cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dionysiske mysterier
Romerriket
Mysteriene ble gjenoppvekket i en tammere form under Julius Cæsar rundt år 50 f.Kr. Grunnen var antagelig innflytelsen fra Egypt. Den ptolemiske Dionysoskulten i Egypt er dokumentert så tidlig som under Ptolemaios II av Egypt. Ettersom Dionysos var en gresk gud var det ingen grunn til å spre ham ytterligere i den østlige delen av Middelhavet, men Ptolemaios ga ham særlig anerkjennelse, kanskje for gudens forbindelse med Aleksander den store, og Ptolemaios XII tok tittelen som «Den nye Dionysos». Romerne hadde også sin egen interesse i Dionysos, igjen kanskje i etterligning av Aleksander, som var en rollefigur for mange framtredende romerske ledere på 100-tallet f.Kr. Pompeius' afrikanske triumf i 79 f.Kr. var en direkte etterligning av Dionysos' påståtte indiske triumf, og det er mulig at den helligdom som Cæsar opprettet på sin eiendom var nettopp for Dionysos. Marcus Antonius skal ha blitt en entusiastisk tilhenger og ga kulten populær støtte. Under Cæsar gikk Dionysos og kulten rundt egyptiske Isis opp i en større enhet. Da Kleopatra kom til Roma bodde hun i Horti Cæsaros med dens helligdom for Dionysos. Det ble reist en statue av henne i Forum Julium ved siden av statuen av den romerske gudinnen Venus, og Kleopatras identitet som Venus (greske Afrodite) hadde allerede blitt avbildet på mynter på tiden ved Cæsarions fødsel og Dionysos Liber ble avbildet på romerske mynter i den østlige delen av Romerriket. De dionysiske mysteriene fortsatte, sammen med deres karnevalske bakkiske gateprosesjoner, fram til minst tiden under den kristne teologen Augustin av Hippo (354-430 e.Kr.). I denne tiden var en dionysisk institusjon i de fleste romerske provinser som var latiniserte.
Mysterier og offentlige ritualer
Det er antatt at de dionysiske mysterier besto av to utgaver av ritualer; de hemmelige ritualene med innvielser og de offentlige ritualer, eller Dionysia. De offentlige ritualene er antatt å være de eldste av de to. I Athen og i klassiske Attika ble hovedfestivalene holdt i måneden Elaphebolion (omtrent ved tiden av equinox om våren). De større eller urbane Dionysia hadde utviklet seg til en dramafestival; Dionysos var guden for skuespill, musikk og poesi for athenerne og festivalen ble en urban karnival, eller Komos. Dens eldre forgjenger var den mindre eller rurale Dionysia som bevarte de gamle skikkene sentrert rundt feiringen av den første vinen. Denne festivalen sammenfalt med «rensingen av vinen», en siste fase i gjærings- eller fermenteringsprosessen, som skjedde i løpet av de første kalde øyeblikk av vintersolverv da det ble sagt at Dionysos ble gjenfødt.
Dette ble senere formalisert til 6. januar (i dag Helligtrekongersdag), en dag hvor Dionysos endret vann til vin. Festivalen på denne tiden var vill (slik det også var ved vinrankehøstingen); dens karnevalske rituelle prosesjoner fra vinmarkene til vinpressen hadde tidligere skjedd om høsten. Det var i disse tider at innvielsene til mysteriene antagelig skjedde. Dionysos ble også aktet ved Delfi hvor han hadde forsete ved oraklet for tre vintermåneder som begynte i november (markert ved framtoningen av pleiadene) mens Apollon var borte «på besøk hos hyperboreerne». På denne tiden var et rituale kjent som dansen for de fyrige stjerner framført; lite er kjent, men det kan ha vært viet de døde og muligens fortsatte under kristendommen som alle sjelers dag.
I kontrast til festivalene ved dagtid i Dionysia i Athen var de toårige nattlige ritualene til Tristeria som ble holdt på fjellet Parnassos om vinteren. Disse feiringene av Dionysos' framkomst fra underverden med orgier, orgia, i fjellene. Den første dagen var ledet av mænadene i en tilstand av mainomenos, galskap, hvor de jaktet på dyr, revet i stykker med bare hendene og spist rå. Dette var sparagmos, en gang assosiert med ofring av geiter og markeringen av høsten og trampingen av vindruene. Den andre dagen var de bakkiske nymfene i deres thyiadiske (rasende) tilstand. Skjønt fortsatt orgiastisk og vill, var dette en mer sensuell og mild bakkanal. Mytografer hever at mænadene, de ville kvinnene, motsatte seg de dionysiske kreftene og ble drevet ville mens thyiadene aksepterte den dionysiske ekstase og beholdt deres forstand.
Mens athenerne feiret Dionysos i ulike endagsfestivaler (innbefattet de under de eleusinske mysterier), en langt eldre tradisjon var den toårige syklus hvor de døde og Dionysos' fravær (i hans aspekt som Dionysos Kthonios, herre av underverden) ble begrått for et år. I løpet av det andre året, hans gjenoppstandelse som Dionysos Bakkhos ble feiret ved Tristeria og andre festivaler, inkludert den som markerte oppstandelsen av Sirios. Hvorfor denne perioden ble adoptert er ukjent, skjønt det kan ha reflektert en lang fermenteringsperiode i vinproduksjonen. Alle de eldste dionysiske ritualene reflekterte faser i vinproduksjonen, kun senere samkjørte athenerne og andre de bakkiske festivalene med jordbrukets sesonger.
Den første storstilte religiøse dyrkelsen av Dionysos i Hellas synes å ha skjedd i Theben en gang rundt 1500 f.Kr., rundt tusen år før de athenske mysterier. Kultisk dyrkelse av Dionysos (og hans mor Semele, en månegudinne) ble utført i de tidligste dionysiske templene (vanligvis lokalisert utenfor bymurene ved utkanten av myrer og bløtmarker). De første ritualene hadde antagelig sin opprinnelse i mykensk (førgresk) tid, men var antagelig ikke veldig forskjellige (selv i klassisk tid) til de ritualene som fortsatt skjer på de greske øyer som Kea og Tenedos. Her ble den første vinen tilbudt eller ofret til Dionysos. En okse ble ofret med en dobbeltøks og dens blod blandet med vin.
