cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seidel og Tobram
Serien handler om to arbeidsledige, sluskete bygdeoriginaler som livet ikke alltid var like enkelt for. Gradvis får de mer orden på livet og mot slutten av serien blir de begge gravende skandalejournalister i avisa "Blekka".
Domino (film)
Domino er en biografisk actiondrama og kriminalfilm fra 2005 med Keira Knightley i rollen som dusørjegeren Domino Harvey, og er basert på Harveys faktiske livshistorie.
Sammendrag
Claremont gir ordre om ranet på 10 millioner dollar fra Drake Bishop, eier av Stratosphere Hotel and Casino i Las Vegas. Lateesha selger falske førerkort. En tenåring, Frances, ber henne fikse falsk legitimasjon til seg selv, broren hans og to av vennene deres. FBI blir tipset om hennes virksomhet. De truer med å sende henne i fengsel med mindre hun gir FBI informasjon om Frances, som FBI har overvåket en stund. Lateesha lyver og sier at Frances, broren hans og deres to venner kommer til å begå ran mot Drake Bishop. Men sannheten er at Lateesha og Claremont egentlig planlegger å gjennomføre dette ranet selv.
Lateesha utfører ranet ved hjelp av tre medarbeidere. Claremont oppdager at Frances og broren hans er sønner av mafia-sjef Anthony Cigliutti. Claremont kontakter Lateesha og ber henne avbryte planen, og hun etterlater pengene hos en ansatt, Locus Fender, som tar med pengene til moren sin. Claremont gir dusørjegerne ordre om å ta Frances, broren og deres to venner med til menn som arbeider for Drake Bishop. Deretter blir dusørjegerne sendt for å hente pengene fra Locus Fender, og levere dem til Bishop ved Stratosphere Casino. Etter en skuddveksling med Fenders mor, blir pengene hentet. Mafia-leder Cigliutti får vite om sønnenes arrestasjon, og tror at Bishop har drept sønnene hans. I virkeligheten løslot Bishop's menn disse guttene etter å ha funnet ut at de ikke visste noe om ranet.
Cigliutti tror at begge sønnene hans er drept, og ønsker hevn. I Las Vegas tar Domino 300 000 dollar av Bishop's penger, som hun gir til Lateesha for en operasjon til barnebarnet Mica. Ved Stratosphere Hotel og Casino møter dusørjegerne Bishop, som har et væpnet mannskap med seg. Alf innrømmer å ha stjålet alle pengene deres, og sendt alt sammen til hjemlandet hans. Alle sekkene som de trodde inneholdt penger, har Alf fylt med store mengder eksplosiver. Kort tid etter denne avsløringen dukker Cigliutti opp med mennene sine.
Selv om Bishop benekter å ha drept Cigliuttis sønner, skyter Cigliutti ham. I den påfølgende skuddvekslingen blir Choco og Ed hardt såret, men de kommer seg i en heis med Domino. Alf ødelegger toppen av hotellet med eksplosivene, og Domino er den eneste overlevende. Etter å ha fortalt FBI hele denne historien, blir Domino løslatt. De råder henne til å slutte som dusørjeger. Pengene som Alf stjal blir levert til Afghanistan og åpnes av glade barn i gatene. Mica får sin operasjon, og Domino reiser hjem til moren sin.
Primaspalasset i Warszawa
Primaspalasset (polsk Pałac Prymasowski) er et palass ved Senatorska-gaten i Warszawa.
Historie
Byggingen av palasset begynte mot slutten av det 16. århundre etter initiativ av Płock-biskopen Wojciech Baranowski. Etter å ha blitt primas overga han palasset til kapittelet i Gniezno i 1610. Det ble senere ødelagt under den svenske invasjonen av Polen i 1655–1660, og gjenoppbygd under ledelse av Józef Fontana. Palasset ble på ny ødelagt av saksere og kosakker i 1704, og senere gjenoppbygd av primas Stanisław Szembek. Frem til 1797 fungerte palasset som primasresidens. Mot slutten av det 17. århundre ble palasset utbygd under ledelse av Tylman van Gameren, mens det i første halvdel av det 18. århundre ble ombygd i rokokkostil som residensen til primas Adam Ignacy Komorowski.
I årene 1777–1783 ble palasset igjen ombygd, denne gang av Antoni Kazimierz Ostrowski, etter tegninger av Efraim Szreger i klassisistisk stil. Byggingen ble fullført av Michał Jerzy Poniatowski. Hovedkorpusen ble da beriket med sidefløyer med paviljonger. Palassindret ble tegnet av Johann Christian Kammsetzer og Szymon Bogumił Zug.
Reidar Michael Sars
Reidar Michael Sars (født 8. oktober 1912 i Kristiansand, død 26. november 1984 i Bergen) var en norsk offiser, blant annet kjent som ubåtkommandør ombord på B2, Ula og Utsira under andre verdenskrig.
Sammen med Sigurd Valvatne gjorde Sars erfaringer i krigsårene som fikk betydning for den sjømilitære utvikling og utviklingen av ubåtvåpenet i Norge helt fra krigsutbruddet og langt inn i etterkrigstiden, ettersom de begge fikk sentrale posisjoner i etterkrigsforsvaret. Sars var kommandør og sjef for Admiralstaben i Sjøforsvarets overkommando fra 1956. Han var sjef for Kysteskadren fra 1959 til 1963 og deretter sjef for Sjøforsvarskommando Sørlandet frem til 1977.
For innsatsen under krigen ble han tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren.
Torgeir Dahl
Torgeir Dahl (født 13. desember 1953) er en norsk politiker (H). Han ble valgt til Moldes ordfører i 2011 og gjenvalgt i 2015 og 2019.
Biografi
Dahl er utdannet siviløkonom fra Handelshøyskolen BI, og har yrkesbakgrunn fra det private næringsliv. Han bygde opp Dahls Bokhandel i Molde før han i 2001 solgte seg ut av selskapet, som senere ble innlemmet i bokhandlerkjeden Ark. Dahl har senere vært arbeidende styreformann i mediekommunikasjons- og teknologiselskapet TIBE Gruppen.
Han var 2. nestleder i Møre og Romsdal Høyre 2001–2008 og leder i Molde Høyre 2001–2004. I 2003 ble han innvalgt i Molde kommunestyre, og var gruppeleder og leder av Plan- og utviklingsstyret frem til han ble ordfører. Siden 2003 har han også vært medlem av Møre og Romsdal fylkesting, og ble leder for fylkestingets utdanningsutvalg i 2007. Han var oppnevnt som styremedlem i Helse Midt-Norge i perioden 2006–2008.
