cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sentralperspektiv
Topunktsperspektiv
I et kvadratisk rutenett som ligger slik til i grunnplanet at linjene mellom rutene danner en skjev vinkel med grunnlinjen, vil de på et bilde i sentralprojeksjon møtes i to forsvinningspunkt på horisonten. Et vil ligge til venstre for hovedpunktet i avstand d1 fra dette og tilsvarer de parallelle linjene mellom rutene i en retning. Skaren av linjer mellom rutene i den ortogonale retningen vil gi et tilsvarende forsvinningspunkt til høyre for hovedpunkt i avstand d2. Disse to avstandene kan finnes fra transformasjonsligningene som gir sammenhengen
hvor d er avstanden til øyet fra bildeplanet.
Denne avbildningen kalles for et topunktsperspektiv. Et eksempel er vist i figuren til høyre hvor en terning er avbildet. Den står på grunnplanet slik at sidekantene er parallelle med bildeplanet. De vil da i bildet gi et forsvinningspunkt som ligger uendelig langt over eller under horisonten og derfor ikke synes. Men derimot når terningen er plassert på skrå i forhold til grunnplanet, vil disse sidekantene gi opphav til et tredje forsvinningspunkt som kan bli synlig i bildet. Terningnen vil da være fremstilt i et trepunktsperspektiv.
Liste over ordførere i Åsen
Liste over ordførere i Åsen kommune i Nord-Trøndelag.
Jason Reitman
Referanser
<References/>
M (tegneserie)
M er en norsk tegneserie laget av Mads Eriksen. Serien ble først utgitt som biserie i Pondus fra 2004 til 2006.
Mellom 2006 og 2012 ble tegneserien gitt ut som eget blad, men tidligere striper ble publisert i tegneseriebladet Kollektivet fram til 2014. I 2021 returnerte tegneserien i Pondus nr 10/2021.
Publisering
Tidligere hadde serien fast plass i Dagbladet og Adresseavisen. M gikk fast i Pondus (fra Pondus nr 5/2004 til nr 12/2006).
Tegneserien
I striper datert etter seriens tilbakevending i 2021 opptrer ikke Madammen i serien lengre, og karakteren har blitt byttet ut med Mads' nye samboer.
Utgivelser
Hefter:
Psychopathic Records
Psychopathic Records, også kjent som the «Hatchet», er et uavhengig amerikansk plateselskap grunnlagt i 1991 av Joseph Bruce (a.k.a. Violent J) og Joseph Utsler (a.k.a. Shaggy 2 Dope) fra rapduoen Insane Clown Posse (ICP), sammen med tidligere platesjappe-eier og manager Alex Abiss. Selskapets utgivelser er innen undergrunnsrap fra Detroit i sjangrene horrorcore og acidrap.
Charlottes tryllevev (barnebok)
Charlottes tryllevev (eng. Charlotte's Web) er en amerikansk barnebok fra 1952 skrevet av E. B. White og illustrert av Garth Williams. Boken forteller om grisen Wilbur og hans vennskap med edderkoppen Charlotte. Boken ble svært populær da den kom ut, og regnes nå som en moderne klassiker i USA. I 2000 oppførte Publishers Weekly boka som USAs mest solgte barnebok noensinne.
Handling
Boken handler om grisungen Wilbur, som er den minste i kullet og bor på en bondegård. Bondens datter Fernvil beholde ham som kjæledyr, men fem uker gammel blir Wilbur solgt til nabobonden Zuckerman. De andre dyrene på nabogården mobber ham, og i tillegg går det opp for ham at han skal slaktes når han blir større. Så blir han kjent med edderkoppen Charlotte, som finner en måte å redde ham fra slakteren.
Jack Nitzsche
Bernard Alfred «Jack» Nitzsche (født 22. april 1937 i Chicago, død 25. august 2000 i Hollywood) var en amerikansk komponist og musikkprodusent, kjent for sitt samarbeid med blant andre Phil Spector, Neil Young og Rolling Stones. Han ble også nominert til Oscar som sin filmmusikk til filmen Gjøkeredet (One Flew Over the Cuckoo's Nest) i 1975 og for En offiser og en gentleman (An Officer and a Gentleman) fra 1982. Fra den siste filmen vant han Oscar for beste sang sammen med sin daværende hustru Buffy Sainte-Marie og Will Jennings for sangen «Up Where We Belong». Han døde av hjertestans som følge av en lungebetennelse.
Bakgrunn
Nitzsche ble født i Chicago i Illinois, men flyttet i 1955 som 18-åring til Los Angeles for å prøve å etablere seg som jazzsaksofonist.
Musiker
Han startet med å kopiere partiturer da han møtte Sonny Bono, og sammen skrev de sangen «Needles and Pins» for Jackie DeShannon, en sang som senere ble spilt inn av Cher, The Searchers, The Ramones og Crack the Sky. (Jackie DeShannon hevder selv i et radiointervju med Terry Gross på Fresh Air (2010) at sangen ble skrevet ved pianoet, og at hun, Nitzsche and Bono skapte sangen i fellesskap, men uten at hun ble kreditert formelt.)
Han ble etter hvert arrangør og dirigent for produsenten Phil Spector og sto for instrumentering av sangen «River Deep – Mountain High» med Ike & Tina Turner.
Foruten arbeidet med Spector, arbeidet han også nært med vestkystartister som Leon Russell, Glen Campbell, Carol Kaye og Hal Blaine gruppa The Wrecking Crew som fungerte som støtteband for mange popinnspillinger på 1960-tallet, blant annet for The Beach Boys og The Monkees.
Da han organiserte musikk for fjernsynsprogrammet The T.A.M.I. Show i 1964, møtte han The Rolling Stones og medvriket med piano på albumene The Rolling Stones, Now! (eller The Rolling Stones No. 2 i Europa), Out of Our Heads, Aftermath og Between the Buttons samt hitsinglene «Paint It Black» og «Let's Spend the Night Together», og korarrangement for «You Can't Always Get What You Want». I 1968 introduserte Nitzsche bandet for slidegitaristen Ry Cooder noe som fikk stor innvirkning på stilen til bandet i perioden 1969-1973.
Nitzsche jobbet deretter lenge med Neil Young, først som produsent og arrangør på Buffalo Springfields sang «Expecting To Fly», som av mange kritikere blir regnet som en milepæl i den psykedeliske perioden. I 1968 produserte han Youngs selvtitulerte debutalbum sammen med David Briggs. Til tross for at Young hadde store variasjoner i sin musikalske stil, fortsatte han samarbeidet med Nitzsche på en rekke album, blant annet på de store kommersielle suksessene som Harvest og After the Gold Rush. Nitzsche spilte elektrisk piano med Crazy Horse i 1970 og produserte deres debutalbum (uten Young) et år senere.
