cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barberhøvel
Virkemåte
Til forskjell fra andre høvler, som høvler av det øverste sjiktet fra det materialet man anvender, er barberhøvelen innstilt slik at den bare skraper overflaten man drar den over.
Gud, hold oss oppe ved ditt ord
Gud, hold oss oppe ved ditt Ord er en tysk salme, ERhalt vns, HERR, bey deinem wort, skrevet av teologen og reformatoren Martin Luther ca. 1542. Melodien er kjent tilbake til 1120. Salmen er oversatt til norsk, først av M.B. Landstad og senere av Elias Blix.
Salmen er opprinnelig på tysk en kampsalme, men Landstads oversettelse i Norsk salmebok klassifiserer den som en Guds ord-salme.
Tekst
Salmen er kjent hos Luther fra 1542, men tanker og vendinger finnes allerede i en formaning om bønn mot tyrkerne («Vermahnung zum Gebet wider den Türken 1541»). Da salmen ble skrevet, hadde den tyrkiske sultan Suleiman erobret halvdelen av Ungarn i 1541, og kurfyrsten av Sachsen oppfordret prestene til bønn mot fienden. Samtidig gikk det rykter om at paven hadde alliert seg med den franske konge og den tyrkiske sultan. Luther så svært mørkt på situasjonen, som han mente var Guds dom over gudløsheten i kirken. Nå kunne ikke våpen redde de kristne lenger, mente han. Det eneste som kunne hjelpe i nøden, var barnenes bønn. De små barnene var fremdeles ikke delaktig i det store frafallet.
I Wittenbergsalmeboken fra 1543 hadde salmen undertittelen «Ein Kinderlied, zu singen, wider die zween Erzfeinde, Christi und seiner heiligen Kirche, den papst und Türken» (En barnesang til å synge mot Kristus og den hellige kirkes to erkefiender: Paven og tyrkerne).
Salmen hadde tre vers. Første verset var (etter Wackernagel 1856): <poem style="padding-left: 1em">ERhalt uns, Herr, bei deinem wort, und steur des papsts und türken mord, Die Jesum Christum deinem Son wollten stürtzen von deinem tron.
På katolsk side ble teksten tatt svært ille opp, spesielt den andre strofen i første verset, og i 1548 ble det forbudt å synge salmen i Strassburg, under trussel om dødsstraff. Tilsvarende forbud ble innført i fyrstedømmet Oels i 1662 og i Schlesien i 1713.
Salmen kom siden i flere varianter, ofte med nye vers. Seinere ble den også omskrevet, slik at den fikk mindre preg av å være en kampsalme mot islam og Den katolske kirke. Denne omskrivingen førte likevel mange ganger til strid. I moderne tyske salmebøker er andre strofe i først vers endret til «und steure deiner Feinde Mord!» (og drep dine fiender). Ved framføring av Bachs kantate over salmen, har noen valgt skifte ut den omstridde strofen med andre formuleringer.
Salmen i dansk og norsk salmetradisjon
I Den danske Psalmebog (Thomissøn 1569) kom salmen ut i dansk oversettelse. I tillegg til de tre originale vers, tok oversettelsen med to vers av Justus Jonas, Luthers medarbeider, skrevet i 1545. Slik ble salmen også tatt med i Kingos salmebok, hvor det første verset lyder: <poem style="padding-left: 1em">Behold os, Herre! ved dit Ord Og styr Pavens og Tyrkens Mord, Som Jesum Christ, vor Frelsermand, Ville styrte fra din høire haand!
I 1855 gjorde M.B. Landstad en ny oversettelse av salmen. Han endret den omstridde andrestrofen i førsteverset, slik at han ikke holdt frem paven og tyrkerne som fiender av kirken. I Landstads kirkesalmebog lyder førsteverset slik: <poem style="padding-left: 1em">Hold oppe, Gud, hos os dit Ord Lad det faa Overmagt paa Jord, Mod dem, som Krist, sin Søn, vaar Sol, Vil støde fra din Kongestol!
I Nokre salmar (1883) hadde Elias Blix en ny oversettelse av salmen. Som Landstad tok han utgangspunkt i de tre vers som Luther hadde skrevet: <poem style="padding-left: 1em">Gud, hald oss uppe ved ditt Ord Og giv det Yvermakt paa Jord, Mot deim, som Jesus Krist, vaar Sol, Vil støyta fraa hans Kongestol!
Salmen blir ikke lenger sunget som et innlegg i striden mellom religionene eller konfesjonene. Det illustreres bl.a. ved at den i 2000 ble tatt inn i den katolske salmeboka, Lov Herren (nummer 670/671).
Melodi
Luthers og Klugs melodi er i e-moll:
Melodien finnes i versjoner tilpasset norske folketoner.
Johann Sebastian Bach komponerte i 1725 en kirkelig kantate, BWV 126, over Erhalt uns, Herr, bei deinem Wort.
Låven
Låven er en topp på nordsiden av fjellmassivet Hestbreapiggan i Skjåk kommune i Innlandet. Toppen har en høyde på 2 012 meter over havet og ligger i Breheimen nasjonalpark.
Lillian Müller
Lillian Müller  (født 19. august 1951 i Grimstad) er en norsk modell og skuespiller.
Biografi
Müller vokste opp på Fevik, og fra hun var 11 til 15 år bodde hun på Soltun barnehjem. Som 18-åring deltok hun i Miss Norway. Hun kom på andreplass, og dette gjentok seg også i. Hun gikk i to år på Kvitsund Gymnas i Kviteseid, og på Hornnes Landsgymnas. Hun reiste til London hvor hun gikk på. Hun var avbildet som pin-up i flere britiske aviser, og var side tre-pike i The Sun 30. januar 1974. Hun oppnådde sitt gjennombrudd etter at hun ble oppdaget av, som fotograferte henne naken for Playboy. Müller opptrådte i magasinet som Playmate Of The Month i august 1975 og ble senere Playmate Of The Year i 1976. Hun er den mest fotograferte Playboy-modell gjennom tidene, og har vært på forsiden ni ganger, inkludert den norske utgaven i januar 1999.
Hun har medvirket i et 30-talls filmer og TV-programmer og spilte i Van Halens musikkvideo til sangen «Hot for Teacher». Hun spilte også dama til Rod Stewart i musikkvideoen «Da Ya Think I'm Sexy?» fra 1979, som toppet hitlistene i både Storbritannia og USA. Hun har vært gjest på The Tonight Show, Good Morning America, Inside Edition og på E!.
