cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ljørdalen flyplass
Flyplassen ble anlagt av Statskog på 1960-tallet for gjødsling av skog fra fly. I dag brukes flyplassen av privatflygere.
Philipp von Boeselager
Philipp Freiherr von Boeselager (1917-2008) var en tysk friherre og major i kavaleriet i Wehrmacht. Han var involvert i 20. juli-attentatet mot Hitler.
Han var det lengstlevende medlem av gruppen som den 20. juli 1944 sto bak attentatforsøket på Adolf Hitler. Både han og broren Georg var engasjert i tidligere attentatforsøk mot Hitler. Begge slapp unna etter attentatet i 1944.
Nilserudkleiva (Oslo)
Nilserudkleiva (1-29, 2-28) er en vei på Nordberg i bydel Nordre Aker i Oslo. Den starter ved et trekantkryss ved Kongleveien og går under Sognsvannsbanen og oppover i et relativt kupert terreng over Carl Kjelsens vei. Så flater det noe ut idet veien fortsetter opp til Peder Ankers vei.
Philipp von Boeselager
Familie og utdannelse
Philipp von Boeselager ble født i 1917 som den fjerde av åtte barn av Albert Freiherr von Boeselager (1883–1956) og hans kone Maria-Theresia Freiin von Salis-Soglio (1890–1968). Til hans slektninger hørte diplomaten Wilhelm Freiherr von Ketteler, som var en motstander av nasjonalsosialismen. Boeselagers barndomstid var preget av en katolsk oppdragelse, noe som skulle danne basis for hans senere engasjement mot nasjonalsosialismen. I 1936 avsluttet han den private katolske Aloisiuskolleg i Bonn som tilhører jesuittordenen. Samme året gikk han inn i en kavaleriavdeling i Paderborn og begynte å studere på militærskoler i Dresden og Döberitz.
Nilserudkleiva (Oslo)
Navnet er fra 1936 og kommer av husmannsplassen Nilserud, som lå under Nordberg. Bebyggelsen langs veien er overveiende privathus.
Philipp von Boeselager
Etter krigen
Etter andre verdenskrig studerte han økonomi og drev med skogbruk. Ved flere anledninger uttalte han seg mot abort. I året 2000 ble han æresmedlem av foreningen Ripuaria Bonn som er tilsluttet Cartellverband der katholischen deutschen Studentenverbindungen. Han hadde fram til sin død den Walther PP-pistolen han skulle ha drept Hitler og Himmler med.
Blant Boeselagers ordener er Store fortjenstkors av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden og den franske Æreslegionen.
Gissur Þorvaldsson
Gissur Þorvaldsson (født 1208 eller 1209, død 12. januar 1268) var en islandsk høvding eller gode av Haukdælir-ætten og oldebarn av Jón Loftsson.
Gissur var uvenn med og svigersønn av Snorre Sturlason og ble sendt av kong Håkon Håkonsson for å drepe Snorre, og det klarte han 23. september 1241.
Cerejeiras
Cerejeiras er en kommune i delstaten Rondônia i nordregionen av Brasil.
Sandy Cohen
Sandy Cohen er en rollefigur i The OC som blir spilt av Peter Gallagher.
Sandy er faren til Seth (Adam Brody) og mannen til Kirsten(Kelly Rowan). Han er advokat og blir advokaten til Ryan Atwood som spilles av Benjamin McKenzie, da Ryan stjal en bil sammen med broren sin. Ryan blir kasta ut av Mora og flytter da inn til Sandy.
Sandy bor i Orange County, California. Han var egentlig forlovet med Rebbeca, en figur som dukker opp i serien. Rebecca forsvinner, og på Berkely møter Sandy, Kirsten Nichol. Hun er datter av Caleb Nichol(Alan Dale) som så å si eier hele Newport. Caleb og Sandy kommer ikke overens, men når Caleb dør tar Sandy over Newport group som Caleb eide. Tidligere hadde Sandy sluttet å forsvare barn som Ryan og starta i en ny jobb hvor han forsvarte rike folk.
Kim Småge
Anne Karin Thorhus (født 23. juni 1945 i Trondheim), kjent under pseudonymet Kim Småge, er en norsk forfatter, frilansjournalist og tekstforfatter. Hun er utdannet cand.mag. ved Universitetet i Trondheim med fagene norsk, engelsk og geografi. Hun er utdannet instruktør i Norges Dykkeforbund. Hun debuterte som forfatter under navnet Kim Småge i 1983. Småge var den første i Norge som ble omtalt som «krimdronning», og regnes som en av grunnleggerne for den feministiske krimbølgen i Norge.
Gjennomgangsfigur i mange av Småges kriminalromaner er politibetjent Anne-kin Halvorsen. Bøkene refererer ofte til et felles univers rundt «Trondheim politikammer» som Småge deler med forfatterne Fredrik Skagen, Idar Lind og Anne Birkefeldt Ragde.
Småge har vært leder av Skandinaviska Kriminalsällskapet og nordisk kontakt for Asociación Internacional de Escritores Policíacos.
John Brandts vei (Oslo)
John Brandts vei (1-97, 22-64) er en gate i bydel Nordre Aker i Oslo. Veien går opp fra øverst i Nordbergveien (ovenfor kolonihagene på Sogn). Den fikk navn i 1985 etter John Brandt, som eide Vestre Haugerud gård på 1800-tallet.
Leonid Kutsjma
Leonid Danylovytsj Kutsjma (Леонід Данилович Кучма) (født 9. august 1938 i Tsjajkine i Tsjernihiv oblast, ukrainsk SSR, USSR) er en ukrainsk politiker. Han var Ukrainas andre president, fra 1994 til og med 2005. Mellom 1992 og 1993 var han landets statsminister.
Kutsjma mottok i 1997 Den hvite ørns orden fra Polens president.
Ørekyt
Ørekyt eller ørekyte (Phoxinus phoxinus) er en torpedoformet fisk i karpefamilien. Den lever i ferskvann og blir opptil 15 cm lang.
Beskrivelse
Ørekyt kan bli opp mot 15 cm lang, men det normale er en lengde på cirka 8–10 cm. Sidelinja er vanligvis ufullstendig bak midten av kroppen. Den har ingen skjeggtråder. Skjellene er små. Rygg- og gattfinne har rett eller konkav profil. Buken er hvit eller gråhvit, ryggen er mørk brun og langs sidene har fisken 10–20 tverrbånd. Finnene og sidelinja er lyse. Hannene og hunnene har gytevorter på oversiden av hodet og foran på brystfinnene. Kjønnsmodne hanner får rødlig buk og bryst og ryggen blir mørk, nesten svart.
