cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Økonomisk idehistorie
Merkantilismen
Merkantilisme er navnet på det økonomisk-politiske system (système mercantile) og tenkning som ekspansive stater forsøkte å følge i tidlig nytid, fra slutten av 1500-tallet til 1800-tallet. Med renessansen og Opplysningstiden dreide fokuset seg bort fra de kirkelig moralske aspektene ved økonomisk atferd, mens Oppdagelsestiden og industrialiseringen satte fokus på nasjonal økonomisk vekst og politikk. Merkantilismens program la grunnlaget for den industrielle revolusjon. Begrepet merkantilisme ble gitt i ettertid av denne politikkens kritikere, særlig fysiokraten Mirabeau, og var en slags syntese av teoretisk tenking og praktisk politikk. Merkantilismen fokuserte på produksjon, industrialisering, handelsbalanse og økonomisk nasjonsbygging, og tilhengerne mente at nasjoner måtte industrialiseres før de kunne ta del i likeverdig og fruktbar inernasjonal handel.
Den merkantilistiske politikk kom forut for merkantilistiske teorier, men tenkerne var særlig i starten ofte handelsmenn som gjennom skriftene fremmet et spesielt politisk syn. Den merkantilistiske politikken oppsto i Venezia på 1300-tallet og i England fra 1485. Under Henrik VII ble Englands tilbakeliggende økonomi med stor eksport av ull bevisst lagt om til satsing på egen produksjon av tekstiler og andre industrivarer gjennom industrialisering. Import av ferdigvarer fra Kontinentet ble bevisst motarbeidet. Henrik innførte toll på eksport av rå ull til Kontinentet, og skattefrihet og tidsbegrensede monopoler til entreprenører som startet spinnerier og veverier i England. Håndverkere ble tiltrukket fra Italia og Holland. Eksporttollen økte råvarekostnadene for spinneriene i utlandet, og hjalp dermed industrialiseringen i England. Denne såkalte Tudorplanen ble videreført av etterfølgerne og skapte rask og sterk økonomisk vekst. Spania førte ennå ikke en slik politikk, der fikk jordeierne gjennomslag for en fortsatt favorisering av den store ulleksporten fra fjelltraktene i Castilla, som forsynte europeisk tekstilindustri i strid med Englands interesser. Da spanjolene oppdaget Amerika slo de inn på en økonomisk politikk som ensidig favoriserte handelsoverskudd og nettooverskudd av edelmetaller, en avart av merkantilistisk politikk som ikke ga industrialisering. Andre land tok derimot etter den engelske, planmessige favoriseringen av håndverk og industri til erstatning for råvareøkonomi – ikke minst Frankrike under Jean-Baptiste Colbert i andre halvdel av 1600-tallet. En beslektet og litt senere politikk utgjorde kameralismen i det politisk splittede Tyskland, hvor ønsket om statssamling og sentralisering skapte bevissthet om å integrere markeder og mobilisere ressurser. Kameralismen hadde sterkt fokus på statens finanser og ble først utviklet i Preussen, hvor Veit Ludwig von Seckendorff var en tidlig kameralistisk tenker og embedsmann. Den tyske merkantilismen la sterkere vekt på en sterk stat enn man så i andre land, og det var denne tyske, statsorienterte merkantilismen som slo rot i Danmark-Norge.
Selv om kvaliteten av den merkantilistiske analysen økte etter 1650, la hver forfatter ofte vekt på bare ett spørsmål, og det var ingen som maktet å gi en samlet og helhetlig framstilling av økonomiens virkemåte. De viktigste tema i merkantilismen var: Lønningene derimot, måtte ikke få stige for mye fordi det ville ramme eksporten. I England utviklet William Petty og Charles Davenant allerede i andre halvel av 1600-tallet forståelsen av at pengemengden bare utgjorde en brøkdel av nasjonalformuen, og inkluderte også realkapital i målebegrepene for nasjonens velstand. Dette pekte fram mot fysiokratiets fokus på realøkonomiske størrelser, og påvirket nordisk økonomisk tenking gjennom Nordens første økonomiprofessor – Anders Berch ved Uppsalas universitet. Også innen pengeteorien fremsto overgangsfigurer mellom merkantilismen og klassikerne. John Locke oppdaget at prisnivået på en vare avhang av antall tilbydere og etterspørrere, kvantitetsteorien for pengemengden fikk sitt motstykke i en analyse av tilbud og etterspørsel etter varer. Også David Hume pekte framover da han fastslo at positiv handelsbalanse ville gi innenlandsk inflasjon, som ville dempe eksporten og svekke handelsbalansen. Hans pris-valuta-teorem fastslo at ingen land kunne ha varig handelsoverskudd, på samme måte som det ikke kunne være ulik vannstand i verdenshavene. Pengeverdiene ville alltid skape handelsbalanse mellom land på lang sikt. Hume hevdet at økt pengemengde kunne stimulere investeringene og produksjonen gjennom økt etterspørsel, en tanke som 200 år senere ble tatt opp av John Maynard Keynes. Den svenske overgangstenkeren Pehr Niclas Christiernin raffinerte Hume's teorem da han introduserte bevegelige valutakurser i analysen.
Såkalt «klassisk» og «neoklassisk» økonomisk teori siden Adam Smith har stått i sterk opposisjon til merkantilismen. Smith brukte hele 200 sider av sitt hovedverk til å kritisere merkantilismen, men som vi har sett nådde Locke, Hume og andre forgjengere fram til avanserte innsikter som Smith siden inkluderte i sin økonomiske teori. Inspirert av Isaac Newton utviklet sene merkantilister i både England og Italia den erkjennelsen at økonomien kunne analyseres matematisk og vitenskapelig. Mange tenkere mente at økonomien kunne forstås og dermed kontrolleres, og enkelte forsto at regulering av prisene kunne ødelegge markedet og forstyrre etterspørselen. Enkelte tok av slike grunner til orde for å redusere statens inngripen i økonomien, ofte i erkjennelsen av at private og nasjonale interesser sjelden sammenfalt. Adam Smith baserte seg derimot også på en annen tenking som oppstod i opposisjon til merkantilismen, nemlig den kortvarige fysiokratiske skolen.
