cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stortinget i 1814
Bakgrunn
Etter Mossekonvensjonen overlot Christian Frederik styret til statsrådet og trakk seg tilbake til Bygdøy (Ladegaardsøen). 16. august sendte statsrådet ut et rundskriv til biskopene og stiftsamtmennene om at Stortinget skulle innkalles til 7. oktober 1814.
Valgene og Stortingets sammensetning
Valgene høsten 1814 foregikk i det stille. På grunn av den korte tidsfristen rakk man heller ikke nå å holde valg i de nordligste amtene (disse hadde heller ikke vært representert i Riksforsamlingen). Av de 79 representantene hadde bare 18 deltatt på Riksforsamlingen. En av grunnene var at de nye valgreglene i grunnloven var annerledes enn ved valget til Riksforsamlingen, en annen var uvilje mot unionstilhengerne. Av det gamle unionspartiet var bare to representanter gjenvalgt, lederen Herman Wedel Jarlsberg som representert Jarlsberg grevskap, og sorenskriver Thomas Bryn som møtte for Råbygdelagets amt. På den annen side ble flere fra selvstendighetspartiet gjenvalgt: W. F. K. Christie, Johan Collett, C. A. Diriks, Chr. Krohg og P. Motzfeldt. Gjennomsnittsalderen blant de valgte representantene var lavere enn på Eidsvoll, under 40 år. I forhold til Riksforsamlingen var det enda flere embetsmenn enn før. Arne Bergsgård angir følgende sosiale representasjon :
På Vestlandet og i Trøndelag var det særlig sterk motvilje mot unionen med Sverige; dette ga seg utslag i at representantene fra Bergen og Niels G. A. Dahl fra Eivindvik på forhånd hadde bundet seg til å stemme imot unionen.
Blant de viktigste personlighetene på Stortinget i 1814 var unionspartiets leder, Herman Wedel Jarlsberg, som nå fikk se sitt ønske om en union mellom Norge og Sverige gå i oppfyllelse. Føreren på Stortinget ble imidlertid selvstendighetsmannen W. F. K. Christie, som ble den ledende talsmann for å sikre Norge friest mulige rammer innenfor unionen. En tredje viktig person var Peter Motzfeldt. Alle disse tre hadde vært eidsvollsrepresentanter.
Henrik Nikolai Krøyer
Henrik Nikolai Krøyer (født 22. mars 1799 i København, død 14. februar 1870) var en dansk zoolog. Han var inspektør ved Det kongelige naturhistoriske Museum og var med på å stifte Studenterforeningen i København. I Norge er han mest kjent for sin deltagelse i den berømte La Recherche-ekspedisjonen'' i 1838–1839.
Stortinget i 1814
Stortingets åpning og Christian Fredriks abdikasjon
Det overordentlige Stortinget som kom sammen i oktober 1814 hadde én oppgave: godkjenne unionen med Sverige og velge Carl XIII til ny konge. Dette måtte skje raskt, for våpenhvilen var midlertidig, og de svenske troppene sto på den andre siden av Glomma. Det var altså klart at Norge måtte inn i en union med Sverige; spørsmålet gjaldt hvordan dette skulle skje. Nordmennene og svenskene oppfattet situasjonen forskjellig; svenskene mente at unionen mellom Norge og Sverige alt var en kjensgjerning på grunn av Kieltraktaten, mens nordmennene mente at bare Stortinget hadde rett til å godkjenne en slik union.
Stortinget kom sammen som planlagt 7. oktober 1814 i katedralskolens høresal, som siden ble brukt som stortingssal i mange år. Samme dag ble C. A. Diriks valgt til president. Fullmaktskomitéen godkjente representantene fra Smaalenenes amt, selv om amtet deres var besatt av svenske styrker. Derimot ble representanten fra Fredrikshald avvist, fordi han var blitt tvunget til å avgi ed til kongen av Sverige. Også representanten fra Fredrikstad ble avvist.
Henrik Nikolai Krøyer
Han beskrev arten lakselus (Lepeophtheirus salmonis) i 1837 og dypvannsreke (Pandalus borealis) året etter. I 1845 beskrev han blåsteinbit og lusuer, og ellers ulike arter av hoppekreps.
Stortinget i 1814
Stortingets åpning og Christian Fredriks abdikasjon
Ifølge Mossekonvensjonen måtte Stortinget åpnes senest 8. oktober. Christian Fredrik, som fremdeles formelt var Norges konge, hadde avslått å åpne Stortinget. Siden Stortinget etter Grunnloven måtte åpnes av kongen, ble det debatt om hvordan man skulle gå frem; det endte med at statsrådet ble bedt om å åpne Stortinget, og statsråd Rosenkrantz leste Christian Fredriks trontale. Stortinget valgte deretter en deputasjon ledet av professor Treschow, som skulle motta Christian Fredriks abdikasjon. Den rørende avskjeden fant sted på Bygdøy 10. oktober. Samme kveld dro Christian Fredrik av sted til Danmark.
11. oktober ble det for første gang holdt valg til lagtinget, hvor Herman Wedel Jarlsberg ble president. Christie ble valgt til ny stortingspresident; han beholdt dette vervet gjennom resten av Stortinget og kom til å spille en avgjørende rolle. Samme dag innfant statsrådet seg i stortingssalen for å få klarhet i statsrådets stilling etter kongens abdikasjon. Dagen etter, 12. oktober, ga Stortinget statsrådet fullmakt til å styre landet midlertidig som regentskap, med henvisning til grunnlovens paragrafer §§ 42 og 48. Samtidig utnevnte Stortinget to nye statsråder, oberst Hegermann og kommandørkaptein Fasting. De øvrige statsrådene var M. Rosenkrantz, M. Sommerhielm, J. Collett og N. Aall. Samme dag ble det nedsatt en protokollkomité som skulle avgi en rapport om rikets tilstand.
Henrik Nikolai Krøyer
Maleren Peder Severin Krøyer ble adoptert av Henrik Nikolai Krøyer.
Stortinget i 1814
De svenske kommissærene
Ved Mossekonvensjonen var det bestemt at kong Carl XIII skulle forhandle med Stortinget om nødvendige endringer i grunnloven for å få gjennomført unionen mellom Norge og Sverige. Forhandlingene skulle foregå gjennom kommissærer utnevnt av den svenske kongen. Disse var utnevnt av Carl XIII i Göteborg allerede 19. september: M. Rosenblad, G. af Wetterstedt, G. Wirsén, A. G. Mörner, C. von Rosenstein. Senere kom grev Platen til. Det svenske forslaget til endringer i Grunnloven var allerede blitt bearbeidet to ganger før det ble lagt frem for Stortinget. Forslaget var kraftig endret for å komme de norske ønskene i møte. Man vet ikke om disse endringene skyldtes Carl Johan, eller om Carsten Tank hadde gjort sin innflytelse hos kronprinsen gjeldende.
