cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marsfeltet
Marsfeltet ved arrangementskomplekset for rikspartidagene i Nürnberg ble designet av arkitekten og nazisten Albert Speer. Det indre arealet for feltet var på 955 x 610 meter, større enn 80 fotballbaner. Feltet skulle kunne ta imot 250 000 mennesker. Feltet ble oppkalt etter den romerske krigsguden Mars for å feire gjeninnføring av verneplikten i mars 1935, noe som var et brudd på Versaillestraktaten.
Britta Johansson Norgren
Britta Johanna Helena Johansson Norgren (født 30. mars 1983 i Bälinge i Uppsala) er en svensk tidligere langrennsløper. Fra 2014 til hun la opp i 2022 satset hun på Ski Classics der hun fikk seks sammenlagtseire.
Marsfeltet
Mars-feltet stasjon (Bahnhof Märzfeld)
I tilknytning til rikspartidagsfasilitetene ble det bygget en jernbane for å kunne transportere deltakere til rikspartidagene. Stasjonen var ferdig i 1938, men ble aldri ferdigstilt.
Etter at krigen startet i 1939 ble stasjonen benyttet til transport av krigsfanger som ble internert i ekstremt dårlige forhold på området. Tusener av krigsfanger, spesielt sovjetiske, døde av mishandling, sult og drap i fangeleirene.
Under andre verdenskrig var stasjonen startstedet for jødene som ble sendt østover til utryddelsesleirene. De to store transportene skjedde 29. november 1941 til dødsleiren Jungfernhof i nærheten av Riga, og 24. mars 1942 til Izbica i nærheten av Lublin (Polen). Tilsammen ble 2373 av Nürnbergs borgere myrdet som følge av nazistenes jødeforfølgelse.
Jernbanestasjonen fikk i 1957 navnet Bahnhof Nürnberg-Langwasser. 26. september 1987 ble den stengt for persontrafikk.
Eksterne lenker
Byen Nürnbergs side om Marsfeltet
Britta Johansson Norgren
Karriere
Hennes beste individuelle plassering i verdenscupen er to fjerdeplasser i sprint i 2013, men i stafett har hun to verdenscupseire fra 2007.
Hun vant Ski Classics sammenlagt sesongen 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19 og 2019/20. Hun vant også Visma Nordic Trophy Women i Ski Classics sesongen 2016/17. I La Diagonela i januar 2021 fikk hun frostskader, og sesongen 2021 ble ødelagt.
Hun avsluttet langrennskarrieren etter å ha vunnet Ski Classics 2021/22.
Lelystad
Lelystad er en kommune og by i Nederland, og er provinshovedstad i provinsen Flevoland. Byen er bygget på tørrlagt land, ble grunnlagt i 1967 og er oppkalt etter Cornelis Lely som konstruerte Afsluitdijk – demningen som gjorde tørrleggingen mulig. Lelystad ligger om lag 5 meter under havnivå.
Historie
Lelystad er bygget på bunnen av den forhenværende Zuiderzee. For omtrent 6500 år siden lå dette våtområdet høyere enn høyvannsnivået og var befolket; siden da har Nederland stadig sunket. Ved Swifterbant nær Lelystad fant man det eldste menneskelige skjelett i Vest-Europa. På grunn av økende vannivå og stormer ble torvmyrene vasket bort, og Lacus Flevo (romersk tid) vokste til å bli innsjøen Almere (middelalderen) og til slutt Zuiderzee (sydlige sjø). Zuiderzee var den viktigste transportveien fra Amsterdam til Nordsjøen og Hansa-byene. Takket være de mange skipsvrakene i Flevoland huser Lelystad nå det nasjonale senteret for maritim historie, med et museum og verftet som bygde replikaen av skipet Batavia.
Etter andre verdenskrig fortsatte Zuiderzeewerken med å lage polderen Østre Flevoland. I 1950 started arbeidet med flere konstruksjonsøyer midt i IJsselmeer. Lelystad-Haven var den største øya, og trebrakkene der huset et samfunn av dikebyggere. I 1955 nådde de fastlandet, noe som gjorde det mulig å kjøre bil til Lelystad. En av de tre pumpestasjonene som tørrla polderen i juni 1957 var den diesel-drevne Wortman i Lelystad-Haven. Frem til 1967 var de eneste innbyggerne i Lelystad tekniske ingeniører, arbeidere og oppsynsmenn som hadde bodd på den forhenværende konstruksjonsøya.
For mer informasjon om Lelystads historie kan du besøke Nieuw Land Heritage Centre.
Fremtid
Det er planlagt en jernbanetrasé fra Lelystad til Dronten, Kampen og Zwolle.
Zuiderzeelijn er en foreslått jernbanetrasé som kan forbinde Lelystad med Emmeloord, Heerenveen og Groningen. I et alternativ er Zuiderzeelijn foreslått som et maglev-tog som kan gi en raskere forbindelse mellom Amsterdam og Groningen. Et mer realistisk alternativ er en konvensjonell jernbanelinje med tillatt hastighet opp mot 200 km/t.
Uigurisk
Uigurisk er folkegruppa uigurenes språk. Det er et sørøsttyrkisk språk som tales av ca. 8 - 11 millioner mennesker i verden  Selv om flertallet av uigurisk-talende mennesker bor i vestlige deler av Kina, også kjent som Øst-Turkestan, var det også registrert at 300 000 snakket uigurisk i Kasakhstan i 1993. Det finnes uigurisktalende grupper i en lang rekke land. Mange uigurer har flyktet til USA og land i Europa. De fleste uigurer i Kina bor i den autonome regionen Xinjiang, der uigurisk er offisielt språk sammen med kinesisk.
Uigurisk skrives i dag med et tillempa arabisk alfabet i Kina, men har tidligere også vært skrevet med latinsk alfabet. I Kasakhstan brukes kyrillisk alfabet.
De eldste uiguriske tekstene går tilbake til 700-tallet. Disse er skrevet med et eget alfabet. Gjennom tidene har uigurisk også vært skrevet med det syriske estrangeloalfabetet og med indisk brahmi-skrift.
Mark der DDR
Østtysk mark (tysk: Mark der DDR), vanligvis kalt Ostmark i Vest-Tyskland og kun Mark i DDR, var valutaen i DDR. Dens ISO 4217 valutakode var DDM. Valutaen ble offisielt kalt Deutsche Mark fra 1948 til 1964, Mark der Deutschen Notenbank fra 1964 til 1967, og fra 1968 til 1990 Mark der DDR. En mark var delt inn i 100 pfennig, på tysk Pfennige (Pf).