Merkantilismen stod særlig sterkt i land som opplevde industrialisering og handelsoverskudd, og i tidsrekkefølge slo den igjennom i: England (1485), Spania, Nederland, Frankrike (med et kortvarig avbrekk med fysiokratenes dominans i noen tiår av 1700-tallet), Sverige fra og med Gustav Vasa, Danmark-Norge, Østerrike, Tyskland og USA. Merkantilismen fikk klare tilbakeslag i perioder med liberalistisk økonomisk politikk på 1840-tallet og 1870-tallet, men vendte ofte tilbake som dominant politisk veiledning spesielt i tider med krise eller økonomisk gjenoppbygging, helt fram til våre dager. Både proteksjonismen i USA, i Europa i mellomkrigstiden, og den statlige intervensjonspolitikken i etterkrigstiden kan trolig ses på som utslag av merkantilistisk tenking. Mye motstand mot globalisering har trekk av merkantilistisk tenkning om handelskonkurranse, og enkelte biologisk orienterte økonomer baserer sin analyse av natur- og ressursøkonomi på forestillingen om at verdens ressurser er gitt og ikke kan økes utover en meget klar og endelig grense.
Fysiokratisk mellomspill
Den såkalte fysiokratiske tenking oppsto omtrent samtidig i akademiske miljøer i to merkantilistiske landbruksstater - Frankrike og Danmark-Norge. Tidens «agromani» og svermeri for det naturlige rettet mye fokus på naturens unike verdi, og fysiokratiet tok tidstypisk sitt navn fra gresk (physis = natur, kratos = styre), selv om tilhengerne i Frankrike kalte seg selv les Economistes''. Denne økonomiske tenkingen bygde på opplysningstidens ideer om at samfunnet var styrt av naturlover og lot seg forstå vitenskapelig, og brakte dermed økonomifaget framover selv om fysiokratenes økonomiske kolklusjoner anses som lite valide i dag. Fysiokratene introduserte for første gang økonomiske modeller i økonomisk tenking og analyse, og kan på mange måter anses som et mellomstadium mellom merkantilismen og liberalismen med en kortvarig blomstringstid fra 1750 til 1780. De sentrale skikkelsene var François Quesnay og Mirabeau i Frankrike, og Ludvig Holberg og Otto Didrik Lütken i Danmark-Norge. Fysiokratene tok sterkt til orde mot økonomisk regulering, toll, handelsforbud og andre inngrep, og da Adam Smith oppholdt seg i Paris 1764-66 ble han personlig venn med Quesnay.
To vanlige misforståelser er at fysiokratene utelukkende virket i Frankrike, og at de kun anså landbruket som verdiskapende. Retningen oppsto som en reaksjon på tidens sterke økonomiske regulering av landbruket i Frankrike, og fysiokratene fokuserte mer på de virkelige og reelle vekstfaktorene i opposisjon mot merkantilistenes fokus på handelsoverskudd og monetære forhold. Det praktiske fokuset de utviklet sentrert rundt jordbruket skyldtes teoretisk analyse snarere enn noe bevisst politisk program eller aversjon mot håndverks- og industrinæringene. Quesnay selv utviklet et mer rendyrket syn på landbruket som den eneste verdiskapende næringen i økonomien, men andre fysiokratiske tenkere var mer nyanserte og raffinerte i sine analyser. Eksempelvis så tenkere i land med betydelig gruvedrift eller fiske at også slike næringer var verdiskapende, basert på grunnrente.
François Quesnays utgangspunkt var at det ble produsert større verdier enn hva som trengtes til å betale produksjonskostnadene, og dette overskuddet kaltes nettoproduktet. Fysiokratenes analyse var at arbeid og kapital bare kunne produsere nok til sin egen avlønning, mens land fra naturens side kunne gi det nettoproduktet som ga overskudd og økonomisk vekst. Næringer som ikke bygde på naturressurser kunne derfor ikke skape verdier utover avlønningen til produksjonsfaktorene, og kaltes sterile. De franske fysiokratene studerte først og fremst Nord-Frankrike, som var økonomisk tilbakeliggende og svært lite industrialisert sammenliknet med for eksempel England, og dette kan bidra til å forklare nedvurderingen av industri og handel. Dessuten fokuserte fysiokratene på reelt, fysisk produksjonsutbytte snarere enn produksjonsverdi. Fordi bare jord i praksis skapte nettoprodukt i deres analyse, summerte samfunnets verdiskaping seg til verdien av jordrenten. Quesnay delte økonomien inn i de tre sektorene bønder, jordeiere, og ikke-landbrukssektoren. I sitt «Tableau Economique» viste han sirkulasjonen av penger og nettoprodukt mellom sektorene i en tabelloversikt som minnet om kryssløpsanalyse, hvor hver av de tre sektorene ble postert i en matrise som både produsenter og konsumenter. Total produksjon tilsvarte total konsum og fordelingen av goder mellom de tre sektorene var preget av at bøndene underkonsummerte og adelen overkonsummerte, mens de 'sterile' klassene per definisjon konsumerte akkurat like mye som de produserte. Fysiokratene forsto i likhet med senere økonomer at prisene var bindeleddet som avgjorde fordelingen mellom sektorene, og de forsøkte også å kvanifisere de økonomiske sektorenes størrelse. Dette kom til å bli første steg i retning mot senere tiders økonometri og nasjonalregnskapsanalyse. Det har vært spekulert i om kretsløptenkingen var inspirert av Quesnays kjennskap til blodomløpet gjennom sin udanning og virke som lege.
Fysiokratenes politiske program hadde brodd mot adel og presteskap, underbygget ved at disse gruppene, i likhet med soldater og handelsmen ikke skapte egne verdier, men kun flyttet eller forbrukte verdiene som var skapt i landbruket. Siden bøndenes arbeid i landbruket var verdiskapende, ble fysiokratene etterhvert svært skeptiske til den hardhendte reguleringen av landbruksmarkedene – og til adelens privilegier. Siden jordeierne eide samfunnets eneste kilde til verdiskaping, ville de øke beskatnignen av adelen gjennom å utelukkende beskatte land. Siden markedet fulgte naturlover mente de at økonomien var naturlig selv-regulerende, og tok klar avstand fra merkantilismens regulerte favorisering av industri og eksport foran landbruk og konsum. I Sverige førte den finlandssvenske presten Anders Chydenius nådeløse angrep på merkantilismens regulering allerede i 1765. Mange opplevde på denne tiden en slags omvendelse til liberalismen gjennom kontakt med fysiokratiske eller naturrettslige tanker – blant dem var tidens ledende nordiske økonomer, svenskene Johan Risingh og Anders Nordenkrantz, og dansken Josias Ludwig Gosch.
