cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sally Hines
Sally Hines (født 28. juli 1967) er en britisk sosiolog og kjønnsforsker, som er professor i sosiologi og leder for senteret for likestilling, mangfold og inkludering ved University of Sheffield. Hun var frem til 2019 instituttleder og professor ved Senter for tverrfaglig kjønnsforskning ved University of Leeds. Hennes forskning handler om kjønn, seksualitet, intimitet og kroppen, feministisk teori, interseksjonalitet og medborgerskap. Hun er grunnlegger og leder for Feminist Gender Equality Network.
Sofja Perovskaja
Sofja Perovskaja (originaltittel: Софья Перовская) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Leo Arnsjtam.
Jurij Sjvyrjov
Jurij Afanasjevitsj Sjvyrjov (russisk: Юрий Афанасьевич Швырёв; født 1932 i Novosjakhtinsk i Sovjetunionen, død 2013) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Sterk i ånden
Sterk i ånden (originaltittel: Сильные духом, Silnyje dukhom) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Viktor Georgijev.
Zjeleznyj potok
Zjeleznyj potok (originaltittel: Железный поток) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Jefim Dzigan.
Vesna na Odere
Vesna na Odere (originaltittel: Весна на Одере) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Lev Saakov.
Handling
Historien finner sted i løpet av den andre verdenskrig, og følger major Lubentsov. Han blir kjent med militær-legen Tanja Koltsova, men de avbryter smart det gryende forholdet deres.
Men plutselig, i april 1945, møter han henne igjen - denne gangen i Tyskland.
Paul Van den Berghe
Paul Van den Berghe (født 7. januar 1933 i Geraardsbergen i Belgia) er emeritert katolsk biskop av Antwerpen.
Prest
Paul Van den Berghe ble presteviet 15. juni 1957 for bispedømmet Gent. Han tok doktorgrad i teologi i 1961 og ble professor for eksegese ved presteseminaret i Ghnt, der han var en av grunnleggerne acv Hoger Instituut voor Godsdienstwetenschappen. Han var redaksjonsssekretær for «Collationes», et flamsk tidsskrift innen pastoralteologi, og skrev mange artikler innen nytestamentlig eksegese.
Biskop
Den 28. oktober 2008 innvilget pave Benedikt XVI hans alderbetingede avskjedssøknad.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Longumkrysset
Longumkrysset er et motorveikryss på E18 mellom Arendal og Tvedestrand, det eneste mellom Harebakken ved Arendal og Grenstølkrysset ved Tvedestrand. Krysset har nummer 70 langs E18 østfra.
I Longumkrysset krysser E18 fylkesvei 409, med avkjøring sørover mot Krøgenes, Eydehavn og Tromøy, og vestover mot tettstedet Longum og gamle E18 som nå heter fylkesvei 421. Ved Longumkrysset er det busstopp med parkeringsmuligheter. Sykkel og gangveien langs fylkesvei 409 er sør for motorveikrysset ført i egen bru over motorveien.
Øst for motorveien ligger Eyde Energipark der industriselskapet Morrow Batteries er i ferd med å etablere seg. Her ligger også Heftingdalen, Arendal kommunes gjenvinningsanlegg.
Sør for motorveien er det opparbeidet et nett av turveier i området som er kalt Arendal bymark. Det er parkeringsplass ved Longumkrysset og langs fylkesvei 409 mellom Longumkrysset og Krøgenes.
Snezjnaja koroleva (1967)
Snezjnaja koroleva (originaltittel: Снежная королева) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Gennadij Kazanskij.
Handling
Gerda forsøker å finne igjen Kai, og hjelpe ham hjem. Men hun opplever en rekke problemer for å komme frem til snødronningens palass, og for å få Kai ut av fangenskap.
Stjuardessa
Stjuardessa (originaltittel: Стюардесса) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Vladimir Krasnopolskij og Valerij Uskov.
Herbernsdammen
Herbernsdammen er en oppdemt innsjø mellom fjellene Stadsheia og Herbernheia i sør og Svartdalsfjellet nord i Bymarka i Trondheim. Den ligger i nedbørfeltet til Trollavassdraget og har utløp i nordøst til Trollabekken gjennom Tømmerdalen og videre til Nydammen. Innsjøen ligger sentralt nord i Bymarka naturreservat og er omgitt av bergpartier mot alle kanter, bortsett fra et myrparti mot nordøst, hvor også utløpet og demningen er plassert. Av fiskeslag i Herbernsdammen finnes røye og stingsild.
Viktor Georgijev
Viktor Mikhajlovitsj Georgijev (russisk: Ви́ктор Миха́йлович Гео́ргиев; født 1937 i Novorossijsk i Sovjetunionen, død 2010 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Herbernsdammen
Historie
Herbernsdammen er opprinnelig en naturlig innsjø som først ble oppdemt i siste halvdel av 1700-tallet. Den første demningen var av tømmer og ble oppført for å sikre vann til en oppgangssag i Tømmerdalen. Eierne av Trolla Brug (grunnlagt i 1854) ønsket å sikre vanntilførselen til Trollabekken og gikk i gang med å restaurere demningen i 1857 ved å erstatte tømmerdemningen med en steindam bestående av dobbel gråsteinsmur med stampet myrjord i midten.