I perioden 2009–2013 var Dahl vararepresentant til Stortinget og har møtt som vararepresentant for Elisabeth Røbekk Nørve (H). I 2011 fikk Høyre 36,8 % av stemmene i kommunestyrevalget i Molde, og Dahl ble valgt til ordfører. Ved kommunevalget i 2015 fikk Høyre 34,7 prosent av stemmene, og Dahl ble gjenvalgt som ordfører for perioden 2015–2019. Ved valget 2019 fikk Høyre 26,0 prosent, og Dahl ble gjenvalgt for nok en periode 2019–2023.
Den 28. februar 2021 gikk Dahl kraftig ut mot Oslo byråds håndtering av koronapandemien. Han stilte spørsmål om det var dårlig lederskap eller manglende etterlevelse av smittevernregler blant befolkningen som var årsaken til det vedvarende høye smittetrykket i hovedstaden. Han uttalte blant annet at han var lite imponert over hva Oslo fikk til. Flere reagerte sterkt på dette, deriblant Ålesund-ordfører Eva Vinje Aurdal, Oslos tidligere ordfører Fabian Stang, stortingspolitikere fra Høyre og FHI. Dagen etter gikk partifelle og statsminister Erna Solberg ut mot uttalelsene og uttalte at de var et unødvendig sidespor. Senere kom det frem at statssekretær på statsministerens kontor Peder Egseth hadde hatt flere telefonsamtaler i forkant av utspillet. Saken gikk under Twitter-taggen #moldegate. Den 2. mars 2021 beklaget Erna Solberg overfor Raymond Johansen at statsministerens kontor hadde vært involvert i et utspill som skapte konflikt mellom ulike kommuners håndtering av koronapandemien.
Nymåne
I astronomisk terminologi er nymåne den månefasen som inntreffer når månen, i sin månedlige bevegelse i banen rundt jorda, ligger mellom jorda og sola, og sett fra jorda er månen derfor i konjunksjon med sola. På denne tiden er den mørke (ubelyste) delen av månen vendt nesten rett mot jorda, slik at månen ikke er synlig for det blotte øye.
Den opprinnelige betydningen av nymåne var den første synlige månesigden etter konjunksjonen med sola. Denne finner sted over horisonten i vest i en kort periode mellom solnedgang og månenedgang, og derfor vil den nøyaktige tiden, og til og med datoen for når månen viser seg igjen, avhenge av observatørens geografiske posisjon. Per definisjon inntreffer den astronomiske nymånen i det øyeblikket månen og sola har samme ekliptiske lengde. De er da i konjunksjon. Dette øyeblikket avhenger ikke av geografisk posisjon, og under spesielle forhold kan det falle sammen med en solformørkelse.
Bestemmelse av nymåner: en tilnærmet formel
Intervallet mellom nymåner – en lunasjon – er variabelt. Den midlere tiden mellom nymåner, den synodiske måneden, er omtrent 29,53… dager. En tilnærmet formel for å beregne tidspunkter for nymåner for påfølgende måneder er:
der N er et heltall; 0 svarer til den første nymånen i år 2000, og tallet økes med 1 for hver synodiske måned. Resultatet d er antall dager (og brøkdeler av dager) siden 2000-01-01 00:00:00 regnet etter tidsskalaen kjent som terrestrisk tid (TT), som brukes i efemerider.
For å få dette øyeblikket uttrykt som universaltid (UT), legges denne tilnærmede korreksjonen til:
Nadia Comăneci
Nadia Comăneci (født 12. november 1961 i Onești) er en tidligere rumensk turner som blant annet vant fem olympiske gullmedaljer i løpet av karrieren.
Hun fikk sitt internasjonale gjennombrudd under EM 1975 i Skien, der hun som 13-åring gjorde nesten rent bord. Hun vant gull sammenlagt, og vant samtlige enkeltapparater bortsett fra frittstående.
Under OL 1976 i Montréal oppnådde Comăneci som første turner i et OL, den perfekte poengsummen 10,0. Hun gjentok denne bedriften seks ganger under konkurransene, og dro fra Montreal med tre gull, en sølv og en bronse i bagasjen.
Under OL 1980 i Moskva tok hun ytterligere to gull- og to sølvmedaljer. Nadia Comăneci er en av de mest fremstående turnerne gjennom tidene, ifølge enkelte den aller største.
Nilmunnruger
Nilmunnruger er en ferskvannsfisk som kan bli opptil 60 cm og 4,3 kg. Den lever i de israelske kystelvene, Nilen, Tsjadbassenget, Kongo, Niger, Benue, Volta, Gambia og Senegal.
Nadia Comăneci
Om natten mellom 27. og 28. november 1989 flyktet hun, til fots, over grensen til Ungarn sammen med seks andre rumenere. Derfra reiste hun videre via Østerrike til USA. I 1991 flyttet hun til Canada, der hun bodde en stund hjemme hos Alexandru Stefu, en rumensk rugbytrener, og hans familie. I 1996 giftet hun seg med den amerikanske turneren Bart Conner, og de bor i Norman, Oklahoma, der de har et turnstudio, Bart Conner Gymnastics Academy. I 2003, kom hennes selvbiografi, Letters to a Young Gymnast, ut. I 2006 ble deres barn, Dylan Paul Conner, født.
Nilmunnruger
Hos slekten Oreochromis vokter hunnen eggene ved å oppbevare dem i munnen.
Fylkesvei 3508
Fylkesvei 3508 går mellom Vika og Myra i Arendal kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 129 (Aust-Agder).
Lau
Lau-øyene, også kalt Lau-gruppen eller den østlige gruppen, er en øygruppe i det sørlige Stillehavet, øst for Korosjøen som er en del av Fiji. Av disse omkring 100 øyene er bare rundt 30 befolket. Lau-gruppen dekker et område på 487 kvadratkilometer. Mens flesteparten av øyene i den nordlige delen av Lau-gruppen er høye, vulkanske øyer, er de fleste i den sørlige delen lave øyer.
Lau-øyene administreres av Lau Province, en av Fijis fjorten provinser. Hovedstaden ligger på øya Lakeba.
Galakse
En galakse er et massivt gravitasjonelt bundet system som består av stjerner og stjernerester, en interstellar materie av gass og støv, og en viktig, men dårlig forstått, komponent som forsøksvis er kalt mørk materie.
Galakser varierer i størrelse fra dverger med ti millioner (107) stjerner til gigantgalakser med hundre billioner (1014) stjerner, som alle går i bane rundt galaksens massesentrum. Ordet galakse kommer fra gresk galaxias, bokstavelig «melkeaktig», og er en referanse til vår egen galakse Melkeveien.
