cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lindisfarne (band)
Originalbesetningen
Samme høst fikk "All Fall Down" (UK #34), fra albumet Dingly Dell, en noe mer beskjeden mottakelse, men medlemmene i Lindisfarne brydde seg ikke spesielt om å satse på slagere. Bandet var, som de fleste seriøse artister på den tid, primært fokusert på studioarbeid i LP-format. Medlemmene overlot derfor til plateselskapet, Charisma Records, å velge ut én eller et par låter fra hver LP for singelutgivelser.
Bandet ble i 1973 splittet i to; Lindisfarne, og den noe mer tradisjonelt folkemusikkbaserte Jack The Lad. Flere av medlemmene alternerte imidlertid mellom begge gruppene. Etter en full gjenforening av originalbesetningen i 1977 ble det spilt inn et nytt album, hvorav et par singler også så vidt gjorde seg gjeldende på singellistene; "Run For Home" (UK #10), og "Juke Box Gypsy" (UK #56).
Oppstart og debut
Bandet ble opprinnelig startet under navnet Downtown Faction, men endret snart navn til Brethren. Etter at de ble klar over at en amerikansk gruppe allerede hadde valgt samme navn, lot de seg omdøpe til Lindisfarne, etter den kjente øya hvor danske vikinger gjorde sitt første strandhugg i utlandet, på Holy Island ved Northumbriankysten, nær hjembyen Newcastle.
I 1970 signerte Lindisfarnemanageren Tony Stratton-Smith platekontrakt med Charisma Records, hvor de samme år spilte inn det kritikerroste debutalbumet Nicely Out of Tune. Tittelen skal de ha valgt fordi de med sine grasrootharmonier selv mente de lød "vakkert ustemt". Nettopp tette vokalharmonier og drivende elektrifisert folkrock ble Lindisfarnes varemerke.
Både LP-en og de to singlene som ble sluppet fra albumet; "Clear White Light – Part Two" og "Lady Eleanor", mislyktes i første omgang, men så begynte Lindisfarne å turnere land og strand i Storbritannia, og ryktene begynte å bre seg som ild i tørst gress om nesten ekstatiske konsertopplevelser. Da mesterverket Fog On The Tyne ble sluppet i 1971, oppnådde også det første albumet og singelen "Lady Eleanor" sin vel fortjente oppmerksomhet. Plutselig lå gruppa inne med to album og to singler, godt plassert på hitlistene.
Kommersiell suksess og dårlig hukommelse
Deres andre album, Fog on the Tyne, ble spilt inn med den legendariske plateprodusenten Bob Johnston ved spakene. Det lyktes ham og bandmedlemmene å skape et variert og tett lydbilde, hvor samtlige strenginstrumenter ble gitt rom, samtidig som det lyktes å skape en intim atmosfære og en følelse av direkteinnspilling. Xylografiet fra havneområdet i Newcastle, med broa over Tyne på frontcoveret, sammen med fotografiene av bandmedlemmene med akustiske instrumenter på stampuben, og LP-coverets sprø, resirkulerte papp, formidlet allerede gjennom innpakningen en eim av industritåke og brunt Newcastle-ale, som ga inntrykk av hverdagslig, lokal forankring. Albumet entret hitlistene sent i 1971, og nådde topplasseringen på de britiske hitlistene like over nyttår i 1972.
Deres renommé ble ytterligere forsterket etter at Ray Jackson bidro med å spille mandolin på Rod Stewarts gjennombruddssingel "Maggie May". Han ble riktignok kun kreditert på omslaget til albumet, Every Picture Tells A Story, hvor singelen var hentet fra, som "the mandolin player in Lindisfarne ... the name slips my memory". Stewarts sviktende hukommelse skapte ikke mindre nysgjerrighet, spesielt fordi ryktene feilaktig ville ha det til at det egentlig var disc jockeyen John Peel som hadde traktert mandolinen. Grunnen var at Peel i forbindelse med Stewarts opptreden i BBCs populære TV-show Top of the Pops påtok seg å late som om han spilte mandolin, mens det som vanlig ble agert foran full playback.
Så ulike sanger som "Meet Me On The Corner", skrevet av bassisten Rod Clements, og Alan Hulls relanserte "Lady Eleanor" viste bredde i repertoaret. I kjølvannet av den fornyede interessen for "Lady Eleanor" oppnådde også debutalbumet Nicely Out Of Tune å entre Top 10-listen. Sommeren 1972 var de blant de største navnene innenfor britisk rock: De oppnådde stadig status som hovedattraksjon på konserter og under festivaler, og dro fulle hus uansett hvor de spilte. Jakten på en verdig arvtaker etter det oppløste The Beatles førte dessuten til at bandet av enkelte musikkjournalister ble omtalt som "the "1970s Beatles", med det resultat at de oppnådde enorm mediedekning. De var ikke eneste band som fikk en slik karakteristikk i de dager, men flere rangerte også låtskriveren Alan Hull som den største komponisten innenfor folkgenren siden Bob Dylan, hvilket også bidro til store overskrifter i popavisene og ukebladene.
Tredje album, kun sånn en måtelig?
På høyden av suksessen gikk Lindisfarne igjen i studio for å spille inn sitt tredje album, Dingly Dell. De brukte noe lengre tid i studio, men med dette forsvant også noe av nerven i det musikalske uttrykket. Gruppa var blitt noe mer elektrifisert, og arrangementene på flere av låtene, som var gjort av Ray Laidlaws bror, Paul Laidlaw, gjorde bare sangene mer polert. Den spontane styrken som kjennetegnet de foregående albumene forsvant. Medlemmene var også selv så lite fornøyd med produktet at de valgte å mikse om albumet på egenhånd.
Da det likevel ikke var noen fornyelse å spore, og de nye låtene ikke viste seg å være i stand til å holde på interessen, var det en stor skuffelse blant fansen. For å demonstrere for lytterne at musikken sto for seg selv, og var det eneste som skulle tillegges betydning, utkom albumet i september 1972 i et simpelt grått pappomslag med bandnavnet i hvitt og tittelen i sort. Coveret var nesten like nakent som The Beatles (White Album), men hadde så liten appell til potensielle kjøpere, at distributørene i en rekke land utenfor Storbritannia insisterte på å få erstatte coveret med et bilde av bandet isteden, et grep som også senere har blitt fulgt ved nyutgivelsene på CD. Selv om det var knyttet voldsomme forventninger til Dingly Dell, og LP-en ble møtt både med nesegrus beundring og lunken begeistring fra de toneangivende anmelderne, gjorde forhåndssalget sitt til at albumet smatt rett inn på Top 10-listen. Derimot gikk singelsalget ganske tregt. Med sitt fokus på økologiske spørsmål entret "All Fall Down" singellistens Top 40, mens den andre singelen fra albumet, '"Court in the Act", ikke oppnådde minste oppmerksomhet.
