cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amecameca
Klima
Det er regntid mellom mai og oktober. Gjennomsnittstemperaturen (gjennom hele året) er på 14,1 °C. Den kaldeste måneden er januar, med en gjennomsnittstemperatur på 2,4 °C. April er den varmeste måneden, med en gjennomsnittstemperatur på 24 °C.
http://amecameca.gob.mx/
Måns Gahrton
Måns Gahrton (født 1961) er en svensk forfatter.
Liste over Norges landskamper i fotball for herrer 1908–1914
Liste over Norges landskamper i fotball for herrer 1908–1914 inneholder samtlige landskamper spilt av i kronologisk rekkefølge fra den aller første landskampen mot  den 12. juli 1908 og frem til og med desember 1914.
Amecameca
Klima
Det faller 935,6 millimeter nedbør i løpet av et gjennomsnittsår. Juli er den måneden med mest nedbør, hvor det gjennomsnittlig faller 341 millimeter. Februar er den tørreste, med rundt 6,2 millimeter nedbør i kommunen.
Måns Gahrton
Gahrton ble født i Lund. Han skrev sin første bok da han var seks år. Mest kjent er han for ungdomsbøkene om Eva & Adam. De fleste bøkene han skriver, samarbeider han med Johan Unenge. De mest kjente barnebøkene er Eva & Adam, Målløse United og Rosa og livet.
Waltari
Waltari er en finsk rockegruppe, dannet i 1986. Navnet er hentet fra forfatteren Mika Waltari.
Willi Railo
Willi Sten Railo (født 22. mars 1941, død 8. juli 2010) var en norsk sakprosaforfatter, dr. phil og professor i prestasjonspsykologi. Han var fra og med 1980-tallet rådgiver for den svenske suksesstreneren Sven-Göran Eriksson. Railo ble kjent for idrettspsykologiboken Best når det gjelder, som utkom i 1986.
I sin ungdom (1952–1958 og i 1965) konkurrerte Railo i hurtigløp på skøyter hvor hans beste meritt trolig er kretsmesterskapet i klassen for gutter 14–16 år på hjemmebane i mars 1957. Han var medlem av Stjørdal IL og som senere ble IL Stjørdals/Blink.
BBC laget en dokumentar om temaet Railo og hans nære samarbeid med Sven-Göran Eriksson. Samarbeidet har også resultert i boken Fotbollens insida: om det mentala spelet fra 2000.
Railo har drevet arbeid innen ledelse, teambygging og idrettspsykologi både nasjonalt og internasjonalt, og han har vært rådgiver for en rekke skandinaviske og internasjonale firmaer.
Simon Thorkildshøj
Simon Anthonius Thorkildshøj (født 16. mai 1873 på Nes på Eysturoy, død 19. november 1951), kalt Símun á Torkilsheyggi, var en færøysk fyrvokter og konservativ politiker (Sb.).
Han var sønn av Ole Thorkildshøj og Anne Sofie Eline Poulsen på Nes. Han giftet seg i 1893 med Caroline Fredrikke Petersen, datter av lærer, lagtings- og folketingsmann Johannes Petersen og hustru Susanne Fredrikke Olesdatter på Saltnes. Deres datterdatter Karolina Petersen var sykehjemsforstander og sosialminister.
Han var fyrvokter på Toftir ved Nes 1893–1924, deretter på Borðan på Nólsoy ved innseilingen til Tórshavn 1924–1939.
Thorkildshøj ble regnet blant Sambandsflokkurins sterkeste støtter på Eysturoy. Partiet ble navngitt og først ledet av hans svoger, prost, lagtings- og landstingsmann Fríðrikur Petersen på Nes. Selv var Thorkildshøj innvalgt på Lagtinget fra Eysturoy 1910–1914 og 1924–1928. Han var også formann i Nes' sognestyre (kommunestyre) 1914–1918 og klokker i sognekirken på Nes mens svogeren var prost der. Hans navn knyttes også til arbeid for avholdsbevegelsen og kristlige organisasjoner.
King
King (engelsk for «konge») kan referere til:
Personer med King til etternavn
Gråfluesnapper
Taksonomi
Det regnes normalt med sju taxa til arten, men det er oppdaget at den består av to svært distinkte klader (striata-gruppen og tyrrhenica/balearica-gruppen) som er polytypiske. Tyrrenfluesnapper (M. s. tyrrhenica) kan derfor bli skilt ut som en selvstendig art, sammen med ssp. balearica.
En ganske ny nederlandsk studie bekrefter at gråfluesnapper-gruppen splittet i to linjer alt for omkring 1,1 millioner år siden, og videre at kladen med tyrrhenica og balearica splittet lag for omkring 500 000 år siden. Det hersker imidlertid ikke generell konsensus om splitting i to arter i øyeblikket, så derfor viser inndelingen begge gruppene under samme art. IOC World Bird List har imidlertid anerkjent to selvstendige arter siden IOC Version 7.1 (Jan 8, 2017).
Biologi
Gråfluesnapperen blir cirka 13,5–14,5 cm lang og veier typisk 11,2–21,9 g (opp mot 25,3 g når de starter trekk).
Arten har i hovedsak ei musefarget gråbrun fjærdrakt på oversiden og en blekere grå underside, med mørke rett opp- og nedgående striper (avlange flekker) i brystet. Kjønnene og aldersgruppene er like og vanskelig å skille fra hverandre. Nebbet er mørkt og ganske langt og kraftig. Øyet er rundt og svart med diffus, smal og lys øyering. Beina er svarte og forholdsvis korte. Kroppen gir som regel et slankt inntrykk.
Siden sangen er monoton og relativt beskjeden er den lett å overhøre, i motsetning til sin mer karakteristiske slektning, svarthvit fluesnapper. Gråfluesnapperen sitter ganske oppreist, gjerne helt åpent, når den holder utkikk etter flygende insekter. Etter et hurtig utfall snapper den et bytte for så å lande på samme eller en ny sitteplass.
I Norge er nominatformen en hekkende sommergjest, hovedsakelig fra mai til september. Den er en langdistansetrekker som overvintrer i områdene sør for Sahara i Afrika. I Europa finnes den stort sett i de fleste områder bortsett fra på Island og i de nordligste delene av Russland. Gråfluesnapperen finnes over det meste av Norge, men er vanligere i sør enn i nord. Den trives i litt åpen skog hvor det er godt med eksponerte sitteplasser som den kan jakte insekter fra.
Arten trives i variert åpen skog, helst med trær som har høyt ansatte greiner der fuglene har god utsikt. Ernæringen består i hovedsak av flygende insekter, men den eter også mange insekter på bakken.