Sannsynligvis finnes det mer enn 170 milliarder (1,7) galakser i det observerbare universet. De fleste er NaN parsec i diameter og er vanligvis adskilt med avstander i størrelsesorden millioner av parsec (eller megaparsec). Rommet mellom galaksene (det intergalaktiske rommet) er fylt med en tynn gass med en gjennomsnittlig tetthet på mindre enn ett atom per kubikkmeter.
Hoveddelen av galaksene er organisert i et hierarki av galaksehoper, som i sin tur vanligvis danner større superhoper. Ved de største skalaene er disse forbindelsene generelt arrangert i sjikt og filamenter som er omgitt av enorme tomrom.
Etymologi
Ordet galakse kommer fra det greske begrepet for vår egen galakse, galaxias (), «den melkeaktige»), eller kyklos («sirkel») galaktikos («melkeaktig») på grunn av dens utseende på himmelen. I gresk mytologi plasserer Zevs sin sønn født av en jordisk kvinne, spedbarnet Herakles, på Heras bryst mens hun sover slik at barnet kan drikke hennes gudommelige melk og dermed bli udødelig. Hera våkner mens hun ammer og innser da at hun pleier et ukjent barn. Hun skyver barnet unna, og en stråle av melken hennes sprutes over nattehimmelen og fører til den svake stripen av lys som kalles Melkeveien.
Da William Herschel utarbeidet sin katalog over fjerne himmelobjekter i 1786, brukte han navnet spiraltåke for enkelte objekter, som M31. Da avstanden til disse objektene ble forstått, ble de anerkjent som enorme ansamlinger av stjerner, og fikk betegnelsen øyuniverser. Siden univers betyr «eksistensens helhet» falt uttrykket ut av bruk, og objektene ble i stedet kjent som galakser.
Observasjonshistorie
Erkjennelsen av at vi lever i en galakse, og at det fantes mange andre galakser, går parallelt med funn som ble gjort om Melkeveien og andre stjernetåker på nattehimmelen.
Melkeveien
Ifølge Mohani Mohamed gjorde den arabiske astronomen Alhazen (965–1037) det første forsøket på å observere og måle Melkeveiens parallakse. Han fastslo at «siden Melkeveien ikke hadde noen parallakse, befant den seg svært langt unna jorden og tilhørte ikke atmosfæren.» Den persiske astronomen Abū Rayhān al-Bīrūnī (973–1048) foreslo at Melkeveien var en «samling av utallige fragmenter fra opprinnelsen av de tåkete stjernene». Den andalusiske astronomen Ibn Bajjah («Avempace», død 1138) foreslo at Melkeveien bestod av mange stjerner som nesten berørte hverandre og fremsto som et kontinuerlig bilde på grunn av effekten med lysbrytning fra materialer mellom jorden og månen. Han siterte sine observasjoner av konjunksjonen mellom Jupiter og Mars som bevis på at dette skjer når to objekter er nær hverandre. Den syrisk-fødte Ibn Qayyim al-Jawziyyah (1292–1350) foreslo at Melkeveien var «en myriade av små stjerner pakket sammen i sfæren til fiksstjernene».
Bevis for at Melkeveien består av mange stjerner kom i 1610, da Galileo Galilei studerte Melkeveien med et teleskop og observerte et stort antall svake stjerner. I 1750 spekulerte Thomas Wright i verket An original theory or new hypothesis of the Universe i at galaksen kunne være et roterende legeme med en stor mengde stjerner, holdt sammen av gravitasjonskrefter tilsvarende solsystemet, men i en mye større skala. Den resulterende skiven med stjerner kan sees som en stripe på himmelen fra vårt perspektiv på innsiden av skiven. I sin avhandling Allgemeine Naturgeschichte und Theorie des Himmels fra 1755 utdypet Immanuel Kant Wrights ide om Melkeveiens struktur.
Det første forsøket på å beskrive Melkeveiens form og plasseringen av solen i galaksen ble utført av William Herschel i 1785 ved nøye telling av antall stjerner i de ulike himmelregionene. Han utarbeidet et diagram over formen på galaksen med solsystemet nær sentrum. Ved hjelp av en forbedret tilnærming kom Kapteyn i 1920 over bildet av en liten (diameter på ca. 15 kiloparsec) ellipsoidegalakse med solen nær sentrum. En annen metode av Harlow Shapley, basert på katalogen for kulehoper, førte til et radikalt annerledes bilde: En flat skive med diameter på ca. 70 kiloparsec og solen langt fra sentrum. Ingen av analysene tok hensyn til absorpsjonen av lys av interstellart støv som finnes i det galaktiske planet. Etter at Robert Julius Trumpler kvantifiserte effekten i 1930 ved å studere åpne stjernehoper dukket det nåværende bildet av vår galakse Melkeveien opp.
Forskjell fra andre tåker
Den persiske astronomen Abd al-Rahman al-Sufi (903–986), kjent i vesten som Azophi, gjorde de første registrerte observasjonene av Andromedagalaksen, og beskrev den som en «liten sky» i Boken om fiksstjerner (arabisk: : كتاب صور الكواكب /kitab suwar al kawakib/) i år 964. Den ble uavhengig oppdaget av Simon Marius i 1612. Al-Sufi identifiserte også den store magellanske skyen, som er synlig fra Jemen, dog ikke fra Isfahan – den ble ikke sett av europeere før Magellans ferd på 1600-tallet. Dette var de første galaksene utenom Melkeveien som ble observert fra jorden.
I 1750 spekulerte Thomas Wright i sitt verk An original theory or new hypothesis of the Universe i at galaksen var en flat skive av stjerner, og at noe av stjernetåken som var synlig på himmelen kunne være separate Melkeveier. I 1755 brukte Immanuel Kant begrepet «øyunivers» om disse fjerne tåkene.
I 1781 sammenstilte Charles Messier en katalog over de 109 mest lyssterke tåkene (himmellegemer med et tåkete utseende). Denne ble i 1786 fulgt opp med en større katalog på 5,000 tåker sammensatt av William Herschel. I 1845 konstruerte Lord Rosse et teleskop som kunne skille mellom elliptiske tåker og spiraltåker. Funnet av punktkilder i noen av stjernetåkene ga tiltro til Kants tidligere antakelser.
I 1912 utførte Vesto Slipher spektrografiske studier av de mest lyssterke spiraltåkene for å fastslå om de besto av kjemikalier som kunne forventes i et planetsystem. Deres høye rødforskyvning indikerte at de beveger seg bort med hastigheter høyere enn Melkeveiens unnslipningshastighet. De var dermed ikke gravitasjonelt bundet til Melkeveien, og kunne ikke være en del av den.
