cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Megadeth
1983–1984
På denne tiden spilte gitaristen Kerry King også med på noen konserter, men gikk snart tilbake til thrash metal-bandet Slayer han opprinnelig var medlem av. Gitaristen Greg Handevidt kom inn i noen uker. Den neste gitaristen ble Chris Poland, og sammen spilte de inn demoen Last Rites. Trommeslageren Lee Rausch forlot bandet og Dijon Carruthers ble det nye medlemmet en kort periode før Gar Samuelson tok over.
(1985–1992)
Megadeth bestod av Dave Mustaine, David Ellefson, Chris Poland og Gar Samuelson. Tidlig i 1985 fikk bandet 8,000 dollar til å spille inn debutalbumet, som de produserte selv. Killing Is My Business... And Business Is Good! ble spilt inn og gitt ut i mai 1985. Albumet ble godt mottatt av både presse og metal-fans. Neste år ga Megadeth ut Peace Sells... But Who's Buying? med den samme besetningen, men de mente plateselskapet Combat Records hadde igjen gitt dem et for lite budsjett, og skiftet til Capitol Records, som kjøpte rettighetene til det kommende albumet. I november 1986 ble albumet gitt ut. Peace Sells... But Who's Buying?.
Gitarist Chris Poland slet med rusproblemer, og under 1985-turneen måtte han stå over, mens Mike Albert tok hans plass. Chris Poland ble sparket to år senere, fordi det ble mistenkt at han stjal bandets musikkutstyr og solgte det for å finansiere heroinavhengigheten sin. Trommeslageren Gar Samuelson forlot også bandet, og ble erstattet med Chuck Behler. Nå søkte Megadeth etter en ny gitarist og hadde flere prøvespillinger. Jay Reynolds ble med som gitarist på noen konserter under 1987-turneen, før Jeff Young tok over som permanent gitarist.
Det ble denne oppsetningen som spilte inn So Far, So Good... So What! (1988), men så fort førstkommende turné var ferdig fikk både Jeff Young og Chuck Behler sparken.
Marty Friedman og Nick Menza tok så over og denne besetningen viste seg å vare lenge. Sammen spilte de inn fire album, før Nick Menza måtte forlate bandet i 1998 på grunn av en kneskade. Bandet hadde holdt på medlemmene åtte år. Det spilte så inn albumet Rust in Peace (1990) som ble nok en suksess.
(1992–1999)
Det neste albumet, Countdown to Extinction (1992), ble en suksess. Megadeth ga ut enda et album som ble tatt godt imot, Youthanasia fra 1994.
Etter Youthanasia skifter Mustaine produsent til Dann Huff Det neste albumet het Cryptic Writings (1997) og mottok relativt middelmådige kritikker i heavy metal-miljøet, men nådde et bredere publikum. Musikken til Megadeth ble for første gang populær på radioen.
Trommeslageren Nick Menza forlot Megadeth, og ble byttet ut med Jimmy DeGrasso. Albumet Risk ble slaktet av de fleste fans og medier, i tillegg til å bli en kommersiell fiasko.
2000–2002)
Etter Risk bestemte Marty Friedman seg for å lage japansk pop-musikk og forlot Megadeth etter cirka ni år i bandet til fordel for j-rock-bandet Aikawa Nanase. Han ble erstattet av Al Pitrelli, og The World Needs a Hero (2001) ble spilt inn.
3. april 2002 fortalte Dave Mustaine fansen at han måtte forlate Megadeth på grunn av en nerveskade i armen. Legen hadde fortalt ham at han aldri kom til å kunne spille gitar igjen. Resten av bandet ville ikke fortsette uten Mustaine, og bandets tid var over.
2004–2005
Etter hvert som Mustaine fikk behandling for armen sin, viste det seg at det ble bedre og han begynte å skrive nye sanger som skulle bli et solo-album under navnet Blackmail the Universe, men dette navnet ble endret til The System Has Failed (spilt inn med Dave Mustaine, Chris Poland, Jimmy Sloas, og Vinnie Colaiuta). Dave Mustaines platekontrakt med Sanctuary Records var ikke utløpt, og han ga ut albumet under det gamle navnet, Megadeth. Megadeth var tilbake med en ny besetning. Denne bestod av Dave Mustaine (gitar og vokal), James MacDonough (bass) og brødrene Shawn (trommer) og Glen Drover (gitar) fra Eidolon.
I september 2004 startet Megadeth på en ny verdensturné kalt Blackmail the Universe Tour som fortsatte ut i 2005. 14. februar 2005 var de innom Oslo og spilte på et fullsatt Rockefeller. Samme år kunngjorde Dave Mustaine at Megadeth var kommet for å bli.
2006–2009
I februar 2006 ble det klart at bassisten James MacDonough skulle forlate bandet. Han ble erstattet av James Lomenzo fra White Lion og Black Label Society.
Megadeth ga ut studioalbumet United Abominations 14. mai 2007. Megadeth dro ut på turné i Nord-Amerika våren 2007 med Heaven and Hell.
I juni 2007 startet Megadeth sin egen turné kalt «Tour of Duty». Turneen startet i Europa i perioden 1. juni–2. juli. Megadeth spilte stort sett bare på musikkfestivaler. I september og oktober fortsatte «Tour of Duty»-turneen i USA, etterfulgt av Gigantour i Australia. Gigantour-turneen fortsatte i Nord-Amerika våren 2008 etter at Megadeth hadde fullført Europa-turneen sin. Den 13. januar 2008 offentliggjordet bandet at gitaristen Glen Drover forlot bandet for å fokusere på familien. Han ble erstattet med Chris Broderick (tidligere medlem av Nevermore og Jag Panzer. Den nye besetningen åpnet turneen i Finland 4. februar, og 7. februar 2008 spilte Megadeth en utsolgt konsert på Sentrum Scene i Oslo.
Endgame (2009–)
I januar 2009 begynte Megadeth innspillingen av sitt nye album Endgame i Dave Mustaine og Megadeths eget studio, Vic's Garage. I mars var bandet med på Priest Feast-turneen, som besto av heavy metal-bandet Judas Priest som headliner og thrash metal-bandet Testament som åpningsband. De turnerte rundt i Europa i februar og mars samme året. I april ble Metallica innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame. Mustaine ble ikke innlemmet, men var invitert. Han avslo og begrunnet avslaget med at han hadde turnéforpliktelser til Megadeth på dette tidspunktet, uten at bandet hadde noen konsertdatoer denne måneden. 15. september 2009 utga Megadeth Endgame, det første albumet med Chris Broderick på gitar. De startet turneen sin i november i Nord-Amerika og turnerte til og med 13. desember, da de avsluttet året med en konsert i Las Vegas, Nevada.
