cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jubus
Utseende
Små, gulbrune biller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. Hodet er omtrent så langt som bredt. Fasettøynene er små og litt utstående. Antennene er ganske lange og kraftige, lett kølleformede. Palpene (munnfølerne) har et mer eller mindre økseformet ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, noe bredere enn langt. Dekkvingene er mer eller mindre runde i omriss, mye bredere enn brystskjoldet. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i den Nye verden (Mellom- og Sør-Amerika inkludert Karibia).
Zenobio Lorenzo Guilland
Zenobio Lorenzo Guilland (født 24. desember 1890 i San Andrés de Giles i Argentina, død 12. februar 1962 i Paraná) var en katolsk prelat og erkebiskop av Paraná i Argentina. Han ble bispeviet i 1935 av erkebiskop Filippo Cortesi, apostolisk nuntius til Argentina.
Bakgrunn
Zenobio Lorenzo Guilland i en landsens by ikke så langt fra den argentinske hovedstad og studerte ved seminaret i Buenos Aires. I 1911 ble han sendt til Roma, der han studerte ved Pontificio Colegio Pío Latino Americano.
Prest
Han ble ordinert til prest i 1914. Han gjorde tjeneste i bispedømmet La Plata, hvor han var assisterende prest i Azul og sogneprest i Capilla del Señor. I 1923 var han den første rektor ved presteseminaret i La Plata, og i flere år var han kannik ved katedralen i La Plata.
Erkebiskop
I september 1934, etter biskop Julián Pedro Martínez' død, opprettet pave Pius XI erkebispedømmet Paraná, som med dets suffraganbispedømmes territorium dannet en kirkeprovins som omfattet de nordøstlige provinsene Entre Ríos, Corrientes og Misiones; disse to siste tilhørte bispedømmet Corrientes, suffragan av Paraná. For å besette stillingen som erkebiskop utnevnte han fader Guilland, som ble ordinert til biskop av den apostoliske nuntius Filippo Cortesi i mars 1935.
I hans tid som erkebiskop der begynte peronismen å vokse frem i Argentina, og til å begynne med ble erkebiskopen ansett som en tilhenger av general Peróns politikk. Et hyrdebrev fra januar 1946 forbød katolikker å stemme på partier som støttet skille av kirke og stat, eller skilsmisse.. Han uttrykte imidlertid senere bekymring over regjeringens innblanding i de politiske valgprosessene og kontroll av læreres religiøse tilhørighet, noe som var knyttet til at religion var obligatorisk fag i landets offentlige skoler.
Hans virke var grunnleggende organisatorisk, og i hans embetsperiode, i 1957, ble bispedømmene Gualeguaychú og Posadas utskilt og opprettet. I 1961 ble erkebispedømmet Corrientes opprettet, med hvilket bispedømmet Posadas sluttet å være tilknyttet erkebispedømmet Paraná, og samme år ble bispedømmet Concordia opprettet som suffragan under erkebispedømmet Paraná.
Han deltok i forberedende sesjoner forut for Det andre Vatikankonsil, selv om han ikke deltok i det, ettersom han døde i februar 1962.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Placy
Placy er en tidligere kommune i departementet Calvados i regionen Normandie, nord i Frankrike. Kommunen lå i kantonen Thury-Harcourt som ligger i arrondissementet Caen. I hadde Placy 0 innbyggere.
Filosofiåret 1600
Filosofiåret 1600 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1600.
David McKeon
David McKeon (født 25. juli 1992) er en australsk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i de innledende rundene på 400 meter fri.
Placy
Befolkningsutvikling
Referanse:INSEE
Radio Nederland Wereldomroep
Radio Nederland Wereldomroep (engelsk: Radio Netherlands Worldwide, norsk: «Radio Nederland Verdenskringkastingen») (vanligvis forkortet til «RNW» eller «de wereldomroep») var et offentlig radio- og TV-nettverk med base i Hilversum i Nederland som produserer og sendte programmer for et internasjonalt publikum utenfor Nederland.
Kortbølge reléstasjoner
Kortbølgesendingene kan høres verden over via sendere i Flevoland (Nederland), Bonaire (Mellom-Amerika) og Madagaskar (Afrika). I det siste tiåret, har kortbølgesendingene blitt supplert med et omfattende nettverk av partnerstasjoner. I 2005 var dette nettverket på rundt 5500 partnerstasjoner, hvorav halvparten av disse bruker RNWs musikkproduksjon (klassisk, jazz og world music).
Radio Nederland Wereldomroep har sendinger på både kortbølger og satellitt på engelsk, spansk, indonesisk, fransk og papiamento (tidligere også på nederlandsk). I tillegg har de også programproduksjoner og nettsider på fransk, arabisk og mandarin. Enkelte av programmene kan høres på nasjonale/lokale radiostasjoner som CBC Radio, ABC NewsRadio og SAfm.
RNW har et ukentlig lyttertall på alle språktjenestene og musikkprogrammene på tilsammen rundt 50 millioner lyttere totalt.
Budsjettkutt
24. juni 2011 offentliggjorde den nederlandske regjeringen at Radio Nederland Wereldomroep ville få et betydelig mindre budsjett enn tidligere. Ved inngangen til 2013 ble kanalens budsjett redusert fra om lag 46 millioner til 14 millioner euro per år (en reduksjon på 70 %). Kanalen mistet med dette to av sine tre hovedoppgaver. Som en konsekvens av budsjettkuttet ble de nederlandskspråklige sendingene avviklet, og man rettet seg mot land som ikke har pressefrihet. Denne omleggingen førte til at rundt 250 arbeidsplasser forsvant. I forbindelse med avviklingen av de nederlandske sendingene i 2012 ble det gjennomført en «maraton-livesending» som startet 10. mai klokka 20.00 UTC og varte til 11. mai klokka 20.00 UTC. Programmet, Tot zover de Wereldomroep, kunne høres kontinuerlig i Europa på forskjellige frekvenser, blant andre 1296 khz, 5955 khz og 9895 khz. I andre verdensdeler kunne man høre deler av sendingen på andre frekvenser. Med dette var en 65 år lang epoke over.
Oswald Watt
Walter Oswald Watt (født 11. februar 1878 i Bournemouth i England, død 21. mai 1921 i Bilgola i New South Wales i Australia) var en australsk flyger, forretningsmann og veteran fra den første verdenskrig.