Til tross for sin store suksess, slet Nitzsche med depresjoner og problemer knyttet til narkotikabruk. Etter han kom med skarp kritikk av Young i et intervju i 1974, hvor han møtte ruset, ble forholdet dem imellom dårligere og de samarbeidet bare sporadisk etter dette. I 1979 ble han arrestert for vold mot kjæresten Carrie Snodgress, som tidlgere hadde vært gift med Young.
Slaget ved Tanga
Slaget ved Tanga også kalt bie-slaget, var i tiden 3. til 5. november 1914 og var det første slag under første verdenskrig mellom britiske og tyske styrker på det afrikanske kontinentet.
Jack Nitzsche
Musiker
På samme tid produserte han album for Graham Parker og Willy DeVille, og konsenterte seg mer om filmmusikk enn popmusikk. han nøt stadig større anerkjennelse som filmmusikkomponist i Hollywood og mottok en Oscar sammen med Buffy Sainte-Marie for «Up Where We Belong» fra filmen En offiser og en gentleman i 1982.
Produksjon (utdrag)
Foruten produksjoner for artister som Tim Buckley, Bobby Darin, Doris Day, Marianne Faithfull, Frankie Laine, The Monkees og Willy DeVille, har han følgende produksjon:
Slaget ved Tanga
Slaget fant sted i det tidligere Tysk Øst-Afrika, i dag Tanzania, ved havnebyen Tanga.
De britiske styrker fra British Indian Army besto hovedsakelig av 8 000 dårlig trent indiske styrker, som fikk støtte fra krysseren HMS «Fox», mens den britiske øverstkommanderende, generalmajor Arthur Aiken, gjorde ikke bruk av den artilleristøtten han kunne ha fått fra HMS «Fox». De tyske styrkene besto av 155 tysk befal og 1 100 askari-soldater.
Slaget ble innledet ved at de britiske styrkene ble landsatt omkring 5 kilometer sør for Tanga. Da britene trodde havnen var minelagt, ønsket de ikke å angripe byen direkte. Dagen etter marsjerte de britiske styrkene mot byen, men unnlot å sende speidere i forveien, slik at de gikk inn i et tysk bakhold. Dette endte i mann-mot-mann kamp, noe de britiske styrkene ikke var trent til. Under kamphandlingene ble de britiske styrkene angrepet av en bisverm, som lot askariene være i fred. Man antar at dette skyldes forskjellig kroppslukt.
Den tyske øverstkommanderende, oberst Paul von Lettow-Vorbeck iverksatte da et motangrep som trengte britene tilbake til landingsstedet. Britene forsøkte dagen etter med en motoffensiv, men blir jaget tilbake i båtene og må evakuere området. Under evakuering etterlater britene en hel del materiell og ammunisjon.
Aydingkol
Aydingkol (kinesisk: 艾丁湖, pinyin: Aiding Hu, «Måneskinnssjøen" på uigursk) er en innsjø i den autonome regionen Xinjiang nordvest i Folkerepublikken Kina. Den er 33 km² stor og har et største dyp på 50 meter. Sjøen, som ligger i Turpansenken, har overflatenivå 154 meter under havnivå, noe som gjør at den er den lavest beliggende i hele Kina.
Paul Weeden
Paul Winston Weeden (født 7. januar 1923 i Indianapolis, død 2. juli 2011 i Oslo ) var en amerikansk-norsk jazzmusiker (gitar) og orkesterleder.
I hjembyen spilte han med nabogutten Wes Montgomery såvel som J.J. Johnson, før han flyttet til New York og Philadelphia. Han ledet Paul Weeden trio med Don Patterson på orgel og Billy James på trommer, til plateinnspilling med Dexter Gordon og Sonny Stitt (Blue Note Records, 1962). Han medvirket også i Coleman Hawkins og Jimi Hendrix’ besetninger på 1960-tallet.
Etter å ha turnert i Sverige (1966), flyttet han til Norge (1971). Med Magni Wentzel, Håkon Nilsen og Svein Christiansen laget de I remember Clifford til EBUs «Eurojazz» (NRK, 1971). Weeden ble sentral i Club 7-miljøet, der han ledet bandet Youngbloods og egen kvartett (med Ole Jacob Hansen på trommer, Bill Mulholland på gitar og Ray Taylor på bass).
Etter at Freddie Green døde, gitaristen i The Count Basie Orchestra, ble Weeden av Basiemedlemmet Harry Edison anbefalt som etterfølger på gitar. Weeden ble kontaktet av orkesterets daværende leder, Frank Foster, og med på turneer fra januar 1988.
På 1990-tallet drev han egen oktett til innspilling, der blant annet medvirket Vidar Johansen, Odd Riisnæs, Roy Nikolaisen, Eivin Sannes, Rune Nicolaysen, Kristen Svendsen og Ole Jacob Hansen.
Dokumentarfilmen Too young to be old av Lene Midling-Jenssen (NRK, 2003) viser Weedens samarbeid med «Grønnes Bad&Jazzforsyning» fra Flekkefjord. Denne ledet også til plateutgivelse (2003). Han ledet frem til 2006 en egen kvintett med Brinck Johnsen, Eivin Sannes, Kristen Svendsen og Tom Olstad.
Han var inntil sin død bosatt i Oslo og var far til musikeren Lasse Weeden.
Timea Vágvölgyi
Timea Vágvölgyi (20. november 1975 i Budapest) er en ungarsk pornostjerne. Hun studerte pedagogikk ved Universitetet i Budapest, og arbeidet som barneskolelærer før gikk inn i pornobransjen hvor hun også er kjent som Timea Margot, Margot Depard, Katarina, Olinka Ferova, Cindy Miel, Cindy Miol, Katalyn Cica, Natacha, Timea, og Margot.
Hun startet sin karriere som modell, før hun gikk over til hardcorevideoer i 1994, der hun hovedsakelig jobbet for Private Media Group. I 1998 forlot hun industrien igjen. Hun hevdet å være lesbisk, og derfor foretrakk lesbiske scener i de filmene hun var med i. Hun snakker ungarsk og tysk flytende. I mange scener bruker hun de samme hvite skoene. Det er også kjent at hun har deltatt i wrestling-konkurranser for damer.
Hun har ingen tatoveringer eller piercinger, noe som er relativt uvanlig blant moderne pornostjerner.
