cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bakkehåndtering av fly
Bakkehåndteringselskaper
Listen er ufullstendig
Ryan Cox
Ryan Cox (født 9. april 1979, død 1. august 2007) var en sørafrikansk sykkelrytter som kom til det britiske laget Team Barloworld i 2003. I august 2007 døde han av sprukken pulsåre, tre uker etter en operasjon i foten.
Akkord (jus)
Akkord er en gjeldsordning mellom en skyldner og skyldnerens kreditorer. Akkorden kan gå ut på gjeldsutsettelse, en prosentvis reduksjon av gjelden, avvikling av skyldnerens formue mot frigivelse av restgjelden, eller en kombinasjon av disse løsningene. Formålet med akkorden er at skyldneren skal kunne drive virksomheten sin videre, uten en for tyngende gjeldsbyrde.
Oddvar Paulsen
Oddvar Fredrik Paulsen (født 25. februar 1941, død 3. april 1999) var en norsk jazzmusiker (piano).
Akkord (jus)
Norsk rett
Etter norsk lovgivning kan akkord oppnås frivillig eller på bestemte vilkår, etter statfestelse av retten (tvangsakkord).
Oddvar Paulsen
Han vokste opp i Trondheim sammen med sine foreldre og en bror. Senere flyttet han til Oslo.
Paulsen ledet sine egne besetninger med blant annet Carl Magnus Neumann og Svein Christiansen, samt Ove Stokstad. De var også høyt oppe i NM i jazz (1963).
Han spilte også en liten rolle som pianostemmer i filmen Arven fra 1979.
Han var Norgesmester i sjakk for blinde.
Oddvar Paulsen hadde også mange oppdrag som dansemusiker, og var innom de fleste restaurantene i Trondheim. På Pub i Studentersamfunnet var han i en årrekke å finne på pianokrakken, med sin førerhund Wilma ved føttene.
Senere spilte han i
Andøya Space Education
Andøya Space Education (tidligere NAROM eller Nasjonalt senter for romrelatert opplæring) er et datterselskap av Andøya Space som skal fungere som senter/skolelaboratorium for alle utdanningsnivåer innen romrelatert opplæring. I 2020 byttet senteret navn til Andøya Space Education.
Andøya Space Education er samlokalisert med Andøya Space, og ble åpnet 20. oktober 2000 av daværende statsråd Trond Giske.
Oppgaver
NAROM har initiert, utviklet og gjennomført en rekke undervisnings-aktiviteter, seminarer og konferanser innen romteknologi, romfysikk, atmosfære og miljø. I tillegg har NAROM utviklet og driver flere romrelaterte og nettbaserte læringsressurser.
European Space Camp arrangeres årlig i samarbeid med Forbundet Unge Forskere.
Organisasjon
Andøya Space Education (tidligere NAROM) ble etablert i 2000 som et såkalt «ideelt aksjeselskap», og har en årlig basisbevilgning over Utdannings- og forskningsdepartementets budsjett.
Andøya Space Education har en stab på rundt 20 fast ansatte, og to vitenskapelige stillinger knyttet til Universitetet i Tromsø og Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet.
Yukio Hatoyama
Yukio Hatoyama (鳩山 由紀夫) er en japansk tidligere politiker. Han var leder for Det demokratiske parti og ble 16. september 2009 statsminister i Japan. Hatoyama trakk seg som statsminister 2. juni 2010.
Konkola mine
Konkola Copper Mines er koppergruver og smelteverk i Zambia. Konkola er datterselskap av Vedanta Resources, et konglomerat av gruveselskap som har kontor i Mumbai og London. Konkolas forkortelse er KCM.
Yukio Hatoyama
Hatoyama er utdannet ingeniør med doktorgrad fra Stanford University i USA. Han tilhører fjerde generasjon av politikere i Hatoyama-dynastiet. Etter en ti år lang akademisk karriere gikk Hatoyama i 1986 inn i politikken. Han tilhørte opprinnelig, som sin bestefar, far og bror, Japans liberaldemokratiske parti, men startet sammen med broren i 1996 Det demokratiske parti. Partiet vant en overveldende seier i valget i august 2009 og Hatoyama ble valgt til statsminister.
Panamerikansk mesterskap i gymnastikk 2021
Panamerikansk mesterskap i gymnastikk 2021 ble arrangert i Rio de Janeiro i Brasil i fra 4. til 13. juni 2021.
Yukio Hatoyama
I sin politiske tenkning er Yukio Hatoyama sterkt påvirket av tankene til bestefaren Ichirō Hatoyama. Han bygger på den form for liberal ideologi som bestefaren utviklet og la til grunn for det liberaldemokratiske parti. Tanken om brorskap står sentralt. Han anser at det liberaldemokratiske partiet har sveket denne tanken gjennom et stivnet maktapparat av jerntriangelet bestående av liberaldemokratiske politikere, store næringslivsinteresser og et mektig byråkrati. Hatoyama vil i sin politiske tenkning fornye brorskapstanken og benytter denne som utgangspunkt for å utlede standpunkter til våre dagers utfordringer. Borgerlederskap er et annet viktig begrep for Hatoyama. På grunnlag av tankene om brorskap og borgerlederskap ser Hatoyama for seg et systemskifte i innenrikspolitikken og en fornyet rolle for Japan i utenrikspolitikken.
Bakgrunn
Yukio Hatoyama tilhører en av de mest prominente familier i Japans offentlige liv. Gjennom fire generasjoner har medlemmer av familien Hatoyama besatt sentrale posisjoner som statsminister og andre ministerposter, vært medlemmer av nasjonalforsamlingen, sittet i ledende stillinger i statsadministrasjonen og innehatt akademiske posisjoner. Ifølge familiens biograf er dens historie «synonym med hele Japans moderne politikk og parlamentariske historie.» På morssiden stammer Yukio Hatoyama fra en industrifamilie, noe som har gjort han til en av Japans mest formuende politikere og dermed økonomisk uavhengig til å bedrive politikk og etablere eget parti. Familiens politiske maktbasis har ligget i hovedstaden Tokyo og på Hokkaido, den nordligste av de største øyene i Japan.
Hatoyama-dynastiet
Hatoyama-dynastiet startet med Kazuo Hatoyama (1856–1911), som studerte ved Yale Law School og ble den første japaner som avla juridisk doktorgrad. Han ble medlem av underhuset og underhuspresident, samt viseutenriksminister. Sønnen Ichirō Hatoyama var medlem av underhuset og statsminister i perioden 1954 til 1956. Han grunnla Japans liberaldemokratiske parti, landets dominerende politiske parti i tiden 1955 til 2009. Hans yngre bror Hideo Hatoyama (1884–1946) var en fremtredende jussprofessor, som mot slutten av sitt liv også ble medlem av underhuset.