Watt flyttet til Sydney i Australia sammen med sin familie da han var bare ett år gammel. Han var tilbake i Storbritannia i en alder av elleve år for å få utdanning i Bristol og senere ved Cambridge University. Han dro tilbake til Australia i 1900 og vervet seg til det australske militæret. Watt lærte seg å fly i 1911 før han ved utbruddet av første verdenskrig vervet seg til den franske Fremmedlegionen som pilot. Fordi han ikke var fransk borger var han ikke kvalifisert til å lede en fransk enhet i Fremmedlegionen.
Watt ble overført til Australian Flying Corps (AFC) i 1916 og ble utstasjonert ved vestfronten. I februar 1918 ble han forfremmet til oberstløytnant og ble tildelt kommandoen over AFCs første treningssenter i England. Han var mottaker av Frankrikes Croix de guerre og Æreslegionen. I tillegg ble han den 1. januar 1919 utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire. Han fikk også en gullmedalje oppkalt etter seg. Den tildeles for fremragende innsats for australsk luftfart.
Watt forlot militæret for å i stedet ivareta sine næringsinteresser i Australia, og han ble etter hvert berømmet for sin generøsitet overfor andre hjemvendte flyvere og veteraner fra første verdenskrig. Han ga disse økonomisk støtte og hjalp dem med å etablere seg i det sivile liv.
Oswald Watt druknet ved Bilgola Beach, nær Newport i New South Wales, den 21. mai 1921, i en alder av 43 år. Kutt og blåmerker på kroppen hans antydet at han hadde sklidd på de våte steinene, slått hodet kraftig, før han ble liggende bevisstløs på relativt grunt vann. Han ble gitt militær begravelse og ble gravlagt ved St. Jude's Church i Randwick.
Lister over elver
Dette er en liste over lister over elver, organisert primær etter kontinent og land.
István Varga
István Varga (født 22. august 1960) er en ungarsk judoka.
Han representerte Ungarn under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 12 i halv tungvekt.
Baltimore–Washington internasjonale lufthavn
Baltimore-Washington internasjonale lufthavn (IATA: BWI, ICAO: KBWI, FAA LID: BWI) er en internasjonal flyplass for byene Baltimore og Washington, D.C.. Den ligger i Anne Arundel County i delstaten Maryland. Den ble åpnet i 1950 under navnet Friendship International Airport.
Joe Meli
Joe Meli (født 20. mars 1956) er en canadisk judoka.
Han representerte Canada under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 12 i halv tungvekt.
Bragernes nedre kirkegård
Bragernes nedre kirkegård i Drammen ble anlagt som kolerakirkegård i 1853, men har ikke vært brukt siden 1952.
Kirkegården ligger eller lå mellom Thornegata, Engene og Peder Buchs gate. En rekke karakteristiske gravminner fra 1800-tallet er fjernet, men noen få gravminner er flyttet fra sin opprinnelige plassering til anleggets nordøstre hjørne. Ellers er arealet omgjort til park.
Kafé Kaos
Kafé Kaos er et musikkalbum med Alf Cranner, utgitt i 1995.
Levitha
Levitha (gresk: Λέβιθα, kjent i den klassisk antikken som Lebynthos) er en liten gresk øy som befinner seg øst i Egeerhavet, mellom Kos og Paros, og er den del av øygruppen Dodekanesene. I dag er øya er en del av kommunen Leros.
Befolkning
Per 2009 besto befolkningen på Levitha av tre mennesker, en familie med et barn, men for 2001 var antallet steget til 8. Etter sigende forsøker de å leve økologisk ved å kombinere tradisjonell mat med fornybare energikilder. De holder noen geiter, og får inntekter ved utleie av en taverna og mindre rom i sommermånedene da øya hyppig besøkt av både fiskebåter som lystbåter som utnytter dens beskyttende bukter.
Geografi
Levitha tilhører en gruppe på seks små øyer og flere holmer, mellom øyene Leros og Kalymnos i øst, begge tilhørende Dodekanesene, og kykladiske øya Amorgos ligger i vest. Sør er Astypalia, også tilhørende Dodekanesene. Foruten Levitha består denne øygruppen av Glaros, Kinaros og Plaka.
Det totale området for øya er 9,2 km² og dens kystlinje er på 34 km. Levitha har fire mulige havner i sine viker som gi ly for skip i nær sagt all slags vær. Høyeste punkt på midten av øya er Vardia (Βάρδια, «utkikk») som har en høyde på 130 meter. På Akra Spano, det østligste punktet på øya, er et fyrtårn. Kystlinjen er svært robust. På sørsiden er de to store bukter som gir beskyttelse mot nordavinden og har naturlige ankerplass. Nær østbukten er den lille bosetningen. De typiske plantene som preger landskapet er en buskvekst som kalles maki (macchia) og buskskog.
Historie
I antikken var øya kjent under navnet Levi Thos (Λέβινθος), av ukjent, førgresk opprinnelse. Det finnes levninger av gamle bygninger, antagelig en liten fiskelandsby.
Under romersk tid ble øya benyttet som et sted for forviste personer grunnet dens fjerne beliggenhet. Kanskje av denne grunn er Levitha nevnt i to av verkene til den romerske forfatteren Ovid, Ars Amatoria og Metamorfoser i forbindelse med sagnet om oppfinneren Daidalos og dennes sønn Ikaros. For å flykte fra Kreta konstruerte Daidalos to par vinger av fjær og voks for seg selv og sin sønn, og de fløy over Lebynthos før Ikaros fløy opp mot solen hvor dens varme smeltet voksen og han styrtet i havet og druknet.
Øya også nevnt av Strabon i hans Geografika.
Konservering
Levitha er en del av Natura 2000 (et EU-prosjekt for naturvern) for området GM 4220012 med Nordamorgos, Kinaros, Levitha, Mavria og Glaros (Βόρεια Αμοργός και Κύναρο, Λέβιθα, Μαυριά και Γλάρος) grunnet tilstedeværelsen av munkesel, skilpaddearten Mauremys caspica, og slangearten Elaphe quatuorlineata. Det er også en del av det viktige fugleområdet GR 163 Kinaros og Levitha og berglendt småøyer (Κίναρος, Λέβιθα και βραχονησίδες) for hekkende eleonorafalker og middelhavsmåker.
Sadie Maubet Bjornsen
Sadie Maubet Bjornsen (født 21. november 1989) er en amerikansk tidligere langrennsløper. Hun deltok i verdenscupen fra 2011 til 2021 og kom på pallen tolv ganger, derav seks i individuelle renn. Hun har fem juniortitler og fem seniortitler fra de amerikanske mesterskapene i langrenn.
Hun er søster til langrennsløperen Erik Bjornsen.
Karriere
Hennes første internasjonale deltakelse var i junior-VM i Kranj i 2006.