Bernard Freyberg
Bernard Freyberg (født 21. mars 1889, død 4. juli 1963) er New Zealands mest kjente soldat, militærkommandant og generalguvernør på New Zealand. Han nådde i sin militære karriere grad av generalløytnant.
Han ble offiser i British Army under første verdenskrig, tiden da han også ble tildelt Victoria Cross.
Under andre verdenskrig kommanderte han New Zealands ekspedisjonsgruppe i slaget om Kreta, Felttoget i Nord-Afrika og slaget om Monte Cassino.
Freyberg ble tildelt Victoriakorset, utnevnt til Knight Grand Cross  av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden, Knight Commander  av Badets orden, Knight Commander av Order of the British Empire og ble tre ganger tildelt Distinguished Service Order. Utnevnelsen til Knight Commander av Order of the British Empire medførte opphøyelse i ridderstanden og retten til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. I 1951 ble Freyberg adlet som baron Freyberg of Wellington in New Zealand and of Munstead in the County of Surrey. Han ble deretter titulert som lord Freyberg.
Giovanni Lorenzo Bernini
Giovanni Lorenzo Bernini (Gian Lorenzo Bernini) (født 7. desember 1598 i Napoli, død 28. november 1680 i Roma) var en italiensk billedhugger, arkitekt, maler og scenedekoratør i barokken. Under pave Urban VIIIs pontifikat (1623-1644) var Bernini Romas mest bestilte kunstner og fullførte sammen med sine assistenter og elever en stor mengde oppdrag i Peterskirken, blant annet høyalterets 20 meter høye baldakin med snodde søyler. Berninis mest storslagne arkitektoniske verk er allikevel den ellipseformede Petersplassen, fullført i 1667, med dens firedoble kolonnader. Pave Alexander VII gav Bernini i oppdrag å tegne plassen som en storslagen forgård til kirken.
Oppvekst og tidlig karriere
Bernini ble født i Napoli og var sønn av Pietro Bernini, som var billedhugger i byen. I 1605 flyttet familien Bernini til Roma, der Pietro snart fikk i oppdrag å utføre for basilikaen Santa Maria Maggiore et stort relieff som skulle forestille jomfru Marias himmelopptagelse. Pietro fant en beskytter og bestiller i kardinal Scipione Borghese, for hvem han viste sin sønns bråmodne talent.
Svenska Akademien
Akademiet deler ut en rekke høythengende priser, og er internasjonalt mest kjent for sin rolle som jury for nobelprisen i litteratur. I Sverige er akademiet også kjent som utgiver av Svenska Akademiens ordbok, den mest anerkjente ordboken over svensk språk. Akademien deler blant annet ut den norsk-svenske Doblougprisen, Svenska Akademiens Finlandspris, Svenska Akademiens nordiske pris, Svenska Akademiens teaterpris, Bellmanprisen, Kellgrenprisen, Kungliga priset, Svenska Akademiens översättarpris og Svenska Akademiens stora pris.
Akademiet har 18 medlemmer på nummererte stoler, og er selvsupplerende. Når et sete blir vakant velges et nytt medlem av akademiets medlemmer i hemmelig valg. Medlemskapet er på livstid og man kan ikke avgå. Et av medlemmene velges til «permanent sekretær» (ständig sekreterare). Den permanente sekretæren går av ved fylte 70 år dersom akademiet ikke bestemmer annet eller sekretæren selv velger å fratre som sekretær tidligere. Den permanente sekretæren er akademiets talsmann og primus inter pares, og kunngjør blant annet mottageren av nobelprisen i litteratur.
Giovanni Lorenzo Bernini
Oppvekst og tidlig karriere
Ifølge Filippo Baldinucci, som i 1682 publiserte den første biografien over Bernini, Vita del Cavaliere Gio Lorenzo Bernini, utførte Bernini sin første skulptur ved åtte års alder. Baldinucci angir at denne besto av et barnehode som skulle ha imponert alle.
Svenska Akademien
Bakgrunn og stiftelse
Dronning Lovisa Ulrika stiftet i 1753 Vitterhetsakademien, og Gustav III delte sin mors interesse for kultur. Gustav III innså også betydningen av en kulturell "fasade" for å kunne vise sitt politiske enevelde i et bedre lys. Den 20. mars 1786 kunngjorde han sin beslutning om å stifte «ett Samhälle af Aderton Herrar ock Män, till Svenska Språkets stadgande ock upodlande, samt till öfning för Vältaligheten ock Svenska skaldekonsten: Hvilcket Samhälle skall nu ock evärdeligen bära namn af Svenska Academien».
Giovanni Lorenzo Bernini
Oppvekst og tidlig karriere
Bernini fikk sin grunnleggende skolering i farens verksted, der han særlig fulgte arbeidet med relieffer for Santa Maria Maggiore. I 1605 besteg Paul V pavestolen, og sammen med Baldinucci skal den unge Bernini omkring 1611 for paven ha tegnet apostelen Paulus. Paven ble så overveldet at han gav kardinal Maffeo Barberini i oppdrag å personlig overvåke ynglingens kunstneriske utvikling. Berninis første daterbare skulptur anses å være utført i 1611 eller muligens året derpå. I skulpturen «Geiten Amalthea som ammer barnet Jupiter og en satyr» merkes inspirasjon fra hellenistisk skulptur.
Omkring 1611-1613 hugget Bernini to skulpturer på putto-temaet, «Putto lekende med en drage» og «Putto bitt av en delfin». Denne tematikken går tilbake til et populært skulpturmotiv i renessansens bakgårder, en tradisjon som begynte med Donatello og ble utviklet av Andrea del Verrocchio. Berninis første utviklingsfase som billedhugger anses avsluttet omkring 1616. To byster, som tidligere var av ukjent bakgrunn, har gjennom stilanalyse blitt tilskrevet den unge Bernini og hører til denne tidlige perioden. Den ene forestiller Giovanni Battista Santoni (død 1592), biskop av Tricarico; den andre avbilder kirurgen Antonio Coppola (død 1612), virksom ved det florentinske sykehuset i Roma. Begge bystene anses å ha vært utført omkring 1612.
Svenska Akademien
Bakgrunn og stiftelse
De 18 mennene skulle velges fra tre kategorier: Skjønnlitterære forfattere, lærde og herrer. Med herrer mentes menn som gjennom sin byrd, samfunnsstilling og omgangsvaner kunne representere god smak – et formål som speiles i Akademiets valgspråk «Snille och smak». Forbildet var Det franske akademi. De utvalgte skulle være ledende forfattere, filosofer og andre med opinionsbyggende kraft.