Mynter
Den første utgaven av mynter i 1948 var laget av aluminium. Dette gjaldt valørene 1, 5 og 10 pfennig, mens 50-pfennigmyntene var av aluminium-bronse i 1950. Aluminium 1 mark, 2 mark og 50 pfennig ble satt i sirkulasjon i 1956, 1957 og 1958. I 1969 ble det introdusert 20-pfennigmynter av messing og nikkel-bronse 5-markmynter fra 1968. I en periode på flere måneder etter juli 1990, da Deutsche Mark ble innført som valuta, fortsatte skillemynt fra DDR-perioden å sirkulere i det tidligere DDR som lovlig valuta, fordi Bundesbank ikke kunne levere mynter raskt nok til å erstatte den tidligere DDR-valutaen.
Monegaskisk
Monegaskisk er et romansk språk som er nært beslektet med språket ligurisk. Monegaskisk er offisielt språk, sammen med blant annet fransk, i lilleputtstaten Monaco, og blir undervist i på skolene der.
Uttalereglene i monegaskisk er omtrent som i italiensk, med noen få unntak:
John Shalikashvili
Bakgrunn
John Shalikashvilis far, prins Dimitri Shalikashvili (1896–1978), tjenestegjorde i den polske hæren som i 1939 kjempet mot den tyske invasjonen av Polen. Etter det polske nederlaget mot tyskerne, ble Dimitri demobilisert.
I mai 1958 ble Shalikashvili og familien hans naturaliserte amerikanske borgere og mottok amerikanske statsborgerskap. Dette var det første statsborgerskap Shalikashvili noensinne hadde holdt. Han hadde tidligere vært klassifisert som statsløs, fordi hans foreldre hadde vært flyktninger.
Militær
Han gikk inn i hæren som menig soldat og begynte snart på befalsskole. Han ble utnevnt til fenrik i 1959. Shalikashvili deltok under Vietnamkrigen og rett etter dette begynte han ved Naval War College i Newport, Rhode Island.
Bramwell Tillsley
Bramwell Harold Tillsley (født 18. august 1931, død 2. november 2019) var Frelsesarmeens 14. general (verdensleder) (1993 – 1994).
John Shalikashvili
Militær
Generell Shalikashvili var den første utenlandsfødte soldat som fikk rang som firestjerners general i den amerikanske hæren. Shalikashvili ble utnevnt til formann for Joint Chiefs of Staff i 1993 av daværende president Bill Clinton. Han pensjonerte seg fra hæren i september 1997, etter 38 års militær tjeneste. Shalikashvili var rådgiver for John Kerry under hans kampanje for å bli valgt til president i 2004.
Shalikashvili var professor ved Senter for internasjonal sikkerhet og samarbeid ved Stanford University. Han har sittet som direktør for selskaper som Russell Investments, L-3 Communications Inc, Initiative for Global Development og National Bureau of Asian Research. Generell Shalikashvili var gift og hadde en sønn, Brant, som ble utdannet ved Washington State University. Generell Shalikashvili fikk et alvorlig slag den 7. august 2004. John Shalikashvili døde i en alder av 75 år den 23. juli 2011, ved Madigan Army Medical Center i Washington D.C.
Jacques Chirac
Jacques René Chirac (født 29. november 1932 i Paris, død 26. september 2019 samme sted) var en fransk politiker som var Frankrikes president fra 1995 til 2007. Politisk skiftet han fra å være euroskeptisk gaullist til å bli forkjemper for EUs forfatning som så ble avvist av de franske velgerne.
Chirac var borgermester i Paris 1976–1995 og statsminister 1974–1976 og 1986–1988. Han var Frankrikes president fra 1995 til 2007. Han ble gjenvalgt i 2002, da han møtte Jean-Marie Le Pen i andre valgomgang, etter at sosialistenes kandidat Lionel Jospin ble slått ut i første omgang. Som fransk president var han også samfyrste av Andorra.
President Chirac førte et nært samarbeid med Tysklands tidligere kansler Gerhard Schröder, særlig i EU-spørsmål.
Bakgrunn
Chirac ble født i Paris der hans far var tjenestemann. Moren var husmor. Foreldrene kom fra Sainte-Féréole i Corrèze i det sentrale Frankrike. Det var i Sainte-Féréole at Chirac i 1965 ble valgt til kommunestyremedlem. Koblingen til regionen beholdt han, og flere ganger ble valgt inn i sammenhenger i forskjellige valgdistrikter i Corrèze.
Sin utdannelse fikk Chirac ved l'Institut d'études politiques de Paris og École nationale d'administration (ENA). Han tok også noen sommerkurs ved Harvard University i Boston i USA. Som student sympatiserte Jacques Chirac med det franske kommunistpartiet.
Chirac forlovet seg med Bernadette Chodron de Courcel den 17. oktober 1953, og de giftet seg den 16. mars 1956. De fikk to døtre. Jacques og Bernadette Chirac fikk senere en fosterdatter, Anh Dao Traxel.
Militær
Chirac avtjente sin 18-måneders verneplikt fra 1956 til 1957. Først var han ved kavaleriskolen i Saumur. Han meldte seg deretter i frivilliginnsats i Algeriekrigen. Hans overordnede ville ikke gjøre ham til høyere offiser idet de mistenkte ham for kommunistsympatier. Han ble sekondløytnant i Chasseurs d'Afrique som virket i departementet Tlemcen ved grensen mot Marokko.
Karriere som tjenestemann
Etter flere oppdrag i Algerie som sivil tjenestemann vendte Chirac med familien tilbake til Paris. Chirac ble der ansatt ved la Cour des comptes, et statlig revisjonsinstitutt med visse domstolslignende funksjoner.
Veien til regjeringsmakten
I juni 1962 ble Chirac medarbeider til Georges Pompidous regjering, for snart å forflyttes til statsministerens personlige kanselli. Etter en mellomstasjon ved la Cour des comptes gikk Chirac til valg for første gang i kommunalvalget i foreldrenes hjemtrakter i Sainte-Féréole. Han stilte som kandidat til nasjonalforsamlingen i valgkretsen Ussel, også den i Corrèze.
Den 8. mai 1967, straks etter at Chirac for første gang ble valgt til nasjonalforsamlingen, gjorde Pompidou ham til statssekretær med ansvar for arbeidsmarkedssaker.
Han tjenestegjorde så i samtlige etterfølgende regjeringer frem til 1974, under tre regjeringssjefer. Han virket blant annet direkte under finansminister Valéry Giscard d'Estaing, fra 1971 var han minister med ansvar for kontakten med nasjonalforsamlingen og i juli 1972 ble han jordbruks- og landsbygdsutviklingsminister.