Kjønnsmodningen inntrer fra 1–2 årsalderen. Hunnen gyter om sommeren 200–1000 gule egg, ca. 1 mm i diameter som klekkes etter rundt 1 uke.
Ørekyten lever i stim både i rasktflytende elver, bekker og i innsjøer med stein og grusbunn. Der spiser den alt fra insektlarver, krepsdyr, rogn og fiskeyngel til planter. Ørekyt blir brukt til dyrefôr i Øst-Europa. I Norge har den mest blitt benyttet som levende agn for annen fisk, selv om dette er forbudt.
Fisken går i stim langs land og regnes som en betydelig konkurrent i matfatet for ørretyngel, som den deler diett med. Arten er svært tilpasningsdyktig.
Siden 1960-tallet har ørekyten bredt seg til stort sett alle fylker i Norge. Utover at den følger elver, kan den også spre seg gjennom utsettingsprosjekt fordi den er til forveksling lik røye. Tidligere ble den faktisk også satt ut som mat for ørreten.
Matfisk
I Physisk og Ekonomisk Beskrivelse over Gulbransdalens Provstie, som ble utgitt i 1785, skrev presten Hugo Friderich Hiorthøy følgende om ørekyt:"Den opholder sig i smaae Elve, i Laugen og i de fleste ferske Vande, fanges i Stim eller Flok om Sommeren, som smaa Sild, og er et Diminutivum af Forellen. Den er meget god at spise med Been og alt, da den er fiin og feed i kiødet. den fanges med kroog og med fine dertil indrettede Hover. [...] I Julii Maaned er den fuld af Rogn."Hiorthøy var prest i Sør-Fron.
Annet
Ørekyt finnes naturlig i de sørøstlige og lavereliggende delene av Sør-Norge og flere av de større vassdragene i Finnmark. I tillegg forekommer arten naturlig i noen få vassdrag i Nord-Trøndelag og Troms.
I løpet av 1900-tallet har det imidlertid vært en omfattende spredning av ørekyt her i landet, og den forekommer nå i alle våre fylker. Ørekyt ble derfor oppført på Norsk svarteliste 2007 i kategorien høy risiko. Den ble derimot ikke oppført i Norsk svarteliste 2012 på grunn av at den forekommer naturlig i deler av Norge. I Fremmedartslista 2018 som også omfatter regionalt fremmede arter, er ørekyt tilbake og er nå plassert i kategorien svært høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og høy økologisk effekt.
Ørekyt er en art som i utgangspunktet er konkurransesvak i flerartssamfunn, men i næringsfattige vannforekomster med få fiskearter utkonkurrerer den ørreten i strandsonen, noe som var bakgrunnen for svartelistingen i 2007. For å hindre ytterligere spredning av fisken, har myndighetene satset på informasjon. Det er antatt at det er sportsfiskeres bruk av ørekyt som agn som utgjør den største risikoen for videre spredning til nye vassdrag. Når fisken først er etablert, er det kun behandling med rotenon som kan fjerne den igjen. Uttak med ruse er veldig tid- og arbeidskrevende, og derfor umulig å opprettholde med noen effekt.
Ukrainsk hryvnja
Ukrainsk hryvnja (ukrainsk гривня, ) er valutaen som brukes i Ukraina. Den er delt inn i 100 kopijok (копійок).
Hryvnja har vært offisiell valuta siden 1996 da den erstattet «kupongene» (карбованець, karbovanets), den midlertidige valutaen som ble brukt etter at Ukraina forlot Sovjetunionen og ikke lenger var en del av rubelområdet.
Bahrain under Sommer-OL 2000
Bahrain under Sommer-OL 2000. Fire sportsutøvere, to menn og to kvinner fra Bahrain deltok i to sporter, friidrett og svømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var femte gangen Bahrain deltok i et Sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Afaia
Afaia (gresk: Ἀφαία, Afaía; «ikke-mørke» eller «det skinnende») var i henhold til gresk mytologi en gudinne som ble dyrket nesten utelukkende ved en helligdom på øya Egina (Aigina). Hun hadde sitt opphav så tidlig som på 1300-tallet f.Kr. som en lokal guddom knyttet til fruktbarhet og jordbrukssyklusen.
Helligdommen
Tempelet til Afaia (gresk: Ναός Αφαίας) er lokalisert innenfor helligdommen på Aigina ved Saroniabukta. Det står på en rundt 160 meter høyde på den østlige siden av øya, rundt 13 km øst langs veien fra den fremste havnebyen. Helligdommen ligger også 29,5 km sørøst for Akropolis i Athen og som er synlig tvers over bukta på en klar dag. Levningene av dagens tempel er fra rundt 500 f.Kr., men ble bygget over et tidligere tempel som ble ødelagt av brann. Det var antagelig et annet tempel under dette igjen på 600-tallet f.Kr., men antagelig langt mindre og enklere i utformingen.
Det er funnet betydelig mengder statuetter fra sen bronsealder, særlig et stort antall kvinnelige statuetter (kourotrophoi), noe som kanskje kan indikere at kultaktiviteten har eksistert uavbrutt siden 1300-tallet f.Kr. og antyder en minoisk forbindelse til kulten.
Et potteskår med inskripsjon fra 400-tallet f.Kr. som er funnet innenfor området til Apollon Epikourios-templet i Bassae på Arkadia, kan synes som om det er en dedikasjon til Afaia: ΑΦΑΙ. Om dette er tilfellet er det også den første dokumentasjon på en forbindelse utenfor Afaias helligdom på Aigina, og en indikasjon på at hennes kult har vært langt mer betydningsfull i eldre tider, men siden har dens myter blitt overtatt av andre guddommer og dens tyngdepunkt blitt fortrengt.
Colorado do Oeste
Colorado do Oeste er en kommune i delstaten Rondônia i nordregionen av Brasil.
Blandingsøkonomi
Blandingsøkonomi er en økonomisk struktur som innebærer et kompromiss mellom privat (markedsøkonomisk) og statseid (planøkonomisk) industri. Den private virksomheten skjer under betingelser som det offentlige bestemmer.
Blandingsøkonomi er det mest utbredte økonomiske systemet. Grunnen til at det er så vidt utbredt, er at visse markeder vanskelig kan styres av privat sektor, og ønsket om et velferdssamfunn med billigere helsetilbud og skoler. Det finnes områder som ikke kan drives med overskudd, men som er viktige for samfunnet. Det er ingen privat aktør som frivillig ville startet produksjon når det er umulig å gå med overskudd. Dette er gjerne i markeder med naturlig monopol. I en blandingsøkonomi der noe er statlig styrt betaler innbyggerne skatter for at staten skal produsere visse tjenester som ikke hadde vært lønnsomt for det private. Hvis det skulle blitt drevet privat hadde det ført til store kostnader for den enkelte som valgte å bruke disse godene.