Giovanni Lorenzo Bernini
De store skulpturoppdragene
Den unge Bernini fikk kardinal Borgheses oppmerksomhet, og han bestilte fire skulpturgrupper til sin villa på Quirinalhøyden. Den første, «Aeneas, Anchises og Ascanius» (1618–1619), skildrer den mytologiske skikkelsen Aeneas som på sine skuldre bærer sin gamle blinde far Anchises fra det brennende Troja. Ved siden går Aeneas sønn Ascanius, som bærer den hellige ilden. I skulpturen merkes manieristisk innflytelse, spesielt i den spiralformede komposisjonen og de uproporsjonalt lange ekstremitetene.
Med den andre skulpturgruppen, «Pluto og Proserpina» (1621–1622), fremstiller Bernini Plutos dramatiske bortførelse av Proserpina. Den fortvilede Proserpina forsøker forgjeves å kjempe seg bort fra Plutos faste grep. Bernini fant sannsynligvis inspirasjon i Giambolognas skulptur «Ratto delle sabine» (Rovet av sabinerkvinnene) fra 1580-tallet.
«Apollo og Dafne» (1622–1625) oppviser tydelige påvirkninger fra antikkens skulptur, spesielt fra «Apollo di Belvedere», en romersk kopi av en gresk bronseskulptur fra omkring 320 f.Kr. Bernini viser med denne skulpturen sin tekniske virtuositet i å meisle og slipe marmor til en skapning med kroppshull, hår og draperinger. Bernini har fanget det øyeblikket da den skjønne nymfen Dafne, jaget av den amorøse Apollo, forvandles til et laurbladtre.
Den siste av kardinal Borgheses bestilninger, «David» (1623–1624), viser den unge David som med besluttsomhet og energi gjør slyngen klar før møtet med filisterkjempen Goliat. Med sammenpressede lepper gjør David seg klar for strid.
Under pave Urban VIIIs pontifikat (1623–1644) var Bernini Romas mest bestilte kunstner og fullførte sammen med sine assistenter og elever en stor mengde oppdrag i Peterskirken, blant annet høyalterets 20 meter høye baldakin med snodde søyler.
I juli 1650 fikk Bernini i oppdrag å utføre en byste som skulle forestille Francesco I d'Este (1610–1658), hertug av Modena. Til tross for at Bernini aldri traff hertugen, men kun hadde et malt portrett som grunnlag for bysten, klarte han å gi følelsen av en hel skikkelse, til tross for at den bare består av et hode og armløse skuldre. Draperingens dramatiske utføring og hertugens krøllete hår er spesielt godt fremstilt.
Svenska Akademien
Bakgrunn og stiftelse
Gustav III hadde opprinnelig tenkt at Akademiet skulle ha 20 medlemmer. At det så ble 18, sies å bero på at han syntes at «De Aderton» hadde en mer høytidelig klang når det ble uttalt.
Giovanni Lorenzo Bernini
De store skulpturoppdragene
Berninis skulpturelle mesterverk anses å være «Den hellige Teresas ekstase» (1647–1652) i Cornaro-kapellet i kirken Santa Maria della Vittoria på Quirinalen. Skulpturen fremstiller den spanske karmelitthelgenen Teresa av Ávila i meditativ ekstase. En engel skal akkurat til å gjennombore hennes hjerte med den guddommelige kjærlighetens pil. I Cornaro-kapellet sammenfører Bernini skulptur, arkitektur, freskomaleri og stukkatur til en helhet.
I sin alders høst utførte Bernini skulpturen «Salige Ludovica Albertoni» (1671–1674), plassert i kirken San Francesco a Ripa i Trastevere.
Skulpturens innovasjoner
Bernini anvendte i stor utstrekning farge- og lysvirkning for å aksentuere sine skulpturale verker. Flerfarget marmor hadde tidligere vært lite brukt i europeiske skulpturer, men mot slutten av 1500-tallet kom den på moten for bysteskulpturer: Man kombinerte hvite marmorhoder og flerfarvede overkropper. I sin dagbok nevner den franske mesenen Paul Fréart, Sieur de Chantelou, at Bernini selv mente at billedhuggerens vanskeligste oppgave var å formidle inntrykket av farveeffekt i den hvite marmoren.
Svenska Akademien
Bakgrunn og stiftelse
Gustav III utså selv Akademiets 13 første medlemmer, de resterende fem skulle Akademiet selv velge, med kongens godkjennelse. De 13 som ble utvalgt av kongen var:
Giovanni Lorenzo Bernini
Skulpturens innovasjoner
Samspillet mellom ulike fargetemaer er spesielt påtagelig i Berninis skulpturale mesterverk «Den hellige Teresas ekstase» (1647–1652) i Cornaro-kapellet i kirken Santa Maria della Vittoria. Kontrasten er sterk mellom selve skulpturgruppen i hvit marmor, engelen som er i ferd med å gjennombore Teresas hjerte med den guddommelige kjærlighetens pil, og de flankerende parstilte marmorkolonnene. Scenen finner sted på en stor sky mot en bakgrunn av regnbueskimrende alabaster. Foruten rikelig med lyskastere lyses skulpturen opp av dagslys fra et skjult vindu bak et kronende pediment. Høyere opp i kapellet er fargeskjemaet lyst, og i takvelvet framstilles den åpne himmelen, hvor det guddommelige lyset skinner.
Med sin innovative anvendelse av farge og lys, la Bernini grunnen for en ny utvikling innenfor den europeiske skulpturkunsten. Senere romerske, norditalienske og fremfor alt østerrikske og tyske billedhuggere kom til å finne stor inspirasjon i Berninis skulpturer.
Svenska Akademien
Bakgrunn og stiftelse
Ved stiftelsen i Börshuset i Gamla stan den 5. april 1786 holdt disse sine inntredelsestaler og foretok så valg av de gjenstående fem medlemmene, nemlig:
Giovanni Lorenzo Bernini
Arkitekten Bernini
Berninis første prosjekt som arkitekt var å utforme en ny fasade til kirken Santa Bibiana øst i Roma. Relikviene etter Bibiana, hennes mor Dafrosa og søsteren Demetria hadde i lang tid vært forsvunnet, men de ble gjenfunnet i 1624, og Urban VIII feiret dette ved å renovere kirken. Bernini fikk også i oppdrag å utføre en statue som skulle forestille den hellige Bibiana.