Etter en avisskandale i mars 1974 tiltrådte Chirac som innenriksminister. Pompidou, som i 1969 var blitt landets president, døde i april samme år. I striden om å etterfølge Pompidou støttet Chirac sin tidligere sjef Giscard d'Estaing. Den 27. mai 1974 ble Chirac Giscard d'Estaings statsminister.
Fra regjeringen via Paris til regjeringen igjen
Statsminister Chirac og president Giscard d'Estaing kom i konflikt med hverandre. Giscard d'Estaing utså ministre som Chirac avsatte. Det endte med brudd og 25. august 1976 meddelte Chirac offentlig at han ville gå av.
Chirac gikk da videre og grunnla et nytt gaullistparti, Rassemblement Pour la République, RPR. Da styret av byen Paris ble omorganisert og det ble innført en samlet borgermesterfunksjon, klarte Chirac og hans nye parti å vinne borgermestervalget. Chirac ble dermed den første borgermester i Paris siden Jules Ferry i 1871.
Chirac deltok i presidentvalget i 1981. Han fikk imidlertid bare 18 % av stemmene i første valgomgang og det var Giscard d'Estaing (UDF) og François Mitterrand (Parti Socialiste) som gikk videre. I nasjonalforsamlingen stemte Chirac for å avskaffe dødsstraffen. Han ble gjenvalgt i 1983 da hans parti fikk majoriteten av stemmene i alle Paris' 20 arrondissement.
I 1986 var det valg igjen og RPR og dets tidligere konkurrent UDF vant flertall. Chirac ble statsminister i en koalisjonsregjering. Det var i denne periode av sosialistisk presidentskap med konservativ regjering at begrepet cohabitation (samboerskap) ble myntet som politisk uttrykk.
Veien til presidentmakten
I presidentvalget i 1988 fikk Chirac flere stemmer enn sin konkurrent fra UDF i første runde (19,9 % mot 16,5 %), men det strakk ikke til mot sosialisten Mitterrand, som alt fra start hadde en tredjedel av stemmene. I andre runde vant Mitterrand, mens Chirac fikk 45,98 % av stemmene. I 1989 ble han gjenvalgt som borgermester i Paris.
Da høyresiden vant en knusende seier i valget til nasjonalforsamlingen i 1993 overlot Chirac statsministerposten til Édouard Balladur. Han ble en av hans motkandidater i presidentvalget i 1995. Chirac vant i andre valgomgang med 52,6 % av stemmene.
Første presidentperiode
Chiracs første periode som president ble markert av hans satsing på atombombeprøver i Fransk Polynesia. På innenriksområdet fikk hans statsminister Alain Juppé problemer blant annet med storstreiker vinteren 1995–1996 om pensjonsreformer og fryste lønninger for statsansatte. Etter et av Chirac selv av taktiske grunner utløst nyvalg i 1997 – han mente å kunne sikre seg bredere støtte for omstridte økonomiske reformer – fikk venstresiden majoritet i nasjonalforsamlingen, og Chirac måtte utnevne sin motstander i presidentvalget, Lionel Jospin, til ny statsminister. En ny cohabitation var dermed innledet.
Samtidig brøt det ut en politisk skandale omkring RPRs, og flere andre partiers, økonomiske vandel i byen Paris. Som tidligere borgermester og leder av RPR var Chirac en sentral figur i saken, som fikk følge av anklage om valgfusk og misbruk av tillitsverv.
Ved et utspill av Paris' nye borgermester ble deler av materialet fra den hemmelige forundersøkelsen kjent, noe som førte til at forundersøkelsen ble avskrevet. Et parlamentarisk forsøk ble gjort for å innlede tiltale via la Haute cour, en slags riksrettsinstans bestående av senats- og nasjonalforsamlingsmedlemmer. Tiltalen ble avvist på bakgrunn av konstitusjonens immunitetsklausuler.
En av de større sakene var presidentmandatets lengde, der Chirac stilte seg nølende til en forkortning fra syv til fem år. En folkeavstemning ble imidlertid gjennomført, og trass i en rekordlav deltakelse gikk han til slutt med på en forkortning. I mandatperioden klarte Jospins sosialistregjering også å gjennomføre en arbeidstidsforkortelse til 35 timers normalarbeidstid i uken. Striden mellom fagforbund og arbeidsgivere var skarp, men den sosialistisk ledede nasjonalforsamlingen klarte å drive gjennom loven.
Andre presidentperiode
I presidentvalget i 2002 stilte Chirac igjen, nå for et femårsmandat. Chirac gikk på nytt til valg på skattesenkninger, men også på tiltak mot den økende utryggheten.
Resultatet av første omgang ble kjent 21. april 2002 og det ble klart at Jospin var slått ut. Chirac fikk flest stemmer med 19,9 %. Den store vinneren var i stedet Front Nationals kandidat Jean-Marie Le Pen som sammen med Chirac gikk videre til valgets andre omgang. Chirac nektet å møte sin motstander i den tradisjonelle tv-sendte debatten før andre valgomgang. Slagord som «heller en skurk enn en fascist» forekom.
Etter Chiracs valgseier gikk Jospin umiddelbart av og liberaldemokraten Jean-Pierre Raffarin ble statsminister, men uten parlamentarisk støtte. Straks fulgte imidlertid valg til nasjonalforsamlingen og presidentens nye høyreparti Union pour un Mouvement Populaire, UMP, fikk egen majoritet. Etter en innledende periode med satsing på lavere skatter og økt sikkerhet tok regjeringen Raffarin tak i en oppmykning av 35-timerslovene, reform av pensjons- og sosialforsikringssystemene og desentralisering av statsapparatet.
Frankrike inntok under Chiracs ledelse en sentral rolle i motstanden mot USAs invasjon i Irak. Etter trusler om veto i FNs sikkerhetsråd ble forholdet mellom Frankrike og USA dårlig.
Innenriks påvirket reformforsøkene valgresultatet og Chiracs borgerlige partier led et stort nederlag i regionalvalget i 2004. Mandatperioden ble preget av flere regjeringsomdannelser. Chirac sendte til en folkeavstemning forslaget til ny EU-konstitusjon. Etter å ha tapt avstemningen den 29. mai 2005 gikk Raffarin dagen derpå av som statsminister. Chirac kalte Dominique de Villepin til å overta ansvaret for regjeringsarbeidet. Med dette forbigikk han formannen for UMP, Nicolas Sarkozy, som i stedet ble innenriksminister. Forholdet mellom Chirac og Sarkozy var ikke så godt: For det første fordi Sarkozy i 1995 hadde vært en nær medarbeider av Chiracs konkurrent Édouard Balladur, for det andre ettersom Sarkozy var helt åpen om at han tok sikte på å søke presidentskapet for seg selv ved neste presidentvalg.
