cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bruspulver
Bruksområder og beslektede fenomener
Brukes som godteri. Kan også være høydepunktet inni annet godteri, som f.eks kjærlighet på pinne. Opprinnelig var pulveret beregnet på å blandes ut i et glass vann til brus. Barn oppdaget imidlertid fort at smaken ble intensivert ved at pulveret ble brukt ublandet.
Bahrenhof
Bahrenhof er en kommune i kretsen Segeberg i Schleswig-Holstein, Tyskland. Kommunen ligger i Travelands amt.
Hjernesvulst
Hjernesvulster er svulster som oppstår i selve hjernen. Disse har bare unntaksvis evnen til å spre seg til andre organer. Leveutsiktene ved hjernesvulster varierer. Prognosen avhenger særlig av svulsttype, pasientens alder og allmenntilstand. Barn og unge har de beste leveutsiktene.
Forekomsten av hjernesvulster har lenge lenge vært jevnt økende i Norge. I 1998 ble det oppdaget 715 nye tilfeller, mens i 2007 er tallet 994 (kilde: kreftregisteret). Økning er størst for barn, hvor hjernesvulst nå er den vanligste kreftformen i Norden (det var leukemi tidligere). Mye er blitt spekulert rundt årsåken til dette, alt fra "eldrebølgen" (sannsynligheten øker med alderen) og mer bruk av ioniserende stråling (røntgen og CT; bevist at øker risikoen for kreft) til mobiltelefoner, høyspentledninger og mikrobølgovner og slikt (mye usikker og grusete forskning, noe à la høyspentledning kan også MR tilføyes, som forskningen ikke har funnet noen holdepunkter for at kan føre til kreft o.l.)
Symptomer på hjernesvulst
Symptomer varierer med hvor i hjernen svulsten sitter. Ett eller flere av følgende symptomer er vanlige:
Ved hjelp av CT- og MR-undersøkelser stilles en sikker diagnose ofte tidlig i sykdomsforløpet.
Typer
Det finnes mange typer hjernesvulster. Utsiktene til helbredelse er best hvis svulsten kan opereres og fjernes totalt, særlig hos barn. Disse kategoriseres fra grad 1-4, hvor 4 er mest alvorlig.
Det finnes mange typer hjernesvulster med forskjellig klassifisering og stadieinndeling. Rasktvoksende ondartet svulst med opphav fra selve hjernen. Kan bare delvis fjernes med kirurgi, fordi svulstvevet vokser seg inn i hjernen rundt svulsten. Svulst som utgår fra hjerne- eller ryggmargshinne. Langsomtvoksende svulst, oftest godartet. Hjernesvulst som utgår fra astrocytter, som er nervesystemets støttevev. Astrocytomene kan være både lavgradige (regnes som godartede) og høygradige (regnes som ondartede). Glioblastom er den mest aggressive og vanligste form for astrocytom. Astrocytomene oppstår oftest i hjernen. Hypofyseadenom er en godartet hjernesvulst som utgår fra hypofysen. Svulstene produserer ofte hormoner. Pasienter med hypofysesvulster får derfor ofte symptomer på økt hormonutskillelse. Godartet svulst som utgår fra balansenerven. Symptomer kan være hørselsnedsettelse, øresus og balanseforstyrrelser. Disse svulstene, som utgår fra hjernen, hjernehinner, hypofysen eller hjernenerver, sprer seg nesten aldri til andre organer. Kreft som oppstår i et annet organ og sprer seg til hjernen.
Behandling
Behandling av hjernesvulst bestemmes blant annet av:
Hjernesvulster kan behandles med kirurgi, strålebehandling og cellegift, brukt enten hver for seg eller i kombinasjon.
Down on the Upside
Down on the Upside er det siste studioalbumet fra Soundgarden og ble gitt ut i 1996. Albumet ble godt mottatt av musikkpressen, men klarte dessverre seg ikke like bra kommersielt som de to foregående albumene deres. Det ble gitt ut fire singler fra albumet. Den første singlen var «Pretty Noose» som kom på 2.-plass på Modern Rock Tracks, 4.-plass på Mainstream Rock Tracks og ble nominert til en Grammy. Neste singel var «Burden in My Hand» som kom på 1.-plass på Mainstream Rock Tracks og på 2.-plass på Modern Rock Tracks. «Blow Up the Outside World» kom på 1.-plass på Mainstream Rock Tracks og den kom på 8.-plass på Modern Rock tracks og deres siste singel «Ty Cobb» kom ikke på noen av Billboards lister. Sangen «Rhinosaur» kom på 19.-plass på Mainstream Rock Tracks.
Innspilling
Albumets innspilling varte fra november 1995 til februar 1996 i Studio Litho og Bad Animals Studio i Seattle, Washington. Studio Litho eies av Pearl Jam gitaristen Stone Gossard. Bandets medlemmer hadde besluttet at de skulle produsere albumet selv. På valg av ikke å jobbe med en produsent, vokalist Chris Cornell sa at «en femte mann er for mange kokker og konvolutter alt. Det har til å gå ned for mange mentale veier, som ødelegger det». Adam Kasper, som tidligere hadde jobbet med Soundgarden som assisterende lydtekniker på Superunknown, samarbeidet med bandet om produseringen og albumet ble mikset av Kasper.
Bandet startet arbeidet med albumet i juli 1995. Bandet tok en pause for å utføre på noen festivaler i Europa, hvor noe av det nye materialet ble testet. Deretter skrev bandet flere sanger til albumet, noe som tok cirka en måned. Da de var ferdige, spilte de inn alle sangene på Studio Litho. Hovedsakelig var låtskrivingen mindre samarbeidsbasert enn på tidligere album, bandmedlemmene hadde stort sett med seg ferdigskrevne låter. Bandet forsøkte på forskjellige ting de ikke hadde gjort før, og å bruke et større utvalg av materiale. Bandet prøvde å skape et levende miljø for albumet, og så ut til å beholde lyder som produsenter normalt ville forsøkt å rydde opp. Den samlede tiden de brukte på arbeidet med Down on the Upside var mindre enn hva de hadde brukt på Superunknown. Chris Cornell beskrev arbeidsprosessen som «en mye raskere og en mye enklere måte».