Henrik Nikolai Krøyer
Bibliografi
(ikke komplett)
Stortinget i 1814
De svenske kommissærene
Kommissærene møtte i Stortinget 13. oktober, leste opp det svenske forslaget til endringer i Grunnloven, og ba Stortinget nedsette en komité som kommissærene kunne henvende seg til. Det var ikke snakk om forhandlinger, for svenskene ville ikke begynne forhandlinger før Stortinget uttrykkelig hadde godkjent unionen med Sverige. Stortinget oppnevnte en komité på ni mann slik kommissærene hadde bedt om, igjen ledet av professor Treschow.
Etter at komitéen hadde hørt de svenske kommissærenes begrunnelser for sine forslag, rapporterte Treschow for Stortinget 19. oktober. På bakgrunn av at svenskene ikke ville forhandle før unionen var anerkjent, og at man ikke kunne regne med en forlengelse av våpenhvilen, foreslo han at Stortinget skulle godkjenne Christian Fredriks abdikasjon, godkjenne unionen og velge Carl XIII til ny konge. Samme dag la protokollkomitéen frem sin rapport om rikets tilstand. Det var klart at Norge ikke ville være i stand til å gjenoppta krigen med Sverige. Etter Mossekonvensjonen løp våpenhvilen ut 20. oktober; siden kunne den oppsies med én ukes varsel.
Debatten 20. oktober 1814
Treschows forslag om å vedta unionen og foreta kongevalg ble debattert i et møte for lukkede dører 20. oktober. Ved begynnelsen av møtet påpekte kjøpmann og stadskaptein Iver Andreas Günther Holter fra Drammen at Stortinget kunne vedta unionen uten å velge konge med én gang. Ellers ville ikke Stortinget kunne sette vilkår for unionen. Dette var også den tankegangen stortingspresident Christie fulgte. Han lot Treschows forslag ligge, og satte opp tre spørsmål som i virkeligheten utgjorde et kompromiss overfor svenskenes krav.
Til slutt ble det énstemmig vedtatt å oversende de svenske kommissærene en kortfattet rapport fra debatten, og dagen etter ble det utstedt en kunngjøring til folket.
Resultatet av avstemningene om de tre spørsmålene var kort sagt at Stortinget lovet svenskene at det ville godkjenne unionen med Sverige og velge Carl XIII til ny konge, så snart de nødvendige forandringene i Grunnloven var vedtatt. Formålet med denne fremgangsmåten var å få frem at Norge ikke ble tvunget inn i unionen med Sverige ved Kielfreden, men at Stortinget frivillig og på visse betingelser ville godkjenne unionen og velge Carl XIII til konge. Svenskene på sin side godkjente denne fremgangsmåten fordi de først og fremst var interesserte i å få unionen i stand så raskt som mulig. Det kostet penger å ha en hær stående i Norge, og på grunn av de skiftende utenrikspolitiske forholdene ønsket Carl Johan at unionen med Norge skulle være en kjensgjerning så fort som mulig. Da de svenske kommissærene møtte i Stortinget 21. oktober, uttrykte de derfor sin glede over Stortingets beslutninger. Etter vedtaket 20. oktober begynte dessuten kronprins Carl Johan hjemsendelsen av de svenske styrkene i Norge, og det norske statsrådet begynte å dimittere de norske.
Grunnlovsrevisjonen
Etter vedtakene 20. oktober kunne forhandlingene med de svenske kommissærene om revisjon av Grunnloven begynne. Det var forhandlingskomitéen ledet av Treschow som forhandlet, mens Stortinget hadde fri. Særlig var det to spørsmål som voldte vanskeligheter, og disse spørsmålene forsøkte derfor komitéen å få avgjort første. Det ene gjaldt kongens rådighet over Norges krigsmakt (§ 25 i grunnloven), og det andre gjaldt kongens rett til naturalisering av fremmede (borgerrett for utlendinger, § 75 i grunnloven).
Ved Grunnloven av 17. mai hadde kongen befaling over Norges land- og sjømakt, men denne bestemmelsen ville man fra norsk side nå ha endret, for å unngå at Norge ble trukket med i en svensk angrepskrig. Når det gjaldt naturalisering av fremmede, ville svenskene frata Stortinget dets enerett til å gi utlendinger borgerrett og gi kongen rett til å utnevne svensker i norske embeter. Treschows komité, som forela sine forslag for Stortinget 24. oktober, sluttet seg til svenskenes standpunkt i disse spørsmålene.
Komitéens forslag angående §§ 25 og 75 vakte stor uvilje i Stortinget, som behandlet dem 25. oktober. Etter forslag av P. Motzfeldt vedtok Stortinget énstemmig at bare Stortinget skulle bestemme over krigsmakten. Når det gjaldt naturaliseringsspørsmålet, vedtok Stortinget med 70 mot 7 stemmer et annet forslag av Motzfeldt: Grunnlovens § 75 skulle beholdes som den var, og svensker skulle ikke ha adgang til andre embeter i Norge enn stattholderembetet. Som en ytterligere desavouering av Treschows forhandlingskomité ble komitéen 26. oktober utvidet med utvidet med fem nye medlemmer (blant dem Wedel Jarlsberg og Motzfeldt), og det ble bestemt at stortingspresident Christie skulle overta ledelsen av forhandlingene med svenskene.
Kronprins Carl Johan ble rasende da han fikk høre om Stortingets vedtak. Han skrev til de svenske kommissærene og truet med ny krig mot Norge om ikke Stortinget straks valgte Carl XIII til konge. Kommissærene forsvarte imidlertid Stortingets langsomhet, og noen dager senere var Carl Johan falt til ro. Samtidig fortsatte Stortinget revisjonen av Grunnloven paragraf for paragraf. Forandringene var ikke særlig kontroversielle. Det ble enstemmig vedtatt at kongen hadde rett til å utnevne en visekonge i Norge. Bestemmelsen om at kongen hadde rett til å utnevne en stattholder vakte derimot en viss motstand og ble vedtatt mot 26 stemmer. Til vern mot forsvensking ble det dessuten bestemt at regjeringen utelukkende skulle bruke norsk språk. Etter at de gamle grunnlovsparagrafene var gjennomgått 31. oktober, ble det 1. november vedtatt tre nye grunnlovsparagrafer: Det ble enstemmig vedtatt at Norge skulle ha sin egen bank og sitt eget pengevesen, det ble vedtatt at Norge bare skulle svare for sin egen statsgjeld, og det ble bestemt at Norge skulle ha rett til sitt eget handelsflagg. Orlogsflagget skulle være et unionsflagg.