Fylkesvei 250
Fylkesvei 250 går mellom Vingrom i Lillehammer og Dokka i Nordre Land.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Parsellen fra Skinnerlien i Aust-Torpa, over Vingromsåsen til Vingrom ble åpnet 14. september 1956 etter 22 års planlegging.
Louis-Ferdinand Céline
Romanene Reisen til nattens ende (1932) og Død på kredit (1936) var oppgjør med det borgerlige samfunnets selvtilfredshet, basert på hans egne erfaringer som soldat og fattiglege i Paris. Romanene har en ekstremrealistisk form, fjernt fra den akademiske franske tradisjonen med sitt rå gatespråk, uten hemninger i å framstille det ekle eller tabubelagte.
Céline havnet på den antiintellektuelle høyresiden, skrev tre antisemittiske pamfletter på slutten av 1930-tallet, støttet Hitler og det nasjonalsosialistiske Tyskland, og fikk en dødsdom i rettsoppgjøret, men unnslapp ettersom han oppholdt seg i Danmark. I Frankrike ble han dømt in absentia for «nasjonalt uverdig opptreden», men fikk amnesti og kom først tilbake til hjemlandet i 1951, fortsatt uforsont med samfunnet.
Tidlig liv
Som det eneste barnet til Fernand Destouches og Marguerite-Louise-Céline Guilloux ble han født som Louis Ferdinand Auguste Destouches i 1894 ved Courbevoie, rett utenfor Paris i departementet Seine (i dag Hauts-de-Seine). Familien kom opprinnelige fra Bretagne. Hans far var en lavere funksjonær i et forsikringsfirma og hans mor var en kniplerske. I 1905 fikk han certificat d'études og arbeidet deretter som lærling og bud i ulike jobber. Mellom 1908 og 1910 sendte hans foreldre ham til Tyskland og England et års tid i hvert land for at han skulle skaffe seg språkopplæring med tanke på framtidig arbeid. Fra han forlot skolen fram til han var atten år hadde Céline ulike jobber, forlot eller mistet dem etter kort tid. Blant annet arbeidet han i gullsmedsforretninger. Samtidig kjøpte han skolebøker og studerte på egen hånd og besluttet å bli lege.
Første verdenskrig og Afrika
I 1912, i hva Céline beskrev som et opprør mot foreldrene, gikk han inn i den franske hæren, to år før den første verdenskrig brøt ut. Dette var en tid i Frankrike, i kjølvannet av Agadirkrisen i 1911, hvor fransk nasjonalisme nådde en «feberhøyde» – en periode (1911–1914), som en historiker beskrev som «patriotismens hegemoni», og som særlig påvirket oppfatningene i skolene og blant studentene i Paris.
I 1912 begynte Céline sin 3-årige verving i 12. kyrasérregiment som var stasjonert i Rambouillet. I begynnelsen var han ulykkelig og vurderte å desertere, men han tilpasset seg, og ble med tiden forfremmet til sersjant. Utbruddet av krigen sendte hans enhet i kamp. Den 25. oktober 1914 meldte Céline seg frivillig til å levere en beskjed under tung tysk beskytning. I nærheten av Ypres ble han såret i høyre arm, og for dette ble han belønnet med médaille militaire i november, og figurerte et år senere i ukemagasinet l'Illustré National.
I mars 1915 ble han sendt til London for arbeide i det franske passkontoret. I London giftet han seg med Suzanne Nebout og skilte seg fra henne året etter. I september var hans sår i armen så alvorlig at han ble erklært fysisk uegnet for militære plikter og dimittert. Han vendte tilbake til Frankrike, hvor han hadde flere midlertidige jobber. I 1916 ble han sendt til Afrika som representant for skogselskapet Sangha-Oubangui. Han ble sendt til Britisk Kamerun og kom tilbake til Frankrike i 1917. Lite er kjent om denne reisen, bortsett fra at den ikke var vellykket. Tilbake i Frankrike fikk han arbeid i Rockefeller-stiftelsen, og som en del av en gruppe fikk han jobb å reise til Bretagne for å drive opplæring i hvordan å unngå tuberkulose og hvordan å få bedre hygiene.
Som lege
I juni 1919 dro Céline til Bordeaux og fullførte andre del av sin baccalauréat. Via hans arbeid med instituttet hadde han kommet i kontakt med monsieur Follet, direktøren av den medisinske skolen i Rennes. Den 11. august 1919 giftet han seg med Follets datter Édith Follet. Med sin svigerfars innflytelse ble Céline akseptert ved universitet. Den 15. juni 1920 fødte hans hustru en datter, Colette Destouches. I løpet av denne tiden studerte han intenst, skaffet seg sertifikater i fysikk, kjemi og naturvitenskaper. Ved 1923, tre år etter at han hadde begynt ved det medisinske programmet ved Rennes, hadde Céline gjort bortimot alt det han trengte for å fullføre sin medisinske grad. Hans doktoravhandling, Livet og verket til Ignaz Semmelweis var annerledes enn de fleste medisinske doktoravhandlinger, det var en dikters verk, fullført i 1924. Ignaz Semmelweis bidrag «var umåtelig og det sto, i henhold til Céline, i direkte proporsjon til hans livs elendighet.» Doktoravhandlingen fikk leseren til å sperre opp øynene fra første side: den begynte med en visjonær beskrivelse av den franske revolusjon og dens blodige uhygge, noe som avkreftet at Céline var utelukkende en medisiner. I 1924 begynte Céline å arbeide som intern ved en fødeklinikk i Paris.
Han uttalte gjentatte ganger at lege var det eneste han ønsket å være. «Det medisinske kall er det eneste kall jeg noensinne har hatt,» erklærte han en gang. Sitt legeyrke utøvde han til det siste, selv om antallet pasienter skal ha blitt svært få den siste tiden.
Som forfatter
I 1925 forlot Céline sin familie, og vendte aldri tilbake. Han fikk arbeid for det nyopprettede Folkeforbundet. Han reiste til Sveits, England, Britisk Kamerun, Canada, USA og Cuba. I løpet av denne tiden begynte han å skrive på et skuespill, L'Eglise (1933; «Kirken»). I 1926 besøkte han USA og ble sendt til Detroit for å studere forholdene til arbeiderne ved Ford Automotive. Effektene på arbeiderne ved samlebåndene fikk ham til å føle avsky. Hans artikkel beskrev fabrikken som et sanseangrep på arbeiderne og hvordan dette angrepet hadde bokstavelig talt gjort arbeiderne til en del av maskinen. Han vendte tilbake til denne opplevelsen i romanen Reisen til nattens ende.