Hun debuterte i verdenscupen med en 51.-plass på 10 km klassisk i Drammen i februar 2011.
Bjornsen fikk niendeplass i lagsprint i VM i Oslo i 2011. I VM i Val di Fiemme i 2013 var hun med på USAs 4 × 5 km stafettlag som kom på fjerdeplass.
Hun deltok i vinter-OL 2014 i Sotsji i Russland.
I VM 2017 i Lahtis gikk hun sammen med Jessica Diggins på USAs lag som tok bronse på lagsprinten.
Hun la opp etter sesongen 2020/21.
Leder av det konservative parti (Storbritannia)
Leder av Det konservative partiet er den mest høytstående politiker i Det konservative parti i Storbritannia.
Bakgrunn
Etableringen av Det konservative partiet er vanligvis datert til Tamworth-manifestet levert den 18. desember 1834 av Robert Peel.
Frem til 1922, var det ingen formell «Leder av Det konservative partiet». Det var lederen av Det konservative partiet i hver av de to husene, og de ble ansett som likeverdige med mindre en av dem var enten var statsminister eller en tidligere statsminister, eller hvis en bestemt krise (slik som i 1846-1847 eller 1916) hadde resultert i en klart hevdet autoritet over andre. I perioder når dette ikke var tilfelle (1881-1885, 1911-1916, 1921-1922) det var ingen klar «Leder av Det konservative partiet» – dette har bidratt til noen av de interne partikonfliktene på den tiden. Skillet mellom lederne er ofte oversett av mange, og det er lister i omløp som antar at den eventuelle ene lederen som dukket opp etter en periode med like lederskap var leder fra starten. Dog dette var ikke alltid tilfelle – for eksempel i 1881 var det allment forventet at Underhusets leder Stafford Northcote ville bli den neste konservative statsminister, men på det tidspunktet når partiet kom tilbake i regjering i 1885 hadde den politiske utviklingen resultert i at Overhusets leder Robert Gascoyne-Cecil, 3. marki av Salisbury hadde sterkere krav til statsministerposten.
Noora Fagerström
Noora Karoliina Fagerström (født 1985) er en finsk politiker for Samlingspartiet og gründer. Hun har vært medlem av Finlands riksdag siden 2023.
Mihai Isbășescu
Mihai Isbășescu gikk på Sf. Sava-gymnaset i Bucureşti og studerte deretter på Fakultetet for Rettsvitenskap og Litteratur ved Universitetet i București (1932-1936). Han fikk en en doktorgrad i middelalderens litteratur ved Universitetet i Tübingen, Tyskland (1939).
I begynnelsen av 1940-årene ble han redaktør av bladet Dacia Rediviva, sammen med blant andre Pericle Martinescu.
Hitoshi Sugai
Hitoshi Sugai (født 29. desember 1962) er en japansk judoka.
Han representerte Japan under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 12 i halv tungvekt.
Mihai Isbășescu
Mellom 1976 og 1984 var han Instituttleder ved Institutt for tysk språk og litteratur, Fakultet for Germanske Språk, Universitetet i București.
Han hadde en datter, Cristina (1941 – 2013), som var gift med kunsthistorikeren Dan Hăulică.
== Medlemskap == Han ble medlem av Romanias Forfatterforening i 1955. Korresponderende medlem av Instituttet for tysk språk, Mannheim. Medlem av "Internationale Vereinigung für Germanishe Sprach - und Literaturwissenschaft", og Gesellschaft der Germanisten Rumäniens.
Cristian Westemaier Ribera
Bakgrunn
Ribera er født med Arthrogryposis multiplex congenita, som gir bøyde og stive ledd i ulike deler av kroppen. Han har gjennomgått 21 operasjoner i beina for å bedre på tilstanden. Han begynte med idrett da han var fire år gammel, og han begynte med paralangrenn i 2015.
Idrettskarriere
Ribera debuterte internasjonalt i Verdenscupen i paralangrenn 2017/18, og kom der på sjuendeplass i klassen for sittende utøvere. Han deltok i Paralympiske vinterleker 2018, og kom der på sjetteplass på 15 km, niendeplass på 7,5 km og 15.-plass på sprinten. I tillegg deltok han på miksstafetten, der Brasil kom på 13.-plass.
Han kom på 13.-plass i Verdenscupen i paralangrenn 2018/19, og han kom på andreplass i Verdenscupen i paralangrenn 2019/20, kun slått av Ivan Golubkov. Sesongen etter endte han på 13.-plass i Verdenscupen i paralangrenn 2020/21.
Para-VM i snøsport 2022 ble arrangert på Lillehammer, og Ribera fikk der én medalje; han kom på andreplass på sprinten, bak Ivan Golubkov. På 18 km kom han på sjetteplass, og på 10 km kom han på åttendeplass.
Martin Ødegaard (komponist)
Martin Ødegaard (født 1983) er en norsk komponist. Ødegaard har studert folkemusikk ved Høgskolen i Telemark avdeling Rauland med Anne Gravir og Sondre Bratland som lærere. Ødegaard fortsatte sine studier ved Norges musikkhøgskole der han fullførte kandidatstudiet i komposisjon med Bjørn Kruse, Olav Anton Thommessen, Henrik Hellstenius og Lasse Thoresen som lærere.
Ødegaards komposisjoner har blitt fremført av ensembler som Oslo Sinfonietta, Athelas Sinfonietta Copenhagen, KORK, Aksiom, Schola cantorum, Det Norske Solistkor og Uranienborg Vokalensemble. I sitt kompositoriske virke har Ødegaard fokusert mye på å inkorporere folkemusikk-elementer i et kontemporært lydlandskap, noe som er tydelig i verk som Maria og Concerto for Hardanger Fiddle and Sinfonietta. Ødegaards fokus på folkemusikkelementer i sin musikk har også resultert i samarbeid med folkemusikkutøvere som Unni Løvlid, Berit Opheim, Vegar Vårdal og Aasmund Nordstoga. I verk som KOMM, Paraphrase, Maria og Readings of Schoenberg viser Ødegaard en annen tilnærming ved å benytte seg av fraser fra andre komponisters verk som utgangspunkt for egne komposisjoner. I dette arbeidet drar Ødegaard nytte av de opprinnelige musikalske referansene der han strekker materialet i forskjellige retninger og projiserer det hele inn i en ny sonisk palett.
I 2009 ble Ødegard tildelt førsteplass i NOTAMs lydkunstkonkurranse ”Absorpsjon og Resonans” på Henie Onstad Kunstsenter med verket Stone Piece. I 2006 fikk Ødegaard Akademiprisen på Akademiet i Rauland.