Salomonsjøen
Salomonsjøen er den delen av Stillehavet som omkranses av østkysten av Ny-Guinea, den papuanske øya New Britain og øystaten Salomonøyene. Salomonsjøen grenser i sør mot Korallhavet og i nord mot Bismarcksjøen.
Salomonsjøen ligger på den delen av Den indoaustralske kontinentalplaten som beveger seg under Stillehavsplaten, slik at det langs den nordlige delen av havet dannes ei dyphavsgrop med dyp ned til 9140 m (New Britain-gropa).
Danmark under Sommer-OL 1988
Danmark under Sommer-OL 1988. Syttifem sportsutøvere fra Danmark deltok i femten sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. Danmark kom på 22.-plass med to gull-, en sølv- og en bronsemedaljer. Anne Törnblad var Danmarks flaggbærer under åpningsseremonien.
Stortinget i 1814
Kongevalget
Etter at grunnlovsrevisjonen var gjennomført, sto det igjen å velge en ny konge. Men først mente stortingspresident Christie at Christian Fredriks abdikasjon formelt måtte godkjennes av Stortinget. Godkjenningsdokumentet ble underskrevet av stortingsrepresentantene 4. november. Samme dag ble spørsmålet om kongens veto i naturaliseringssaker endelig avgjort. Med 43 mot 34 stemmer stemte Stortinget imot vetoet, men de svenske kommissærene ville ikke la denne saken komme i veien for unionen. Dermed var hele Grunnloven godkjent av svenskene, og samme kveld kunne Stortinget komme sammen til kongevalg. De forskjellige representantene valgte å ordlegge seg på forskjellig vis da de stemte: 48 representanter «valgte» Carl XIII, 23 «valgte og erkjente» ham, mens åtte «erkjente» ham. Det svenske standpunktet var at Stortinget måtte «erkjenne» Carl XIII etter Kieltraktaten. Flertallet anså det altså slik at Stortinget frivillig valgte Carl XIII til konge, men i den offisielle meddelelsen står det «valgt og erkjent».
5. november sendte Stortinget en deputasjon ledet av Wedel-Jarlsberg til kronprins Carl Johan, som oppholdt seg i Fredrikshald, for å gi beskjed om kongevalget. Carl Johan holdt inntog i Christiania 9. november og møtte i Stortinget sammen med prins Oscar dagen etter. Her holdt han en tale og overbragte kong Carl XIIIs ed på Grunnloven til stortingspresidenten. Deretter avla stortingsrepresentantene ed til Grunnloven og kongen, og stortingspresidenten erklærte: «Eden er avlagt. Et hellig, uoppløselig bånd er knyttet mellom Norge og Sverige. Begge disse riker står nå ved siden av hinannen, hvert støttende seg på sin særskilte grunnlov, hvis nøyaktige overholdelse vil sikre deres uavhengighet».
Oppløsning og etterspill
Etter kongevalget kom det til strid formen for offentliggjørelsen av Grunnloven. De svenske kommissærene krevde at den skulle kunngjøres i kongens navn, men Stortinget vedtok mot tre stemmer at den skulle kunngjøres på denne måten: «gitt i Riksforsamlingen på Eidsvoll den 17. mai 1814, og nu i anledning av Norges og Sveriges rikers forening bestemt i Norges overordentlige Storting i Christiania, og antatt 4. november 1814.» Grunnloven ble dessuten kun underskrevet av stortingsrepresentantene.
Asbjørn Barlaup
Barlaup begynte som journalist i Adresseavisen i 1919. Fra 1927 til 1930 var han redaksjonssekretær i Morgenavisen i Bergen. Deretter kom han til Tidens Tegn i Oslo og var der til krigen begynte. Barlaup skrev om jødeforfølgelsen i Ungarn i 1939 og han reiste ut i Europa for å skildre hva som skjedde med jødene. Under okkupasjonen av Norge forsøkte han å dra til Shetland den 30. juni 1941, men forsøket mislyktes. Etter hvert kom han seg til Stockholm og London hvor han arbeidet i den norske presse- og informasjonstjeneste.
Stortinget i 1814
Oppløsning og etterspill
Etter at grunnlovsarbeidet var avsluttet, ble det overordentlige Stortinget høytidelig oppløst 26. november. Eksisterende lovgivningsforslag ble oversendt til Regjeringen, som skulle avgi innstilling for et ordentlig Storting som skulle komme sammen 1. juli 1815. Valgene skulle avholdes straks, i tilfelle det ble nødvendig å kalle sammen Stortinget tidligere. Før det ble oppløst, besluttet Stortinget å sende en deputasjon til kong Carl med melding om kongevalget samt en adresse fra Stortinget. Deputasjonen besto av Christie som formann, en representant fra hver av Norges fire bispedømmer, og to bønder. Adressen ble overlevert i rikssalen i Stockholm 14. desember 1814. Christie avsluttet sin tale slik: «Give Gud, at den enigheds og Broderskabets Aand, som allerede nu oplives, og ved det nærmere Bekjendtskab vil end mere blive herskende hos det Svenske og Norske Folk, maae stedse vedblive! da vil Foreningen utryggelig bestaae indtil sildigste Slægter.» Som takk for innsatsen på Stortinget i 1814 skjenket stortingsrepresentantene Christie en pokal av rent gull.
Asbjørn Barlaup
Etter krigen fikk han jobb i VG, og i 1954 mottok han Narvesenprisen som journalist i VG, men fra 1957 gikk han over til Elektrokemisk A/S som informasjonssjef, en stilling han hadde til han ble pensjonist i 1970.
Bibliografi
Han oversatte også noen bøker fra engelsk.
Stortinget i 1814
Vurdering
Det gamle unionspartiet hadde med Christian Fredriks abdikasjon nådd sitt mål om en norsk union med Sverige. Unionstilhengerne ville helst ha unionen gjennomført så fort som mulig. For selvstendighetspartiet var det derimot om å gjøre at Norges stilling i unionen ble så fordelaktig som mulig, når en union ikke kunne unngås. Stortingspresident W. F. K. Christie trådte i spissen for dette synet og ledet arbeidet i Stortinget slik at man til slutt satt igjen med en grunnlov som bevarte ånden fra eidsvollsgrunnloven. På Stortinget i 1814 trådte Christie frem som landets fremste mann. Riktignok hadde han også spilt en rolle på riksforsamlingen, men gjennom sine fortjenester som president på dette viktige Stortinget skaffet han seg en anseelse og popularitet som fulgte ham livet ut.