Prjamaja linija
Prjamaja linija (originaltittel: Прямая линия) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Jurij Sjvyrjov.
Herbernsdammen
Historie
Demningen i Herbernsdammen ble i likhet med resten av demningene i vassdraget forsterket i perioden 1866–1884, og i perioden 1914–1924 ble demningen restaurert og påbygd til dagens størrelse. Demningen er rundt 30 meter lang og 5 meter høy. Den ble sist rehabilitert i 2002 og blir vedlikeholdt av Trondheim kommune. Navnet er av usikker opprinnelse, men et sagn sier at en prest med navnet «herr Behren» skal ha kjørt igjennom isen med hest og druknet, og påfølgende gitt vannet sitt navn.
Ludwig Börne
Biografi
Börne vokste opp som Juda Löb (også Löw) i den jødiske gettoen i Frankfurt am Main. Han var det tredje av fem barn til bankieren Jacob Baruch (1763-1827) og hans ektefelle Julie, født Gumperz (1762-1838).
Prjamaja linija
Handling
Historien forteller om den unge fysikeren Belov, som arbeider med atom-prøver ved et topp-hemmelig forskningsinstitutt. Han lykkes med prosjektet sitt, men plutselig dør to soldater på treningsområdet.
Ludwig Börne
Biografi
Under Napoleon den førstes protektorat av Rhinforbundet (1806–1813), opplevde Börne bedrede rettigheter for jødene. Han fikk i 1811 stilling i politiets administrasjon (Oberpolizeidirektorat). Etter opphevelsen av Rhinforbundet, ble jødene i 1815 fratatt de rettighetene nylig hadde fått. Etter at franskmennene hadde trukket seg ut, mistet han også sin stilling. Det var «fordi jeg var jøde» ga han uttrykk for. Han ble i 1818 av myndighetene også nektet å bruke sitt navn Ludwig Börne, som han hadde tatt for ikke å skremme vekk ikke-jødiske lesere. Samme år gikk han også over til kristendommen, men var fortsatt sterkt knyttet til sitt jødiske oppvekstmiljø.
Prjamaja linija
Handling
Belov blir derfor tvunget til å gå til denne treningsplassen for å forstå årsaken bak deres død.
Ludwig Börne
Biografi
Han utga tidsskriftet ''Die Wage. Eine Zeitschrift für Bürgerleben, Wissenschaft und Kunst (Vekten. Et tidsskrift for borgerlig liv, vitenskap og kunst).''
Etter Heinrich Heine regnes Börne som den mest betydelige forfatter av jødisk opprinnelse i Tyskland på 1800-tallet. Börne og Heine traff hverandre i 1827, men deres forhold ble sterkt motsetningsfylt. Heine anklaget Börne for «nytteløs radikalisme», mens Börne beskrev Heine som «karakterløs».
Inspirert av julirevolusjonen i Paris flyttet Börne i 1830 til Frankrikes hovedstad. Derfra korresponderte han med sin venn Jeanette Wohl. Hun overtalte ham til å la henne offentliggjøre korrespondansen mellom dem, og gjorde det i perioden 1831 til 1834. I Brev fra Paris som utkom i seks bind 1832–1834, kritiserte han forholdene i Det tyske forbund, og sammenliknet det med de friere forholdene i Frankrike. Utgivelsen ble straks forbudt i Tyskland, men var solgt lenge før det kunne beslaglegges.
Börne ble som følge av sin poengterte og vittige skrivemåte, ansett som veiviser for den litterære kritikk. Publikum satte pris på hans bitende satire rettet mot provinisialiteten i de tyske småstatene. Den liberale opposisjonen likte hans kompromissløse holdning overfor det undertrykkende regime til Det tyske forbund. Gjennom sine teater- og operakritikker bidro han sterkt til den borgerlige dannelse i samtiden. Börne regnes for å ha etablert den såkalte feuilleton, et kulturbilag i tyske aviser.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte å være blant de ca. 100 viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Kaja Olsen
Kaja Olsen (født 7. januar 2004) er en norsk fotballspiller som spiller for Avaldsnes.
Hun debuterte i Toppserien i mai 2021 i serieåpningen mot Vålerenga.
Bruden stjålet!
Bruden stjålet! (originaltittel: Кавказская пленница, или Новые приключения Шурика) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Leonid Gajdaj.
Handlingsreferat
En snill, men likevel naiv, etnografi-student ved navn Shurik (spilt av Alexander Demyanenko) er student ved et polyteknisk Institutt. Han reiser til Kaukasus for å lære eldgamle skikker og tradisjoner praktisert av lokalbefolkningen, inkludert lokale myter, legender og skåler. I begynnelsen av filmen finner Shurik veien langs fjellene i Kaukasus, på et esel. Der kommer han over en lastebil-sjåfør ved navn Edik, hvis lastebil nekter å starte. Eselet blir sta, og ingen av mennene klarer å få i gang sine respektive transport-metoder. Plutselig kommer en ung kvinne ved navn Nina (spilt av Natalya Varley) gående nedover veien. Eselet begynner umiddelbart å bevege seg etter henne, og lastebilen fungerer plutselig igjen.