Fysiokratene tok til orde for en politikk preget av «laissez faire» – politisk avholdenhet fra å styre og regulere. Spesielt angrep de tidens kornlover med toll på, eller forbud mot, eksport av korn. De mente det franske eksportforbudet holdt kornprisene kunstig nede og hemmet utviklingen og profesjonaliseringen av det franske landbruket. Quesnay oppdaget et interessant forhold mellom egen- og fellesinteressen: Enhver arbeider egentlig for andre, men tror han arbeider for seg selv, et sammenfall som vennen Adam Smith beskrev som «den usynlige hånd». Han levde akkurat lenge nok til å se sin student Anne Robert Jacques Turgot bli utnevnt til finansminister i Frankrike i 1774. Selv om fysiokratene overså betydningen av industri, mente de at fri handel kunne effektivisere landbruket og dermed øke velstanden. På denne måten kom de til å få stor politisk og faglig innflytelse på den senere liberalismen. I Sverige mottok Carl Fredrik Scheffer sterk fysiokratisk inspirasjon som ambassadør i Paris, og ble Gustav IIIs økonomiske rådgiver, og var utvilsomt sentral da kornhandelen ble fristilt i 1775 og 1780.
Fysiokratisk økonomi ga i tillegg en vitenskapelig begrunnelse for at adel og presteskap ble ansett som en snylterklasse, og beredte slik grunnen for den franske revolusjon. Derimot delte fysiokratene den merkantilistiske pessimismen med hensyn til økonomisk vekst – den kunne bare drives til et vist punkt gjennom frigjøring av skaperkraften i landbruket, og ville stoppe opp straks dette potensialet ble fullt utnyttet.
Klassisk økonomi
Merkantilistene og fysiokratene beskrev stadig mer komplekse sammenhenger i økonomien, men maktet aldri å beskrive hele økonomiens virkemåte på en helhetlig, innbyrdes logisk og konsistent måte. Det lyktes først da den skotske filosofen Adam Smith utga boken Nasjonenes rikdom i 1776, og etter manges mening grunnla moderne økonomisk teori. Han dannet skole for det som snart fikk navnet «politisk økonomi», og etterhvert «klassisk politisk økonomi» – et sett av helhetlige økonomiske forklaringsmodeller som tok utgangspunkt i Smiths hovedteser. Hovedbidragene kom fra Smith med Nasjonenes rikdom (1776), Jean-Baptiste Say, David Ricardo med Principles (1817), Nassau William Senior, James Mill, sønnen John Stuart Mill med Principles of Political Economy (1848), og tilsist iren John Elliot Cairnes. Disse tenkerne dannet skole for flere generasjoner av økonomiske forfattere og utøvere i hele Europa, ikke minst i Storbritannia og Norden. Det klassiske paradigmet ble etter hundre år avløst av et «neoklassisk» paradigme som videreutviklet den klassiske teorien, og hvor den såkalte marginalismerevolusjonen sto sentralt.
Hovedinnholdet i klassisk økonomisk teori kan sammenfattes slik:
Klassikernes store innflytelse skyldtes utvilsomt at de brakte vitenskap inn i studiet av økonomien, inspirert av tidens store framskritt innen fysikk og andre naturvitenskaper. De viktigste kritikerne innenfor klassisk teori i samtiden var i første rekke Thomas Malthus og Karl Marx, og som begge kom til at økonomiens frie utvikling var grunnleggende uharmonisk og konfliktskapende.
Adam Smith
Adam Smith (1723-1790) søkte å besvare spørsmålet om hvorfor noen land var rike mens andre var fattige, og hva som ga økonomisk vekst. Smith studerte et britisk samfunn som var mer industrialisert enn fysiokratenes Frankrike, hvor spesialiseringen og arbeidsdelingen var kommet lengre, og hvor reformasjonen hadde også vunnet større kirkelig aksept for kapitalismen. I motsetning til mange merkantilistiske skribenter var han ikke forretningsmann, men moralfilosof. Et reiseopphold i Frankrike fra 1764 brakte Smith i direkte kontakt med fysiokratene og han møtte Quesnay. Inspirert av sine lærere Francis Hutcheson og David Hume tok hans økonomiske teori utgangspunkt i hva han mente var naturlige tilbøyeligheter i mennesket, blant annet tilbøyeligheten til handel, til å holde avtaler, og tilbøyeligheten til å ville forbedre sin stilling (avansere materielt). Mennesket var rasjonelle, styrt av egeninteresse, og maksimerte nytte - en konklusjon basert på både direkte observasjon og nitide, historiske studier. Når individet maksimerte sin egen nytte utfra profittmotiv, ville summen av individer øke samfunnets nytte. Det var ikke utfra bakerens godhet at England fikk nok brød, men utfra bakerens ønske om maksimal økonomisk vinning gjennom å selge brød. I sum førte industri- og handelsborgernes egeninteresse og investeringsmotiv til en optimal fordeling av kapital - som gjennom sin bruk av produktive arbeidere var den virkelige kilden til rikdom. I motsetning til arbeidere og jordeiere var kapitalistene alene motivert til å akkumulere kapital utover hva som dekket eget konsum, og økonomisk vekst avhang av at inntektsfordelingen favoriserte kapitalistene.
Når Smith kom til at markedet allokerte godene best, skyldtes det hans observasjon av at de fleste virksomhetsområdene i samtiden var preget av en konkurranse som drev produsentene til å produsere mest mulig effektivt. Siden konkurransen hele tiden presset ned prisene og dermed profitten, hvor kortsiktige «markedspriser» på lang sikt ville falle til de tilsvarte produksjonskostnadene og fjernet all profitt – «naturlige priser». Prisreguleringen fulgte av tilbud og etterspørsel. Reell konkurranse ville drive kapitalistene til å søke den mest effektive bruk av arbeidskraft for å produsere med den tilgjengelige kapitalen. Kapitalens evne til å skape økonomisk vekst avhang altså av arbeidskraftens produktivitet, og denne igjen avhang av arbeidskraftens spesialisering. På sin side var spesialiseringen et resultat av markedets demografiske størrelse, og avhengig av mengden akkumulert kapital som kunne betale arbeiderne og de øvrige innsatsfaktorene. Et av hans mest kjente eksempler er knappenålsfabrikken, hvor han viser at produksjonen kan bli svært effektiv når den deles inn i 18 forskjellige, spesialiserte operasjoner. Hver arbeider er ekspert på en liten del av produksjonen, og klarer dermed å utføre denne operasjonen svært effektivt. Selv om Smith konkluderer at denne spesialiseringen bringer samfunnet framover, var han ikke fremmed for at den også i sin ytterste konsekvens omgjorde arbeiderne til «menneskelige maskiner» fratatt både verdighet og individuell utvikling, og Smith hadde et motsetningsfylt forhold til spesialiseringen.