Unionen med Sverige var tilsynelatende et nederlag for det norske selvstendighetspartiet, men på lang sikt representerte 4. november-grunnloven en seier for norsk selvstendighet; Jens Arup Seip har skrevet at Christian Fredrik seiret gjennom Christie på Stortinget i 1814. Norge skulle fremdeles være nasjonalt selvstendig selv om landet nå hadde felles konge med Sverige. Knut Mykland har påpekt det merkverdige i at svenskene tillot Norge en såpass fri stilling i unionen som 4. november-grunnloven representerte, også etter at en union var blitt uunngåelig. Hvorfor var svenskene så ettergivende overfor Stortinget, som jo nektet å etterkomme deres ønsker blant annet i spørsmålet om kongens råderett over krigsmakten og naturaliseringsspørsmålet?
For kronprins Carl Johan må det ha vært av betydning at eidsvollsgrunnloven tilla kongen en sterk maktstilling. Ved å bygge på denne Grunnloven i forhandlingene om unionen håpet han å få myndighet over Norges utenrikspolitikk og militærvesen. For de norske selvstendighetsmennene var det derimot om å gjøre å begrense unionskongens makt mest mulig. I 4. november-grunnloven fikk Stortinget en sterkere stilling overfor kongen enn det hadde hatt i eidsvollsgrunnloven, og mens Christian Fredrik hadde ønsket å holde statsrådet i bakgrunnen, trådte det norske statsrådet nå frem som et selvstendig organ. Carl Johan og svenskene måtte godta at Norge fikk en friere stilling i unionen enn de hadde tenkt, først og fremst fordi de ønsket å få unionen i stand så raskt som mulig. Carl Johan hadde flere baller i luften høsten 1814; han fryktet at stormaktene skulle blande seg inn, han var usikker på sin egen stilling i Sverige, og han næret håp om å komme på tronen i Frankrike etter Napoleons fall. Svenskene trodde dessuten at Norge og Sverige uansett ville komme til å smelte sammen i en tettere union etter hvert som tiden gikk. Det ble antatt at Norge ville innta samme rolle i forhold til Sverige som Finland tidligere hadde inntatt.
Stortinget i 1814 ble altså bestemmende for Norges forhold til Sverige gjennom resten av århundret, helt til unionsoppløsningen i 1905. Dagen for kongevalget, 4. november, ble helt til unionsoppløsningen i 1905 holdt for en festdag blant tilhengerne av unionen med Sverige. Tilhengerne av en friere stilling for Norge i unionen begynte på 1820-tallet å feire 17. mai, som kom til å stille 4. november i skyggen.
Tom Remlov
Tom Remlov (født 21. juli 1949) er en norsk filmprodusent og teatersjef. Mellom 2015 og 2020 var han teatersjef i Riksteatret. Remlov begynte som administrerende direktør i Den Norske Opera & Ballett 1. august 2008, med oppdrag å etablere virksomheten i det nye operahuset. I juni 2020 ble han utnevnt til styreleder i Talent Norge. Remlov er en av grunnleggerne av Norsk forsøksgymnas, der han tok realartium i 1968. Han er utdannet som teaterinstruktør og dramaturg i Norge og England, og arbeidet som skribent, skuespiller og universitetslærer i London fra 1971 til 1978. Han var teatersjef ved Den Nationale Scene i Bergen fra 1986 til 1996, der han som del av en satsing på ny, norsk dramatikk blant annet lanserte den nå verdenskjente Jon Fosse. Fra 1996 til 2001 var han direktør for det nasjonale filmselskapet Norsk Film AS, og fra 2001 til 2008 førsteamanuensis og leder for produsentutdanningen ved Den norske filmskolen. Remlov har hele sitt yrkesaktive liv vært virksom som foredragsholder, kursleder, kåsør, artikkelforfatter og organisasjonsmenneske – blant annet som styreleder i den statlige stiftelsen Office for Contemporary Art Norway (OCA, 2001-2009) og i Filmfondet FUZZ AS (2006-). Han har oversatt og/eller hatt tekstansvaret for ca. 30 sceneforestillinger og ca. 10 filmer, er medeier i filmselskapet USF International AS, og har produsert/co-produsert et tjuetalls filmer, deriblant Insomnia (originalversjonen), Aberdeen, Heftig og begeistret (som han fikk Amandaprisen for, som «Årets film 2001»), Det største i verden og Musikk for bryllup og begravelser.
Han er gift med tidligere P2-sjef, kommunikasjonsdirektør i Statistisk sentralbyrå (SSB), Herborg Bryn.
Han er bror av skuespiller Kai Remlov.
I 2015 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden for innsatsen i norsk kulturliv.
Osterøy (øy)
Osterøy er ei øy som ligger like nordøst for Bergen i Vestland fylke, omringet av Osterfjorden, Sørfjorden og Veafjorden. Osterøy er den største øya i Norge som ikke vender direkte ut mot havet, og har et totalt areal på 330,16 km². Osterøy er delt mellom kommunene Osterøy og Vaksdal, der Vaksdals del omfatter den mindre, østre delen av den skogkledde øya.
Det bor omtrent 8,000 mennesker (pr. 2016) på Osterøy. Høyeste fjell er Høgafjellet som strekker seg 868 meter over havet.
Kleiveland er et lite bygdelag beliggende helt nord på Osterøya i samme kommune. Ved folketellingen i 2010 bodde det ca 15 mennesker på Kleiveland.
Bismarcksjøen
Bismarcksjøen er den delen av Stillehavet som omkranses av de papuanske øyene Bismarckarkipelet og New Britain og nordkysten av Ny-Guinea.
«I7» (1935)
«I7» var en japansk undervannsbåt av J3-klassen.
Søsterskipet «I8» og «I7» var de største undervannsbåtene bygget i Japan før utbruddet av krigen i Stillehavet. De var såkalte junsen, «krysserubåter», med høy overflatehastighet, god rekkevidde og utstyrt med hangar og katapult for ett sjøfly.
«I7» hadde seks torpedorør i baugen og 20 21" torpedoer. På dekket hadde hun en 5,5" kanon. For luftvern hadde hun opprinnelig fem 13,2 mm mitraljøser, to i tvillingaffutasjer og en i en enkel affutasje. De fire i tvillingaffutasjene ble i 1943 erstattet med fire 25 mm maskinkanoner montert parvis i to tvillingaffutasjer. «I7» hadde også en vanntett hangar for ett sjøfly og en katapult på akterdekket.
«I7» var sammen med søsterskipet utplassert utenfor Hawaii under angrepet på Pearl Harbor 7. desember 1941. 17. desember ble sjøflyet hennes sendt opp for å rekognosere over Pearl Harbor. Senere opererte hun i Indiahavet, hvor hun senket et handelsskip, og utenfor Aleutene, hvor hun også senket et handelsskip.