Vårtrekket begynner gjerne i sent i februar, og fuglene passerer typisk Nord-Afrika og Middelhavet mellom midten av april og slutten av mai. Progresjonen i trekket skjer gradvis og uten lange etapper. De fleste ankommer hekkeplassene mellom slutten av mai og slutten av juni på våre breddegrader. Hekkingen skjer i hovedsak i mai–juni. Reirplassen legges som oftest til steder med god utsikt, for eksempel små avsatser i bergvegger, på grenkløfter eller rotvelter. Om man skal lage fuglekasse for gråfluesnapper bør den derfor ha stor og åpen front. Ellers finner den seg også til rette i boligstrøk og bondegårder, på bjelkelag under takskjegg og lignende steder. Begge kjønn eller hunnen står for byggingen, som gjerne tar kun 3–7 dager.
Eggleggingen starter forholdsvis sent, i Sør-Norge som regel i første halvdel av juni. Hunnen legger vanligvis 4–6 egg (2–7 er innenfor normalen), og det er hunnen som i hovedsak tar seg av rugingen, mens hannen mater henne på reiret. Rugetiden er cirka 10–17 dager (13 i snitt) og klekkingen skjer synkront. Ungene forlater reiret etter 12–17 dager, men de blir matet av foreldrene i ytterligere 12–32 dager. På våre breddegrader begynner høsttrekket i august–september, og fuglene ankommer stort sett overvintringsplassene fra midt i august til midt i november.
Arten er tallrik. I 2015 estimerte BirdLife International den europeiske hekkebestanden til omkring 14,9–22,7 millioner par, noe som tilsvarer cirka 29,7–45,5 millioner individer. BirdLife International regner videre med, at den europeiske populasjonen utgjør cirka 55 % av den globale populasjonen. Bestandene har hatt en svakt nedadgående tendens i Nord- og Sentral-Europa siden 1983, noe organisasjonen antar skyldes endringer i habitatet (forårsaket av drenering og lignende), kjøligere somrer, og reduksjoner i populasjonene av insekter som følge av forurensning.
Hermelin (kanin)
Hermelin er en den nest minste kaninrasen vi har. Det som kjennetegner typiske hermeliner er at de er små, har små ører og rund og kompakt kropp. Rasen inngår ikke i kategorien Dvergraser ettersom renrasede hermeliner mangler dverggenet.
Historie
Rasen nedstammer fra England der den ble stilt ut første gang i Hull i 1884. En engelskmann ved navn Meynell i Darlington, er rasens opphavsmann. Polish var navnet i England og rasen var da hvit rødøyd. Den ble siden det som nå er dverghare. På slutten av 1800-tallet ble Polish importert til Tyskland. Der arbeidet man videre med å utvikle rasen mot den type Hermelin vi har på hermelinen i dag. De fargede og tegnede variantene ble avlet frem i Holland og ble godkjent i 1940.
Utseende
Rasen kjennetegnes ved sitt kulerunde hode, sin konvekse neserygg, sitt korte neseparti og sin brede panne. I tillegg er kroppen kort og kompakt med parallelle sidelinjer. Rasen er godkjent i alle farger og tegninger i standarden og med pelsstrukturene rex, satin, Fusch og angorakanin.
T’Pau
T'Pau er en britisk musikkgruppe etablert i 1986 og ledet av sangerinnen Carol Decker. Singelen China in Your Hand fra 1987 er gruppens største hit i hjemlandet, hvor den befant seg på toppen av salgslistene i fem uker.
Isaac Asimov
Isaac Asimov (født ca. 2. januar 1920 i Petrovitsji i Smolensk oblast i Sovjetunionen, død 6. april 1992 i New York i USA), opprinnelig russisk navn Исаак Юдович Озимов – Isaak Judovitsj Ozimov – men nå kjent på russisk som Айзек Азимов – Ajzek Azimov, var en russiskfødt amerikansk forfatter og professor i biokjemi. Han er kjent for sin science fiction og sine populærvitenskapelige bøker.
Mesteparten av Asimovs populærvitenskapelige bøker forklarer vitenskapelige konsepter på en historisk måte og går tilbake til en tid da den typen vitenskap var på det enkleste nivået. Han beskriver ofte nasjonalitet, fødselsdato og dødsdato for alle vitenskapsfolkene han nevner, så vel som etymologier og uttale for tekniske begreper. Eksempler er Asimov's Guide to Science, Understanding Physics, og Asimov's Chronology of Science and Discovery.
Asimov var i lengre tid medlem og visepresident av Mensa International, om enn noe motvillig; han beskrev noen av medlemmene av organisasjonen som «brain-proud and aggressive about their IQs». Han hadde mye større glede av å være president av American Humanist Association. Asteroiden 5020 Asimov, tidsskriftet Asimov's Science Fiction, og to forskjellige Isaac Asimov-priser er oppkalt til hans ære.
Biografi
Asimov ble født på et tidspunkt mellom 4. oktober 1919 og 2. januar 1920 i Petrovichi shtetl i Smolensk oblast, Sovjet-Russland (nå Mahilyow Provins, Hviterussland). Foreldrene hans, Anna Rachel Berman Asimov og Judah Asimov, tilhørte en jødisk familie av møllere. Fødselsdagen hans er usikker på grunn av forskjellene mellom den gregorianske og jødiske kalenderen og mangel på offisielle dokumenter. Asimov feiret selv 2. januar. Familiens navn stammer fra озимые (ozimiye), et russisk ord for vinterkorn som hans tipp-oldefar handlet med. Familien hans utvandret til USA da han var tre år gammel. Fordi foreldrene hans alltid snakket jiddisch og engelsk med ham, lærte han aldri russisk. Asimov vokste opp i Brooklyn, New York og lærte seg selv å lese da han var fem år gammel. Foreldrene hans eide flere godteributikker og alle i familien arbeidet sammen i disse. Butikkene solgte science fiction ukeblader og Asimov leste dem. Da han var omkring elleve år gammel begynte han å skrive sine egne historier, og da han var 19 år solgte han dem til science fiction ukeblader. John W. Campbell, som da var redaktør for Astounding Science Fiction, var en stor innflytelse og ble senere en god venn.