Det er indikasjoner at ved en tid ble den som ofret den hellige oksen selv steinet til døde, skjønt dette kan ha blitt eller vært en symbolsk handling. Den mer økonomiske praksisen av geiteofringen kom til senere i ritualene. Geiten som oksen ble sett på som en manifestasjon av Dionysos, men det ble også sett på som «vinens drapsmann» ved at den spiste vindruene, noe som var ønskelig i tiden med beskjæring og kvisting, men mindre ønskelig under vekstsesongen. Drapet på geiten kunne således bli fortolket som en kombinert ofring av Dionysos og den som ofret. Geiten ble vanligvis revet i stykker slik vindruene ble det under høstingen. Andre arkaiske ritualer på de greske øyene er festivalene til Dionysos' ledsager Ariadne som inkluderte en lek med å svinge trær (sagt til å dateres til en tid da Ariadne hengte seg selv i tre). I Roma ble Bacchanalia, Bakkanal holdt i hemmelighet og i begynnelsen med kun kvinnelig deltagelse. Det var en mildere form for Tristeria og feiret i tre dager rundt 16. og 17. mars i lunden Simila i nærheten av Aventinerhøyden. Tiltredelse til ritualene ble deretter åpnet for menn, og feiringene skjedde fem ganger i denne måneden, og innvielsene kunne skje alle disse tidene.
Innenfor de offentlige ritualene var de hemmelige ritene med innvielser:
Fallos synes å ha oppstått som forbindelselenke mellom de ytre og de indre ritualer. Ikke bare var den framtredende i bakkanalske karnevalene i Roma (båret av Phallophoroi først i prosesjonen), den synes også ha vært et hemmelig objekt i liknon, den hellige kurv, avslørt først etter den siste innvielse. Andre mulig innhold kan ha vært hellig frukt, blader eller brød, muligens med enteogeniske kvaliteter. En del kilder antyder at fallosen var gjort av tre fra fikentreet, men enda eldre kilder antyder at det en gang kan ha vært fallosen til den ofrete geiten. Innholdet i den hellige kurven kan ha endret seg i århundrene, men hovedtanken var at den siste fase i innvielsen involverte en avsløring av guden i en form eller annen.
Christiania Tivoli
Christiania Tivoli var et underholdningsstrøk som ble opprettet i 1877 i bydelen Pipervika i Christiania. I sine glansdager var Tivoli det mest populære forlystelsesstedet (sted for underholdning og atspredelse) i Christiania. Den 20 mål store tomta lå mellom dagens Stortingsgaten og Klingenberg kino. Området ble bygget og driftet etter modell av forlystelsesstedet Tivoli i København, men i forhold til København Tivolis 80 mål store tomt var Christiania Tivoli relativt lite. På området fantes det blant annet restauranter, dansesteder og teaterscener. Før Christiania Tivoli ble etablert lå det et annet forlystelsessted på samme område, som het Klingenberg. I 1937 ble hele området revet, som følge av saneringen av Pipervika og byggingen av Oslo rådhus.
Forlystelsesstedet Klingenberg
Området Klingenberg har røtter som forlystelsessted helt tilbake til 1600-tallet, da det lå en tollstasjon der. Denne ble etterhvert utvidet med et skjenkested og vertshus, og fikk navnet Klinchenberg. Man antar at navnet stammer fra en sammensetning av den lille fjellknausen som vertshuset lå på, og det gamle norske ordet «klinke» som betyr å skåle. Blant byens innbyggere var Klinkenberg kjent som et lite anstendig sted, hvor mennesker av såkalt «laveste art» møttes og oppholdt seg. Den umiddelbare nærheten til slumområdet Pipervika og forstaden Vika med sine mange bordeller, hjalp ikke på ryktet. Det var ikke før på 1830-tallet at tiltak ble iverksatt for å gjøre stedet mer respektabelt. Da ble Klingenberg Festsal, Klingenberg Theater og Apollosalongen oppført under eier Nicolai Caspary. Målet var å tilby de besøkende underholdning i en mer anstendig form.
I 1849 ble det anlagt et stort hageanlegg under eieren Jacob Sandelin, med turstier og paviljonger. I annonsen i forbindelsen med åpningen av hagen var det også lagt til: "«Overholdelse af streng Orden og öienblikkelig Bortfjernelse af Alt hvad der maatte krænke Anstændigheden vil blive en ufravigelig Forholdsregel ved Etablissementet.»"Caspary og Sandelin strakte seg langt for å opprettholde et variert og respektabelt underholdningstilbud, som blant annet besto av teaterforestillinger, konserter, gjøglere, taskenspillere (klovner), folkefester og utstillinger av nye elektroniske oppfinnelser. Etterhvert begynte også varietéforestillinger å komme på moten. På 1850-tallet var både Henrik Ibsen og Ivar Aasen faste publikummere på Klingenberg, så en viss suksess må Caspary og Sandelin ha hatt.
Men det dårlige ryktet hang stadig igjen. Dansetilstelningene på Klingenberg var populære blant Kristianias underklasse, og borgerklassen ville ikke menge seg med det de omtalte som et simpelt publikum. Etter å ha kikket inn i en dansesal på 1870-tallet, kommenterte den norske forfatteren Rudolf Muus (1862–1935) at "Damerne var av en mer enn tvilsom art, " og «Atmosfæren var mer enn frygtelig».
Knut Oscar Tivander
I 1876 kom den svenske skuespilleren og teaterdirektøren Knut O. Tivander (1842–1899) til Klingenberg, med teaterselskapet «Det Tivanderske Selskap». Tivander satte opp forestillingen «80 Dage rundt Jorden» basert på Jules Vernes’ reiseeventyr, hvilket ble en stor suksess. I løpet av et år hadde Tivander tjent så mye penger at han bestemte seg for å leie hele Klingenberg i fem år, for en årlig sum på 30.000 kr.
Tivander ønsket å gi Klingenberg en finere profil for å tiltrekke seg det «bedre publikummet» i Christiania. I løpet av fire dager ble hele anlegget renovert og pusset opp, etter modell fra det Københavnske Tivoli. Tivander reiste en ny inngangsportal, som ledet til en promenadegang dekorert med blomstervelving og kulørte lykter, som siden førte gjestene inn i den nyrenoverte hagen.