Megadeth annonserte senere at de skulle begynne på turné for å feire 20-årsjubileet til sitt platinaselgende album Rust in Peace 1. mars dette året. På turneen skulle de spille albumet i sin helhet. Megadeth tok med seg Exodus og Testament på denne delen av turneen sin. 8. februar 2010 ble den tidligere bassisten David Ellefson med i Megadeth igjen.
I juni 2010 spilte Megadeth for første gang sammen med Metallica, Slayer og Anthrax, de tre andre bandene fra det så kalte «Big Four». Dette skjedde i regi av Sonisphere Festival, en festival som reiser rundt i Europa på sommertid. Begivenheten fant først sted i Warszawa, Polen 16. juni foran anslått 80,000–100,000 fans. Totalt spilte The Big Four i syv byer rundt om i Europa og konserten i Sofia, Bulgaria 22. juni ble filmet for en DVD-/Blu-ray-utgivelse. Her spilte medlemmer fra alle fire bandene Diamond Head sangen «Am I Evil» som en del av Metallicas sett.
Etter Big Four-konsertene har Megadeth og Slayer annonsert at de tar med seg Anthrax som åpningsband på del to USA-turnéen som går av stabelen 24. septemberi Dallas, Texas. Megadeth vil da fortsette å spille hele Rust in Peace albumet og Slayer har sagt at de kommer til å spille hele sitt Seasons in the Abyss album, som også kom ut i 1990.
Tidligere medlemmer
Gitarister:
Bassister:
Trommeslagere:
Shaun Micheel
Da han startet i major-turneringen PGA Championship i 2003 lå han på 169.-plass på verdensrankingen i golf og det var en stor overraskelse da han vant mesterskapet. Den sesongen endte han på 32.-plass på PGA-tourens pengeliste. I 2004 endte han blant de 100 beste på pengelisten for annen gang i karrieren, men han har sjelden hatt høye plasseringer i turneringene.
Dr. Gideon Fell
Dr. Gideon Fell er en fiktiv hovedperson i en rekke kriminalromaner av den amerikanske forfatteren John Dickson Carr.
Dr. Fell er en eldre kulturhistoriker (først presentert som «leksikograf»), med spesiell interesse for «engelske drikkeskikker fra de eldste tider», 1600-tallets hoffintriger og heksetro, og nåtidige kriminalmysterier. Han opptrer som amatørdetektiv i samarbeid med den sindige Scotland Yard-mannen David Hadley; ofte med en yngre amerikansk mann (forelsket eller nygift) som forteller.
Som sin kollega og litterære «slektning», sir Henry Merrivale, er Fell ekspert på «det lukkede roms mysterium»: Mord som tilsynelatende ikke er mulige, fordi den drepte er sperret inne i et rom uten adgang utenfra. I romanen Den hule mannen (eng. The Hollow Man; amer. The Three Coffins) holder dr. Fell et foredrag om de ulike typene løsninger på et slikt problem. Her understreker han at dette er rent litterære problemer, og at han selv er en romanfigur (se metaroman).
Figuren dr. Gideon Fell er basert på forfatteren G.K. Chesterton.
John W. Foster
John Watson Foster (født 2. mars 1836 i Petersburg i Indiana, død 15. november 1917) var en amerikansk offiser, journalist, diplomat og politiker.
Han vokste opp i Evansville i Indiana, og var først advokat til den amerikanske borgerkrig brøt ut. Da ble han general for unionsstyrkene (Nordstatene). Etter krigen arbeidet han som journalist og redigerte Evansville Daily Journal fra 1865 til 1869. Deretter ble han USAs minister (diplomatiske utsending) i Mexico (1873–1880), Russland (1880–1881) og Spania (1883–1885). I 1892 og 1893 var han USAs utenriksminister under president Benjamin Harrison. Han assisterte også Qing-dynastiet under forhandlingene om Shimonosekitraktaten av 1895 som juridisk rådgiver.
Blant hans barnebarn er John Foster Dulles, som også ble amerikansk utenriksminister, Allen Welsh Dulles, som var direktør for Central Intelligence Agency, og Eleanor Lansing Dulles som var økonom og diplomat. Han er også oldefar til den katolske teolog og kardinal Avery Dulles.
Beaverhill Lake
Beaverhill Lake (cree: amisk-wa-chi-sakhahigan) er en stor innsjø i den sentrale delen av Alberta i Canada. Den utgjør et regionalt viktig område i Western Hemisphere Shorebird Reserve Network. Området forvaltes av Canadian Wildlife Service, en enhet under Environment Canada.
Varekil
Varekil er et tettsted i Orust kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. Det ligger cirka 14 kilometer sør for Henån. I 2010 hadde tettstedet 602 innbyggere.
Beaverhill Lake
Innsjøen ligger 70 kilometer sør for Edmonton, i nærheten av landsbyen Tofield. Det tilhører det hydrografiske bassenget til North Saskatchewan River.
I 1990 hadde innsjøen et areal på 139 km² og en maksimumsdybde på bare 2,3 meter. I likhet med en rekke andre innsjøer i regionen har størrelsen på Beaverhill Lake blitt redusert betraktelig de siste årene, og dybden har blitt redusert med om lag en fjerdedel mellom 1999 og 2009.
Innsjøen er en viktig habitat for fugler og har blitt utpekt til et «National Nature Viewpoint» av Nature Canada (tidligere kjent som Canadian Nature Federation) i 1981. Beaverhill Natural Area ble etablert i 1987 for å beskytte innsjøen og de omliggende områdene. Beaverhill Lake Heritage Rangeland Natural Area er også etablert langs den tidligere strandlinjen til innsjøen.
Aleksander Wolszczan
Aleksander Wolszczan (født 29. april 1946 i Szczecinek) er en polsk astronom som oppdaget de første ekstrasolare planeter og pulsarplaneter.
I 1969 fullførte han studiene ved Uniwersytet Mikołaja Kopernika (Nikolaus Kopernikus-universitetet) i Toruń. Her ble han i 1975 tildelt doktorgrad i fysikk for sitt arbeid med pulsarer. I 1982 reiste han til USA for å arbeide ved Cornell University i Ithaca og Princeton University. Senere ble han professor i astronomi og astrofysikk ved Pennsylvania State University. Siden 1994 har han også vært professor ved universitetet i Toruń og medlem av PAN (Det polske vitenskapsakademi).