I 1943 deltok hun i den japanske evakuaeringen av tropper fra Kiska og ble senket 22. juli utenfor Kiska av amerikanske jagere.
Simone Niggli-Luder
Simone Niggli (født Simone Luder 9. januar 1978) er en sveitsisk orienteringsløper, flerfoldige ganger vinner av verdenscupen i orientering og verdensmesterskapet i orientering. To ganger, i 2003 og 2005, vant hun samtlige fire VM-øvelser for kvinner. Til og med sesongen 2013 representerte hun det sveitsiske landslaget.
Bakgrunn
Simone Niggli vokste opp i Burgdorf, Sveits, i kantonen Bern. Hun begynte med orientering da hun var 10 år. Luder studerte biologi ved Universitetet i Bern og ble uteksaminert i 2003. Hun giftet seg samme år med Matthias Niggli, også han en sveitsisk orienteringsløper.
Internasjonal karrière
Simone Niggli vant langdistansen i juniorverdensmesterskapet i Belgia i 1997, noe man kan se på som et gjennombrudd. Det endte med i alt fire medaljer fra hennes tre junior-VM.
I 2001 bodde hun ett år i Finland og løp for den finske klubben Turun Suunnistajat. Dette året vant hun det finske mesterskapet. Siden 2003 har hun bodd delvis i Sverige og vunnet det svenske mesterskapet ni ganger som representant for Ulricehamns OK. Hun har blitt sveitsisk mester 20 ganger, finsk mester én gang og svensk mester ni ganger. Hun totaldominerte de store mesterskapene gjennom hele 00-tallet, og et stykke inn i 10-tallet. Da Niggli ga seg på øverste nivå i 2013 satt hun igjen med ti gullmedaljer fra europamesterskap og utrolige 23 gull fra verdensmesterskap.
Almesjuke
Almesjuke (engelsk: Dutch elm disease) er en soppsjukdom som angriper almetrær, og som har blitt en trussel mot almen både i Nord-Amerika og i Europa.
Simone Niggli-Luder
Internasjonal karrière
Simone Niggli vant Verdenscupen i orientering sammenlagt ni ganger fra 2002 til og med 2013 og endte på 66 verdenscupseire tilsammen.
Almesjuke
Biologi
Sjukdommen forårsakes av to arter av almesjukesoppene Ophiostoma ulmi og Ophiostoma novo-ulmi. Soppen spres fra tre til tre av arter av barkebillen almesplintborer, Scolytus, men spres også ved menneskelig virksomhet som tømmertransport og redskap som har vært brukt på sjuke trær. Både unge og gamle trær angripes.
Simone Niggli-Luder
Klubbkarrière
I klubbsammenheng spilte hun en avgjørende rolle som ankerkvinne da Ulricehamns OK vant Venla-stafetten fire ganger på fem forsøk mellom 2004 og 2009. Hun var også med på å vinne denne stafetten, som er orienteringsverdens største klubbstafett, med Turun Suunnistajat i 2002. Med sine fem seire er hun den mestvinnende løperen i Venlas historie. Niggli var også med å vinne Tiomila i 2004.
Almesjuke
Utbredelse
Alm over det meste av Nord-Amerika og Europa er angrepet. Sjukdommen ble oppdaga første gang i Norge langs jernbanelinja i nærheten av Oslo. I dag er sjukdommen utbredt på Østlandet fra Grenland og Fredrikstad til Romerike. Den er også påvist på Ringerike og nylig ved Kristiansand.
Simone Niggli-Luder
Meritter
Se oversikten over medaljer fra internasjonale mesterskap til høyre på skjermen
Rekorder
Verdensmesterskap
Almesjuke
Utbredelse
Det er å frykte at almesjuke sprer seg til hele det området der almesplintboreren finnes, dvs. på Sørlandet og Vestlandet til Sognefjorden.
Simone Niggli-Luder
Rekorder
Europamesterskap
Almesjuke
Bekjempelse
Det finnes ingen kjent behandling av sjuke trær. Strategien i dag er å hogge ned og brenne angrepne trær ved yttergrensene for utbredelsesområdet, og unngå transport av almevirke fra Østlandet til områder som ikke har sjukdommen.
Simone Niggli-Luder
Rekorder
Verdenscup
Almesjuke
Bekjempelse
I Fremmedartslista 2018 er almesjukesoppen vurdert til høy risko på grunn av moderat invasjonspotensial og middels økologisk effekt.
Simone Niggli-Luder
Rekorder
Klubbprestasjoner
Østfoldprisen
Østfoldprisen var Østfold fylkeskommunes hederspris; den ble delt ut for første gang i 2004 og siste gang i 2019. Prisen var en videreføring av Østfold fylkes kulturpris og noen andre priser.
Prisen kunne deles ut til enkeltpersoner, organisasjoner, grupper eller lag som var bosatt i eller var fra Østfold, eller på annen måte hadde tilknytning til Østfold. Vilkåret for tildeling var videre at mottager(ne) hadde gjort seg fortjent til prisen gjennom samfunnsnyttig innsats for Østfold og østfoldsamfunnet. Prisen ble normalt delt ut én gang i året, og bestod av kr 100 000 og et diplom og et kunstobjekt som var utformet spesielt til prisen av en østfoldkunstner.
Alle kunne komme med forslag til kandidater senest 15. oktober hvert år, og årets vinner ble kunngjort i november. Fylkesutvalget avgjorde hvem som skulle få prisen.
Feng Yuxiang
Feng Yuxiang (kinesisk: 冯玉祥; pinyin: Féng Yùxíang, Wade-Giles: Feng Yü-hsiang, født 6. november 1882 i Chaohu (da Juchao) i Anhui i Kina, omkom 1. september 1948 under skipsbrann i Svartehavet) var en av krigsherrene under Republikken Kinas tidlige år og under den kinesiske borgerkrig.
Han fikk tilnavnet «den kristne krigsherren».
Birkenesobservatoriet
Birkenesobservatoriet er en målestasjon for luftforurensning som ligger i Birkenes kommune i Aust-Agder. Den består av containere som er bygget sammen. Observatoriet har vært i drift siden 1971, da formålet var å overvåke sur nedbør, og er en av målestasjonene i Europa som har vært drevet lengst. Mens stasjonen fram til 2009 lå i en fordypning med begrenset sikt, ble den dette året flyttet til toppen av en ås, 190 meter over havet, med god mulighet til å motta luft fra alle kanter. Samtidig ble også observasjonsprogrammet oppgradert, slik at observatoriet nå også måler aerosoler og CO2.