Lindisfarne og Norge
Gruppen hadde også fått sine svorne, norske tilhengere. Høsten 1972 ble det i Aftenposten annonsert konsert med Lindisfarne på Chateau Neuf i Oslo, men gruppa var i liten grad blitt presentert på norsk radio, og billettsalget gikk derfor så tregt at arrangøren fant det best å avlyse konserten og betale tilbake pengene for dem som hadde kjøpt billetter. Dermed var det først som Jack The Lad (se nedenfor) at enkelte av bandmedlemmene fikk opptre for et norsk publikum. Dette skjedde da de var en av hovedattraksjonene under Kalvøyafestivalen i 1976. Fra det opprinnelige Lindisfarne deltok både Ray Jackson, Rod Clements og Ray Laidlaw.
Splittelse i overensstemmelse og i fortsatt vennskap
Under skuffende dårlig respons la Lindisfarne like over nyttår i 1973 ut på turné til Australia, men nå kom også de indre spenningene i gruppen klart til syne. Alan Hull var den første som uttrykte ønske om å forlate bandet, men ble overtalt til å vente og heller revurdere standpunktet. Dermed ble oppnådd enighet om at Jacka og Alan Hull, bandets to frontfigurer, skulle få beholde gruppenavnet, mens Si Cowe og Rod Clements sluttet i bandet for å danne Jack The Lad, hvor etterhvert også Ray Laidlaw fikk bestemt seg for å bli medlem. De tre musikerne som forlot Lindisfarne ble erstattet med fire nye; Tommy Duffy, bassgitar, Kenny Craddock, keyboards, Charlie Harcourt, gitar, og Paul Nicholl, trommer.
Som et interessant apropos til arbeidet med å sette sammen det nye Lindisfarne, lyktes det nesten Jacka å få overtalt vokalisten og trommeslageren i Genesis, Phil Collins, til å ta del i den såkalte Mark II-sammensetningen av bandet, etter at Ray Laidlaw plutselig ombestemte seg og likevel trakk sin opprinnelige beslutning om å fortsette sammen med Alan Hull og Ray Jackson i Lindisfarne.
Samtidig som Alan Hull ble mer engasjert av sin egen karriere som soloartist, manglet nok den nye besetningen mye av den appellen som origanalbandet hadde. Dermed ble de neste to LP-ene de spilte inn ingen suksess. Det nye Lindisfarne ble oppløst allerede i 1975. Imidlertid fortsatte den opprinnelige besetningen å komme sammen igjen og spille sine årlige julekonserter til glede for den lokale fansen i Newcastle.
Gjenforening
I 1977 gjenoppsto originalbandet og inngikk platekontrakt med plateselskapet Mercury Records, som var del av Phonogramkonsernet. I 1978 gikk de sammen i studio og spilte inn albumet Back and Fourth, som ikke bare figurerte på de britiske Topp 30-listene, men som også ga dem et kjærkomment gjennombrudd med en Top 40 plassering i USA. Nå varte det heller ikke lenge før de var tilbake på hitlistene med Top 10 slageren "Run For Home", en selvopplevd tekst som handlet om det utarmende og slitsomme turnélivet versus den store tilfredsstillelsen de følte hver gang de kunne vende hjem. Singlene "Juke Box Gypsy" og "Warm Feeling" oppnådde derimot ingen suksess, og da heller ikke albumet The News slo an ble de i 1979 droppet av Mercury.
De senere år
Utover i 1980-årene gjenoppsto Lindisfarne i mange ulike sammensetninger. De fortsatte regelmessig å utgi nye plater, men deres eneste suksessrike utgivelser var de som inneholdt nostalgiske liveopptredener med låter fra deres første periode. Singelen "I Must Stop Going To Parties" kom ut på deres eget platemerke, Lindisfarne Musical Productions, midt på 1980-tallet.
I 1987 utga de et dobbeltalbum, C'mon Everybody, hovedsakelig bestående av eldre rock'n'roll standarder, foruten tittelsporet, med låter som "Party Doll" og "Twist and Shout". Mange av de trofaste tilhengerne mislikte meget sterkt at Lindisfarne ga seg hen til noe så uoriginalt som å planke slike dusinvarer bare for å selge mer plater. Det ble hevdet at Lindisfarne gikk på akkord og forspilte sin integritet, mens andre mente karakteristikken var dypt urettferdig.
I 1990 henvendte de seg til en yngre generasjon, som ikke kjente til deres posisjon og historie, ved å spille inn en ny versjon av "Fog On The Tyne Revisited" (UK #2) i duett med fotballspilleren Paul Gascoigne. Denne nådde helt opp til andreplassen på hitlistene. Like etter forlot Ray Jackson bandet etter en uoverensstemmelse med Alan Hull, som hadde anklaget Jackson for ikke lenger å vise tilstrekkelig interessere i å være medlem. Cowe forlot derimot bandet i 1993, i full forståelse med de andre, for å starte bryggerivirksomhet i Canada.
Etter at Alan Hull døde, 17. november 1995, fortsatte bandet å spille med mange ulike medlemssammensetninger. De merket synkende interesse, samtidig som hvert av medlemmene satte i gang med egne, private prosjekter. Rod Clements spilte også en tid bass for Jethro Tull. Lindisfarnes avskjedskonsert fant sted 1. november 2003 for et fullpakket Newcastle Opera House. De som opptrådte i den siste inkarnasjonen av Lindisfarne var Alans sønn Dave Hull-Denholm, Billy Mitchell, Rod Clements, Ian Thomson og Ray Laidlaw. Flere generasjoner var presentert i salen og viste med all mulig tydelighet at de hadde holdt på en stund og hadde engasjert stadig nye ungdomsgrupper, i det minste i hjemtraktene. Avskjedskonserten ble også tatt opp og ble utgitt med tittelen Time Gentlemen Please.
Blacks on Blondes EP
Blacks on Blondes EP er en EP med Hiawata!, utgitt i 2008.
Tittelen er et ordspill på Bob Dylan-albumet Blonde on Blonde.
Kongsbergtunnelen
Kongsbergtunnelen er en veitunnel på mellom Diseplass og Tislegård i Kongsberg kommune i Viken. Tunnelen ble åpnet 3. juli 2020.