Det folkelige publikummet hadde også adgang til Tivoli. Men de populære og blant overklassen «beryktete» danse- og balltilstelningene ble henvist til den gamle teaterbygningen som lå nærmest Vika, med egen adskilt inngang fra Klingenberggaten. Dette falt i god jord hos anmelderen fra Aftenposten:
"«Paa den Maade vil det forhaabentlig blive muligt at opnaa den ydre Orden og Anstændighed, der er nødvendigt Vilkaar for, at ogsaa den bedre Del af Publikum skal kunne besøge Stedet (…)»"I løpet av de neste to årene hadde Tivander fulle hus og stor suksess med sitt Tivoli. Han hentet artister, skuespillere og gjøglere fra hele verden, og tilførte hovedstaten mangfoldige kulturinntrykk. Men etter bare to år som driftsdirektør ble han slått konkurs. Rudolf Muus mente at de beryktede balltilstelningene i den gamle teaterbygningen hadde skremt bort det bedre publikummet. Trolig var årsaken at Tivander tok for lav inngangspris: for bare 1,50 kr kunne besøkende spise og drikke så mye de ville, se på alle forestillingene som gikk den kvelden og benytte seg fritt av hagen. Selv om Tivander bare var direktør på Tivoli i to år, ble han husket for å ha satt sitt preg på stedet. Han klarte det som mange hadde prøvd og feilet i årene før han; å omdanne det beryktete Klingenberg til et mer fasjonabelt forlystelsessted (selv om overklassens deltakelse varierte også i de kommende år). I sin tid som leder av Christiania Tivoli ble det sagt at Tivander var den mest populære svensken i Norge i hele unionstiden.
Bernhard Holger Jacobsen
I 1887 overtok danske Bernhard H. Jacobsen driften av Tivoli, og førte Tivanders ambisjoner videre. Hele anlegget fikk enda en omfattende oppgradering, og profil av internasjonal karakter. Jacobsen reiste to praktbygg i 1890: Tivoliporten og Cirkusbygningen. På slutten av 1800-tallet var omreisende sirkus populær underholdning, og mange byer i Europa bygget permanente sirkusbygninger. Både København og Stockholm hadde egne sirkusbygninger.
Selv om internasjonale sirkustrupper regelmessig tok plass i manesjen i Cirkusbygningen ble den oftest brukt til å sette opp varietéforestillinger, da under navnet Cirkus Varieté. Varieté var blant de mest populære offentlige forlystelsene i denne perioden. Det fantes knapt et hotell, restaurant eller danselokale som ikke kunne avertere med varieté i Christiania i 1890-årene.
I 1896 ble levende bilder vist fram på lerret for første gang i Skandinavia, og hendelsen fant sted på Cirkus Varieté. Filmfremvisning ble umiddelbart populært, og de korte filmsnuttene ble et fast innslag i varietéforestillingene. Internasjonalt sett kom filmen tidlig til Norge; bare fem måneder tidligere hadde brødrene Lumière arrangert verdens første filmfremvisning i Berlin. Cirkusbygningen ble omgjort til permanent kinolokale i 1908, og fikk det nye navnet Cirkus Verdensteater.
Christiania Tivolis gode rykte nasjonalt og internasjonalt var takket være Jacobsen. Han sørget for å få kunstnere, artister og skuespillere av høy kvalitet fra Europa og Amerika til Tivoli. Anlegget fikk elektrisk belysning ett år før gatelyktene ble slått på, og i Tivolihagen var det ansatt fast gartner som skulle sørge for at prydbuskene og blomsterbedene alltid viste seg fra sin beste side.
1890-årene var Christiania Tivolis gullalder. Det var opptil fem scener i drift på en gang, de aller fleste med servering, og foruten disse fantes det egne skjenkesteder, restauranter og dansesaler. Det fantes også diverse underholdende aktiviteter som kjeglebane, skøytebane og tombola. Utstillinger av kunst, mennesker, dyr, oppfinnelser og andre rariteter var også et vanlig innslag.
I 1898 solgte Jacobsen Christiania Tivoli med eventyrlig fortjeneste.
Chat Noir i Tivoli
I 1912 startet Bokken Lasson sin litterære kabaret Chat Noir i andre etasje i Tivoliporten. Kabaret ligner varieté i formen, men finner sted i små og intime lokaler. Dikteren Herman Bang hadde prøvd seg på det samme i Tivoli Theater i 1892, men den gang sto varieté så høyt hos publikum at forsøket mislyktes. Lasson var inspirert av tysk og fransk kabaret, og 20 år etter Herman Bangs mislykkete forsøk var publikummet i Christiania modne for den nye formen for underholdning. Lasson var en populær figur i Christiania, og hadde fullt hus fra første dag. Chat Noir var spesielt populært blant yngre kunstnere fra bohemmiljøet.
Lasson ledet Chat Noir i Tivolis portbygning fram til 1917, da Victor Bernau tok over ledelsen. Teateret flyttet til Brødrene Hals’ konsertlokale og pianofabrikk i Stortingsgata.
I 1927 flyttet Chat Noir inn i Tivoli Theater, og holdt til der helt til bygningen ble revet i 1937.
Rivingen av Tivoli
Fra 1931 finnes en ganske unik kilde som tegner et levende bilde av disse forholdene. Kilden er et brev skrevet av gartneren i Tivolihagen, som bodde med sin familie i andre etasje på Røde Mølle:
"«Här bor vi i Oslos «Quartier Latin» med alla slags gammaldags hus höga fula brandgavlar, vid sidan av små fallfärdiga korsvirkeshus trånga och smala kullerstensgårdar och prång och med byens tvetydigaste individer innanför sjangserade rullgardiner sovande om dagen att hämta krafter til nattens eskapader (…) Detta är «Vika», det Oslo som skall försvinna och lämna plats för alla osloborgares stora dröm, det nya rådhuset.»"Tivolis siste ordinære sesong var i 1934. Den siste bygningen ble revet i 1937. Høyres Hus ligger i dag der hvor Tivoliporten sto. På Oslo Museum finnes en modell av Christiania Tivoli fra 1920-årene.
Tivoli Theater
Klingenbergs gamle festsal eller Tivoli Theater var den bygningen som fikk stå lengst i fred på Tivoli. Under Jacobsen ble bygningen totalrenovert, og fikk to løkformete kupler på hver side av inngangspartiet, til glede og irritasjon for Christianias innbyggere. Arkitekturen var direkte inspirert av Tivoli i København, som reiste et nytt inngangsparti i 1879. Den nye inngangen ble kalt «Døren» og var bygget i persisk stil. I forbindelse med «Døren» ble det satt opp to løkkuplete kiosker.
Bygningen huset mange teatertrupper, og var derfor kjent under mange navn (etableringsår i parentes):
St. Johannes døperens katedral i Warszawa
St. Johannes døperens katedral (polsk Archikatedra św. Jana Chrzciciela) er en av Warszawas eldste kirker. Katedralen er en av Polens nasjonalkirker og hovedkirken i Erkebispedømmet Warszawa. Den befinner seg i Gamlebyen ved Świętojańska-gaten 8, like ved Jesuittkirken.