Chirac ble aktiv i saker vedrørende miljø og bærekraftig utvikling i denne perioden. Han fremførte en omtalt tale 2. september 2002 på FN-konferensen om miljø og utvikling 2002 i Johannesburg i Sør-Afrika ved navn Notre maison brûle et nous regardons ailleurs som handlet om blant annet miljøødeleggelser og global oppvarming.
Siden havnet Chirac i bakevjen av de Villepin og hans innenriksminister Nicolas Sarkozy, som sammen spilte de institusjonelle hovedrollene i det som ble kjent som Paris-opptøyene. Diskusjonen fokuserte mer på Chiracs etterfølgelse enn på hans eget arbeide og egen politikk. Hans fremste fremtreden var et tilbaketrekning av forslaget om innføring av Contrat première embauche, CPE, en førsteansettelseskontrakt ment å avhjelpe ungdomsarbeidsløsheten, etter kraftige protester fra ungdoms- og studentbevegelser.
I 2005 fikk han hjerneslag og led deretter av hukommelsestap.
Etter tiden som president
Chirac ble i 2011 dømt til to års betinget fengsel for korrupsjon. Korrupsjonssaken stammer fra slutten av Chiracs tid som borgermester i Paris. Han ble sammen med ni andre anklaget for å ha fabrikkert 21 arbeidskontrakter for ikke-eksisterende jobber. Pengene skal ha gått til Chiracs parti Rassemblement pour la République (RPR) (forløperen til Union pour un mouvement populaire (UMP)). Chirac avviste anklagene og sa at kontraktene var reelle. På grunn av dårlig helse deltok han ikke ved rettegangen.
Han ble den andre tidligere statssjef i Frankrike som ble dømt for forbrytelser. Den første var marskalk Philippe Pétain, som ble dømt for sitt samarbeid med Tyskland under sin tid som leder av Vichy-Frankrike.
Utmerkelser
Blant Chiracs ordener er også storkors av St. Olavs Orden og av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. Chirac mottok i 1996 Den hvite ørns orden fra Polens president.
UD Las Palmas
Unión Deportiva Las Palmas er et spansk fotballag fra Las Palmas de Gran Canaria, på Kanariøyene. Klubben ble stiftet i 1949. Klubben har sin hjemmebane på Estadio de Gran Canaria, som har en kapasitet på 32 520.
Siste sesonger
! Sesong ! ! Pos. ! S. ! V ! U ! T ! MF ! MM ! P !Cup !Bemerkninger
Paul Thirlwell
Paul Thirlwell (født 13. februar 1979 i Newcastle, Tyne and Wear, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for fem engelske fotballklubber. Han spiller nå for Carlisle United i Football League One.
Klubblag
Paul Thirlwell skrev sin første profesjonelle kontrakt med Sunderland den 1. august 1997, og han spilte sin første kamp for klubben 18. august 1998 mot York City i en ligacupkamp. I ligasammenheng debuterte han mot Tranmere Rovers den 22. august 1998, og totalt fikk han med seg to ligakamper og tre cupkamper i 1998/99-sesongen. Høsten 1999 var Thirlwell på utlån til Swindon Town, og hans første kamp for Swindon var mot Nottingham Forest 11. september 1999. Thirlwell fikk med seg tolv ligakamper som Swindonspiller før han returnerte til Sunderland i november 1999. I siste del av 1999/00-sesongen fikk han bokført åtte ligakamper og en cupkamp for Sunderland.
Hans første og eneste mål for klubben fra Tyne and Wear kom 19. september 2000 da Sunderland vant 3-0 over Luton Town i den engelske ligacupen. Også i denne sesongen slet han med å få spilletid for the Black Cats, og da 2000/01-sesongen var over hadde han bare vært i aksjon i fem ligakamper og to cupkamper. De neste sesongene ble 14 og 19 ligakamper før han fikk sin beste sesong som Sunderlandspiller i 2003/04-sesongen. Totalt ble det 29 ligakamper og fire cupkamper, og var også lagets kaptein i en liten periode av sesongen.
I juli 2004 gikk Paul Thirlwell gratis til Sheffield United. Hans første kamp for denne klubben var mot Reading 14. august 2004, mens hans første scoring kom mot Wolverhampton Wanderers 27. november 2004. Thirlwell spilte bare en sesong for klubben fra South Yorkshire, og 5. august 2005 skrev han kontrakt med Derby County. Han debuterte for Derby 6. august 2005 i en ligakamp mot Brighton & Hove Albion.
I september 2006 skrev Thirlwell under på en låneavtale med Carlisle United, og han spilte sin første kamp for Carlisle den 9. september 2006 i en ligakamp mot Northampton Town. Etter 14 ligakamper og tre cupkamper for Carlisle returnerte han til Derby County i desember 2006, men den 4. januar 2007 var han tilbake som spiller i Carlisle da han skrev han under på en kontrakt som binder han til klubben fram til sommeren 2009.
Kilder
Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7553-1526-X
Neil Patrick Harris
Neil Patrick Harris (født 15. juni 1973 i Albuquerque i New Mexico) er en amerikansk skuespiller. Han er kanskje best kjent som skjørtejegeren Barney Stinson i How I Met Your Mother, tittelrollen i Doogie Howser, MD og den fiktive versjonen av seg selv i Harold & Kumar-serien. I tillegg har han være stemmeskuespiller i filmene Smurfene og Smurfene 2. Han var også vert for den 63. Tony Awards 7. juni 2009, den 87. Oscar-utdelingen 22. februar 2015, og den 61. Primetime Emmy-utdelingen 20. september 2009.
Oppvekst
Harris ble født i Albuquerque i New Mexico, og vokste opp i Ruidoso i New Mexico der foreldrene, Sheila og Ron, drev en restaurant. Det var hans eldre bror, Brian, som sporet Neil inn på skuespillerkarrieren da han overtalte ham til å bli audition til en skoleoppsetning av Trollmannen fra Oz i fjerde klasse. Han gikk på La Cueva High School i Albuquerque, og var aktiv når det gjaldt skuespill og musikaler der. Harris ble uteksaminert med svært gode karakterer («high honors») i 1991, noe han selv tilskrev at han hadde hatt privatlærer mens han var borte fra skolen for å spille inn film og TV-serier.
Familie
Harris er åpen homofil. Han er gift med David Burtka, og ved hjelp av surrogati har de blitt foreldre til en gutt og ei jente.