Bakgrunn
Tunnelen er en del av prosjektet Damåsen–Saggrenda, som omfatter totalt 13,2 km ny vei og inkluderer blant annet Kongsberg bru, Svartåstunnelen, Moanetunnelen, Saggrenda bru og Vollåstunnelen. Hovedmål for prosjektet var å korte reisetiden og avlaste veiene i Kongsberg ved å legge gjennomgangstrafikken utenom bebygde områder. Det er forventet en innsparing i kjøretid forbi Kongsberg på 4-5 minutter ved vanlig trafikk og opptil 20-30 minutter ved rushtrafikk.
Gjennom planleggingsfasen var tunnelen tiltenkt å hete Gamlegrendåstunnelen etter Gamlegrendåsen som den går under, men navnet ble i 2014 vedtatt til Kongsbergtunnelen for å bedre vise trafikantene at de kommer til Kongsberg. Anleggsarbeidet startet offisielt opp 18. juni 2015 med forarbeider på området mellom Diseplass og Damåsen (Øvre Eiker), og første sprengning på anlegget fram mot tunnelpåhugget skjedde 5. august. I løpet av høsten begynte byggingen av den nærliggende Damåsen bru, og 30. november ble første salve i selve tunnelløpene avfyrt. Tunnelen drives i begge løp fra Diseplass. Løpene fikk gjennomslag henholdsvis 21. november og 6. desember 2017.
Deutsches Schauspielhaus
Deutsches Schauspielhaus er et teater i Hamburg i Tyskland. Det ligger i bydelen St. Georg sentralt i Hamburg. Teateret anses som landets største teater med plass til 1192 tilskuere. Det ble tegnet av arkitektbyrået Fellner & Helmer.
Pierre Clémenti
Pierre Clémenti (født 28. september 1942, død 27. desember 1999) var en fransk skuespiller.
Hans mest kjente rolle var som Catherine Deneuves gangsterkjæreste i Luis Buñuel film Dagens skjønnhet fra 1969. Han spilte også djevelen i Melkeveien av samme regissør. Clémenti spilte i en rekke filmer av noen av europeisk films fremste regissøer som Luchino Visconti, (Leoparden), Pier Paolo Pasolini, (Svinestien) og Bernardo Bertolucci, (Fascisten og Partner). Andre regissører han har jobbet med er Liliana Cavani, Glauber Rocha, Miklós Jancsó, Jacques Rivette, og Philippe Garrel.
Junior-VM i friidrett 2014 – 3000 meter hinder menn
3000 meter hinder for menn under Junior-VM i friidrett 2014 ble arrangert på Hayward Field i Eugene i USA fra 25. til 27. juli 2014.
Et langsomt farvel
Et langsomt farvel er et musikkalbum med Hjerterknekt, utgitt i 2010.
Liste over Transnistrias presidenter
Liste over Transnistrias presidenter omfatter statsoverhodene fra Transnistria, offisielt Pridnistrovska Moldavska Respublika (norsk: Den pridnestroviske moldaviske republikk), som erklærte seg som selvstendig i 1990. Transnistria er fortsatt en republikk som ikke er anerkjent av noe annet land enn de internasjonalt ikke anerkjente statene Abkhasia og Sør-Ossetia. Internasjonalt, og av FN, betraktes Transnistria som en del av Moldova.
Lolita (1962)
Lolita er en amerikansk-britisk film fra 1962, regissert av Stanley Kubrick. Filmen er basert på romanen med samme tittel skrevet av den russiske forfatteren Vladimir Nabokov.
Handlingsreferat
Humbert ankommer Ramsdale, New Hampshire, og har til hensikt å tilbringe sommeren der før han skal begynne som professor ved Beardsley College i Ohio. Han søker etter et værelse han kan leie, og Charlotte Haze - en plagsom og seksuelt frustrert enkefrue - inviterer ham til å bo hjemme hos henne. Han møter også hennes fjorten år gamle datter, Dolores, med kallenavnet "Lolita" som Humbert snart blir forelsket i. Charlotte ønsker å være alene sammen med Humbert, og sender Lolita til en sommer-leir for jenter. Charlotte oppdager Humberts dagbok, som beskriver lidenskapen hans for Lolita. Han beskriver blant annet Charlotte som motbydelig. Hun løper sin vei, men blir snart påkjørt av en bil og dør av skadene.
En sen kveld kommer Humbert hjem for å finne Dr. Zempf, en påtrengende, fremmed, som sitter i den mørke stuen hans. Zempf, som snakker med en kraftig tysk aksent, påstår å være psykolog ansatt ved Lolitas skole. Han overbeviser Humbert om å la Lolita delta på skole-teateret, og hun får snart hovedrollen i en teater-oppsetning. Men kort tid senere bestemmer Humbert seg for å forlate Beardsley College, og reise sin vei sammen med Lolita videre. Men han innser snart at de blir forfulgt av en mystisk bil. Når Lolita kort tid senere blir syk, tar han henne med til et sykehus. Men når han kommer tilbake for å hente henne, er hun forsvunnet. En sykepleier forteller at hun reise sin vei sammen med en annen mann som hadde påstått å være hennes onkel.
En sjokkert Humbert står helt alene igjen, uten en eneste anelse om hennes forsvinning eller nye oppholdssted. Men noen år senere mottar Humbert et brev fra en voksen Lolita, som nå har giftet seg med Richard T. Schiller. Hun skriver at hun nå er gift, at hun er gravid, og har et desperat behov for penger. Humbert reiser hjem til henne, og krever å få vite hvem som hadde kidnappet henne fra sykehuset tre år tidligere. Hun forteller ham at dette var Clare Quilty, mannen som hadde fulgt etter dem, som var en berømt dramatiker.
Moren hennes hadde mange år før dette hatt en flørt med Quilty i Ramsdale. Lolita sier at Quilty også var den som hadde forkledd seg som Dr. Zempf, den påtrengende fremmede de hadde møtt flere ganger tidligere. Lolita hadde forlatt sykehuset sammen med ham, når han lovet henne en skuespiller-kontrakt i Hollywood. Humbert ber Lolita om å forlate ektemannen hennes, og bli med ham. Hun avslår og minner ham om at hun er gravid, og kommer til å føde om tre måneder. Humbert gir henne 13 000 dollar som han påstår kommer fra et salg av huset som tidligere hadde tilhørt moren hennes. Deretter reiser Humbert sin vei, og han planlegger å drepe Clare Quilty.