Den fremste familiemedlemmet i tredje generasjon var Iichirō Hatoyama, sønn av Ichirō Hatoyama. Iichirō Hatoyama var administrativ visefinansminister, den ledende administrative stilling i finansdepartementet, før han ble innvalgt i overhuset. Iichirō Hatoyama tjente som utenriksminister fra 1976 til 1977.
Iichirō Hatoyama er far til Yukio Hatoyama og Kunio Hatoyama, begge framtredende politikere. Av de to brødrene var det Kunio som tidligst viste politisk interesse og ambisjoner om å videreføre familiens tradisjoner for politisk lederskap. Yukio beskrives som stillere og mer tilbaketrukket enn broren, mer interessert i en akademisk karriere, og som mer av en idealist enn sin mer konservative bror. Yukio anses å ha en tendens til formulere seg abstrakt, slik at det kan være vanskelig å få grep om hva han egentlig mener. Den yngre broren Kunio Hatoyama, som beskrives som mer karismatisk enn broren, men også mer temperamentsfull, gikk inn i politikken på et tidligere tidspunkt enn Yukio og overtok familiens valgkrets og maktbase i Tokyo. Yukio beskrives som tilbakeholden i forhold til maktpolitikk. Han har uttrykt skuffelse over japansk politikk, som preges av politikere drevet av personige interesser og ambisjoner. Yukio beskrives som en person som ikke søker politikken for posisjonenes eller maktens egen del. Sammen med hans vektlegging av politiske idealer, skiller dette etter enkeltes mening Yukio Hatoyama ut som en ny type politiker i Japan.
De to brødrene var begge medlemmer av Japans liberaldemokratiske parti, partiet bestefaren grunnla, men de to brøt ut og grunnla i september 1996 Det demokratiske parti. Yukio Hatoyama er sterkt influert av bestefaren Ichirō Hatoyamas politiske tenkning, og den form for liberal ideologi som han utviklet. Han anser seg som den som viderefører bestefarens politiske tenkning i dagens Japan. Mens broren Kunio senere gikk tilbake til Japans liberaldemokratiske parti, ble Yukio værende i Det demokratiske parti, ble dette partiets leder, vant valget i 2009 og videreførte familiens tradisjoner ved å bli statsminister. Han tok over som statsminister etter Taro Aso, som selv tilhører et annet dynasti i japansk politikk. Asos bestefar, Shigeru Yoshida, var også statsminister og den Ichirō Hatoyama i 1954 etterfulgte på denne posten.
Arv og formue
Yukio Hatoyamas mor, Yasuko Hatoyama (1922–) har spilt en viktig rolle, både økonomisk og politisk. Hun er datter av grunnleggeren av Bridgestone Corporation og Yukio Hatoyama har gjennom henne arvet betydelige eierandeler i dette selskapet. Formuen hans økte som følge av arv etter faren, som døde i 1993. Yukio Hatoyamas formue er blant de største noen underhusrepresentant har vært i besittelse av. I 2006 rapporterte Yukio Hatoyama den største formue blant underhusrepresentantene, 1656 milliarder yen. Hans 3,5 millioner aksjer i Bridgestone ga i 2008 et utbytte på 84 millioner yen.
Moren anses også som viktig gjennom de politiske ambisjoner hun har hatt på vegne av begge sine sønner. Hun har ikke bare vært en pådriver for å få sønnene til å engasjere seg politisk, men også til å samarbeide om stiftelsen av Det demokratiske parti. Moren bidro også økonomisk til dannelsen av partiet.
Hokkaido
Hatoyama-familien har vært basert i Tokyo, men har også hatt tilknytning til Hokkaido, den nordligste av de større japanske øyene. Yukio Hatoyama startet sin politiske karriere på Hokkaido. Familiens tilknytning til Hokkaido startet da Kazuo Hatoyama i 1894 kjøpte land der. På denne tiden førte Meiji-regjeringen i Tokyo en politikk for å utvikle Hokkaido som et ledd i oppdemming mot russiske press fra nord. Ved kjøpet av land ble Hatoyama-familien fraværende landeiere. Arealet ble utvidet ved kjøp av nye områder og familien fikk etter hvert 46 leilendinger under seg. Familien tilbrakte somrene på Hokkaido og bygde samtidig opp et nettverk av kontakter som ble viktige politiske, selv etter at jordbrukslandet ble solgt til leilendingene i forkant av jordreformen i 1946. De langvarige politiske kontaktene gjorde det mulig for Yukio Hatoyama å arve valgkretsen i området der familien tidligere eide land, da han i 1986 bestemte seg for å gå inn i politikken.
Utdannelse og akademisk karriere
Yukio Hatoyama studerte først ingeniørfag ved Universitetet i Tokyo der han avla bachelorgraden i 1969. Han studerte deretter videre i USA, der han i 1976 avla phd-graden i ingeniørvitenskap ved Stanford University.
Etter å ha vendt tilbake til Japan, startet Yukio Hatoyama på en akademisk karriere ved Tōkyō Kōgyō Daigaku, det prestisjefylte teknologiske institutt i Tokyo. Han flyttet senere til det private Senshu-universitetet i Tokyo, en beslutning som kan ha hatt sammenheng med økende politiske ambisjoner. Som ansatt ved det offentlige Tokyos teknologiske institutt hadde han forbud mot å drive politikk, noe som ikke var tilfelle ved et privatuniversitet.
Dante Rossi
Dante Rossi (født 28. august 1936 i Bologna, død 15. mars 2013) var en italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma og 1964 i Tokyo. Rossi ble olympisk mester i vannpolo under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var målvakt på det italienske laget som vant vannpoloturneringen foran Sovjetunionen og Ungarn. Italias resultat i finalerunden, som besto av fire lag, de beseiret Sovjetunionen med 2-0 og Jugoslavia med 2-1 og de spilte uavgjort 3-3 mot Ungarn. Rossi spilte fem kamper i OL-turneringen som målvakt.
Yukio Hatoyama
Ekteskap
I studietiden i San Francisco møtte Yukio Hatoyama den fire år eldre sangeren og skuespilleren Miyuki Hashimoto (1943–), som han giftet seg med. Den mer utadvendte Miyuki anses å ha spilt en rolle i å styrke sin manns selvtillit slik at han slo inn på en politisk karriere. Miyuki Hatoyama er kjent fra fjernsyn og magasiner som matskribent og matkritiker. Paret har ett barn, sønnen Kiichiro, født i 1976.