I 1928 vendte Céline tilbake til medisinen ved å etablere en privat praksis i Montmartre i nordenden av Paris. Han spesialiserte i obstetrikk. I 1931 avsluttet han praksisen for å ta seg arbeid i et apotek. Samtidig arbeidet han med sine litterære skrifter.
Boken ble en suksess, men Céline ble ikke belønnet med Prix Goncourt til tross for sterk støtte. Prisen gikk isteden til Guy Mazelines roman Les Loups («Ulvene»). Beslutningen var kontroversiell nok til at det ble emnet av en bok, Goncourt 32 av Eugène Saccomano, 1999.
«Vår reise går fra livet til døden», sier Céline i en erklæring i begynnelsen av romanen. Den er skrevet i jeg-form og har sterke biografiske trekk, i alle fall på det følelsesmessige planet. Romanen begynner med at fortelleren må ut i krigen i 1914. Krigen er fullstendig meningsløs i sin råskap og uhygge. Dimittert sendes han til Afrika for å tjene fedrelandets interesser i koloniene. Varmen, uhyggen, sumpfeberen, og korrupsjonen driver fortelleren ut på havet og et skip plukker ham opp på seilas til USA. Han blir skiftarbeider på Fordfabrikkene, som blir et nytt helvete, men han møter kjærligheten hos den prostituerte Molly. Likevel forlater han henne og ender opp i Frankrike hvor han arbeider som lege i fattigkvarterene. Nød og nederlagsfølelse jager ham videre til han tar arbeid ved sinnssykehus.
I 1936 utga Céline sin andre roman, Mort à crédit, på norsk som Død på kreditt (1938). Den begynner der hvor Reise til nattens ende sluttet. Jeg-fortelleren slutter som lege for å hengi seg til skrivingen. Deretter går den bakover i tid til den første barndom og beskriver hendelsene til den første verdenskrig bryter ut, og fortelleren verver seg, og det tidspunkt hvor Reise til nattens ende begynte. Romanen gir en nyskapende, kaotisk, og uheroisk visjon av menneskelig lidelse. I Død på kreditt har Céline i ytterligere grad strammet til den muntlige stilen. Den framstår som en lang, spontan talestrøm bygd opp av hovedsetninger, brutt av korte eksplosive utbrudd, og som en langt mer utilgjengelig bok enn den foregående. Dens eder, forbannelser og andre utbrudd finnes knapt i noen samtidig fransk ordbok, men samtidig virker ingen setning overflødig, men preget av presisjon. Jean-Paul Sartre var en av de som offentlig priset Céline i denne perioden.
Antisemittisme og kollaboratør
I 1935 hadde britiske litteraturkritikeren William Empson skrevet at Céline synes å være «en mann moden fascisme». To år senere begynte Céline å utgi en rekke av pamfletter som fremmet sterke antisemittiske synspunkter: Bagatelles pour un massacre («Fjas for en massakre») (1937), L'École des cadavres («Skole for lik») (1938) og Les Beaux draps («Den rene messe») (1941). Den siste ble utgitt i Frankrike i løpet av den tyske okkupasjonen. Alle tre pamflettene er preget av giftig og hatsk antisemittisme, rasisme og skinnhellighet. Hans Bagatelles pour un massacre var en endeløs tirade om jødene og deres påståtte innflytelse på det franske samfunnet. Også de to andre pamflettene raste mot jødene.
«Céline var uttrykt jødehater og bærer et tungt ansvar for sine kompromissløse formuleringer,» har Fredrik Wandrup slått fast. Etter den andre verdenskrig motsatte Céline seg bestemt alle forsøk på å gi ut pamflettene på nytt.
Før krigen hadde Céline kjempet for en allianse mellom Frankrike og Tyskland. I L'École des cadavres sammenlignet han Hitler med den franske kommunistlederen Maurice Thorez: «Hvem er den sanne venn av folket? Fascismen er. Hvem har gjort mest for arbeideren. Sovjetunionen eller Hitler? Hitler har... Hvem har gjort mest for den lille forretningsmann? Ikke Thorez, men Hitler!»
Torgrim Øyre
Torgrim Øyre (født i Øyre), også kjent under artistnavnet «T. Reaper», er en norsk black metal-musiker og skribent.
Louis-Ferdinand Céline
Antisemittisme og kollaboratør
I løpet av den tyske okkupasjonen av Frankrike skrev han brev til flere kollaboratørmagasiner hvor han fordømte jødene. Selv en del nasjonalsosialister mente at Célines antisemittiske uttalelser var så ekstrem at de virket motsatt. Bernard Payr, den tyske sjef for propagandaen i Frankrike, vurderte Céline som «startet fra de korrekte rasemessige oppfatninger», men hans «ukultiverte, grisete slang» og «brutale uanstendigheter» spolerte hans «gode hensikter» med «hysterisk jamring».
Torgrim Øyre
Han var vokalist, tildels også gitarist, i bandet Malignant Eternal (M-Eternal) fra 1991 til 2001. Han har også spilt bassgitar i bandet Obtained Enslavement fra 1998 til 1999. Han har videre vært sesongbassist i det kjente norske bandet Gorgoroth i 1998.
Louis-Ferdinand Céline
Antisemittisme og kollaboratør
Da Tyskland erklærte krig mot Sovjetunionen i juni 1941 uttrykte Céline sin støtte for Jacques Doriot nyopprettede kollaboratørstyrke Légion des volontaires français contre le bolchévisme («den frivillige franske legion mot bolsjevismen»): «Vi tenker ikke nok for å beskytte den hvite ariske rase. Nå er det på tide å handle, for i morgen er det for sent. (...) Doriot oppfører seg som han alltid har gjort. Dette er en mann (...) en som må arbeide, slåss med Doriot. (...) Denne legionen, så baktalt, så kritisert, er bevis på livet. (...) Jeg sier dere, legionen, den er meget bra, det er alt som er bra.»
Til tross for dette kunne Céline også uttrykke seg kritisk til Hitler og av hva han kalte «arisk tullprat». I februar 1944, mens Céline var til middag ved den tyske ambassaden i Paris med sine venner Jacques Benoist-Méchin, Pierre Drieu La Rochelle og Gen Paul, forsikret han den tyske ambassadøren Otto Abetz at Hitler var død og erstattet av «en jødisk dobbeltgjenger».
Flukten til Danmark
Etter Tysklands nederlag flyktet Céline fra Frankrike i 1945. Han flyktet gjennom et krigsherjet Europa til Danmark, et land mot nord som tok imot ham ved å gi ham en fengselscelle. Med tanke på hvor reisemotivet står sentralt i hans forfatterskap, er det påfallende hvordan hans eget liv speiler hans romaner. Juleaften 1945 foregikk det en dramatisk jakt over Københavns hustak. Dansk politi forsøkte å få fatt på den franske flyktningen, og til sist ble han tatt. Han ble plassert Vestre Fengsel hvor han ble sittende i halvannet år. I juni 1947 ble han løslatt og fikk flytte inn i et sommerhus ved Korsør. Her ble han sittende surmulende fram til 1951.