Asimov fikk grunnutdannelsen i de offentlige skolene i New York City, inkludert Boys' High School, i Brooklyn, New York. Etter det studerte han ved Columbia University, og fikk bachelorgrad i 1939. Senere gjenopptok han studiene og fikk doktorgrad i biokjemi i 1948. I mellomtiden arbeidet han i tre år under andre verdenskrig som sivil ansatt ved Philadelphia Navy Yard Naval Air Experimental Station. Etter krigen ble han oppkalt til verneplikt i U.S. Army der han tjenestegjorde i ni måneder før han ble dimittert. I løpet av den korte tiden i militært ble han korporal på grunn av sine evner med skrivemaskinen og unngikk såvidt å delta i atombombeforsøkene i 1946 på Bikini Atollene.
Audrey Patterson
Audrey Patterson (født 27. september 1926, død 23. august 1996) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Isaac Asimov
Biografi
Etter han ble ferdig med doktorgraden ble han ansatt på Boston University School of Medicine. Fra 1958 arbeidet han ikke lenger som instruktør i og med at han arbeidet som forfatter på heltid (inntektene fra bøkene hans var allerede høyere lønnen fra universitetet). Siden han hadde tenure, fikk han beholde tittelen som associate professor og i 1979 ble han forfremmet til full professor av biokjemi på grunn av sitt forfatterskap. Asimovs personlige papirer fra 1965 og fremover er arkivert hos universitetets Mugar Memorial Library. Han donerte alle dokumentene til biblioteket etter ønske av kurator(her: sjefsbibliotekar) Howard Gottlieb. Samlingen fyller 464 bokser på 71 meter med bokhylleplass.
Audrey Patterson
Patterson vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Hun kom på tredjeplass på 200 meter for kvinner bak Fanny Blankers-Koen fra Nederland og britiske Audrey Williamson
Isaac Asimov
Biografi
Asimov giftet seg med Gertrude Blugerman (1917, Canada–1990, Boston) 26. juli 1942. De fikk to barn sammen, David (f. 1951) og Robyn Joan (f. 1955). De separerte seg i 1970 og skilte seg i 1973. Senere samme år giftet Asimov seg med Janet O. Jeppson.
Asimov var en claustrofil person; han likte små, stengte rom. I det første bindet av selvbiografien erindrer han et barndomsønske om å eie en kiosk i undergrunnsbanen i New York City der han kunne isolere seg fra omverdenen og lytte på togene som kjørte forbi mens han leste.
Asimov hadde flyskrekk og fløy kun to ganger i hele livet, en gang i forbindelse med en forretningsreise på grunn av arbeidet ved Naval Air Experimental Station, og en gang da han reiste hjem fra militærleiren i Oahu i 1946. Han reiste sjelden lange avstander, delvis på grunn av at flyskrekken gjorde lange reiser mer komplisert. Denne fobien var brukt i flere av bøkene hans, for eksempel «Wendell Urth mysteriene» og Robot-romanene med Elijah Baley.
Senere i livet fant han ut at han likte å reise på cruiseskip og ved flere anledninger ble han en del av «underholdningen» på disse, ved å holde flere vitenskapelige taler om skip som RMS Queen Elizabeth 2. Asimov var en veldig underholdende og populær taler. Han hadde en veldig god sans for tid; han brukte aldri en klokke, men for det meste talte han presis den tiden han var gitt. Asimov var en stamfigur ved science fiction-kongresser, hvor han var hyggelig og imøtekommende. Han svarte tålmodig på titusenvis av spørsmål og andre henvendelser i 9 000 postkort og likte å skrive autografer.
Asimov deltok i organisasjoner dedikert til operettene til Gilbert og Sullivan og i The Wolfe Pack, som er en gruppe fans av Nero Wolfe mysterier som ble skrevet av Rex Stout. Han var et ledende medlem av Baker Street Irregulars som er den ledende Sherlock Holmes fanklubben. Fra 1985 til han døde i 1992 var han president av American Humanist Association; han ble fulgt av vennen Kurt Vonnegut. Han var en nær venn av Gene Roddenberry som er mest kjent som skaperen av Star Trek og fikk screen credit i filmen Star Trek: The Motion Picture som takk for råd han ga under produksjonen av filmen.
Asimov døde 6. april 1992. Han etterlot sin andre kone, Janet, og to barn fra det første ekteskapet. Ti år etter hans død avslørte Janet Asimov i Asimovs selvbiorafi It's Been a Good Life, at han døde av aids. Han ble smittet med hiv av en blodoverføring han fikk under en hjerteoperasjon i desember 1983. Dødsårsaken var hjertesvikt og nyresvikt i forbindelse med hiv-infeksjonen. Janet Asimov skrev i epilogen til It's Been a Good Life at Asimov ville avsløre dette for offentligheten, men legene hans overbeviste ham om at han måtte holde det hemmelig. Legene var bekymret for at fordommer mot aids ville skade Asimovs familie. Familien vurderte å offentliggjøre tilstanden hans etter hans død, men oppstyret etter at Arthur Ashe kunngjorde at han hadde aids, overbeviste dem at de burde holde det hemmelig. Ti år senere, etter at Asimovs leger var døde, ble Janet og Robyn enige om at sannheten skulle offentliggjøres.
Robotikkens tre lover
Som barn var Asimov veldig fascinert av science-fiction-historier om roboter, men han klarte ikke å akseptere samtidens fremstillinger av metallmennene som destruktive monstre som til slutt tar livet av sine skapere. For Asimov var det langt mer interessant å fremstille sympatiske, mer menneskelige roboter.
Robotikkens lover ble senere utvidet av roboten R. Daneel Olivaw som definerer den nullte loven ("Zeroth Law of Robotics"):
Denne utvidelsen av robotikkens tre lover gjør det mulig for R. Daneel Olivaw å manipulere menneskeheten til å opprette Galactic Empire og Gaia.
Skjønnlitterær bibliografi
Asimov hadde som mål å skrive 500 bøker, og selv om han ikke nådde dette målet, publiserte han over 463 skrifter. Listen nedenfor tar bare for seg science fiction-tekstene hans, men merk at Asimov også skrev i andre sjangre og formater, deriblant en stor andel sakprosa.
«Greater Foundation»-serien
The Robot series var egentlig separat fra Foundation-serien, og Galactic Empire-bøkene ble opprinnelig publisert som frittstående historier. Senere sydde Asimov disse inn i én sammenhengende historikk i utvidelsen av Foundation-serien. Roboten R. Daneel Olivaw er den sentrale figuren som binder seriene sammen.
The Robot series:
Den utvidede Foundation-serien:
Frittstående bøker
Disse bøkene er først og fremst løsrevne, men noen av dem har likevel visse koblinger til Foundation-serien.