Inn i politikken
Etter en ti år lang akademisk karriere gikk Yukio Hatoyama i 1986 inn i politikken. Siden broren allerede var politisk engasjert og hadde overtatt familiens valgkrets i Tokyo, stilte han opp som kandidat for Japans liberaldemokratiske parti i distrikt fire på Hokkaido, omkring byen Muroran. Han kunne her trekke veksler på familiens lange tilknytning til regionen og kunne overta støttegruppen til en av familiens gamle kontakter, som trakk seg fra politikken til fordel for Yukio Hatoyama. De ledende bedriftene i byen støttet også hans kandidatur. Ved valget i 1986 ble Yukio Hatoyama valgt inn i underhuset fra Hokkaido og broren Kunio fra en valgkrets i Tokyo, mens faren Iichirō ble valgt til overhuset, alle fra samme parti. Begge brødrene sluttet seg til Takeshita-fraksjonen i Japans liberaldemokratiske parti.
I 1988 sluttet Yukio Hatoyama seg til en parlamentarisk gruppe innen Japans liberaldemokratiske parti der hovedmålet var diskusjon av reformer. Gruppen, som hovedsakelig besto av nylig innvalgte representanter, ble ledet av Masayoshi Takemura. Allerede her viste Yukio Hatoyama et ønske om reformer innad i partiet.
I juni 1993 forlot Yukio Hatoyama Japans liberaldemokratiske parti. Sammen med Takemura dannet han Det nye partiet Sakigake (Sakigake betyr «pionerene»), med Takemura som partileder og Hatoyama som generalsekretær. Ved valget led Japans liberaldemokratiske parti nederlag og for første gang siden 1955 gikk regjeringsmakten i august 1993 til en alternativ koalisjon under ledelse av Morihiro Hosokawa. Det nye partiet Sakigake var blant de ni partiene i koalisjonen, som også omfattet Japans sosialistparti. Yukio Hatoyama fikk en underordnet posisjon som visesjefkabinettsekretær i den nye regjeringen. Koalisjonen brøt sammen allerede i april 1994 og en ny koalisjon, uten Det nye partiet Sakigake og Japans sosialistparti, ble dannet. Også denne regjeringen ønsket reformer og hadde brodd mot Japans liberaldemokratiske parti, men tiden i regjeringskontorene ble kortvarig. Etter 59 dager vendte Japans liberaldemokratiske parti tilbake til regjeringsmakten, denne gang i en koalisjon med Det nye partiet Sakigake og Det sosialdemokratiske parti, det nye navnet på det tidligere sosialistpartiet. Japans liberaldemokratiske parti klarte å komme tilbake som det dominerende parti i japansk politikk og reformprosessen, som Yukio Hatoyama støttet, stoppet opp.
Forberedelser til partidannelse
I april 1996 startet Yukio og broren Kunio forberedelsene til en ny partidannelse. Broren Kunio hadde også forlatt Japans liberaldemokratiske parti og var først partiløs. Under Hata-regjeringen var han arbeidsminister. Han ble så med i partiet Shinshinto, men forente nå krefter med broren for å starte et nytt politisk parti. Familien bidro med betydelige midler ved oppstarten av det som skulle bli Det demokratiske parti, noe som gjorde at mediene ga partiet kallenavnet «det nye Hatoyamapartiet».
Partiet fikk en vanskelig start. Brødrene var splittet i synet på forholdet til politikere med bakgrunn i Det nye partiet Sakigake og Japans sosialdemokratiske parti og om disse som helhet skulle få lov å gå inn i det nye partiet. Særlig kontroversielt var spørsmålet om politikere fra Japans sosialdemokratiske parti, det tidligere sosialistpartiet. Kunio Hatoyama var motstander av å slippe disse inn, mens Yukio Hatoyama var villig til å ta med fraksjoner med bakgrunn i både Japans sosialdemokratiske parti og Det nye partiet Sakigake. Yukio Hatoyama ga imidlertid etter for brorens ønske om å ikke tillate at de to partiene i helhet fikk bli med i den nydannede partiet. Forhandlingene om dannelsen av det nye partiet foregikk delvis i offentligheten, dette bidro til å svekke partiet. Utelatelsen av en prominent politiker som Takemura bidro til det samme.
Det demokratiske parti
Stiftelsen av Det demokratiske parti ble kunngjort i september 1996. Partinavnet griper tilbake til navnet på et av partiene Yukio Hatoyamas bestefar grunnla, Japans demokratiske parti. Det nye partiet hadde fra starten med seg 44 representanter fra underhuset og fire fra overhuset. Kunngjøringen av partiet fant sted med sentrale fagforeningsledere, som tidligere hadde støttet det sosialistiske, senere sosialdemokratiske, partiet til stede. Støtten fra fagforeninger, særlig lærernes fagforbund, var viktig for Det demokratiske parti. Partiet lanserte et pragmatisk liberalt program under slagordene «borgerlederskap» og «brorskap», der vekten lå på reformer til fordel for borgerne og der ønsket om å bryte jerntriangelet av liberaldemokratiske politikere, byråkratiet og store næringslivsforetak kom fram.
Yukio Hatoyama ble med i ledelsen for det nye partiet, men måtte finne seg i å dele posisjonen med Naoto Kan, som brøt med sosialistpartiet i 1977 og som senere meldte overgang til Det nye partiet Sakigake. Kan hadde oppnådd godt omdømme som helseminister i koalisjonsregjeringen under Ryutaro Hashimoto, da han måtte takle en skandale om helsevesenets bruk av HIV-infisert blod. Det demokratiske parti valgte å operere med dobbelt partilederskap, der Yukio Hatoyama og Naoto Kan begge ble valgt til partirepresentanter, en betegnelse som ble valgt for å gi et mer egalitært inntrykk.
Kunio Hatoyama ble en av to visepresidenter, men hans misnøye med partiet økte på bakgrunn av intern splittelse, ideologisk fragmentering, for sterkt innslag av tidligere sosialistpolitikere og fagforeningsfolk, da særlig disses motstand mot grunnlovsreformer. Med broren Yukio Hatoyama i ett nivå over i partiledelsen så hans politiske karriereutsikter også dårligere ut. Også Yukio Hatoyamas stilling i partiet ble endret. Da partiet i september 1997 bestemte seg for å gå bort fra ordningen med delt lederskap, ble Kan valgt til partileder og Yukio Hatoyama ble generalsekretær. Da flere mindre partier i gikk inn i Det demokratiske parti, ble partiledelsen endret på nytt for å gi plass til tidligere statsminister Hata og Yukio Hatoyama rykket ned til visegeneralsekretær. Kunio Hatoyama rykket samtidig ned til en av fire visepresidenter og så sine politiske karrieremuligheter i partiet ytterligere svekket. Han forlot partiet i april 1999.