Den kirken Bernini selv mente seg mest fornøyd med, er Sant'Andrea al Quirinale (1658–1671) på Quirinalen. Den temmelig enkle fasaden med en halvsirkelformet portal skjuler et overdådig interiør med blant annet forgylt stukkatur og polykrom marmor. En skulptur av apostelen Andreas synes å sveve over høyalteret. Den rike kardinal Camillo Pamphili bekostet kirken for jesuittenes novisehus. Bernini tegnet også to kirker i Castelli Romani sør for Roma: San Tommaso da Villanova (i Castel Gandolfo), hvis grunnplan har form av et gresk kors; og Santa Maria Assunta (i Ariccia), hvis grunnplan er sirkulært.
Blant Berninis profane arkitektur bør nevnes fasaden til Palazzo Barberini og paradetrappen Scala Regia, som leder inn til Vatikanet fra Peterskirkens portal. Berninis mest storslagne arkitektoniske verk er allikevel den ellipseformede Petersplassen, fullført i 1667, med dens firedoble kolonnader. Pave Alexander VII gav Bernini i oppdrag å tegne plassen som en storslagen forgård til kirken, og den måtte planlegges slik at så mange mennesker som mulig skulle kunne se paven gi sin velsignelse fra velsignelsesloggiaen eller fra et vindu i Det apostoliske palass. Piazzaens vidstrakte søylegang er tenkt å omfavne de troende.
Svenska Akademien
Bakgrunn og stiftelse
Forut for dette var Abraham Niclas Edelcrantz blitt valgt som Carl Fredrik Scheffers etterfølger.
Giovanni Lorenzo Bernini
Arkitekten Bernini
Bernini lagde også flere fontener i Roma, deriblant Fontana dei Quattro Fiumi på Piazza Navona og Fontana del Tritone på Piazza Barberini.
Maleren Bernini
For Bernini var maleriet en syssel på siden, og han tok aldri på seg noen betydningsfulle oppdrag. De fleste av Berninis malerier kan dateres til 1620- og 1630-tallet. Jo flere bestillinger Bernini fikk innenfor skulptur og arkitektur, desto mindre tid hadde han til maleri. Romas bestillere, som først og fremst bestod av paven, kardinaler og adelsfamilier, ga i oppdrag til Bernini å utføre freskomalerier, og han ansatte da assistenter. Bernini utførte skisser som senere blant annet Carlo Pellegrini og Guido Ubaldo Abbatini arbeidet etter. Abbatini blandet stukkatur og freskomaleri etter Berninis tegninger på en innovativ måte i Capella Pio i kirken Sant'Agostino. I Cornaro-kapellet i Santa Maria della Vittoria forentes Berninis skulptur og arkitektur med Abbatinis maleri for å gi en storslagen syntese av flere kunstarter.
Bernini kalles til Paris
Da Bernini nøt internasjonal berømmelse, inviterte Jean-Baptiste Colbert ham i 1664 til å omstrukturere Louvre for kong Ludvig XIVs regning. Det følgende året reiste Bernini til Paris og la snart frem sine tegninger for en ny østfasade. Berninis første prosjekt viste et konvekst midtparti med en tilsvarende oval vestibyle i aksen og en to etasjer høy paradehall. Den øverste etasjen med runde vinduer uttryktes med parvis stilte pilastre og hadde blant annet franske liljer som dekorativt motiv. Det konvekse midtpartiet var forbundet med fløyene av konkave sidepartier. Bernini utviklet i dette prosjektet temaet fra kirken Sant'Andrea al Quirinale som han hadde påbegynt i 1658. Fasaden viste en tydelig vekselvirkning mellom konvekse og konkave former. Bernini kan også ha funnet inspirasjon i fasaden til Santa Maria della Pace (påbegynt i 1656), tegnet av arkitektkollegaen Pietro da Cortona, som i flere fasader brukte den konveks-konkave tematikken, og allerede på slutten av 1630-tallet hadde anvendt en fremhevet kurve i fasaden til kuppelkirken Santi Luca e Martina ved Forum Romanum.
Berninis forslag til Louvres østfasade passet imidlertid ikke franskmannens smak, og oppdraget gikk i stedet til arkitekten Claude Perrault.
Svenska Akademien
Bakgrunn og stiftelse
Blant de atten utvalgte fantes da, ved siden av den oposisjonelle Thomas Thorild, Sveriges tre største opplysningsfilosofer. Disse var Rosenstein (som permanent  sekretær; han var da allerede informator for kronprinsen), Kellgren (Akademiets første ordfører; han var fra før kongelig handsekreterare) og  Leopold (daværende kongelig bibliotekar). Akademiets statutter er for en stor del forfattet av kongen selv og minner om Det franske akademiets statutter. Ifølge statuttene er Akademiets fremste oppgave å arbeide for det svenske språkets «renhet, styrke og høyhet» (på nåtidens språk omtrent «klarhet uttrykksfullhet og anseelse»).
For å oppnå dette begynte man å utgi Svenska Akademiens ordbok (SAOB), arrangere konkurranser samt å gi ut en årlig utmerkelse til en fremstående svensk person. Allerede fra begynnelsen fantes ambisjonen om å gi ut en normativ ordbok som skulle til ytterligere utvikling og forfining av det svenske språket. Boken ble likevel ikke virkelighet før mange år senere. I valgspråket «Snille och smak» anså man at snille viste til begavelsens skapende kraft og smak til de mer intellektuelle forutsetningene som behøves for å bearbeide inspirasjonen. Ifølge Akademiets egen historieskrivning, inkluderte valgspråket derfor både et apollinsk og et dionystisk aspekt.
Tidlige år, 1800-tallet
I 1794 ble medlemmet Gustaf Mauritz Armfelt ekskludert fra Akademiet etter at han i sitt fravær var blitt dømt til døden for landsforræderi.
Til tross for dette beholdt Akademiet sin stilling som Sveriges høyeste autoritet i litterære og språklige spørsmål. Antallet «herrer» ble etter hvert redusert blant medlemmene og flere skjønnlitterære forfattere som Erik Gustaf Geijer og Esaias Tegnér fikk plass i Akademiet. Akademiet engasjerte seg i å arbeide med den ordboken over det svenske språket som Gustav III hadde bestilt, og i å arrangere litterære premiekonkurranser som fikk høy status. På 1820-tallet bremset Akademiets virksomhet opp, mye på grunn av et angrep fra representanter for den nye litteraturen.
I det følgende decenniet utviklet den svenske litteraturen seg sterkt. Dette tiltalte ikke Wirsén, noe som gjorde ham mindre populær blant den yngre generasjonen forfattere. Akademiet og dets medlemmer var stadig mål for kritikk i den såkalte Strindbergsfeiden.