Isaac Asimov's science fiction serie
Semic/Nordisk Forlag utga i årene 1978-1981 Isaac Asimov's science fiction serie i 13 nummererte pocketbind pluss et kalt "spesial" på ryggen og Isaac Asimov presenterer: Mot alle lange ledninger etter åpningsnovellen på tittelbladet. Hvert av de nummererte bindene var navngitt likedan på rygg og tittelblad. Serien er oversettelser fra magasinet Isaac Asimov's Science Fiction Magazine med George H. Scithers som redaktør. Hvert nummer åpner med en introduksjon av Asimov. Det amerikanske magasinet endret navn til Asimov's Science Fiction i 1992.
Verdensrekordhistorikk på 100 m fri
Den første verdensrekorden på 100 meter fri for menn på langbane (50 meter) svømming ble registrert av Federation internationale de natation amateur (FINA) i 1905. På kortbane (25 meter) øvelsene har verdensrekordene blitt registrert siden 3. mars, 1991.
Sist oppdatert 30. juli 2009
Cornelis Vreeswijk
Cornelis Vreeswijk (født 8. august 1937 i Ĳmuiden, Velsen, Nederland, død 12. november 1987 i Katarina sogn i Stockholm) var en nederlandsk trubadur, komponist og poet som skrev og sang på svensk og nederlandsk. Etter sin død er han blitt ansett som en av Sveriges største trubadurer, sammen med Carl Michael Bellman og Evert Taube.
Vreeswijk var født i Nederland, og bodde der frem til familien flyttet til Sverige da han var tolv år gammel. Han ble aldri svensk statsborger.
I 1960-årene slo han igjennom i Sverige som visesanger, låtskriver og skuespiller. Vreeswijk var produktiv helt frem til sin død, og i tillegg til å fremføre sangene han selv skrev, tolket han blant andre Carl Michael Bellman, Victor Jara, Povel Ramel, Evert Taube og Lars Forssell. Han spilte også mange konserter og var på mange turneer. Han var svært populær i Sverige, og populariteten hans strakte seg også til Norge.
Oppvekst
Vreeswijk ble født i havnebyen Ĳmuiden i Nederland. Hans far, Jacob Vreeswijk, var grossist som eide flere drosjer og lastebiler. Hans mor het Jeanne, og han hadde tre yngre søstre, Marianne (født 1939), Ida (født 1943) og Tonny (født i Sverige i 1952). Vreeswijk har beskrevet sin barndom som ganske idyllisk, helt til andre verdenskrig og den tyske okkupasjonen av Nederland i 1940. Familien hadde før den tid sittet ganske godt i det, men dette endret seg under krigen. Da ble alle bilene til Jacob Vreeswijk beslaglagt, og dermed stoppet lastebilvirksomheten hans.
I 1949 besøkte faren Sverige, og han bestemte seg for å flytte dit med familien. I november 1950 flyttet familien Vreeswijk til Ekerö utenfor Stockholm. Jacob Vreeswijk fikk jobb som mekaniker i Stockholm, mens Cornelis og søsknene begynte på Träkvista folkeskole. Selv om han i utgangspunktet ikke kunne et eneste ord svensk, klarte Cornelis seg svært godt på skolen. Han gikk hardt inn for å lære seg svensk på egen hånd, og senere fortalte han blant annet at tegneserien Fantomet var en av hans viktigste kilder til å lære språket. Samtidig vet man at han også leste svensk poesi og annen litteratur.
Etter å ha tatt eksamen ved Sankt Görans samrealskola i Stockholm, dro Vreeswijk til sjøs som maskinoffiserselev, men mønstret av etter fire måneder. Deretter arbeidet han som kontorhjelp, fabrikkarbeider og landmålerassistent på Lidingö, hvor familien flyttet. På denne tiden lærte han også å spille gitar og begynte å skrive sanger selv, hovedsakelig for å underholde vennene sine. Han ville bli journalist, men hadde ikke gode nok karakterer til å komme inn på Journalistinstitutet. På den tiden var en alternativ inngang til journalistyrket å utdanne seg til sosionom, og Vreeswijk begynte derfor på Socialinstitutet. Han fikk en midlertidig jobb som pleier («mentalskötare») ved Beckombergasykehuset, og der møtte han Inga Rehnberg. De giftet seg i 1962, og to år senere fødte hun deres sønn Jack.
Vreeswijks foreldre og søstrene Marianne og Tonny flyttet tilbake til Nederland i 1961, men Cornelis og søsteren Ida valgte å bli boende i Sverige.
Gjennombruddet i 1960-årene
I 1960 hadde Vreeswijk sin første konsert da hans gode venn Leif Samuelsson, fortalte foreldrene sine at Vreeswijk ville spille i frelsesarmeens lokaler på Östgötagatan i Södermalm. I 1962 ble Vreeswijks dikt «Den förtrollade telefonen» publisert i Dagens Nyheter, på samme tid som han begynte å opptre på studentarrangementer med sine egne sanger. Han ble kjent med andre visesangere, som Torgny Björk og Fred Åkerström og begynte å opptre på Vispråmen Storken i Stockholm. I desember 1963 ba Fred Åkerström Anders Burman, som var grunnlegger og produsent av plateselskapet Metronome, å synge noen av Vreeswijks låter, og Burman hørte dermed Vreeswijks låter og ble imponert. Resultatet var at Vreeswijk selv fikk synge sine egne sanger inn på plate, og på forsommeren 1964 kom hans første LP ut på Metronome, Ballader och oförskämdheter. De første 500 eksemplarer av platen ble raskt utsolgt, og året etter ble albumet en gullplate. På høsten 1964 gjorde Vreeswijk, Fred Åkerström og Ann-Louise Hanson sammen med gitaristen Nils Hellmark, en omfattende turne i Sverige. En av konsertene i Stockholm (4. desember 1964) ble spilt inn og utgitt på albumet Visor och oförskämdheter.
I 1965 fortsatte Vreeswijk med revyspillet sitt i Göteborg og Stockholm. Han skrev populærmusikk for andre artister, blant andre Per Myrberg, Siw Malmkvist og Anna-Lena Löfgren. Han skrev også sanger som ble sunget av blant annet Monica Zetterlund. Dette året ble også hans andre LP gitt ut, Ballader och grimascher. Han holdt flere konserter og hadde en mindre rolle i filmen Salt gutta og sekstantar (senere omdøpt Hei du glad sommer!).