Bobby Shew
Bobby Shew (født Robert Joratz 4. mars 1941 i Albuquerque i USA) er en amerikansk trompetist og flygelhornist.
Bobby Shew er en virtuos og anerkjent messingpedagog. Han har spilt med en rekke legendariske band ledet av folk som Tommy Dorsey, Buddy Rich, Benny Goodman, Ed Shaughnessy, Neil Hefti og Maynard Ferguson.
Mercedes AMG High Performance Powertrains
Mercedes AMG High Performance Powertrains (tidligere kjent som Mercedes-Benz HighPerformanceEngines, Mercedes-Ilmor og Ilmor) er en britisk produsent av motorer for Formel 1, eid av den tyske bilprodusenten Mercedes-Benz. Selskapets motorer har siden 1995 vært brukt av McLarens Formel 1-biler, og fra 2009-sesongen ble motorene også brukt av Force India og Brawn GP. Brawn GP ble etter 2009-sesongen kjøpt opp av Mercedes, som omgjorde det til sitt eget fabrikksteam, kalt Mercedes GP.
Historie
Mario Illien og Paul Morgan grunnla i 1983 selskapet Ilmor Engineering Ltd som en uavhengig britisk produsent av motorer til racerbiler. Selskapets navn ble dannet av de to grunnleggernes etternavn. Selskapet startet opprinnelig med å bygge motorer for det amerikanske Champ Car-mesterskapet med penger fra teameieren og chassisprodusenten Roger Penske.
I 1991 gikk Ilmor inn i Formel 1 som motorleverandør til Leyton House Racing (tidligere March). I 1992 endret Leyton House navn tilbake til March og fortsatte å bruke Ilmor-motorer. Ilmor leverte samme år også motorer til Tyrrell-teamet. Ilmors gode navn i F1 gjorde at sportsvognteamet Sauber og Mercedes-Benz, som planla å gå inn i Formel 1 sammen, signerte en avtale med Ilmor. Mercedes trakk seg imidlertid fra prosjektet og motorene ble offisielt kalt Ilmor, bare påført «Concept by Mercedes-Benz». Men etter uventet gode prestasjoner i 1993 klarte Sauber å overbevise Mercedes til offisielt å gå inn i F1. I 1994 leverte Ilmor 1993-spesifikasjons motorer til det nye Pacific GP-teamet til Keith Wiggins. Pacific klarte bare å kvalifisere seg syv ganger på 32 forsøk, men motorene ble ikke trukket fram som årsak til den svake prestasjonen.
Daimler-Benz kjøpte i 1993 Chevrolets 25% eierandel i Ilmor. Ilmor ble motorpartner til McLaren i 1995, og de tok sin første seier i Australias Grand Prix 1997. Mika Häkkinen vant førermesterskapet i både 1998 og 1999, og teamet vant konstruktørmesterskapet i 1998.
I 2001 omkom Paul Morgan da han skulle lande sitt veteranfly på Sywell Aerodrome i Northamptonshire. Dette førte til at Daimler AG i 2002 økte sin eierandel til 55% og endret selskapets navn til Mercedes-Ilmor. I 2005 ble Daimler eneeier av Mercedes-Ilmor og selskapet fikk navnet Mercedes-Benz HighPerformanceEngines Ltd. Samtidig ble den lille «Special Projects»-delen av selskapet, som siden 2003 hadde kontrakt på design og bygging av Indy Racing League-motorer for Honda, skilt ut som et eget selskap, eid av Mario Illien og Roger Penske. Det nye selskapet, som er helt uavhengig av Mercedes, har fått tilbake det opprinnelige navnet Ilmor Engineering Ltd.
Mercedes-motorer i Formel 1
Denne tabellen viser hvilke team, utenom Mercedes' eget fabrikksteam, som har brukt Mercedes-motorer (før 2002 under navnet Ilmor) i hver enkelt Formel 1-sesong. For detaljerte resultattabeller se artiklene for hvert enkelt team.
Penguin
Penguin (norsk: pingvin) er et sjømålsmissil utviklet av det norske selskapet Kongsberg Våpenfabrikk (KV, nåværende Kongsberg Defence Systems) fra tidlig på 1970-tallet, og videreutviklet siden.
Missilet som fikk navnet Penguin MK1 var verdens første «fire and forget-missil». Det har en passiv infrarød søker, noe som var markedsledende da det kom.
Missilet Penguin MK2 mod 6 var i bruk på sjøforsvarets Hauk-klasse-MTBer, inntil disse ble utfaset i 2008. Det er også produsert versjoner for bruk av SH-60B og S-70 Seahawk og Kaman SH-2G Super Seasprite helikopter (Penguin MK2 mod 7), samt for F-16 jagerfly (MK3).
Teknisk
Penguin er modulært oppbygget. De første missilene var bygget opp med følgende moduler fra nesen og bakover :
Historie og utvikling
På bakgrunn av de gode erfaringene man hadde med Terne hadde Forsvarets forskningsinstitutt (FFI) tatt for seg nok et missilprogram. Der hvor Terne var til bruk mot ubåter, skulle det nye prosjektet løse utfordringene med å engasjere overflatemål. På denne tiden, altså slutten av 1950-tallet, planla Sjøforsvaret en småbåtmarine basert på motortorpedobåter (MTBer). Klassen som var på tegnebrettet, Storm-klassen, var bestykket med en 75 mm tårnkanon, noe som ga beskjeden virkning mot større overflatemål. Sjøforsvaret anmodet i 1959 FFI ved forskningsleder Hans Chr. Christensen om å ta fram en løsning med et autonomt rakettvåpen, og studien fikk kodenavnet FIX og ble ledet av forsker Nils Grøholdt. Studien var starten på Penguin-prosjektet, som kom i gang i 1961.
KVs ingeniører ble tatt med på utviklingsprosjektet på et tidlig tidspunkt. Praktiske hensyn som å lage produksjonsunderlag og å bygge opp produksjonslinjer kom da tidlig i gang. Et tett samarbeid eksisterte mellom de to partene og Sjøforsvaret ved kapteinløytnant Nils Bro som Marinens prosjektleder. To helt nye fagområder for både FFI og KV ble utforsket, nemlig elektrooptikk i forbindelse med IR-søkeren og treghetsnavigasjon.
Penguin endte som et passivt heimende missil med infrarød søker. Oppbygningen var fra tupp til hale slik: 1) infrarød målsøker; 2) gassdrevet styreservo; 3) høydemåler basert på infrarød laser; 4) navigasjonsmodul; 5) stridshode med brannrør; 6) rakettmotor for fluktfasen (gangmotor); 7) rakettmotor for utskytningsfasen (startmotor). Canardfinnene foran, sørget for styringen og vinger bak stabiliserte i flukten.