Smiths markedssyn var sammensatt. Begrepet Den usynlige hånd i Nasjonenes velstand nevnes kun én gang om sammenfallet mellom privat og individuell nytte av investeringer i utlandet. Men han beskriver liknende tanker i sin fascinasjon over hvordan bønder, fiskere og håndverkere hver natt brakte den nødvendige mengde matvarer inn til millionbyen London, helt uten at noen myndighet eller makt befalte dem å gjøre det. Han mente markedet var overlegent til å allokere innsatsfaktorer der de kaster mest av seg, noe som fører til høyest mulig produksjon, motvirker knapphet og skaper velstand. Samtidig var moralfilosofen Smith ikke blind for kapitalistenes umoral, misbruk av markedsmakt og regelrette samarbeid for å manipulere prisene. Han observerte at kapitalister naturlig ville søke muligheter for monopol og prissamarbeid. Når han likevel anbefalte disse kreftenes frie spill, var det i vissheten om at markedets resultat i det minste var bedre enn det resultatet som fulgte av merkantilistisk inngrep og styring - ikke minst i samtidens England. I motsetning til Ricardo og dagens neoklassikere, var Smiths maksime om markedets overlegne ressursallokering preget av historiske snarere enn teoretiske betraktninger, og klart avhengig av tid og sted.
Smith brukte betegnelsen politisk økonomi på faget, og øvde stor innflytelse i Storbritannia og i Danmark-Norge, og da spesielt i Norge. I motsetning til mange danske godseiere, omfavnet norske handelsmenn Adam Smiths lære svært tidlig. Norske handelshus så tydelig interessen av handelsliberalisering og finansierte en oversettelse av Wealth of Nations allerede i 1779 – hvorpå boken solgte i flere eksemplarer i Norge enn i Danmark. Universitetet i Oslo fikk sitt første profrssorat i «statsoeconomie» allerede i 1814, ett år før en liknende stilling ble opprettet i København. Sistnevnte post ble besatt av Oluf Christian Olufsen, som betgnet Adam Smith som «statsoeconomiens ypperste lærer, paa hvis skuldre alle hans Efterfølgere staae».
Nyklassisk økonomi
Økonomisk teori som er utviklet etter ca. 1870 kalles nyklassisk. Sentrale, tidlige bidragsytere fra slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet var Leon Walras, Stanley Jevons, Carl Menger, Alfred Marshall og Knut Wicksell. De sentrale elementene i nyklassisk økonomi er marginalbetraktninger, fokusering på aktøradferd, og bruk av matematiske verktøy for å gjøre analysen kvantitativ og øke presisjonen og etterretteligheten.
Blant det store overveiende flertallet av akademikere blir nyklassisk teori ansett for å være overlegent alle alternativer, og det er derfor dominerende i dagens økonomiundervisning.
Likevektsbegrepet er sentralt for disiplin og identifikasjon i nyklassisk økonomi. Likvekt er ikke et statisk begrep, men omfatter også dynamiske situasjoner med usikkerhet, imperfekt konkurranse, begrenset rasjonalitet, heterogene beslutningstakere, osv.
Keynes
Den britiske økonomen John Maynard Keynes er en av de viktigste bidragsyterne til økonomifaget i det 20. århundre. Han virket i Storbritannia i mellomkrigstiden, og var en forkjemper for en aktiv økonomisk politikken, særlig for å dempe utslagene av lavkonjunkturer, og dermed redusere arbeidsledigheten. Keynes mente at lavkonjunktur ofte skyldtes sviktende etterspørsel, særlig fra privat sektor. Hensiktsmessige politiske tiltak må da ta sikte på å øke etterspørselen, enten ved å redusere skattene eller ved å øke offentlige kjøp av varer og tjenester. Begge deler vil stimulere økonomien.
Ifølge et skille innført av Ragnar Frisch deles det inn i makroøkonomi (hvordan hele økonomien fungerer) og mikroøkonomi (studiet av hvor individer, bedrifter og mindre grupper fatter beslutninger). Bedriftsøkonomi regnes gjerne som en egen disiplin, men kan i likhet med andre underdisipliner som for eksempel arbeidsmarkedsøkonomi, næringsøkonomi, finansiell økonomi, og utviklingsøkonomi sees på som anvendt økonomisk teori (mikroøkonomi).
Undervisning og studier
I de anglosaksiske land er det en betydelig forsknings- og studietradisjon for historisk økonomisk tenkning, og faget står sterkt ved enkelte framstående økonomiske læresteder i USA, Tyskland og Storbritannia. Det systematiske studiet av økonomisk tenkning i historisk kontekst ble tidlig utviklet ve Cambridge, og vant innpass i undervisningen i både historie og samfunnsøkonomi, som et empirisk alternativ til rene teeoristudier. Ofte studerer business-studenter – som f.eks. ved LSE – mye originaltekster av de sentrale klassikere, eller driver case-studier knyttet til økonomisk historie. I Norge har blant annet Tore Jørgen Hanisch og Karl Ove Moene undervist i økonomisk idéhistorie ved Universitetet i Oslo, mens det har vært sterkt vektlagt ved Norges handelshøyskole hvor Agnar Sandmo har stått sentralt. Ofte har Universitetet i Agder hatt et solid fagmiljø, anført av professor Arild Sæther. Undervisningen ved Handelshøyskolen BI har derimot vært mer orientert mot bedriftshistorie, anført av professor Even Lange.
Studiet av økonomifagets historie er mangfoldig, men noen tema og probelmstillinger går ofte igjen:
Eksterne lenker
Geschiedenis van de economie
Den islamske utviklingsbank
Ahmed Mohammed Ali Al-Madani er bankens nåværende president. Banken har 932 ansatte. Det finnes 54 aksjeinnehavere som alle er medlemsstater i OIC. På bakgrunn av innbetalt kapital er de største aksjeinnehaverne i banken fra disse landene: Saudi-Arabia, Sudan, Kuwait, Libya, Tyrkia, De forente arabiske emirater, Iran, Egypt, Indonesia og Pakistan.
Den islamske utviklingsbank fungerer også som en observatør i FN.