Mesteparten av materialet var skrevet av Chris Cornell og bassist Ben Shepherd, sistnevnte hadde skrevet og / eller komponert seks av de seksten sangene på albumet. Konflikter innad i gruppen oppsto under innspillingen, mellom gitarist Thayil og Cornell som kranglet over Cornells ønske om å vende seg bort fra de tunge gitar-riffene som hadde blitt bandets varemerke. Thayil eneste bidrag til albumet ble sangen «Never the Machine Forever», som han skrev både tekster og musikk til, og som også ble den siste sangen bandet spilt inn. Sangen ble lagd sammen med Greg Gilmore fra Mother Love Bone. Thayil uttalte at han hadde en rekke uferdige musikkideer som manglet tekster og ble ikke arrangert, slik at de ikke kom med på albumet.
Cover og design
På ett tidspunkt var coverbildet til Blow Up the Outside World vurdert for bruk som coverbilde til Down on the Upside. Tittelen Down on the Upside kom fra en linje i sangen «Dusty». Teksten er «I think it's turning back on me/I'm down on the upside». Andre titler som ble vurdert var Mr. Bunchy Pants og Comin' At Ya!.
Down on the Upside-turné
Bandet spilte på Lollapalooza-turnéen i 1996 sammen med Metallica, som hadde insistert på at Soundgarden skulle bli med. Etter Lollapalooza dro bandet på en verdensturné. Konflikten fortsatte å øke i løpet av turnéen. Soundgarden ble spurt om de hatet å dra på turnéer, og Cornell svarte «vi likte det til et punkt og så ble det kjedelig på grunn av alle gjentagelsene. Fansen har betalt penger for å høre deg spille, og de forventer du skal spille sangene som om det var første gangen man sang de. Det var på det tidspunktet der vi hatet å dra på turné.» På turnéens endelige stopp i Honolulu den 9. februar 1997, kastet Shepherd bassgitaren sin i lufta i frustrasjon etter utstyrssvikt, for så å storme av scenen. De resterende bandmedlemmene forlot også scenen, og dette førte til at Cornell måtte holde konserten alene akustisk. Den 9. april 1997 ble det offentliggjort at bandet ble oppløst. Thayil sa: «Det var ganske åpenbart ut ifra alles generelle holdninger i løpet av forrige halvår at det var noe misnøye.»
Listeplassering
All information tatt fra disse kildene.
Pádraig Harrington
Pádraig Harrington (født 31. august 1971 i Dublin, Irland) er en profesjonell golfspiller som spiller både på PGA-touren og Europatouren.
Alkhornet
Alkhornet er et fjell på Spitsbergen på Svalbard. Alkhornet er 428 moh. og ligger på det sørøstligste delen av Protektorfjellet, på sørsiden av Oscar II Land.
Alkhornet har flere hekkekolonier for sjøfugl, som lunde, polarlomvi, teist og krykkje, og er blant de viktigste fugleområdene i Europa. Den kanskje viktigste bestanden her er av måkearten havhest, som det er meget store mengder av her og litt lengre vest på Daudmannsøyra langs Forlandssundet.
Under Alkhornet ligger rester etter den norske overvintringsfangsten først på 1900-tallet, med blant annet hytta som ble satt opp av Karl Eliassen fra Tromsø under første verdenskrig og videresolgt til Hilmar Nøis i 1920. I dag er hytta forfalt og nær ved å falle sammen.
Jönköping lufthavn
Jönköping lufthavn (IATA: JKG, ICAO: ESGJ) er en flyplass som ligger 8 km utenfor Jönköping i Sverige.
Alkhornet
Ute på pynten av Alkhornet ligger en utkikkspost fra andre verdenskrig, hvor det er god utsikt over innløpet til Isfjorden.
Vannbæreren
Vannbæreren er et norsk tidsskrift som først ble utgitt fra 1974 til 1978 på Karlsøy i Troms. En ny serie utgivelser begynner høsten 2007.
Vannbæreren, med undertitelen «tidsskrift for kulturelle endringer», ble første gang utgitt i 1974 av forlaget Regnbuetrykk som var en del av Vindheim-kollektivet på Karlsøy. Redaksjonen besto et stort antall mennesker, men kjernen var hele tida Jan Bojer Vindheim, hans samboer Kari Berg samt Svein-Egil Haugen og Grethe Hoel.
I perioden fra 1974 til 1978 utkom i alt ti store, gjennomillustrerte hefter med et innhold som spente fra sjølberging ved hjelp av økologisk jordbruk og alternativ teknologi over anarkisme og feminisme til religion og musikk.
En ny serie utgivelser påbegynnes sommeren 2007. Redaktør Jan Bojer Vindheim har fått med seg størsteparten av den gamle redaksjonen og mange tidligere bidragsytere til å produsere Vannbæreren 11, som denne gang utgis av Karlsøyfestivalen.
Flundre landskommun
Flundre landskommun, en tidligere kommune i det tidligere Älvsborgs län i Sverige.
Kommunen ble dannet ved storkommunereformen i 1952 ved å slå sammen sognene Rommele, Fors, Upphärad og Åsbräcka.
Kommunen fikk sitt navn fordi største delen av området opprinnelig tilhørte Flundre härad.
I 1971 opphørte den: Åsbräcka sogn ble slått sammen med Lilla Edets, resten av kommunen med Trollhättan.
Æðuvík
Æðuvík (, foreldet dansk skrivemåte: Avevig) er en bygd på Færøyene. Den ligger på østsiden av Eysturoys sørspiss, Eystnes.
Mange færøyinger besøker Æðuvík rundt juletider, da bygda blir pyntet med lys og andre juledekorasjoner.
Æðuvík lå opprinnelig i Nes’ bygdeallmenning, Neshaga. Vårtinget på Eysturoy ble i middelalderen holdt på Tinghella ved Æðuvík. Stedet ble først bosatt som en utflytterbygd i 1897. Da bygda var hundre år gammel i 1997, ble det reist et minnesmerke over nybyggerne.
Det første leddet i stedsnavnet Æðuvík kommer av færøysk æða, ærfugl.
Terje Ohnstad
Terje Ohnstad (født 21. juni 1951 i Bergen) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Han er utdannet platearbeider.
Ohnstad var varaordfører i Bergen i perioden 2000–2003 og har vært medlem av Bergen bystyre i perioden 1988–1995 og fra 1999 til 2011. Han var Arbeiderpartiets gruppeleder i bystyret 1999-2003 og 2005-2011, og partiets byrådslederkandidat ved kommunevalget i 2007. Ohnstad var kommunalråd i Bergen kommune fra 2003 til 2011, som leder (2003-2007) og nestleder (2007-2011) av finanskomiteen i bystyret.
Han var i tilsammen 15 år distriktssekretær først for arbeidstakerorganisasjonen Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund og senere for Fellesforbundet i Hordaland før han tok på seg folkevalgte oppgaver.