Hun er engasjert i den alternative helsebransjen og er motstander av vaksiner og bruk av mikrobølgeovn.
Ole Marius Hansen
Ole Marius Hansen (født 4. januar 1978) er en norsk fotballspiller som i 2017 spiller i 4. divisjon for. Han har spilt i, , , og.
Hongzhi-keiseren
Hongzhi-keiseren (kinesisk: 弘治, født 30. juli 1470, død 8. juni 1505) var keiser av Kina under Ming-dynastiet, og regjerte mellom 1487 og 1505. Han var født Zhu Youtang 朱祐樘, og var sønn av Chenghua-keiseren.
I Kina er han også kjent under sitt posthume navn Jìngdì og sitt såkalte tempelnavn, Xiàozōng.
Bakgrunn
Prins Zhu hadde en dramatisk barndom, født i 1470 da konkubine Wan forfulgte alle barne til Chenghua-keiseren med dødelig misunnelse. Den unge prins Zhu Youtang overlevde bare fordi keiserinnen klarte å skjule ham og hans mor. Først da han var fem år ble hans eksistens åpenbart for keisderen, som så utpekte ham til tronfølger. Som kronprins viste han tidlig gode evner, og ble undervist av de beste lærere, som gav ham en grundig forståelse av konfucianismen. Med stor stolthet kunne hans far keiseren tale om hans store intelligens.
Keiser
Etter at han i 1487 etterfulgte sin far på keisertronen, utviklet hans regjeringsstil seg til et eksempel til etterfølgelse. Hans regjering orienterte seg strikt eller konfucianske idealer, han var en dyktig og arbeidsom keiser.
Hongzhi-keiseren samarbeidet tett med sine ministre og embedsmenn, reduserte skattetrykket, sparte på statens utgifter, og foretok gode valg når han utpekte sine rådgivere. Keiseren krevde av sine medarbeidere at de skulle være helt åpne i sin kritikk av hans person og av hans embedsførsel, og dette førte til en godt fungerende regjering og en styrkelse av Ming-herrskapet både innad og utad.
Han bortviste korrupte hoffevnukker, fikk slutt på evnukkenes innflytelse i statsanliggender og avsatte 3,000 personer som hadde våget å kjøpe sine embeder av konkubine Wan.
I manufakturindustrien fortsatte han i sin fars fotspor. Luksusindustrien forsatte å vokse, en trend som hadde begynt allerede under Chenghua-keiseren. Innbyggertallene i byene vokste kraftig. Som en følge av dette vokste det frem et stadig større og mer velstående kinesisk borgerskap, som skulle nå et høydepunkt på 1500-tallet. Hongzhi-keiseren skulle på grunn av sin vellykkede og mønstergyldige regjering stadig sammenlignes av Hongwu- og Yongle-keiserne, og hans tid skulle bli kalt Ming-eraens sølvalder.
Nacogdoches County
Nacogdoches County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de østlige delene av staten. Det grenser mot Rusk County i nord, Shelby County i nordøst, San Augustine County i sørøst, Angelina County i sør og mot Cherokee County i vest.
Hongzhi-keiseren
Keiser
Han var et familiemenneske som avskydde enhver intrige ved hoffet og bekjempet alt som tenderte i den retning. Han døde i 1505 og etterlot seg en eneste sønn, prins Zhu Houzhao, som etterfulgte ham som keiser. En annen sønn og datter hadde dødd i barndommen.
Murshidabad (distrikt)
Murshidabad (bengali: মুর্শিদাবাদ জেলা ) er et distrikt i den indiske delstaten Vest-Bengal. Distriktets hovedstad er Baharampur.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 7,102,430 innbyggere i distriktet, mot 5,866,569 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 19,78 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 13,79 % i 2011 mot 17,80 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 963 i 2011 mot 972 i 2001.
Einar Halvorsen (forsker)
Einar Halvorsen (født 3. august 1967) er en professor ved Høgskolen i Buskerud og Vestfold (tidligere Høgskolen i Vestfold), ansatt ved Institutt for mikro- og nanoteknologi. Han var tidligere (1996–1999) ved Universitetet i Oslo.
Halvorsen var mars 2009 prosjektleder for et prosjekt som skal utvikle nye prinsipp for energihøsting. Et prosjekt som fikk 10,7 millioner NOK fordelt over 4 år fra Norges forskningsråd.
I april 2009 ble han tildelt en nyopprettet pris som Årets forsker på avdeling RI. Han fikk prisen for sin publisering, for sitt arbeid med satsingen på energihøsting og arbeidet med fredagsseminarene. En pris han selv, året etter var prisutdeler for, hvor Bjørn Jensen var vinner for året 2009.
Balagtas
Balagtas (Bigaa) er en kommune i provinsen Bulacan på Filippinene. I 2015 telte kommunen 73 929 innbyggere.
Byen het tidligere Bigaa, men navnet ble endret til ære for den filippinske dikter Francisco Balagtas som ble født i barrio Panginay.
Barangayer
Balagtas er inndelt i ni barangayer per 30. september 2019.
Gethosynus
Gethosynus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever på planter.
Utbredelse
Arten er kjent fra Brasil.
Boston Marathon 2022
Boston Marathon 2022 ble arrangert 18. april 2022, og var den 126. utgaven av Boston Marathon. Boston Marathon arrangeres i Boston i Massachusetts i USA. Dette årets utgave var begrenset til 30.000 deltakere.
Resultater
Eliteklassene ble vunnet av kenyanerne Evans Chebet (menn) og Peres Jepchirchir (kvinner). Rullestolklassene ble vunnet av Daniel Romanchuk fra USA (menn) and Manuela Schär fra Sveits (kvinner). Rullestolutøveren Marcel Hug trakk seg før løpet startet.
Referanser
<References />
Jasper County (Texas)
Jasper County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de østlige delene av staten. Det grenser mot San Augustine County i nord, Sabine County i nordøst, Newton County i øst, Orange County i sør, Hardin County i sørvest, Tyler County i vest og mot Angelina County i nordvest.
Jasper Countys totale areal er 2 511 km² hvorav 83 km² er vann. I 2000 hadde fylket 35 604 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Jasper. Fylket har fått sitt navn etter William Jasper.