Nina er også en student, en idrettsutøver, og medlem av Komsomol. Onkelen hennes, kamerat Dzhabrail (spilt av Frunzik Mkrtchyan) arbeider som sjåfør for Saakhov (spilt av Vladimir Etush) som er direktøren for det regionale landbruk-organisasjon, og den rikeste og mektigste mannen i byen. Saakhov ønsker å gifte seg med Nina, og inngår en avtale med Dzhabrail om å kjøpe bruden for 20 sauer og et importert Rosenlew-kjøleskap fra Finland. I stedet for å be Nina direkte (som onkelen innser at ville være umulig) bestemmer de seg for å kidnappe henne i stedet. Tre banditter blir satt på jobben, men de synes det er vanskelig å få tak i Nina når hun er på egen hånd, fordi hun har begynt å tilbringe mye mer tid sammen med Shurik.
Men Saakhov kommer på ideen om å uforvarende få Shurik med på kidnappingen, ved å fortelle ham at å kidnappe bruden er en annen lokal skikk. Dzhhabrail møter Shurik ved en restaurant, og forteller ham denne historien. Men han lyver for Shurik, og påstår at Nina allerede har gått med på å gifte seg med Saakhov - samt at hun ønsker å bli kidnappet, for å opprettholde de lokale tradisjonene. Shurik blir lei seg når han for høre om dette bryllupet, fordi han har blitt forelsket i Nina. Men han tror at Nina ønsker seg dette, og han går med på å hjelpe under kidnappingen.
I mellomtiden reiser Nina på camping, og planlegger å tilbringe natten i sovepose. Shurik hjelper de tre bandittene med å frakte den hjelpeløse Nina til Saakhovs dacha. Men kort tid senere får Shurik vite at kidnappingen faktisk var ekte, og at historien om at dette er en vanlig lokal skikk var ren løgn. Shurik ønsker umiddelbart å kontakte en lokal milits. Men Saakhov forklarer til Shurik at hvis han sier noe, kommer militsen til å arrestere ham som en med-skyldig i kidnappingen. Men deretter narrer han Shurik, får ham alt for alkohol-påvirket, og får den lokale psykiatriske klinikken til å få Shurik innlagt.
I mellomtiden, ved Saakhovs dacha, er Nina låst inne på et rom. Men når kidnapperne blir distrahert, forsøker hun å stikke av. Men hun blir forhindret av onkelen sin, og tvunget til hytta - hvor hun blir låst inne. Men Shurik klarer å stikke av fra den psykiatriske avdelingen, og støter tilfeldigvis på Edik - den samme lastebil- sjåføren som han hadde møtt helt i begynnelsen av filmen. Sammen kjører de mot Saakhovs datsja. Når de ankommer området later de som de er helse-personell, og overbeviser de tre bandittene om at de gjør viktige vaksinasjoner mot en farlig pest som nylig har rammet området.
Under dette påskuddet injiserer de bandittene med beroligende midler. Samtidig som Edik gjennomfører injeksjonene, går Shurik opp på rommet til Nina. Hun tror fremdeles at han var med på kidnappingen, og slår ham over hodet med et stort fat, løper ut av rommet, hopper ut av et vindu i første etasje og stjeler en av lastebilene. De tre kidnapperne følger etter, og innhenter kjøretøyet hennes og binder henne fast. Men i det øyeblikket begynner det beroligende midlet endelig å tre i kraft, og de sovner alle sammen.
Tri topolja na Pljusjtsjikhe
Tri topolja na Pljusjtsjikhe (originaltittel: Три тополя на Плющихе) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Tatjana Lioznova.
Handling
Tobarnsmoren Njura kommer fra en liten landsby, og skal reise til Moskva for å selge hjemmelaget skinke. Den første personen hun møter underveis er en intelligent drosje-sjåfør, ved navn Sasja. Han får i oppdrag å kjøre henne til svigerfamilien hennes, og ektemannens søster.
Boris Durov
Boris Valentinovitsj Durov (russisk: Бори́с Валенти́нович Ду́ров; født 1937 i Slovjansk i Sovjetunionen, død 2007 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Tvoj sovremennik
Tvoj sovremennik (originaltittel: Твой современник) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Julij Rajzman.
Ole Tønder Lange
Ole Tønder Lange (1749-1814) var en dansk generalkrigskommissær og godseier. Lange var en foregangsmann innen landbruket.
Bakgrunn
Lange var sønn av godseier Jens Lange (1707-1790) og Maren Olsdatter Lange (Tønder), og vokste opp på Rødkilde gods i Svendborg kommune. Moren var av den dansk-norske slekten Tønder. Lange ble i 1785 gift med Ingeborg Cathrine Wilsbech (1766-1840), datter av justisråd Erik Wilsbech fra Sejlstrup ved Hjørring.
Virke
Lange kjøpte i 1789 godset Bratskov i Han Herred i Thysyssel noen år etter Oxholm. Han eide også Hals Ladegård en stund. I 1786-98 fikk han gjentatte ganger betydelige lån fra statskassen, som ble brukt spesielt på Bratskov hvor store innsjøområder tørket opp og en betydelig kanalbygging ble utført. Herregården ble pakket ut og delvis distribuert til bøndene hvis gårder samtidig ble erstattet.
Lange døde i København 10. mai 1814 som justis- og generalkrigskommissær. Før han døde etablerte han et stipend for invalide underoffiserer. Tidligere hadde han solgt Bratskov og kjøpt gården Kastrup på Amager.