På slutten av 1800-tallet var Akademiet marginalisert. Et utviklet bokmarked gjorde forfattere mindre avhengige av Akademiets anerkjennelse og folkebevegelser som vokste frem, gjorde at Akademiet hadde mistet mye av sin tidligere betydning. Dette kom imidlertid til å endre seg da Akademiet fikk oppdraget med å dele ut nobelprisen i litteratur, noe som ga Akademiet en ny, betydningsfull oppgave.
1900-tallet, tidlig 2000-tall
I 1912 erstattet Erik Axel Karlfeldt Wirsén som permanent sekretær. I Karlfeldts 18 år på posten ble Akademiet modernisert og ble åpnet for den nye tidens forfattere. Blant annet ble den første kvinnen, Selma Lagerlöf, valgt som medlem etter en endring av statuttene i 1914.
På 1900-talet kom Akademiet til å få internasjonal og årlig oppmerksomhet i forbindelse med utdelingen av nobelprisen i litteratur. Oppmerksomheten økte også ettersom antallet andre kulturpriser og -stipendier som ble delt ut ble stadig flere. På 1940- og 1950-tallet ble akademiets anseelse styrket. De fleste av de mest fremstående skjønnlitterære forfatterne ble valgt inn som medlemmer og nobelprisen ble delt ut til flere av de mest anerkjente forfatterne i 1900-tallets litteratur. De følgende decennienes mer radikale syn på samfunn og kultur forandret likevel synet på Akademiet og det ble fra mange hold ansett for å være verdensfjernt. Kritikken kulminerte da Akademiet delte ut nobelprisen i litteratur i 1974 til to av sine egne medlemmer, noe som ble hardt kritisert
På 1900-tallet fortsatte utgivelsen av SAOB, i langsom takt. Svenska Akademiens ordlista (SAOL), hvis første utgave kom allerede i 1874, kom i løpet av sekelet ut i seks ulike opplag.
I 2009 kom tobindsverket Svensk ordbok utgitt av Svenska Akademien (SO). Rundt tusenårskiftet ble både SAOB (1997 ) og SAOL (2009 ) gjort tilgjengelige på internett og alle tre ordbøkene kan fra 2017 nås på den felles språkressursen svenska.se.
Uenighet innen Akademiet har i de senere årene ført til at flere medlemmer har forlatt det aktive arbeidet i Akademiet. I 1989 forlot tre medlemmer arbeidet, delvis med kobling til Salman Rushdie-saken. Våren 2018 forlot et antall medlemmer arbeidet i Akademiet som en følge av at det ble oppdaget brudd på taushetsplikten og innhabilitetsproblemer samt meningsforskjeller vedrørende håndteringen av dette, i samme omgang fratrådte også den permanente sekretæren.
Permanent sekretær
Gustav III bestemte at akademiets sekretær skulle beholde sin stilling resten av livet, men dette prinsippet har siden blitt forlatt. Den svenske tittelen, ständige sekreteraren gjenspeiler imidlertid fortsatt intensjonen om at sekretæren skulle sitte permanent. På 1900-tallet ble det vanlig at sekretæren gikk av ved fylte 70 år «om inte Akademien annorlunda beslutar». 1. juni 2015 tiltrådte Sara Danius som første kvinnelige sekretær. Men den 12. april 2018 avgikk hun som sekretær som følge av konfliktene i Akademiet i 2018.
Følgende personer har hatt posten som permanent sekretær:
Virksomhet
Akademiets hensikt er ifølge statuttene å: «arbeta uppå Svenska språkets renhet, styrka och höghet, så uti vetenskaper, som serdeles i anseende till Skaldekonsten och Vältaligheten uti alla dess tillhörande delar, jemväl uti then, som tjenar att tolka de Himmelska Sanningar.» Akademiets medlemmer møtes omkring 30 ganger per år. Til hvert møte disponerer man 18 sølvjetonger til fordeling mellom medlemmene som bidrag til reisekostnader og liknende ved deltagelse i møtene. Jetongene kan byttes mot kontanter, i dagens penger, omkring 100 kroner. I tillegg får deltagerne tilskudd for å dekke kostnader som kan henføres direkte til møtene.
Utover disse lukkede møtene, holdes det hvert år et offentlig møte på Akademiets høytidsdag den 20. desember, Gustav II Adolfs fødselsdag (etter den gregorianske kalenderen). Fra begynnelsen ble det holdt offentlige møter også når et nytt medlem inntrådte i Akademiet, men fra 1837 har disse høytidelighetene vanligvis blitt slått sammen med det årlige høytidsmøtet. I flere år er høytidsmøtene den 20. desember sendt direkte i Sveriges Radio.
Nobelprisen i litteratur
I 1900 påtok Akademiet seg, etter en viss tvil, oppdraget med, etter Alfred Nobels testamente, å velge mottaker av nobelprisen i litteratur. Akademiets medlemmer har rett til å nominere kandidater sammen med medlemmer av tilsvarende utenlandske sammenslutninger samt tidligere nobelprisvinnere.
I senere tid har man hvert år hatt mellom 200 og 300 forslag å ta stilling til, noe som har gitt akademiets medlemmer en betydelig arbeidsmengde. Man har omkring et halvt år på seg til å komme frem til en beslutning. I løpet av den tiden må man sette seg inn i og bedømme kandidatenes samlede produksjon, som i noen tilfeller kan være på ukjente språk som akademimedlemmene bare har begrenset kunnskap om. Dersom kandidatenes produksjon finnes oversatt til et mer allment kjent språk, kan man gå den veien, men det gjenstår da på en eller annen måte å bedømme hvorvidt oversettelsen yter forfatteren rettferdighet. Nobelprisen er blitt utdelt hvert år siden 1901, med unntak av et fåtall ganger når utdelingen er innstilt eller utsatt til et påfølgende år. Sist skjedde dette i 2018
Akademimedlemmet og den permanente sekretæren Erik Axel Karlfeldt (innvalgt til stol 11 i 1904) ble ett år selv nominert til prisen, men avslo sitt kandidatur. I 1931 ble han likevel tildelt prisen posthumt.
Stora priset
I 1786 innstiftet Gustav III Stora priset. Prisen anses å være Akademiets fornemste og består av en gullmedalje. Stora priset er delt ut til blant andre Selma Lagerlöf (1904 og 1909), Herbert Tingsten (1966), Astrid Lindgren (1971), Evert Taube (1972) og Tove Jansson (1994).
Svenska Akademiens ordliste
Svenska Akademiens ordlista över svenska språket (SAOL) er en konsentrert ordbok i ett bind med bare delvise ordforklaringer. Første opplag kom i 1874 og det 14. og hittil siste i 2015. Til og med 7. opplag i 1900 hadde verket navnet Ordlista öfver svenska språket. Når det gjelder bokstavering, er SAOL alltid oppfattet som normerende. Men opprinnelig var den ikke ansett som en rettesnor for «godt språk» og skulle heller speile det svenske språket slik det ble brukt i virkeligheten. Dette ble endret med det 13. opplaget.