Liu Anpai
Liu Anpai (født 12. februar 1966) er en kinesisk judoka.
Han representerte Kina under Sommer-OL 1988 i Seoul, der han ble nummer 12 i halv tungvekt.
Kjetil Strandbråten
Kjetil Strandbråten (født 19. april 1969) er en norsk skihopptrener fra Eggedal.
Danila Britik
Danila Britik Vladimirovitsj (født 5. april 1995 i Tsjeljabinsk ) er en russisk paraidrettsutøver som konkurrerer i sitteski innen paralangrenn og skiskyting, og i rullestolracing innen friidrett. Han er klassifisert som LW11.5 i paralangrenn og paraskiskyting og som T53 i parafriidrett. Han fikk til sammen fem bronsemedaljer i paralangrenn og paraskiskyting under Para-VM i snøsport 2022.
Kjetil Strandbråten
Strandbråten har jobbet som trener siden 1994. Etter fullført utdannelse ved Norges idrettshøgskole, var han fra 1994 til 1998 trener ved Norges Toppidrettsgymnas på Lillehammer, det siste året også som en av fem trenere med delansvar på landslaget under daværende sportssjef Trond Jøran Pedersen. I perioden 1998 til 2000 var han landslagstrener for det norske hopplandslaget. Fra 2002 til 2006 var han assistenttrener på det norske hopplandslaget under hovedtrener Mika Kojonkoski. Strandbråten var landslagssjef for kombinert med hovedansvaret for hopp i årene 2006-08, deretter sportssjef for kombinertlandslaget til 2011. Etter dette tok Strandbråten over som landslagssjef for det svenske hopplandslaget. Her jobbet han til og med sesongen 2013.
Under OL i Sotsji i 2014 var han TV 2s ekspertkommentator i hopp og kombinert. Han var også ekspertkommentator på NRK i 2011.
Danila Britik
Idrettskarriere
Sesongen etter endte han på åttendeplass i Verdenscupen i paralangrenn 2020/21, og han fikk samme plassering i Verdenscupen i paraskiskyting 2020/21.
Para-VM i snøsport 2022 ble arrangert på Lillehammer, og Ribera fikk der fem bronsemedalje. Grunnet utestengelsen av russiske utøvere representerte han her Russlands paralympiske komité. I langrenn fikk han bronse i alle tre øvelser; sprint, 10 km og 18 km. Han deltok også i paraskiskyting, og fikk der bronse på 10 km og 12,5 km.
Ungarn under VM i friidrett 2017
Ungarn deltok under VM i friidrett 2017 (utendørs) fra 5. august til 13. august 2017 i London i Storbritannia.
Demetrios Chalkokondyles
Demetrios Chalkokondyles (gresk: Δημήτριος Χαλκοκονδύλης), latinisert som Demetrius Chalcocondyles og opptrer ulikt som Demetricocondyles, Chalcocondylas eller Chalcondyles, (født 1423, død 9. januar 1511) var en gresk humanist, lærd og professor som underviste i gresk i Italia i mer enn førti år; ved Padova, Perugia, Milano og Firenze. Blant hans elever var Andreas Johannes Laskaris, Angelo Poliziano, pave Leo X, Giglio Gregorio Giraldi, Stefano Negri, og Giovanni Maria Cattaneo. Han var assosiert med Marsilio Ficino, Angelo Poliziano, og Theodorus Gaza i gjenoppdagelsen og formidlingen av antikkens manuskripter til Vest-Europa. En av hans elever i Firenze var den berømte tyske filologen Johannes Reuchlin. Chalkokondyles publiserte de første utgivelsene av Homer (i 1488), av den antikke greske retorikeren Isokrates (i 1493), og av det bysantinske leksikonet Suda (i 1499). I 1463 avleverte han en formaning for korstog og for gjenvinning og frigjøring av sitt hjemland Hellas fra de invaderende muslimske osmanerne. Han var en av de mest framstående greske lærde i Vesten og bidro også til italiensk renessanselitteratur og var en av de siste greske humanister som underviste i gresk litteratur ved de store universitetene under den italienske renessansen.
Liv
Demetrios Chalkokondyles ble født i Athen i 1423 av gresk opphav, og tilhørte en av de gamle athenske familier. Han var fetter av Laonikos Chalkokondyles, kronikøren av Konstantinopels fall. Han flyttet snart til Peloponnes med sin familie grunnet forfølgelsen fra de florentinske hertugene. Han utvandret til Italia i 1447 og kom til Roma i 1449 hvor kardinal Bessarion ble hans beskytter. Han ble student av Theodorus Gaza, som ham selv greker, dessuten humanist og oversetter av Aristoteles, og en av de ledende greske lærde i restaureringen av antikkens litteratur (den paleografiske renessanse). Senere fikk han støtte fra Lorenzo de Medici og fungerte en tid som lærer til hans sønner. Chalkokondyles tilbrakte resten av sitt liv som lærer i gresk og filosofi ved Padova, Perugia, Roma, Firenze og Milano. En av hans italienske elever beskrev hans forelesninger ved Perugia i 1450:
I 1463 ble han professor ved Padova og i 1479 ved Francesco Filelfos forslag overtok han posisjonen til Ioannis Argyropoulos som overhode for departementet for gresk litteratur og ble kalt av Lorenzo de Medici til Firenze. Chalkokondyles komponerte taler og avhandlinger som mante til frigjøring av hans hjemland Hellas fra hva han karakteriserte som «avskyelige, forferdende, og ugudelige barbariske tyrkere.» I 1463 forsøkte Chalkokondyles å få republikken Venezia og «alle latinere» til å gi støtte til grekerne mot osmanerne, noe han identifiserte som en gjeld som hadde forfalt og minnet latinerne om hvordan de bysantinske grekere en gang kom Italia med støtte mot goterne i goterkrigen (535-554).
Det var i løpet av hans tjenesteforhold ved lærestedet i Firenze at Chalkokondyles redigerte Homer for utgivelse. Han assisterte Marsilio Ficino med hans latinske oversettelse av Platon. Han giftet seg i 1484 da han var 61 år og ble far til ti barn. Hans utgaver av Homer, dedikert til Lorenzo, sønn av Piero de' Medici, er hans fremst prestasjon. Til sist, på invitasjon fra Ludovico Sforza, hertug av Milano,flyttet han til Milano (1491/1492) hvor han underviste fram til sin død.