Samme år ble Vreeswijk etablert i underholdningsindustrien, inkludert to sanger på de svenske hitlistene («I natt jag drömde» og «Brev från kolonien»). I 1966 kom hans tredje LP, Grimascher och telegram, der han samarbeidet med jazz-pianisten Jan Johansson. I løpet av sommeren 1967 sank husbåten som Vreeswijk brukte som bolig ved Årstaviken, og på grunn av denne ulykken forsvant mye av hans arbeid, blant annet mange visetekster og et manus. Samme året hadde han en stor rolle som kokken i filmen Svarta palmkronor, regissert av Lars-Magnus Lindgren. Filmen ble filmet i over fire måneder i Rio de Janeiro, Brasil. Her fant han sin kjærlighet til samba, som sterkt kom til å påvirke hans kreativitet.
I 1968 skilte Cornelis og Inga seg. Samme år sang han for første gang ved Visfestivalen i Västervik, der han også spilte mange ganger senere. Dette året ga han også ut sin LP, Tio vackra visor och Personliga Person, som bærer tydelige spor av hans opphold i Brasil, spesielt sambaen.
I årene 1968–69 spilte Cornelis teater i Helsingborg og Malmö, samtidig som har var på turne med Östen Warnerbring. Høsten 1969 ga han ut LP-en Cornelis sjunger Taube, noe han fikk mye oppmerksomhet for på grunn av hans ukonvensjonelle måter å tolke sangene til Evert Taube. Albumet ble en stor suksess blant kritikere og platekjøperne, og noe av musikken ble senere brukt som soundtrack i filmen Ni ljuger!.
1970-årene
I 1970 kom Cornelis første diktsamling, En handfull gräs, som ble godt mottatt av kritikerne. Det samme året gjorde han en omvisning på folkeparkene i Stockholm sammen med pop-gruppen Made in Sweden, der Georg Wadenius, Bosse Häggström og Tommy Borgudd var med. Sammen med Made in Sweden og Björn J:son Lindh ble det til et dobbelt-album, Poem, ballader och lite blues. Cornelis gjorde også et show på Hamburger Börs i Stockholm sammen med Ernst-Hugo Järegård og Östen Warnerbring – «Lyckohjulet eller Var ska jag hänga min hatt i natt». Dette showet resulterte også i en LP. Samme år giftet Cornelis seg med Bim Warne.
Året etter flyttet kona og Cornelis til en villa i Skåne. Han byttet også plateselskap, etter å ha hatt samme selskap helt siden det første albumet kom ut, men inngikk nå en avtale med det nederlandske selskapet Philips Records. Etter at han signerte en kontrakt med Philips i Amsterdam, kom han tilbake med en plastpose full av nederlandske gylden. Hans første LP for Philips ble Spring mot Ulla, spring!, med tretten av Carl Michael Bellman sine brev i unike og personlige tolkninger. Dette albumet solgte svært godt, og samme år kom Cornelis på førsteplass i de svenske hitlistene med låten «En fattig trubadur» (med tekst av Arne Pärson, tonsatt av Alvar Kraft).
Under en opptreden i Söderhamn i 1971, fortalte Cornelis om den da helt uetablerte Monica Törnells sang i farens kro. Cornelis verdsatte henne mye, og sørget for at hun fikk en platekontrakt med Philips. Han begynte også å turnere med henne og Björn J:son Lindh samme år. I 1972 ga Cornelis ut platen Visor, svarta och röda, der han tolket musikeren Lars Forssell. I perioden 1972–1974 bodde Cornelis og kona delvis i Nederland og delvis i Frankrike, og Cornelis dukket bare sporadisk opp i Sverige. Han gjorde turneer i Danmark, Norge, Nederland, Belgia, Luxembourg og Frankrike, der planen var å få et gjennombrudd i utlandet hvor han ble promotert som en nystartet artist. Han oversatte noen av sine sanger til nederlandsk og hadde suksess med sanger som «De nozem en de non» («Rockeren og nonnen») og «Veronica». I 1973 kom LP-en, Istället för vykort, publisert på Yrkestrubadurernas plateselskap.
I løpet av sommeren 1974 ble filmen Rännstensungar, der Cornelis hadde en av de ledende rollene, spilt inn i Stockholm, og der han også skrev noen av filmens sanger. Samme år kom LP-en Getinghonung, og han gjorde også flere en-manns-show i Stockholm på puben Stockholms Börsen. Han hadde også en populær opptreden i Västervik, der festivalen ikke hadde hørt ham siden 1971.
I løpet av 1975 og 1976 ble han separert og skilt, og begynte på to plater, Narrgnistor och transkriptioner og Vildhallon, som først ble gitt ut senere.
I 1977 publiserte han enda en ny plate med Bellmans tekster, Movitz! Movitz!. Sammenlignet med den forrige; Spring mot Ulla, spring! var tolkningene denne gang mer tro mot perioden. Cornelis ble på denne platen akkompagnert av musikklæreren og gitaristen Ulf G. Åhslund. Begge var veldig fornøyd med albumet som riktignok var en kritisk suksess, men solgte dårlig. Det samme året gjorde Cornelis et album med tolkninger av den chilenske visedikteren Victor Jara, Cornelis sjunger Victor Jara. Rätten till ett eget liv, med sine egne oversettelser. På høsten ble et show spilt på Bacchi Wapen i Stockholm, der Cornelis opptrådte sammen med Diana Nuñez, Inger Öst og Anita Strandell. Showet turnerte i Sverige og gikk på TV i 1978.
De siste årene
Cornelis Vreeswijk giftet seg for tredje gang i begynnelsen av 1979, med Anita Strandell. Bryllupsreisen gikk til Brasil, og dens kunstneriske resultat var platen Om Deirdre, der Anita Strandell synger Cornelis Vreeswijks ballader og samba-oversettelser, og Vreeswijk selv er samlende forteller. Fra samme periode kom også LP-en Bananer – bland anna. I 1980 kom platen En spjutkastares visor, med Vreeswijks bearbeiding av materialer fra den finske pop- og visesangeren Tapio Rautavaara. Platens tittel kom av at Rautavaara vant OL-gull i spyd under Sommer-OL 1948 i London. I samme periode kom også to plater med tolkninger av Povel Ramels sanger. I 1981 turnerte Cornelis mye i Sverige, og derfor kom det kun en plate; Hommager och pamfletter, som kun var med eget materiale.