Junior-VM i friidrett 2014 – 400 meter hekk menn
400 meter hekk for menn under Junior-VM i friidrett 2014 ble arrangert på Hayward Field i Eugene i USA 23., 24. og 25. juli.
Finale
25. juli Starttid: 19:33 Temperatur: 27 °C  Luftfuktighet: 37 %
Detaljer
De to beste i hvert heat (Q) og de to raskeste for øvrig (q) gikk videre til finalen
Semifinale 1
25. juli Starttid: 12:23 Temperatur: 21 °C  Luftfuktighet: 53 %
Semifinale 2
25. juli Starttid: 12:29 Temperatur: 21 °C  Luftfuktighet: 53 %
Forsøksheat
23. juli De to beste i hvert heat (Q) og de åtte beste tidene for øvrig (q) gikk videre til semifinalene
Detaljer
De to beste i hvert heat (Q) og de åtte beste tidene for øvrig (q) gikk videre til semifinalene
Heat 1
25. juli Starttid: 12:09 Temperatur: 16 °C  Luftfuktighet: 88 %
Heat 2
25. juli Starttid: 12:14 Temperatur: 16 °C  Luftfuktighet: 88 %
Heat 3
25. juli Starttid: 12:20 Temperatur: 16 °C  Luftfuktighet: 88 %
Heat 4
25. juli Starttid: 12:28 Temperatur: 16 °C  Luftfuktighet: 88 % Kommentar: IAAFs regel 168.7(a) - Bringe benet utenfor og lavere enn hekken
Heat 5
25. juli Starttid: 12:31 Temperatur: 16 °C  Luftfuktighet: 88 % Kommentar: BIB 1020 Welington Zaza - Gult kort - 162.5(b) Ikke umiddelbart etterkomme starters kommando (forsinke starten)
Heat 6
25. juli Starttid: 12:41 Temperatur: 16 °C  Luftfuktighet: 88 %
Heat 7
25. juli Starttid: 12:46 Temperatur: 16 °C  Luftfuktighet: 88 %
Heat 8
25. juli Starttid: 12:51 Temperatur: 16 °C  Luftfuktighet: 88 %
Deltakere
Ifølge en uoffisiell telling deltok 57 utøvere fra 43 land i denne øvelsen.
Michał Krupa
Michał Krupa (Kodenavn «Pułkownik» og «Wierzba») (født 26. september 1920 i Kuryłówka, død 24 august 1972) var en polsk soldat i den antikommunistiske polske motstandsbevegelsen NSZ (Narodowe Zjednoczenie Wojskowe). Han var en av mange som i polsk historie blir omtalt som de "fordømte soldater" (Żołnierze wyklęci); soldater som fortsatte kampen mot de kommunistiske okkupantene etter at den annen verdenskrig var over.
Biografi
Han ble født som sønn av Piotr (postbud, død 1935) og Maria, født Staroń (død 1970). Han var den eldste av fem barn, og hadde søsknene Stefania, Michał, Stanisław og Maria. Etter farens død var Michał Krupa hovedforsørger, og arbeidet som tømmerhugger i distriktet Brzyska Wola. Han sluttet seg til kampen mot den tyske okkupasjonen da den annen verdenskrig brøt ut, og var snart etterlyst av Gestapo. Etter at den annen verdenskrig var over, fortsatte Krupa kampen, denne gang mot de sovjetiske okkupantene og deres polske håndtlangere. De første årene arbeidet han sammen med andre, men den siste tiden frem til han ble arrestert i 1959, var han alene i sin krig. Han ble først dømt til livsvarig fengsel, deretter ble dommen omgjort til 15 år, før han til slutt slapp ut i 1965 som resultat av et amnesti. Han jobbet siden på en bondegård frem til han døde i 1972.
Teklit Teweldebrhan
Teklit Teweldebrhan (født 1. oktober 1993) er en eritreisk friidrettsutøver, som konkurrerer i mellomdistanseløp. Han representerte Eritrea under Sommer-OL 2012, der han ble utslått i de innledende rundene på 1500 meter.
Norsk landbruk
Landbruk er en fellesbetegnelse for næringsgrenene jordbruk og skogbruk. Jordbruk har jord som produksjonsgrunnlag og omfatter dyrkning av jordbruksvekster, hagebruksvekster og husdyrhold til en rekke formål for mennesker og dyr.
Landbruket i Norge kom fra Mesopotamia, spredde seg nordover, inn i Europa og videre til et område rundt Oslofjorden omkring 3700 f.Kr. Det ble et skifte fra jegersamfunn til et jordbrukssamfunn. Kornproduksjon var grunnlaget for det meste av det de spiste, men var utsatt for klimasvingninger. Før industrialiseringen av Norge bodde de fleste på landsbygda med naturalhusholdning. Innbyggerne spiste det de dyrket eller fanget, og byttet til seg det de ellers trengte. Kostholdet besto for det meste av flatbrød, grøt, kjøtt og melkeprodukter. De som bodde ved kysten, eller ved vann og vassdrag, spiste også mye fisk. Måten de produserte maten på, var nesten uendret fra vikingtiden til 1700 – 1800-tallet. Da ble poteten tatt i bruk i Norge og ble en viktig jordbruksvekst. Den ble en viktig årsak til den sterke befolkningsveksten Norge hadde på den tida. En annen grunn til den sterke framgangen i jordbruket på 1800-tallet var at bøndene fikk mer kunnskap om jordbruk, de fikk nye arter og sorter, og de fikk tilgang på tekniske hjelpemidler. De fikk kunstgjødsel tidlig på 1900-tallet, men det ble først tatt i bruk i stort omfang etter andre verdenskrig.
Isabella Martinsen
Isabella Iren Martinsen (født 27. mai 1979 i Tromsø) er en norsk værmelder for StormGeo. Hun var værmelder i ti år på TV 2, og sluttet 31. desember 2010 på grunn at hun ikke lengre ønsket å pendle fra Oslo til Bergen, da hun flyttet til Oslo i 2009. TV 2 meldte 9. januar 2012 at hun var tilbake på som værmelder i kanalen, men på halv tid og i God morgen, Norge!-redaksjonen. Hun presenterte sin første værmelding etter «comebacket» 1. mars samme år.
Martinsen studerte journalistikk på Merkantilt Institutt, og har deltatt i flere TV-programmer. Hun ble av bladet Mann kåret til Norges mest sexy kvinne i 2010, og var avbildet på forsiden flere ganger. Hun var tidligere gift med Finn-Erik Rognan, og de har en datter.