Mustjõgi (andre betydninger)
Mustjõgi er navnet på fire elver i Estland:
Albert
Albert er et mannsnavn avledet av det tyske navnet Adalbrecht som betyr «edel» og «lys».
Utbredelse
I England var Æthelberht et vanlig navn fra 500-tallet til 700-tallet. Albert var et vanlig navn fra midten av 1800-tallet og fram til 1930-årene.
Formen Alebrett er kjent brukt i norske middelalderballader.
Capri (sigarettmerke)
Capri er et sigarettmerke, produsert av RJ Reynolds. De ble lansert i 1987, og var de første sigarettene som hadde en slank form, på 17 mm i omkrets og 100 mm i lengde. Capri er tilgjengelig i flere varianter, som den originale og mentol. Capri er også tilgjengelig i en 120 mm lengde, hvilket pakketipsene betegner som «luksuslengde».
Albert
Utbredelse
Navnet var i Norge populært som døpenavn på slutten av 1800-tallet, men har siden vært mindre brukt. Albert er også brukt som etternavn i Norge, men svært sjeldent.
Albert var et populært navn i USA fra 1800-tallet og frem til 1940-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Alf Halstvedt
Alf Halstvedt (født 10. desember 1897, dødsår ikke oppgitt) var en norsk friidrettsutøver som representerte IK Tjalve i Oslo. Halstvedt emigrerte senere til Canada.
Han senket den norske rekorden på 5 000 to ganger i juni 1917 med først 5 sekunder, så ytterligere 2,5 sekund til 15.33,5. I 1918 løp han under 15 1/2 minutt, før han under et stevne i Stockholm i juli 1919 brøt 15 minuttsgrensen og la den norske rekorden på 14.59,0.
Han satte også norsk rekord på 10 000 meter to ganger. Første gang på Frogner Stadion i juni 1918, da han flyttet den gamle rekorden med nesten 1 minutt og 20 sekund til 31.57,6. I august 1919 senket han tiden til 31.55,9. Halstvedt ble norsk mester 8 ganger. På 5 000 meter i 1917, på 5 000, 10 000 meter og terrengløp i 1918 og 1919, og igjen 10 000 meter i 1920. For de tre seirene i 1918 ble han tildelt kongepokalen.
St. Clairsjøen
St. Clairsjøen er en innsjø som ligger mellom Ontario i Canada og Michigan i USA, rundt ti kilometer nordøst for byene Detroit (i USA) og Windsor (i Canada). Sjøen har et areal på 1 114 km², og er en del av ferskvannsystemet De store sjøer (selv om den pga. den relativt lille størrelsen sjelden nevnes som en av De store sjøer). Sammen med elvene St. Clair og Detroit knytter den Huronsjøen i nord sammen med Eriesjøen i sør.
Innsjøen er 42 km fra nord til sør og 39 km fra øst til vest. Den er svært grunn, med en gjennomsnittsdybde på omtrent 3 meter, og en naturlig maks dybde på 8 meter, dog er den 8,2 meter i kanalen som er mudret opp for skipstrafikken. Fra nord kommer elva St. Clair fra Huronsjøen, som munner ut i St. Clairsjøen gjennom et massivt delta, det største i De store sjøer. Fra øst kommer elvene Thames og Sydenham fra den sørøstre delen av Ontario, og fra Michigan i vest kommer elva Clinton. Gjennom Detroit-elva munner St. Clairsjøen ut lengst vest i Eriesjøen, rundt 30 km sør for Detroit.
Mustjõgi
Mustjõgi er ei 84 km lang sideelv i Estland, med utløp i Koiva (latvisk: Gauja) på grensen til Latvia i Taheva kommune, like sørøst for grensebyen Valga. Den starter med kilder i innsjøen Suur Saarjärv i høydedraget Karula 10 km sør for kommunesenteret Antsla i Võru fylke, men renner derfra snart inn i Valga fylke. Elva er kjent for sin fiskerikdom med hele 24 ulike, registrerte arter.
Langs elvedalene av Mustjõgi og Koiva bodde i tidligere tider livonere, et finsk-ugrisk folkeslag som ikke lenger eksisterer. Det har vært drevet mye tømmerhogst og -fløting langs vassdraget, helt ned til Riga. En smalsporet jernbane langs Koiva var ikke i stand til å møte transportbehovet, slik at tømmerfløtingen bestod helt inn i moderne tid. Vassdraget inklusive sideelva Peetri jõgi er viktig for kanoturister og er kjent for et bølgete, skogdekt landskap med farbare elver og sandsteins-banker langs breddene.
Den estiske maleren Juhan Püttsepp (1898–1975) malte kjente landskaps- og kulturmalerier både fra Koiva-vassdraget langs grensetrakten, og langs sideelva Mustjõgi.
Strandafjellet
Strandafjellet er et skianlegg i Stranda kommune i Møre og Romsdal, åpnet for første gang i februar 1957. Kapasiteten den gang var 140 personer per time, trukket opp av en bensindrevet folkevognmotor.
Anlegget ble av Verdens Gang kåret til Norges beste skianlegg for offpist-kjøring.
Strandafjellet skisenter har 6 heiser; en telemix gondol/6-seter til Roaldshornet, en 4-seter stolheis til Langedalsegga, to t-krok, samt to tallerken-heiser. Anlegget ligger langt øst i Sunnmørsalpene, ca 60 km fra Ålesund sentrum.
På Strandafjellet foregår også det årlige skirennet, og folkefesten «Alperittet» som går fra toppen av Roaldshornet (1230 moh), og ca 6 km ned til kaikanten i Stranda sentrum. (3 moh.)
Første gang etter nysnø er det alltid folk som kommer lenge før heisen åpner for å være førstemann til Blådalen. Etter et langt bratt parti, kan man velge å enten kjøre tilbake til skitrekk-traséen eller fortsette nedover skogen mellom trær og hytter.
The Boy with the Arab Strap
The Boy with the Arab Strap er Belle & Sebastians tredje album. Det ble sluppet 7. september 1998. I Norge oppnådde albumet en 7.-plass på VG-lista, og er dermed det albumet fra Belle & Sebastian som har oppnådd den beste listeplasseringen i Norge.
Navnet på albumet var inspirert av det skotske bandet Arab Strap, som Belle & Sebastian turnerte med en kort periode. At Belle & Sebastian valgte dette navnet førte til at enkelte trodde albumet var et samarbeid mellom de to bandene, noe Arab Strap mislikte. En Arab Strap er forøvrig en form for penisring.