Feng Yuxiang
Liv og virke
Som sønn av en offiser i den keiserlige hær trådte Feng selv inn i Huai-hæren da han var 11 år, som deputert soldat (Fu Bing, 副兵), som var den laveste grad i hæren der man bare fikk uniform og mat, men ingen lønn som regulære soldater. I en alder av 16 år ble han regulær soldat, og gjorde rask karriere. I motsetning til andre soldater som spilte bort lønnen sin, sparte Feng på den og benyttet en del av den til å støtte trengende soldater, ikke minst Fu Bing-soldater (副兵), og han ble godt likt av sine våpenbrødre.
Birkenesobservatoriet
Overvåkningen av luftforurensning på Birkenesobservatoriet har vært med på gi bakgrunnen for bindende avtaler om målrettet redusering av utslipp, som Konvensjonen om langtransportert grenseoverskridende luftforurensning (LRTAP) og protokollene under denne. Fram til oppgraderingen i 2009 var det norske observasjonsprogrammet for klimadrivere fokusert på polarområdene, men nå er også Fastlands-Norge inkludert i disse observasjonene.
Feng Yuxiang
Liv og virke
Han ble grepet av revolusjonsiveren i begynnelsen av 1900-tallet og unngikk med nød og neppe å bli henrettet for forræderi mot Qing-styret. Under Xinhairevolusjonen i 1911 var Feng med på Luanzhouopprøret mot Qinghoffet og støttet de revolusjonære sør i landet. Opprøret ble slått ned av Beiyanghæren og Feng ble satt i fengsel av Yuan Shikai.
I 1914 fikk han tilbake sin militære grad sluttet han seg til general Yuan Shikais hær. Samme året konverterte han til protestantisk kristendom, som han var blitt introdusert for ved hjelp av blant annet den kinesiske diplomat Wang Zhengting, og ble døpt i Methodist Episcopal Church.
Birkenesobservatoriet
Observatoriet eies og drives av NILU - Norsk institutt for luftforskning
Feng Yuxiang
Liv og virke
I juli 1914 deltok han som brigadekommandant i kampene mot Bailang-bondeopprøret i Henan og Shaanxi. Under den nasjonale beskyttelseskrig 1915-16 ble han sendt til Sichuan for å kjempe mot Anti-Yuan nasjonale beskyttelseshær, men hadde da hemmelig kontakt med revolusjonsleder Cai E.
The Flying Burrito Brothers
The Flying Burrito Brothers var en amerikansk countryrockgruppe som ble startet i 1969 i California av de to tidligere The Byrds-medlemmene Gram Parsons og Chris Hillman.
Feng Yuxiang
Liv og virke
Etter at regjeringen Yuan ble styrtet i 1916 begynte Fengs tid som krigsherre. I april 1917 ble han fratatt sin militære grad, men ledet fortsatt sine gamle styrker mot Zhang Xun, og ble gjeninnsatt i sin grad. I februar 1918, ble han beordret til å kjempe mot den konstitusjonelle beskyttelses bevegelse, men erklært at han støttet fredssamtalene i Hubei. Dermed ble han igjen fratatt sine titler, men fikk forbli kommandant for sine styrker. Erobringen av Changde i juni vant ham tilbake sine titler igjen. I august 1921 ble han forfremmet til ledelsen av en divisjon og basert i Shaanxi.
The Flying Burrito Brothers
Biografi
Gruppen spilte en elektrifisert form av country og var svært stilskapende, både musikalisk og visuelt. Med sine to første album The Gilded Palace of Sin (1969) og Burrito Deluxe (1970) satte de standarden for hva som senere skulle bli benevnt countryrock.
Feng Yuxiang
Liv og virke
Han skilte seg sterkt ut fra de andre av Kinas nordlige militarister ved at han innførte en blanding av kristen sosialisme og militær disiplin i de områder han kontrollerte. Han ble fra 1919 kalt «den kristne general». Feng utmerket seg fra mange andre regionale krigsherrer ved å herske over sine styrker med en blanding av paternalistisk kristen sosialisme og militær disiplin. Han forbød prostitusjon, gambling og salg av opium og morfinprodukter.
The Flying Burrito Brothers
Biografi
Det nyskapende i The Burritos' musikk var måten de kombinerte countrymusikkens følsomme intensitet med rockens kraft og virkemidler. Foruten Gram Parsons' sang var bandets sound preget av "Sneaky" Pete Kleinows steel gitar og Chris Hillmans koring. De øvrige bandmedlemmene på de to første albumene var Chris Ethridge (på The Gilded Palace of Sin) og Bernie Leadon og Michael Clarke (på Burrito Deluxe).
Feng Yuxiang
Liv og virke
Det ble fortalt om ham at han ved en anledning døpte sine tropper med brannslange. Men det kan være en skrøne: Ingen slik hendelse nevnes i Sheridans detaljerte biografi, heller ikke hos Broomhall. Både Broomhall og Sheridan fremholder at dåpen ble tatt svært alvorlig, og at ikke alle av Fengs soldater var døpte.
The Flying Burrito Brothers
Biografi
Gram Parsons og Chris Hillman skrev de fleste sangene. Blant de mest kjente sangene er «Christine's Tune», «Sin City», «Juanita», «Hot Burrito #1», «Lazy Days» og «Cody, Cody». Foruten egne komposisjoner spilte de en del coverversjoner som blant andre The Rolling Stones' «Wild Horses» (som Parsons fikk tillatelse av Keith Richards å spille inn et år før Stones selv ga den ut på albumet Sticky Fingers) og James Carrs «At the Dark End of the Street».
Gruppen fikk aldri noe stort kommersielt gjennombrudd, men ble lagt merke til av artister som Bob Dylan og The Rolling Stones. Foruten musikken ble The Flying Burrito Brothers kjent for sine fantastiske scenekostymer sydd av Nudie Cohn, som tidligere hadde sydd kostymer til stjerner som Elvis Presley og Merle Haggard. Parsons' kostyme var det mest iøynefallende med sine broderier av marijuanablad og andre narkotiske planter.
Parsons forlot gruppen etter at de ga ut Burrito Deluxe, og dette førte til at gruppens kreativitet ble skadelidende. Også Chris Hillman sluttet i gruppen noen år etter Parsons. The Flying Burrito Brothers har likevel fortsatt frem til i dag å gi ut nye album selv om besetningen har endret seg og den musikalske kvaliteten ikke har kommet opp mot de to første albumene.
Feng Yuxiang
Liv og virke
Tidlig i 1920-årene tilhørte han Zhiliklikken av krigsherrer, som beseiret Fengtianklikken rundt Zhang Zuolin og Zhang Xueliang. På denne tiden begynte Feng å støtte seg sterkere og sterkere til Sovjetunionen, fremfor alt av militære årsaker.