I 1917 observerte Heber Curtis novaen S Andromedae innenfor den «store Andromedatåken» (siden Andromedagalaksen, messierobjektet M31, var kjent). På leting etter fotografiske registreringer fant han ytterligere 11 novaer, som i snitt var 10 størrelsesklasser svakere enn de som oppstod innenfor vår galakse. Han estimerte avstanden til 150,000 parsec, og ble en talsmann for hypotesen om «øyuniverser», som hevdet at spiraltåker er uavhengige galakser.
Saken ble avgjort i 1922. Da kom astronomen Ernst Öpik opp med en fastsettelse av avstanden som støttet teorien om at Andromedatåken er et fjernt ekstragalaktisk objekt. Med det nye 100-tommers teleskopet ved Mount Wilson Observatory var Edwin Hubble i stand til å identifisere de ytre delene av noen spiraltåker som samlinger av individuelle stjerner, og han identifiserte noen kefeider. Dette gjorde det mulig å estimere avstanden til tåkene, og de var for langt unna til å være en del av Melkeveien. I 1936 utarbeidet Hubble klassifikasjonssystemet for galakser som brukes i dag.
Moderne forskning
I 1944 forutsa Henrik van de Hulst mikrobølgestråling med bølgelengde på 21 cm som kom fra interstellar atomisk hydrogengass; denne strålingen ble observert i 1951. Strålingen muliggjorde forbedret studie av Melkeveien siden den ikke påvirkes av støvabsorpsjon og dopplerforskyvningen kan brukes for å kartlegge gassens bevegelse i galaksen. Disse observasjonene førte til en postulering av en roterende stavstruktur i sentrum av galaksen. Med forbedrede radioteleskop kunne hydrogengass også spores i andre galakser.
På 1970-tallet ble det oppdaget i Vera Rubins studie av rotasjonshastigheten til gassen i galakser at den totale synlige massen (fra stjernene og gassen) ikke tar tilstrekkelig høyde for hastigheten til den roterende gassen. Problemet med galakserotasjonen antas å skyldes store mengder usett mørk materie.
Fra 1990 har Hubble-teleskopet gitt forbedrede observasjoner. Blant annet ble det fastslått at den manglende mørke materien i vår galakse ikke utelukkende kan bestå av iboende svake og små stjerner. Hubble Deep Field, en ekstremt lang eksponering av en relativt tom del av himmelen, ga bevis for at det finnes ca. 125 milliarder (1,25) galakser i universet. Forbedret teknologi innen påvisning av spekter usynlige for mennesker (radioteleskop, infrarøde kameraer og røntgenteleskop) tillot påvisning av andre galakser som ikke var oppdaget av Hubble. Spesielt galaksemålinger i Zone of Avoidance (regionen på nattehimmelen som blokkeres av Melkeveien) har gitt en rekke nye galakser.
Atlantic Cod Farms
Atlantic Cod Farms AS er en norsk bedrift for oppdrett av torsk som har hovedkontor på Stadlandet i Selje kommune, men med virksomhet fra Sognefjorden i sør til Fosen i nord.
Håndball-VM 1982 for menn
Håndball-VM 1982 for menn ble spilt i Vest-Tyskland i perioden 23. februar – 7. mars 1982.
Atlantic Cod Farms
Selskapet ble stiftet i 2002, startet oppdrettsvirksomhet i 2005, «har ambisjoner om å bli ett av de ledende innen torskeoppdrett» og hentet i løpet av 2007 og 2008 inn 132 millioner kroner i ny egenkapital.
Galakse
Typer og morfologi
Galaksene deles inn i tre hovedtyper: elliptiske, spiraler og irregulære. En noe mer utvidet beskrivelse av galaksetypene er gitt av Hubble-serien. Hubble-serien er utelukkende basert på den visuelle morfologitypen, og tar ikke hensyn til visse viktige egenskaper som antall stjernedannelser (i starburstgalakser) og aktivitet i kjernen (aktive galakser).
Atlantic Cod Farms
Selskapet har 14 konsesjoner for oppdrett av torsk til matfisk og konsesjoner for yngel og matfisk. Yngelproduksjonen, som foregår ved det heleide datterselskapet Atlantic Cod Juveniles AS i Rissa i Trøndelag, hadde ved inngangen til 2008 en årlig kapasitet på mer enn 8 millioner yngel.
Galakse
Elliptiske
Hubble-serien rangerer elliptiske galakser med utgangspunkt i elliptisiteten. Skalaen går fra E0, som er nesten sfærisk, og opp til E7, som er svært langstrakt. Galaksene har en ellipsoidisk profil, som gir dem en elliptisk fremtoning uavhengig av hvilken vinkel man ser dem fra. Utseende viser lite strukturer og de har typisk relativt lite interstellar materie. Følgelig har de også en lav andel av åpne stjernehoper og en redusert mengde med dannelse av nye stjerner. De domineres av generelt eldre og mer utviklede stjerner som går i bane rundt massefellespunktet i tilfeldige retninger. I denne forstand har de en viss likhet med de mye mindre kulehopene.
De største galaksene er gigantiske elliptiske. Mange elliptiske galakser antas å formes på grunn av vekselvirkning mellom galakser med kollisjon og sammenslåing som resultat. De kan vokse til enorme størrelser (sammenlignet med spiralgalakser, for eksempel), og gigantiske elliptiske galakser er ofte funnet nær kjernen av store galaksehoper. Starburstgalakser er resultatet av en slik galaktisk kollisjon og kan resultere i dannelsen av en elliptisk galakse.
Bahrain under Sommer-OL 1988
Bahrain under Sommer-OL 1988. Sju mannlige sportsutøvere fra Bahrain deltok i tre sporter, friidrett, moderne femkamp og fekting under Sommer-OL 1988 i Seoul. Det var andre gangen Bahrain deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Galakse
Spiraler
Spiralgalakser består av en roterende skive av stjerner og interstellar materie sammen med en sentral bul av generelt eldre stjerner. Ut fra bulen strekker det seg relativt lyse armer. I Hubble-serien er de listet som type S, etterfulgt av en bokstav (a, b, eller c) som indikerer graden av tetthet i spiralarmene og størrelsen på den sentrale bulen. En Sa-galakse har tette sammenbundne og dårlig definerte armer, og en relativt stor kjerneregion. I den andre enden har en Sc-galakse åpne og godt definerte armer med en liten kjerneregion. En galakse med dårlig definerte armer blir noen ganger referert til som en flokkulent spiralgalakse, i motsetning til en veldefinert spiralgalakse som har fremtredende og veldefinerte spiralarmer.