Ferdiggjøringen av Svenska Akademiens ordbok
Svenska Akademiens ordbok (SAOB) er et etymologiskt oppslagsverk over det svenske språket som gir ut av Akademiet. Det er det største oppslagsverk som er utgitt i Norden.
I 1786 bestemte Akademiet at det skulle skrives en ordbok. Med visse avbrudd har arbeidet pågått siden. Det første bindet var ferdig i 1898. I mai 2017 hadde ordboksredaksjonen kommet til ordet vret. Det siste bindet er beregnet utgitt om ytterligere et par år (per 2019).
Bokutgivelser
Akademiet utgir også andre bøker om det svenske språket, blant annet
Svenska Akademiens handlingar er utgitt siden etableringen i 1786, oftest i form av årbøker med blant annet taler og tekster fra Akedemiets årlige høytidsmøte (med nyinnvalgte medlemmers tiltredelsestaler)
Talerett vedørende klassikerbeskyttelse
Akademiet har eksklusiv rett til etter §51 i den svenske loven om opphavsrett til å reise sak for domstolen om en avdød opphavsmanns litterære verk gjenutgis offentlig slik at det krenker «den andliga odlingen». I 2009, 49 år etter at bestemmelsen kom til, hadde den ennå ikke blitt brukt, men den kan likefullt være et virkemiddel i enkeltstående tilfeller. Akademiets juridiske rådgivere kommenterte i 2005 at bestemmelsene ville være svært vanskelige å bruke, blant annet på grunn av de høye beviskravene som må oppfylles; at det vil være vanskelig å bevise at en part har krenket den «andlige odlingens interessen» når knapt noen kan forklare hva uttrykket «andlig odling» innebærer
Bestemmelsen i §51 (1960:729) og den lovparagrafen som regulerer retten til å anlegge sak, §6 (1993:1212), ble nevnt i et dom våren 2018 for å avgjøre om Akademiet muligens er en svensk myndighet og dermed omfattes av offentlighetsprisippet. Spørsmålet skulle avgjøres i kammerretten.
Utgivningsrett for Post- och inrikes tidningar
I 1791 overtok Akademiet eiendomsretten til Post- och Inrikes tidningar (POIT) for å finansiere arbeidet med ordboken og ordlisten. Fra 2007 administrerer Bolagsverket Post- och inrikes tidningar. For dette betaler Bolagsverket en årlig avgift (12 millioner kroner i 2007) til Akademiet.
Medlemmer
Medlemmer har, i det minste tidligere, slik statuttene ble tolket av Akademiet, ikke frivillig kunnet tre ut, noe som enkelte har stilt spørsmål ved på bakgrunn av den negative organisasjonsfriheten. Derimot kan et medlem ekskluderes om vedkommende anses ha brutt loven eller moralske bud eller brutt sin taushetsplikt når det gjelder Akademiets interne forhold. Flere medlemmer har også selv valgt å «ikke delta» i Akademiets virksomhet. Som en konsekvens av kontroversen i Akademiet i 2017-2018, tydeliggjorde Akademiets høye beskytter, kong Carl XVI Gustaf, Akademiets statutter den 2. mai 2018. Med en tilleggsbestemmelse, §XI a, er det mulig for et medlem å skriftlig kreve å tre ut, samt at Akademiet kan anse at et medlem er trådt ut om vedkommende ikke har deltatt i Akademiets arbeid i en periode på 2 år. Hvert halvår velges en direktør (ordfører) og en kansler (viseordfører). Et av medlemmene utses til permanent sekretær, opprinnelig for livstid. Denne forpliktelsen opphører når vedkommende blir 70 år, om ikke Akademiet bestemmer noe annet.
Nåværende medlemmer
Tabellen gir en oversikt over Svenska Akademiens nåværende medlemmer og deres respektive stolnummer. De medlemmene som våren 2018 meddelte at de ikke lenger deltar i Akademiets arbeid er markert. De fleste har sluttet å delta i forbindelse med kontroversene omkring Jean-Claude Arnault, men andre hadde av forskjellige grunner sluttet tidligere. (Informasjonen er oppdatert per 18. januar 2019).
Medlemmer som har sluttet å møte i Akademiet
I årenes løp har flere medlemmer forlatt Akademiets arbeid. Et medlem anses ifølge de historiske statuttene og den praksis som er basert på disse, ikke å kunne avgå uten å være garantert sin plass resten av livet.
I 2018 ble det stilt spørsmål ved dette regelverket ettersom flere medlemmer allerede hadde sluttet å delta i virksomheten og nå valgte ytterligere fem å gjøre det samme. I praksis førte dette til at Akademiet nådde grensen for hvor mange medlemmer som det ifølge statuttene må ha for å kunne virke. Det har vakt debatt at medlemmer ikke har hatt mulighet til å tre ut selv om de ønsket det. Ifølge tidligere sekretær Lars Gyllensten har Akademiets statutter ikke heller tidligere forhindret en uttredelse og uttredelse/utelukkelse har skjedd i et par tilfeller tidligere. En konsekvens av den hittil gjeldende praksis innebærer at en «avhoppers» stol ikke ble besatt på nytt før innehaveren var død. Statuttenes åpning for å besette en stol på nytt etter uttredelse har ikke vært benyttet i noen av de aktuelle tilfellene. Derimot har Akademiet blant annet innført en regel om at den permanente sekretæren nå skal fratre denne rollen senest ved 70 års alder, om ikke Akademiet beslutter noe annet.
I april 2018 meddelte Akademiet at man går gjennom regelverket for å endre det og gi mulighet for å tre ut av Akademiet for medlemmer som ønsker det. Den 19. april 2018 krevde Lotta Lotass å tre ut av Svenska Akademien etter at kongen hadde meddelt at en endring i statuttene innebærer at medlemmer kan forlate sine stoler. Uttredelsen ble innvilget den 7. mai samme år.
Armfeltske konspirasjonen i 1794
Gustaf Mauritz Armfelt som var medlem av Akademiet ble dømt til døden i Svea hovrätt for forræderi hvorved han ble fratatt alle sine embeter og titler, deriblant også sitt medlemskap i Akademiet. Da Gustav IV Adolf ble myndig, ble dommen mot Armfelt trukket tilbake i 1799, og han ble på nytt utsett til medlem av Akademiet i 1805, innen han på nytt ble ekskludert i 1811 etter at han hadde gått i den russiske tsarens tjeneste som en følge av Finlands forening med Russland.