Den teksten som han skrev under sitt opphold i Danmark, D'un château l'autre («Fra det ene slott til det andre», utgitt i 1957), er han direkte selvbiografisk og forteller om sin vandring med hustruen Lucette, kompisen Le Vigan og katten Bébert gjennom et oppløst, sønderslitt Tyskland, om sitt opphold på slottet Sigmaringen der Philippe Pétains Vichyregjering hadde søkt tilflukt, videre om sin utmattende vandring til den danske grense, og sitt andre opphold på et «slott», Vestre Fengsel.
Etterkrigstiden
I Frankrike ble Céline navngitt som kollaboratør, han ble dømt in absentia i 1950 og erklært som indignité nationale, «en nasjonal skam». Han ble til sist gitt amnesti og kunne vende tilbake til Frankrike i 1951.
Etter at han kom tilbake klagde han over sitt ødelagte omdømme, men han ga aldri lyd for beklagelse for sine antisemittiske skrifter, isteden kom han med ytterligere uttalelser i henhold til Holocaust-benektelse hvor han hevdet at «den hvite arisk-kristne sivilisasjon» hadde opphørt med Stalingrad og at han tidlig i sitt liv hadde innsett at jøder var «utbyttere».
Céline bosatte seg i Meudon like utenfor Paris hvor han fikk besøk fra flere venner og kunstnere, blant dem den kjente skuespilleren og motemodellen Arletty. Blant den amerikanske Beat-generasjonen ble han kjent. Både William S. Burroughs og Allen Ginsberg – som var jøde – besøkte ham i hans overgrodde leilighet utenfor Paris i løpet av 1950-tallet. Han fortsatte som lege, og de få pasienter som kom, møtte ham kledd i en lang fotsid kappe, omgitt av en rekke hunder, fugler og katter. Céline døde den 1. juli 1961 av sprukket aneurisme. Han ble gravlagt på en liten kirkegård ved Bas Meudon (en del av Meudon i departementet Hauts-de-Seine). Hans hus brant ned natten til 23. mai 1968, og manuskripter, innbo og minner gikk tapt, men etterlot hans papegøye Toto i live i et tilstøtende fuglehus.
Arv og ettermæle
Célines ettermæle er todelt; på den ene siden er hans litterære forfatterskap anerkjent, hans bidrag til verdenslitteratur unektelig, men samtidig finnes det en berøringsvegring grunnet hans fascistiske og rasistiske synspunkter. Den desillusjonerte Céline var åpenbart en opportunistisk misantrop, og fortellinger om forræderi og utnyttelse, både virkelige og innbilte, samsvarer med hans personlige liv. Dog var de to han elsket mest, hans hustru Lucette Almanzor og hans katt Bébert, alltid omtalt med varme og vennlighet.
Hans romaner er også eksempler på svart humor hvor ulykkelige og ofte forferdelige ting er beskrevet på en komisk måte. Mens hans skrifter er ekstremrealistisk og dets polemiske kvaliteter ofte kan være forskrekkende, er hans hovedkvalitet i hans dyktighet i å diskreditere bortimot alt og fortsatt ikke tape følelsen av rasende menneskelighet. Pessimismen gjennomtrenger Célines forfatterskap i hans figurers følelse av mislykkethet, nervøsitet, nihilisme, og treghet. Will Self har beskrevet Célines verker som «skjellsord, som – til tross for omdømmet han senere fikk som en rabiat antisemitt – er rettet mot alle klasser og folk med uten unntak.»
Det er Reisen til nattens ende og Død på kreditt som utgjør hovedverkene til Céline, som leses og er Céline i ettertidens bevissthet. De to romanenes betydning ligger hovedsakelig i fornyelsen av stilen. «Den meislete, kjappe rytmen ligger som ordforråd nær opp til talespråket og innebærer et avgjørende brudd med fransk prosastil. (...) Hans assosiasjoner går i alle retninger; han avbryter selve fortellingen (...) når det passer ham, for å komme med kommentarer, følelsesutbrudd eller tilsynelatende uvedkommende beretninger.»
Célines arv har blitt bevart, mer eller mindre i forfatterskapene til navn som Samuel Beckett, Jean-Paul Sartre, Queneau og Jean Genet blant andre. Jean-Marie Gustave Le Clézio, Alain Robbe-Grillet, og Roland Barthes har uttrykt sin beundring for ham. I USA har forfattere som Charles Bukowski, Henry Miller, Jack Kerouac, Joseph Heller, Kurt Vonnegut, Jr., William S. Burroughs, Edward Abbey, Jim Morrison og Ken Kesey trukket veksler på hans prosa. Bukowski skrev «først av alt, les Céline; den største forfatteren på 2 000 år». Céline påvirket også Irvine Welsh, Günter Grass, og Raymond Federman.
Northcote
Northcote kan vise til:
Personer
Stedsnavn
Liste over skøytebaner
Dette er en liste over baner for hurtigløp på skøyter verden over. Som utgangspunkt er alle 400 meters kunstisbaner som er listet i resultatdatabasen Speed Skating News med, i tillegg til andre større baner som brukes i internasjonale konkurranser. Norske 400 m-baner som er i bruk, f.eks. med terminfestede løp i sesongen 2009/10 er også med i denne oversikten.
Forklaring til tabellen:
For kolonnenen Høyde og Type brukes opplysninger gitt i Speed Skating News, med mindre annet er oppgitt. For baner med egen artikkel, er opplysningen hentet fra artikkelen. Følg denne for ev. kilder.
Kazimierz Funk
Kazimierz Funk ofte anglifisert som Casimir Funk (født 23. februar 1884 i Warszawa, død 19. november 1967 i New York City) var en polsk biokjemiker. Han er opphavsmannen til læren om vitaminer som han i 1912 kalte vital amines.
Han var gift med Gretchin og de fikk 15 barn sammen.
Liv
Funk var født i 1884 i Warszawa som sønn av en prominent dermatolog. Etter endt skolegang i Warszawa, studerte han biologi og kjemi hos Stanisław Kostanecki i Universitetet i Bern, Sveits, hvor han i 1904 tok doktorgrad i organisk kjemi. De neste årene arbeidet han ved Pasteurinstituttet i Paris, universitetet i Berlin og Listerinstituttet i London, hvor han forsket på årsakene til sykdommen beri-beri. I 1912 innførte han begrepet vitamin, da han oppdaget og isolerte det første vitaminet B1. Hans forskning gjorde det mulig å påvise dette vitaminet i forskjellige matvarer, som for eksempel melk eller gjær. Han forutsa at vitaminmangel kunne føre til sykdommer som rakitt, skjørbuk eller pellagra.