I spiralgalakser har spiralarmene den omtrentlige formen til logaritmisk spiraler. Mønsteret kan skyldes en forstyrrelse i en ensartet roterende masse av stjerner. Liksom stjernene roterer spiralarmene rundt sentrum, men de gjør det med en konstant vinkelhastighet. Spiralarmene antas å bestå av materie med høy tetthet eller «tetthetsbølger». Når stjerner beveger seg gjennom en arm, endres romhastigheten for hvert stjernesystem av gravitasjonskraften av den høyere tettheten – hastigheten går tilbake til normalen når stjernene kommer til den andre siden av armen. Effekten ligner «bølgen» av forsinkelser som beveger seg langs en motorvei full av biler i bevegelse. Armene er synlige fordi den høye tettheten forenkler stjernenes formasjon, og derfor har de mange lyssterke og unge stjerner.
Majoriteten av spiralgalaksene har en lineær, stavformet stripe av stjerner som strekker seg utover mot hver side av kjernen før den slår seg sammen med en spiralarmstruktur. I Hubble-serien betegnes disse med SB etterfulgt av en liten bokstav (a, b eller c), som indikerer formen til spiralarmene (liksom kategoriseringen av normale spiralgalakser). Staver antas å være midlertidige strukturer som kan oppstå som et resultat av tetthetsbølger som stråler utover fra kjernen, eller på grunn av tidevannspåvirkning fra en annen galakse. Mange stavspiralgalakser er aktive, muligens som et resultat av at gass blir kanalisert inn i kjernen langs armene.
Vår egen galakse er en skiveformet stavspiralgalakse, ca. 30 kiloparsec i diameter og en kiloparsec i tykkelse. Den inneholder om lag to hundre milliarder (2) stjerner og har en masse på omtrent seks hundre milliarder (6) ganger massen til solen.
Andre morfologier
Særegne galakser utvikler uvanlige egenskaper på grunn av tidevannspåvirkning med andre galakser. Ringgalakser innhar en ringlignende struktur av stjerner og interstellar materie som omgir en naken kjerne. En ringgalakse antas å oppstå når en mindre galakse passerer gjennom kjernen til en spiralgalakse. En slik hendelse kan ha påvirket Andromedagalaksen ettersom dens struktur ligner på flere ringer når den ses i infrarød stråling.
En linseformet galakse (Hubble-type S0) er en mellomform som har egenskapene til både elliptiske og spiralgalakser. De har dårlig definerte spiralarmer med en elliptisk halo av stjerner. (Stavlinsegalakser har Hubbleklassifiseringen SB0).
Calafat–Vidin-broen
Calafat-Vidinbroen (bulgarsk: Мост Видин-Калафат, Most Vidin-Kalafat eller Дунав мост 2, Dunav most 2; rumensk: Podul Calafat-Vidin) er en vei- og jernbanebro over Donau mellom byene Calafat i Romania og Vidin i Bulgaria.
Galakse
Dverger
Til tross for at de store elliptiske og spiralgalaksene er fremtredende, ser de fleste galaksene ut til å være dverggalakser. De er relativt små sammenlignet med andre galakseformasjoner – om lag én hundredel av størrelsen til Melkeveien, og inneholder kun et par milliarder stjerner. Ultrakompakte dverggalakser som bare er 100 parsec på tvers har nylig blitt oppdaget.
Mange dverggalakser kan gå i bane rundt en enkelt større galakse; Melkeveien har minst 14 slike satellitter, og det anslås at 300–500 ennå ikke er oppdaget. Dverggalakser kan også klassifiseres som elliptiske, sprialformede eller irregulære. Små elliptiske dverggalakser har få likheter med de store elliptiske galaksene, og blir ofte kalt sfæriske dverggalakser.
Calafat–Vidin-broen
Broen ble åpnet 14. juni 2013 og er den andre broen mellom Romania og Bulgaria langs disse landenes felles grense langs Donau. Den andre broen mellom de to landene er Vennskapsbroen Giurgiu–Ruse.
Galakse
Dverger
I en studie av 27 av Melkeveiens naboer fant man ut at i alle dverggalakser var den sentrale massen ca. 10 millioner solmasser, uavhengig av om galaksen hadde tusener eller millioner av stjerner. Dette førte til en hypotese om at galakser hovedsakelig består av mørk materie, og at minimumstørrelsen kan indikere en form for varm mørk materie uten mulighet for gravitasjonell koalesens i en mindre skala.
Påvirkning
Den gjennomsnittlige avstanden mellom galakser innenfor en hop er litt over en størrelsesorden større enn diameteren deres. Derfor er vekselvirkninger mellom dem relativt hyppige og spiller en viktig rolle i utviklingen av galaksene. Nesten-kollisjoner mellom galakser resulterer i forstyrrende fordreininger på grunn av tidevannskrefter og kan gi noe utveksling av gass og støv.
Calafat–Vidin-broen
Tilkomstviadukten for jernbane vil være 952 meter lang.
Galakse
Påvirkning
Kollisjoner oppstår når to galakser passerer direkte gjennom hverandre og har tilstrekkelig relativt moment til at de ikke slår seg sammen. Stjernene innenfor disse vekselvirkende galaksene vil typisk passere rett gjennom uten å kollidere. Gassen og støvet innenfor de to formene vil imidlertid vekselvirke. Dette kan føre til utbrudd av stjernedannelser når den interstellare materien blir forstyrret og komprimert. En kollisjon kan sterkt forvrenge formen til en eller begge galaksene og danne staver, ringer eller halelignende strukturer.
Calafat–Vidin-broen
Broen over den vestlige, ikke trafikkerbare delen av elven vil være på 612 meter bestående av sju spenn på 80 meter og ett spenn på 52 meter. I dette området vil vei og jernbane være på ulike strukturer.
Galakse
Påvirkning
Det ekstreme innen vekselvirkninger er galaktiske sammenslåinger. I disse tilfellene er det relative momentet til de to galaksene utilstrekkelig til at de kan passere gjennom hverandre. I stedet smelter de gradvis sammen til en større galakse. Sammenslåtte galakser kan medføre betydelige endringer i morfologien sammenlignet med de opprinnelige galaksene. I tilfeller hvor en av galaksene er veldig mye mer massiv er resultatet kjent som kannibalisme. I disse tilfellene vil den største galaksen forbli relativt uforstyrret, mens den mindre galaksen blir revet fra hverandre. Melkeveien er i ferd med å spise opp den elliptiske dverggalaksen Skytten og dverggalaksen Store hund.