Struktur
IsDB består av to organer, juntaen og styret. En gang i året møtes medlemslandenes utsendinger (guvernører). Hvert land sender en guvernør og en stedfortredende guvernør. De fleste av disse er finansministre i de respektive landene med sine representanter. Juntaen fastsetter budsjettet og makten til utviklingsbanken. Som utøvende organ blir styret enig med juntaen om budsjettet. Styret består av 14 personer. Syv av dem representerer de største aksjeinnehaverne i banken, de andre medlemslandene velger de syv øvrige i ledelsen.
Virksomhet
Banken har fullmakt til å akseptere innskudd og mobilisere finansielle ressurser ved hjelp av måter som støttes av sharia. Den islamske utviklingsbank har også ansvar å bistå i markedsføringen av utenrikshandel, spesielt med tanke på kapitalvarer, blant medlemslandene; tilby teknisk assistanse til medlemslandene og utvide treningsfasiliteter for personell engasjert i utviklingsarbeid i muslimske land til å samsvare med sharia. Bankens tjenester som samsvarer med sharia er lån, leasing, avdragssalg, Istisna'a, deltagelse i egenkapital og finansiering.
Myntenheten som brukes av banken er islamsk dinar. Bankens finansår følger den islamske månekalenderen. Arabisk er bankens offisielle språk, men engelsk og fransk er i tillegg brukt som arbeidsspråk.
Medlemmer
Banken har 56 medlemsland. Grunnbetingelsen for medlemskap er at det potensielle medlemslandet bør være et medlem av Den islamske konferanse (OIC), bør være i stand til å betale sitt bidrag til bankens ledelse og være villig til å akseptere slike vilkår som kan bestemmes av juntaen i IsDB. Følgende 56 land er medlemmer:
Just Hjalmar Johansen
Just Hjalmar Johansen (født 18. juni 1956) er en norsk tidligere lokalpolitiker for Høyre. Han var ordfører i Båtsfjord 1999 – 2003, og statssekretær i Kommunal- og regionaldepartementet fra 21. februar til regjeringsskiftet 16. oktober 2005. Han var 2. vararepresentant til Stortinget fra Finnmark 2001 – 2005, og møtte da 3 dager på Stortinget.
Johansen er oppvokst i Båtsfjord og nå (2013) bosatt i Sortland. Han er utdannet elektronikkingeniør, og har bakgrunn som selvstendig næringsdrivende og daglig leder i firmaet Karl Strømme på Sortland. Han var medlem av kommunestyret i Båtsfjord fra 1991. Pr. 2013 er han leder for Nav-kontoret i Øksnes.
Brattfjorden
Brattfjorden (lulesamisk: Rahttavuodna) er en kort fjordarm av Nordfolda i Steigen kommune i Nordland. Den strekker seg litt over 4 kilometer i østlig retning fra innløpet mellom Stigodden i nord og Kvitneset i sør.
Nordsiden er uten bebyggelse og har en bratt stigning opp mot Middagsfjellet (472 moh.) og Ingridtinden (794 moh.). På sørsiden ligger Kvitnesaksla, en stigning opp mot Multindan, Nonstinden (786 moh.) og en spredt gårdsbebyggelse fra Slåttvik i munningen til Brattfjord i fjordbunnen. 3 kilometer langt eid fra Brattfjorden til Helldal ved Vinkfjorden. Stigning opp mot Helldalisen.
Slåttvik har anløp av hurtigbåt. Lokal vei, uten videreforbindelse til annet veinett, langs sørsiden til Furuneset, Makkleira og Nyheim. Det bor to fastboende langs fjorden.
Refleksologforeningen
Refleksologforeningen er en utøverorganisasjon for diplomerte nevrorefleksologer. Refleksologforeningen ble stiftet 10. desember 2008 og er registrert som utøverorganisasjon i Registeret for utøvere av alternativ behandling.
Foreningen er opprettet for å gi pasienter muligheten til å finne en nevrorefleksolog som holder et forsvarlig faglig nivå på sine behandlinger, og for å beskytte medlemmene. Refleksologforeningen har også et yrkesetisk råd hvor pasienter kan henvende seg med eventuelle klager på adferden til et medlem av foreningen.
Refleksologforeningen vedtekter stiller faglige og etiske krav medlemmene for å sikre best mulig behandling. I tillegg til fagkravene som stilles til grunnutdanning, må medlemmene dokumentere etterutdanning tilsvarende tolv timer over to år, samt rette seg etter Refleksologforeningens yrkesetiske regler.
Foreningen har fire styremedlemmer, som velges for to år av gangen. I tillegg er det utnevnt to personer som utgjør Refleksologforeningens Yrkesetiske Råd (RYR). Det er også opprettet et fagutvalg bestående av tre personer som bistår styret i faglige forespørsler og prosjekter. Fagutvalgets medlemmer velges av styret for fire år av gangen.
Mirja Lehtonen
Mirja Lehtonen (født 19. oktober 1942, død 25. august 2009) var en finsk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck.
Lehtonen vant to olympiske medaljer i langrenn under vinter-OL 1964 i Innsbruck. Hun ble nummer to på 5 km for damer, bak Klavdija Bojarskikh fra Sovjetunionen. Hun var også med på det finske stafettlaget som kom på tredjeplass på 3 x 5 km stafett bak Sverige og Sovjetunionen. De andre på laget var Senja Pusula og Toini Pöysti.
Grande (elv i Brasil)
Grande er ei elv i det sørlige sentrale Brasil. Elva er 1 360 km lang. Den har utspring i Mantiqueirafjellene i delstaten Minas Gerais og renner derfra mot vest-nordvest, inn i landet. Dens nedre løp utgjør deler av grensa mellom delstatene Minas Gerais og São Paulo. Ved grensa til delstaten Mato Grosso do Sul løper den sammen med elva Paranaíba og danner elva Paraná.
Elva har en betydelig rolle i produksjon av elektrisitet, og langs Grande ligger flere demninger og reservoarer, som Furnas, deretter Peixotos, og lengre nedstrøms; Água Vermelha. På grunn av mange stryk og fosser er den bare seilbar for mindre båter over kortere strekninger.
Heilo
Heilo (Pluvialis apricaria) er en art i lofamilien og regnes som en kortdistansetrekkfugl.