Fylkesvei 573 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 573 i de følgende fylkene:
Fylkesvei 575 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 575 i de følgende fylkene:
Lakatoro
Lakatoro er administrasjonssentrum i Malampa, en av seks provinser i stillehavsrepublikken Vanuatu.
Dead Men Tell No Tales (film, 1920)
Dead Men Tell No Tales er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Tom Terriss. Hovedrollen spilles av Catherine Calvert. Manus er basert på en roman fra 1899 av E. W. Hornung.
Mervyn Haisman
Mervyn Haisman (født 15. mars 1928 i London, død 29. oktober 2010 i Valencia) var en britisk manusforfatter, som tidligere jobbet som skuespiller og hadde en teatergruppe. Han har også jobbet innen forsikring.
Dead Men Tell No Tales (film, 1920)
Handling
Den beryktede sjørøveren Joaquin Santos lever etter ordtaket «døde menn kan ikke snakke» og han konspirerer med den fremtredende Squire Rattray for å overta og plyndre Lady Jermyn - et skip som frakter en betydelig mengde gull.
Mervyn Haisman
I slutten av 1960-årene begynte han å skrive manus sammen med Henry Lincoln. De skrev tre Doctor Who-historier mens Patrick Troughton spilte Doktoren. De het The Abominable Snowmen, The Web of Fear og The Dominators. I disse manusene skapte de yetirobotene og quarkene. Sistnevnte manus var det siste de skrev for serien, og etter uenigheter med de som laget serien ble den kuttet med en episode og kreditert til psevdonymet Norman Ashby. Haisman og Lincoln skrev også episoder for serien Emergency Ward 10 og skrekkfilmen Curse of the Crimson Altar (1968).
Dead Men Tell No Tales (film, 1920)
Handling
Deretter skal de ødelegge skipet, og drepe hele mannskapet. Imidlertid overlever unge George Cole, en en av passasjerene på Lady Jermyn som også er forelsket i Eve.
Rambo
Rambo er hovedpersonen i en serie actionfilmer basert på David Morrells roman First Blood.
Filmene handler om Vietnam-veteranen og krigshelten John J. Rambo, som i filmene spilles av Sylvester Stallone.
TV-serie
I 1986 sendt amerikanske tv en animert serie kalt Rambo: The Force of Freedom. Det ble i alt produsert og sent 65 episoder.
Rambo Rambo John James Rambo ジョン・ランボー John Rambo Rambo แรมโบ้
Fritz C. Riebers veg
Fritz C. Riebers veg er en 7,7 km lang, 4-felts vei i Bergen, som går mellom Fjøsangerbukta ved Gamlehaugen i nord og Lagunen Storsenter i sør.
Denne veien blir ofte delt i to mellom Troldhaugtunnelen som går under Troldhaugen. Troldhaugtunnelen er 477 meter lang og har to felt i hver retning. Den nordlige delen av veien er en del av som tar av fra hovedlen mot Nesttun og Stavanger. Den sørlige delen er en del av som har forbindelse med Bergen lufthavn, Flesland via Lagunen Storsenter der det også er videre forbindelse til Fana, nordlige deler av Os kommune, og Krokeide med. I tillegg går til Nesttun via Skjold. Nordover fortsetter forbindelsen med Fjøsangerveien med til Bergen sentrum (Nygårdstangen) og Åsane videre til Ålesund. Helt i nord og sør av veien er det moderne rundkjøringer som har veier i alle retninger.
Veien er oppkalt etter Fritz C. Rieber.
Nepals Kommunistiske Parti (Pushpa Lal)
Nepals Kommunistiske Parti (Pushpa Lal) blei stifta på en kongress i Ghorakhpur i mai 1968 etter en partisplittelse i Nepals Kommunistiske Parti. Det kalles (Pushpa Lal) etter partilederen Pushpa Lal Shresta. Partiorgan var Naya Janvad.
NKP(Pushpa Lal) danna utgangspunktet for flere andre kommunistpartier som fortsatt fins. Politisk og organisatorisk var det ei viktig forutsetning for det største legale kommunistpartiet i Nepal, Nepals Kommunistiske Parti (forente marxist-leninister).
Fra starten var det trolig det største og viktigste kommunistpartiet i Nepal. Men videre oppsplitting og opprettelse av nye og mer radikale kommunistpartier på 1980-tallet gjorde det snart mindre viktig.
Forhistorie
Pushpa Lal Shresta regnes som stifteren av Nepals Kommunistiske Parti i 1949. Under partistridighetene på slutten av 1950-tallet og etter kongens statskupp i 1960 sto han på venstre fløy i partiet. I motsetning til partiets generalsekretær på denne tida, Keshar Jung Rayamajhi , var han motstander av kongens kupp og støtta Kinas kommunistiske parti i striden mot Sovjetunionens Kommunistiske Parti.
På partiets 3. landsmøte i 1962 blei Rayamajhi ekskludert. Hans tilhengere organiserte et nytt, prosovjetisk kommunistparti, NKP(Rayamajhi), som sjøl om alle partier var forbudt hadde fordel av regimets støtte.
På flertallets landsmøte blei det vedtatt at den nye generalsekretæren Tulsi Lal Amatya og Pushpa Lal Shresta sammen skulle være ansvarlige for den politiske ledelsen av partiet.
Etter landsmøtet fortsatte partiet å gå tilbake. Diktaturet og indre motsetninger gjorde at det partiapparatet slutta å fungere. Fra rundt 1965 hadde det gamle NKP i praksis slutta å fungere som et landsomfattende parti.
Pushpa Lals nye parti
I 1968 sprakk den organisatoriske enheten mellom Pushpa Lals og Amatyas fløyer. Formelt fulgte den gamle partiorganisasjonen Amatya. Partiet han leda blei fra nå av kjent som NKP(Amatya), men var i praksis bare en liten rest av det gamle NKP. NKP(A) blei etterhvert regna som et moderat, pro-sovjetisk parti.
Størstedelen av medlemmene fulgte Pushpa Lal Shresta i det mer prokinesiske og erklært revolusjonære NKP(Pushpa Lal). Dette partiet var det første i Nepal som programfesta at det bygde på Mao Zedongs teorier.
Fra 1968 og noen år framover var NKP(Pushpa Lal) det største og viktigste kommunistpartiet i landet.
Men partiet viste seg snart å være en stasjon på veien i den videre oppsplittinga av den kommunistiske bevegelsen i Nepal.