The Flying Burrito Brothers
Biografi
The Flying Burrito Brothers har vært en stor inspirasjonskilde for mange alternative country-artister, som Ryan Adams, Uncle Tupelo, Wilco, Steve Earle og Beachwood Sparks.
Feng Yuxiang
Liv og virke
Tidlig i 1930-årene kritiserte den nå politisk og militært maktesløse Feng stadig Chiang Kai-sheks manglende evne til å slå tilbake den japanske fremmarsj i landet. Fra 1937 til 1945 støttet han imidlertid Kuomintang, og fikk regjeringsposter i dens administrasjon.
Feng døde under en skipsbrann i 1948 i Svartehavet, på vei til Sovjetunionen.
Ettermæle
De kinesiske kommunistene betegnet Feng som en «god krigsherre» og han fikk en heltebegravelse ved det hellige fjell Taishan i Shandong i 1953. Fengs enke Lu Te-chiuan ble senere helseminister i Folkerepublikken Kina.
Strømmen kirke
Strømmen kirke er en langkirke fra 1929 på Strømmen i Lillestrøm kommune i Viken fylke. Den tilhører Nedre Romerike prosti.
Byggverket er i stein og har 330 plasser. Den er bygget i naturstein i nyromansk stil, og ligger på en høyde like nordvest for Strømmen sentrum. Arkitekt for kirken var Olav Olson. Hans arbeidsgiver, Strømmen Trævarefabrik, var en sterk pådriver for å få oppført kirken, og bidro både med å skjenke tomten og et større pengebeløp. Kirken var først tenkt oppført i tre, men planene ble endret underveis.
BM Ciudad Real
BM Ciudad Real (Club Balonmano Ciudad Real) er en håndballklubb i byen Ciudad Real i provinsen av samme navn i den autonome regionen Castilla-La Mancha i Spania. Klubben spiller i den spanske toppdivisjonen Liga ASOBAL. Klubben ble opprettet som ADC Caserío Vigón i 1981 og har hatt det nåværende navn siden 1992. Klubben har fire ganger vunnet Liga ASOBAL, tre ganger vunnet EHF Champions League og to ganger vunnet cupvinnercupen i håndball. Talant Dujshebaev er klubbens trener fra 2005.
Solbærgallmidd
Utseende
Kroppen er avlang og bare 0,2 millimeter lang. De er lyse, beige på farge. Inne i bladknoppen har middene bare to par bein.
Levevis
Solbærgallmidd lever i knoppene på solbær. Angrepet ses kanskje lettest om våren, knopper med solbærgallmidd svulmer opp. De spretter ikke ut til et blad, men vil etterhvert tørke inn. Overvintringen skjer som egg, og en enkelt knopp kan innholde flere tusen gallmidd. Utover våren øker antallet gallmidd. En undersøkelse fra England viste at det kunne være opptil 35 000 gallmidd i hver knopp
Etter en stund, vanligvis i mai – juni, vil middene forlate knoppen, enten ved vindens hjelp eller ved at de blir med andre insekter eller dyr. På den måten sprer de seg til nye busker og knopper. Utviklingstiden er hurtig. De er vanskelig å bli kvitt om en busk er angrepet. Fjerning er en måte, enten brenne hele busken eller deler av den. Det er utviklet solbær som er resistent mot midden.
Solbærgallmidd kan også spre virussykdommer, som nesletoppvirus, på solbær. Dette viruset gjør blomsten steril, noe som gjør at det ikke utvikles bær. For å bekjempe solbærgallmidd, anbefales å bruke friske planter. Plantedeler som er angrepet bør brennes, levende planter kan reddes ved å ligge i 45 C° varmt vann i 10 minutter.
Thomas Holm
Thomas Holm (født 19. februar 1981 i Oslo) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Nordstrand IF.
Chris Hillman
Christopher Hillman (født 4. desember 1944 i Los Angeles, California) er en amerikansk sanger, bassist og mandolinist og er ansett som en viktig bidragsyter til utviklingen av countryrocken.
Thomas Holm
Som spiller har han vunnet cup- og seriegull i Norge, han har en rekke U-landslagskamper og fire A-landskamper i tillegg til Champions League-kamper med SC Heerenveen. Han ble seriemester med Molde i 2011 og tok sølv med Tromsø samme år.
Chris Hillman
Som tenåring spilte Hillman mandolin i flere bluegrassgrupper – som The Scottsville Squirrel Barkers i 1962-63. Bernie Leadon i denne gruppen ble senere med og startet The Eagles, mens Hillman i 1964 ble medlem i The Byrds. Han fikk oppgaven som bassist, selv om han egentlig da bare kunne spille mandolin. Men han lærte seg raskt bass og spilte med The Byrds under deres mest fremgangsrike periode. I 1968 forlot han The Byrds og ble med i gruppen The Flying Burrito Brothers. Her fortsatte han viderutviklingen av countryrocken og spilte her fram til 1972.
Han hadde senere noen mindre countryprojekt utover resten av 1970-tallet. Han startet bandet The Desert Rose Band i 1986 og opplevde da sin mest fremgangsrike periode som artist etter The Byrds. Gruppen ble oppløst i 1994.
Thomas Holm
Som spiller
Holm vokste opp på Trosterud i Oslo, og var juniorspiller i Vålerenga, men slet med å få spilletid. Holm følte at Vålerenga ikke satset på unge spillere, så sommeren 1998 reiste han derfor til SC Heerenveen og den nederlandske Eredivisie. Mange var skeptiske da en 17-åring dro utenlands, men under trener Foppe de Haan fikk Holm gode resultater. Holm ble brukt som høyreback og defensiv midtbane i Nederland, og gjorde det såpass bra at han undertegnet en fireårskontrakt verd 10 millioner kroner i 2000.
Etter mye skader og tid på benken i Nederland gikk Holm tilbake til Vålerenga i september 2002. Holm måtte da gå ned i lønn, men begrunnet overgangen med Vålerengas ambisjoner og gode supportere. Oslo øst. Vålerenga-trener Kjetil Rekdal hadde stor tro på Holm, og uttalte at han var en spiller for fremtiden. Rekdal uttalte også at Holm var tiltenkt rollen som arvtager til Rekdal selv når han skulle legge opp som aktiv spiller året etterpå.
Holm debuterte på i en treningskamp mot Australia på Craven Cottage i november 2004. Holm hadde gjort en god 2004-sesong sammen med Vålerenga, etter at han hadde kjempet seg tilbake etter et tretthetsbrudd i leggen som ødela halve 2003-sesongen. Vålerenga hadde hatt en god sesong i 2004, og tapte seriegullet på målstreken mot Rosenborg. Vålerengas gode resultater gjorde at klubben fikk hele fire spillere på landslaget, i tillegg til Holm var lagkameratene Steffen Iversen, Erik Hagen og Ardian Gashi med mot Australia.