Norsk landbruk
For tusen år siden bestod kostholdet i Norge i liten grad av hagebruksvekster, men det er kjent at det ble dyrket løk, kvann og grønnsaksvekster i vikingtida. Det ble etablerte flere klostre i Norge etter år 1100, og de la stor vekt på å produsere plantekost. Kunnskapen om hagebruket spredde seg fra rundt klostrene. Den første fruktproduksjonen kom noe seinere.
Skogen har alltid vært viktig for befolkningen i Norge. Den er brukt til ved og materialer til hus og gjerder, samt redskaper. På 15-1600-tallet ble det en endring i bruken av skogen. De store bergverkene i Norge trengte mye ved for å bryte malm og smelte den om til metaller. Dette gikk hardt utover skogen, og den var i dårlig forfatning tidlig på 1900-tallet. Det er årene etter 1950 det ble store endringer i norsk landbruk, både for åkerbruk med korn og eng, for hagebruk, for husdyrhold og for skogbruket. Antall årsverk knyttet til landbruket ble sterkt redusert, og antall driftsenheter ble redusert fra ca. 200,000 til ca. 40,000 i disse årene. Denne endringen skyldes en sterk grad av mekanisering og større driftsenheter. Hesten ble byttet ut med traktoren som trekkraft. I tillegg er handelsgjødsel og plantevernmidler er tatt i bruk i stor grad i åkerbruket. Produksjon av korn ble doblet for kornproduksjon fra 1960 til 1980 grunnet større areal og større avlinger. Ikke alle bønder ønsker å være med på denne intensive produksjonsformen. I Norge var det i 2012 2590 gårdsbruk med 503 611 dekar som driver etter økologiske regler.
Visuelt er det ikke store endringer fordi gårdene med våningshus og driftsbygninger ligger der som før. Forskjellen er at på mange av gårdene driver ikke bonden jorda selv lenger, jorda er leid bort til en bonde i nærheten som har store maskiner med stor kapasitet. Husdyrproduksjonen foregår i større besetninger, mens det totale tall husdyr ikke har endret seg like mye da produksjonen per dyr har økt. I hagebruksproduksjonen har gartnerne færre vekster, men store kvanta. Norsk hagebruksproduksjon har økt betydelig i denne tidsperioden selv om importen også har økt. Folk spiser mer grønt og bruker mer blomster og planter. For skogbruket er også endringene store etter 1950 ved at skogeierne har gått fra plukkhogst til flatehogst, og at hogst og utkjøring av trevirke i stor grad skjer med store maskiner.
Den endringen norsk landbruk har gjennomgått etter 1950 fører til endringer i kulturlandskapet. I marginale strøk hvor gårdene ligger mer spredt, vil det være vanskeligere å få store rasjonelle driftsenheter. Jorda kan bli liggende ubrukt og vil være utsatt for gjengroing. Også utmark hvor mekanisk høsting er vanskelig, eller som ikke blir beitet av husdyr, vil endre seg. Biotoper som er avhengig av vedvarende skjøtsel og vedlikehold, gror igjen uten aktiv bruk. Landbrukspolitikken som føres i Norge, er viktig for denne utviklingen.
De fleste bøndene i Norge er selveiere av sine gårder. De kan være tilsluttet to næringsorganisasjoner, og de kan kjøpe sine driftsmidler og selge sine produkter gjennom en rekke ulike organisasjoner, samvirkebedrifter og private bedrifter. Landbrukspolitikken har også endret seg mye etter krigen. Det ble brukt økonomiske virkemidler for å legge til rette for kornproduksjon i områder som var best egnet for det, mens husdyrproduksjonen økte i andre områder. I den årlige jordbruksavtalen mellom staten og de to næringsorganisasjonene, fastsettes ulike virkemidler som påvirker økonomien i de ulike produksjonene i landbruket.
Ord og uttrykk brukt om norsk landbruk
Statistisk sentralbyrås standard for næringsgruppering inndeler de enkelte delene av landbruket slik: Uttrykket gårdsbruk kan enten bety det samme som landbruk, eller betegne en enkelt gård, med både jord og dyr. En person som driver landbruk kan kalles «gårdbruker» eller «bonde».
Nye begrep som «økologisk jordbruk», «nisjeproduksjon», småskalajordbruk og «landskapsskjøtsel» har etter hvert fått stor betydning for landbruket i Norge og andre områder der produksjonsvilkår for stordrift nærmer seg det marginale.
Historikk
Det første landbruket er mer enn 10 000 år gammelt. Til Norge kom landbruket fra Middelhavslandene. Det hadde spredd seg fra Mesopotamia nordover inn i Europa til samfunnene rundt Egerhavet, over til Italia, og seinere til Frankrike og Spania for omtrent 7,000 år siden. Her i landet kan det dokumenteres at skiftet fra et jegersamfunn til et jordbrukssamfunn fant sted i et område omkring Oslofjorden ved overgangen fra eldre til yngre steinalder, omkring 3700 år f.Kr. De fleste steder ellers i landet begynte folk å drive jordbruk først flere hundre år seinere.
De første kornartene som ble dyrket, var nære slektninger til viltvoksende grasarter. Det var bygg, samt enkorn og emmer som begge er primitive hvetetyper. Det eldste bevarte kornet i Norge, er emmerkorn fra en husvegg på Kråkerøy ved Fredrikstad fra ca. 2500 f.Kr. Hvetens større krav til varmt klima førte til at den ble dyrket i mindre omfang enn bygg.
Etter hvert ble også andre kornarter som rug og havre kjent, antakelig i løpet av bronsealderen. Korndyrkingen fikk sitt store gjennombrudd ca. 2200 år f. Kr., samtidig som befolkningen i landet økte. I løpet av eldre bronsealder, fra år 1400 f.Kr. til 1100 f.Kr., skjedde det en ytterligere utvidelse av korndyrkingen her i landet. Den spredde seg høyere over havet og lenger mot nord. Det var bygg som ble den dominerende arten. Etter denne tida var det klimaendringer som også førte til svingninger i kornproduksjonen.
Korn var grunnlaget for det meste av det de spiste. Slik det hadde vært siden menneskene begynte å dyrke denne planta. Melk var også en viktig del av kostholdet, og smør ble brukt som verdimål. Ost hadde vært kjent siden bronsealderen, og var viktig blant annet fordi det var mat som kunne lagres. I en befolkning som stadig vokste, ble kornprodukter stadig viktigere.