Katedralen har spilt en viktig rolle for den polske kultur og nasjonaltradisjon. Den var kroningskirke for to polske konger, og stedet hvor 1793-konstitusjonen, verdens nest eldste, ble undertegnet. Den var også begravelsesplassen for mange store personligheter, det var også her presten Piotr Skarga holdt sine prekener og Vladislav IV undertegnet sine pacta conventa.
Historie
Den første trekirken som stod der katedralen befinner seg i dag, ble bygd mot slutten av det 13. århundre, og ble i 1339 byens sognkirke. Etter initiativ av Janusz I av Masovia ble trekirken erstattet med en murkirke i 1390, som fungerte som begravelsesplass for de masoviske hertugene. I 1406 ble kirken stiftskirke, og i 1798 katedral. I 1818 fikk den tittelen erkekatedral. Katedralen var forbundet med Kongeslottet gjennom en 80 meter lang korridor bygd av dronning Anna Jagellonerinnen mot slutten av det 16. århundre, som ble forlenget på 1620-tallet etter det mislykkede 1620-attentatet på kong Sigismund III.
Under unntakstilstanden i Kongress-Polen den 15. oktober 1861 pasifiserte russiske styrker, under ledelse av general Aleksandr Danilovitsj Gerstenzweig, de sivile som hadde samlet seg i katedralen for å hedre årsdagen til Tadeusz Kościuszkos død. Som svar stengte den katolske kirken den 16. oktober alle kirkene i Warszawa.
I 1960 ble kirken basilika. Katedralen ble i løpet av sin historie ombygd flere ganger, særlig på 1800-tallet (engelsk neogotikk). Frem til det 19. århundre hadde kirken gotisk form. Den ble sprengt i luften av tyskerne under og etter Warszawaoppstanden i august og november 1944. Barokkinnredningen fra begynnelsen av det 17. århundre og det praktfulle hovedaltermaleriet av Palma il Giovane gikk også tapt, som ledd i tyskernes planlagte ødeleggelse av Warszawa.
Katedralen ble rekonstruert i årene 1948–1956. Kirken ble gjenoppbygd utvendig etter sin opprinnelige form fra det 14. århundre, på grunnlag av en 1600-tallsillustrasjon av Hogenberg og en tegning fra 1627 av Abraham Boot. Etterkrigsfasaden ble reist i Wisła-gotikk og formet etter fasaden til Dominikanerkirken i Chełmno. Kirkeindret ble også gjenoppbygd i rå gotikkstil, hovedsakelig fordi det meste av den opprinnelige innredningen ble ødelagt under krigen.
Ving modellflyklubb
Ving modellflyklubb (Vingmfk) er en klubb for barn og voksne som liker å holde på med modellfly. Noen er nybegynnere, mens andre andre flyr systematisk for å trene til NM. Felles for alle er at de har det trivelig. Stemningen på stripa preges av hjelpsomhet og trivelig prat over en kopp kaffe. En tur på stripa med er en fin pause i en ellers hektisk hverdag. På stripa holder vi på med mange forskjellige typer modellfly og helikopter.
Historie
Klubben ble stiftet i 1970. Det første årene fløy man etter at kornet var slått om høsten og om vinteren. Senere ble det etablert en fast flyplass som kan brukes hele året. I starten ble det brukt fly med motorer som gikk på fuel. En blanding av Nitrometan, Metanol og olje. De fleste av klubbens medlemmer fly nå med elektro. Klubben har ca. 50 medlemmer (2009).
Flyplass
Klubben har flyplass ved Vettre skole i Asker kommune.Stripa er en 40x80 meter gress bane. Om sommeren klipper vi gresset 2-3 ganger i uka. Maksimal støy på fly er 75dba på 10 meters avstand.
Opplæring
Klubben har et eget skolefly som brukes til opplæring av nye medlemmer. Flyet kontrolleres av to radioer. Instruktøren kan ta over kontrollen når det er nødvendig. Dette gjør opplæringen trygg og effektiv.
Ala Bashir
Ala Bashir (født 1939) er en irakisk lege og maler, mest kjent som Saddam Husseins livlege.
Bashir tok spesialistutdanning i plastisk kirurgi i Storbritannia i 1968 – 72. I 1981 gjennomførte han Midtøstens første vellykkede påsying av en avkuttet hånd.
I 1983, mens krigen mellom Iran og Irak raste, bestemte Saddam Hussein at noen av legene som hadde gjort en innsats for å redde soldaters og offiserers liv og lemmer, skulle hedres. 25 leger fra hele Irak, og fra ulike fagfelter, ble innkalt – deriblant Bashir. Men det var like mye maleriene hans som gjorde at Saddam Hussein ville ha Bashir som sin livlege. Under Gulfkrigen, en februarkveld i 1991, ble Bashir oppringt og tilkalt til sykehuset. Han fikk beskjed om at presidenten var alvorlig skadet og at han måtte innfinne seg umiddelbart. Da han kom inn på operasjonssalen, så han Saddam liggende der på et bord, i militæruniform. Jeg trodde han var død, for han lå der livløs med blod i ansiktet og på hendene, forteller Bashir. Men presidenten levde. Han var blitt utsatt for en bilulykke, og hadde fått et dypt kutt i haken, et kutt i kinnet og i pannen, og høyre lillefinger var nesten kuttet av. Saddam bad Bashir om å sy pent og ikke legge på bandasje, for han skulle møte en av Mikhail Gorbatsjovs politiske rådgivere dagen etter og det skulle overføres på TV. Ingen måtte se at han var såret. Bashir fullførte oppgaven, og påstår at ingen kunne se spor etter ulykken i Saddams ansikt på TV-skjermen dagen etter. Han påstår å ha utført mer enn 12 000 neseoperasjoner og ansiktsløftninger i Irak.
Bashir er også en kjent kunstner i Irak. Hans bilder, skulpturer og monumenter rørte ved helt spesielle strenger hos Saddam, og presidenten gjorde ham etter hvert til en fortrolig samtalepart både i krig og fred.
Bashar besøkte Norge i 2004 hvor han blant annet var gjest i talkshowet Først & sist.
I 2004 utgav NRK-journalist, Lars Sigurd Sunnanå en bok om hans liv kalt Saddams fortrolige.