Verdenslekene for kvinner 1922
Verdenslekene for kvinner 1922 Women's World Games (engelsk Women's World Games, fransk Jeux Olympiques Féminins) var den første utgaven av den internasjonale friidrettskonkurransen for kvinner, Verdenslekene for kvinner. Dette var den første internasjonale friidrettskonkurransen for kvinner. Konkurransen be arrangert 20. august 1922. på Stade Pershing i Paris.
Lekene
Det ble konkurrert i 11 øvelser: løping (60 meter, 100 yard, 300 meter, 1000 meter, 4 x 110 yard stafett and 100 yard hekkeløp), høydehopp, lengdehopp, lengdehopp uten tilløp, spydkast and kulestøt.
Lekene startet med en åpningsseremoni etter OL-modellen, og cirka 20.000 tilskuere var til stede under lekene. 18 verdensrekorder ble satt.
Referanser
<References />
Hans Fritzsche
August Franz Anton Hans Fritzsche (født 21. april 1900 i Bochum i Det tyske keiserrike, død 27. september 1953 i Köln i Forbundsrepublikken Tyskland ) var byråsjef i Joseph Goebbels propagandaministerium i Nazi-Tyskland. Han var en fremtredende kringkastningsmann i sin tid og jobbet for å vise en mer positiv og underholdende side av naziregimet, og stemmen hans var kjent for de fleste tyskere fra 1930-årene og frem til andre verdenskrigs slutt i 1945.
Fritzsche var til stede i førerbunkeren i Berlin under Adolf Hitlers siste dager. Etter Hitlers død, 1. mai 1945, gikk han over til de sovjetiske troppene for å tilby å overgi byen til Den røde armé. Han ble da tatt til fange og deretter tiltalt for krigsforbrytelser, i Nürnbergprosessen. Der ble Fritzsche frikjent, men han ble senere dømt til ni års fengsel av en tysk rett. Han ble sluppet ut i 1950 og døde av kreft tre år senere.
Vestre Risenhøgda og Fuglemåsan naturreservat
Vestre Risenhøgda og Fuglemosen naturreservat er et naturreservat som dekker et stort skogområde fra vestbredden av innsjøen Store Risen i Marker kommune og over kommunegrensa mot Aurskog-Høland, hvor det også omfatter det tidligere naturreservatet på Vestre Fuglemosen.
Hans Fritzsche
Bakgrunn
Fritzsche ble født i Bochum i Ruhrområdet som sønn av en prøyssisk postbetjent. Han meldte seg til tjeneste i Det tyske keiserrikes hær i 1917 som menig soldat. Han tjenestegjorde i Flandern i Belgia. Etter krigen studerte han ved universitetene i Greifswald og Berlin, men tok aldri noen grad. Han begynte å jobbe som journalist I 1923 for Hugenberg Press, som hadde nasjonalistiske sympatier, ikke langt unna nasjonalsosialistene. I september 1932 begynte han sin kringkastningskarriere som leder for Drahtloser Dienst (Den trådløse tjeneste), en myndighetsdrevet radionyhetstjeneste. Der fikk han sitt første daglige radioprogram Es spricht Hans Fritzsche (norsk oversettelse: Hans Fritzsche snakker).
Vestre Risenhøgda og Fuglemåsan naturreservat
Berggrunnen består vesentlig av ulike typer gneis, som gir et relativt næringsfattig jordsmonn. Vegetasjonen er derfor overveiende fattig, men rikere vegetasjon finnes enkelte steder, blant annet nord for Svartevika. Skogen er gjennomgående gammel, dominert av gran og furu ispedd andre boreale treslag som bjørk, selje, osp og rogn. I reservatet er det også betydelige arealer nedbørsmyr, som gir området et variert preg.
Vertikal (1967)
Vertikal (originaltittel: Вертикаль) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Stanislav Govorukhin og Boris Durov.
Vestre Risenhøgda og Fuglemåsan naturreservat
Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Dyr og planter er vernet, men ordinær jakt er tillatt, det samme er sanking av bær og matsopp. Motorisert ferdsel er fobudt, med enkelte unntak angitt i verneforskriften.
Vertikal (1967)
Handling
En gruppe klatrere, ledet av den erfarne Vitali Leonov, reiser til Svaneti for å erobre den fiktive fjelltoppen Mount Hor-Tau. Ved en leir på bunnen av fjellet arbeider en radio-operatør Vladimir og doktoren Larisa. Volodja mottar en melding om en innkommende storm, og sender denne meldingen til resten av gruppen. Men en av klatrerne skjuler denne viktige informasjonen for de andre fjellklatrerne.
Etter hvert når klatrerne toppen av fjellet, men på vei ned blir de fanget i denne snøstormen. De står snart foran en veldig vanskelig vei tilbake, hvis de skal ha håp om å komme frem til leiren.