Utviklingsprogrammet til det som ble hetende Penguin Mk 1 ble avsluttet i 1972, og 20 båter av Storm-klassen, seks MTBer av Snøgg-klassen og fem fregatter av Oslo-klassen ble bestykket med Penguin, og dessuten ble noen få systemer levert den tyrkiske marinen. Allerede før Mk 1 var ferdigutviklet ble programmet for Mk 2, nemlig i 1970. KV fikk her en større rolle i utviklingsarbeidet, og en ny søkermodul ble tatt fram og raketten ellers ble digitalisert. Missilet fikk nå muligheter til taktisk manøvrering under flukten. Mk 2 ble standardbevæpning på Hauk-klassen fra 1982. Mk 2 ble solgt både til den svenske og greske marine.
Fra 1979 til ble Penguin Mk 2 kvalifisert for den amerikanske marinen. Et nytt produkt ble tatt fram på bakgrunn av det vellykkede prosjektet, og navnet ble Mk 2 Mod 7. Denne ble basert på Mk 3, som var under utvikling i samme periode. Prosjektet gikk fra 1984 til 1990, og ga betydelige leveranser til US Navy. Mk 3 kom på samme tiden, og var tatt fram for å brukes på Luftforsvarets F-16. Startmotoren ble sløyfet, missilet fikk lengre rekkevidde og muligheten for mer sofistikerte manøvre.
Lu Xun
Lu Xun (forenklet kinesisk: 鲁迅, tradisjonell kinesisk: 魯迅; pinyin: Lǔ Xùn, Wade-Giles: Lu Hsün, født 25. september 1881 i dagens Yuecheng i Shaoxing i Zhejiang i Kina, død 19. oktober 1936 i Shanghai), pseudonym for Zhou Shuren (周樹人, Zhōu Shùrén), anses av mange som den største og mest innflytelserike kinesiske forfatteren og samfunnskritikeren i første del av 1900-tallet. Han var forkjemper for litteratur skrevet på kinesisk talespråk (til forskjell fra klassisk kinesisk), esperanto, og også virksom som oversetter (fremfor alt fra russisk). Han var sterkt kritisk til Kinas konfucianske tradisjon, og hans kritikk hadde stor innflytelse innen Ny kultur-bevegelsen og Fjerde mai-bevegelsen. Lu, som var aktiv i flere radikale tidsskrifter, sympatiserte med de kinesiske kommunistene, selv om han aldri ble med i deres parti. Hans verk var forbudt på Taiwan frem til slutten av 1980-tallet.
Penguin
Historie og utvikling
Det vellykkede samarbeidet med FFI hadde gitt opphavet til en ny modell for samarbeid mellom forskningsinstitutt og industri, og Sjøforsvaret og andre fornøyde kunder gjorde at KV gjennom sine arvtagere kunne satse videre på sjømålsmissiler med det mer avanserte NSM.
Lu Xun
Biografi
Lu Xun ble født i Shaoxing i provinsen Zhejiang under navnet Zhou Zhangshu som han senere endret til Shuren. Han kom fra en aristokratfamilie på hell. Tidlig i livet ble han eksponert for de kinesiske klassikere. Hans far døde i 1897. Man hadde forgjeves forsøkt å helbrede hans sykdom med tradisjonell kinesisk medisin.
Penguin
Brukerland
Kongsberg opplyste til Teknisk Ukeblad i november 2022 at Penguin Mk 2 mod 7 fremdeles var i bruk i Brasil, Hellas, New Zealand, Spania og Tyrkia, men at det nå var blitt faset ut av US Navy.
Lu Xun
Biografi
I Nanjing 1898-1902 begynte han å utdanne seg til ingeniør; først var han ved Jiangnan marineakademi, og deretter ved Institutt for gruvedrift og jernbanevesen. Begge var skoler av vestlig modell. På denne tiden leste han On Evolution and Ethics av Thomas Henry Huxley, en bok han mente gav en pekepinn om Kinas vei ut av sin misere.
Han dro så til Japan, der han bodde fra 1902 til 1909. Påvirket av sin fars skjebne begynte han først å studere moderne medisin ved universitetet i Sendai. Men han gikk så over til å studere litteratur, ettersom han anså at det var beste måte å «forandre sjeler» på. Han var hjemme i Kina i 1906 for å gifte seg med en ung pike som hans foreldre hadde valgt ut. Men han behandlet henne aldri som sin hustru. Han vendte tilbake til Japan sammen med sin bror Zhou Zuoren. Lu Xun arbeidet med oversettelser og skrev sine første essays på klassisk kinesisk.
I 1909 dro han hjem til Zhejiangprovinsen og arbeidet som lærer.
I mai 1918 ble hans novelle «En gal manns dagbok» (Kuangren riji) utgitt i tidsskriftet Ny ungdom. Novellen var hans første verk på moderne talespråkkinesisk. I 1923 utkom hans første novellesamling Nahan (Stridsrop), blant annet med novellen «Den sanne historien om Ah Q» (Ā Q Zhèngzhuàn). Hans andre novellesamling Panghuang (På avveier) kom i 1926. I 1927 utkom en samling prosadikt, Villgress.
Senere bodde og virket han i Xiamen (1926) som universitetsprofessor,  Guangzhou (1927) ved Sun Yatsen-universitetet og så i Shanghai  fra 1927 og til sin død. Der øvet han kritikk mot Chiang Kai-sheks og Kuomintangs politikk, mot japanerne, og mot dem som ønsket å fremme Konfucius' lære på nytt i landet.
I 1930 ble han ærespresident for Venstrefløyforfatternes forbund i Shanghai.
Lu Xuns kinesiske liv etter døden
I kinesisk kultur og ikke minst politikk har Lu Xun hatt et bemerkelsesverdig liv etter døden.
Utdanning i Storbritannia
Utdanning i Storbritannia er organisert separat for de fire britiske riksdelene England, Wales, Skottland og Nord-Irland.
Lu Xun
Lu Xuns kinesiske liv etter døden
Da kulturrevolusjonen begynte i 1966 kom Mao Zedong med oppfordringen «Lær av Lu Xun!» til rødegardistene, både med brodd mot Sovjetunionen og mot «de fire gamle». De mest håndfaste utslagene av denne «lærdom» var at de dro ut i landet og raserte alt som minnet om gammel kultur.
Utdanning i Storbritannia
Utdanning er obligatorisk for alle barn mellom fem og seksten års alder. I 2007 ble det annonsert planer om å endre dette fra 5–18 i England. De fleste får sin grunnutdannelse på offentlige skoler, som finansieres av skattepenger.