National Institutes of Health
National Institutes of Health (NIH) er en institusjon under USAs helse- og omsorgsdepartement og er ansvarlig for USAs føderale innsats innen biomedisinsk og helserelatert forskning. NIH har (per 2023) av 27 underliggende enheter, som kalles enten institutter eller sentre. NIHs forløper ble etablert i 1887 som Laboratory of Hygiene. Det vokste og ble i 1930 reorganisert til National Institutes of Health.
I 2003 var NIH ansvarlig for 28 %, eller om lag 28 milliarder US dollar, av USAs totale biomedisinske forskningsbeløp; resten kom fra farmasøytisk industri.
Liste over underliggende enheter
Enhetene er sortert kronologisk etter hvilket år de ble etablert :
Artematopodidae
Artematopodidae er en artsfattig familie av biller som trolig er beslektet med smellere (Elateridae). Lite er kjent om denne gruppens biologi, men noen arter har blitt klekket fra mose. Larvene kan fôres opp på døde insekter i laboratoriet og det er mulig de også spiser dette i naturen. De voksne billene kan finnes mellom løvverk. Familien er kjent fra Nord- og Sør-Amerika, Sør-Europa, det østlige Sibir og Japan. Familien er også kjent fra fossiler i Baltisk rav (20 – 40 millioner år gamle).
Utseende
Små til middelsstore (2,5 – 10 mm), avlange biller, oversiden hårete. Hodet er stort og bredt med små fasettøyne. Antennene er nokså lange, 11-leddete og trådformede. Brystskjoldet (pronotum) er forholdsvis lite, bredere enn langt. Dekkvingene har en dyp lengdefure nær sømmen (sømstripe). Beina er slanke, med 5-leddete føtter.
628 Christine
628 Christine er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 7. mars 1907 av August Kopff fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Christine var navnet til Kopffs kone.
Fosen tingrett
Fosen tingrett var en førsteinstansdomstol i Frostating lagdømme. Domstolen hadde kontorsted på Brekstad i Ørland, og rettskretsen omfattet kommunene Bjugn, Frøya, Hitra, Indre Fosen, Osen, Roan, Ørland og Åfjord med 29 933 innbyggere pr. 1. januar 2010. Domstolen hadde fra 2018 felles ledelse med Sør-Trøndelag tingrett med Leif Otto Østerbø som konstituert sorenskriver.
Domstolen var blant de eldste i landet og ble opprettet i 1591 da sorenskriverordningen ble innført. I perioden 1917–1959 fantes Hitra sorenskriveri som eget embete; dette var utskilt fra, og ble innlemmet i, Fosen sorenskriverembete.
Den 12. april 2021 ble Fosen tingrett slått sammen med Inntrøndelag tingrett, Namdal tingrett og Sør-Trøndelag tingrett til den nyopprettede Trøndelag tingrett. Fosen tinghus på Brekstad er ett av fire rettssteder i Trøndelag tingrett.
Sorenskrivere
Sorenskrivere ved Fosen sorenskriverembete/tingrett:
Småmat
Småmat er en gammel matrett med flere typer kjøtt som stammer fra Hallingdal i Buskerud og brukes som festmat. Å lage fin småmat kunne ta flere dager.
Det hevdes av småmaten opprinnelig stammer fra Øvre-Hallingdal. I Hol var det tradisjon med å servere småmat som hovedmåltid den første gjestebudsdagen i bryllup. Senere har denne matretten spredt seg til hele Hallingdal, med lokal variasjon. I dag er småmat vanlig til såvel konfirmasjon og bursdager med runde tall, som til bryllup.
Småmat kan minne om en tykk suppelapskaus i utseende. For at den skulle regnes som fin måtte ingrediensene kuttes i små jevnstore terninger, som passet til ertene, og kokes i kraft som var klar. Potetene som skulle brukes måtte ikke være mjølne.
Til småmat ble det opprinnelig servert lefsekling, men det er nå mer vanlig å servere skiver av fint brød ved siden av. Likeledes serveres øl som drikke til maten. Til dessert ble det opprinnelig servert såkalt dylle (en melkerett bestående av kokt melk, risgryn, sukker, vaniljesukker og kanel), men i dag er det mer vanlig å servere riskrem med rød saus.
Frøyset kirke
Frøyset kirke er en langkirke fra 1937 i Masfjorden kommune i Vestland fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Nordhordland prosti i Bjørgvin bispedømme.
Byggverket er i tre og har 180 plasser. På grunn av dårlig økonomi, ble ikke kirkeorgel montert før i 1959. I 1969/70 ble kirkebygget forlenget ut fra sakristiet med kjøkken og gang, samt sanitæranlegg i kjelleren.
Kristian Vilhelm Koren Schjelderup d.e.
Kristian Vilhelm Koren Schjelderup (født 26. oktober 1853 i Ullensaker, død 23. oktober 1913) var en norsk teolog og biskop i Kristiansand stift 1908–13. Scjelderup ble cand.theol. i 1875. Han var kallkapellan i Kristiansand fra 1880 til han i 1890 ble oppnevnt til sokneprest i Dybvåg.
Han ble i Dybvåg til han i 1903 ble sokneprest i Oddernes. Han etterfulgte Gunvald Thorkildsen som biskop i Kristiansand Stift (tilsvarende dagens bispedømmer Stavanger og Agder og Telemark) i 1908, og var biskop der til sin død i 1913.
Schjelderup var sønn av Peter Vilhelm Schjelderup og Dorothea Marie Lysholm. Han giftet seg med Henriette Nicoline Hassel. De fikk seks barn, blant dem den senere biskop i Hamar Kristian Schjelderup og psykologipioneren Harald Schjelderup.
Kjell Kosberg
Kjell Kosberg (født 8. april 1953) er en norsk sivilarkitekt. Han etablerte Kosbergs Arkitektkontor i Molde (1986), med datterselskap i Oslo (1994), begge ble fusjonert til ett firma i 2000, der han var daglig leder, faglig leder og styreformann. 1. mars 2020 ble selskapet kjøpt av Norconsult.
Hans virke har gitt internasjonal oppmerksomhet, da spesielt gjennom byggene i hjembyen Molde og hjemfylket Møre og Romsdal. Hans viktigste arbeid er Molde Forum (1990), Shellbygget i Kristiansund (1992), galleri Barbara i Sunndal (1992), utvikling av Nydalen i Oslo (1992), Nybygg for Stålprodukter (1995), Molde Brannstasjon (1998), Molde Stadion (1998), Molde Brygge (2000), Molde Kunnskapspark (2002), Seilet hotell (2002), Bjørnsonhuset (2002), Nye Tresfjord skule samt nye omsorgsboliger i Vestnes (2003).