Motsetninger mellom Pushpa Lal og andre kommunistledere
Pushpa Lal Shresta var uenig med andre ledere på venstresida av den kommunistiske bevegelsen når det gjaldt viktige innenrikspolitiske spørsmpål.
I forholdet til Sovjet var Pushpa Lal også mindre uforsonlig enn andre prokinesiske partiledere. Hans fløy hadde vært påvirka av Indias Kommunistiske Parti (marxististisk) (kjent som CPM) – det største indiske kommunistpartiet, som hadde vært på Kinas side i partistriden mot Sovjet fra starten. Men på slutten av 60-tallet brøyt de mer venstreorienterte indiske maoistene (kjent som naxalittene) ut av CPM, bl.a. med krav om å straks starte geriljakrig i India, og det kom til brudd mellom CPM og Kinas kommunistiske parti. Etter dette stilte CPM seg i en mellomposisjon mellom Kina og Sovjet.
Pushpa Lals tilhengere sto nærmere CPM og kom i motsetning til mer radikale maoister som krevde et fullstendig ideologisk og politisk brudd med Sovjet og ei mer aktiv revolusjonær linje.
Splittelser og nye kommunistpartier
Flere gamle ledere av Nepals Kommunistiske Parti som kom ut etter mange år i fengsel danna først på 1970-tallet en enhetskomité for å forsøke å skape et forent parti som inkluderte NKP(Pushpa Lal). Dette lyktes ikke, bl.a. på grunn av uenighet mellom dem og Shresta om kravet om en folkevalgt grunnlovsgivende forsamling og om holdninga til Kongresspartiet.
Følgen var at de isteden stifta sitt eget revolusjonære kommunistparti, NKP (Chautho Mahadhiveshan) (parentesen betyr fjerde landsmøte) i 1974, som blei det største og viktigste kommunistpartiet i Nepal på 1970-tallet.
Kamerat Rohit (Narayan Man Bijukche), en partileder av newar-nasjonalitet fra Bhaktapur, brøyt med partiet i 1971 etter at Shresta støtta Indias intervensjon i Øst-Bengal (som deretter blei den nye staten Bangladesh.) I 1976 stifta han det nye kommunistpartiet Nepal Mazdoor Kizan Party, som fortsatt fins og er med i Sjupartialliansen for demokrati i Nepal.
Madan Kumar Bhandari var fra 1972 sentralkomitemedlem i Janabadi Sanskritik Morcha (Demokratisk Kulturfront), en studentbevegegelse lansert av NKP(Pushpa Lal). Rundt 1976 forlot han partiet for å  danne Mukti Morcha Samuha (MMS, Frigjøringsfont-gruppa). (Han blei seinere en sentral leder i UML.)
I 1978 stifta Jhapeli-gruppa sammen med flere andre kommunistgrupper, bl.a. MMS, NKP(ML). Dette blei det største og viktigste kommunistpartiet på 1980-tallet.
Man Mohan Adhikari, tidligere partisekretær i Nepals Kommunistiske Parti og regna som mer prokinesisk enn Shresta, stifta sitt eget parti, kjent som NKP(Manoman) (eller NKP(Adhikari)) i 1979.
Det var også mange lokale grupper som brøyt ut av Pushpa Lals parti.
Partiet etter Pushpa Lal Shrestas død
Da Pushpa Lal Shresta døde i 1978 ble gravferden hans brukt for å demonstrere motstand mot regimet, som gravferden til Kongresspartiets leder B. P. Koirala i 1982. Disse mobiliseringene førte også tilhengere av Kongresspartiet og moderate kommunister nærmere sammen og bidro til å legge grunnen for samarbeidet som førte fram til den demokratiske revolusjonen i 1990.
Ledelsen av partiet blei nå tatt over av Sahana Pradhan, Shrestas enke.
I 1979 samarbeida partiet og andre moderate kommunister med Kongresspartiet i studentbevegelsen som tvang fram en viss demokratisering av Panchayat-systemet.
I 1987 slo Pradhan partiet sammen med NKP(Manoman) (der partilederen Man Mohan Ahdikari var gift med Sahanas søster) til NKP(Marksbadi) (parentesen betyr marxistisk).
Pradhan var leder av den store fronten av moderate kommunistpartier United Left Front (ULF) (der de viktigste partiene var NKP(m-l) og NKP(marxistisk)) under den demokratiske revolusjonen i 1990.
Da Kongresspartiet avslo å stille til valg sammen med ULF i januar 2001 var hun med på å raskt og fra toppen organisere det nye, store moderate kommunistpartiet NKP(forente marxist-leninister) (kjent som UML) like etter. UML, som blei til uten konsultasjon med de fleste mindre kommunistpartiene i ULF, var i hovedsak en koalisjon mellom de yngre tidligere revolusjonære lederne i det største, moderate maoistpartiet på 1990-tallet, NKP(m-l), og de gamle kjente kommunistlederne i NKP(marxistisk).
Arven etter Pushpa Lal
Sjøl om NKP(Pushpa Lal) som parti fikk begrensa betydning i den illegale perioden da det eksisterte, har politikken Pushpa Lal Shresta sto for fått betydelig innflytelse på kommunistbevegelsen i Nepal etter 1990.
UML, partiet som kom ut av ULF, er derfor den store politiske arvtakeren etter Pushpa Lal (sjøl om UML etter 1990 er mye mer moderat enn Pushpa Lal Shresta noen gang var).
Flere av fraksjonene som kom til å danne UML hadde også sitt opphav i NKP(Pushpa Lal).
Grytfotvatnet
Grytfotvatnet (også kalt Breimovatnet) er en liten innsjø i fjellrekken Sju søstre i Alstahaug kommune i Nordland. Det ligger på vestsiden av Sju søstre, mellom Botnkrona og Grytfoten. Det var tidligere drikkevannskilden til Sandnessjøen og er oppdemt mot vest.
Symbolics
Symbolics, Inc. er en tidligere datamaskin-produsent som ble grunnlagt i Cambride, Massachusetts den 9. april 1980. Det var også navnet på et selskap som kjøpte rettighetene til det tidligere selskapet og fortsatte å selge og vedlikeholde programmeringsspråket Open Genera Lisp og Macsyma computer algebra system.
Domenet symbolics.com ble opprinnelig registrert den 15. mars 1985, som det første .com-domenet i verden, I august 2009 ble det solgt til napkin.com (tidligere XF.com) Investments.