Den makedonske navnekonflikten
Den makedonske navnekonflikten mellom Hellas og Republikken Makedonia kom fra uenighet mellom de to statene over bruken av navnet Makedonia. Konflikten førte til at Republikken Makedonia internasjonalt ble kjent som «the former Yugoslav Republic of Macedonia», FYROM (norsk: Den tidligere jugoslaviske republikk Makedonia).
I 2018 undertegnet de to landene en avtale om at Republikken Makedonia skulle endre navn til Nord-Makedonia innen utgangen av 2018. Avtalen krevde grunnlovsendring og måtte ratifiseres av begge stater. I Makedonia ble det holdt folkeavstemning 30. september 2018. Den ga flertall til støtte for avtalen, men valgdeltakelsen var lav. Nasjonalforsamlingen vedtok i oktober 2018 å gå videre med navneendringsprosessen.
Nam Co
Vannet i innsjøen er rent og klart, og sjøen omtalen som en av de vakreste stedene i fjellkjeden Nyenchen Tanglha. Sjøen er et hellig sted innen tibetansk buddhisme, og har i århundrer vært et pilegrimsmål. Sørøst for sjøen er klosteret Tashi Dor. Sjøen næres for det meste av smeltevann fra snø og fra områdets isbreer. Den har intet avløp.
Den makedonske navnekonflikten
I januar 2019 vedtok den makedonske nasjonalforsamlingen grunnlovsendring for å endre navnet til Republikken Nord-Makedonia og avtalen fikk deretter flertall også i den greske nasjonalforsamlingen. Etter en prosess som også innebar NATO-medlemskap, erklærte den nordmakedonske regjeringen at landet fra 12. februar 2019 heter Nord-Makedonia.
Bakgrunn
Hellas motsatte seg at Republikken Makedonia benytter «Makedonia» i landets navn uten en geografisk presisering, da Hellas har en provins med navnet Makedonia. Hellas motsatte seg også betegnelsen makedoner uten geografisk presisering for nabolandets største etniske gruppe og makedonsk for landets språk. Uenigheten eskalerte til høyeste internasjonale nivå for internasjonal megling med flere forsøk på å få en løsning, blant annet fra De forente nasjoner.
Den midlertidige betegnelsen «the former Yugoslav Republic of Macedonia» – FYROM (norsk: Den tidligere jugoslaviske republikk Makedonia ) benyttes av stater som ikke anerkjenner navnet Republikken Makedonia. Grunnet konflikten om navnet blir Republikken Makedonias søknad om medlemskap i forsvarsorganisasjonen NATO blokkert av Hellas.
Diplomaten Zoran Jolevski ble i november 2008 utnevnt av republikken Makedonia til sjefforhandler i den makedonske navnekonflikten.
Avtalen i 2018
I juni 2018 ble det meldt at statsministrene i Makedonia og Hellas hadde blitt enige om å bilegge navnestriden og at Makedonia ville endre navn til Republikken Nord-Makedonia. Målet var å fjerne hindringene for makedonsk medlemskap i NATO og EU. Navneendringen krevde vedtak i den makedonske nasjonalforsamlingen. Statsminister i Makedonia, Zoran Zaev, lovet dessuten å legge navneendringen ut til folkeavstemning høsten 2018. Makedonias president Gjorge Ivanov sa at han vil legge ned veto mot navneendringen.
Avtalen mellom de to statene er avhengig av støtte fra den greske nasjonalforsamlingen for at Hellas skal kunne trekke tilbake sine reservasjoner mot nabolandet i internasjonal organisasjoner. I Hellas ble avtalen kritisert av partileder Kyriakos Mitsotakis i Nytt demokrati som en anerkjennelse av en «makedonsk» etnisitet og språk i nabolandet. Også regjeringspartiet Uavhengige grekere sa at det ville stemme mot avtalen som statsminister Alexis Tsipras hadde framforhandlet. Den 16. juni 2018 overlevde statsminister Tsipras et mistillitsforslag mot seg. Forslaget var lansert av opposisjonspartiet Nytt demokrati, som mente avtalen ga nabolandet for mange innrømmelser.
Avtalen ble undertegnet av Makedonias utenriksminister Nikola Dimitrov og Hellas' utenriksminister Nikos Kotzias i den greske grenselandsbyen Préspes 17. juni 2018. Den ble inngått i nærvær av de to landenes statsministre. EU var representert ved unionens høye representant for utenriks- og sikkerhetspolitikk Federica Mogherini og kommissær for europeisk naboskapspolitikk og utvidelsesforhandlinger Johannes Hahn, mens FN var representert ved undergeneralsekretær Rosemary Dicarlo og FNs spesialrepresentant Matthew Nimetz.
Avtalen innebærer at landets konstitusjonelle navn endres til Republikken Nord-Makedonia, med Nord-Makedonia som kortform. Makedonia forpliktet seg i avtalen til å endre grunnloven i tråd med det nye navnet innen utgangen av 2018. I offisielle reisedokumenter skal nasjonalitet angis som makedonsk/statsborger i Republikken Nord-Makedonia. Språket skal kalles makedonsk språk. Kjøretøy skal ha kjennetegn NM eller NMK, mens den for alle andre formål forblir MK eller MKD.
Hellas forplikter seg i avtalen til å ikke hindre at nabolandet tas opp som medlem i internasjonale og regionale organisasjoner med det nye navnet og skal gi uttrykk for sin støtte til medlemskap i EU og NATO.
I tillegg til navnespørsmålet omhandler avtalen en rekke andre forhold og legger opp til økonomisk samarbeid, forsvarssamarbeid, samarbeid om miljøpolitikk og samferdsel, samt samarbeid på en rekke andre områder. De to landene lover i avtalen å respektere hverandres territorielle integritet med den eksisterende grensen og forplikter seg til å verken søke eller støtte endringer av grensen. Partene forplikter seg til å ta avstand fra irredentistiske krav og fiendtlig agitasjon.
Avtalen tar sikte på å etablere et fredelig strategisk samarbeid bygd på demokratiske verdier, med et samarbeidsråd ledet av statsministrene. Rådet skal også påse at avtalen og en påfølgende handlingsplan implementeres. De to statene forplikter seg til å oppgradere sine representasjonskontor i hverandres hovedsteder til fullverdige ambassader.
Avtalen må ratifiseres av begge stater. Makedonia må gjennomføre avtalepunktene først, og når denne prosessen er komplett innen utgangen av 2018, skal Hellas ratifisere avtalen. I henhold til avtalen, skal det begge parter forplikter seg til være irreversibelt.