Underarter
Heilo finnes i to former eller underarter i Norge, vanlig heilo (nordlig, alpin) og sørlig heilo. Den sørlige formen hekker bare på Jæren og Lista, samt på større åpne myrer sørøst i Akershus og Østfold. Den vanlige heiloen hekker over det meste av landet, men er mindre utbredt på Østlandet og Sørlandet.
Atferd
Heiloen legger 4 egg som klekkes etter 27-31 døgn. Ungene forlater reiret etter kort tid, og blir passet av begge foreldre om lag en måned. Heilo er en utpreget trekkfugl, som overvintrer på De britiske øyer og i det sørlige Europa.
Rødlistevurdering
Arten er vurdert til nær truet NT for Norsk rødliste for arter 2021 på fastlandet.
Victoria: An Empire Under the Sun
Ulikt tidligere Paradox Games, som enten fokuserte på utforskning og kolonisering (Europa Universalis) eller krigføring (Hearts of Iron), fokuserer Victoria på domestisk kontroll av nasjonen, og tar for seg industrialisering og sosiale og politiske forandringer i et land. Spillet tillegger stor viktighet i samfunnsøkonomi, og har et komplekst markedssystem som blir beskrevet som et av de beste økonomiske simulatorer noensinne laget, og den er basert på tilbud og etterspørsel og avgjørelser om proteksjonisme eller frihandel er det hensiktmessige i hvert tilfelle. Fans av Paradox-spillene har påstått at dette er det dypeste spillet Paradox har laget så langt, og derfor har det oppnådd stor popularitet i Paradox' fanskare. Til tross for dette fikk Victoria ikke strålende omtaler da det ble utgitt, og fikk i gjennomsnitt 60,4% som karakter fra de mest kjente spillanmelderne (ifølge GameRankings. Kritikere til spillet nevner ofte spillets svært bratte læringskurve som en årsak bak den begrensede suksessen, i tillegg til spillets forholdsmessige foreldede grafikk.
Bente Gullveig Alver
Bente Gullveig Alver (født 26. august 1941 i Danmark, død 2. desember 2020 i Norge), var dr. philos og professor i folkloristikk ved Universitetet i Bergen. Hun var kjent for sin forskning innen magi og trolldom, folkelig religiøsitet og kulturelle perspektiv på sunnhet og sykdom. Hun var også sentral i utarbeidelsen av nasjonale etiske retningslinjer for humaniora og samfunnsvitenskap.
Victoria: An Empire Under the Sun
Seierspoeng
Hovedmålet i spillet er å være nasjonen som avslutter med flest seierspoeng. For å få seierspoeng, må man oppnå suksess i en eller flere av tre kategorier: Den kombinerte summen av disse tre kategoriene avgjør vinneren av spillet. Imidlertid har bare noen få land kapasiteten til å vinne spillet om man spiller et normalt spill, siden nasjonene begynner med langt ifra de samme forutsetningene. Vinnerne blir stort sett de høyt utviklede Europeiske landene med store landområder, som Storbritannia, Frankrike, Tyskland, Russland, USA eller en sjelden gang Kina. Derfor pleier mange spillere foretrekker å spille med andrerangs nasjoner som Brasil, Nederland eller Japan å sette sine egne mål for spillet, som for eksempel å dominere Sør-Amerika i Brasils tilfelle, beseire Belgia for Nederland eller simpelthen å holde nasjonen sin selvstendig, om man velger veldig små nasjoner eller nasjoner med krigshissige naboer eller kolonimakter som har tenkt seg territoriet ditt.
Heilo
Rødlistevurdering
For Svalbard er arten vurdert til sterkt truet ENº (nedgradert) i 2021. Kategorien kommer av svært liten populasjonsstørrelse eller svært begrenset areal, og ble nedgradert fra kritisk truet CR på grunn av populasjoner i nærliggende regioner.
Bente Gullveig Alver
Alver ble født og vokste opp i Danmark. Hun studerte i København og Oslo og tok i 1967 magistergrad i folkeminnevitenskap ved Universitetet i Oslo. Fra 1970 var hun forskningsstipendiat (NAVF) knyttet til Institutt for folkeminnevitenskap ved Universitetet i Oslo. Etter at hun flyttet til Bergen i 1973 var hun med på å bygge opp Etnofolkloristisk institutt ved UiB.
Victoria: An Empire Under the Sun
Økonomi
Det økonomiske systemet i Victoria prøver å simulere flyten av ressurser i verdensmarkedet. Hver provins i spillet produserer en ressurs. Noen ressurser, som hvete, er i første omgang etterspurt av POPs (befolkningen), og kan selges direkte til disse. Andre materialer, som trevirke, konsumeres i størst grad av industrien, men kan også bli solgt direkte for mindre fortjeneste. Spilleren har en rekke valg for hvorledes økonomien skal bygges opp å velge mellom, forutsatt at de har tilgang til de nødvendige råvarene. Alle ressurser kan bli sanket fra provinsene eller produsert av industrien. De kan også kjøpes på verdensmarkedet, og her selges varer til den kjøper som har høyest prestisje først, deretter de neste i samme rekkefølge.
Bente Gullveig Alver
I 1973 ble hun universitetslektor, fra 1985 førsteamanuensis og fra 1988 professor i folkloristikk ved Universitetet i Bergen. Hun ble Dr. philos. ved Universitetet i Bergen i 1990.
Victoria: An Empire Under the Sun
Ressurser
Victoria har 47 separate ressurser, som blir produsert via provinsenes produksjon og innhenting her, eller industriell produksjon (eller i noen tilfeller begge deler). Viktige ressurser i spillet, er blant annet:
Selv-forsynbarhet eller markedsdominans in disse varene er ofte en stor taktisk målsetning for spillere.
Bente Gullveig Alver
Forskning
Som forsker arbeidet Alver blant annet med magi og trolldom, folkelig religiøsitet og kulturelle perspektiv på sunnhet og sykdom.
Victoria: An Empire Under the Sun
Industrialisering
Spillet fokuserer på industrialisering i et land, drevet av teknologisk forskning. Maskindeler er industrialiseringens valuta, og behøves for mange industrirelaterte aksjoner, som å bygge fabrikker eller forbedre jernbanen.
Bente Gullveig Alver
Forskning
Hennes viktigste forskningsområder var:
Victoria: An Empire Under the Sun
Diplomati
Diplomati er behandlet bilaterært (mellom to nasjoner); nasjoner kan foreta diplomatiske aksjoner ved å bruke diplomater fra en variabelt stor årlig pott av diplomater, og kan tilby traktater og avtaler med andre stater. Spillere kan bruke penger til å forbedre relasjonene med andre makter; tilby å forhandle for teknologi, territorii, kolonielle krav og penger, signere alliansepakter eller defensive avtaler, kreve oppgivelse av kolonisering i enkelte områder, eller erklære krig.