Tittelsporet ble brukt som kjenningsmelodi til tv-serien Teachers. En del av «Seymour Stein» spilles i filmen High Fidelity.
Alexander Hamilton (indolog)
Alexander Hamilton (født 1762, død 1824) var en engelsk indolog. Som Friedrich Schlegels lærer i sanskrit spilte han en nøkkelrolle for utbredelsen av kunnskap om sanskrit i Tyskland.
Hamilton tjenestegjorde i India, hvor han lærte sanskrit og var en av grunnleggerne av The Asiatic Society of Bengal. I 1802 kom han til Paris, hvor han som engelskmann ble holdt tilbake etter at freden i Amiens mellom England og Frankrike var utløpt. Her ble han kjent med Friedrich Schlegel, som også var kommet til Paris i 1802, og underviste ham i sanskrit i løpet av årene 1803 og 1804. På denne måten kom Hamilton til å spille en viktig rolle for grunnleggelsen av indologien som vitenskap i Tyskland ved begynnelsen av 1800-tallet. I Paris samlet og utga han dessuten en katalog over de indiske manuskriptene ved Bibliothèque nationale.
Alfredo Stroessner
Alfredo Stroessner Matiauda (født 3. november 1912 i Encarnación i Paraguay, død 16. august 2006 i Brasília i Brasil) var en paraguayansk militær og politisk leder. Han var president i Paraguay 1954–1989. Han var brigadegeneral og generalstabssjef for landstyrkene før han tok makten med et militærkupp. Regimet som varte i 35 år kalles på spansk El Stronato.
Under Stroessner var Paraguay for alle formål en ettpartistat, der medlemskap i Coloradopartiet gav privilegier. Andre partier ble tillatt i 1962, men de ble fortsatt nektet innflytelse på statsstyret. Stroessners sterke antikommunistiske holdning tillot Paraguay å pleie en militær og økonomisk forbindelse til USA frem til slutten av 1970-årene. Regimet holdt sin hånd over nazistiske krigsforbrytere som skjulte seg i landet. Stroessner regjerte gjennom en vedvarende unntakstilstand. Regimet har blitt holdt ansvarlig for 3 400–4 500 drap og forsvinninger, og tusenvis av politiske fanger og torturofre.
Landet hadde ikke inntektsskatt, og den offentlige sektorens andel av BNP var den laveste i Latin-Amerika. Stroessner finansierte statens utbygging av infrastruktur med eksportinntekter fra vannkraft. Stor økonomisk vekst i 1960- og 1970-årene tillot en middelklasse å vokse frem. Middelklassen vendte seg imot Stroessner i 1980-årene, da Paraguay opplevde stigende statsgjeld, arbeidsledighet og inflasjon. Stroessners sviktende helse borget for en maktkamp mellom de som ville innfri kravene fra blant andre den katolske kirken om å etterleve menneskerettighetene, og de som ville fortsette hans undertrykkende linje. I 1989 ble Stroessner avsatt i et militærkupp, og levde i landflyktighet i Brasil frem til sin død.
Familie, oppvekst og militærtjeneste
Han ble født i Encarnación i Paraguay, like ved grensen til Argentina. Faren var tyskfødte Hugo Wilhelm Stroessner, som utvandret fra Hof i Bayern og drev et bryggeri, underviste i matematikk og førte regnskap for lokale foretak. Farfaren var bayersk kavalerioffiser. Slektsnavnet Stroessner staves Strössner eller Strößner på tysk. Moren var paraguayanske Heriberta Matiauda, som kom fra en velstående familie av spansk herkomst. Paret giftet seg i 1904 og fikk fire barn, hvorav Alfredo og søsteren Heriberta vokste opp. Familien levde i enkle kår. For sitt lyse, rødlige hår fikk Alfredo kallenavnet Rubio.
Faren ønsket en militær løpebane for sønnen, men skolevesenet i Encarnación var dårlig utbygd, så sønnen ble som tenåring sendt til slektninger i den argentinske nabobyen Posadas. Stroessner ble opptatt ved militærakademiet i Asunción som 16-åring i 1929, og fikk grad av løytnant to år senere. I artilleriet fikk Stroessner utløp for sine ferdigheter i matematikk. Under Chacokrigen mot Bolivia fikk han stridserfaring. Han kjempet i det første store slaget, som Paraguay vant overlegent, ved Boquerón i 1932. Paraguay vant endelig kontrollen over Gran Chaco i 1935.
Etter krigen studerte han artilleri i Brasil med gode skussmål, og steg raskt i gradene. Han ble major i 1940, oberstløytnant i 1945 og medlem av generalstaben i 1946, og viste evne til selvopprettholdelse under omskiftelige politiske forhold. I 1947 brøt det ut borgerkrig i landet. Stroessner tok parti med president Higinio Moríñigo, som gjenvant kontrollen, og viste sin lojalitet ved å slå ned et arbeideropprør i Asunción. Stroessner ble til slutt brigadegeneral i 1948, den yngste i Sør-Amerika.
Ekteskap og etterslekt
Han var gift med lærerinnen Eligia Mora Delgado, som han hadde tre barn med. Paret giftet seg sannsynligvis i 1949. Dattersønnen Alfredo Domínguez Stroessner er senator for Coloradopartiet. Ektefellen måtte opptre overbærende for Stroessners notoriske utroskap. Han skal ha hatt 15 utenomekteskapelige barn med ulike elskerinner, de fleste av dem tenåringer. Det langvarige forholdet til María Estela «Ñata» Legal var kjent, men fortiet, til tross for at de kunne opptre sammen offentlig. Han traff henne da hun var 14 år gammel. Hun skal ha pleiet Stroessners forbindelser til næringslivet på kløktig vis.
Militærkupp og maktmidler
I de første 15 årene etter den paraguyanske borgerkrigen var Coloradopartiet det eneste lovlige partiet i landet. Ved valget i 1948 var Juan Natalicio González den eneste presidentkandidaten, men Coloradopartiet ble raskt delt mellom stridende fraksjoner, oftest med utspring fra det militære. González ville styrke grepet om makten ved å bevæpne politiet. Stroessner støttet Felipe Molas López' kupp mot González i 1949, deretter Federico Chávez mot López samme år. I 1951 ble Stroessner generalstabssjef for landstyrkene. Den 6. mai 1954 ledet han et militærkupp mot president Chávez. Etter en kort periode med en overgangspresident ble han selv valgt til president i juli 1954. Han ble tatt i ed den 15. august. Etter det ble han gjenvalgt hvert femte år, alltid med påfallende høye stemmeandeler.