Turnékompaniet
Turnékompaniet er en teatergruppe som begynte med base på Tangen i Stange kommune, Hedmark.
Kompaniet ble startet av skuespilleren Anders Kippersund, som (per 2020) er kunstnerisk leder/produsent for gruppen. I gruppen arbeider også hans søsken, skuespillerne Inga-Live Kippersund, Peter Kippersund og Jonas Kippersund. Sistnevnte har skrevet flere av gruppens tekster.
Gruppen turnerer over hele landet med sine forestillinger. Sentralt i deres sceniske språk står scenekamp, og de er medlem av Nordisk Stage fight Society. Når den ikke er på turné, har gruppen fra 2007 hatt sin egen scene i sentrum av Hamar. Kompaniet holder til i Hamar gamle rådhus. De leide først lokalene av Hamar kommune, etter at kommunen solgte bygget i 2014, leier kompaniet hele andre etasje i det gamle rådhuset av den nye eieren, og driver per 2020 sin virksomhet i disse lokalene, under navnet Hamar Teater. Lokalene omfatter den gamle kommunestyresalen, flere salonger, teatersal med garderober og bar. Gruppen leier ut lokalene til andre teatergrupper, til festivaler, konserter, events og private begivenheter. Leder for den denne daglige driften er Inga-Live Kippersund.
Norsk nukleær dekommisjonering
Norsk nukleær dekommisjonering (NND) er en norsk statlig etat underlagt Nærings- og fiskeridepartementet.
NND leder arbeidet med en styrt avvikling av norske atomanlegg og skal bidra til en sikker håndtering av nukleært avfall.
Etaten ble etablert i 2018 og har kontor i Halden.
Julija Guzijova
Julija Viktorovna Guzijova (russisk: Юлия Викторовна Гузиёва, født 18. desember 1988) er en russisk curlingspiller.
Hun representerte Olympiske utøvere fra Russland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor laget hennes endte som nummer 9.
Zhengde-keiseren
Zhengde-keiseren (kinesisk: 正德帝; pinyin: Zhèngdé Dì, født 26. oktober 1491 i Beijing, død 20. april 1521 samme sted) var den tiende keiser av Ming-dynastiet, og hersket over Kina mellom 1505 og 1521.
Bakgrunn
Han ble født Zhu Houzhao 朱厚照, og var Hongzhi-keiserens eldste sønn. Han ble kronprins i 1492.
Keiser
Zhengde-keiseren var ute på mange lange reiser der han ofte besøkte bordeller. Han oppførte også et palass, Leopardhuset (豹房), utenfor Den forbudte by der han blant annet trente tigere og leoparder, og dessuten traff kvinner. I det store og hele kan hans regjeringstid betraktes som ustabil og urolig med mange bondeopprør og kriser. Zhengde-keiseren var buddhist og oppførte mange buddistiske monumenter.
Han risikerte sitt eget liv ved personlig å anføre felttog mot mongolene i 1512 og 1519. i 1517 utkjempet han et fremgangsrikt militært slag mot mongolene som ble kjent under navnet «den store seieren ved Yingzhou». Sommeren 1519 gikk keiserens onkel (farbror), Prinsen av Ning, opprør i Nanchang i Jiangxi. Keiseren begav seg sørover med sine militære styrker for å slå ned opprøret, men da keiseren ankom var opprøret allerede nedkjempet av lokale styrker. Keiseren ble skuffet fordi han ikke selv hadde stanset opprøret, og slapp derfor prinsen fri, for å senere la de keiserlige styrkene fange ham igjen.
Keiser Zhengde døde bare 30 år gammel i april 1521 i Den forbudte by etter en lengre tids sykdom (han hadde spyttet blod allerede da han ble intronisert). Han var således både syk og dessuten beruset da han falt ut av båten under en båttur nær byen høsten 1520. Da druknet han nesten. Dette og sykdommer som han hadde pådratt seh fra vannet fra Den store kanal førte til hans død i ung alder noen måneder etter båtulykken.
Han ble begravet i graven Kangling, som er en del av Minggravene nord for Beijing. Hans frue keiserinnen Xiaojingyi ble senere begravet i samme grav. Keiseren fikk tempelnavnet Wuzong (武宗), og den posthume tittel Keiser Yi (毅皇帝).
Selv hadde han ingen barn som hadde overlevd barndommen, og heller ingen designert kronprins; det ble hans fetter Prins Xian av Xing (兴献王) som overtok keisertronen, som regjerte som Jiajing-keiseren.
Turnékompaniet
Åpent brev til Hamar kommune
I 2013 skrev Turnékompaniet et åpent brev til Hamar kommune, der gruppen argumenterte for fortsatt virksomhet for Hamar Teater i det gamle rådhuset på Hamar. Kommunen hadde forsøkt å selge bygningen i Strandgata 23, og Turnékompaniet hadde ikke økonomiske midler til å kjøpe bygget av kommunen.
Priser og utmerkelser
Turnékompaniet mottok Hedmark fylkes kulturpris for 2011. I begrunnelsen for tildelingen uttalte Hedmark fylkesråd blant annet:"«Med sin kunnskap og sitt glødende engasjement for teater har de vært og er en viktig ressurs og inspirasjonskilde for utviklingen av teaterlivet i fylket. Foruten teateraktivitet har de også bidratt konstruktivt i den offentlige debatten omkring utviklingen av scenekunsten i fylket.»"
Torben Frank
Torben Frank (født 16. juni 1968) er en tidligere dansk profesjonell fotballspiller. Han oppnådde 5 A-landskamper for. Han ble sammen med Brian Laudrup utnevnt til «Årets Fotballspiller» i Danmark i 1992.
Klubbkarriere
Angriperen Torben Frank var sammen med blant annet Morten Wieghorst, Henrik Larsen, John Helt, Peter Nielsen og Per Pedersen en helt avgjørende del av det Lyngby-laget, som i 1992 vant Danmarksmesterskabet. Han ble deretter solgt til den franske storklubben Olympique Lyon, men pådro seg i forbindelse med de fysiske testene i Frankrike en kneskade, som førte til et større juridisk slagsmål mellom Frank, FIFA og den franske klubben.
Frank vendte hjem til Lyngby, men kneskaden plagde ham gjennom resten av karrieren, og han fikk aldri siden samme suksess.