Verker
Chalkokondyles skrev på gammelgresk grammatikkhåndboken Ἐρωτήματα συνοπτικὰ τῶν ὀκτὼ τοῦ λόγου μερῶν μετὰ τινῶν κανόνων (Sammendrag av spørsmål om åtte deler av ord etter deres regler). Han oversatte den antikke legeautoriteten Galenos til latin. Som lærd utga Chalkokondyles editio princeps, hovedutgaven, av Homer; Ὁμήρου τὰ σωζόμενα, (Firenze 1488), Isokrates (Milano 1493) og det bysantinske leksikonet Suda (Σοῦδα, 1499).
Pál Joensen
Pál Joensen (født 10. desember 1990) er en færøysk svømmer som spesialiserer seg i fristil. Han representerte Danmark under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i de innledende rundene på 400 meter fri. Joensen tok sølvmedalje på 1500 meter fri under Langbane-EM i svømming 2010. I 2014 tok han to sølv medaljer på langbane-EM i Berlin i 1500 meter fri og 800 meter fri. Han innehar også nordiske rekorder i svømming på 800 meter fri (7.45,55) og 1500 meter fri (14.46,33), begge satt under VM i svømming 2011 med henholdsvis en femte- og fjerdeplass som finaleresultat. Under kortbane-VM i 2012 tok Joensen bronsemedalje på 1500 meter fri på tiden 14.36,93.
Onesphore Nzikwinkunda
Onesphore Nzikwinkunda (født 10. juni 1997) er en burundisk friidrettsutøver som konkurrerer i langdistanseløp.
2016
Nzikwinkunda kom på andreplass i det burundiske mesterskapet i terrengløp 2016, bak Jean-Marie Vianney Niyomukiza.
2017
Under VM i terrengløp 2017 kom Nzikwinkunda på 14.-plass individuelt, og Burundi kom på sjetteplass i lagkonkurransen.
Han representerte Burundi under VM i friidrett 2017, der han deltok på 10.000 meter. Der løp han på ny personlig rekord, med 28:09,98, og endte på 19.-plass av de 24 som stilte til start.
Burke og Hare-mordene
Burke og Hare-mordene var en serie på 16 mord begått over en periode på omtrent ti måneder i 1828 i Edinburgh i Skottland. Drapene ble utført av William Burke og William Hare, som solgte likene til legen Robert Knox for disseksjon i hans forelesninger i anatomi.
Drammen krematorium
Drammen krematorium står på nordre del av Bragernes gravlund, ca. 200 meter vest for Bragernes kirke i Drammen.
Burke og Hare-mordene
Edinburgh var et ledende europeisk sentrum for anatomiske studier på begynnelsen av det 19. århundre, i en tid da behovet for disseksjonsmateriale førte til et underskudd på lik. Skotsk lov krevde at den medisinske forskningen utelukkende skulle bruke likene av personer som var døde i fengsel, selvmordsofre, eller tiggere og foreldreløse. Mangel på lik førte til en økning i gravrøveri. Da en leieboer i Hares losjihus døde, vendte han seg til sin venn Burke for å få råd, og de bestemte seg for å selge kroppen til Knox. De fikk 7 pund og 10 shilling for liket, noe som var en sjenerøs sum etter deres målestokk. Litt over to måneder senere drepte Hare og Burke en kvinnelig leieboer. Motivet var at leieboeren led av feber, og Hare var urolig for at dette ville avskrekke andre fra å bo i huset. De solgte så liket til Knox. Mennene fortsatte å begå drap, sannsynligvis med hjelp av sine koner. Burke og Hares handlinger ble avdekket etter at andre beboere oppdaget at en kvinne ved navn Margaret Docherty var drept, og kontaktet politiet.
Drammen krematorium
Bygget ble tegnet av byarkitekt Alf Bugge og oppført i 1926 og innviet i november 1927. Det huser både krematorium og kapell, innredet med 80 sitteplasser og utsmykket med glassmalerier av Maria Vigeland og Harriet Backer Ziolcko. Østre del med Store kapell er fra en utvidelse i 1956 etter tegninger av Byarkitekt Asmund Gulden. Store kapell har 240 sitteplasser og er utsmykket med et alterbilde av Finn Nielsen. Bildet dekkes til når lokalet brukes som livssynsnøytralt seremonirom.
Burke og Hare-mordene
En rettsmedisinsk undersøkelse av Dochertys legeme konkluderte med at hun sannsynligvis var blitt kvalt, men dette kunne ikke bevises. Selv om politiet mistenkte mennene for andre drap, var det ingen fysiske bevis som knyttet dem til drapene. Hare fikk tilbud om immunitet fra straffeforfølgelse hvis han stilte som kronvitne. Han ga opplysninger om drapet på Docherty og tilstod hele 16 drap. Formell sak ble reist mot Burke og hans kone for tre drap. I den påfølgende rettssaken ble Burke funnet skyldig i ett mord og dømt til døden. En skotsk juridisk dommer valgte å frikjenne konen til Burke, men erklærte henne ikke uskyldig. Burke ble hengt kort tid etterpå, og liket hans ble dissekert. Hans skjelett står utstilt på Anatomisk Museum i Edinburgh.
Drapene førte til offentlig bevissthet om behovet for organer til medisinsk forskning og førte til en egen lov, Anatomiloven av 1832. I nyere tid har det blitt skrevet flere bøker og laget flere TV-programmer om saken. En del av verkene er sterkt fiksjonalisert. En av disse er den svarte komedien Burke and Hare fra 2010, hvor Simon Pegg og Andy Serkins spiller hovedpersonene.
Anatomi i det 19. århundrets Edinburgh
I begynnelsen av det 19. århundre i Edinburgh hadde flere banebrytende anatomilærere, inkludert Alexander Monro, hans sønn, som også het Alexander, John Bell, John Goodsir og Robert Knox, som alle utviklet faget til en moderne vitenskap. På grunn av deres innsats ble Edinburgh til et av de ledende europeiske sentrene for anatomiske studier, ved siden av Leiden i Nederland og den italienske byen Padova. Undervisning i anatomi, noe som var viktig i studiet av kirurgi, krevde en tilstrekkelig tilførsel av kadavre. Skotsk lov bestemte at egnede lik for å gjennomføre disseksjon var enten dem som døde i fengsel, begikk selvmord, eller likene til hittebarn og foreldreløse. Med økende interesse for medisinsk opplæring i Edinburgh, kunne ikke tilbudet dekkes i takt med etterspørselen. Studenter, forelesere og gravrøvere (også kjent som 'ressurrection men') begynte med ulovlig handel med å grave opp lik for så å selge dem til universitet.