Lu Xun
Lu Xuns kinesiske liv etter døden
Hundreårsfeiringen av Lu Xuns fødsel kom etter kulturrevolusjonen, i 1981, da kinesisk kommunistisk politikk markant hadde endret karakter. Under de store festlighetene i Folkets store hall i Beijing ble Lu Xun igjen brukt som et redskap for kommunistpartiets linje, men på en annen måte: Nå ble han brukt i bestrebelsene for å reversere kulturrevolusjonens skadevirkninger.
Utdanning i Storbritannia
Læreplan
Utdannelse i England, Wales og Nord-Irland følger National Curriculum, en læreplan som ble innført gjennom Education Reform Act 1988. Den omfatter kjernefagene engelsk, matematikk og naturfag, og de grunnleggende fagene design og teknologi, informasjons- og kommunikasjonsteknologi, historie, geografi, moderne fremmedspråk, musikk, kunst og design. Det er også tre tilleggsfag: Citizenship (tilnærmet det samme som samfunsskunnskap), kroppsøvning og religion. I Wales er walisisk et kjernefag.
Lu Xun
Lu Xuns kinesiske liv etter døden
Feiringene på 110-årsdagen (1991) ble noe mer dempet, men igjen var han et redskap for å få styrket kommunistpartiets lederskap.
Utdanning i Storbritannia
Læreplan
Skottland har en egen læreplan, som fokuserer mer på bredde enn National Curriculum som i småskolen har et begrenset antall fag.
National Curriculum deler inn skolen i fem nøkkelstadier (key stages):
Lu Xun
Samlede verk
Lu Xuns samlede verk ble første gang utgitt i 1938, den nå mest brukte versjonen er utgitt av Folkets forlag (Renmin chubanshe) fra 1981 og fremover, og fyller 16 bind.
Utdanning i Storbritannia
Primary school
På slutten av nøkkelstadiene 1 og 2 er det standardprøver som viser elevenes kunnskapsnivå.
Secondary school
Secondary school dekker i utgangspunktet åttende til tolvte år.
På noen skoler deles elever inn etter evner, spesielt i fag som matematikk, naturfag og moderne språk. Andre skoler holder elevene samlet etter årstrinn.
Secondary school avsluttes med eksamensnivået General Certificate of Secondary Education (GCSE) i de obligatoriske fagene. Elevene kan også velge yrkesrettede valgfag, som kan ende opp i andre eksamener som GNVQ, BTEC, DIDA m.fl. Elever med spesielle evner får i stadig økende grad mulighet til å ta eksamen tidligere i utdannelsen i enkelte fag, slik at de kan ta eksamen i ekstra fag ved slutten av den obligatoriske skolegangen. Dette gjelder også elever som har et annet morsmål enn engelsk, som ofte ønsker å avlegge eksamen i dette faget tidlig.
Etter secondary school kan eleven velge om han eller hun ønsker å fortsette på skolen. En del har mulighet til å fortsette på samme skole, tilsvarende 8–13-skole i Norge, mens andre må over på såkalt "sixth form colleges" tilsvarende videregående skole.
Further education
Elever velger selv om de skal ta further education, men pr. 2007 var det planer om å innføre to obligatoriske år i England, men ikke i Wales, Skottland og Nord-Irland.
Elevene velger om de vil følge et akademisk pensum, som resulterer i A-level og kan gir tilgang til universitet, eller om de vil ta en yrkesrettet utdanning. Alle har rett til plass på skolene på dette nivået, og man kan fritt ta eksamener om igjen for å forbedre resultatet.
Higher education
Bachelorgrader (Undergraduate) Både England, Skottland og Wales gir tre til fire årige bachelorgrader (den fireårige bachelor vil i England og Wale typisks gi en "bachelor with honours" mens man i Skottland gis tittelen MA "Master of Arts" selv om dette i praksis er en utvidet bachelor grad.
Mastergrader (Postgraduate)Mastergrader er i Storbritannia som regel 3 semestere over 12 mnd, og gir typisk 90 ECTS poeng (Selv om enkelte skoler tilbyr Bologna tilpassede programmer 3+2). Inntakskravene varierer, men anerkjente universiteter vil som regel kreve en utvidet bachelor (Bachelor with honors fra England og Wales, eller Master of Art fra Skottland) Utenlandske studenter kan imidlertid bli tatt opp med 3 årige bachelorgrader om universitetet finner graden "god nok". Her tas det imidlertid ofte forbehold, hvor universitet ønsker detaljert informasjon om innhold og fagkombinasjon. På samme måte som med bachelorgradene, navngis også mastergradene ulikt fra land til land og universitet til universitet. Mange titler indikerer, slik som i Norge, hvorledes mastergraden er bygget opp, mens andre titler er mer tradisjonsbetinget. Spesielt gjelder dette de eldste og mest tradisjonsrike universitetene, University of Oxford, University of Cambridge og University of St Andrews.
Doktorgrader (Phd) I motsetning til andre land som følger Bologna-prosessen hvor bachelorgrad ikke kvalifiserer for doktorgradstudier, er det i Storbritannia mulig å starte på doktorgradsstudier med kun bachelorgrad. Slik er det også i Australia, India, Canada, USA og Singapore. .
Skolepenger Man betaler skolepenger for å studere ved et universitet i Storbritannia, disse er vesentlig høyere for en student fra et ikke-EU-land enn for en student fra et EU-land. Forskjellen i skolepenger varierer fra universitet til universitet, og ofte mellom de forskjellige gradene man kan velge mellom. På særdeles kjente universiteter kan det være svært dyrt å studere. Norske studenter får imidlertid en god del støttet av lånekassen, og ved et fåtall universiteter gir lånekassen også ekstra stipender. Det kan derfor være verdt å merke seg hvilke universiteter det gjelder. (Som regel de mest prestisjefylte).
Drift
Department for Children, Schools and Families og Department for Innovation, Universities and Skills er ansvarlig overfor Det britiske parlamentet for landets utdanningssystem, henholdsvis grunnskole og høyere utdannelse. Driften er overlatt til Local Education Authorities. Disse er underlagt de lokale myndighetene i grevskap, enhetlige myndigheter, Londons bydeler og metropolitan boroughs.
Strømsveien
Strømsveien er en vei eller gate i følgende kommuner/fylker:
Stavsjö (Sverige)
Stavsjö er et tettsted i Nyköping kommune i Södermanlands län i Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 212 innbyggere.
Liste over gater og plasser i Eixample
Dette er ei komplett liste over gater og plasser i distriktet Eixample i Barcelona.