Yukio Hatoyama vendte tilbake til toppen av partiledelsen og var fra 1999 til 2002 partiets leder. Selv om velgerne ga partiet en viss framgang i valget til underhuset i juni 2000, levnet velgerne Yukio Hatoyama liten sjanse til å innta noen ledende posisjon. Etter avbruddet i 1993–1994 var Det liberaldemokratiske parti tilbake i stillingen som landets dominerende parti, uten reelle regjeringsalternativer blant opposisjonspartiene. Det demokratiske parti strevde med å definere sin profil og vekslet mellom å framstå som et samarbeidsparti og et opposisjonsparti i forhold til liberaldemokratene. Yukio Hatoyama hellet til at partiet burde definere seg som et reelt opposisjonsparti og regjeringsalternativ. I meningsmålinger gjennomført i august og november 2000 anså likevel bare 1,3 og 2,2 prosent at Yukio Hatoyama burde være Japans leder i det 21. århundre. Også Yukio Hatoyamas bror Kunio anså på denne tiden at Det demokratiske parti aldri ville bli et regjeringsparti, men var henvist til evig opposisjon, slik sosialistpartiet hadde vært.
Partileder og statsminister
Yukio Hatoyama måtte i desember 2002 igjen vike plassen som partileder, denne gang til Ichirō Ozawa. Ozawa satt som leder av Det demokratiske parti til mai 2009. Yukio Hatoyama var i denne perioden partiets generalsekretær. Da Ozawa gikk av som partileder på bakgrunn av en partifinansieringsskandale, vant Yukio Hatoyama det interne valget om å bli partiets leder mot rivalen Katsuya Okada til tross for at motstanderen nøt større popularitet i meningsmålingene.
Straks partiledervalget var over, viste imidlertid en meningsmåling at Yukio Hatoyama ledet over sittende statsminister Taro Aso i spørsmålet om hvem som burde bli landets neste statsminister. Yukio Hatoyamas stilling som opposisjonsleder var styrket etter at Det demokratiske parti vant valget til overhuset i 2007 og ble overhusets største parti med kontroll over 109 av 242 seter. Liberaldemokratene mistet dermed kontroll over overhuset. Yukio Hatoyama kunne dermed lede partiet i valgkampen i august 2009, der Det demokratiske parti framsto som et regjeringsalternativ med et reformprogram som gjenspeilet ønsket om å gjøre slutt på liberaldemokratenes langvarige dominans i japansk politikk. Løfte om å bruke mer penger på forbrukerne, kutte unødvendige budsjettutgifter og redusere byråkratiets makt, framsto som tre innenrikspolitiske saker som dominerte valgkampen. Saker som dette gjenspeiler også Hatoyamas ønske om at regjeringen og den politiske ledelse skal utforme politikken, ikke byråkratene i den sentrale statsforvaltningen, som tidligere har dominert politikkutformingen i Japan. Hans ønske er å gjenerobre politikken for borgerne, slik at disse ikke lenger benyttes som politikkens midler, men som dens mål.
Yukio Hatoyama ledet Det demokratiske parti til en overveldende seier i valget til underhuset 30. august 2009. Partiet vant 308 av underhusets 480 mandater. Selv om Det demokratiske parti vant flertall alene, gikk partiet i koalisjon med de langt mindre partiene Det sosialdemokratiske parti og Folkets nye parti. Yukio Hatoyama ble 16. september 2009 valgt til Japans statsminister. Han ble stående i spissen for en regjering på 17 medlemmer, der 15 kom fra Det demokratiske parti og der de to koalisjonspartnerne fikk ett regjeringsmedlem hver.
Det demokratiske parti ble fra starten av Hatoyamas regjeringsperiode preget av en partifinansieringsskandale. Hatoyama ble kritisert for å utvise svakt lederskap i regjeringen og for å ikke å ha lykkes i å gjennomføre Det demokratiske partis politikk. Regjeringen klarte ikke å innfri forsvars- og utenrikspolitiske valgløfter og i mai 2010 kunngjorde Hatoyama at regjeringen ikke kom til å gå videre med planene om å få flyttet USAs militærbase på Okinawa, noe som fikk Det sosialdemokratiske partiet til å trekke seg fra koalisjonsregjeringen. Den 2. juni 2010 kunngjorde Hatoyama at han trakk seg som statsminister.
Politisk tenkning
Yukio Hatoyama er karakterisert som en idealist, forankret i familiens politiske tradisjoner. Han er sterkt påvirket av tankene til bestefaren Ichirō Hatoyama, som utviklet en form for liberal ideologi som lå til grunn for det liberaldemokratiske parti. Her står tanken om brorskap sentralt. I sin lange tid i regjeringsposisjon har liberaldemokratene, ifølge Yukio Hatoyama, glemt betydningen av brorskap, et prinsipp partiet ble grunnlagt på. I stedet anser han at Japan er preget av et stivnet maktapparat av jerntriangelet bestående av liberaldemokratiske politikere, store næringslivsinteresser og et mektig byråkrati. Hatoyama vil i sin politiske tenkning fornye brorskapstanken. På grunnlag av dette begrepet, og et annet sentralt begrep, borgerlederskap, utleder Hatoyama standpunkter til våre dagers utfordringer og ser for seg et systemskifte i innenrikspolitikken og en fornyet rolle for Japan i utenrikspolitikken.
Blindern videregående skole
Historie
Økningen i folketallet i Oslo bidro til en større omlegging av skolestrukturen i fra 2010. Berg og Fagerborg videregående skole ligger i områder med økt behov for grunnskoler. Siden de samtidig hadde behov for rehabilitering, ble de planlagt for ombygging. Tilbudene på Sogn videregående skole ble flyttet til Kuben videregående skole på Økern høsten 2013, og det store skoleanlegget ble stående tomt.
Yukio Hatoyama
Ichirō Hatoyama og brorskapstanken
Det sentrale tema for Yukio Hatoyama er brorskap (japansk: yuai). Han bygger her på den politiske tenkningen til bestefaren Ichirō Hatoyama. Bestefaren ble i mai 1946 utstøtt fra politikken av amerikanske okkupasjonsmyndigheter, som anså han for å være konservativ og representant for japansk militarisme, hvilket nok ikke var riktig. Det kan se ut som utestengelsen mest var bestemt av amerikanske okkupasjonsmyndigheters ønske om å bane veien for rivalen Shigeru Yoshida til posten som statsminister og for å statuere et eksempel med hensyn til japanske politikere med bakgrunn i partipolitikk fra tiden før og under andre verdenskrig uavhengig av om disse var nært knyttet til regjeringen og den militaristiske politikken. Ichirō Hatoyama ble forbudt å inneha politiske verv i fem år. I denne tiden drev han gårdsbruk på landet og benyttet ledige stunder til å lese. I 1950 ble han gitt boken The Totalitarian State Against Man, opprinnelig utgitt i 1935 av Richard Coudenhove-Kalergi, som i Japan var mest kjent gjennom sin japanske mor Mitsuko Aoyama.