Han var lite karismatisk eller visjonær, men til gjengjeld folkelig og tilgjengelig, hvilket ble verdsatt i et egalitært samfunn som det paraguyanske. Stroessner utførte sine seremonielle plikter med en verdighet som fant gjenklang i en «tradisjonell, sterkt religiøs og intenst nasjonalistisk befolkning».
Stroessner regjerte til 1987 gjennom en unntakstilstand, som han fornyet hver tredje måned og kun opphevet på valgdagene. Regimet har blitt beskrevet som «autoritært og proto-totalitært». Paraguay manglet en demokratisk politisk tradisjon. Stroessners maktbase var knyttet til hans person, ikke hans militære rang i seg selv. Coloradopartiet fikk en enerådende stilling som massebevegelse, og partimedlemskap ble forbundet med privilegier. Gjennom utrenskninger ble partiet ble gradvis omdannet til en personlig politisk maskin for Stroessner. Andre partier ble formelt tillatt i 1962, men valgbarheten, ytringsfriheten og forsamlingsfriheten forble sterkt begrenset.
Opposisjonen ble utsatt for vilkårlig fengsling, tortur og drap. Stroessner skal ha lyttet på telefon da generalsekretæren i Det paraguyanske kommunistiske parti ble partert med motorsag. Regimet har blitt holdt ansvarlig for 3 400–4 500 dødsfall og tusenvis av politiske fanger og torturofre. Forbrytelsene var lite kjent for omverdenen i samtiden. Forbrytelsene er dokumentert i Archivos del Terror, som ble funnet i 1992 i en av Asuncións forsteder. Arkivet etter hovedstadspolitiets etterforskningsavdeling (DIPC), som utgjorde sentrum for Stroessners maktapparat, inneholdt to tonn med dokumenter. Arkivet inneholder blant annet loggføringer av alle politiske arrestasjoner, nesten 8 400 personmapper, avhørsnotater samt korrespondanse med utenlandske sikkerhetstjenester.
Økonomisk og sosial politikk
Betydelige deler av statsbudsjettet gikk til militæret, anslag er så høyt som 33%.
Soldater som hadde avtjent sin tid fikk tilbud om 20 hektar land til en svært god pris, noe som over 10 000 soldater gjorde.
Avsettelse og siste leveår
Økende motstand mot Stroessners diktatur utover 1980-tallet svekket hans regime. Den katolske kirken hadde i økende grad blitt kritisk og var den delen av samfunnet Stroessner ikke kunne kontrollere. Besøket av pave Johannes Paul II i 1988 ga opposisjonen mer selvtillit. Den 3. februar 1989 gjorde general Andrés Rodríguez kupp mot Stroessner og førte Paraguay til et mer demokratisk styre i de neste fire år. Stroessner gikk i eksil i Brasil for å unngå arrestasjon for forbrytelsene under hans diktatur. Han døde i Brasília 16. august 2006, 93 år gammel.
Æresbevisninger
Stroessner ble tildelt en rekke utenlandske ordener, både sivile og militære, de fleste av dem søramerikanske. Blant andre ble han tildelt Den bayerske fortjenstorden, storkorset av spanske Isabella den katolskes orden, storkorset av spanske Karl IIIs orden, storkorset av den bolivianske Andeskondorordenen.
Johann Houschka
Johann «Hans» Houschka (født 21. oktober 1914, død 27. mai 1983) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Houschka vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Houschka spilte to kamper i OL-turneringen.
Tord Godal
Tord Godal (1909–2002) var en norsk teolog og biskop.
Tord Godal var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Han ble cand. theol. i 1932 og dr. theol. i 1947 med avhandlingen Meditasjonen og dens betydning for erkjennelsen. Han gjorde tjeneste som prest i forskjellige stillinger i Oslo bispedømme mellom 1934 og 1940. Han var stiftskapellan i Nidaros fra 1940 til 1948, residerende kapellan i Bakklandet i Trondheim fra 1948 til 1956 og domprost i Oslo fra 1956 til 1960.
I 1960 ble han utnevnt til biskop i Nidaros bispedømme. Han hadde dette embete til oppnådd aldersgrense i 1979. Med sine 19 år var han den biskop på 1900-tallet som satt lengst som Nidaros' biskop.
Etter å ha deltatt i kong Haakons begravelse mottok Godal Kong Haakon VIIs minnemedalje i gull.
Liste over borgermestre i Fugloy
Liste over borgermestre i Fugloyar kommuna på Færøyene.
A Knight’s Tale
A Knight's Tale er en amerikansk romantisk eventyrfilm og actionkomedie fra 2001, regissert av Brian Helgeland.
Adrian Mole (TV-serie)
Adrian Mole er en britisk komiserie for ungdom som gikk på ITV fra 1985 til 1987. Serien handlet om unge Adrian Mole som skrev dagbok om alle bekymringene de voksne gav ham. Spesielt foreldrene. Dessuten hadde han kviser som blomstret hektisk når han skulle møte Pandora, som han var forelsket i. Serien var befolket mer eller mindre gale mennesker, bortsett fra hans bestemor, som ordnet opp. Serien besto egentlig av to serier der den første (som gikk i perioden 1985-87) het The Secret Diary of Adrian Mole og den andre (som gikk i 1987) het The Growing Pains of Adrian Mole. Serien var basert på Sue Townsends to bøker Adrian Moles hemmelige dagbok og The Growing Pains of Adrian Mole. Hovedrollen som Adrian Mole ble spilt av Gian Sammarco, mens andre sentrale roller ble spilt av Julie Walters, Lulu, Lindsey Stagg og Stephen Moore.
A Knight’s Tale
Handlingen finner sted i Europa på 1360-tallet (selv om filmen inneholder mange anakronistiske, moderne elementer), og dreier seg om en ung ikke-adelig væpner som, etter at ridderen hans dør, utgir seg for å være ridder og deltar i turneringer. Væpneren William Thatcher, spilt av Heath Ledger, reiser Europa rundt og deltar på store turneringer under navnet Sir Ulrich von Lichtenstein. Han forelsker seg i adelskvinnen Jocelyn (Shannyn Sossamon) og rivaliserer med grev Adhemar av Anjou (Rufus Sewell). Til slutt blir han avslørt som taktekkersønnen William Thatcher, men blir slått til ridder av prinsen av Wales og beseirer sin rival.
Adrian Mole (TV-serie)
De to seriene gikk på NRK fra høsten 1986 til sommeren 1988 under tittelen Hemmelig dagbok for Adrian Mole 13 3/4.