Akademiens suspensjon 1795–1797
I etterdønningene av mordet på Gustav III ble situasjonen vanskelig for Akademiet. I januar 1795 meddelte formynderregjeringen under hertug Karl at Akademiet skulle suspenderes i to år. Trolig sto Gustaf Adolf Reuterholm bak dette og årsakene til beslutningen var trolig at
På Reuterholms ordre ble Silfverstolpe arrestert for talen og det ble planlagt å arrestere von Rosenstein for at han hadde tillatt at talen ble holdt. Tanken var trolig å oppløse Akademiet. Kongen var imidlertid ikke mer opprørt enn at Silfverstolpe ble løslatt. Kongen ble myndig den 1. november 1796 og Reuterholm ble like etter sendt i eksil. Akademiet kunne gjenoppta sin arbeid kort tid etter.
Hamiltonaffæren i 1881
I 1881 valgte Henning Hamilton på stol 9 å forlate alle de akademier og lærde foreninger han var medlem i, deriblant Svenska Akademien, på grunn av den såkalte Hamiltonaffæren samme år. Det ble avslørt av Hamilton hadde underslått omkring 800,000 svenske kroner, tilsvarende omkring 44 millioner SEK omregnet i 2017 basert på konsumprisindeksen eller omkring 88 millioner kroner regnet etter lønnsindeksen for samme år.
En nevø dekket inn summen, og dermed unngikk Hamilton tiltale. Han reiste i eksil til Frankrike og døde i 1886. Allerede i 1882, fire år før Hamilton døde, valgte Akademiet inn Esaias Tegnér den yngre på stol nummer 9 etter Hamilton. Det er imidlertid uklart om Hamilton ble ekskludert eller forlot Akademiet.
Salman Rushdie-affæren i 1989
I 1989 valgte to medlemmer, Lars Gyllensten på stol nr 14 og Kerstin Ekman på stol nr 15, å slutte å delta i Akademiets arbeid i protest mot det de oppfattet som feighet fra Akademiets side i forbindelse med Salmam Rushdie-affæren. Det er siden med jevne mellomrom stilt spørsmål ved om bare denne saken alene er årsak til at Gyllensten og Ekman uavhengig av hverandre valgte å ikke delta i Akademiets arbeid videre.
I september 1989 meddelte Werner Aspenström at han ville forlate Akademiets arbeid «av personlige grunner».
Den 7. mai 2018 meddelte Akademiet av Kerstin Ekman var bevilget uttredelse av Akademiet.
Arnault-saken 2017–2018
Svenska Akademien hadde fra 2010 finansiert virksomheten i klubben Forum med 126 000 kroner per år. Forum ble drevet av ekteparet Jean-Claude Arnault (kalt «Kulturprofilen» i media) og akademimedlemmet Katarina Frostenson. I en granskning i Dagens Nyheter i november 2017 i forbindelse med #metoo-kampanjen ble Arnault anklaget for seksuelle overgrep mot en rekke kvinner. Arnault ble så også anklaget for å ha lekket navnene på kommende nobelprisvinnere. Akademiet avbrøt alt samarbeid med Forum og Akademiets permanente sekretær, Sara Danius, sa så i en uttalelse at «medlemmer, medlemmers døtre, medlemmers koner og personal ved Akademiens kanselli er utsatt for uønsket intimitet eller upassende behandling» av Arnault. En utredning om hvordan Akademiet hadde håndtert denne saken ble bestilt fra et advokatfirma av Akademiet via den permanente sekretæren Sara Danius etter publiseringen i Dagens Nyheter. Denne utredningen ble levert i mars 2018, men Akademiet var da ikke enige om hvilket tiltak utredningsresultatet burde føre til.
5. april 2018 stemte Akademiet over et forslag om å uteslutte Frostenson, noe som ikke fikk tilstrekkelig støtte. Etter avstemningen, der seks medlemmer stemte for eksklusjon og åtte stemte mot, erklærte medlemmene Kjell Espmark, Klas Östergren og Peter Englund at de ikke lengre kommer til å delta i Akademiets arbeid. Englund forklarte at hans beslutning var motivert av misnøye med håndteringen av mislighetene rundt Akademiet som ble oppdaget høsten 2017.
På Akademiets ordinære møte den 12. april 2018 gikk Sara Danius av som permanent sekretær og hun meddelte samtidig av hun ikke kommer til å delta videre i Akademiets arbeid.
Den 27. april meddelte Sara Stridsberg Akademiet at hun ønsker å slutte som medlem. Som en umiddelbar konsekvens av kontroversen ble det gjort endringer i statuttene vedrørende medlemmers uttreden av Akademiet 2. mai 2018, hvoretter Sara Stridsberg og Klas Östergren som begge hadde søkt om å tre ut, ble innvilget uttredelse 7. mai. Endringene i statuttene gjorde det mulig at også Kerstin Ekman og Lotta Lotass fikk innvilget uttredelse samtidig.
Axvall
Axvall er et tettsted i Skara kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 186 innbyggere. Axvall er det nest største tettstedet i kommunen, bare Skara er større.
I Axvall ligger det en folkehøyskole og en grunnskole (1. til 6. trinn). I utkanten av Axvall ligger restene av middelalderborgen Axevalla hus, og på den nærliggende Axevalla hed øvde tidligere Skaraborgs regemente og Västgöta regemente. I den gamle leiren ligger i dag Pansarmuseet i Axvall.
Det tidligere sanatoriet Stora Ekebergs sanatorium er i dag vandrerhjem med restaurant. Like nord for Axvall ligger Axevalla travbane og Skara Sommarland.
Axvall har dagligvarehandel, pizzeria, bensinstasjon og gode bussforbindelser med Skara, Lidköping og Skövde.
Høsten 2006 startet juiceselskapet PJ Fresh Company produksjon av upasteurisert jus i Axvall. Allerede i desember samme år gikk firmaet konkurs, men konkursboet ble kjøpt opp av Brämhults Juice AB som fortsatte produksjonen. Den foregår i den gamle meieribygningen i Axvall.
Giftsnokfamilien
Giftsnokfamilien, giftsnoker eller elapider (Elapidae) er en gruppe med svært giftige slanger som finnes i tropiske og subtropiske områder over det meste av verden, unntatt i Europa, men inkludert Det indiske hav og Stillehavet. Gruppen inkluderer i henhold til ITIS (2020) cirka 192 arter (274 taxa) fordelt i 41 slekter og tre underfamilier.