Krigføring
Krigføring i Victoria er en spesiell omstendighet av diplomati, der to spillere prøver å invadere hverandres nasjonale eller kolonielle territorier. Det er abstrakt gjennomført i spillet, og består av divisjoner som marsjerer inn i fiendtlig territorium og kjemper en automatisk kontrollert kamp som spilleren ikke har noe kontroll over bortsett fra å sende inn forsterkninger eller trekke seg fra kampen. Kampeffektivitet, kan imidlertid bli påvirket av spilleren. Å tilsette generaler eller admiraler øker moralen og mengden organisasjon til en tropp. Det samme gjør teknologiske fremskritt innen krigføring. Å utbygge jernbanenettet i provinser gir også provinsforsvareren ytterligere boni i kamp, bortsett fra den åpenlyse fordelen av kjappere troppeforflytninger. Provinser kan også få sine festningsverker utbygd, og tropper vil forskanse seg når de står lenge nok stille i en provins, hvilket gir enorme fordeler i kamp.
Det endelige målet i krig varierer fra krig til krig, men er dramatisk forskjellig fra målet i andre strategispill: det er som regel veldig vanskelig å utføre store skader på en fiendes økonomi i en enkel krig, okkupert territorium er bare midlertidig i hendene til okkupasjonsmakten, og etterkrigens territorielle fortjenester er oftest beskjedne og vanskelige å kue så de ikke gjør opprør.
Å erklære krig eller vinne provinser fra siviliserte land uten foruteksisterende krav på dette landet, fører til at en faktor kalt 'badboy-faktoren' økes, hvilket kan føre til at diplomati blir vanskeligere, og i verste fall kan føre til en uttømmende krig fra makter i nærheten. Krigshissere opplever oftest radikalt hvor isolerte de blir fra verdenssamfunnet og hvor ofte, nesten konstant, de får krigserklæringer mot seg, når badboy-faktoren blir for høy.
Strømm
Strømm var en kommune nordøst i (tidligere) Vestfold fylke, siden 2020 en del av Drammen kommune.
Victoria: An Empire Under the Sun
Victoria: Revolutions
Med denne ekspansjonen, er det nå mulighet å spillet en ni hundre års sammenhengende kampanje ved å kombinere Paradox' fire hovedutgivelser: (Crusader Kings, Europa Universalis II, Victoria og Hearts of Iron II: Doomsday) og konvertere mellom disse ved hjelp av offisielle og tredjepartis konverterere.
Strømm
Kommunene ble innført med formannskapslovene fra 1837, og landet ble delt i 392 geografiske områder med basis i prestegjeldene. I 1837 var Strømm et annekssogn til Hurum prestegjeld på andre siden av Drammensfjorden. Men siden Strømm var adskilt fra sitt hovedsogn av en fylkesgrense (Strømm tilhørte Vestfold, mens Hurum hovedsogn lå i Buskerud) måtte det opprettes som et eget formannskapsdistrikt. (For samme problem se også Bakke, Bindal, Birkenes, Røldal og Åseral – samt Hemne.)
Ladestedet Svelvik ble opprettet i 1845, og det ble adskilt fra Strømm som et eget formannskapsdistrikt. Disse to kommunene ble imidlertid slått sammen igjen, under navnet Svelvik, 1. januar 1964. I 1845 hadde Strømm 794 innbyggere (mot ladestedet Svelviks 1 201 innbyggere). Ved sammenslåingen i 1964 hadde Strømm 2 618 innbyggere.
Fram til 1918 ble kommunenavnet alltid skrevet i bestemt form (Strømmen), men etter dette i ubestemt form (Strømm). Strømm sogn skiftet navn til Svelvik sogn i 1977.
Bente Gullveig Alver
Forskning
Hennes første bok Heksetro og trolddom : en studie i norsk heksevæsen hadde tema hekser og dette er også tema for boken som kom i 2008: Mellem mennesker og magter : magi i hekseforfølgelsernes tid. Hun tok i den første boken for seg 860 prosesser, og mener i ettertid at dette var «en for stor munnfull». Derfor konsentrerte hun i sin siste bok seg om et mindre antall. Bøkene undersøker magiens plass i folks måte å betrakte verden på.
Giovanni Battista Rezzonico
Giovanni Battista Rezzonico (født 1. juni 1740 i Venezia i Italia, død 21. juli 1783 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal 10. september 1770 av pave Klemens XIV, som lekmann, med San Nicola in Carcere som titteldiakonia. Det var nok i påvente av en diakonvielse, men han mottok aldri noen vigsler.
Han deltok ved konklavet 1774–1775 som valgte kardinal Braschi til pave Pius VI.
Han var i slekt med pave Klemens XIII (1758–1769) og kardinal Carlo Rezzonico den yngre (kreert 1758).
Kvalifisering til EM i fotball 2008, gruppe D
Gruppe D var én av syv kvalifiseringsgrupper til Fotball-EM 2008. De to beste lagene i hver gruppe var direkte kvalifisert til sluttspillet.
Tsjekkia, EM-semifinalister fra 2004, møtte 2006 års VM-treer Tyskland i tillegg til naboene Slovakia, Irland, og tre andre lag som ikke hadde kvalifisert seg til EM eller VM på over 20 år. Tsjekkia åpnet med hjemmeseier 2–1 over Wales, i en kamp hvor David Lafata debuterte med å score to mål: Wales hadde fått et utligningsmål fem minutter før slutt, men Lafata la ballen i mål i kampens nest siste ordinære spilleminutt. Slovakia ledet gruppen etter første kamp, hvor de scoret seks mål på 56 minutter mot Kypros, og endte med en 6–1-seier etter redusering på overtid, mens Tysklands nye trener Joachim Löw kunne feire sin første kvalifiseringskamp som sjef med 1–0 over Irland etter at Lukas Podolskis frisparkskudd stusset i Robbie Keane før ballen trillet i mål. Irlands trener Steve Staunton ble i etterkant idømt en kamps karantene for protester mot dommeren, og må se kampen mot Kypros den 7. oktober fra tribunen.