A Knight’s Tale
Sammendrag
Handlingen er lagt til Europa under en rekke turneringer kalt Dysting i det 14. århundre. William Thatcher (spilt av Heath Ledger) og de to vennene Roland og Wat oppdager at deres mester, Sir Ector, nettopp har dødd. Det stod bare en kamp igjen, før Sir Ector kunne ha vunnet hele turneringen. William bestemmer seg for å ta på seg en rustning, etterligne Sir Ector, vinner turneringen, og han vinner premien. Bare mennesker med adelig status har mulighet til å delta i slke turneringer. Men William blir inspirert til å konkurrere videre, og vinne enda flere premier.
Vennene Roland og Wat vil heller ta den ene gevinsten de allerede har vunnet, og gi seg før de blir oppdaget. Men William overbeviser dem om å bli videre, og hjelpe ham med treningen. Kort tid senere møter de tre vennene en ung forfatter Geoffrey Chaucer (spilt av Paul Bettany) som samtykker i å forfalske et dokument for å bevise at William tilhører adelen. Han tar navnet "Sir Ulrich von Liechtenstein" fra Gelderland. Chaucer har et alvorlig gambling-problem, og har masse gjeld. William lover å betale gjelden hans, så snart han begynner å vinne turneringer. Under en konkurranse blir William's rustning alvorlig skadd. En kvinnelig smed, Kate, går med på å reparere rustningen mot betaling etter at han har vunnet hans neste turnering.
William vinner turneringens sverd-kamp, slik at han kan betale hele Chaucers gjeld. Hans neste konkurrent blir Thomas Colville, som trekker seg fra hele turneringen etter å ha blitt skadet av William. Turneringen blr observert av Jocelyn, en adelskvinne som William er forelsket i. Han blir også observert av grev Adhemar (spilt av Rufus Sewell) en rival både fra turneringen, og etter Jocelyns kjærlighet. Grev Adhemar beseirer William i den aller siste konkurransen. Ved premie-utdelingen hevder William at han kommer til å ta hevn mot Adhemar. Kate smir en ny, lettere rustning til ham.
I en senere turnering skal både grev Adhemar og William slåss mot Sir Thomas Colville. Men de oppdager at han faktisk er Edward, den svarte prinsen. Adhemar er uvillig til å risikere å skade den fremtidige kongen av England, og Adhemar velger å trekke seg umiddelbart før konkurransen hans. Til tross for at vennene Roland og Wat fraråder ham fra å delta, velger William å gå til kamp mot prins Edward, og dette oppnår prinsens respekt. Adhemar blir kalt vekk på grunn av Slaget ved Poitiers og William oppnår flere seire i Adhemars fravær. William beviser også hans kjærlighet til Jocelyn ved å bevisst tape en kamp. I motsetning til andre riddere som lover å vinne "i hennes navn" og deretter vinner William resten av turneringen. William og vennene hans reiser deretter til London for det aller siste og avgjørende mesterskapet.
William husker at han tidligere forlot den gamle faren hans, for å lete etter Sir Ector og lære seg å bli ridder. Grev Adhemar har endelig ankommet London, og han offentliggjør at han er i forhandlinger med foreldrene til Jocelyn for hennes hånd i ekteskap. William dominerer under turneringen. Men når han besøker faren sin, som nå er blind, oppdager grev Adhemar hans sanne identitet - og Adhemar varsler myndighetene. William blir arrestert og plassert i en gapestokk, og vennene hans forsøker å forsvares ham fra den fiendtlige folkemengden. Prins Edward dukker opp. Han erkjenner Williams ære, og vennenes lojalitet og engasjement, som de viktigste tradisjonene for en ridder. Prins Edward kunngjør også at William faktisk stammer fra en eldgammel adelsfamilie, og han utnevner ham til ridder "Sir William"
William kan vende tilbake til resten av turneringen for å møte grev Adhemar til den endelige kampen. Men Adhemar jukser med en ulovlig lanse som var alt for skarp, og William blir alvorlig skadd. Før den aller siste kampen ligger William to poeng bak Adhemar. William tar av seg den ødelagte rustningen sin, samtidig som Chaucer kjøper seg tid ved å utføre introduksjonen til William som han utelot tidligere. William, som ikke klarer å holde lansen på grunn av alle skadene sine, ber Wat om å binde lansen fast til armen hans. Både faren hans og kjæresten Jocelyn er til stede, når han slår grev Adhemar ned fra hesten med et knusende slag. I den påfølgende feiringen, kysser Jocelyn og William. Chaucer bemerker at han gjerne vil skrive en beretning om alle disse hendelsene, senere kjent som Canterbury-fortellingene.
Monacos flagg
Monacos flagg har to like store horisontale felt, et rødt øverst og et hvitt.
Rødt og hvitt har vært fargene til Huset Grimaldi siden 1339 men flaggets utforming har variert. Nåværende flagg ble tatt i bruk 4. april 1881.
Det minner om Indonesias flagg som er nesten helt likt, men er lengre, og Polens flagg som har de samme fargene, men det hvite feltet øverst.
Skrekkfilm
I en skrekkfilm (eller grøsserfilm) forsøker filmskaperen å få seeren til å føle frykt, redsel, angst eller avsky. Historien dreier seg ofte om en ond makt, hendelse eller persons inntreden i verden, noen ganger en overnaturlig sådan. Myrding og drap er også vanlige elementer i skrekkfilmer. Som oftest er det en eller flere skikkelser som prøver å drepe andre, i skrekkfilmer.
Noen av de vanligste ingrediensene er vampyrer, zombier (og andre former for gjenoppståtte døde), varulver, eldgamle forbannelser, spøkelser, demoner eller demonbesettelse, satanisme, kannibaler og/eller utenomjordiske vesener. Seriemorderfilmer blir av og til også plassert i skrekkfilmsjangeren.
Spesielle historier og karakterer, ofte hentet fra klassisk litteratur, har også vært populære blant skrekkfilmskapere. Dracula, Frankenstein, Mumien og Dr. Jekyll og Mr. Hyde er eksempler på dette.
Nevneverdige filmer som har flyttet grenser i sjangeren, er Don Siegels Invasion of the Body Snatchers (1956), Roman Polanskis Rosemary's Baby (1968) og Tobe Hoopers Motorsagmassakren (1974). Stanley Kubricks Ondskapens hotell (The Shining) må også nevnes som en av de store skrekkfilmklassikerne. Nyere filmer er The Conjuring, Anabelle og JigSaw.
Örkelljunga kommune
Örkelljunga kommune er en kommune i Skåne län i landskapet Skåne i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Örkelljunga.