Hans Fritzsche
Bakgrunn
I april 1945 var han til stede i førerbunkeren i Berlin, og befant seg der de siste dagene Adolf Hitler og Goebbels levde. Etter Hitlers selvmord 30. april 1945, tok Goebbels over Hitlers rolle som rikskansler. Dagen etter, 1. mai, utførte Goebbels sin eneste offisielle handling som kansler. Han dikterte et brev til den sovjetiske hærgeneralen Vasilij Tsjujkov, der han ba om midlertidig våpenhvile, og han befalte den tyske generalen Hans Krebs til å levere det. Tsjujkov hadde kommandoen over de sovjetiske styrkene i det sentrale Berlin, og avviste det tyske kravet om våpenhvile. Da avvisningen kom, besluttet Goebbels at ytterligere innsats var fåfengt. Goebbels holdt i stedet en tirade der han minnet de tyske generalene om at Hitler hadde forbudt dem å overgi seg. Fritzsche forlot rommet for å prøve å ta saken i egne hender. Han dro til sitt kontor på Wilhelmplatz like ved, og skrev et overgivelsesbrev til den sovjetiske marskalken Georgij Zjukov. En sint og full general Wilhelm Burgdorf fulgte med Fritzsche til kontoret og spurte der om Fritzsche hadde tenkt å overgi Berlin. Fritzsche svarte bekreftende, hvorpå Burgdorf skrek at Hitler hadde forbudt dette, og at Fritzsche som sivilist ikke hadde noen myndighet til dette. Burgdorf trakk deretter våpenet sitt mot Fritzsche for å skyte ham. Men en tilstedeværende radiotekniker klarte å slå til pistolen, og den avfyrte kulen gikk i stedet rett i taket. Flere tilstedeværende personer overmannet Burgdorf og førte ham tilbake til bunkeren. Fritzsche forlot deretter kontoret sitt, gikk så over til de sovjetiske linjene og tilbød seg å overgi byen.
Militærtribunalet
Fritzsche ble øyeblikkelig pågrepet av sovjetiske røde armé-soldater. Først ble han holdt fanget i en kjeller før han ble sendt til Moskva for omfattende forhør i Lubjanka-fengselet. Ifølge ham selv, fikk han trukket ut tre gulltenner da han ankom fengselet. Han måtte sone i en «stående kiste», en minicelle der det ikke er mulig å legge seg ned for å sove, og han fikk kun brød og varmt vann. Til slutt skrev Fritzsche under på en tilståelse. Under Nürnbergprosessen skrev han en personlig beretning om fengselsoppholdet i Sovjet som senere ble utgitt i Sveits.
Etter hvert ble Fritzsche sendt til Nürnberg, der han måtte stille for den Det internasjonale militærtribunalet. Han ble tiltalt for medvirkning til forbrytelser mot freden, for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten. I kraft av sin stilling i propagandaapparat spilte Fritzsche en sentral rolle i fremme nazistenes grusomheter og aggressive krigføring. Ifølge journalist og forfatter William L. Shirer, som fulgte rettsforhandlingene, var det uklart for mange av de fremmøtte hvorfor Fritzsche sto tiltalt. Shirer bemerket at «ingen i rettssalen, inkludert Fritzsche, så ut til å vite hvorfor han var der – han var en ubetydelighet – med mindre han var Goebbels' gjenferd». Det internasjonale militærtribunalet mente imidlertid at Fritzsche hadde «oppfordret og oppmuntret til krigsforbrytelser ved bevisst å spre falske nyheter», og at disse falske nyhetene fikk det «tyske folk til å begå grusomheter». Fritzsche ble til slutt frikjent på alle tiltalepunkter, som kun én av tre tiltalte; de to andre var Hjalmar Schacht og Franz von Papen).
Nürnberg-aktor Alexander Hardy sa senere at bevis som ikke ble fremlagt i Nürnbergprosessen, beviste at Fritzsche ikke bare visste om jødeutryddelsen, men at han også «spilte en viktig rolle i å få gjennomført» nazi-forbrytelser. Hardy mente også at disse bevisene ville ha fått Fritzsche dømt. Fritzsche ble senere idømt en såkalt Gruppe 1-status (sentrale lovbrytere) av en avnazifiserings-rett. Han ble idømt høyeste straff, åtte års fengsel. Han ble benådet i september 1950 og jobbet blant annet som reklamesjef i en industribedrift i Rheinland-Pfalz og til slutt for et fransk kosmetikkfirma. Han giftet seg med sin andre kone, Hildegard Springer, i 1951. Under navnet til sin kone, ga han ut to bøker; kona hadde selv jobbet i det nazistiske propagandaministeriet.
I begynnelsen av 1950-årene tilhørte Fritzsche den såkalte Naumann-kretsen, en gruppe overlevende nasjonalsosialister som hadde som mål å infiltrere FDP. Selv var ikke Fritzsche medlem av FDP, men han var med på å utarbeide det såkalte Tyske programmet som Wolfgang Diewerge laget for Friedrich Middelhauve.
Fritzsche ble rammet av lungekreft og døde av komplikasjoner etter en operasjon i 1953. Hans kone døde senere samme år.
Zimneje utro
Zimneje utro (originaltittel: Зимнее утро) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Nikolaj Lebedev.
Norsk fotball 2022
Herrelandslaget
Følgende kamper ble spilt av det norske herrelandslaget i 2022
Stanislav Govorukhin
Stanislav Sergejevitsj Govorukhin (russisk: Станисла́в Серге́евич Говору́хин; født 29. mars 1936 i Berezniki i Sovjetunionen, død 14. juni 2018 i Barvikha i Russland) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller.