En-Rogel
Stedets alder er utvilsom gammel, og det er sannsynlig at kilden var et hellig sted også i førisraelittisk tid. Betydningen av navnet og dets nøyaktige lokalisering er usikker. Som med Sohelet-steinen hadde antagelig navnet en form for hellig eller mytisk betydning.
Det er fremmet to identifisering som har fått et visst gjenklang: Det første er «Jomfruens kilde», ‘Ain Sitti Maryam, senere ‘Ain Umm ed-Deraj, den eneste virkelige kilde i nærheten av Jerusalem, og nøyaktig rett imot ez-Zehweleh som kanskje kan være Sohelet-steinen. Det andre er Bir-Eyyub, også kjent som Nehemjas brønn, omtrent 100 meter lengre sør for stedet hvor Wadi er-Rababi og Kedrondalen møtes. Et argument mot sistnevnte er at Bir-Eyyub er ikke en kilde, men en brønn og ligger for langt unna ez-Zehweleh som er godt synlig fra byen. Den passer heller ikke til konteksten i Andre Samuelsbok, og det er usikker om den eksisterte i antikken. Det fremste argumentet for «Jomfruens kilde», som muligens kan identifiseres med Gihonkilden, er at historikeren Josefus har bevitnet at den eksisterte i antikken, og som plasserte den i de kongelige hager.
EM i karate 1966
EM i karate 1966 (europamesterskapet i karate) ble arrangert i Paris i Frankrike i 1966.
Crucial Response Records
Crucial Response Records er et tysk uavhengig plateselskap som først og fremst gir ut straight edge hardcore-plater. Flere norske band har gitt ut plater på Crucial Response, deriblant Onward, Damage Control, Sportswear, Insurance Risk og Tiebreak. Av andre band på selskapet kan nevnes Manliftingbanner, Think Twice, Mainstrike og Spawn.
Selskapet drives av Peter Hoeren.
Norske utgivelser på Crucial Response
* Kun vokalisten i Subject To Change var nordmann.
Motstandspionérene, Arendalsgruppens vekst og fall
Motstandspionérene, Arendalsgruppens vekst og fall er en bok fra 1999 skrevet av journalist og lokalhistoriker Kristen Taraldsen.
Boken er utgitt av Friluftsforlaget i 1999, og omhandler Arendalsgruppen, Norges første organiserte motstandsgruppe under andre verdenskrig. Arendalsgruppen ble etablert allerede 13. april 1940, med formål å hjelpe de kjempende styrkene i Setesdal. Aktiviteten var kortvarig, omtrent fire måneder. Gruppen hadde på denne tiden fått sendt en båt til England med etterretningsmateriale, utgitt seks flyveblad, og anskaffet flere radiosendere.
Boken er basert på tiltalebeslutningen som okkupasjonsmakten fattet vedrørende de 32 personene som ble ført til Tyskland for å bli stilt for den tyske militære domstolen Reichskriegsgericht (rikskrigsretten) 1. senat i Berlin. Fem av de ledende personene i gruppen ble dømt til døden. Tiltalebeslutningene klarte forfatteren å oppspore i Praha.
San Augustine County
San Augustine County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i de østlige delene av staten. Det grenser mot Shelby County i nord, Sabine County i øst, Jasper County i sør, Angelina County i sørvest og mot Nacogdoches County i vest.
Motstandspionérene, Arendalsgruppens vekst og fall
Omslagsbildet
På forsiden av omslaget til boken er det et bilde av Wilhelm Tvedt-Gundersen, organisator i Arendalsgruppen og senere Milorg-leder i byen.
Mo kirke (Rana)
Mo kirke er en korskirke i Mo i Rana i Rana kommune, på Helgeland i Nordland fylke. Arkitekturen er nygotikk. Kirken er av tre og har 400 sitteplasser. Byggverket ble påbegynt i 1723 etter initiativ av misjonæren Thomas von Westen og stod ferdig høsten 1723. Den første gudstjenesten i kirken ble avholdt på Helligtrekongersdag den 6. januar 1724.
Mo kirke er menighetskirken for Mo menighet. Kirken ble opprinnelig eid av Misjonsfondet, og ble kjøpt av Mo menighet i 1827. Fra 1843 til 2004 var den også moderkirken i Mo prestegjeld. Idag er den hovedkirken for Indre Helgeland Prosti i Sør-Hålogaland bispedømme. Prostiet har sitt sete i byen.
Kirken gjennomgikk restaureringer i 1801, 1832, 1860, 1956 og 2007. I 1832 ble løk-kuppelen bygd og i 1860 ble steingjerdet bygd rundt kirken. En kirkeklokke ble innkjøpt i 1761; i henholdsvis 1843 og 1850 ble den omstøpt, og i 1879 ble det innkjøpt en ny. Omkring 1893 kjøpte kirken sitt første orgel; det var i bruk fra 1895 til 1924, da det ble erstattet av et nytt. Under restaureringen i 1956 ble dåps-sakristiet innredet til et lite kapell med et eget alter og altertavlen fra 1766.
Den første altertavlen var et lån fra Hemnes kirke. Den var fra 1726 og viste apostelen Andreas. Den andre altertavlen fra 1766 viser nattverden, korsfestelsen og himmelfarten i tre etasjer, knyttet sammen med søyler og bjelker i renessansestil. Bladverket av akantusranker og drueklaser omkring er barokk. Jesus, disiplene og englene er derimot fremstilt svært enkle, og er folkekunst. En lokal kunstner har på denne måten knyttet sammen det sakrale og folkelig kultur ved å kombinere stilarter. Den nåværende altertavlen fra 1866, fremstiller himmelfarten. Til venstre vises Moses og tavlene med de ti bud; til høyre vises apostelen Johannes med ørnen.
Thomas von Westen
Byggingen av Mo kirke kom i gang etter initiativ fra misjonæren Thomas von Westen. Fra 1711 til 1716 var han sogneprest i Veøy prestegjeld i Møre og Romsdal. I årene 1716–1723 gjennomførte han tre større misjonsreiser til Nord-Norge for å kristne samene, og under to av dem besøkte han Helgeland. Hans arbeide og notater er svært viktige for religionshistorien, ettersom han møtte den samiske religionen i tiden før den kom under massiv kristen påvirkning. Hans arbeide har også etnologisk og lingvistisk interesse. I området omkring Mo i Rana arbeidet han på etnisk umesamisk område, og det umesamiske språket er idag utdødd på norsk side av grensen.