Hans firma flyttet i 2005 til toppen av en ombygd kornsilo i Molde, en ombygging som inngikk i et større Kosberg-tegnet utviklingsprosjekt i et tidligere industriområde i Molde.
I 1999 ble han nominert til den internasjonale «Prix d'Excellence», utdelt av den internasjonal arkitektforeningen FIABCI.
Krigen mot Erik XIV
Krigen mot Erik XIV var en kort svensk borgerkrig i skyggen av den nordiske syvårskrigen fra 5. juli til 29. september 1568. Krigen ble utkjempet mellom den svenske kongen Erik XIV og hans brødre, hertugene Johan og Karl. Hertugenes opprør ble støttet av mesteparten av det svenske aristokratiet med høyadelen i spissen som en reaksjon på en rekke forverrelser i forholdet mellom kongen og høyadelen.
Bakgrunn
Ved Gustav Vasas død i september 1560 overtok hans eldre sønn Erik XIV, fra hans første ekteskap med dronning Katarina av Sachsen-Lauenburg, tronen. I tillegg til den unge Erik etterlot den gamle kongen seg tre sønner fra et annet ekteskap, Johan III, Magnus Vasa og Karl som ved testamentet ble hertuger over hver sitt hertugdømme. I testamentet fulgte også et viktig råd fra faren, om å ikke ha for stor tiltro til det svenske aristokratiet som man burde holde et våkent øye med. Innholdet i testamentet skulle bære i seg kimer til fremtidige politiske konfrontasjoner.
I 1561 presset Erik XIV strenge vilkår på sine yngre brødre gjennom de såkalte Arboga artikler; blant annet forbudet mot utenrikspolitiske aktiviteter. Men dette brøt hertug Johan med, som fra sitt finske hertugdømme hadde knyttet bånd til Polen-Litauen som Sverige nå hadde kommet på kollisjonskurs med. Det ledet til konflikten mellom Erik XIV og hertug Johan sommeren 1563 da hertugen ble arrestert og satt i husarrest. Husarresten varte fram til 1567. Konflikten sluttet med henrettelser av minst tretti venner og medarbeidere av den stolte hertugen som ikke hadde støtte fra en svensk opposisjon.
Oddernes kirke
Den første kirken på stedet kan ha vært reist av Øyvind, gudsønn til Olav den hellige, og en regner midtpartiet i kirken som Øyvinds verk og daterer det til midten av det 11. århundre.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via E18 og Rv471.
Krigen mot Erik XIV
Sinnssykdommen
Etter at den blodige krigen med Danmark-Norge, Lübeck og Polen-Litauen hadde brutt ut i sommeren 1563, ble den svenske staten satt i krigstilstand og befolkningen utsatt for store prøvelser. Store deler av det svenske aristokratiet var fredstilhengere som ikke var stemt for videre krig, så det kom fort til spenninger mellom dem og kongen. Erik XIVs mistenksomme oppførsel sammen med hans fortrolige Jöran Perssons hensynsløse fremferd som kongens anklager i Höga nämnden, gjorde forholdet stadig mer anspent ettersom det ble slått hardt ned på den minste mistanke om konspirasjon og forræderi.
Filologi
Først brukte de alexandrinske lærde ordet om beskjeftigelse med fortidens litteratur. I renessansetiden ble det den spesielle betegnelse for vitenskapelig studium av det greske og romerske åndsliv, de «klassiske» litteraturene og språkene, og inntil nyere tid ble det utelukkende brukt i denne betydningen. Fra 1800-tallet blir ordet derimot tillagt flere betydninger. For det første bruker man det om lingvistikk (språkvitenskap), slik at for eksempel «komparativ filologi» betegner det samme som sammenlignende språkvitenskap. For det andre brukes det om det historiske studium av litteratur (særlig eldre litteratur). Filologien har da som hovedoppgaver dels ved kritisk behandling av verkene å bringe dem tilbake til deres opprinnelige skikkelse, dels å belyse deres innhold ved fortolkning (hermeneutikk). Studiet av språket, alminnelig historie, samfunnsordninger, mytologi, kunst, litteraturhistorie m.m. betraktes da som hjelpemidler til rett forståelse av tekstene. Ifølge en tredje oppfattelse er filologi det samme som oldtidskunnskap, og er da ikke begrenset til å angå grekerne eller romerne, da det også finnes en indisk, semittisk, slavisk, germansk, nordisk, romansk, osv., filologi.
Oddernes kirke
Historie
En runestein som opprinnelig stod på kirkegården, forteller at området har vært sentralt for lokalsamfunnet også lenger tilbake i tid med sin henvisning til Olav den hellige. Funn i gravhauger i området vitner om bosetting helt tilbake til 400 e.Kr. Det er også antatt at det lå en kongsgård på Oddernes allerede før 800. Oddernessteinen står nå inne i våpenhuset.
Krigen mot Erik XIV
Sinnssykdommen
I den mektige Stureslekten der Svante Sture, sønn av den kjente riksforstanderen Sten Sture den yngre, var familieoverhode, gjorde en ung mann ved navn Nils Svantesson Sture seg bemerket hos kongen. Under krigen beordret Erik XIV i 1565 Nils Svantesson til Västergötland der han sammen med hærføreren Nils Boije skulle organisere et felttog mot Båhus festning. Men angrepet på festningen i mars 1566 ble et blodig nederlag. De ansvarlige ble stilt for retten i Höga nämnden og Nils ble dømt til døden 14. juni 1566. Erik XIV benådet den unge mannen mot at han skulle toge gjennom Stockholm under skam og spott i en offentlig ydmykelse.
Oddernes kirke
Historie
Sør for der runesteinen sto frem til 1990, støtte graveren Petter Foss på seks forseggjorte, steinsatte groper på om lag en meter i tverrmål. Ut fra hans beskrivelse er det antatt at det er kokegroper han fant. De var fortsatt fulle av trekull, og han fylte opp en sekk og tok den med seg hjem til sin kone! Gropene fra 1907-utgravningen lå på nesten to meters dyp. Senere ble det funnet 25 groper i forbindelse med kirkegårdsutvidelsen i begynnelsen av 1960-årene, og da det ble satt opp nytt menighetshus i 1971–72 ble det avdekket ytterligere ca. 250 groper.
Filologi
Beslektede fagområder
Filologien overlapper med andre fagområder, blant annet:
Oddernes kirke
Historie
Dokumenter fra middelalderen, utgitt i Diplomatarium Norvegicum, forteller mer om Oddernes kirke og dens historie. Et brev fra 1344 viser at presten på Oddernes da var sira Eirik.