Norsk fotball 2022
U20-landslanget menn
Følgende kamper ble spilt av det norske U20-landslaget for menn i 2022
U19-landslaget gutter
Følgende kamper ble spilt av det norske U19-landslaget for gutter i 2022
U18-landslaget gutter
Følgende kamper ble spilt av det norske U18-landslaget for gutter i 2022
U17-landslaget gutter
Følgende kamper ble spilt av det norske U17-landslaget for gutter i 2022
U16-landslaget gutter
Følgende kamper ble spilt av det norske U16-landslaget for gutter i 2022
U15-landslaget gutter
Følgende kamper ble spilt av det norske U15-landslaget for gutter i 2022
Herrelandslaget i futsal
Følgende kamper ble spilt av det norske futsallandslaget for menn i 2022
Norgesmesterskapet i fotball for menn 2021–22
Cupfinale:
Kvinnelandslaget
Følgende kamper ble spilt av det norske kvinnelandslaget i 2022
U23-landslaget kvinner
Følgende kamper ble spilt av det norske U23-kvinnelandslaget i 2022
U19-landslaget jenter
Følgende kamper ble spilt av det norske U19-landslaget jenter i 2022
Na vojne kak na vojne
Na vojne kak na vojne (originaltittel: На войне как на войне) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Viktor Tregubovitsj.
Norsk fotball 2022
U18-landslaget jenter
Følgende kamper ble spilt av det norske U18-landslaget jenter i 2022
U17-landslaget jenter
Følgende kamper ble spilt av det norske U17-landslaget jenter i 2022
U16-landslaget jenter
Følgende kamper ble spilt av det norske U16-landslaget jenter i 2022
HMS «Conqueror» (S48)
HMS «Conqueror» (S 48) var en britisk undervannsbåt av Churchill-klassen, i tjeneste i Royal Navy fra 1971 til 1990. Den var den tredje båten i sin klasse, etter de forutgående «Churchill» og «Courageous», som alle var bygget for å møte den sovjetiske trusselen til havs. «Conqueror» ble bygget av Cammell Laird ved Birkenhead.
Konstantin Jersjov
Konstantin Vladimirovitsj Jersjov (russisk: Константи́н Влади́мирович Ершо́в; født 1935 i Tsjeljabinsk i Sovjetunionen, død 1984 i Kyiv i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.
Krepkij oresjek
Krepkij oresjek (originaltittel: Крепкий орешек) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Teodor Vulfovitsj.
Amen Khajdarov
Amen Abzjanovitsj Khajdarov (russisk: Аме́н Абжа́нович Хайда́ров; født 1923 i Sovjetunionen, død 2015 i Almaty i Kasakhstan) var en sovjetisk regissør.
HMS «Conqueror» (S48)
«Conqueror» er den eneste atomdrevne undervannsbåten som har angrepet et fiendtlig skip med torpedoer, da det senket den argentinske krysseren ARA «General Belgrano» under Falklandskrigen i 1982.
Georgij Kropatsjov
Georgij Borisovitsj Kropatsjov (russisk: Георгий Борисович Кропачёв; født 1930 i St. Petersburg i Sovjetunionen, død 2016 i St. Petersburg i Russland) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.
Krepkij oresjek
Handling
Etter en skade blir løytnant Ivan Groznykh (spilt av Vitaly Solomin) utnevnt til sjef for en kvinnelig luftvern-enhet. Blant hans underordnede er en rask og skarptunget sersjant Oreshkina (spilt av Nadezhda Rumyantseva) som allerede har forårsaket mange problemer for sjefen hennes. Når de ved et uhell havner dypt inne på fiendtlg okkupert territorium, flyr de over frontlinjen på en sperreballong. De havner i en høystakk, og ballongen blir snart blåst vekk av vinden. De blir omringet av et stort antall tyske soldater, og soldatene åpner ild mot omkringliggende høystakker som ser ut til å skjule luftvern-kanoner.
Norsk fotball 2022
U15-landslaget jenter
Følgende kamper ble spilt av det norske U15-landslaget jenter i 2022
Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg
Joseph Maria Johann Nepomuk Freiherr von und zu Fraunberg (født 10. august 1768 i Fraunberg i Oberbayern i kongedømmet Bayern; død 17. januar 1842 i Bamberg i Bayern) var katolsk biskop av Augsburg fra 1819/21 til 1824 og erkebiskop av Bamberg fra 1824 til 1842.
Bakgrunn
Den senere biskopen av Augsburg og erkebiskopen av Bamberg var, i likhet med andre familiemedlemmer av adelsfamilien von Fraunberg, medlem av Illuminatiordenen, som ble forbudt i Bayern i 1784/85.
Joseph Maria Johann Nepomuk Freiherr von und zu Fraunberg kom fra en av de eldste gammelbayerske adelsfamilier, som er blitt dokumentert som i nederbayerske områder siden 1347 og ble eleverte til riksfriherrestanden i 1630. Han var det andre av tre barn til den fyrstelige Freising-rådmann og overjegermester Max Joseph Freiherr von und zu Fraunberg og hans kone Maria Josepha, født Freiin von Rechberg und Rothenlöwen. Han levde til å begynne med som edelknabe (adelsgutt) ved fyrstebiskopens hoff i Freising. I en alder av 14 ble han tatt opp i domkapittelet i Regensburg.