Kokshonningeter
Kokshonningeter (Myzomela nigrita) er en fugl i slekten Myzomela i familien honningetere. Den forekommer i Indonesia og på Papua Ny-Guinea.
Burke og Hare-mordene
Dr. Robert Knox
Hovedartikkel: Robert Knox Knox var en anatom som kvalifiserte seg som lege i 1814. Etter å ha fått kopper som barn, var han blitt blind på det ene øyet og vansiret. Han virket som armélege i Slaget ved Waterloo i 1815, etterfulgt av en periode i England, og så i løpet av Xhosa-krigene (1819), i det sørlige Afrika. Han slo seg etter hvert ned i hjembyen, Edinburgh, i 1820. I 1825 ble han medlem av Royal College of Surgeons of Edinburgh, hvor han holdt foredrag om anatomi. Han foretok disseksjoner to ganger om dagen, og hans reklame lovet «en full demonstrasjon på det nye anatomiske fag» som en del av hver forelesning han holdt. Han uttalte at hans undervisning ble fulgt av over 400 studenter. Clare Taylor, hans biograf i Dictionary of National Biography, bemerket at han «bygde seg opp et rykte som lærer og foreleser og nesten egenhendig løftet profilen på studiet i anatomi i Storbritannia». En annen biograf, Isobel Rae, mener at uten Knox' studier av anatomi i Storbritannia «hadde landet kanskje ikke utviklet seg som det gjorde».
Kokshonningeter
Underarter
Det er beskrevet ti underarter av kokshonningeter :
Bragernes gravlund
Bragernes kirkegård eller Bragernes øvre kirkegård) ligger ca. 200 meter vest for Bragernes kirke i Drammen.
Burke og Hare-mordene
William Burke
William Burke ble født i 1792 i Urney, County Tyrone, Ulster. Han var en av to sønner i en middelklassefamilie. Burke og hans bror Konstantin, fikk en komfortabel oppdragelse, og begge gikk inn i hæren som tenåringer. Burke tjenstgjorde i Donegal Milits før han møtte, og giftet seg med, en kvinne fra Mayo County. De ble senere skilt. Ekteskapet var kortvarig. Etter en krangel med sin svigerfar over eierskap til land, forlot Burke sin kone og familie i 1818. Han flyttet til Skottland og arbeidet på Union-Kanalen. Han slo seg ned i den lille landsbyen Maddiston i nærheten Falkirk og fikk et hjem sammen med sin andre kone, Helen McDougal, kalt Nelly. Etter noen år, da kanalen var ferdig, flyttet paret til Garvere i nærheten av Edinburgh. I november 1827 solgte de brukte klær til den fattige lokalbefolkningen. Burke ble deretter skomaker, en virksomhet som han hadde suksess med, og tjente i overkant av 1 pund i uken. Han ble kjent lokalt som en mann med godt humør, som ofte underholdt sine kunder ved å synge og danse med dem på trappa mens han utøvde sin virksomhet. Selv om han var oppdratt romersk-katolsk ble Burke en fast deltaker på presbyterianske religiøse møter i Grassmarket. Han ble sjelden sett uten en bibel.
William Hare
William Hare ble sannsynligvis født i Armagh County, Londonderry eller i Newry. Hans alder og fødselsår er ukjent. Da han ble arrestert i 1828 oppga han sin alder til 21 år, men noen kilder sier at han var født mellom 1792 og 1804. Informasjon om hans tidligere liv er sparsomt, men det er mulig at han arbeidet i Irland som landarbeider, før han reiste til Storbritannia. Han arbeidet på Union-kanalen i syv år før han flyttet til Edinburgh på midten 1820-årene, hvor han arbeidet som fyrbøterassistent. Han arbeidet i et garveri nær huset til en mann som het Logue og hans kone, Margrete Laird, i nærheten av West Port-området i byen. Da Logue døde i 1826, kan Hare ha giftet seg med enken, Margaret. Basert på nyere forskning beskriver historikeren Brian Bailey Hare som «analfabet og ufølsom – en tynn, voldelig kranglefant og hadde umoralsk karakter med arr fra gamle sår i hode og panne». Bailey beskrev Margaret, også hun en irsk innvandrer, som en «hardt-levende og utsvevende, krigersk kvinne».
I 1827 flyttet Burke og McDougal til Penicuik i Midlothian for å arbeide i høstonnen hvor de møtte Hare. Mennene ble venner. Da Burke og McDougal kom tilbake til Edinburgh, flyttet Hare inn til garveren nær losjihuset der de to parene snart opparbeidet seg et ry for hard drikking og støyende adferd.
Bragernes gravlund
Kirkegården, som det da var, ble anlagt i 1806 og tatt i bruk i 1808. Før dette hadde det vært kirkegård på det gamle kirkestedet ved Gamle kirkeplass. Gravlunden omfatter ca. 37 mål og har ca. 9000 gravplasser, hvorav drøyt 2000 kistegraver. Kirkegården er full og uten utvidelsesmuligheter.
Burke og Hare-mordene
Hendelsene fra november 1827 til november 1828
Den 29. november 1827 døde Donald, en leieboer i Hares losjihus, av ødem kort tid før han fikk den kvartalsvise pensjonen fra hæren på 4 pund for å dekke husleie. Etter at Hare beklaget sitt økonomiske tap, bestemte Burke seg for å selge Donalds legeme til en av de lokale anatomer. En snekker laget en kiste til begravelsen, betalt av den lokale menigheten. Etter at han var død, åpnet paret kisten og fjernet kroppen. De gjemte kroppen under sengen, fylte kisten med bark fra en lokal garver og lukket den. I mørket, kvelden før begravelsen, tok de liket til Edinburgh University hvor de fant en kjøper. Ifølge Burkes senere vitneutsagn, spurte de om veien til professor Monro, men en student sendte dem til Knox' lokaler i Surgeon's Square. Selv om mennene arbeidet med studenter da de diskuterte muligheten av å selge kroppen, var det med Knox man ble enig over en pris på 7 pund og 10 shilling (tilsvarende 570 pund i 2016). Hare fikk 4 pund og 5 shilling, mens Burke fikk de resterende 3 pund og 5 shilling. Hare tok en større andel for å dekke tapet fra Donalds leieinntekt. I henhold til Burkes offisielle tilståelse, forlot han og Hare universitetet. En av Knox' assistenter fortalte dem at anatomen «ville være glad for å se dem igjen når de hadde et annet å selge».