Tettsteder
Örkelljunga kommune har fire tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Bark (Schleswig-Holstein)
Bark er en kommune i kretsen Segeberg i Schleswig-Holstein, Tyskland. Kommunen ligger i Leezens amt.
Labråten
Labråten er en tidligere boligeiendom i «Kunstnerdalen» i Hvalstad, Asker, og er nå en del av Asker museum. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatterparet Hulda (1862–1934) og Arne Garborg (1851–1924) bodde her i årene 1897–1934.
Våningshuset er bygt ca. 1850 i sveitserstil. Eiendommen var opprinnelig en del av gården Bruset, men ble skilt ut som eget bruk i 1844. Garborg kjøpte eiendommen av Rasmus Steinsvik, som bygde seg nytt hus i nærheten. I tillegg bodde forfatteren Rasmus Løland og kunstnerparet Tilla og Otto Valstad i området. Flere andre forfattere, kunstnere og kulturarbeidere tilhørte «Askerkretsen».
Ekteparet bodde her i den siste, etablerte delen av livet. Det var Hulda som styrte huset og satte sitt preg på det.
Huset er skildret i en rekke biografier og memoarverk fra Garborgs generasjon. Gustav Wentzels maleri «Tuften på ski» henger i huset. Arne Garborgs eget skjønnlitterære forfatterskap var langt på vei avsluttet da paret flyttet hit, og hans livslyst var varierende. Han arbeidet med gjendiktninger, og hans omfattende Dagbok 1905–1923, som ble utgitt 1925–27 av Hulda, er skrevet her. Hennes forfatterskap og øvrige kulturarbeid utfoldet seg særlig i perioden på Labråten. Hun skrev sju skuespill på ni år, skrev om folkeviser og bunader, og utga, anonymt, romanen Kvinden skabt af Manden.
Hulda og Arnes svigerdatter Dagny Garborg, som giftet seg med Arne Olaus Garborg i 1946, bodde på Labråten helt frem til sin død i 1994. I 1995 ble eiendommen en del av Asker Museum, og i 1996 ble det åpnet for publikum. Huset og hagen var godt ivaretatt, men delvis modernisert i løpet av Dagny Garborgs eierskap. Museet ønsket at huset skulle fremstå slik det gjorde da ekteparet levde, og bestemte at eksteriør og interiør skulle tilbakeføres til slik det fremstod rundt 1915
Håndball-EM 2010 for kvinner
Håndball-EM 2010 for kvinner ble arrangert fra 7. til 19. desember 2010 i Danmark og Norge. Det var tredje gang Danmark arrangerte håndball-EM for kvinner og andre gang Danmark og Norge arrangerte et seniormesterskap i håndball sammen. Semifinalen og finalen ble spilt i Messecenter Herning, i Herning på Jylland.
Norge vant sitt fjerde EM på rad, men fikk sitt første tap i en EM-kamp siden 2002, mot Sverige i gruppespillet. Norge og Sverige nådde finalen, hvor Norge fikk revansje; Sverige tok sin første internasjonale medalje i kvinnehåndball. Romania slo Danmark i bronsefinalen og tok sin første EM-medalje. Russland, som har vunnet de tre siste verdensmesterskapene, ble bare nummer sju; deres dårligste EM siden 1998.
Kvalifisering
31 lag var påmeldt til turneringen. De to vertsnasjonene gikk direkte til sluttspill, de øvrige 29 lagene spilte kvalifisering om 14 plasser.
Det ble innført et nytt system etter EM 2008. I stedet for rene utslagskamper ble lagene delt inn i sju grupper á fire lag, til sammen 28 lag. Storbritannia slo ut Finland i en innledende kamp om den 28.-plassen i gruppespillet. De to beste lagene i hver gruppe er kvalifisert for EM. Vertsnasjonene fikk en direkte plass i sluttspillet. Lagene møtte de tre andre lagene i sin gruppe to ganger, en gang hjemme og en gang borte.
I parentes plasseringen på europarankingen etter VM 2009.
Vertsnasjoner
Øvrige deltakere
Montenegro deltok i sitt første internasjonale sluttspill etter at landet ble selvstendig i 2006. Island kvalifiserte seg for et sluttspill for første gang; de slo ut Østerrike med ett mål i innbyrdes oppgjør. Dette var første gang siden 1982 at Østerrike ikke spilte i et VM- eller EM-sluttspill for kvinner.
Turneringen
De 16 lagene ble delt inn i fire grupper á fire lag. Lagene spilte mot hverandre én gang. De tre beste lagene gikk videre til mellomrunden, som besto av to grupper á seks lag, dvs. at to grupper ble slått sammen. Resultatene fra de to kampene mot de andre lagene som gikk videre telte også i mellomrunden. De to beste lagene i hver gruppe i mellomrunden gikk videre til semifinale.
Gruppe A
Spilt i Gigantium, Aalborg.
Gruppe B
Spilt i NRGi Arena, Århus.
Gruppe C
Spilt i Arena Larvik, Larvik
Gruppe I
Spilt i Messecenter Herning, Herning
Gruppe II
Spilt i Håkons Hall, Lillehammer
Mobutu Sese Seko
Joseph-Désiré Mobutu, eller Mobutu Sese Seko (født 14. oktober 1930 i Lisala i Kongo-Kinshasa (daværende Belgisk Kongo), død 7. september 1997 i Rabat i Marokko) var president og diktator i Zaïre (daværende navn på Kongo-Kinshasa) 1965–1997.
Oppvekst og tidlig karriere
Mobutu tilhørte ngbandi-stammen, en av de mindre blant Kongos mer enn 200 folkegrupper. Han tilbad sin mor Marie Madeleine Yemo som hadde fått flere barn før ham, etter at den barnløse tanten hennes som var gift med landsbyens høvding, hadde lokket niesen inn i høvdingens harem for å føde barn i tantens sted. Dette var et arrangement helt i overensstemmelse med lokal skikk, og Marie fikk to barn med høvdingen; men da hun deretter fikk tvillinger som døde, mistenkte hun sin tante for å ha drept barna med trolldom og rømt til fots til Lisala. Der traff hun Albéric Gbemani som var kokk for en belgisk dommer. De fikk ordnet et kirkebryllup to måneder før sønnen ble født. Navnet Mobutu fikk han fra en onkel.