Norsk fotball 2022
U14-landslaget jenter
Følgende kamper ble spilt av det norske U14-landslaget jenter i 2022
Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg
Prest
Han ble ordinert til prest i 1791. Fraunberg var kun en kort tid aktiv i praktisk sjelesorg. Fra 1791 til 1797 var han sogneprest i Loiching (Niederbayern) og fra 1798 til 1801 sogneprest og erkedekan i Cham (Oberpfalz).
Babje tsarstvo
Handling
Historien følger en enkel kvinnelig kolkos-bonde, som forsøker å lede alle de andre kvinnene i landsbyen under den andre verdenskrigen.
Stepen riska
Stepen riska (originaltittel: Степень риска) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Ilja Averbakh.
Viktor Tregubovitsj
Viktor Tregubovitsj (russisk: Ви́ктор Ива́нович Трегубо́вич; født 1935 i Jurjevka i Sovjetunionen, død 1992 i St. Petersburg i Russland) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller.
Svadba v Malinovke
Svadba v Malinovke (originaltittel: Свадьба в Малиновке) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Andrej Tutysjkin.
Babje tsarstvo
Handling
Men kvinnen mister både ektemannen sin, sønnen deres, og hjemmet hennes - på grunn av den nazistiske okkupasjonen av landsbygden deres.
Svadba v Malinovke
Handling
Historien følger en ukrainsk landsby i løpet av den russiske borgerkrigen.
Gullkalven (1968)
Gullkalven (originaltittel: Золотой телёнок) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Mikhail Sjveitzer.
Interventsija
Interventsija (originaltittel: Интервенция) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Gennadij Poloka.
Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg
Prest
Etter den bayerske kurfyrstes ønske gikk presten inn i den bayerske statstjeneste. Fra 1802 var han ansvarlig for skolevesenet. Hans virkeområde dekket blant annet etablering av søndags- og høytidsdagsskoler samt industriskoler i landdistriktene, samt gjennomføring av den alminnelige skoleplikt.
Vladimir Motyl
Vladimir Jakovlevitsj Motyl (russisk: Влади́мир Я́ковлевич Мотыль; født 1927 i Lepel i Sovjetunionen, død 2010 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Savva Kulisj
Savva Jakovlevitsj Kulisj (russisk: Са́вва Я́ковлевич Кули́ш; født 1936 i Odesa i Sovjetunionen, død 2001 i Jaroslavl i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Léonce Albert Van Peteghem
Léonce Albert Van Peteghem (født 7. oktober 1916 i Sint-Kruis-Winkel ved Gent i Belgia; død 7. januar 2004 i Gent) var katolsk biskop av Gent.
Prest
Léonce Albert Van Peteghem ble presteviet den 18. august 1940.
Biskop
Pave Paul V utnevnte ham den 28. mai 1964 til biskop av Gent. erkebiskopen av Mechelen-Brussel, kardinal Léon-Joseph Suenens, bispeviet ham den 29. juni samme år; medkonsekrerende var Jules Victor Daem, biskop av Antwerpen, og André Marie Charue, biskop av Namur.
Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg
Prest
I tillegg til sine offisielle oppgaver var han 1806/1807 forhandler ved forhandlingene mellom kongeriket Bayern og paven i München og Regensburg, som var ment å oppnå en omorganisering av de bayerske bispedømmene etter sekulariseringen. Disse forhandlingene mislyktes i første omgang.
Léonce Albert Van Peteghem
Biskop
Han deltok i tredje og fjerde sesjon av Andre Vatikankonsil.
Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg
Biskop av Augsburg
Etter at kirkelige distrikter ble omorganiserte i 1818, ble han valgt til biskop av Augsburg i 1819, ble bispeviet 11. november 1821 av den apostoliske nuntius til kongeriket Bayern, erkebiskop Francesco Serra Cassano, og overtok sitt embete i 1821. Som sådan gikk han resolutt imot representantene for vekkelsesbevegelsen, som var utbredt i Schwaben, med høyborger for eksempel i Gundelfingen, Lauingen og Aislingen.
Léonce Albert Van Peteghem
Biskop
Den 27. desember 1991 innvilget pave Johannes Paul II hans aldersbetingede avskjedssøknad.
Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg
Erkebiskop av Bamberg
I 1824 ble von und zu Fraunberg erkebiskop av Bamberg etter ønske av kong Max I Joseph av Bayern. Han var den andre overhyrde i dette fortsatt unge erkebispedømme. Under hans ledelse ble bispedømmet delt inn i 20 dekanater, et antall som forble konstant helt til 1937. Overhyrden advarte innstendig mot dalende sed og moral på grunn av alt for hyppig «dansemusikk og svermerier». Dette var er utbredt misforhold som til slutt ble forsøkt neddempet med et departementsreskript av 12. februar 1836 og med hjelp fra menighetsembedene (Göller 2007, s. 331).
Léonce Albert Van Peteghem
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg
Erkebiskop av Bamberg
Erkebiskopen la stor vekt på utdanning og videreopplæring av presteskapet. Derfor, like etter sin tiltredelse, utstedte han nye vedtekter for presteseminaret. Videre ble det i 1829, under hans aegis, foreskrevet pastoralkonferanser for gjensidig inspirasjon og videreutdanning av prester i visse distrikter.