Det er ingen enighet om i hvilken rekkefølge drapene fant sted. Burke ga to tilståelser, men ga ulike tidspunkter for drapene i hver tilståelse. Den første uttalelsen skjedde offisielt til den assisterende sheriffen den 3. januar 1829. Den andre var i form av et intervju med Edinburgh Courant som ble publisert 7. februar 1829. Dette i sin tur, avvek fra Hares uttalelse, selv om det var enighet om mange tidspunkter for drapene. Moderne rapporter er også forskjellige fra tilståelsen til de to mennene. Nyere kilder, inkludert beretninger skrevet av Brian Bailey, Lisa Rosner og Owen Dudley Edwards følger enten en av de historiske versjonene eller presenterer sin egen rekkefølge.
Bragernes gravlund
På nordre del av kirkegården står Drammen krematorium, med kapeller og krematorieanlegg. Like bortenfor står et krigsminnesmerke utformet av Nic Schiøll.
Burke og Hare-mordene
Rekkefølge på drapene
De fleste kildene er enige i at det første drapet fant sted i januar eller februar 1828. Det var enten en møller som het Joseph som bodde i Hares losjihus, eller Abigail Simpson, en saltselger. Historikeren Lisa Rosner mener Joseph var mer sannsynlig. En pute ble brukt til å kvele offeret, mens de senere ofrene ble kvalt med en hånd over nese og munn. Forfatteren Sir Walter Scott, som tok en sterk interesse i saken, mente også at mølleren var det mest sannsynlige første offeret, og fremhevet at «det var et ekstra motiv å forene dem med den gjerning», da Joseph lider av feber og var blitt delirisk. Hare og hans kone var opptatt av at en potensielt smittefarlig leieboer ville være dårlig for forretningen, da kolera og tyfus var utbredt i det georgianske Edinburgh. Etter å ha gitt sine ofre whisky, kvalte Hare offeret mens William Burke lå tvers over overkroppen for å begrense bevegelser. De tok igjen liket til Knox som denne gangen betalte 10 pund. Rosner anser metoden for drapet å være genial: Burkes vekt på offeret hindret bevegelser og dermed evnen til å lage støy, samtidig som det hindret offeret å få puste. Etter Rosners mening ville metoden «praktisk talt vært umulig å oppdage før moderne etterforskningsteknikker ble tatt i bruk».
Rekkefølgen på de to neste ofrene er også uklar; Rosner hevder at Abigail Simpson ble drept først, etterfulgt av en av Hares leieboer fra Cheshire, mens Bailey og Dudley Edwards begge anser at den engelske mannlige leieboeren ble drept først, etterfulgt av Simpson. Den navnløse engelskmannen var en omreisende selger av diverse ting, syk med gulsott. I likhet med Joseph var Hare opptatt av virkningen denne sykdommen kunne få på hans virksomhet, og han og Burke brukte samme modus operandi som med mølleren. Hare kvalte sitt offer mens Burke lå over kroppen for å stoppe bevegelser og støy. Simpson var en pensjonist som bodde i den nærliggende landsbyen Gilmerton, som besøkte Edinburgh for å supplere sin pensjon ved å selge salt. Den 12. februar 1828, den eneste eksakte datoen i Burkes tilståelse, ble hun invitert til Hares hus hvor hun ble skjenket nok til ikke å ta seg hjem. Etter å ha myrdet henne, la Burke og Hare kroppen i en tekasse og solgte den til Knox. De fikk 10 pund, og ifølge Burkes tilståelse kommenterte dr. Knox at liket var ferskt, men stilte ikke spørsmål ved dette. Det samme året, i februar eller mars, ble en eldre kvinne invitert inn i huset av Margaret Hare. Hun ga henne nok whisky så hun sovnet, og da Hare kom tilbake på ettermiddagen, dekket han den sovende kvinnens munn og nese med et hardt madrasstrekk og forlot henne. Hun døde av kvelning. Burke og Hare fraktet liket til Knox, som også denne gang betalte 10 pund.
Mary Patterson
Burke møtte to kvinner i begynnelsen av april: Maria Paterson (også kjent som Maria Mitchell) og Janet Brown fra Canongate-området i Edinburgh. Han kjøpte to flasker whisky og inviterte dem til sitt hus for frokost. De tre forlot tavernaen med de to whisky-flaskene og gikk i stedet til hans brors hus. Etter at hans bror forlot dem for å gå på arbeid, og Burke og kvinnene var ferdig med whisky, og Paterson sovnet ved bordet, fortsatte Burke og Brown å snakke, men ble avbrutt av McDougal som anklaget dem for å ha en affære. En krangel brøt ut mellom Burke og McDougal — og han kastet et glass på henne, kuttet henne over de ene øyet — Brown uttalte at hun ikke visste at Burke var gift, og forlot huset. McDougal forlot også huset, og gikk for å hente Hare og hans kone. De ankom kort tid etterpå, og de to mennene stengte sine hustruer ute fra rommet, og så myrdet de Paterson i søvne. Den ettermiddagen tok paret liket til Knox i te-kassen, mens McDougal beholdt Patersons skjørt og underskjørt. De fikk 8 pund for liket som fortsatt var varmt da de leverte det. Fergusson — en av Knox' assistenter — spurte om hvor de hadde fått henne, som han trodde han gjenkjente. Burke forklart at jenta hadde drukket seg i hjel, og de hadde kjøpt det «fra en gammel kvinne i Canongate». Knox var fornøyd med liket og lagret det i whisky i tre måneder for å dissekere det. Da Brown senere lette etter sin venn, ble hun fortalt at hun hadde reist til Glasgow med en omreisende selger.
Bragernes gravlund
Nedlagte Bragernes nedre kirkegård er et stykke lenger øst i byen.
Burke og Hare-mordene
Fru Haldane
En gang, tidlig på midten av 1828 dukket en fru Haldane, som Burke beskrev som «en staut gammel kvinne», opp i Hares lokaler. Etter at hun var blitt skjenket, sovnet hun i stallen og ble kvalt og solgt til Knox. Flere måneder senere dukket Haldanes datter (som enten het Margaret eller Peggy) opp i Hares hus. Hun og Burke drakk tett sammen, og han drepte henne uten Hares hjelp. Kroppen hennes ble lagt i en te-kasse og bragt til Knox hvor Burke ble betalt 8 pund. Det neste drapet skjedde i mai 1828, da en gammel kvinne flyttet inn i huset som leieboer. En kveld mens hun var beruset, kvalte Burke henne — Hare var ikke til stede i huset på den tiden. Kroppen hennes ble solgt til Knox for 10 pund. Da kom drapet på Effy (noen ganger stavet Effie), en «som samlet opp koks og som rotet gjennom skuffer og søppel for å selge sine funn. Effy var kjent for Burke, da hun tidligere hadde solgt ham rester av skinn for sin skomaker-virksomhet. Burke fristet henne med whisky, og da hun var full nok, drepte han og Hare henne. Knox ga 10 pund for legemet. Et annet offeret ble funnet av Burke, for beruset til å stå. Hun ble hjulpet av en lokal konstabel tilbake til sitt losji da Burke tilbød seg å ta vare på henne. Burke tok henne tilbake til Hares hus hvor hun ble drept. Hennes lik førte til ytterligere 10 pund fra Knox.