Makedonias nasjonalforsamling ratifiserte avtalen 20. juni 2018. Partiet VMRO-DPMNE boikottet avstemningen. Presidenten må undertegne ratifikasjonen for at den skal være rettskraftig.
Folkeavstemning
Datoen for folkeavstemningen ble fastsatt av nasjonalforsamlingen til 30. september 2018. Parlamentsmedlemmene fra opposisjonspartiet VMRO-DPMNE boikottet avstemningen om folkeavstemningen.
Velgerne ble ikke spurt om landets navn direkte, men om de støttet medlemskap i EU og NATO gjennom å godta avtalen som er undertegnet med nabolandet. Spørsmålet velgerne ble bedt om å ta stilling til var: «Støtter du medlemskap i EU og NATO ved å godta avtalen mellom Republikken Makedonia og Republikken Hellas?»
Folkeavstemningen var rådgivende og dermed ikke bindende. Resultatet av folkeavstemningen var gyldig dersom mer enn halvparten av velgerne deltok. Motstandere av navneendringen, inkludert president Gjorge Ivanov, oppfordret velgerne til å avstå fra å delta i folkeavstemningen.
Folkeavstemningen endte med et flertallet til støtte for avtalen på 91,46 %. Valgdeltakelsen var 36,91 %, altså under kravet til gyldig resultat.
Videre utvikling
Nasjonalforsamlingen vedtok 19. oktober 2018 med 80 av 120 stemmer å gå videre med endring av landets navn. Åtte utbrytere vra VMRO-DPMNE, som eller boikottet avstemningen, støttet navneendringsprosessen. To tredels flertall i nasjonalforsamlingen er nødvendig for grunnlovsendring. Prosessen med å endre landets navn i grunnloven krever flere avstemninger og var forventet å kunne være fullført i januar 2019. I januar 2019 stemte nasjonalforsamlingen over grunnlovsendring i navnespørsmålet. To tredeler av nasjonalforsamlingens medlemmer stemte for navneendring. 81 av 120 representanter stemte for å endre landets navn. VMRO-DPMNE boikottet avstemningen.
I Hellas skapte spørsmålet om ratifisering av avtalen med nabolandet splittelse i koalisjonsregjeringen ledet av Alexis Tsipras. Panos Kammenos, leder i partiet Uavhengige grekere, trakk 13. januar 2019 sitt partis støtte til regjeringen og gikk av som forsvarsminister. Statsminister Tsipras varslet at han ville be den greske nasjonalforsamlingen om tillitsvotum. Også opposisjonspartiet Nytt demokrati er imot avtalen med nabolandet om navneendring. Tsipras' parti SYRIZA har 145 av 300 representanter i nasjonalforsamlingen. Regjeringen vant tillitsvotumet med 151 av de 299 representantene som avga stemme. Den greske nasjonalforsamlingen godkjente avtalen med nabolandet med 153 mot 146 stemmer 25. januar 2019.
Når Hellas har informert nabolandet om sin ratifikasjon, legger avtalen opp til at Makedonia skal informere andre stater og internasjonale organisasjoner om at landets navn er endret. Avtalen forplikter også Hellas til å være første stat som ratifiserer tiltredelsesprotokollen for Makedonias medlemskap i NATO. Hellas la opp til at det skulle skje 8. februar 2019. Hellas ble samme dato første stat som ratifiserte tiltredelsesprotokollen. Den 12. februar 2019 erklærte regjeringen i Nord-Makedonia at landet skiftet navn med effekt fra samme dato.
Litteratur
Μακεδονικό Ζήτημα
Ellös
Ellös er et tettsted i Orust kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 998 innbyggere.
Seilbåtverftet Hallberg-Rassy har hovedkontor i Ellös.
Blikktrommen (film)
Blikktrommen (tysk: Die Blechtrommel) er en tysk filmatisering fra 1979 av Volker Schlöndorff med David Bennent i hovedrollen. Filmen er basert på boken ved samme navn fra 1959 av Günter Grass.
Blikktrommen regnes som et mesterverk og ble tildelt Oscar for beste fremmedspråklige film og gullpalmen i Cannes i 1979.
Plot
David Bennent spiller Oskar, den unge sønnen til en kasjubisk familie som bor på landsbygda i Fristaden Danzig, cirka 1925. Når han fyller tre får han en blikktromme. Han lover at han aldri skal bli større, istedenfor at han skal bli et miserabelt eksemplar av et voksent menneske. Det finns nok av eksempler rundt ham. Når virkeligheten blir for mye for ham, dæljer han løs på tromma si, og om noen prøver seg på å ta den fra ham skriker han så glass knuses. Mens Tyskland utvikler seg mot nazisme og krig i løpet 1930- og 1940-åra fortsetter Oskar å slå løs på tromma si som en villmann uten å bli noe eldre. Først når Sovjet okkuperer landet på slutten av krigen, og det eneste andre gjenlevende familiemedlemmet blir drept, bestemmer han seg for å bli voksen.
Mottagelse
Blikktrommen var en av Tysklands mest suksessfulle filmer i 1970-åra inntektsmessig. Sammen med Apocalypse Now fikk den Gullpalmen i Cannes, og dessuten Oscar for beste fremmedspråklige film.
Kontrovers
I filmen er det en scene der 11 år gamle Bennent, som spilte Oskar, slikker navlen til en 16 år gammel jente som spilles av Katharina Thalbach (hun var 24 år da filmen ble spilt inn). Etterpå utfører han oralsex på henne.
I 1980 blei filmversjonen av Blikktrommen først klippet og deretter avvist som barneporno av sensuren i Ontario i Canada.
Det samme skjedde 25. juni 1997 da dommer Richard Freeman ved State District Court i Oklahoma City i Oklahoma, USA, etter at han uten å ha sett en eneste scene nektet filmen vist under henvisning til statens lover mot obskøniteter ettersom den viste sex mellom mindreårige. Alle videoeksemplarer av filmen i den byen ble konfiskert og minst en videoutleier ble truet med rettslig forfølgelse. Den 4. juli 1997 anmeldte Michael Camfield, leder for en lokal avdeling av American Civil Liberties Union, politiet i byen  for at de skulle ha kneblet rettighetene hans og foretatt en ulovlig konfiskering av filmen.
Dette endte med en serie av høyprofilerte rettshøringer der filmens innhold og dommerens rolle som sensurinnstans ble vurdert. Richard Freemans dom ble kjent ugyldig og de fleste videoeksemplarer av filmen ble gitt tilbake i løpet av noen få måneder.