Under første verdenskrig flyttet Funk til USA hvor han ble statsborger i 1920, men kom tilbake til Polen igjen i 1923. I årene 1923-1927 var han direktør for det Statlige Hygieneinstitutt i Warszawa, og arbeidet blant annet med isoleringen av hormonet insulin. Han forsket på effektene av vitamin B1 på karbohydratomsetningen og var den første til å isolere nikotinsyre (vitamin B3). Han fant Polen for politisk ustabilt og flyttet i 1927 til Paris hvor han startet sitt eget forskningsinstitutt Casa Biochemica. I 1927 reiste han til Paris, hvor han drev med undersøkelser på hormoner. I 1939, etter utbruddet av andre verdenskrig, emigrerte han til USA. Mot slutten av sitt liv forsket han på årsakene til kreft. I 1940 startet han Funk Foundation for Medical Research i USA.
Bidrag til vitenskapen
Funk foretok likeledes forskning i hormoner, diabetes, ulcus og de biokjemiske egenskaper ved kreft.
Det Polske institutt for kunst og vitenskap i Amerika (PIASA) ærer årlig en polsk-amerikansk forsker med Casimir Funk Natural Sciences Award. Tidligere vinnere inkluderer nobelprisvinneren Roald Hoffmann, Alexander Wolszczan, Hilary Koprowski, Peter T. Wolczanski, Waclaw Szybalski og Benoit Mandelbrot.
Vanlig markblomsterflue
Vanlig markblomsterflue (Eupeodes corollae) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er blant de vanligste blomsterflueartene i Norge om sommeren. Den finnes over hele landet unntatt på høyfjellet.
Utseende
En middelsstor (6-10 mm), tettbygd, gul og svart blomsterflue. Kroppsbygningen er ganske bred, særlig hos hannene. Fasettøynene er nakne, antennene korte og mørke. Ansiktet er gult. Hos hunnen er bare ne liten del av pannen (området foran punktøynene) dekket av bestøving og matt. Thorax er blankt svart, med gule hår på sidene. Scutellum er grågult med gule hår. Bakkroppen ganske kort og bred, med tre par store, gule flekker, disse går utover sidekanten og er gjerne sammenvokst i midten hos hannen. Hannens ytre kjønnsorganer er påfallende store (sammenlignet med andre Eupeodes-arter). Beina er gule og forholdsvis korte, vingene glassklare.
Levevis
Larvene lever av bladlus. De voksne fluene kan finnes fra mai til november og besøker mange slags blomster. Dette er en vandrende art som kan foreta lange trekk. Det er usikkert om den kan overleve vinteren i Norge, eller om det hvert år er nye individer som kommer trekkende opp sørfra.
Utbredelse
Denne vidt utbredte arten finnes over mesteparten av den palearktiske sone. Den finnes også i Sørøst-Asia og i Afrika. I Norge er den svært vanlig i Sør-Norge om sommeren, den finnes også i resten av landet, men er kanskje ikke like vanlig i nord.
Jøtul (Harry Potter)
En jøtul (originalt giant) er i Harry Potter-universet en slags morderisk kjempe. Jøtulene ble ifølge historien drevet vekk fra Storbritannia av trollmennene for lenge siden og har siden levd i fjerne fjelltrakter. Vi får først høre om jøtulene i fjerde bok (Harry Potter og Ildbegeret) da Gygrid forteller Madame Maxime at moren hans var en jøtul. Selv om det ikke står direkte i bøkene er det også klart at Madame Maxime er halvt jøtul.
I siste del av fjerde bok får Gygrid og Maxime et oppdrag av Albus Humlesnurr. I femte bok, (Harry Potter og Føniksordenen), forteller Gyrid om oppdraget, som gikk ut på at han og Maxime skulle forene de gode trollmennene og jøtulene. Voldemorts dødsetere kommer dem imidlertid i forkjøpet og de fleste jøtulene forener seg med ham. Jøtulene som ikke forener seg med Voldemort gjemmer seg i grotter og huler i fjellet. Blant dem er Gygrids lillebror Gnurrg som Gygrid tar med seg tilbake til Galtvort og prøver å temme ham. Da Gygrid blir jaget vekk fra Galtvort prøver Harry, Ronny og Hermine å lære Gnurrg å snakke engelsk, noe som ser ut til å mislykkes.
Magical creatures in Harry Potter
Bjørnsjøen
Bjørnsjøen (337 moh) er et vann i Nordmarka og ligger sør for Kikutstua og nordvest for Bjørnholt. Med sine 1,61 km² overflate er Bjørnsjøen et av de store vannene i Nordmarka. Største dybde er 41,8 meter.
Skiløypene mellom Kikutstua og Bjørnholt og Kikutstua og Ullevålseter går over vannet.
Vest for Bjørnsjøen ligger Østre Fyllingen, i øst Fortjern. Hakkloelva sørger for det meste av vanntilførselen, mens Bjørnsjøelva fører vannet videre til Skjærsjøen.
Halldor
Halldor og Haldor er mannsnavn med norrøn opprinnelse. Førsteleddet kan betyr «hellestein» eller «hall», mens andreleddet er gudenavnet Tor. Navnet er mest utbredt på Island i formen Halldór.
Utbredelse
Hallþórr og Halldórr er ikke kjent brukt i noen nordiske runeinskripsjoner fra vikingtiden, så navnet var neppe blant de mest brukte i Norge på den tiden. Halldor og Haldor var vanlige navn i Norge i middelalderen. Over 70 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Navnet har ikke vært blant de mest brukte i nyere tid.
Haldor er kjent brukt i Sverige fra 1862. Halldór var et svært vanlig navn på Island på midten av 1800-tallet. Halldor har navnedag kun i Norge.
Formen Halldór er i dag vanlig på Island, ellers er navnet lite utbredt. På Færøyene er den omvendte formen Tórhallur mer brukt enn formene med Hall- først.
Frederiksberg Have
Frederiksberg Have er et parkanlegg i København som sammen med det tilliggende Søndermarken utgjør et grøntområde på 64 hektar. Parken er en romantisk landskapshave i engelsk stil. Den ble opprinnelig anlagt som barokkhave etter initiativ av Frederik IV fra slutten av 1690-tallet.