Den 7. oktober scoret alle tre vinnerlagene, Tsjekkia, Wales og Kypros, minst fem mål mot sine motstandere. Tsjekkia tok den største seieren, med 7–0 over San Marino (som dermed hadde sluppet inn 20 mål på to kamper), mens Irland tapte 2–5 på Kypros. Resultatet ble beskrevet av Press Association som et av de verste tap i irsk fotballhistorie. Slovakia, som fortsatt ikke hadde vært involvert i en kamp med mindre en tre måls margin, vant 5–1 i Wales, vertenes største hjemmetap siden 1908.
Tyskland spilte ikke kamp den 7. oktober, men kom tilbake den 11. oktober med seier 4–1 i Slovakia, Slovakias andre hjemmetap med mer enn tre mål. Tysklands spiss Lukas Podolski fikk beste mulige karakter i kicker etter kampen, hvor han scoret to mål. Wales tok sin første seier med 3–1 over Kypros, og gikk dermed forbi Kypros på tabellen, og Tsjekkia gikk på sitt første poengtap etter 1–1 i Irland. Dette var irenes første poeng i kvalifiseringen, men Press Association hevdet at deres innsats på Lansdowne Road var god nok til å fortjene alle tre poengene.
Scipione Borghese (1734–1782)
Scipione Borghese (født 1. april 1734 i Roma i Italia, død 25. desember 1782 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal 10. september 1770 av pave Klemens XIV.
Han deltok ved konklavet 1774–1775 som valgte kardinal Braschi til pave Pius VI.
Han ble camerlengo for kardinalskollegiet i 1778.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Hoplodactylus delcourti
Hoplodactylus delcourti er den største kjente gekkoarten med en kroppslengde på 370 mm, og en totallengde på mer enn 600 mm. Arten ble beskrevet i 1986 fra et eksemplar som er oppbevart ved Musée d'Historie Naturelle de Marseille. Holotypen er dårlig bevart ettersom den mangler ryggrad, og er tørket, i stedet for lagt ned på sprit. Mange trekk ved kroppsbygningen viser likevel at eksemplaret tilhører slekten Hoplodactylus, som bare er kjent fra New Zealand.
Ingen vet når, eller hvor eksemplaret i Marseille ble samlet inn. Det kan være denne arten som maoriene kalte kawekaweau. Hoplodactylus delcourti er sannsynligvis utdødd, selv om det ikke helt kan utelukkes at den ennå finnes nord på Nordøya. Årsaker til utryddelsen kan være ødeleggelse av den opprinnelige kauriskogen, og introduserte rotter.
Ninian
Sankt Ninian (også omtalt som Nynia, Ringan og Trinnean; født ca. 360, død 432) er den tidligste kjente biskop som har besøkt Skottland. Hverken hans fødested eller fødselsdato, heller ikke hans tidligste liv, er kjent med sikkerhet.
Tradisjonens fortelling
Ninian er først nevnt av Beda den ærverdige i dennes Historia ecclesiastica gentis Anglorum («Anglerfolkets kirkelige historie»). Bedes kommentar er begrenset til to setninger. Også datert til 700-tallet er en kilde kjent som «Biskop Nynias mirakler».
Tradisjonens fortelling vil ha det til at Ninian ble født i det brytonisktalende Cumbria, men reiste til Roma som ung mann for å studere kristendom. Der ble han gjort til biskop og gitt oppgaven å konvertere pikterne av pave Siricius (død 399).
Madre de Dios
Madre de Dios er ei elv i det sørøstlige Peru og det nordvestlige Bolivia. Den er rundt 1 130 kilometer lang, med et nedbørfelt på rundt 110 000 km². Den har gitt navn til den peruanske provinsen Madre de Dios som den renner gjennom, og renner deretter inn i Bolivia, hvor den munner ut i elva Beni, som igjen munner ut i Madeira, ei sideelv til Amazonas.
Ninian
Tradisjonens fortelling
Tradisjonen, først nevnt av Bede, vil ha det til at rundt år 397 satte han opp sitt hovedkvarter i Whithorn i sørvestlige Skottland. Herfra begynte han sitt arbeid blant folket i og rundt kongedømmet Strathclyde. Senere tok han reise nordover langs østkysten for å spre kristendommen blant de sørlige piktere, antagelig folket rundt Firth of Forth. Lokal tradisjon, til dels støttet av stedsnavn, vil ha det til at han reiste så langt nord som til Shetland, hvilket sannsynligvis er en overdrivelse. Han skal ha undervist mange misjonærer, blant dem, ble det sagt, også den mann som senere konverterte den store helgenen sankt Columba av Iona.
Madre de Dios
Elva er en viktig vannvei i Peru, spesielt ved Puerto Maldonado, regionens største by og hovedstad. Langs elvas bredder er dyrking av mango og utvinning av gull de viktigste næringsveiene, foruten tømmerhogst og jordbruk, som begge er årsak til betydelige miljøproblemer. Langs elva ligger flere nasjonalparker og naturreservater, hvorav de mest kjente er Tambopata-Candamo nasjonalpark, Manu nasjonalpark og Bahuaja-Sonene nasjonalpark.
Ninian
Tradisjonens fortelling
Arkeologiske bevis har ikke motsagt denne versjonen av Ninians liv. Spor etter en gammel kristen gravlund har blitt avdekket ved Whithorn under middelalderkirken.
I 2001 har forskeren Thomas Clancy ved Universitetet i Glasgow argumentert for sankt Ninian faktisk er den samme mannen som er kjent på gammelirsk som sankt Finnian (og antagelig på brytonisk som *Uinniau) som likeledes var en mentor av sankt Columba. Formen «Ninian» er grunnet en feilstaving fra 700-tallet. En del forskere har akseptert at dette kan være en mulighet.
Steder i Skottland og andre stede er forbundet med sankt Ninian eller navngitt etter ham. Mange av disse er listet ved nettstedet Whithorn Trust:
Spello
Spello er en by i Umbria i Italia med omkring 8400 innbyggere (år 2003).
Antonio Casali
Antonio Casali (født 25. mai 1715 i Roma i Italia, død 14. januar 1787 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet den romerske kurie.
Han ble kreert in pectore til kardinal 12. desember 1770 av pave Klemens XIV, som lekmann, men mottok aldri noen vigsler. Utnevnelsen ble publisert 15. mars 1773.
Casali var medlem av den kommisjon som under ledelse av kardinal Mario Marefoschi Compagnoni i 1773 så til at beslutningen om å oppløse jesuittordenen ble gjennomført.
Han deltok ved konklavet 1774–1775 som valgte kardinal Braschi til pave Pius VI.