Eksterne lenker
ブリキの太鼓
Buddhistforbundet
Buddhistforbundet er et buddhistisk trossamfunn som samler forskjellige norske buddhistiske organisasjoner. Buddhistforbundet ble registrert som trossamfunn i 1979. 1. januar 2002 hadde Buddhistforbundet 8071 medlemmer (hvorav 920 etnisk norske) og ni underorganisasjoner.
«U 47»
Historie
Arbeidet med byggingen ble påbegynt 25. februar 1937 ved Krupp Germaniawerft i Kiel og båten gikk inn i aktiv tjeneste 17. desember 1938. «U 47» tilbrakte totalt 238 dager til sjøs og senket over 30 handelsskip med en sammenlagt vekt på 165 953 tonn, og skadet 8 andre handelsskip. Kommandantløytnant på ubåten var Günther Prien.
Senkingen av HMS «Royal Oak»
Ubåten er mest kjent for bragden i innledningen til andre verdenskrig, da hun 14. oktober 1939 snek seg inn i Storbritannias viktigste flåtebase Scapa Flow og senket slagskipet HMS «Royal Oak» som lå fortøyd der. I den vågale operasjonen avfyrte «U 47» tre torpedoer. HMS Royal Oak kantret og sank i løpet av 15 minutter. 833 britiske sjømenn ble drept i angrepet. Britene trodde først at eksplosjonene var forårsaket av sabotasje. Da man senere innså at det var et ubåtangrep og sperret havnen var det for sent. «U 47» var allerede på vei hjem mot Tyskland.
U 47 blir senket
Den 7. mars 1941 skulle U 47 angripe konvoien OB-293, men ble senket. Man er fortsatt usikker på hvem eller hva som senket U-47. Det er mulig at ubåten ble senket av destroyeren HMS «Wolverine» utenfor kysten av Irland. Det finnes mange teorier om hva som senket U 47, blant annet miner, en teknisk feil, at ubåtens torpedoer eksploderte eller at den ble senket av HMS «Camellia» og HMS «Arbutus» under et senere angrep. Ingen av teoriene er bekreftet.
Shimonoseki
Shimonoseki (下関市 - Shimonoseki-shi) er den største byen i prefekturet Yamaguchi på øya Honshu i Japan. Yamaguchi fikk bystatus 1. april 1889. Bygrensen ble utvidet 13. februar 2005 med fire byer som før lå i distriktet Toyoura. Byen er på Honshus aller sørvestligste punkt, der Kanmonsundet går mellom øyene Honshu og Kyushu. Kanmonkyo-broen forbinder Shimonoseki med den større byen Kitakyushu på den andre siden av sundet. Shimonoseki utgjør den nordligste delen av det storbyområdet som strekker seg fra Fukuoka-området i sørvest opp til området rundt Kanmonsundet.
Upperudsälven
Upperudsälven er ei elv i Dalsland i Västra Götalands län i Sverige. Den er 146 kilometer lang medregnet tilløpselver, og middelvannføringen ved munningen er 45 m³/s. Nedbørfeltet er på 3 336,8 km², hvorav 376,3 ligger i Norge. Nedbørfeltet består av 73% skog og hogstmark, 16% innsjøer, 3% åker- og beitemark, 1% myr, 1% tettbebyggelse og 6% annen mark. Upperudsälven er en del av Göta älvs nedbørfelt.
Storparten av vassdraget består av en rekke innsjøer knyttet sammen med korte elvestrekninger. De største innsjøene er Store Le og Foxen, Lelång, Västra Silen og Östra Silen. Vassdragets fjerneste kilde ligger nord for Kaperalholtåsen, helt øst i Aurskog-Høland kommune i Akershus. Elva munner ut i Vänern ved Köpmannebro.
Francesco Maria Piave
Francesco Maria Piave (født 18. mai 1810 i Murano i Venezia-lagunen, død 5. mars 1876) var en italiensk librettist. Han var en livslang venn av og samarbeidet mye med Giuseppe Verdi. Som Verdi selv var Piave en svoren italiensk patriot. I 1848, under Milanos "Cinque Giornate," da Josef Wenzel Radetzky von Radetz' østerrikske tropper trakk seg tilbake fra byen, mottok Piave i Venezia et brev fra Verdi adressert til "Borger Piave".
Bakgrunn
Francesco Maria Piave var sønn av det velstående ektepar Giuseppe Piave og Elisabetta Casarini Murano under det korte napoleonske Kongedømmet Italia.
Librettist
Han etterfulgte Salvatore Cammarano som Giuseppe Verdis viktigste librettist midt i dennes karriere. Piave forble regissør (og dermed librettist) fra 1844 til 1860 ved Teatro La Fenice i Venezia, og skiftet over etter Verdis anbefaling til Teatro alla Scala i Milano.
Han skrev librettoene til Verdis operaer Ernani (1844), I due Foscari (1844), Attila (1846), Macbeth (1847), Il Corsaro (1848), Stiffelio (Verdi, 1850), Rigoletto (1851), La traviata (1853) Simon Boccanegra (1857) og La forza del destino (1862).
Verdi satte pris på Piave, som produserte ikke mindre enn 9 (med Aroldo 10) libretti, og ikke minst fordi han var en tro tjener for mesteren. Hva Verdi bad om, utførte han omgående; han hadde imidlertid ikke den åndelige selvstendighet eller selvtillit til å gestalte virkelig innovative tekster som var ubundet av litterariske om musikksramatiske konvensjoner. Men han gjorde hvqa Verdi forlangte av ham.
Samtidig ble Piave i Verdis private korrespondanse gitt en nedlatende omtale, tildels spottende.
Francesco Maria Piave skulle sikkert også ha skrevet librettoen til Aïda, en bestilling Verdi aksepterte i 1870, hvis han ikke hadde blitt sterkt svekket av slag.
Mindre kjent er at Piave også skrev librettoer for Giovanni Pacini, Saverio Mercadante, Federico Ricci og én for Michael Balfe.
Piave døde i Milano i 1876, 65 år gammel. Han ble begravet fra Cimitero Monumentale i samme by.
Bjelkelag
Bjelkelaget legges på grunnmuren eller underliggende vegger. Eventuelt kan vegger erstattes av dragere i stål eller tre. Dragere tar last fra flere bjelker og må derfor ofte understøttes av søyler. Plasseringen av dragere varierer, noen ganger legges de under mens ståldragere ofte felles inn i selve bjelkelaget.
I gamle konstruksjoner la en først ut en svill på grunnmuren. Bjelkelaget ble lagt på denne og stolpene i veggene gikk forbi bjelkene og ned på svillen. En ulempe var at når bjelkelaget tørket ut, så fikk man en glippe mellom gulvlist og gulv.