Blindern videregående skole
Historie
Hovedbygget på Sogn består av fire sammenhengende fløyer, noen mindre tilbygg, en større verkstedshall på nordsiden og et verkstedsbygg for bygg- og anleggsteknikk mot Store ringvei. Blindern videregående skole er plassert i de to vestligste fløyene som ligger i tilknytning til Sogn bad og skolens idrettshall. Skolen er planlagt utvidet med ungdomstrinn om noen år. Den vil da bli Osloskolens 2. kombinerte ungdomsskole og videregående skole sammen med Fyrstikkalleen skole. 8-13 skolen Bjørnholt skole ble delt med egen vgs, Bjørnholt videregående skole høsten 2016.
Yukio Hatoyama
Ichirō Hatoyama og brorskapstanken
Boken, og da særlig kapittelet som bar tittelen «Revolution for Fraternity», gjorde sterkt inntrykk på Ichirō Hatoyama. Han ble særlig påvirket av tankene om at dyrking av frihet og likhet hver for seg ikke ville lede til demokrati, men at det var nødvendig å vektlegge brorskap for å balansere de to andre prinsippene. Ichirō Hatoyama oversatte Coudenhove-Kalergis bok til japansk og fikk den i 1953 utgitt med tittelen Jiyû-to-Jinsei, som betyr «frihet og liv». I desember samme år grunnla han ungdomsbevegelsen YUAI, «Unge menns forening for brorskap», en politisk organisasjon der frihet og demokrati sto sterk, som alternativer til sosialisme og det bevegelser på venstresiden sto for. Foreningen har som sine grunnprinsipper gjensidig respekt, gjensidig forståelse og gjensidig hjelp. Hatoyama-familien har beholdt lederskapet for organisasjonen. Kunio Hatoyama etterfulgte i 1994 sin far som president i YUAI, mens Yukio Hatoyama ble organisasjonens permanente rådgiver.
Zlib
zlib er et programvarebibliotek som brukes til datakompresjon. Biblioteket ble opprinnelig skrevet av Jean-loup Gailly og Mark Adler og er en abstraksjon av kompresjonsalgoritmen DEFLATE som er brukt i kompresjonsprogrammet gzip.
Blindern videregående skole
Avdeling for tilrettelagt opplæring
Fra høsten 2022 er det planlagt ny avdeling for tilrettelagt opplæring ved Blindern videregående skole. Avdelingen vil bli lagt til "G-bygget" på den sørøstlige delen av tomten, som er bygget mot krysset mellom Sognsveien og Torgny Segerstedts vei (Ring 3).
Blindernrevyen
Både Fagerborg og Berg videregående skoler hadde sterke revytradisjoner i sin tid. Blindern vgs videreførte denne tradisjonen fra og med første skoleår i 2014. Navnet Blindernrevyen er tidligere brukt for det som siden er kjent som UKA på Blindern. Det oppsto diskusjon rundt hva det nye navnet på revyen på Blindern vgs skulle være og navnet Fagerbergrevyen ble arrangert ved Blindern vgs i 2015 og 2016.
Yukio Hatoyama
Brorskapsrevolusjonen
Samme år som Yukio Hatoyama deltok i grunnleggelsen av Det demokratiske parti publiserte han et skrift der han med overskriften «brorskapsrevolusjonen» la fram sine politiske tanker. Brorskapstanken bygger på liberalisme for Yukio Hatoyama. Han argumenterte for at likhet, liberalisme og brorskap skulle være demokratiets kjerneverdier, og at det var nødvendig med en «brorskapsrevolusjon» for å gjenreise disse verdiene i det japanske samfunnet.
Zlib
Første versjon var 0.8 og ble lansert 1. mai 1995.
Yukio Hatoyama
Brorskapsrevolusjonen
Yukio Hatoyama mener at brorskapstanken må videreutvikles i lys av disse nye politiske utfordringer i dagens samfunn og peker på individenes uavhengighet og sameksistens som viktige verdier. Under det liberaldemokratiske partiets lange dominans har disse verdiene blitt svekket og politikken har preget av at det har blitt viktigere å vinne og beholde politiske posisjoner enn å utforme en politikk til beste for borgerne. Det hierarkisk oppbygde partiapparatet har stivnet. Et liberalt samfunn må for Yukio Hatoyama bygge på uavhengige individer som handler i brorskapets ånd og demokrati må bygge på horisontale nettverk av uavhengige individer. Yukio Hatoyama argumenterte også for at liberalisme må bygge på sameksistens, både med naturen, mellom japanere og utlendinger innad i Japan og mellom folk og verdensdeler.
Ifølge brorskapsprinsippet ønsker Yukio Hatoyama at ingen områder som angår menneskers liv og trygghet, enten det gjelder landbruk, miljø eller helse, skal overlates til globaliseringens omskiftelighet. Han tar til orde for å gjenopprette båndene som binder mennesker sammen, ta hensyn til natur og miljø, gjenreise velferds- og helsesystemene, sørge for bedre utdanningsvesen og omsorg for barna. Her mener Yukio Hatoyama at offentlige tjenester, som har forvitret, på nytt må styrkes. Samtidig ser han for seg en større rolle for sivilsamfunnet og sektoren av frivillige organisasjoner.
Yukio Hatoyama legger også vekt på desentralisering. Han finner støtte for dette hos Coudenhove-Kalergi, som tenkte seg samfunnet oppbygd som konsentriske sirkler med individer som danner familier innerst, omsluttet av lokalsamfunn, kommuner, regioner, stater og til slutt verdenssamfunnet. Yukio Hatoyama finner også at prinsippet om subsidiaritet, slik det kommer til anvendelse i europeisk sammenheng, har sin rot i brorskapsprinsippet. Ut fra dette ønsker han å bygge samfunnet nedenfra og reformere japansk toppstyrte og sentralistiske politiske system. Lokalsamfunn og regioner skal få større frihet og mer makt til å bestemme retningen for sin egen utvikling. Også dette vil være et ledd i å gjenskape brorskapsbåndene i det japanske samfunn.