Nå innledes en ytterligere vanskelig periode i livet til Cornelis Vreeswijk. Han turnerte utenfor Sverige, og i 1983 foretok han en sultestreik for å få orden på skatteproblemene sine. Først etter mekling av statsminister Olof Palme ble et forlik inngått med skattemyndighetene. Han levde et omflakkende turnéliv og utførte de fleste konserter og turneer alene mens han bodde alene i København. I løpet av høsten og vinteren 1984 spilte han inn en ny LP i Tromsø i Norge, Mannen som älskade träd, med nyskrevet materiale. I 1985 ble han diagnostisert med diabetes, og han ble anbefalt å gå ned i vekt og slutte å drikke alkohol. Dette året opptrådte han på blant annet visefestivalene i Vaxholm og Västervik og hadde rollen som Pontius Pilatus i en produksjon av Jesus Christ Superstar i Stockholm.
På nyttårsaften 1985 var Cornelis Vreeswijk hemmelig gjest på en nyttårsgalla ledet av Ulf Lundell på Johanneshovs Isstadion i Stockholm, som ble sendt direkte på fjernsyn. Hans mektige bluestolkning av Bellmans «Fredmans epistel nummer 81», «Märk hur vår skugga» fikk stor applaus. Dette var en vekker for Vreeswijk, og han skjønte han fremdeles hadde et ungt publikum.
Den 12. desember 1986 hadde Agneta Brunius TV-film Balladen om den flygande holländaren, en film om Cornelis Vreeswijks liv og kunstnerskap, premiere. I 1986 kom også platen med den nesten profetiske tittelen I elfte timmen, en plate som inneholdt Vreeswijks klassiske visemateriale i ny rockestil. Platen var et forsøk fra Vreeswijks venn og produsent Silas Bäckström, om å finne et nytt publikum til Cornelis, og albumet, som ble utgitt som både som LP og CD – var en suksess. Etter denne ble han tildelt Nils Ferlin-Sällskapets trubadurpris i 1987.
Sommeren 1987 opptrådte han på Roskildefestivalen og visfestivalen i Västervik. Året etter uttalte musikkjournalisten Oscar Hedlund: «''Aldrig har jag hört Cornelis bättre, än i Västervik sommaren 1987, ruinen skalv av hans kraft och vemod. Han var sjuk, urgröpt, men blicken var märgens stadig. Det fanns ett slags stilla högtidlighet över honom.''»
Vreeswijks karriere i Nederland
I 1966 ble Cornelis Vreeswijk invitert til Nederland av tv-stasjonen Vara. Vreeswijk hadde oversatt noen av sine svenske sanger, og skrev også nye sanger på nederlandsk. Visen «De nozem en de non» ble gitt ut som singel, men fikk ingen suksess. Da han få år senere byttet plateselskap og gikk over til Philips, håpet han at Philips kunne gjøre et nytt forsøk på å bygge opp en karriere for ham i Nederland. I 1972 kom hans første nederlandske album, Cornelis Vreeswijk, som ble en stor suksess og solgte over 100,000 eksemplarer. Samme sommer havnet han på topplisten da den reklamefinansierte radiostasjonen Veronica begynte å spille låtene hans, og høsten 1972 reiste han på en vellykket turné i Nederland.
Hans andre album i Nederland, Leven en laten leven, ble derimot ingen stor suksess, og heller ikke det tredje albumet, Liedjes voor de Pijpendraaier en mijn Zoetelief, solgte spesielt bra. Årsaken til det sviktende salget kan ha vært at han ikke behersket nederlandsk godt nok, men minst like viktig kan det ha vært at Nederland ikke har den samme sangtradisjonen som svenskene.
Etter et noe mislykket forsøk på en ny start i Nederland, med oversettelser av Jim Croce og Victor Jara, gikk Vreeswijk og Philips hver til sitt, og hans karriere i Nederland så ut til å være over. Men i 1982 prøvde en gruppe venner og kolleger å overtale ham til å gjøre et nytt forsøk. Resultatet ble albumet Ballades van de gewapende bedelaar, som noen har klassifisert som hans beste noensinne. Til tross for dette kan albumet betraktes som en delvis fiasko, med flere låter som er mer som fyllmasse enn uttrykk for talent. Det nok er hans mest «Corneliske» album på nederlandsk, uten Philips og deres popstil. Selv om hans suksess i Nederland ikke kan sammenlignes med den svenske, har det siden 2000 eksistert et nederlandsk Cornelis Vreeswijk-selskap, og de gir ofte ut samleplater med nederlandskspråklige låter.
Vreeswijk som person
Hans andre kone, Bim Warne, har beskrevet ham som en svært sjenerøs person. Bim og Cornelis bodde i et hus i Vismarlöv i nærheten av Klågerup i Skåne, og der trivdes han i starten. Men familielivet inspirerte ham ikke rent kunstnerisk, og det kan virke som om han trengte motgang og problemer for å kunne utfolde seg som kunstner. Både Rehnberg og Warne har fortalt at Vreeswijks enorme sjalusi kunne føre til psykotiske episoder, og han kunne bli veldig sint hvis han trodde noen viste mer enn en høflig interesse for hans kone.
Økonomi
Cornelis Vreeswijk manglet fullstendig evnen til å håndtere penger på en fornuftig måte, og brukte dem opp så fort de kom inn. Han brydde seg ikke om kvitteringer, bokføringer og selvangivelse, men han kunne være svært sjenerøs overfor venner og bekjente.
Høsten 1969 skyldte han hele 125,000 svenske kroner i skatt, og han risikerte å gå personlig konkurs. Han gikk da med på en avtale med skattemyndighetene som omfattet en nedbetalingsplan, men i desember 1972 var gjelden hans økt til 425,000 kroner.
Under valgkampen i 1982 opptrådte Vreeswijk på Socialdemokraternas valgmøter. Honoraret kom på 190,000 pluss omkostninger, men det viste seg at hele beløpet ble inndratt av kronofogden. Vreeswijk innledet derfor en sultestreik. Den andre dagen av denne streiken sørget statsminister Olof Palme for å få i stand et møte med skattemyndighetene, der Cornelis Vreeswijk, som nå skyldte nesten 1,5 millioner, lovet å betale 10,000 kroner per måned. Etter bare noen få måneder brøt imidlertid Vreeswijk denne avtalen fordi han mente at skattemyndighetenes skjønnsligning var for høy. Høsten 1983 flyttet han til København, fordi han hevdet å ha yrkesforbud i Sverige. Skattemyndighetene omgjorde sitt tidligere vedtak, og senket skattegjelden med en halv million. Dermed returnerte han til Sverige sommeren 1984 for å dra på turné.
I de påfølgende årene nedbetalte Cornelis Vreeswijk tilbake mindre deler av gjelden, i tilstrekkelig omfang til at han ble ansett for å ha utvist betalingsvilje. Da han døde i 1987 hadde han 700,000 i gjeld, og først i 1990 var alle fordringene mot dødsboet innfridd.