I nyere konstruksjoner er det vanlig å sette en bjelke på kant, en kantbjelke, som ytre avslutning. Kantbjelken er like høy som bjelkelaget, men ofte tynnere. Oppå dette bjelkelaget velger enkelte å legge et rågulv av forskalingsbord. Dette danner en arbeidsplattform for det videre arbeidet og metoden omtales som plattformkonstruksjon. Deretter legges en veggsvill oppå kantbordet. Veggen står dermed oppå bjelkelaget og det oppstår ikke en svinnsprekk mellom gulvlist og vegg når bjelkelaget tørker ut.
Ofte må deg lages utsparinger i bjelkelaget grunnet vertikale kontruksjoner som pipe og trapp. Da kappes de aktuelle sperrene. Disse bæres av en bjelke på tvers, en utveksling. Sidesperrene som bærer utvekslingen må ofte legges dobbel på grunn av den økte belastningen.
Hulrommet i bjelkelagene («stubbloftet») fylles normalt med isolerende materiale for å hindre varmetap og lydgjennomgang. Tidligere var det vanlig å bruke tørket og knust leire, senere er mineralull vanlig. Kiselgur, skall av små alger, og sagflis har også vært brukt.
Oscar (fisk)
Oscar er en art i gruppen ciklider, og kan bli 40-45 cm lang, og er populær innen akvaristikken. Tross størrelsen er de fleste relativt fredelige, men ved lek kan den bli aggressiv. Fiskene holdes helst parvis, da den danner parforhold. Om man skal holde flere, anbefales et likt antall fisker, da man ellers risikerer at ett av individene fryses ut.
Oscar er en populær akvariefisk viden kjent for sine fargekombinasjoner og sitt majestetiske inntrykk. Mange akvarister kjøper dessverre unge oscarer uten tanke på hvor store de blir. Allerede ved 15 cm lengde tar den tetraer og andre små innboere i et selskapsakvarium.
Det tryggeste er å holde oscar med andre store fisker slik som Jack Dempsey og gullsøm. Akvariet bør være på minst 200 liter.
Alta folkehøgskole
Alta folkehøgskole, tidligere Øytun folkehøgskole, er en kristen folkehøgskole som ligger i Alta kommune i Finnmark. Skolen ligger 6 km sør for Alta sentrum og 12 km fra Alta lufthamn. Den fokuserer spesielt på friluftslivfag og tar imot rundt 110 elever i året.
Elever ved skolen velger seg et linjefag og fire valfag fordelt på periodene høst, mørketid og vår/vinter. Alle elevene får felles turer og dager med ulike tema og seminar. Felles skoleturer går til Kolahalvøya i Russland og Levi i Finland. I tillegg blir det blant annet arrangert «bli-kjent-tur» til Orroshytta, skolens hytte på Finnmarksvidda, førstehjelpskurs, soldagstur, samisk seminar og avslutningstur til Jøkelfjorden. Skolen har gymsal, trimrom, skytesimulator, bandrom, buldrerom, skimakerverksted og sykkelverksted.
Skolen ble grunnlagt i 1917 i Havøysund i Måsøy kommune under navnet Øytun. De første 50 årene lå Øytun folkehøgskole i Havøysund i Måsøy kommune, men i 1967 ble det besluttet å flyttet skolen til Alta. Den 22. september 1968 startet byggingen av den nye skolen og den stod ferdig 13. september 1970. Selv om skolen nå lå midt i skogen ble Øytun-navnet beholdt frem til desember 2016, da skolen byttet navn til Alta folkehøgskole. Tunet heter fremdeles Øytun.
Den jugoslaviske kongelige hæren i faderlandet
Den jugoslaviske kongelige hæren i faderlandet var en geriljahær som ble grunnlagt 13. mai 1941 av Dragoljub Mihajlović. Under den andre verdenskrig oppstod det en intern krig mellom dem og partisanene. Etter store tap under Slaget på Neretva hadde de svært få ressurser igjen. Under krigen stod de på aksemaktenes side.
Se også
Yugoslav Army in the Fatherland Југословенска војска у отаџбини
Alta folkehøgskole
Skolen ligger i furuskog ved foten av fjellet Skoddevarre og har gangavstand til Altaelva. Skolebygningen, 8 internat og en stor hundegård er oppført rundt et idyllisk tun. Skolen er eid av Normisjon, Norges Samemisjon og Indremisjonsforbundet.
Pulp Fiction
Pulp Fiction er en amerikansk film fra 1994 og var det store gjennombruddet for regissør og manusforfatter Quentin Tarantino. Den vant i 1994 Gullpalmen ved Cannes filmfestival, og i 1995 Oscar for beste manus. Filmen var også nominert til en rekke andre Oscar-priser, deriblant beste film. Hele handlingen i Pulp Fiction foregår i Los Angeles. Historien dreier seg rundt flere forskjellige historier som til slutt vikler seg sammen. Filmen hopper også flere ganger fram og tilbake i tid. Tematikken er blant annet stoffmisbruk og svindel i kriminelle miljøer.
Tittelen «Pulp Fiction» kan best oversettes til Kiosklitteratur; fortellingene i filmen er inspirert av det trivielle lesestoffet man finner i såkalte pulp magazines, billige blader trykket på papir av dårlig kvalitet med romaner og noveller skrevet av lavt betalte forfattere.
Pumpkin og Honey Bunny
Filmen starter med det småkriminelle paret Ringo (Pumpkin) og Yolanda ('Honey Bunny) som spiser frokost på en restaurant, og bestemmer seg for å rane den. Scenen avsluttes idet de går til aksjon. Deretter kommer åpningssekvensen, og handlingen skifter til neste historie.
Jules og Vincent
Handlingen skifter til leiemorderne Jules og Vincent, som diskuterer hamburgere og kulturforskjeller mens de er på vei til å hente en stjålet koffert på vegne av gangsterbossen Marsellus Wallace. Jules og Vincent finner og dreper de stakkars tullingene som har forsøkt å svindle Marsellus, etter at Jules har sitert Esekiel 25:17. På et senere tidspunkt kommer en av personene ut av toalettet, og skyter på Jules og Vincent på kloss hold, men klarer utrolig nok å bomme, og blir deretter selv skutt. Etter dette blir Jules overbevist om at han har vært vitne til et mirakel, og bestemmer seg for å starte et nytt og bedre liv. Vincent er likevel mer skeptisk til det og tror det bare var flaks eller skjebnen som brøt inn.