Holm var med på seriegull med Vålerenga i 2005, og cupgull i 2002. I 2007-sesongen ble det en overgang til Molde. Totalt spilte Holm 152 obligatoriske kamper for Vålerenga, og scoret tre mål.
Den 14. januar 2012 signerte han en kontrakt med Fredrikstad Fotballklubb som varte ut 2013. I sin første sesong i FFK tok det tid før han ble varm i trøya, men da han endelig fant formen røk korsbåndet. Hans eneste scoring for FFK, kom mot Rosenborg hjemme på Fredrikstad Stadion.
Som trener
17. mars 2014 skrev han en kontrakt med Nordstrand IF som spillende assistenttrener på A-laget til den daværende 4.-divisjonsklubben. Sammen med Per Inge Jacobsen tok de NIF tilbake til 3. divisjon. 1. desember 2015 ble Holm heltidsansatt i Nordstrand IF som Utviklingsansvarlig.
Etter flere tilbud vinteren 2018 valgte Holm å bli i Nordstrand.
Dermed har Holm 4 opprykk på 5 år i Nordstrand som trener med A og Rekrutt lag.
Hamre
Hamre er et norsk stedsnavn og kan vise til:
Pennsylvania State University
Pennsylvania State University (eller Penn State) er et universitet i University Park i delstaten Pennsylvania, USA, med underordnede campuser i Abington, Altoona, Erie, Middletown og Reading, PA.
I tillegg gis det spesialiserte undervisningstilbud til mindre studentgrupper ved ytterligere atten mindre læresteder over hele delstaten. Lærestedet i University park hører til den prestisjefylte gruppen av kvalitetsuniversiteter som kalles Public Ivy.
Universitetet har eiermessige relasjoner til delstaten, men er ikke direkte delstatseid. ’’Penn State’’ ble opprettet i 1855 som Farmers' High School of Pennsylvania, og ble i 1863 et land-grant-college. 1874 tok det navnet Pennsylvania State College, og forsøkte å balansere den rene landbrukstilnærmingen med et bredere fagtilbud. På 1880-tallet ble ingeniørstudiene svært populære. I 1936 passerte studenttallet 5 000. Universitetsstatus og -navn ble gitt i 1953.
Læresteder under PSU
De i alt 24 campusene (lærestedene) hadde høsten 2006 følgende studenttall:
Ved universitetet var det i alt 60 186 studenter og 3 837 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 10 958 ved undercampusene og US$ 12 164 i University Park, for studenter folkeregistrert i delstaten. Studiene gis opp til doktorgradsnivå i University Park og Middletown, og mastergradsnivå i Erie. Øvrige læresteder utdanner studenter opp til graden bachelor.
Jusstudiene ved Dickinson School of Law er USAs femte eldste og skjer ved to campuser – Carlisle (1834) og University Park (2006). Opprinnelig var skolen en del av Dickinson College, men ble knyttet til Penn State i 1997. Skolen utgir fire juridiske journaler på høyt forskningsnivå: Penn State Law Review, Penn State International Law Review, Penn State Evironmental Law Review, og World Arbitration and Mediation Review.
Penn State University Park
Størst er College of Engineering med 9 000 studenter, innen blant annet utdanningene flyingeniør og akustikk, med meget høye nasjonale rangeringer av den faglige kvaliteten. Ved Eberly College of Science foregår forskning innen romfart, astronimi, atomfysikk og medisin på meget høyt nivå, med sju Akademi-medlemmer og en nobelprisvinner blant staben.
Pennsylvania State Universitys politi
Pennsylvania statsuniversitets politi (engelsk: Pennsylvania State University Police Department) er den primære politietaten ved Pennsylvania Statsuniversitet i USA. Etaten sørger for politi- og sikkerhetstjenester 24 timer i døgnet, 365 dager i året på universitetetsområdet og i universitetseide bygninger. Etaten har også ansvar for håndhevelse av parkerings- og trafikkregler på universitetsområdet.
Fylkesvei 3722
Fylkesvei 3722 går mellom Hurv og Lyngrott i Froland kommune. Veien er 3,8 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 153 (Aust-Agder).
Strengereid
Strengereid er en liten, kystnær tettbebyggelse, ei grend, øst i Arendal kommune. Bebyggelsen er knyttet til matrikkelgården Strengereid.
Historie
Strengereid var tidligere en skolekrets i Holt kommune, og denne kretsen ble i 1962 overført til nye Moland kommune, som i 1992 ble en del av Arendal kommune.
Stedet har vært bebodd svært lenge. Det er gjort funn av redskaper og boplasser fra steinalderen. Fra tidlig på 1500-tallet til 1797, da lagmannsembetet ble avskaffet, var Strengereid en tingplass, og var derfor et viktig sted. Den dag i dag står fortsatt bygninger fra siste del av 1600-tallet. Blant annet finner vi gårder som opprinnelig var kombinert med redervirksomhet. «Det gamle hus» fra ca. 1700 er vernet etter lov om kulturminner.
Frivillige foreninger
Strengereid Krets velforening (SKV) og Strengereid idrettslag (SIL) er to aktører i lokalmiljøet. De to foreningene eide og drev sammen Strengereid grendehus som brant ned i 2006.
Det saksiske palass
Det saksiske palass (polsk Pałac Saski) var et klassisistisk palass som lå mellom Den saksiske hage og Piłsudski-plassen i Warszawa, regnet som en av byens mest distinkte bygninger. Det var her den tyske enigmakoden ble brutt i 1931 av de polske matematikerne Marian Rejewski, Jerzy Różycki og Henryk Zygalski.
Historie
Den opprinnelige bygningen som stod der palasset befinner seg i dag var herregården til Tobiasz Morsztyn. Hans arvtager Jan Andrzej Morsztyn bygde i 1661 et to etasjer høyt barokkpalass med fire tårn på samme sted. Palasset ble kjøpt av kong August II i 1713, som begynte å ombygge det. Ombygningen ble først ferdig i 1748 under August III. Arbeidet ble ledet av Carl Friedrich Pöppelmann og Joachim Danie Jauch.
I 1724 flyttet det kongelige hoffet inn i palasset. Etter August IIIs død i 1763 mistet palasset sin status som kongelig residens. I årene 1808–1816 tilhørte bygningen fremdeles Sachsens konger, men ble så raskt solgt til Kongress-Polens regjering. En del av rommene ble overgitt til Warszawa-lyceet, hvor blant annet Frédéric Chopin fikk sin grunnutdanning i årene 1823–1826.