Fengsel
Cornelis Vreeswijk ble straffedømt flere ganger:
Vreeswijk som artist
Fred Åkerström hadde kontrakt med plateselskapet Metronome, som også ga ut hans debutalbum, Fred Åkerström sjunger Ruben Nilson i 1963. Da tiden kom for å spille inn en oppfølger, foreslo Åkerström en plate med tekster av Cornelis Vreeswijk. Siden det ikke fantes demolåter av Cornelis, tok Åkerström Cornelis med til Metronomes platestudio i Karlbergsvägen i Stockholm. Metronomeeier Anders Burman hørte Cornelis låter, og bestemte at de skulle gis ut på LP, men sunget av Cornelis selv, og i 1964 ga Cornelis ut sin første LP, Ballader och oförskämdheter. I 1966 ga Metronome ut Grimascher och telegram, hvor Cornelis spilte sammen med jazzpianisten Jan Johanssons trio. Albumet inneholdt sanger som «Ångbåtsblues», «Jag hade en gång en båt», «Telegram för fullmånen», samt «Balladen om herr Fredrik Åkare och den söta fröken Cecilia Lind».
I 1968 kom sambaplaten Tio vackra visor och Personliga Person ut, en plate som er blitt kalt «juvelen i hans krone». På platen blir han akkompagnert av gitaristen Rune Gustafsson, bassisten Sture Nordin og congaspilleren Sabu Martinez.
Vreeswijk ble i Metronome frem til 1971, men forlot selskapet da de trakk penger fra inntekten hans for å betale foreløpig skatteberegning. Vreeswijk hadde også inntekter fra STIM og SAMI, og pengene ble utbetalt uten skattetrekk. Resultatet var at inntektene fra Metronome gikk direkte til resterende skatt og Cornelis Vreeswijk følte seg derfor lurt av selskapet. Når Metronome ikke ønsket å gi ham 50,000 kroner som han trengte for forskuddsbetaling for et hus i Skåne, avsluttet han kontrakten. Vreeswijk kontaktet så Boo Kintorp, leder av plateselskapet Philips Records i Nederland, og snart skrev Vreeswijk platekontrakt med plateselskapet med et forskudd på 50,000 kroner i kontanter.
Den første platen med Philips var Spring mot Ulla, spring!, der Vreeswijk synger Bellman med arrangement av Björn J:son Lindh, og platen solgte raskt over 50,000 eksemplarer. Philips hadde også muligheten til å lansere ham i Nederland, og Cornelis Vreeswijk oversatte sine tekster til nederlandsk, og hadde suksess der også. I løpet av fire Grammisgalan tok han hjem hele fem priser: årets visesanger i 1969, årets komponist – musikk og tekster i 1969, årets produksjon vise eller folkemusikk i 1970, årets populærproduksjon av mannlig artist i 1971 og årets mest populære artist 1972. I 1974 kom albumet Linnéas fina visor, der Linnéa var andre fornavnet til han andre kone Bim Warne.
For Philips laget Cornelis Vreeswijk én plate i året frem til 1978, inkludert en plate der han tolket Lars Forssell (Visor, svarta och röda).
Selv om han hadde kontrakt med Philips ga han ut i 1973, et album for Yrkestrubadurernas; I stället för vykort. Dette var faktisk et brudd på kontrakten, men Philips lot det passere fordi tekstene var litt for politiske for selskapets smak, men Philips interesse for Cornelis dalte litt på grunn av hans upålitelighet og synkende salg. Vreeswijks anstrengte økonomi gjorde at han valgte små plateselskap som kunne gi ham kontanter på forskudd i stedet for skattetrekk. Det siste tiåret av sitt liv spilte han totalt inn sytten LP-plater på fjorten selskaper i fem land.
Året 1986 var en kunstnerisk oppvåkning for Cornelis Vreeswijk. Hans venn Silas Backstrom ga ut platen I elfte timmen på sitt eget selskap fordi andre plateselskap var uinteressert. Vreeswijk fikk diabetes, noe som gjorde han syk, og den siste platen Till Fatumeh ble til da han var innlagt på Södersjukhuset. Han var så syk at han bare orket å jobbe to timer om dagen, og innspillingen ble avsluttet 28. oktober 1987, to uker før hans død. Vreeswijk visste at hans helse var dårlig og han ville at albumet skulle komme ut for å advare unge mennesker mot å bruke narkotika. Samtidig var han overbevist om at albumet ville selge bra. Ti dager før han døde fikk han et forskudd på 200,000 svenske kroner, noe Vreeswijk brukte til forskuddsbetaling for en ny båt. Till Fatumeh ble utgitt to uker etter hans død.
Musikken og tekstene
Cornelis Vreeswijk var sterkt påvirket av franske chansons, amerikansk blues og nederlandske lyttesanger, som var lengre sanger fremført i en folkelig tradisjon med en fortellende tekst. Han ble inspirert av musikere som Josh White, Leadbelly og Georges Brassens. Etter å ha etterlignet bluesmusikere en stund, innså han etter å ha hørt Brassens at han kunne skrive sine egne sanger. Han smeltet sammen sine utenlandske forbilder med svensk visetradisjon og litterære impulser fra forfattere som Gunnar Ekelöf og Aksel Sandemose i en stor og unik produksjon av sanger. Senere i hans karriere spilte også latinamerikansk samba en stor innflytelse på musikken hans. For det brede publikum ble han først kjent for tolkninger av de amerikanske sangene «I natt jag drömde något som» og «Brev från kolonien» (org: «Hello Muddah, Hello Fadduh»), så vel som hans egen småfrekke sang «Hönan Agda».
I Sverige var han en svært populær balladesanger og ble noen ganger ansett – sammen med Carl Michael Bellman og Evert Taube – som svensk nasjonalpoet, selv om han aldri ble svensk statsborger. I 1968 søkte han riktignok om svensk statsborgerskap, men søknaden ble avvist – ironisk nok med den begrunnelse at han ikke kunne språket godt nok.
I likhet med Bellman og Taube hadde Vreeswijk et tilbakevendende persongalleri (Ann-Katrin/Ann-Katarin, Fredrik Åkare, Polaren Pär, Hönan Agda, med flere), og tekstene hans uttrykte ofte sympati for folk som falt utenfor i samfunnet. Ofte brukte han også sangene sine for å gi uttrykk for sin pasifistiske livsanskuelse, og rent språklig blandet han ofte slang og svært formelle ord og uttrykk.