Sikkerhets- og utenrikspolitikk
Regjeringsskiftet i september 2009, da Hatoyama ble statsminister, medførte spekulasjoner om at Japans utenriks- og sikkerhetspolitikk ville føres inn på et nytt spor. Etter den andre verdenskrig fikk Japan en grunnlov utformet i overensstemmelse med de allierte seierherrenes ønske om et demilitarisert Japan som ikke igjen kunne utgjøre en militær trussel. I paragraf 9 i Japans grunnlov avskrev det japanske folk seg for alltid retten til å føre krig sammen med retten til å ha militære styrker på land, på havet eller i luften. Til tross for dette har Japan ved de såkalte selvforsvarsstyrkene skaffet seg betydelig militærmakt. Dette hadde sin bakgrunn i at paragraf 9 raskt ble et problem også for USA, som ved innledningen av den kalde krigen ønsket gjenetablering av japansk militærkapasitet. Det manglende samsvaret mellom grunnloven og de politiske realiteter har lenge vært en kilde til strid, der det også har kommet forslag om å revidere grunnloven for å bringe den i samsvar med de politiske realiteter. Dette har vært politisk kontroversielt og særlig kommunistpartiet og sosialistpartiet, det senere sosialdemokratiske parti, har vært motstandere av enhver endring av den pasifistiske paragraf 9. Paragrafen var lenge også et hinder for japansk deltakelse i militære operasjoner utenlands, selv internasjonale fredsbevarende operasjoner under ledelse av FN. Dette har ledet til kritikk mot at Japan ikke er i stand til å bidra internasjonalt på same mate som andre land, det vil si også med militærmakt om nødvendig.
Yukio Hatoyama har ved flere anledninger foreslått grunnlovsendringer som gjelder paragraf 9. I 1999 lanserte han et forslag om grunnlovsendring som gikk ut på å endre paragraf 9 slik at Japan fikk rett til å ha militære styrker, men at landet ikke skal benytte disse til aggresjon. Ifølge forslaget skulle Japan heller ikke ha rett til å innføre verneplikt. Anerkjennelsen av at landet har militære styrker ville bringe grunnloven i tråd med realitetene, men ville også åpne for en større rolle for Japan internasjonalt, ved at landet fikk muligheten til å delta i internasjonale fredsbevarende operasjoner. Samtidig mente han at Japan burde være «selvhjulpent» når det gjelder egen sikkerhet og militær kapasitet, slik at avhengighetsforholdet til USA på dette området kan avsluttes. Senere har han også gått inn for at Japans rett til kollektivt selvforsvar må anerkjennes. Hatoyama anses som den første ikke-konservative som støttet forslaget om grunnlovsrevisjon som innebærer å fjerne dens pasifistiske bestemmelser.
Forslagene hans går lengre enn det mer konservative forslag om grunnlovsendring har gjort. Forslaget kan imidlertid ses som et ledd i et ønske om å gjenopprette Japan som en fullverdig suveren stat, innenfor rammene av anerkjennelse av landets militaristiske fortid. Vel vitende om at grunnlovsforslaget ville innebære at Japan på nytt kunne framstå som en regional militærmakt, argumenterte Yukio Hatoyama for at Japan måtte erkjenne sitt ansvar for aggresjonen mot landets naboland før og under andre verdenskrig, noe konservative krefter i Japan ikke er villige til. Yukio Hatoyama anser en oppriktig erkjennelse på dette punkt som en nødvendig forutsetning for et godt regionalt samarbeid og for en fornyet rolle for Japan internasjonalt. Forslag omtales som «nyliberalt», et begrep som må forstås i forhold til at Yukio Hatoyama definerer forsvar av paragraf 9, kombinert med anti-amerikanisme, som det tradisjonelle liberale standpunkt i japansk etterkrigspolitikk.
Grunnlovsforslaget har vært kontroversielt innad i Det demokratiske parti, der særlig fraksjonen av tidligere sosialdemokrater har vært motstandere av grunnlovsendring. I 2005, på et tidspunkt der partilederen prioriterte jakten på regjeringsmakt framfor grunnlovsrevisjon, markerte Yukio Hatoyama seg ved å framsette forslag om revisjon av paragraf 9 på nytt og inviterte liberaldemokratene til samarbeid om dette. Forslagene er uttrykk for Hatoyamas ønske om å gjøre Japan til et «normalt» land igjen, som en suveren stat på lik linje med andre land i verden.
Hatoyama ser også et politisk forbilde i Coudenhove-Kalergis paneuropabevegelse og ser på bestrebelsene for å skape et europeisk fellesskap som et forbilde for land i Asia, selv om dette for tiden kan synes som en utopisk tanke. Ved starten på sin statsministerperiode fremmet Yukio Hatoyama ønske om at nasjonalismens innflytelse må reduseres i Øst-Asia og at det bør legges større vekt på regional integrasjon, også dette i brorskapets ånd. Samtidig er Hatoyamas utenrikspolitiske tenkning preget av det tradisjonelle dilemma i Japans forhold til omverdenen etter at landet ble tvunget til å oppgi sin isolasjon mot Vesten, nærmere bestemt å balansere forholdet til Kina og USA. Hatoyama anser USAs verdenshegemoni for å være i ferd med å svekkes på en slik måte at verden går mer i retning av større maktbalanse, ikke minst på grunn av Kina sterkere stilling. I denne situasjonen ønsker Hatoyama å føre en politikk som vektlegger regional integrasjon. Han anser at multilateralisme er å foretrekke framfor bilaterale forbindelser i internasjonal politikk.
Røysekollen
Røysekollen er et høydedrag i grensetraktene i Aurskog-Høland mot Lillestrøm kommune i Viken. Toppen har en høyde på 375,9 moh.
Time stranger kyoko
I tillegg til de tre bindene med 16 kapitler har Arina Tanemura laget tre ekstrakapitler og 16 sider med seriestriper. Time Stranger Kyoko har også blitt gjort til tegneserieversjon av ekstrakapitlet «Min kjære Sjokola».
Handling
Historien foregår i fremtiden, på 2900-tallet. Jorda er samlet til et rike, Kloden. Den 16-årige Kyoko Suomi er prinsesse av Kloden, men det er et problem: Kyoko har levd som vanlig ungdom blant folket, og vil slett ikke være jordas prinsesse. Hennes far, kongen, sier imidlertid om hun klarer å vekke hennes tvillingsøster, Ui, er hun fri til å gjøre som hun vil. Ui har nemlig sovet helt siden hun ble født. Kyoko og hennes to livvakter, Sakataki Jin og Hizuki Jin, setter ut på sitt søk etter de mystiske Fremmede som skal kunne vekke prinsesse Ui.