Før industrialiseringen av Norge bodde de fleste på landsbygda med naturalhusholdning. Innbyggerne spiste det de dyrket eller fanget, og byttet til seg det de ellers trengte. Kostholdet besto for det meste av flatbrød, grøt, kjøtt og melkeprodukter. De som bodde ved kysten, eller ved vann og vassdrag, spiste også mye fisk. Likevel var det lite variasjon i kosten, og mange led av mangelsykdommer. Korn, særlig hvete og rug, med nye bakeegenskaper, var viktig og gjorde at de kunne steke gjæret brød, brød som hevet seg. Kornproduksjonen var viktig i norsk matforsyning, men den var utsatt for klimasvingninger.
Jordbruket trengte jord for å dyrke de ulike vekstene. De første arealene ble ryddet på selvdrenerende jord. Skogen ble ryddet ved brenning og permanente flekker ble holdt ved like med hakke og trespade. Driftsformen var på mange måter uendret fra vikingtida til 1700–1800-tallet. Da fikk jordbruket tilgang til nye vekster som poteter og fôrnepe. En viktig årsak til befolkningsveksten på slutten av 1700- og 1800-tallet, var at poteten ble tatt i bruk i Norge og ble en viktig jordbruksvekst.
Husdyrholdet var dominert av storfe (ku) helt fram til år 1800 selv om saueholdet hadde økt mye fra 1750. Det var lite grise- og hønsehold. Beite var viktig for husdyrholdet. Det var også viktig å høste mest mulig fôr til den lange vinteren. Det ble ofte knapt med fôr om vinteren, vårknipa var et kjent begrep. Dyrene ga lite melk i denne innefôringstida. Kjøttproduksjonen var basert på at dyrene skulle slaktes om høsten. Melkekyrne fikk kalv om våren og da økte melkeproduksjonen. Husdyrgjødselen ble tatt godt vare på for å brukes som gjødsel på åkerarealene.
Jordbruket fikk en sterk framgang på 1800-tallet. Bøndene fikk opplysning ved reisende agronomer. I Norge ble det etablert landbruksskoler rundt i landet og Landbrukshøyskolen ble startet på Ås. Jorda ble holdt bedre i hevd, og de fikk bedre sorter og nye arter å dyrke. Kunstgjødsel ble tatt i bruk fra 1915, men det fikk ikke store omfanget før etter andre verdenskrig. Da ble også landbruket mekanisert og antall mennesker sysselsatt i landbruket har følgelig gått raskt nedover i takt med mekaniseringen. Likedan har gårdenes størrelse økt, og husdyrholdet er blitt dominert av store besetninger.
Hagebruket i Norge er gammelt. Det ble dyrket løk, kvann og grønnsaksvekster i vikingtida. Etter år 1100 etablerte flere klostre i Norge og de la stor vekt på å produsere plantekost. Hagebruket spredde seg fra rundt klostrene. Det første fruktproduksjonen kom noe seinere. Det var først omkring 1750 det ble fart i hagebruksproduksjonen i Norge. På 1800-tallet vokste næringa sterkt. Det ble stor frukt- og bærproduksjon på de klimatisk beste stedene i landet, i Eiker, i Buskerud, i Asker og på Jeløya.
Jordbruksareal og bruk
Landbruket har endret seg mye etter andre verdenskrig, og endringene er fortsatt store. For å forstå dagens landbruk er der nyttig å se tilbake på de store endringene i denne tidsperioden slik det er gjort i denne delen av artikkelen.
Samlet jordbruksareal i Norge ligger på litt under 10 millioner dekar. Det har ikke endret seg dramatisk, men det har vært en viss nedgang etter år 2000. Den sterke mekaniseringen som landbruket har hatt de siste årene hvor store maskiner høster store arealer på kort tid, har ført til at antall selvstendige gårder er blitt sterkt redusert. Fra 1999 til 2014 forsvant 28,000 aktive gårdbrukere I 2016 var det 41,000 bønder som mottok produksjonsstøtte i Norge. De drev i gjennomsnitt 230 dekar jord, og eide stadig mindre av den jorda de drev. 230 dekar er et lavt areal sammenlignet med andre land.
At antall bønder som mottar støtte er synkende betyr ikke at kulturlandskapet rundt på bygdene har endret seg drastisk. Gårdene med våningshus og driftsbygninger ligger der som før. Forskjellen er at på mange av gårdene driver ikke gårdbrukeren jorda selv lenger, jorda er leid bort til en gårdbruker i nærheten som har store maskiner med stor kapasitet. I mer marginale strøk i landet hvor gårdene kan ligge mer spredt, kan jorda også bli liggende ubrukt og være utsatt for gjengroing.
Jordbruk
I årene etter krigen har det vært en rivende utvikling innen mekanisering i landbruket med traktorer og redskaper til jordarbeiding og høsting av korn og gras. I 1949 var det over 200 000 hester og under 10 000 traktorer. 40 år seinere ble det disse tallene byttet om. Denne endringen førte til å frigjøre mye arbeidskraft.
Før krigen var det liten bruk av kunstgjødsel, og det var lave avlingsnivå. Bøndene var avhengig av husdyrgjødsel som de hadde bare i begrensede mengder. Etter krigen har kunstgjødselforbruket steget mye fra 1950 fram til 1980 for deretter å holde seg relativt stabilt.
Etter krigen forsvant vekseljordbruket, dvs. at bøndene vekslet mellom for eksempel poteter, korn og eng. Storparten av bøndene i flatbygdene på Østlandet og en stor del av bøndene på flatbygdene i Trøndelag avviklet husdyrholdet og gikk over til spesialisert kornproduksjon. I fjell- og dalbygdene sluttet bøndene med kornproduksjon, og gikk over til spesialisert husdyrproduksjon basert på egetprodusert grovfôr og innkjøpt kraftfôr. Denne endringen skjedde stort sett i 1950- og 1960-årene.
I starten var det tilvirkere og forhandlere som måtte dokumentere nytten av disse kjemiske midlene. Det ble etter hvert også viktig å dokumentere giftighet og hvordan midlere påvirket naturen og miljøet. Plantevernprodusentene klarte etter hvert å produsere midler som var langt mindre giftige og som var spesialtilpasset de skadegjørere de skulle bekjempe og da med langt mindre mengde. Derfor har bruken i kg virksomt stoff gått betydelig ned. Arealet som behandlet varierer mye mellom ulike år.