Calafat–Vidin-broen
Den største konstruksjonen vil gå fra øya og videre over skipsleden til rumensk side. Den vil bestå av en bro over fire spenn (tre i en lenge av 180 meter og de to øvrige på henholdsvis 124 og 115 meter)
Galakse
Starburst
Stjerner dannes innenfor galakser fra en reserve av kald gass som blir til gigantiske molekylskyer. I noen galakser er det observert eksepsjonelt hyppige stjernedannelser, kjent som starburst. Skulle de fortsette å gjøre dette, vil de imidlertid konsumere gassreservene innenfor en tidsramme som er mindre enn livstiden til galaksen. Derfor varer vanligvis denne hyppige stjernedannelsen rundt ti millioner år, en relativt kort periode i en galakses historie. Starburstgalakser var vanligere i universets tidlige historie, og utgjør i dag anslagsvis 15 % av den totale stjernedannelsen.
Starburstgalakser karakteriseres av støvete konsentrasjoner av gass og tilsynekomsten av nydannete stjerner, deriblant massive stjerner som ioniserer de omkringliggende skyene og danner H II-regioner. Disse massive stjernene fører til supernovaeksplosjoner som resulterer i utvidende rester som vekselvirker kraftig med den omkringliggende gassen. Disse utbruddene starter en kjernereaksjon av stjernedannelser som sprer seg gjennom gassregionen, og den pågår helt til den tilgjengelige gassen er konsumert eller dispergert.
Calafat–Vidin-broen
Calafat–Vidin-broen vil være del av Europavei 79 og den paneuropeiske korridoren nr. IV (Dresden–Istanbul). Bompengene vil være fra seks euro for personbiler opp til 37 euro for lastebiler.
Galakse
Starburst
Starburstgalakser forbindes ofte med sammenslående eller vekselvirkende galakser. Et eksempel på en prototype av en slik vekselvirkning er M82, som gjennomgikk et nært møte med den større M81. Irregulære galakser har ofte fordelte knuter med stjernedannelsesaktivitet.
Aktive kjerner
En del av galaksene klassifiseres som aktive. En betydelig del av deres totale energiproduksjon kommer fra andre kilder enn stjernene, støv og interstellar materie.
Standardmodellen for en aktiv galaksekjerne er basert på en akkresjonsskive som dannes rundt et supermassivt sort hull i kjerneregionen. Strålingen fra en aktiv galaksekjerne kommer fra gravitasjonell energi av materie som faller fra skiven i retning det sorte hullet. I ca. 10 % av disse objektene sender diametrale motsatte par av energetiske jetstråler partikler ut fra kjernen i hastigheter nær lysets hastighet. Mekanismen som produserer disse jetstrålene er lite forstått.
Aktive galakser som avgir høyenergetisk røntgenstråling, klassifiseres som Seyfert-galakser eller kvasarer, avhengig av luminositet. Blazarer antas å være en aktiv galakse med en relativistisk jet som peker i retning av jorden. En radiogalakse sender ut radiofrekvenser fra relativistiske jet. En enhetlig modell av disse aktive galaksetypene forklarer forskjellene basert på synsvinkelen til observatøren.
LINER, fra engelsk low-ionization nuclear emission-line region, er muligens relatert til aktive galaksekjerner (og stjernedannelsesregioner). Utstrålingen av LINER-type-galakser domineres svakt av ioniserte elementer. Omtrent en tredjedel av nærliggende galakser er klassifisert som innehavere av LINER-kjerner.
Dannelse og utvikling
Studier prøver å gi svar på spørsmål om hvordan galakser ble dannet og hvordan de har utviklet seg gjennom universets historie. Noen teorier har blitt bredt aksepterte, men det er fremdeles et aktivt område innen astrofysikken.
Dannelse
Nåværende kosmologiske modeller av det tidlige universet bygger på Big Bang-teorien. Ca. 300,000 år etter denne hendelsen begynte atomer av hydrogen og helium å dannes i en hendelse kalt rekombinasjon. Nesten alt hydrogenet var nøytralt (ikke-ionisert) og lett absorbert, og ingen stjerner hadde til da blitt dannet. Derfor har denne perioden blitt kalt den «mørke tiden». Det var fra tetthetssvingninger (eller anisotropisk uregelmessigheter) i denne opprinnelige materien at større strukturer begynte å oppstå. Dermed startet masser fra baryonsk materie å kondensere innenfor haloer av kald mørk materie. Disse opprinnelige strukturene ble til slutt det vi i dag ser som galakser.
I 2006 ble det oppdaget at galaksen IOK-1 har en rødforskyvning på 6,96, som tilsvarer 750 millioner år etter Big Bang. Den er dermed den fjerneste og eldste galaksen som har blitt observert. Noen vitenskapsmenn har hevdet at andre objekter (som Abell 1835 IR1916) har høyere rødforskyvning (og derfor ses i et tidligere stadium av universets utvikling), men IOK-1s alder og sammensetning er mer pålitelig etablert. Slike tidlige protogalakser må ha vokst fram i den såkalte «mørke tiden».
Den detaljerte prosessen under en slik tidlig dannelse av galakser er et stort åpent spørsmål. Teoriene kan deles inn i to kategorier: ovenfra og ned og nedenfra og opp. I ovenfra og ned-teorien (slik som Eggen-Lynden-Bell-Sandage-modellen [ELS]) dannes protogalakser i en enorm kollaps som varer omtrent hundre millioner år. I nedenfra og opp-teorien (slik som Searle-Zinn-modellen [SZ]) dannes mindre strukturer som kulehoper først, og deretter akkreterer en rekke slike legemer til å bli en større galakse.
Så snart protogalaksene begynte å dannes og trekke seg sammen dukket de første halo-stjernene (kalt populasjon III-stjerner) opp i dem. De var sammensatt nesten utelukkende av hydrogen og helium, og kan ha vært massive. I så fall ville disse stjernene raskt ha konsumert tilførselen av brennstoff og blitt supernovaer som frigjorde tunge grunnstoffer inn i den interstellare materien. Denne første generasjonen av stjerner re-ioniserte det omkringliggende nøytrale hydrogenet og skapte ekspansjonsbobler av rom som lys lett kunne ferdes gjennom.