Cornelis Vreeswijks persongalleri var en blanding av eksisterende og fiktive personer. Ann-Katrin/Ann-Katarin er hans muse, slik Bellman hadde sin Ulla. Fredrik Åkare var opprinnelig en nabo av familien Vreeswijk på Lidingö, og etter hvert fikk denne figuren flere trekk som var lånt fra Vreeswijks gode venn Nisse Gustafson.
Vreeswijk kan sies å ha levd opp til bildet av geniet som brente sitt lys i begge ender. Privatlivet var i høy grad preget av de mørke sidene i Vreeswijks sinn, som førte til skatteproblemer, slåsskamper og narkotikabruk, men som trubadur var og er han er en av Sveriges aller største.
Ettermæle
Etter hans død har han blitt stadig mer elsket og sunget, og anerkjent som visesanger. Hans royalties samles i et fond som forvaltes av Stiftelsen Cornelis Vreeswijks minne, som hvert år deler ut Cornelis Vreeswijk-stipendet. Flere bøker har blitt skrevet om Cornelis Vreeswijk; den mest omfattende er biografien ''Ett bluesliv. Berättelsen om Cornelis Vreeswijk'' (2006) av Klas Gustafson. Allerede i 1996 ga Ulf Carlsson ut boken Cornelis Vreeswijk – artist – vispoet – lyriker», som er en bearbeidet utgave av Carlssons doktorgradsavhandling i litteraturvitenskap. I 2000 ga Oscar Hedlund ut biografien Cornelis: scener ur en äventyrares liv. I 2000 ble også alle Vreeswijks visetekster, dikt og prosa samlet i tre bind. I boken Psalmer i 2000-talet er Cornelis Vreeswijk representert med sangen «Vägen till regnbågen» («Jag har rest genom världen och ej haft ett mål»), som han opprinnelig skrev for Tony Granqvist, frontfiguren i trioen Jailbird Singers.
Den 12. november 2010 hadde filmen Cornelis premiere. Filmen omhandler Vreeswijks liv og var regissert av Amir Chamdin. Under innspillingen ble det funnet originalmusikk av Vreeswijk som ikke hadde blitt publisert tidligere, og som ble inkludert i filmens soundtrack.
Ceres Park & Arena
Ceres Park & Arena (tidligere NRGi Arena og Aarhus Idrætspark) er en del av idrettsanlegget Atletion i Aarhus, tidligere Århus Idrætspark. Den består av flere idrettshaller, samt et fotballstadion med løpebaner.
Arenaen er hjemmebane for fotballklubben AGF Fodbold, samt håndball- og basketlagene i klubben. Idrettshallene er også flittig brukt til håndballandskamper.
NRGi Arena er Danmarks 3. største fotballstadion, og i 2006 ble arenaen omdøpt til NRGi Arena etter sponsoren NRGi.
Historie
Det opprinnelige Århus Idrætspark ble tegnet og oppført i årene 1916–18. Idrettsparken ble innviet den 5. juni 1920 med deltagelse av kong Christian X og dronning Alexandrine.
Den ene av hallene brant ned under andre verdenskrig, og ble først gjenoppført i 1947 som den nye stadionhal. I 1993 ble det igjen foretatt en større renovering av anlegget med blant annet idrettshotel og kontorer.
To år på rad hadde FC Barcelona treningsleir i Århus, og arenaen ble brukt under deres treningskamper. Flere landskamper er blitt lagt til arenaen, blant annet kampene mot og  foran EM 2008. Disse kampene ble lagt til Århus fordi Parken hadde fått karantene etter at en dansk supporter stormet banen i en kamp mot.
Dålundmåler
Dålundmåler (Perizoma alchemillata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den finnes over hele Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 16 – 21 mm), slank, brun måler. Den ligner sterkt på nelliklundmåler (Perizoma affinitata), men kan skilles fra denne på at den er mindre og at forvingens hvite tverrbånd vanligvis har en dobbelt innsnevring på innerkanten (enkel hos nelliklundmåleren). Forvingen er brun med et dobbelt, hvitt tverrbånd noe utenfor midten. Langs ytterkanten går det en smal, bølgete, hvit tverrlinje som er tydelig i alle fall i den fremre delen. Bakvingen er gråhvit. Larven er kort og kraftig, men en del korte børster, lysgrønn med to røde lengdestriper langs ryggen.
Levevis
Arten lever i skog, men også i åpne områder. Larven lever i blomster og frøkapsler av kvassdå (Galeopsis tetrahit) og skogsvinerot (Stachys sylvatica). De voksne sommerfuglene flyr i juni – august.
Utbredelse
Arten finnes i hele Europa og videre østover gjennom Nord-Asia. I Norge er den funnet over hele landet unntatt de nordlige og østlige delene av Finnmark.
Frankfurt-Sachsenhausen
Sachsenhausen er et område i Frankfurt am Main, som består av to bydeler kalt Sachsenhausen-Nord og Sachsenhausen-Süd. Bydelen ligger syd for elven Main på andre siden av gamlebyen.
Frode Haugen
Frode Haugen (født 25. november 1973 i Bergen, død 27. februar 2015 samme sted ) var fagredaktør i spillmagasinet Spill.no, etter en periode som redaktør for den norske utgaven av spillmagasinet Gamereactor. Han hadde tidligere jobbet som programleder for Spillmagasinet på TV 2 og TV 2 Zebra sammen med blant andre Thomas Strzelecki og Cathrine Riis Lilleaas.
Haugen hadde også tidligere skrevet spillanmeldelser for Dagbladet, VG og magasinet FHM, samt vært journalist for bransjebladet Faro Journalen med interaktive medier som emne. Haugen var ansvarlig for norske Pinjata AS sin internasjonale satsing, og samtidig nestleder i Den Norske Dataforening, faggruppen for Spill. Haugen var ansatt som foreleser ved Escuela Bancaria y Comercial i Querétaro i Mexico.
Religiøs lov
Alle de store verdensreligionene har formulert religiøse lover for hvordan de troende skal leve. Lovene blir formidlet via utsendinger fra Gud (de store Profetene, Guds budbærere). De åndelige lovene er de samme for alle religioner, men de sosiale lovene endres og tilpasses fra tid til tid.
I religiøs mening kan man tenke seg loven som et ordnende prinsipp av virkeligheten: kunnskap åpenbart av Gud for å definere og regjere menneskelige levesett. Den religiøse loven inkluderer kodeks for etiske og moralske leveregler. Eksempler er hinduiske loven, islamske loven, moseloven og bahá'íloven.