Areal i 1000 dekar for ulike vekster Tabellen med ulike vekster over år viser store variasjoner. Bygg og havre brukes i hovedsak til kraftfôr for husdyr, men etter år 2000 har det også vært en viss bruk av disse to kornartene til mat da de har helsemessige fordeler for mennesker. For hvete har Norge fått en stabil produksjon, det gjelder både høst- og vår-former. Hvete brukes i hovedsak til mat. Etter gode innhøstingsforhold kan opp mot 80 % av brødhveten være norskprodusert. Potetarealet har gått ned fordi nordmenn spiser mindre poteter sammenlignet med tidligere tider med lavere levestandard. Rotvekster har i hovedsak vært sett på en fôrvekst, men var nyttige som mat under andre verdenskrig. Variasjonene i rotvekstareal skyldes endringer i høste- og lagringsteknikk, og konkurransen til andre fôrvekster.
Kornavlingene varierer i kvantum og kvalitet fra år til år, avhengig av vekst- og innhøstingsforholdene. Den totale kornavlinga ble tilnærmet fordoblet fra begynnelsen av 1960-tallet til slutten av 1970-tallet. I denne perioden økte kornarealet med nesten 50 prosent. Samtidig økte avlinga per dekar betydelig på grunn av bedre dyrkingsteknikk, nye kornsorter, gjødsling og plantevern. Etter 1980 ble det en svak økning av totalavlinga av korn, og avling per dekar har stagnert.
I 2015 ble det dyrket til sammen 1,3 millioner tonn korn, det var 494 832 tonn hvete, 511 055 tonn bygg, 285 946 tonn havre og 66 145 tonn rug. Norge er nær selvforsynt med bygg, havre og rug til produksjon av kraftfôr. Det importeres en del hvete for å få ønsket kvalitet på melet. Særlig i år med vanskelige innhøstingsforhold, importeres en stor andel av mathveten i Norge, mens i år med fine høster kan mer enn 70 prosent av hveten som omsettes, være norskprodusert.
Husdyrhold
I Norge er det stor tilgang på utmarksbeite som kan brukes både til småfe (sau og geit) og storfe (ku) om sommeren, men siden landet har en lang vinter hvor dyra må stå inne og få tilført tidligere høstet fôr. Husdyrbrukene i Norge har vært gjennom store endringer de siste femti årene, og kjennetegnes av en høy teknologisk standard, kostbare driftsbygninger, relativt små driftsenheter og god dyrevelferd. Fram til 1994 var det strenge reguleringer for import av husdyr, og dette sammen med det kalde klimaet og dyktige bønder, har gitt grunnlaget for en generell god dyrehelse i Norge.
Fra 1950 har trenden i norsk husdyrproduksjon at det blir færre husdyrbruk, men flere dyr, slik at besetningsstørrelsen øker for alle husdyrslag. Dette kan illustreres med utviklingen i gjennomsnittsbesetningen for melkeku i Norge. I perioden 1980–1997 lå gjennomsnittsbesetningen for melkeku stabilt på ca. tretten årskyr. Fra 1998 til 2006 har gjennomsnittsbesetningen for melkeku økt jevnt med halv ku per år og i 2006 var tallet 17,6 årskyr. Likevel har Norge små besetninger for alle husdyrslag sammenlignet med mange andre land. Allerede i 2000 var gjennomsnittsbesetningen for melkeku over 30 i Sverige og over 70 årskyr i Danmark.
Produksjonen av melk på storfe i Norge nådde en topp på slutten av 1980-årene, og har siden da gradvis avtatt. Den årlige produksjonen er i dag på omtrent samme nivå som på slutten av 1950-årene, i underkant av 1,5 milliarder liter. Det er rundt 240,000 melkekyr i norske fjøs i 2016. I Norge stiller myndighetene krav til hold av husdyr. Alle som jobber med dyr må følge lover og forskrifter. Norge må også følge et internasjonalt regelverk, slik som EØS-avtalen. Mattilsynet fører tilsyn med at alle følger regelverket.
Kanaliseringspolitikken omtalt nedenfor har ført til mindre husdyrproduksjon på flatbygdene på Østlandet og i Trøndelag. Likevel er det fortsatt mange husdyrprodusenter i disse områdene. Bønder med storfe produserer gras som høstes og pakkes i rundballer. Dette er fôr som skal brukes om vinteren når dyra er inne. For femti år siden var også denne produksjonen synlig ved alle høyhersene rundt om på jordene midtsommers. Disse ble kjørt inn på ettersommeren. Disse rundballene er ofte synlig store deler av året. Det fuktige graset i rundballene holder seg godt i mange måneder så lenge plastfolien rundt er tett.
Antall husdyr, antall i 1000 *) Tallgrunnlaget er endret: sauer over ett år, melkegeiter og avlssvin over seks måneder.
Kjøtt
Siden 1959 har produksjonen av kjøtt i Norge økt fra 119 000 til 316 000 tonn. Regnet per innbygger er produksjonen så å si fordoblet. Produksjonen av fjørfekjøtt har økt mest, fra under 1 kg per person i 1959 til 17 kg i 2009. Fra 1959 til 2009 har kjøttproduksjonen økt fra 33,5 kg til 65,5 kg per innbygger. Sammensetningen av kjøttproduksjonen har endret seg mye i perioden: Storfe og sau/lam har redusert sin andel fra vel halvparten av produksjonen til en tredjedel, svin har så å si holdt stillingen på om lag 40 prosent, mens fjørfekjøtt har økt fra 2,5 til 26 prosent av produksjonen. Kjøttproduksjonen økte 165 prosent på 50 år. Årlig slaktes det ca. 68 millioner slaktekyllinger og 1,3 millioner kalkuner, kjøttmengde av de ulike slakt vises i tabellen. Eggproduksjon
I Norge finnes det totalt ca. 4 millioner høner til enhver tid, fordelt på rundt 500 gårdsbruk. Om lag 6 % av hønene er på gårder med økologisk drift, 56 % er i frittgående drift og 36 % er i miljøinnredede bur.
Hagebruk
Norsk gartneri- og hagebruksproduksjon består av grønnsaksdyrking på friland, veksthusproduksjon av blomster og grønnsaker, samt frukt- og bærdyrking og planteskoledrift. Denne produksjonen utgjør en viktig og betydelig del av norsk jordbruksnæring, 14-15 % av den totale produksjonen.
Verdien av norsk hagebruksproduksjon i millioner kroner: I 2013 var omsetningen i norske butikker av grønnsaker 7,5 milliarder, frukt 5,3 milliarder, bær 1,4 milliarder. Disse vekstene importeres i større eller mindre grad.