En rekke skinnbrev fra perioden 1416-1444 viser at presten i Oddernes kirke på den tiden var sira Svein Herleiksson. Han eide bl.a. gårdene Øresland og Kvannes i Høvåg. Ett av brevene forteller at Svein ble slått «eit lemsterhog j hofwdhet» av en viss Torbjørn Lokk, mens et annet viser at Herleiksson ble tilgitt av en viss Eivind Taraldsson for å ha drept sønnen hans. I Svein Herleikssons tid, nærmere bestemt i 1429, ble det bestemt av biskop Audun av Stavanger at tienden fra bl.a. Oddernes sogn skulle gå direkte til St. Mikaels alter i domkirken i Stavanger.
I 1630-årene ble kirken forlenget med 8 meter etter at Christian IV hadde gitt en gave på 100 riksdaler til formålet, etter sitt besøk i 1635. Det ble brukt mer enn 200 riksdaler til betydelige reparasjonsarbeider i årene 1642–44. I 1699 fikk kirken klokketårn. Det er tre klokker i tårnet, der den eldste er fra 1200-tallet.
Inventar
Orgelgalleri, altertavle, prekestol og tårnbygg er alle gitt som gaver fra den første borgermester i Kristiansand, Christen Nielssøn Wendelboe og hustru. Prekestolen er et klassisk barokkarbeid.
Kirkens galleri er i en enkel renessansestil. Det har 44 felter med bilder av profeter, apostler og allegoriske figurer.
Oddernes kirke fikk nytt, innvendig tak i 1788. Det ble kunstferdig dekorert. Dekorasjonene samt utsmykningen over galleriet og på veggene ble overmalt med brunmaling i 1827. I 1927 ble overmalingen fjernet.
Jernsaksa
Jernsaksa er i den norrøne mytologien en jotunkvinne (gyger) som sammen med guden Tor fikk den kjempesterke sønnen Magne, som tre dager gammel redder Tor i kampen mot Rungne.
Jernsaksa nevnes også i Edda-diktet Hyndluljod.
Krigen mot Erik XIV
Sinnssykdommen
Stureslekten tok det skammelige opptoget meget ille opp, og det førte til at deler av høyadelen kom i konflikt med kongen. Kongens mentale tilstand ble ytterligere forverret etterhvert som krigen mot de ytre fiendene og hans kamp mot det han anså som sine indre fiender for å skape størst mulig sikkerhet for sitt eget regime, fortsatte uten noe tegn på fremgang. 1. mai 1567 var hans sterke mistenksomhet gått over i paranoia. Erik XIV var rammet av en psykisk ubalanse på samme måte som hans yngre bror, hertug Magnus Vasa, som var blitt sinnssyk året før.
Sturemordene i mai 1567 der Svante Sture og hans to sønner ble drept som følge av kongens sinnssykdom, var illevarslende faresignaler for høyadelen som mistet flere av sine viktigste persligheter. Riksrådet overtok makten i kongens navn, manøvrerte kanselliet ut på sidelinjen ved å frata det dets makt og dømte Jöran Persson til døden. Denne dødsdommen ble ikke fullbyrdet av frykt for kongens vrede. Med et slag var dermed den politiske situasjonen som hadde vart siden 1561 blitt forvandlet, mens kongen var fraværende for minst et halvt år framover.
Bryllupet
Riksrådet måtte gi fra seg statsledelsen etter at Erik XIV igjen var blitt bedre, men ikke før Daniel Rantzau hadde ydmyket svenskene gjennom sitt vinterfelttoget vinteren 1567-1568 der veien til Stockholm ble sprengt åpen i januar 1568. Bare mangel på forsterkninger hindret Rantzau fra å fortsette. Om våren ble Jöran Persson satt fri og kanselliet gjenopptok sin tidligere rolle. Samtidig ble det svenske aristokratiet tildelt et annet slag, for Erik XIV lot det ble kjent at hans hemmelige ekteskapet med Karin Månsdotter som var hans elskerinne, skulle bekreftes med en offentlig bryllupsseremoni.
Karin Månsdotter hadde vært kongens elskerinne før Sturemordene – fra nyttår 1565 da hun var fjorten år gammel. Hun hjalp til med å pleie den utmattede og forvirrede kongen og det førte til at et hemmelig ekteskap ble inngått den 13. juli 1567 mellom de to, noe som vakte voldsom oppmerksomhet. Et ekteskap mellom personer fra to så forskjellige stender var skandaløst etter datidens allmenne oppfatning. Bedre ble det ikke av at Erik XIV ikke hadde lagt fram sitt giftermål for Riksdagen som forventet verken før eller etter at det var inngått. De stolte hertugene var som det meste av aristokratiet motstandere av ekteskapet.
I slutten av juni var hertugene til stede ved arveprins Gustavs dåp i Storkyrkan i Stockholm. Dåpen ble feiret stort, men hertugenes fravær fra bryllupet 5. juli 1568 var blitt lagt merke til av kongen da bruden ble ført frem til alteret under bryllupsseremonien. Bryllupet ble ganske spesielt fordi brudparet hadde barn fra før, noe som var helt uhørt den gang, i og med at barna var ved alteret til offentlig beskuelse.
Ikke lenge etter bryllupsfeiringen var over fikk Erik XIV nyheten om at hanshertugbrødre, Johan og Karl, hadde gjort opprør sammen med deler av høyadelen.
Krigen
Så snart opprøret var i gang, var det ingen vei tilbake for hertug Johan. Han var kommet sterkt på kant med Erik XIV som på et tidspunkt hadde vurdert å utlevere hertugens hustru til Russland. Høyadelen følte et lidenskapelig hat mot kongens rådgiver, Jöran Persson. Med støtte fra sin unge bror hertug Karl, som hadde avvist Erik XIVs forsøk på å få ham til å bytte side, tok opprørerne kontroll over indre Sverige inkludert hertug Magnus Vasas hertugdømme. Erik XIV på sin side innkalte til et riksmøte i Stockholm 27. juli, men de adelige stilte ikke opp. Riksmøtet var et forsøk fra kongen på å sikre seg et folkelig mandat mot opprørerne som uten unntak ble betraktet som forræderne og dømt til døden av kongen med stendermøtets velsignelse.
Men det ble ikke noen folkelig mobilisering på noen av sidene i borgerkrigen. Den ble en intern strid mellom kongehuset og adelen med mindre styrker på begge sider. For resten av den krigstrøtte og underkuede befolkningen var borgerkrigen et overklasseoppgjør. Ingen av partene hadde store styrker av utskrevne soldater fra folket tilgjengelig fordi slike styrker var bundet opp i forsvaret mot danskene. Västergötland, Östergötland, Dalsland, Värmland, Finland og Närke kom under opprørsstyrkenes kontroll.