Mens han gjorde tjeneste i arméen, begynte Mobutu å studere på fritiden. Han leste europeiske aviser og politiske tekster av blant andre Machiavelli, Charles de Gaulle og Winston Churchill. Han tok eksamen i regnskapsføring, og begynte å interessere seg for journalistikk. Da han giftet seg med den 14 år gamle Marie Antoinette, var hans økonomi så beskjeden at bryllupsgjestene ble traktert med en kasse øl. På grunn av sine tidligere erfaringer med presteskapet giftet Mobutu seg ikke i kirke.
I 1956 forlot han hæren og ble journalist på heltid. To år etter dro han til Belgia for å rapportere om verdensutstillingen i 1958. På dette tidspunktet var han blitt kjent med flere kongolesiske intellektuelle som i stigende grad begynte å kritisere kolonialismen, og han ble i 1958 medlem av det antikoloniale partiet Mouvement National Congolais under Patrice Lumumba. Til slutt ble Mobutu Lumumbas personlige sekretær, skjønt det er trolig at belgisk etterretningstjeneste rekrutterte ham til denne stillingen.
Politisk karriere
Som sekretær for Patrice Lumumba deltok Mobutu i forhandlingene i Brussel i 1960 om Belgisk Kongos selvstendighet. Samme år brøt han med Lumumba og Joseph Kasavubu, og dannet sin egen militærregjering. Han ble i 1961 med i den kongolesiske sentralregjeringen og fikk posten som øverstkommanderende for de væpnede styrker.
I 1965 styrtet han president Kasavubu og gjorde seg selv til diktator. Han ble gjenvalgt som president i 1970 og var da siden 1966 allerede stats- og forsvarsminister.
Zaireanisation
Som propagandistisk-ideologisk fundament for sitt styre gjennomførte Mobutu angivelige uavhengighetsbestrebelser som han gav sekkebetegnelsen Authenticité. I oktober 1971 endret han for eksempel landets navn til Republikken Zaire. I februar 1972 ble alle kristne fornavn - de som alle kristne borgere og i alle fall alle katolikker hadde ved dåpen - avskaffet, og folk skulle bare ha afrikaniserte navn. Prestene ble advart om at de kunne straffes med fem års fengsel dersom de ble knepet i å ytre et slikt europeisk-kristelig navn ved dåp av zairiske barn. Mobutu selv endret i 1972 sitt navn til Mobutu Sese Seko Koko Ngbendu Wa Za Banga («Den allmektige kriger som ved sin utholdenhet og ubøyelige seiersvilje går fra erobring til erobring etterlatende seg et spor av ild»).
I 1971 presenterte Mobutu FN for sin tanke om en modernisering av Kongo, men ikke på vestlig måte. Landet skulle finne tilbake til røttene sine innenfor rammen av sine forfedres åndelige verdier. Mobutu omdøpte Kongo til Zaire, og statuene af Henry Morton Stanley og de belgiske kongene ble veltet. Inspirert av den franske revolusjon ble tiltalene madame og monsieur erstattet av citoyenne (= borgerinne) og citoyen (= borger) - fremdeles fransk altså. Det europeiske dressen ble byttet ut med Mobutus egen oppfinnelse, en høykraget jakke med navnet abacost, en forkortelse av á bas le costume (= ned med dressen). Abacost ble brukt uten skjorte under og uten slips. Sydd av marineblå eller mørkebrun ull var den ikke noe bedre tilpasset Kongos tropiske klima enn vestlige klær. For kvinner gjaldt det at 1970-årenes vestlige miniskjørt ble byttet ut med det tradisjonelle, ankellange, afrikanske antrekket.
I 1973 vedtok Mobutu at alle eiendommer og firmaer som tilhørte utlendinger skulle tilbakeføres «til landets sønner», en nasjonalisering som inngikk i hans prosjekt Zaireanisation. Men da han unnlot å gi noen retningslinjer for hvem som skulle tildeles hva, endte Zaires øverste funksjonærer med å beslaglegge utlendingers virksomheter verd rundt en milliard US$. Mobutu selv sikret seg 14 plantasjer som han slo sammen til én med ialt 25.000 ansatte. Hans plantasje blev dermed Zaires tredjestørste arbeidsplass, og stod for en fjerdedel av Zaires kakao- og gummiproduksjon. Ngbandi-folk, Mobutus egen stamme, ble en ny elite, men han sørget også for å berike alle store etniske grupper fordi han ikke kunne greie seg uten støtte fra dem.
Mens de tidligere eierne flyktet ut av landet, ble deres livsverk overlatt til folk som verken forstod å drive dem eller interesserte seg for driften. De nye eierne tømte bankkontoene, ansatte slektninger uten forutsetninger for arbeidet, solgte unna kveg og utstyr, og rev plantene opp. Utbyttet ble omsatt i dyre biler; Zaires import av Mercedes-Benz det følgende året slo alle afrikanske rekorder. Den vanlige kongoleser ble lamslått vitne til hvordan arbeidsplassene stengte ned, og butikkshyllene var tomme. Få uker senere ba den nye eliten de utskjelte forretningsmennene - flest portugisere og grekere - om å komme tilbake og fylle varelagrene igjen; men vestlige leverandører hadde da stanset all kreditt og alle vareforsendelser til Kongo. Til overmål hadde Mobutu tatt opp enorme lån fra utlandet til finansiering av kolossale prosjekter, som demningen i elven Inga (påbegynt i januar 1968) og en kraftledning til de sørlige kobbergruver. Katastrofalt nok falt kobberprisen med to tredjedeler i kjølvannet av oljekrisen i 1973. Frem til Zaireanisation hadde Zaires økonomi vokst med 7 % årlig, men fra 1974 gikk det nedover. Mobutu endret nå kursen for å lokke forretningsfolk tilbake ved å utbetale en delvis erstatning for deres beslaglagte eiendommer. Men ingen hadde glemt sjokket over utplyndringen etter ordre fra landets egen president, den selvsamme Mobutu, så de eneste som våget seg på noen investering, gjorde det ut fra sikkerhet om rask og høy profitt som de straks tok ut av landet i stedet for å reinvestere.
Mobutu holdt seg inne med Ronald Reagan og Nicolae Ceaușescu.
Korrupsjon
Der en viss korrupsjon hadde vært en del av livet i Zaire som i andre afrikanske land, gjorde Mobutus reformer Zaire til Afrikas mest korrupte land. Hans kritiker Cleophas Kamitatu slo likevel de fleste, da han som Zaires ambassadør til Japan solgte ambassadebygningen i Tokyo og stakk pengene i sin egen lomme. Kamitatu hevdet å ha foretatt salget for å dekke lønnsutgiftene til ambassadens ansatte, men få festet lit til dette.