På Moholmen, som er Mo i Ranas eldste bydel, opprettet han en egen samisk skole. Det var en internatskole som rommet 20 elever. Både skolen og kirken ble bygd for samene, og dette er viktig for forståelsen av den historiske rammen rundt Mo kirke. Under kirkens 250-årsjubileum i 1973, ble det satt opp en byste av Westen ved inngangsporten til Mo kirke.
Perioden 1724−1827
Byggingen av Mo kirke startet i 1723. Høsten 1723 var den ferdig i form av en enkel trekirke med tretak. Den første gudstjenesten ble holdt 6. januar 1724 med barndåp og forlovelse; den neste gudstjenesten ble holdt 23. april 1724. I 1726 fikk kirken et rødt pannestein-tak og en tjærebredd bordkledning, som var festet med trenagler. Innredningen var svært enkel, med benker, prekestol, alter og døpefont. En liten altertavle med en forgylt fremstilling av St. Andreas, var lånt fra Hemnes kirke. Kirken manglet tårn, og kirkeklokken var derfor opphengt ved hovedinngangen mot vest.
Hovedskipet var 17,6 x 2,2 meter, og det sørlige og nordlige kors var 8,2 x 6 meter i størrelse. Koret var 4,7 x 5 meter, og sakristiet på østsiden av koret var 3,2 x 3,8 meter.
Mellom koret og skipet var det bygd opp et lavt treverk med stolper (balustrer). I koret fantes et avlukke for presten, og to benker for klokkeren og en av hans medhjelpere, begge med dør foran.
Kirken hadde 56 benker for menigheten, og i korsarmene mot vest, sør og nord, var det små gallerier med mellom 2 og 4 benker og brystning foran.
Kirkens tak ble holdt oppe av fire pilarer, og den hadde inngang fra vest og sør, dessuten dører fra koret til sakristiet og derifra ut mot øst.
Den første altertavlen (1766)
Stilarten på altertavlen fra 1766 kombinerer renessansen med barokk og folkekunst. Den ble laget av Jens Pedersøn Fagermoen (1718–1800) fra Dalselv, etter modell fra Hemnes kirke, og forært Mo kirke som gave. Motivene er nattverden, korsfestelsen og himmelfarten i tre etasjer, knyttet sammen med søyler og bjelker i renessansestil. Bladverket av akantusranker og drueklaser omkring tavlen er barokk, mens Jesus, disiplene og englene er folkekunst − fremstilt svært enkle. I 1768 ble tavlen malt av den omreisende maleren Povel Kolset. Det fortelles at Jens Pedersøn Fagermoen drømte tre netter på rad at de underjordiske ønsket han skulle flytte en stabel med ved. Han flyttet veden og da han gjorde det fant han en liten kniv. Dette var de underjordiske som takket ham for å flytte veden. Denne slengte han i verktøykassa si. Da han skulle lage altertavlen så fikk han det ikke til, men tilslutt brukte han den lille kniven og da gikk det lett. Kniven var en møttol - en liten kort kniv.
Kirkeklokken (1761)
Kirkebesiktigelsen for 1771 forteller at «almuen» i 1761 innkjøpte og betalte en 125 kilo tung kirkeklokke for 120 Speciedaler. Selv om kirkeklokker ikke nevnes i eldre kilder, er det lite trolig at kirken manglet kirkeklokke mellom 1724 og 1761.
Regnskapet fra 1842 anfører behov for ny kirkeklokke, bekreftet i en protokollføring den 29. april 1843, hvor det nevnes at klokken er bristet. Det ble besluttet at klokkestøperen i Bergen skulle omstøpe klokken for 40 Speciedaler, og øke dens vekt for en betaling på 20 Speciedaler. Mo kirke var også villig til å betale 120 Speciedaler ekstra for en klokke som var iblandet sølv.
Den bristede klokken ble ført til Bergen med jekten til Svend Heitmand.
Om morgenen første juledag i 1848 ble det under kimingen slått en ny revne i en av kirkeklokkene. Den 30. april 1849 nevnes hendelsen i et skriv fra formennene av Mo prestegjeld, og i 1850 ble klokken støpt på nytt i Bergen for 105 Speciedaler ifølge regnskapet fra 1856.
En kirkeklokke ble igjen skadet i 1876, og medførte et kommunestyrevedtak om ny omstøpning. Beslutningen ble imidlertid ikke gjennomført. Derimot ble det i 1879 innkjøpt en ny klokke fra Laxevaags Værk for 112 Speciedaler, og kirkeringeren Johannes Jacobsen fikk 4 Speciedaler for å skifte klokke.
Kirken kjøpes av Mo menighet (1827)
Kirken var fra sin begynnelse eid av Misjonsfondet, men bortsett fra en utvidelse i 1801, hadde det ikke vært noe vedlikehold. Etter at Iver Ancher Heltzen sendte et brev til kongen gjennom den norske statsministeren i Stockholm, der han gjorde rede for det mangelen på vedlikehold, orienterte han deretter Stortinget. Dette resulterte i 1821 i en lov om salg av kirkene.
Mo menighet kjøpte kirken fra Kirkefondet for 1000 Speciedaler ved klg. res. 28. juli 1824 (skjøte 27. mars 1827), og nedbetalte kjøpesummen i løpet av 10 år.
Den andre restaureringen (1832)
Under den andre restaureringen ble kirken reparert og utvidet til å omfatte 660 sitteplasser. Den fikk et høyere og brattere tak, som er det taket kirken har den dag idag.
Prekestolen (1840)
Prekestolen fra 1840 har enkelte gjennomskårne felter med samme mønster som prekestolen i Beiarn kirke. Den er omtalt i en fortegnelse over kirkens inventar den 22. januar 1849, foretatt på Stenneset av sogneprest og «P. T. ordfører» Agathon Bartholomæus Hansteen. Beskrivelsen forteller at den hadde et trekk av svart silkefløyel med sølvborder.
Den tredje restaureringen (1860)
I 1860 fikk kirken en ny innredning, tegnet av arkitekt A. Grendstad. De gamle lukkede familieplassene ble fjernet. I stedet ble det innredet benker i koret (pulpiturer) for medhjelperne til venstre og for klokkeren til høyre.
Dagens steingjerde omkring kirken, ble også bygd i 1860.
Arbeidet ble ledet av sogneprest Christian Ludvig Nannestad, som også fikk bygd den nye prestegården. Inntil da hadde prestene bodd på Steinneset på den andre siden av fjorden.