Utvikling
Innen en milliard år etter en galakses dannelse begynte nøkkelstrukturer å oppstå. Kulehoper, det sentrale supermassive sorte hullet og en galaktisk bul av metallfattig populasjon II-stjerner ble dannet. Dannelsen av et supermassivt sort hull synes å spille en nøkkelrolle i aktiv regulering av galaksens vekst, ved at den begrenser den totale mengden tilleggsmaterie som blir lagt til. Under denne tidlige epoken gjennomgikk galaksene en stor økning i stjernedannelser.
I løpet av de neste to milliarder år slår den akkumulerte massen seg ned i en galaktisk skive. En galakse vil fortsette å absorbere innfallende materie, hovedsakelig hydrogen og helium, fra høyhastighetsskyer og dverggalakser gjennom hele livstiden. Syklusen med stjerners fødsler og død øker sakte ved fraværet av tyngre grunnstoff, og tillater til slutt dannelsen av planeter.
Utviklingen av galakser kan bli betydelig påvirket av vekselvirkninger og kollisjoner. Sammenslåing av galakser var vanlig i den tidlige epoken, og hoveddelen av galaksene var særegne i morfologi. Gitt avstanden mellom stjernene vil hoveddelen av stjernesystemene i kolliderende galakser forbli upåvirket. Gravitasjonell fjerning av interstellar gass og støv som utgjør spiralarmene produserer imidlertid et langt tog av stjerner («tidevannshaler»). Eksempler kan ses i Musegalaksene eller Antennegalaksene.
Slike store vekselvirkninger er sjeldne. Etter som tiden går blir sammenslåinger av to slike systemer med like størrelser mindre vanlige. De fleste lyse galaksene har vært fundamentalt uendret de siste par milliarder år, og nettohyppigheten av stjernedannelser nådde trolig også toppen for omtrent 10 milliarder år siden.
Fremtidige trender
Den nåværende æraen med stjernedannelser ventes å fortsette i opptil hundre milliarder år, og deretter vil «stjernealderen» trappe ned etter ca. ti til hundre billioner år (10–10 år) etter hvert som de minste og lengstlevende stjernene i vår astrosfære, små røde dverger, begynner å falme. Mot slutten av stjernealderen vil galakser bestå av kompakte objekter: brune dverger, hvite dverger som avkjøles, eller kalde («sorte dverger»), nøytronstjerner og sorte hull. Som et resultat av at gravitasjonen avtar vil alle stjerner enten falle inn mot det supermassive sorte hullet eller bli kastet ut i det intergalaktiske rommet på grunn av kollisjoner.
Storskalastrukturer
Dypromsundersøkelser viser at galakser ofte finnes i relativt nære forbindelser med andre galakser. Ensomme galakser som ikke har vekselvirket vesentlig med en annen galakse med sammenlignbar masse de siste milliarder år er relativt sjeldne. Bare 5 % av galaksene er virkelig isolerte; de kan imidlertid ha vekselvirket og til og med slått seg sammen med andre galakser i fortiden, og mindre satellittgalakser kan fremdeles gå i bane rundt dem. Isolerte galakser kan produsere stjerner med en høyere frekvens enn normalt siden gassen i galaksen ikke fjernes av noen nærliggende galakse.
De fleste galaksene er gravitasjonelt bundet til mange andre galakser. De danner fraktallignende hierarkier av samlede strukturer, hvor de minste strukturene kalles grupper. En gruppe galakser er den vanligste typen av galaksehoper, og inneholder flertallet av galaksene (i tillegg til det meste av den baryonske massen) i universet. For å forbli gravitasjonelt bundet til en gruppe, må hvert galaksemedlem ha tilstrekkelig lav hastighet for å forhindre at den flykter (se Viralteoremet). Hvis der er tilstrekkelig kinetisk energi, kan gruppen utvikle seg til et mindre antall galakser gjennom sammenslåinger.
Større strukturer med flere tusen galakser pakket inn i et område noen få megaparsec på tvers, kalles klynger. Klynger domineres ofte av en enkelt gigantisk elliptisk galakse, kjent som cD-galakse, som over tid tidevannsknuser satellittgalaksene og legger deres masse til sin egen.
Superhoper inneholder titusenvis av galakser som finnes i hoper, grupper og noen ganger enkeltvis. I superhopskala er galakser ordnet i sjikt og filamenter som omgir et stort tomt hullrom. Over denne skalaen synes universet å være isotropisk og homogent.
Melkeveien er medlem av en koalisjon som kalles den lokale gruppen. En relativt liten gruppe galakser som har en diameter på ca. én megaparsec. Melkeveien og Andromedagalaksen er de to lyssterkeste galaksene i gruppen; mange av de andre er dverggalakser omkring disse to galaksene. Den lokale gruppen er en del av en skylignende struktur innenfor den lokale superhopen, en stor, utvidende struktur av grupper og hoper av galakser sentrert rundt Virgohopen.
Multi-bølgelengdeobservasjon
Etter at man fant ut at det eksisterer galakser utenom melkeveien, ble innledende observasjoner hovedsakelig utført ved bruk av synlig lys. Strålingstoppene til de fleste stjernene ligger her, og observasjon av stjernene i galakser har vært en viktig del av den optiske astronomien. Det er også en gunstig del av spektret for observasjon av ioniserte H II-regioner og for undersøkelser av fordelingen av støvarmene.
Støvet i den interstellare materien er skjult i synlig lys. Det er mer gjennomsiktig for fjern-infrarød, som kan brukes til detaljobservasjon av de indre regionene av gigantiske molekylskyer og galaktiske kjerner. Infrarød brukes også til å observere fjerne, rødforskjøvne galakser som ble dannet mye tidligere i universets historie. Vanndamp og karbondioksid absorberer en rekke nyttige deler av det infrarøde spekteret, så det brukes høytliggende eller rombaserte teleskoper for infrarød astronomi.
De første ikke-visuelle studiene av galakser, spesielt aktive galakser, ble utført ved bruk av radiofrekvenser. Atmosfæren er nesten transparent til radiobølger mellom 5 MHz og 30 GHz – ionosfæren blokkerer signaler under dette området. Det har blitt brukt store radiointerferometere for å kartlegge aktive jetstråler fra aktive kjerner. Radioteleskoper kan også brukes for å observere nøytralt hydrogen (via 21 cm stråling), inkludert den ikke-ioniserte materien i det tidlige universet som senere kollapset for å danne galakser.
Ultrafiolette- og røntgenteleskoper kan observere høyenergetiske galaksefenomener. En ultrafiolett fakkel ble observert da en stjerne i en fjern galakse ble revet i stykker av tidevannskreftene fra et sort hull. Fordelingen av varm gass i galaktiske hoper kan kartlegges ved røntgen, og eksistensen av supermassive sorte hull i kjernen av galakser ble bekreftet gjennom røntgenastronomi.