Qotb al-Din Shirazi
Qotb al-Din Shirazi eller Qutb al-Din al-Shirazi (, født 1236 i Kazerun, død 7. februar 1311 i Tabriz) var en persisk muslimsk polyhistor og poet som bidro innen astronomi, matematikk, medisin, fysikk, musikkteori, filosofi og sufisme. Han virket fremfor alt i Shiraz, Maragha, Juvain, Anatolia (Konya, Sivas, Malatya) og i Syria.
Naturfilosofisk virke
Han er særlig kjent for et verk han forfattet sammen med sin lærer Nasir ad-Din at-Tusi, med kritikk av Ptolemeus' Almagest, videreføring av Alhazens optiske eksperimenter og for den første riktige forklaringf av regnbuens oppbygging. Ved siden av astronomi og fysikk beskjeftiget Quṭb ad-Dīn seg også utførlig med medisin og matematikk og med tradisjonelle islamske temaer.
Innen matematikken skrev han avhandlingen Fī ḥarakāt ad-daḥrağa wa-n-nisba baina-l-mustawā wa-l-munḥanā («Om avrullingsbevegelser og forholdet mellom plan og kurve»), formodentlig om elementær sykloide geometri.
Religiøst forfatterskap
Quṭb ad-Dīn stammet fra en slekt som fostret mange sufis (islamiske mystikere), og virket også selv som en. I denne rolle skrev han en berømt kommentar til Ḥikmatu-l-išrāq av Shahab ad-Din Yahya Suhrawardi, et innflytelsesfullt verk innen sufismen. Qutb ad-Din asch-Schirazis mest kjente religiøse skrift er imidlertid fry persiske verket Durrat al-tāğ li-Ġurrat ad-dībāğ («Perlekronen») fra 1306. Sitt kjenskap til spekulative mystikk (arabisk: ʿirfān) ervervet han seg som studier under Ṣadr ad-Dīn al-Qūnawī, som i sin tur var en av Ibn Arabis fremste disipler.
Quṭb ad-Dīn har også forfattet en kommentar til Koranen.
Warrnambool
Warrnambool er en by som ligger på sørvestkysten i den australske delstaten Victoria. Byen ligger ved den vestlige enden av veien Great Ocean Road, men nås raskere på Princes Highway. Warrnambool ligger 265 km fra Melbourne.
Navnet Warrnambool er av aboriginsk opphav, og kommer fra en nærliggende kjeglevulkan.
Deakin University har en campus i Warrnambool.
Grünerløkka–Torshov-linjen
Grünerløkka–Torshov-linjen er en trikkelinje i Oslo som går mellom Oslo sentrum og Grefsen stasjon. Den betjenes av linjene 11, 12 og 13.
Linjen går Nygata fra Jernbanetorget, møter Storgata og følger denne videre til Nybrua. Nord for Nybrua tar Sinsenlinjen av langs Trondheimsveien. Grünerløkka-Torshovlinjen følger så Thorvald Meyers gate, Schleppegrells gate og Toftes gate gjennom Grünerløkka, deretter Vogts gate, Sandakerveien og Grefsenveien gjennom Torshov og Sandaker til Storo, hvor Kjelsåsbanen er tilknyttet. Langs Storoveien ligger så endeholdeplassen Grefsen stasjon, der den møter Sinsenlinjen.
På Jernbanetorget er det overgang til T-bane, jernbane og buss, på Storo til T-bane og buss, og på Grefsen stasjon til Gjøvikbanen. Strekningen melliom Kirkeristen og Nygata brukes normalt ikke til persontrafikk.
Historikk
Grünerløkka–Torshov-linjen ble opprinnelig drevet av Kristiania Sporveisselskab (Grønntrikken). Den hadde som grunnlag en ensporet hestesporvei som ble åpnet fra Stortorvet til Grünerløkka i 1876, denne ble forlenget til Thorvald Meyers gate 49 den 18. mars 1878 hvor det var stall til 50 hester, smie og vognhall. Linjen ble forlenget videre til Beyerbrua i 1879. Fra 1880 gikk det sporvogner mellom Vestbanen og Grünerløkka. Etter hvert ble nå sporveisnettet utstyrt med dobbeltspor.
Linjen ble omstilt til elektrisk drift og forlenget til Torshov 29. september 1899, blant annet på grunn av konkurranse fra Christiania Elektriske Sporvei (Blåtrikken) som hadde drevet elektrisk sporvei på Briskebylinjen siden 1894. Trikken kjørte nå ikke lenger til Beyerbrua, traséen gikk gjennom Sannergata og nordover Toftes gate og Vogts gate til Torshovgata hvor det ble bygget en ny trikkestall. 2. oktober 1901 ble linjen forlenget til Sandaker og 28. november 1902 til Grefsen stasjon. Sidelinjen til Sagene kirke ble åpnet 28. desember 1914, en gren av denne (Korsvollinjen) til Bjølsen i 1924.
25. september 1934 ble Kjelsåsbanen mellom Storo og Kjelsås tatt i bruk. 16. juli 1947 ble sporet til Toftes gate flyttet fra Sannergata til Schleppegrells gate.
Fra 1918 til 1967 ble strekningen mellom Vippetangen og Sandaker også brukt til korntransport.
Aviaplan
Aviaplan er et norsk arkitektfirma som ble dannet i 1989 ved en sammenslutning av arkitektfirmaene Narud Stokke Wiig og Niels Torp, ingeniørfiirmaet Hjellnes COWI og landskapsarkitektene Bjørbekk & Lindheim. Aviaplan vant for øvrig arkitektkonkurransen om Oslo lufthavn, Gardermoen, som åpnet i 1998.
Aviaplan mottok Betongtavlen for tårnet på Gardermoen i og for sitt arbeide med Terminalbygget samme sted fikk de Houens fonds diplom for. Selskapet hovedkontor ligger på Majorstuen i Oslo
Aegopsis westwoodi
Aegopsis westwoodi er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). De blir plassert i underfamilien hornbiller (Dynastinae).
Utseende
En middelsstor (ca. 25 millimeter), kraftig, rødbrun til svart, blank hornbille. Hannene har to horn i pannen og forkanten av pronotum er mer eller mindre trukket ut til en spiss eller et horn, disse trekkene mangler hos hunnene. Beina er kraftige, tilpasset graving, leggene med korte og butte tenner.
Utbredelse
Arten er utbredt fra Costa Rica i nord til Ecuador og Brasil i sør.
Plänterwald
Plänterwald er en ortsteil i bydelen Treptow-Köpenick i Berlin.
Geografi
Plänterwald grenser i nord til Alt-Treptow, i øst (atskilt av Spree) til Friedrichshain, Rummelsberg og Oberschöneweide, i sør til Baumschulenweg og i vest til Neukölln.