Halldor
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Frederiksberg Have
Den opprinnelige barokkhaven
Frederiksberg Have ble anlagt av Frederik IV i forbindelse med bygging av Frederiksberg slott som hans nye sommersted på høyden ved Valby Bakke. Arbeidet med prosjektet startet i siste halvdel av 1690-tallet etter inspirasjon fra Italia og Frankrike, som Frederik hadde besøkt flere ganger mens han ennå var kronprins. Han engasjerte den svenske arkitekten Nicodemus Tessin til å tegne et utkast, og den endelige planen ble senere utformet av Hans Heinrich Scheel. Planen innebar et parterre med et komplekst system av kaskader på det skrånende terrenget foran slottet. Det ble overrislet av et komplisert, men ineffektivt system av pumper som aldri kom til å fungere skikkelig.
Tryg
Tryg ⅍ (tidligere Vesta og TrygVesta) er et dansk skade­forsikrings­selskap med hovedkontor i København.
Frederiksberg Have
Den opprinnelige barokkhaven
På denne tiden arbeidet Johan Cornelius Krieger med tilpasninger og utvidelser av Fredensborg slott nord for København, og han ble anmodet om å omstrukturere parterren. Han endret utseendet fullstendig ved å fjerne parterren og i stedet omarbeide skråningen slik at det ble en serie med terrasser.
Tryg
Trygs historie
I Danmark begynte virksomheten med stiftelsen av Kjøbenhavns Brandforsikring ved kongelig forordning av 1731. I Norge ble Vesta stiftet i Bergen i 1880.
Frederiksberg Have
Den romantiske haven
I takt med skiftende mote fikk Frederik VI lagt om haven til en romantisk landskapshave med slyngende stier, små sjøer og innlagte overraskelser i årene 1798–1804. Arbeidet ble utført etter tegninger og planer av slottsgartner Peter Petersen. Frederik VI benyttet ofte haven hvor han blant annet seilte med gondol på kanalene. Om sommeren bodde kong Frederik og hans familie på Frederiksberg slott. På terrassen foran slottet spilte livgardens musikkorps, kalt «hoboister», og københavnere på picnic i haven fulgte med når kongefamilien steg ned i båtene i kanalen og seilte til «den kinesiske øy», der de satte seg til dekket bord i tehuset. Kong Frederik likte å gå rund i forkledning og forvisse seg om hans undersåtter hygget seg i haven. Iblant når han ble gjenkjent, sprang besøkende opp og bukket for kongen. Da nikket han vennlig og rømte sin vei.
Tryg
Trygs historie
I 1911 ble Andels-Anstalten Tryg, gjensidig livsforsikringsselskap, dannet ved en fusjon av to selskaper; Det gensidige Livsforsikringsselskab Andels-Anstalten, som ble stiftet i 1903, og Tryg, Livsforsikrings-Anstalt, Aktieselskab, som var stiftet i 1898 og senere hadde overtatt forsikringer tegnet av de fire småselskapene Merkur, Mjølner, Kæden og Valkyrien.
Frederiksberg Have
Den romantiske haven
Selv om parken var en slottspark, hadde publikum adgang til området med enkelte restriksjoner. Først i 1865 ble parken fullstendig offentlig tilgjengelig.
Tryg
Trygs historie
Fremtiden Liv G/S, stiftet i 1886, Andelsanstalten Tryg og Det gjensidige Forsikringsselskab Danmark G/S, stiftet i 1861, ble i 1972–1973 til Danmark/Tryg/Fremtiden G/S, som i 1976 skiftet navn til Tryg Forsikring etter fusjon med Kjøbenhavns Brand G/S.
Frederiksberg Have
Bygninger og anlegg i haven
Hovedinngangen til Frederiksberg Have slik man kjenner den i dag, ble oppført i 1755 etter en brann som la slottets forgjenger Prinsens gård i aske. Porten var tegnet av Laurids de Thurah og har vaser utført av billedhuggeren Johann Friedrich Hännel på toppen av sandstenssøylene.
Tryg
Tidlig historie
Ved Andels-Livsforsikrings-Anstaltens overtagelse den 26. oktober 1911 av livsforsikringsaksjeselskapet Tryg, tok man samtidig firmanavnet Andels-Anstalten Tryg. Den 31. desember 1936 overtok Andels-Anstalten Tryg dessuten det gjensidige livsforsikringsselskapet Koldinghus, som var opprettet i 1898.
Frederiksberg Have
Bygninger og anlegg i haven
Inngangspartiet åpner seg mot en sti som går mellom to lange, gule bygninger med hvite detaljer. Det er de to gjenværende vingene fra Prinsens gård. Den sydlige fløyen som ligger på venstre side ble gjort om til orangeri av Nicolai Eigtved i 1744 og er nå en del av Det kgl. danske haveselskab. Den nordlige fløyen på høyre side brukes av parkens administrasjon.
Tryg
Tidlig historie
Anstalten tegnet alle arter av livsforsikringer med engangspremie eller med hel-, halv-, kvart-årlig eller månedlig premiebetaling og folkeforsikringer med ukentlig premiebetaling. I 1938 innledet Anstalten et intimt samarbeide med to andre andelsforsikringsselskaper, nemlig skadesforsikringsselskapene Det gensidige selskab Mejeriernes og Landbrugets Ulykkesforsikring og Forsikringsselskabet Fællesvirke, hvoretter Anstaltens medarbeidere ble i stand til å tilby Anstaltens medlemmer ikke kun enhver form for livsforsikring, men også de hyppigst forekommende former for skadeforsikring. Anstalten stiftet i 1919 Genforsikringsselskabet Nerva ⅍, hvis formål opprindelig var å drive all slags gjenforsikringsvirksomhet, men som nå kun beskjeftiger seg med overtagelse av reassuranse av livs- og pensjonsforsikring samt brann- og tyveriforsikring. Aksjekapitalen var i 1950 på 1 million kroner fullt innbetalt. Anstaltens bestand av kapitalforsikringer androg ved utgangen av 1949 ca. 342 millioner kroner fordelt på ca. 232.000 poliser, hvortil kommer en renteforsikringsbestand på vel 3x/2 millioner kroner i årlig rente. I 1949 hadde Anstalten en premieinntekt på ca. 12,9 millioner kroner og en renteinntekt på vel 4,6 millioner kroner. Forsikringsfonden androg pr. 31. desember 1949 vel 109 millioner kroner. Sikkerhedsfonden androg 2,4 millioner kroner, bonusfonden vel 6,2 millioner kroner og de øvrige fonds vel 1,4 millioner kroner. Garantikapitalen ble pr. 31. desember 1949 tilbakebetalt.
Frederiksberg Have
Bygninger og anlegg i haven
Rett ved hovedinngangen er det stilt opp en skulptur av Frederik VI utført av H.W. Bissen og avduket i 1858.
Tryg
Tryg Norge
Tryg i Norge har hovedkontor i Fyllingsdalen i Bergen og 56 salgs- og franschisekontorer rundt om i landet med om lag 1 000 ansatte i Norge.