Vincent og Mia
Etter dette går handlingen et stykke framover i tid, hvor Marsellus Wallace forklarer den avdankede bokseren Butch Coolidge at han skal tape en fikset boksekamp. Deretter ber Marsellus Vincent om å ta hans kone Mia med på byen, mens han selv er utenbys. Vincent gjør som han har blitt fortalt, og Vincent og Mia havner på en 50-tallsrestaurant hvor de blant annet fremfører et dansenummer, som er en av de mest kjente scenene fra filmen. Etter at de har kommet hjem, oppdager Mia en pose heroin i Vincents jakke, mens Vincent er på toalettet. Hun tror pulveret er kokain, og er døden nær etter å ha tatt en overdose når Vincent kommer ned igjen. Vincent tar umiddelbart med seg Mia til sin narkotikalanger Lance, hvor de får gjenopplivet henne med en adrenalininnsprøytning. De blir begge enige om å aldri fortelle denne historien til Marsellus.
Butch og Marsellus
I den neste historien, skifter handlingen tilbake til den avdankede bokseren Butch. Historien starter med et tilbakeblikk til da Butch var en liten gutt, og fikk høre hvilke lidelser hans far (som døde i Vietnam) måtte gå gjennom for å berge en klokke han hadde arvet etter sin far. Deretter hopper handlingen til etter boksekampen, hvor Butch ikke bare har svindlet Marsellus og vunnet kampen, men også tatt livet av sin motstander. Han drar rett tilbake til motellet hvor han bor sammen med sin kjæreste Fabienne. De har tenkt å flykte fra byen neste morgen, men den planen må endres når det viser seg at Fabienne har glemt å pakke ned klokken. Butch nekter å forlate byen uten klokken, og drar, med livet som innsats, tilbake til sin gamle leilighet for å finne den.
Bonnie-situasjonen
Handlingen skifter tilbake til Jules og Vincent, like etter massakren tidligere i filmen. De er på vei tilbake til Marsellus' hovedkvarter, og har Marvin, den eneste overlevende fra leiligheten, med seg i bilen. Bilen treffer imidlertid et hull i asfalten, og Vincents pistol går av og skyter Marvin. Dermed må Jules og Vincent komme seg vekk fra hovedveien i full fart. De drar hjem til Jules' venn Jimmie, som bor like i nærheten. Jimmie er selvsagt ikke glad for å få en bil med et blodig lik i baksetet i sin garasje – spesielt med tanke på at hans kone Bonnie snart kommer hjem fra nattskift – og de får to timer på seg til å få bilen og liket vekk. Jules ringer Marsellus, som igjen ringer rengjøreren Winston Wolf, og med hans hjelp klarer Jules og Vincent å kvitte seg med både bilen og liket, og forsvinne fra Jimmies hus før Bonnie kommer hjem.
Frokosten
Etter å ha blitt kvitt liket og bilen, drar Jules og Vincent på en restaurant for å spise frokost. Etter å ha diskutert mirakelet som skjedde tidligere på dagen, må Vincent (enda en gang) på toalettet. Mens han er på toalettet, blir restauranten ranet av Ringo og Yalanda som har sittet ved et annet bord. «Beklager å ødelegge egotrippen din, men dette er ikke første gang jeg ser inn i løpet på en pistol,» sier Jules når Ringo kommer for å rane ham. Jules tar kontroll over situasjonen, og historien ender med at Ringo og Yolanda er glade for å komme seg ut fra restauranten i live. Deretter bestemmer Jules og Vincent seg for at det kanskje er best at de også stikker fra restauranten.
Svanesund
Svanesund er et tettsted i Orust kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 518 innbyggere.
Pangong Tso
Deler av sjøen ligger i regionen Aksai Chin, som både India og Kina gjør krav på. I juni 2020 døde 20 indiske soldater og 43 kinesiske i en trefning ved Pangongsjøen.
St. John
St. John eller Saint John kan vise til:
Drammensvassdraget
Drammensvassdraget (også kalt Dramsvassdraget ) er det tredje største vassdraget i Norge, med et totalt nedbørfelt på 17 114 km². Det består av flere delvassdrag, der Hallingdalsvassdraget (5 252 km²), Begnavassdraget (4 851 km²) og Randsfjordvassdraget (3 765 km²) utgjør de mest betydningsfulle.
Nedbørfeltet
Nedbørfeltet inkluderer arealer i Innlandet, Viken og Vestfold og Telemark fylker. Det avgrenses i nord mot Valdresflya og Jotunheimen, i nordvest av Filefjell og Tyin, i vest mot Hardangervidda/Hardangerjøkulen og Numedalslågens nedbørfelt, i øst mot Gausdal, Nordmarka, Bærumsmarka og Mjøsas nedbørfelt
Gjennomsnittlig vannføring (såkalt middelvannføring) ved utløpet til Drammensfjorden er cirka 314 m³/s. Middelflom ved utløpet er ifølge NVE beregnet til cirka 1 070 m³/s, mens en 10-årsflom og en 50-årsflom en beregnet til henholdsvis 1 640 og 2 220 m³/s. Den største flommen som er registrert i elva i senere tid opptrådte i juni 1927. Den hadde en døgnmiddelvannføring på 2 324 m³/s (målt 30. juni 1927 ved Døvikfoss) og har siden blitt karakterisert som en 100-årsflom.
Fauna
Drammensvassdraget regnes som et meget viktig vassdrag for overvintrende vannfugl. En telling i januar 2008 ga et anslag på cirka 3 646 fugler, fordelt på femten arter. Forskeren og ornitologen Viggo Ree hevder at spesielt Tyrifjordområdet er viktig for overvintrende storskarv og sangsvaner i norsk sammenheng.
Strekningen fra Hokksund og til utløpet har vært kjent siden 1100-tallet for godt laksefiske. På den samme streknngen fiskes det også sjøørret. I de store innsjøene og elvene rundt finnes også lokale stammer av fjordørret. Norgesrekord på flue er en tyrifjordørret på 10,6 kg, tatt i Randselva av Bjørn Smith i 2006. I fjordene finnes også røye med anselig størrelse, men store røyer kan ha store Hg-konsentrasjoner. I tillegg finnes abbor, gjedde og sik i store deler av vassdraget. Spesielt gjedda kan anta store dimensjoner, trolig mer enn 20 kg. Norges tyngste gjedde veide 19,6 kg, og ble fanget i garn i Synneren (en kroksjø i Storelva) i Ringerike.