Den andre altertavlen (1866)
Den andre, og nåværende, altertavlen ble malt av Eilert Balle Lund i 1866.
Det midterste bildet forestiller Jesu' himmelfart.
Sidebildene forestiller Moses og tavlene med de ti bud og apostelen Johannes med ørnen.
Perioden 1879−1924
I 1879 ble det, som nevnt, innkjøpt en ny kirkeklokke.
I 1885 fikk Mo kirke ovner.
I 1893 eller 1894 kjøpte kirken sitt første orgel. Inntil da hadde klokkeren hatt oppgaven som forsanger. I Vågan i Lofoten var det blitt bygd en ny kirke, og det gamle orgelet ble solgt til Mo kirke. Lærer Jakob Thode Jakobsen og sagmester Ole Pedersen reiste til Kabelvåg og fraktet instrumentet til Mo. Orgelet ble tatt i bruk for første gang i 1895, og ble benyttet frem til 1924, da det ble erstattet av et nytt.
Det gamle orgelet ble i 1924 plassert i et av uthusene til Mo prestegård. Uthuset brant ned i 1943, og dermed gikk også orgelet tapt som kulturskatt.
I 1914 ble Mo kirke panelt innvendig, og fikk et lukket vindfang mot vest. De gamle benkene med dører foran ble erstattet av mer tidsmessige benker. Dermed gikk også horisontalvinklingen tapt, idet den øvre kanten av benkegangene korresponderte med de lange galleriene.
Den fjerde restaureringen (1956)
I 1956 ble benkene fra 1914 fjernet. Med de nye benkene ble også horisontalvinklingen gjeninnført.
På alteret ble det satt opp en skulptur av den korsfestede Kristus, laget av Dyre Vå.
Den femte restaureringen (2007)
Den 12. august 2007 startet en ny restaurering av Mo kirke. Arbeidet var fullført i desember 2007. Det elektriske anlegget med rørovner under benkene, ble erstattet av ny type varmeovener som bare varmer opp området der kirkegjengerne sitter, for å redusere elektrisitetsutgiftene. Benkene ble totalrenovert, vegger malt, og lakkeringen av mesteparten av gulvet ble fjernet og erstattet av nytt.
Biskop Tor Berger Jørgensen i Sør-Hålogaland bispedømme holdt åpningsgudstjenesten i Mo kirke den 16. desember 2007.
Julija Portunova
Julija Aleksandrovna Portunova (russisk: Юлия Александровна Портунова,født 4. mai 1994) er en russisk curlingspiller.
Hun representerte Olympiske utøvere fra Russland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor laget hennes endte som nummer 9.
Grünhainichen
Grünhainichen er en kommune i Erzgebirgskreis i Direktionsbezirk Chemnitz i den sørlige delen av Fristaten Sachsen. Kommunen består av stedene Grünhainichen og Waldkirchen; den siste var en selvstendig kommune frem til 1. mars 2009, da den ble innlemmet i Grünhainichen gjennom en kommunesammenslåing. Siden 29. mars 1994 har kommunen vært medlem av forvaltningsforbundet Wildenstein. Kommunen hadde 2 319 innbyggere den 31. desember 2010.
Nest etter Seiffen er Grünhainichen det viktigste sentrum for produksjonen av treleker i Erzgebirge.
Morgan
Morgan er et fornavn som også er brukt som etternavn.
Morgan kan ha flere betydninger:
Søndagsbokstav
En søndagsbokstav (latin littera dominicalis) er én av de syv latinske bokstavene A, B, C, D, E, F, G. Den angir dagsbokstaven for søndagene i et år. Dermed kan man finne ukedagen for alle datoene i et år.
Søndagsbokstaven kan for eksempel angi datoen for den første søndagen i et år: slik at man lett kan finne datoen for alle de andre søndagene i det året.
Gjeter
En gjeter er en person som har som oppgave å passe på en flokk med tamdyr som beiter, som regel i utmark. Gjeteren skal holde flokken samlet, flytte flokken mellom ulike beiter og passe på at dyra finner nok mat, ikke skader seg eller kommer bort, noe som innbefatter vern mot rovdyr og tyver. I tillegg kan gjeteren ha oppgaver med å melke, klippe eller slakte dyr.
Søndagsbokstav
Søndagsbokstaven var viktig for beregningen av årets påskedato i tidligere århundrer mens man ennå benyttet den julianske kalenderen. Etter at man gikk over til den gregorianske kalenderen, erstatter et års epakt søndagsbokstaven i påskeberegningen.
Gjeter
Ordet «hyrde» brukes synonymt med «gjeter», men regnes i dag som en foreldet form, hovedsakelig brukt i religiøse sammenhenger.
Søndagsbokstav
Kalender
Hvert eneste døgn i året har fått en dagsbokstav efter et fast mønster, der 1. januar alltid har bokstaven A, 2. januar alltid bokstaven B, 3. januar C, osv. gjennom hele året. Systemet er syklisk, slik at når man er ferdig med den syvende bokstaven, begynner man på nytt igjen. Således har 7. januar alltid G, 8. januar A, 9. januar B, osv. Deler man normalårets 365 døgn på 7, får man 52 uker og 1 døgn som rest. Det betyr at 31. desember også alltid har dagsbokstaven A. Alle datoer med samme dagsbokstav faller på samme ukedag (i et normalår).
Gjeter
Gjeteryrket har urgamle tradisjoner. I Norge har gjetere vanligvis passet på både storfe, småfe og reinsdyr, men også gris og hest har vært gjett. Gjeting i Norge har vært utført som enkeltbruksgjeting i tilknytning til en gård, seter eller støl, men også som driftegjeting eller legegjeting av dyreflokker over større avstander. I legegjeting overnatter gjeteren i utmarka. Mange lokale ord brukes for å omtale en gjeter, inkludert hjuring, hyring, høring, høling og kjuring. Det latinske ordet for gjeter er pastor.
Gjeting
En viktig motivasjon for å drive gjeting er å utnytte beitegrunnlaget best mulig. Det var derfor gjeterens ansvar å passe på at det ikke ble overbeitet, gjennom å drive dyra til nye plasser ved behov. I tillegg hadde gjeteren tradisjonelt en rekke andre oppgaver, som gjorde det nødvendig å holde dyreflokken mest mulig samlet.