Burke og Hare myrdet to leieboere i juni, «en gammel kvinne og en døv gutt, hennes barnebarn» som Burke fortalte senere i sin tilståelse. Mens gutten satte seg ved siden av komfyren i kjøkkenet, ble hans bestemor drept på soverommet etter den vanlige metoden. Burke og Hare plukket deretter opp gutten og førte ham til den samme rommet hvor han også ble drept. Burke sa senere at dette var det drapet som opprørte ham mest, som han ble hjemsøkt av, erindret guttens uttrykk. Te-kassen som normalt ble brukt for å frakte likene, ble funnet å være for liten, slik at kroppene ble tvunget inn i en sildetønne og tatt til Surgeon's Square, hvor de fikk 8 pund for hver. I henhold til Burkes tilståelse, ble tønnen lastet på en tralle som Hares hest nektet å dra lenger enn til Grassmarket. Hare fikk hjelp av en bærer med en vogn, til å hjelpe ham til å transportere tønnen. Vel tilbake i garveriet i nærheten, tok Hare ut sin vrede på hesten ved å skyte den.
24. juni måtte Burke og McDougal reise til Falkirk for å besøke sistnevntes far. Burke visste at Hare var blakk, han hadde pantsatt noen av sine klær. Da paret kom tilbake, fant de at Hare var iført nye klær og hadde overskudd med penger. Han ble spurt, men Hare benektet at han hadde solgt en annen kropp. Burke sjekket med Knox som bekreftet Hare hadde solgt en kvinnes kropp for 8 pund. Det førte til en krangel mellom de to mennene, og det kom til slåsskamp. Burke og hans kone flyttet inn i hjemmet til sin fetter, John Broggan (eller Brogan), to gater unna garveriet i nærheten. Bruddet mellom de to mennene varte ikke lenge. På slutten av september eller begynnelsen av oktober var Hare på besøk hos Burke da fru Ostler (også nevnt som Hostler), en vaskekone, kom til eiendommen for å gjøre rent. Mennene fikk henne full og drepte henne; liket ble fraktet til dr. Knox samme ettermiddag, og de fikk 8 pund. En uke eller to senere kom en av McDougals slektninger, Ann Dougal (også nevnt som McDougal) på besøk fra Falkirk. Etter et par dager drepte mennene henne ved å benytte seg av sin vanlige teknikk, og fikk 10 pund for kroppen. Burke hevdet senere at på denne tiden foreslo Margaret Hare å drepe Helen McDougal, på grunn av at «de kunne ikke stole på henne, da hun var en skotsk kvinne», men han nektet.
James Wilson
Burke og Hares neste offer var en kjent figur i gatene i Edinburgh, James Wilson, en 18 år gammel mann som haltet, forårsaket av deformerte føtter. Han var psykisk utviklingshemmet og i henhold til Alanna Knigths historie om mordene, var han ganske harmløs og var kjent lokalt som Døve Jamie. Wilson levde på gata og levde av å tigge. I november lokket Hare Wilson til sin innkvartering med løfte om whisky, og sendte sin kone for å hente Burke. De to morderne førte Wilson til et soverom, hvor Margaret Hare lukket døren og dyttet nøkkelen tilbake under døren. Siden Wilson ikke likte whisky — han foretrakk snus — ble han ikke så full som de fleste av parets ofre; han var også sterk, og kjempet mot de to angriperne, men han ble overmannet og drept på vanlig måte. Kroppen hans ble strippet for sine få eiendeler og stjålet: Burke beholdt en eske og Hare en snuseske. Da kroppen ble undersøkt den følgende dag av Knox og hans studenter, kjente flere av dem Wilson, men Knox nektet og sa det kunne være hvem som helst. Da det oppstod rykter om at Wilson manglet, dissekerte Knox kroppen i forkant av de andre som ble holdt på lager; fjernet hode og føtter før den viktigste disseksjonen.
Margaret Docherty
Den siste offeret ble drept 31. oktober 1828. Det var Margaret Docherty, en middelaldrende irsk kvinne. Burke lokket henne inn i Broggan losjihus ved å hevde at hans mor også var en Docherty fra samme område i Irland. Paret begynte å drikke. På ett punkt forlot Burke Dochertys selskap sammen med Helen McDougal mens han gikk ut, angivelig for å kjøpe mer whisky, men faktisk var det for å få tak i Hare. To andre leieboere — Ann og James Gray — var en ulempe for mennene, slik at de betalte dem for å bo i Hares hus for natten. De hevdet Docherty var en slektning. De fortsatte å drikke på kvelden, da også Margaret Hare hadde sluttet seg til dem. Rundt kl. 21:00 kom Grays tilbake en kort stund for å samle noen klær for sine barn, og så Burke. Hare, deres hustruer og Docherty alle beruset, sang og danset. Selv om Burke og Hare kom i slagsmål på et tidspunkt på kvelden, myrdet de Docherty og plasserte kroppen i en haug halm ved enden av sengen.
Neste dag kom Grays tilbake og Ann ble mistenksom da Burke ikke ville la henne nærme seg sengen, hvor hun hadde glemt sine strømper. Da de ble alene i huset tidlig på kvelden, lette Grays i halmen og fant Dochertys legeme som viste blod og spytt i ansiktet. På sin vei for å varsle politiet, møtte de på McDougal som forsøkte å bestikke dem med et tilbud på 10 pund i uken, men de nektet. Mens Grays rapporterte drapet til politiet, fjernet Burke og Hare kroppen og tok det Knox. Politiet lette og fant Dochertys blodstenkte klær gjemt under sengen. Burke og hans kone ga forskjellige tider for da Docherty forlot huset, som nok hevet politiets mistanke og tok dem inn til avhør. Tidlig neste morgen gikk politiet til Knox' disseksjonsrom hvor de fant Dochertys legeme. James Gray identifiserte henne som den kvinnen han hadde sett sammen med Burke og Hare. Hare og hans kone ble arrestert samme dag. Alle nektet ethvert kjennskap til drapet.