Prato Nevoso
Prato Nevoso (eller Pratonevoso) er et vintersportssenter i det nordlige Italia. Det ligger om lag 1480 meter over havet i kommunen Frabosa Sottana i provinsen Cuneo i Piemonte.
Målgang i Grand Tours
Prato Nevoso har vært målgang for tre etapper i Giro d'Italia og én i Tour de France.
Jan Langøy
Jan Langøy (født 9. april 1961) er en tidligere norsk høydehopper. Han representerte Moelven, Minerva IS og IL Gular.
Hans personlige rekord var 2,23 meter, noe som plasserer ham på delt 4.-plass på statistikken gjennom alle tider. Rekorden blei satt 15. juni 1990 i Genève.
Oxbacken
Oxbacken er et område i Nyköping i Södermanland i Sverige. Det var et eget tettsted fram til 2005 da det hadde 220 innbyggere, men fra 2010 var det vokst sammen med tettstedet Nyköping og ble regnet som en del av dette. Det ligger like nord for Nyköping.
Glanssnegler
Glanssnegler (Oxychilidae) er bløtdyr og utgjør en gruppe av de landlevende lungesneglene. Flere av artene har et skiveformet tynt skall.
Noen av artene er innført til Norge de senere årene, Oxychillus cellarius, O. draparnaudi og muligens O. navarricus.
Systematisk inndeling
Ny klassifikasjon etter revisjon i 2015.
Runtuna
Runtuna er et tettsted i Nyköping kommune i Södermanlands län i Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 250 innbyggere.
Svandalen
Svandal er en dal i Sauda kommune, beliggende omtrent 3 kilometer vest for Saudasjøen. Dalen er mest kjent for Sauda skisenter, som er det største i Rogaland.
Selve dalen ligger mellom 250 og 350 meter over havet, med fjell som strekker seg opp mot 1 000 meters høyde. Dalens topografi kan minne om et atrium, med åpning ut mot øst.
Dalen bærer preg av et spredt bebyggelsesmønster og hytter. Fra 2002 er det etablert store hyttefelt like ved og i området rundt skitrekket. I april 2007 var det registrert 300 hytter. Dette har ført til en positiv økonomisk utvikling både for skisenteret og Sauda kommune, som nå satser stort på turisme og friluftsaktiviteter.
Nederst i Svandal finnes Lyngmyr skianlegg med lysløyper for langrennsløpere og skiskytteranlegg.
Fylkesvei 711 knytter Svandal til Saudasjøen og riksvei 520 som går gjennom kommunen.
Lisa Gerrard
Tidlig liv
Lisa Gerrard vokste opp i Melbournes multietniske forstad Prahan. Foreldrene hennes var irske innvandrere. Hun ble påvirket av gresk, tyrkisk, italiensk, irsk og arabisk kultur i oppveksten. Hennes oppdragelse i dette blandede miljøet fikk en stor påvirkning på hennes musikk, spesielt på hennes Dead Can Dance album og på hennes solistrolle og samarbeidet med andre.
Dead Can Dance
Dead Can Dance opprinnelig dannet som kvartett 1981 i Melbourne, men tre av medlemmene flyttet i 1982 til London. Bassisten Paul Erikson dro kort tid etterpå til Australia, og bandet ble fra da av en duo. Dead Can Dance ga ut åtte album på 4AD.
Solist og samarbeid
I 1995 ga Gerrard ut sitt første soloalbum, The Mirror Pool, enda Dead Can Dance fortsatt eksisterte, i hvert fall på papiret. Etter dette albumet, der hun hentet inn to sanger fra Dead Can Dances livealbum Toward the within, ga hun og Perry ut Dead Can Dances siste album, Spiritchaser, i 1996. The Mirror Pool hadde, som Dead Can Dances album, en rekke litterære referanser, men musikken er sterkt preget av Gerrards tekstløse sangteknikk. Bare "Ombra mai fu", en Händel-arie, har faktisk tekst. To av sangene dukket opp i filmen Heat.
I 1998 kom Gerrards andre soloalbum, Duality. Teknisk sett er det ikke et soloalbum, men et samarbeid med Pieter Bourke, en perkusjonist som hadde jobbet med Dead Can Dance tidligere. Albumet bærer noe preg av perkusjon, og også av Spiritschaser, da dette albumet er langt mer nakent og tribalistisk enn både The Mirror Pool og tidligere Dead Can Dance. Sangen "The Human Game" er for øvrig den første sangen Lisa Gerrard synger på engelsk, og den eneste på dette albumet som involverer tekst.
Filmmusikk
Albumet åpnet nye dører for Gerrard, da noen av sangene ble brukt i både The Insider med Russell Crowe og Ali med Will Smith. Det var imidlertid med filmmusikken til Gladiator at hun ble verdenskjent. Samme år bidro hun med noen spor til filmen Mission: Impossible II. I begge disse filmene samarbeidet hun med filmkomponisten Hans Zimmer, og blandingen av hans strykerorkesterstil og Gerrards minimalistiske stil og hypnotiske stemme ga et godt resultat, som resulterte i gode salgstall. I 2001 var Gerrard med på filmmusikken til filmen Black Hawk Down, der hun samarbeidet, ikke bare med Zimmer, men også med Ridley Scott fra Gladiator.
I 2002 lagde Lisa Gerrard for første gang hele filmmusikken til en film, da for den newzealandske filmen Whale Rider. Filmens tema er maorier og havet, og Gerrard brukte begge deler i sin filmmusikk. Musikken fra Whale Rider er mer "kommersiell", eller rettere, mer lettilgjengelig, enn annet Gerrard-materiale.
Tilbake til studio
Etter Whale Rider ble neste album et vanlig studioalbum i 2004. Immortal Memory var igjen et samarbeidsprosjekt, denne gangen med den irske komponisten Patrick Cassidy. Temaet for denne platen var religiøs opplevelse, noe som preger flere av sangene. Gerrard synger også her på engelsk, da hun framfører et dikt av William Butler Yeats, men hun synger også på gælisk, arameisk og latin. Sanger fra dette albumet dukket opp i en TV-filmversjon av boken Salem's Lot.
I 2006 kom filmen Sanctuary, en dokumentarfilm om livet og arbeidet til Lisa Gerrard. Det er laget av produsent/regissør Clive Collier, og inkluderer flere intervjuer med Lisa Gerrard samt forskjellige folk hun har samarbeidet med gjennom karrièren, som Michael Mann (Heat), Russell Crowe (Gladiator, The Insider), Hans Zimmer (Gladiator, M:I2, Black Hawk Down) og Niki Caro (Whale Rider).