Frederiksberg Have
Bygninger og anlegg i haven
Den kinesiske paviljongen er tegnet av Andreas Kirkerup og ble ferdigstilt i 1803. Den ligger på en kunstig øy hvor det er adgang via en bro konstruert i tilsvarende stil.
Tryg
Tryg Norge
Forsikringsselskapet er en filial av forsikringskonsernet Tryg.
Historikk
I Norge ble selskapet dannet som Vesta i 1880 og var da et brannforsikringsselskap. Det hadde i alle år et nært samarbeid med sitt søsterselskap, livsforsikringsselskapet Hygea, fra 1989 del av Vital. I 1962/63 fusjonerte Vesta med de bergenske selskapene Bergen Brand og sjøforsikringsselskapet Æolus, og var deretter ledende innen sjøforsikring, og i mange år største forsikringsselskapet i Norge. Selskapet var på 80-tallet del av Vesta-gruppen sammen med Hygea og finansieringsselskapet Nevi. I 1989 ble Vesta overtatt av svenske Skandia.
I 1999 fusjonerte Tryg med Danmarks nest største bankkonsern, Unidanmark, og datterselskapet Unibanks forsikringsaktiviteter ble integrert i Tryg. Senere i 1999 ble det norske forsikringsselskapet Vesta kjøpt fra svenske Skandia. Tryg i Danmark smba var deretter en stor aksjonær i Unidanmark.
I 2000 ble Nordea dannet ved fusjonen av blant annet Unidanmark med datterselskapene Unibank, Tryg og Vesta.
I 2002 kjøpte Tryg i Danmark smba skadeforsikringsaktiviteterne tilbake fra Nordea, og TrygVesta ble holdingselskap for skadeforsikringsaktiviteter i Danmark, Norge, Finland, Estland, Polen og England. Etter fisjonen av skadeselskapet hadde Nordea igjen livselskapet Vesta Liv som var blitt fusjonert med Norske Liv til å bli Nordea Liv i Norge og i Danmark ble Tryg Liv & Pension til Nordea Liv og Pension.
TrygVesta ble etablert i 2002, men det var ikke før 30. juni 2007 at Vesta endret navn til TrygVesta. Navnet kommer av gruppens to største selskaper, Tryg Forsikring i Danmark og Vesta i Norge.
18. august 2010 fikk konsernet sitt nåværende navn Tryg.
Livbøyen
Tryg har satt ut livbøyer ved kaier og vann i Norge. Siden den første Vesta-bøyen ble hengt ut i 1952 har den blitt benyttet i mer enn tusen redningsoppdrag. I dag er det utplassert mer enn 53 000 livbøyer,. Hver livbøye har sin fadder som passer på at livbøyen er i orden. Fadderne kan være privatpersoner, foreninger eller kommuner.
Corumbiara
Corumbiara er en kommune i delstaten Rondônia i nordregionen av Brasil.
Opel Ascona
Opel Ascona A ble introdusert i 1970 og var søstermodell til Manta A. A-modellen ble produsert frem til 1975, da den ble avløst av Ascona B. Toppmodellen til Ascona B het Black Jack. Den kraftigste Ascona som ble levert fra Opel, het Ascona B 400. Denne ble levert med en 2,4 liters 16v sugemotor på 144hk (gateversjonen). Bilen er teknisk lik Manta B 400, og disse bilene er brukt mye i rally opp igjennom årene. Ascona B ble produsert frem til 1981, da den forhjulsdrevne Ascona C ble introdusert. Ascona C ble i 1982 kåret til «Årets bil i verden» og fikk også utmerkelsen «Det gyldne ratt» (Das goldene lenkrad) i Forbundsrepublikken Tyskland. Ascona C ble høsten 1988 avløst av Vectra A.
Ascona C ble produsert i Antwerpen (Belgia), Rüsselsheim (Forbundsrepublikken Tyskland) og i Luton, (England). I England gikk den under navnet Vauxhall Cavalier. Der kunne man også få den som stasjonsvogn. Den ble også produsert i Brasil under navnet Chevrolet Monza. Søstermodellene i USA het henholdsvis Chevrolet Cavalier, Cadillac Cimarron, Pontiac Sunbird (senere omdøpt til Sunfire), Oldsmobile Firenza og Buick Skyhawk. Søstermodellen i Australia het Holden Camira, mens Isuzu Aska var navnet på søstermodellen i Japan.
Alle disse bilene hadde samme plattform som Ascona C.
Thornbury
Stedsnavn
Australia
Canada
Storbritannia
New Zealand
USA
SFWA Footballer of the Year
Scottish Football Writers' Association Footballer of the Year, forkortet til SFWA Footballer of the Year, er en fotballpris som gis til årets beste spiller i Skottland av Scottish Football Writers' Association (SFWA) mot slutten av hver sesong. Alle spillerne i det skotske seriesystemet, uavhengig av nasjonalitet, kan vinne prisen. Vinneren blir stemt frem av over 100 journalister som er medlem av SFWA. Den første prisen ble utdelt i 1965 til skotske Billy McNeill hos Celtic FC.
Ullevålseter
Ullevålseter ligger i Nordmarka og er foruten et betjent serveringsted, et knutepunkt i Nordmarka med turveier, skiløyper og stier. Det går lysløype til Ullevålseter både fra Sognsvann og Frognerseteren.
Ullevålseter er opprinnelig seter til Store Ullevål gård som en gang lå der Ullevål sykehus ligger i dag. Ullevålseter har vært i Oslo kommunes eie siden 1900. Siden 1927 har stedet vært drevet som serveringssted av en og samme familie.
Motorsportutøveren Pål Anders Ullevålseter er oppvokst her.
Wesselengens Bataljon
Wesselengens Bataljon er et bergensk buekorps (gutter) stiftet 24. april 1873
Buekorpset er et søndagskorps, som betyr at det var et buekorps for allmuen og hadde eksersis på søndager, noe som de også har den dag i dag.
Strøket deres går fra Krohnengen til Skansen, og fra Stølegaten til Krohnengen. Et område kalt Eidemarken
Historie
Guttene på Wesselengen hadde fått ideen til å starte buekorps da de så Skutevikens Buekorps. Problemet var at de ikke hadde penger til fane, så de startet en innsamlingsaksjon. Eidemarken var en eneste stor byggeplass i årene rundt 1873, og guttene samlet sammen spikre for å så rette de ut igjen og selge de videre.
Det var i alt 9 gutter som var med å hentet korpsets første fane, og blir ansett som stifterne av buekorpset. Av disse, er det spesielt Jakob Johannessen og Torvald Jørs som trekkes frem som de fremste initiativtakeren til Wesselengens, der Jakob Johannessen var korpsets første sjef.