Vår Fuglefauna
Vår Fuglefauna er medlemstidsskriftet til BirdLife Norge (tidligere Norsk ornitologisk forening). Det kommer ut fire ganger i året.
Tidsskriftet er i A4-format og inneholder informasjon om foreningens fuglevernarbeid og internasjonalt fuglevernarbeid, med hovedvekt på stoff om norske fugler.
Ilse
Ilse er en opprinnelig tysk kortform av kvinnenavnet Elisabeth som er av hebraisk opprinnelse (Elisheba, «Gud er fullkommen»). Ilse har navnedag 14. oktober i Finland.
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Ilse i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
Ilse
Olav S. Stokke
Olav Sigurd Stokke (født 4. mai 1934) er en norsk forsker med utviklingsbistand som spesialområde. Han er seniorforsker ved Norsk utenrikspolitisk institutt (NUPI), der han har arbeidet siden 1960-tallet.
Olav Stokke er utdannet mag.art. i statsvitenskap (1960) og var forskningsstipendiat ved NUPI fra 1962-65. Fra 1965-72 var han ansatt som forsker ved Nordiska Afrikainstitutet i Uppsala, før han vendte tilbake til NUPI. Stokke har i mange år vært leder for NUPIs avdeling for utviklingsstudier og har i flere perioder tjenestegjort som fungerende direktør og forskningssjef for NUPI.[1] Han har vært rådgiver for Regjeringen i bistandspolitiske spørsmål (Finansdepartementet 1973, Utenriksdepartementet 1983-84).
Stokkes vitenskapelige produksjon omfatter bl.a.: - The UN and Development: From Aid to Cooperation (Bloomington, IN, 2009)
- ''Norge og den tredje verden. Program, oppfølging og perspektiver for en ny økonomisk verdensordning'' (Oslo, 1979)
- Sveriges utvecklingsbistånd och biståndspolitik. (Uppsala, 1978)
- Norsk Utviklingsbistand (Uppsala, 1975)
- ''Nigeria. An Introduction to the Politics, Economy and Social Setting of Modern Nigeria'' (Uppsala, 1970)
Stokke har også redigert en lang rekke antologier og har i mange år vært redaktør for Forum for Development Studies.
Leiknes (Lenvik)
Leiknes er ei bygd i Lenvik kommune, Troms. Stedet ligger ved Gisundet, langs fylkesvei 263 ca. 10 km nord for Finnsnes. Bygda strekker seg om lag 4 km fra Rørvika ved Trollvik skole i sør til Djupelva i nord, og har om lag 250 innbyggere. Omtrent midt i bygda ligger den karakteristiske Leiknesodden som stikker seg markant ut i Gisundet.
Leiknes har postadresse 9300 Finnsnes og tilhører Trollvik grunnkrets og skolekrets. Bygda har eget ungdomshus, stadion (Vårsol grus) og en liten møbelfabrikk. Marka rundt Leiknesdammen er et populært turområde blant lokalbefolkninga.
Dvergflodhest
Dvergflodhesten (Hexaprotodon liberiensis) er bare en femtedel så tung som sin enorme slektning, vanlig flodhest. Dvergflodhesten veier bare 200-280 kg, og er mellom 1,5 m og 1,8 m lang. Den har et relativt lite, mer avrundet hode og smalere føtter med færre tær med svømmehud. Den spiser også mer variert kost, deriblant busker, bregner og frukter. Dvergflodhester lever vanligvis alene, selv om territoriene overlappe hverandre. De beiter om natta, mens de følger veltråkkede stier, dagen tilbringer de gjemt i sumper eller hi på elvebredden som de har overtatt etter andre dyr og utvidet. Hunnen går drektig i 190-200 dager, og føder én unge, ungen blir født i vannet eller i hiet. Ungen kan bli tatt av krokodiller eller pytonslanger, men voksne dyr trenger ikke frykte noe rovdyr, unntatt leoparder og mennesker.
Bergen domkirke
Bergen domkirke er en langkirke fra 1150 i Bergen kommune i Vestland fylke. Kirken er en langkirke i stein med sideskip og skrudhus. Den er 60,5 m lang og 20.5 m bred. Tårnets bredde er 13 m mens koret er 13,5 m bredt.
Historikk
Der finnes rester av to eldre kirker. Første gang en hører om disse er i 1181 da nevnt som Olavskirken i Vågsbunnen. Den var også viet til Olav den hellige.
I Håkon Håkonssons regjeringstid ble Fransiskanerklosteret i Bergen bygget litt sør for kirken, og den ble en del av dette. Kirken brant i 1248 og 1270. Denne kunne på nytt brukes i 1301 etter at Magnus Lagabøte hadde hjulpet til med å finansiere gjenreising av kirkebygget. Magnus Lagabøte ble også begravet i kirken.
Kirken brant igjen i 1463/64 og den var i ruiner da den i 1537 ble domkirke. Den tidligere domkirken var Kristkirken på Holmen i Bergen som ble revet i 1531. Biskop Gjeble Pederssøn sørget for å få gjenreist tårnet og reparert skader på bygningen før sin død i 1557. Dette tårnet var over midtskipet og ble erstattet av tårn i vestenden på 1640-tallet, da kirken fikk sin nåværende form. Der var også omfattende restaureringsarbeider etter bybrannen i 1702, og kirken ble ikke tatt i bruk igjen før 1743. En større ombygning ble foretatt i 1880-83 av arkitektene Christie & Blix. Sideskipet ble revet og bygget opp fra nytt, men fire gotiske søyler. En ville at kirken skulle få tilbake middelalderdrakten og fjernet derfor rokokkointeriøret. Kirken fikk da også et nytt alter i kleberstein.
Kirken har også et minne fra slaget på Bergens våg mellom engelske og nederlandske skip i 1665: En kanonkule er støpt fast i veggen.
Ansatte
Domprost er fra mars 2019 forsker, forfatter og tidligere sjefsprest i Sjøforsvaret, Gudmund Waaler.
Blant kirkens organister og kantorer finnes Ingolf Schjøtt, Lars Heggen, Karsten Solheim og Trygve Præsttun. Magnar Mangersnes var domkantor til 2008. Mangersnes var dirigent for Bergen Domkantori, som han grunnla i 1971, og også for Bergen Oratoriekor. Fra 1994 – 2008 hadde dirigent Asbjørn Flåm et guttekor i kirken, med navn Olavskoret. I 2009 ble Kjetil Almenning ny domkantor. Han stiftet i 2009 Bergen Domkor.