Historie
Området for Plänterwald ble innlemmet i Stor-Berlin i 1920 og lå mellom 1945 og 1990 i Øst-Berlin. Det ble i 1997 utskilt fra Alt-Treptow og Baumschulenweg som ortsteil. Boligområdet Plänterwald eksisterte da allerede, oppkalt etter Forst Plänterwald (norsk: Plänterwaldskogen), anlagt som en bestemt form for blandingsskog (tysk: Plenterwald). Dagens boligområde Plänterwald ligger sørvest i ortsteilen.
Plänterwaldskogen er 890 dekar og strekker seg mellom Alt-Treptow i nordvest og Baumschulenweg i sør. Den ble anlagt ved bredden av Spree i 1760 og ble deretter forstmessig utnyttet. Fra 1876 har skogen som i nord grenser til Treptowparken, vært rekreasjonsområde.
Fornøyelsesparken Kulturpark Berlin ble i 1969 oppført nord i Planterwäld. Før Tysklands gjenforening hadde den årlig ca 1,5 millioner besøkende. Parken ble gjenåpnet i 1992 som Spreepark, men stengt i 2001 som følge av et angivelig bedrageri.
Sør for området for Spreeparken finnes Eierhäuschen, et historisk utfluktssted fra 1800-tallet. Det står tomt siden 1990.
I Plänterwald finnes en rekke kolonihager.
Kollektiv transport
Plänterwald stasjon i sørvest, trafikkeres av S-Bahn (linjene S8, S85 og S9).
Tennfjorden
Tennfjorden, også Tennfjord, er ei vik på vestsiden av Hinnøya i Hadsel kommune i Nordland som skjærer seg litt over 1 kilometer fra munningen i Raftsundet til Tennfjordelvas utløp.
Forlegenhet
Forlegenhet er en følelsesmessig tilstand som oppleves når man utfører eller opplever en sosial eller yrkesmessig uakseptal hendelse eller tilstand som er bevitnet av andre. Ofte er en del tap av ære verdighet involvert, men hvor mye kommer an på den forlegne situasjonen.
Følelsen ligner på skam, bortsett fra at skam (i hvert fall i Vesten) kan bli ansett som en handling kun man selv vet om. I tillegg så er ofte forlegenhet grunnet i en handling som kun er sosialt uakseptabel, heller enn moralsk feil.
Verlegenheit
Brunello Spinelli
Brunello Spinelli (født 26. mai 1939 i Firenze, død 6. februar 2018 samme sted) var en italiensk vannpolospiller som deltok i De olympiske leker i 1960 i Roma. Spinneli ble olympisk mester i vannpolo under Sommer-OL i 1960 i Roma. Han var målvakt på det italienske laget som vant vannpoloturneringen foran Sovjetunionen og Ungarn. Italias resultat i finalerunden, som besto av fire lag: de beseiret Sovjetunionen 2–0 og Jugoslavia 2–1 og de spilte uavgjort 3–3 mot Ungarn. Spinneli spilte to kamper i OL-turneringen.
Ulv i Europa
Det har vært ulv i Europa i hundretusener av år. Alle tilhører arten Canis lupus, den mest dominerende ulvearten i verden, men det finnes flere underarter. I Eurasia/Afrika er det avdekket minst fire linjer.
Forhistorie
I motsetning til skrekkulven (Aenocyon dirus) og andre dyr fra megafaunaen ser det ikke ut til at ulven økte størrelsen mye i løpet av siste istid, men heller sosiale ferdigheter som gjorde dem i stand til å jakte effektivt i store flokker når det var nødvendig, og i par eller alene når byttedyrene ble færre. Når isen smeltet og megafaunaen forsvant, var det lett for ulven å tilpasse seg, og den ble en av de meste utbredte rovpattedyrartene. Som topp-predator kunne ulven «kontrollere» økosystemet under seg.
Ved slutten av siste istid var ulven utbredt over store deler av Europa, og etterhvert som isbreene smeltet fulgte den reinflokkene inn i nye områder. Problemet for ulven var at samtidig med dens utvikling, utviklet en annen sosial, tilpasningsdyktig topp-predator seg – mennesket. Ulv og mennesker har en så lik sosial struktur at ulvevalper kan adopteres inn i en menneskeflokk og tilpasses familiens/stammens behov for hjelp på jakt og med vakthold og lignende. Man vet ikke akkurat når de første ulvene ble temmet, men det hendte trolig for omkring 40 000–20 000 år siden. Man regner at tamhunden var domestisert for cirka 15 000 år siden. De første tamme ulvene utviklet imidlertid seg gradvis, gjennom selektiv utvelgelse, til de mange hunderasene vi har i dag.
Likheten gjorde også mennesker og ulver til direkte konkurrenter og de jaktet også på hverandre. Trolig var forholdet nokså jevnbyrdig i starten, men etterhvert som menneskenes samfunnsutvikling akselererte etter istiden, ble ulvene liggende etter, og med oppfinningen av skytevåpen var slaget tapt for ulven over store områder. På De britiske øyer ble den siste ulven skutt på midten av 1700-tallet og ved slutten av 1800-tallet var ulven utryddet i store deler av Vest-Europa. Bestander av ulv overlevde i sentral-/søreuropeiske og russiske skog- og fjellområder.
Ulven vender tilbake
Lavmålet for den europeiske ulvebestanden var på slutten av 1960-tallet, da de skandinaviske ulvene var nærmest utryddet. Det sto ikke stort bedre til i resten av Europa. Unntaket var i Romania, der Nicolae Ceausescu holdt liv i en stor rovdyrbestand med ulv, brunbjørn og gaupe for å ha noe å jakte på sammen med sine kamerater.
Vendepunktet kom på 1970-tallet med fredning og ny miljøbevissthet blant befolkning og politikere. Hvis ulven får sjansen, vil den øke raskt i antall og spre seg vidt. Erfaringer fra Yellowstone nasjonalpark i USA demonstrerer potensialet, der 31 ulver som ble satt ut i årene 1995-97(?), har formert seg til over 700. Ulvens tilbakekomst førte også til at det høye vidjetreet i 2020 var tilbake i Yellowstone. Men mens Yellowstone er villmark, kan det samme ikke sies om store deler av Europa. Her har reetableringen møtt betydelig motstand, og selv om ulv kan tilpasse seg de fleste forhold når den får være i fred, er den dårlig tilpasset et moderne samfunn med trafikkfarlige veier.
For å inspirere og lede arbeidet med reintroduksjon av ulv ble Wolf Spesialist Group stiftet i 1981.