Her er de viktigste vekstene i norsk produksjon og omsetning i 2013 sortert etter vekt:
Sysselsetting i jordbruket
Om lag en firedel av arbeidsinnsatsen i jord- og hagebruk ble utført av annen hjelp enn familie, for eksempel andre selvstendig næringsdrivende, fast ansatte og innleid sporadisk hjelp. Av totalt 44.500 årsverk, ble 30.800 utført av menn og 9.700 av kvinner. De resterende 4.000 årsverkene ble utført av andre selvstendig næringsdrivende.
I tillegg til årsverkene knyttet til primærnæringen landbruk, vil det også være store ringvirkninger av landbruk. De største virksomhetene er bedrifter som videreforedler landbruksprodukter, omsetter landbruksvarer og maskiner, samt produserer driftsmidler og maskiner for landbruket. I en studie i Rogaland var det i 2010 6 629 sysselsatt i primærleddet, mens det var 14 582 i landbruksbasert industri. Disse tallene vil variere mye mellom ulike deler av landet.
Skogbruk
Historisk sett har skogen alltid vært viktig for menneskene i Norge. Den er brukt til matauke, ved og materialer til hus og gjerder, samt redskaper. Allerede på 1300-tallet ble det eksportert trelast, i første omgang til Tyskland, England og Nederland på 1500-tallet. Den innenlandske etterspørsel etter trevirke økte da jernverkene kom i drift fra 1500-tallet. Myndighetene måtte innføre lover for å regulere hogsten, dels for å sikre Danmarks og Norges egne behov, dels for å hindre rasering av skogen. Frykt for skogødeleggelse har gått igjen i skoglovgivningen like til vår egen tid.
Av Norges landareal på 324 mill. dekar utgjør skogen ca. 134 millioner dekar. Av dette er ca. 83 mill. dekar produktiv skog, av dette er bare 70 mill. dekar interessant for ordinær skogbruksvirksomhet. Skogen eies i stor grad av private personer. Av de 125 000 eiendommene som er over 25 dekar, er 120 000 eid av privatpersoner. Eiendommene er i hovedsak små.
Skogbruket har vært igjennom store endringer etter 1950. Motorsaga førte til at dagsproduksjonen for en mann økte betydelig. Omtrent samtidig gikk skogbruket over fra plukkhogst til flatehogst.
Mekaniseringen i skogbruket, særlig for hogst og utkjøring, har vært meget stor etter 1960, og det har ført til lavere egeninnsats fra skogeiere. Samtidig har det vært fallende tømmerpriser som delvis er kompensert gjennom økt bruk av profesjonelle entreprenører som kan holde relativt lav pris på hogst og utkjøring. Det har ført til at sysselsettingen i skogbruket har avtatt sterkt. Arbeidet med planting, rydding og skogskjøtsel utføres på deltid av skogeierne selv, av ansatte eller innleide. Det er derfor vanskelig å anslå antall årsverk skogbruket sysselsetter lokalt. Den norske skogindustrien sysselsatte knapt 16 000 personer i 2014 og hadde en samlet omsetning på 36,5 milliarder kroner. Norge eksporterte tømmer og treprodukter til en verdi av 10,8 milliarder kroner i 2015.
Det årlige volumet av tømmer som selges videre til industriell videreforedling har i mange år ligget på 7-9 millioner m3. Kvantumet avhenger i noen grad av priser og driftsforhold, slik at i år med gode priser og driftsforhold hogges og selges det mer enn i år med dårligere priser og driftsforhold. I tillegg hogges det et økende kvantum til brensel og ved, og det utgjør nå ca. 3,5 mill. m3 per år. Tilveksten i norske skoger er mye høyere enn dette, ca. 25 mill. m3 per år, slik at det er mulig å øke hogstkvantumet betydelig.
Landskapspåvirkning
I Norge er ca. 3 % landbruksarealet oppdyrket mark.
I Norge består jordbrukets kulturlandskap av en rekke biotoper som omfatter et komplekst og unikt økosystem, også sett i et globalt perspektiv.
Langs norskekysten påvirkes klimaet i stor grad av Golfstrømmen. Gjennom de nordlige vekstsonene (boreale sonene) som krysses både av alpine og arktiske grenser finner man en spesiell og unik kombinasjon av natur– og kulturlandskap. Landskapet har gjennom flere årtusener utviklet seg i samspillet mellom vekstforhold og kultivering. Denne kombinasjonen av natur- og kulturlandskap, har vært selve bærebjelken for landbruk i Norge. Både for jordbruk i innlandet, for kombinasjonsbrukene langs norskekysten, og for jakt, fiske, forhøsting i utmark og beitebruk i utmark.
Store deler av kulturlandskapene som før ble holdt i hevd ved jordbruksaktivitet, begynte tidlig i det forrige århundre på en dramatisk gjengroingsfase. Helt opp til vår tid har næringsrettet landskapskultivering dannet grunnlaget for å høste av en rekke artsrike biotoper. Mange biotoper som er avhengig av vedvarende skjøtsel og vedlikehold, gror igjen. Arter står nå i fare for å gå tapt for all tid, der høsting i utmark har blitt ulønnsom. Myndighetene har iverksatt tiltak for å for å ta vare på naturmiljøet og redusere gjengroing av landskapet. Sentrale miljøkrav er å ivareta biologisk mangfold og kulturminner, godt vannmiljø og trygg mat. Her gjelder bestemmelser blant annet etter naturmangfoldloven, kulturminneloven, forurensningsloven, jordlova og matloven. Dette gjelder for eksempel regelverk om gjødsling og bruk av plantevernmidler. Utover slikt generelt regelverk stilles det også miljøvilkår for å motta tilskudd i jordbruket. Tilskuddsmottakere må blant annet ivareta vegetasjonssoner mot vann og unngå inngrep i kulturlandskapet.
Landbrukets organisering
Norske gårdbrukere har tradisjonelt vært selveiere av sine gårder. I dagens samfunn har gårdene oftest vært organiserte som enkeltmannsforetak. I dagens samfunn kan være aktuelt å vurdere også andre eierformer. NILF (NIBIO) har laget en utredning om fordeler og ulemper ved de ulike organisasjonsformene :
·        Enkeltmannsforetak
·        Sameie
·        Ansvarlige selskap (Ans)
·        Aksjeselskap (AS)
·        Selskaper med begrenset ansvar (BA)
I Norge har bøndene organisert seg gjennom to næringsorganisasjoner, Norge Bondelag og Norsk Bonde- og Småbrukarlag, og gjennom en rekke økonomiske organisasjoner (landbrukssamvirke).
Næringsorganisasjoner