Historie
Drammensvassdraget var gjennom lange tider et av de viktigste fløtningsvassdragene i landet. Fløtingen varte fra middelalderen og frem til 1969, med et toppår i 1907 med 1 261 000 m³. Langs elvene i vassdraget ble det anlagt en rekke hengsler som Bjørkehengslet ved Ask, Kverk hengsle ovenfor Hellefossen og Steinberg hengsle ved Steinberg. Det var en lang rekke møller og sager langs vassdraget, spesielt ved de mindre sideelvene. Det ble også etablert en lang rekke med treforedlingsbedrifter, men de fleste er nå nedlagt. På 1800-tallet ble det også lagt planer for å kanalisere vassdraget opp til Randsfjorden, men disse planene ble skrinlagt da det ble klart at Randsfjordbanen skulle bygges.
Elva er i dag farbar for lektere og slepebåter fra Drammensfjorden og opp til Hokksund.
Litteratur
Drammensvassdraget
Oslofjord Folkehøgskole
Oslofjord Folkehøgskole ligger på Stabekk (Bærum) i Akershus. Skolen tar årlig imot mellom 80 og 90 elever og eies av Det Norske Baptistsamfunn. Skolen ble etablert i 1958.
Historie
Oslofjord Folkehøgskole åpnet 1. oktober i 1958. Det var 28 elever som begynte på skolen. Skolen var en privat skole som drev de første fire årene uten offentlig støtte. Skoleanlegget er tegnet av arkitekt Bård Hjelde i funkisstil.
Martin Luther King jr.s besøk
Under Norges-besøket i 1964 baptistpastoren og ikkevoldsforkjemperen Martin Luther King jr. for å motta Nobels fredspris besøkte han også skolen. Jens Øen, skolens første rektor, ble året etter valgt inn i eksekutivkomiteen i baptistenes verdensallianse, og var i den anledning på en reise i USA hvor han også talte i Eben Ezer Baptist Church, Alabama hvor Martin Luther King jr. var prest.
Linjefag ved skolen
Oslofjord Folkehøgskole tilbyr flere linjer;
Internat
På Oslofjord bor alle elever i internat på skoleområdet. Det er to internatbygg. Elevene bor i enkelt- eller dobbeltrom med bad og internett på alle rom.
Fasiliteter
Skolen har et hovedbygg med kontor, klasserom, klasserom, elevkjeller, filmrom, treningsrom, stue og matsal. Der ligger også gymsalen og forelesningssal.
Norges riksvåpen
Norges riksvåpen, og skjoldet i Norges kongevåpen, er på rød bunn en opprett, kronet løve av gull, som i fremlabbene bærer en gullskjeftet øks av sølv. Våpenskjoldet er det offisielle heraldiske kjennetegnet til Stortinget, regjeringen, domstolene og andre statlige myndigheter. Norges konge bruker våpenet i et skjold omgitt av ordenskjede og en hermelinsforet purpurkappe. Våpenskjoldets løve med øks kalles ofte Den norske løve og har sin opprinnelse på 1200-tallet eller tidligere.
Gulløve uten sølvøks
Riksvåpenet er et av de eldste i Europa og skriver seg fra merker som norske konger brukte på sin personlige krigsutrustning på 1100- og 1200-tallet. Det kjennes siden 1200-tallet, da det tjente som våpen for Sverreættens konger. Det sies at Sverre, som var konge mellom 1184 og 1202, hadde en løve i sitt våpen. Dette våpenet dukker opp i 1225, da det ble ført av Skule jarl Bårdsson, som hadde forbindelse til kongeslekten. Et våpen med løve i ble også ført av Håkon den unge Håkonsson, som var samkonge mellom 1240 og 1257. Dette var i 1250. Håkon den unges far, kong Håkon den gamle Håkonsson, hadde i sitt segl en løve. Denne opptrer ikke i et våpenskjold, men ligger mellom kongens føtter. Dette kan være den samme løven som i Skule jarls og Håkon den unges segl. På den andre siden var løvedyr et mye brukt symbol på konge og kongemakt.
Snorre Sturlason hevder at en gulløve på rød bunn ble ført allerede i 1103 av kong Magnus III, sønn av Olav III. Historiker Gustav Storm konkluderte i 1894 med at Snorre her er uhistorisk. Storm pekte på at den påståtte løven i Magnus' våpen er ukjent i eldre sagahåndskrifter og i andre kilder. Snorre, hvis oppdragsgiver var kong Sverre, skrev kanskje dette for å tillegge tidligere norske konger Sverres eget våpen, noe som kunne gi Sverre styrket legitimitet.
Gulløve med sølvøks
Den oppreiste løven med øks er brukt i et segl på et brev fra 12. mai 1292. Brevet ble sendt fra Håkon 5. Magnusson til kannikene ved domkirken i Stavanger.
Riksvåpenet i sammensatte våpen
Med kong Håkon Vs død i 1319 var Sverreættens tid på Norges trone omme. Da Norge ble del av union med nabolandene, ble løven med øks videreført som territorialmerke for Norge, og merket ble brukt kontinuerlig til 1905 innenfor norsk område i de særskilte norske faner, mynter og skilt. Tronen – og dermed riksvåpenet – ble arvet av Håkon Vs dattersønn Magnus VII, som tilhørte den svenske Folkungeætten, av noen kalt Bjelboætten. Kongeriket fortsatte deretter å gå i arv til konger som også var konger eller fyrster i andre land. Dermed ble riksvåpenet stående sammen med andre lands våpen. Dette var normalt også ellers i Europa, så Norge fulgte her en vanlig utvikling i sin del av verden.
De første felleskongene satte gjerne riksvåpenet på den gjeveste plassen i våpenskjoldet, nemlig øverst til venstre (det vil si heraldisk høyre eller dekster). Som arvekongedømme var Norge annerledes enn Sverige og Danmark, som fortsatt var valgkongedømmer. Det kan ha vært grunnen til at kong Erik III fra Pommern satte den norske løven i et hjerteskjold og dermed delvis på de andre våpenfeltene. Etter hvert ble riksvåpenet «degradert», slik at det på lengre sikt ble slik at Danmarks riksvåpen ble stående øverst til venstre, mens Norges løve ble stående til høyre.
Bruk
Kongelig resolusjon av 20. mai 1927 fastsetter:
Blasonering
Den offisielle blasoneringen, som ble fastsatt ved kongelig resolusjon av den 19. mars 1937, lyder slik:
1937-resolusjonen gjelder stadig. Trættebergs normaltegning er med mindre endringer ved Sverre Morken fortsatt i bruk. Den nåværende normaltegningen av Morken ble godkjent av kongen den 16. desember 1992.