I Örebro gjorde knektene mytteri mot kongen, og opprørsstyrkene kunne dermed sikre seg deler av Västmanland uten å møte motstand. De første kampene sto i Östergötland der borgene Stegeborg og Nyköpingshus ble erobret av opprørsstyrkene. I midten av august 1568 hadde opprørerne dermed åpen vei mot den sørlige veien over Södermanland til Stockholm.
I slutten av august gikk hertugene til angrep med sine tallmessig overlegne styrker, deriblant tyske leieknekter, fra vest mot den sørlige veien til Stockholm. Veien ble bevoktet av de kongelige styrker under Erik XIV. Dette førte til slaget i Hölö skog som påførte kongen et nederlag, men Erik XIV svarte raskt med et motangrep med sine beste styrker mot opprørernes hær ikke langt fra Stockholm. Slaget ved Botkyrka endte med seier for kongen som etterpå sikret adgangen til Stockholm.
Kong Erik kunne imidlertid ikke utnytte seieren ved Botkyrka fordi hans styrker var vesentlig svakere enn det opprørerne rådde over. Den svenske flåten var på kongens hender og kunne ha vært brukt som støtte i et fremstøt. I likhet med hertugene tok han kontakt med kong Frederik II av Danmark-Norge i håp om våpenhvile. Store styrker i sør kunne hentes til støtte for de kongelige, men de utskrevne bondesoldatene i styrkene i sør brøt ikke opp. De var hardt medtatt etter krigen mot Danmark-Norge og ville ikke gjøre opprør på vegne av kongen.
I mellomtiden rykket hertugene med sin hær rundt innsjøen Mälaren og nordover inn i Västmanland der de erobret Västerås med slottet der og Uppland der Uppsala falt etter svak motstand. I begynnelsen av september hadde opprørsstyrkene nådd de nordlige utkantene av hovedstaden hvor kongen var blitt isolert. Erik XIV gjorde et utfall mot hertugenes hær som hadde inntatt posisjoner på Brunkeberg, men ble slått tilbake i krigens siste større sammenstøtet.
Etter tilbakeslaget på Brunkeberg løste det kongelige partiet seg opp idet hans allierte rømte hovedstaden; blant dem hans svigermor, hans søstre og alle rådsherrene. Til slutt gjorde hans egne knekter mytteri, tok Jöran Persson til fange og sendte ham bort til hertugenes folk utenfor byen. Persson ble ført vekk fra Norreport til galgebakken på nedre del av Brunkebergsåsen der han 18. september 1568 ble lemlestet, radbrukket og halshogd. Deretter ble liket av kongens anklager satt på steile og hjul.
Den 29. september ble porten på Söderport åpnet slik at hertugenes knekter kunne storme inn i byen og fram til Stortorget. Der fant de kongen med hans styrker. Sten Eriksson (Leijonhufvud) som ledet angrepet, ble drept under den forvirrende kampen på Stortorget før Erik XIV klarte å komme seg inn i slottet der han forskanset seg.
Avsettelsen
Den tidligere kongen som formelt var avsatt, satt i husarrest på diverse slott fram til sin død i 1577. Han døde formodentlig av forgiftning beordret av den nye kongen anmodning da Eriks sinnssykdom ble konstant og uhelbredelig. Johan III rettferdiggjør sitt kupp og overtakelsen av kongemakten gjennom propaganda der han erklærer at han har «reddet befolkningen fra den tyranniske Erik XIV.»
Glattestein
En glattestein eller slikjistein brukes til å glatte tøy. Den blir brukt til å glatte ut finere tekstiler som hvitsøm og duker etter stryking. Den har særlig blitt brukt til å glatte ut sømmer, og har derfor også blitt kalt sømglatter.
Det er gjort gravfunn av steiner brukt til dette formålet. Den eldste en kjenner til er fra ei kvinnegrav fra rundt 400 f.Kr. Etter at kunnskapen om å lage glass kom til Norden på 1600-tallet, ble glattesteinen oftest laget av mørkt glass. Den blir da formet som ei sirkelrund skive med tverrmål på 6 – 9 cm. Noen har et handtak av glass. Andre kan være innfelt i et trestykke. Glattesteiner ble produsert ved glassverk i Norge fra midten av 1700- til midten av 1800-tallet. De har også blitt eksportert til Danmark.
Glattesteinen ble brukt uoppvarmet på kledet. Under kledet brukte en gjerne ei glatt plate av for eksempel sletthøvla eik eller bøk. Ofte var disse glatte trestykkene dekt med lær. Det er også gjort gravfunn av slike plater laget av kvalbein. Glattesteinen har blitt brukt parallelt med mangletre, rulle og strykejern.
Slike glattere kunne også bli laget av marmor eller hardt tre. De var gjerne fint utskårne.
Urca-prosesser
Urca-prosesser er i astro-partikkelfysikken partikkelreaksjoner som emitterer nøytrinoer, og som antas å opptre i kjølingsprosesser i nøytronstjerner.
hvor B1 og B2 er baryoner, og l er et lepton. Baryonene kan være nukleoner, men også hyperoner som Λ, Σ og Ξ, eller isobarer som ∆0 og ∆−. Leptonet er enten et elektron eller et myon.
Trudvang
Trudvang (Þrúðvangar) er i den norrøne mytologien Tors rike i Åsgard.
Her ligger Bilskirne (Bílskírnir), som er Tor og Siv sin bolig. Denne boligen er den største som finnes, og har 540 rom.
Trudvang betyr «Styrkens bolig».
Type II maskinpistol
Type II maskinpistol er en maskinpistol fra Japan.
Den var kamret for ammunisjon i kaliber 8 x 22 mm Nambu, og ble levert til den japanske marine, men noen ble også brukt i hæren. Som de fleste japanske pre-1945 våpen opphørte produksjonen i 1945 på grunn av nederlaget i andre verdenskrig.
Clarté (Sverige)
Clarté ble opprettet som en hovedsakelig studentorganisasjon i Sverige i 1921 etter forbilde fra Frankrike, og sto i så måte nær norske Mot Dag, som de også hadde et nært samarbeid med. På 1930-tallet la foreningen stor vekt på kampen mot nazismen, men var samtidig preget av interne spenninger, noe som førte til at organisasjonen midlertidig var ute av funksjon mellom 1939 og 1944.