På oppfordring fra Bambergs borgerskap kunne han 22. desember 1825 oppheve det «Krippenverbot» (forbud mot oppstilling av julekrybber i kirkene) som hadde bestått siden 1803. I 1826 regulerte han dekanatene, og med pavelig godkjenning ble Coburg tildelt erkebispedømmet Bamberg. Videre oppnådde han i oktober 1827 godkjenning fra kong Ludwig I av Bayern for det fortsatte bestående av Englische Fräuleins kloster i Bamberg. Klostrene i Marienweiher, Gößweinstein og Vierlehnheiligen, som var tynt befolket på den tiden, overdro han oppgavene for valfartene dit. Han la særlig vekt på de økende problemet med blandede ekteskap og oppdragelse av barn fra blandede ekteskap. I denne forbindelse inntok von und zu Fraunberg en mer moderat holdning enn den romerske kurie og mange bayerske embetsmenn.
Jovana Petrović
Jovana Petrović (født 11. september 2001) er en serbisk fotballspiller som er keeper.
Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg
Erkebiskop av Bamberg
På forslag fra kong Ludwig I startet renoveringsarbeidene av Bambergdomen den 30. mai 1829; disse ble sluttført i 1837 og en renset katedral stod frem.
Fra 1804 var han æresmedlem av Det bayerske vitenskapsakademi.
Udar! Jesjtsjo udar!
'Udar! Jesjtsjo udar!' (originaltittel: Удар! Ещё удар!) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Viktor Sadovskij.
Jovana Petrović
Hun signerte for Avaldsnes i Toppserien før 2022-sesongen. I juni 2022 ble det kjent at kontrakten med Avaldsnes var avsluttet.
Svadba v Malinovke
Handling
Men makten i området veksler nærmest hver eneste dag mellom sovjetiske og ukrainske styrker. Så landsbyboerne i Malinovka kan aldri vært helt sikker på hvem som egentlig har ansvaret i området.
Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg
Erkebiskop av Bamberg
Erkebiskopen døde i Bamberg 17. januar 1842 og ble gravlagt ved den fyrsteportalen til katedralen. Fødselsdatoen hans på gravplaten der oppgis som 12. oktober 1767.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Viktor Sadovskij
Viktor Aleksandrovitsj Sadovskij (russisk: Виктор Александрович Садо́вский; født 1922 i St. Petersburg i Sovjetunionen, død 1997 i St. Petersburg i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Nikolaj Moskalenko
Nikolaj Ivanovitsj Moskalenko (russisk: Никола́й Ива́нович Москале́нко; født 1926 i Konstantinovka i Sovjetunionen, død 1974 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør og skuespiller.
Det levende lik (1968)
Det levende lik (originaltittel: Живой труп) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Vladimir Vengerov.
Aleksej Korenev
Aleksej Aleksandrovitsj Korenev (russisk: Алексе́й Алекса́ндрович Ко́ренев; født 1927 i Moskva i Sovjetunionen, død 1995 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller.
Leonid Kvinikhidze
Leonid Aleksandrovitsj Kvinikhidze (russisk: Леони́д Алекса́ндрович Квинихи́дзе (Файнциммер); 1937–2018) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Irina Poplavskaja
Irina Ivanovna Poplavskaja (russisk: Ирина Ивановна Поплавская; født 1924 i Moskva i Sovjetunionen, død 2012 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Moabitskaja tetrad
Moabitskaja tetrad (originaltittel: Моабитская тетрадь) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Leonid Kvinikhidze.
Khozjain tajgi
Khozjain tajgi (originaltittel:  Хозяин тайги) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Vladimir Nazarov.
Zjenja, Zjenetsjka i Katjusja
Zjenja, Zjenetsjka i Katjusja (originaltittel: Женя, Женечка и «Катюша») er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Vladimir Motyl.
Handling
Menig soldat Jevgenij Kolysjkin, en utdannet ung mann fra Moskva som lever i en verden av fantasier og bøker, vender tilbake fra sykehuset til fronten under den andre verdenskrig. Men han passer ikke inn i denne virkeligheten og havner stadig i forskjellige komiske situasjoner, noe som er plagsomt for sjefen hans - løytnant Romadin.
En dag blir Kolysjkin ved et uhell kjent med den strenge forbindelsesoffiseren til regimentet, Jevgenija Zemljanikina, men blir gradvis forelsket i henne. Først oppfatter hun Kolysjkin som en uerfaren liten gutt og ler av ham, men etter hvert begynner hun også å oppleve romantiske følelser for ham. Snart blir Zemljanikina overført til divisjonens hovedkvarter, og hun møter igjen Kolysjkin i Berlin.
Ivan Aksentsjuk
Ivan Semjonovitsj Aksentsjuk (russisk: Ива́н Семёнович Аксенчу́к; født 1918 i Prosjanyje Poljany i Sovjetunionen, død 1999 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør.
Ogon, voda i... mednyje truby
Ogon, voda i... mednyje truby (originaltittel: Огонь, вода и… медные трубы) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Aleksandr Rou.
Handling
Den unge Vasja går inn i en skog for å samle ved. Men i en lysning i skogen spionerer han på den attraktive Aljonusjka, som er opptatt med å passe på geiten sin Byelochka.
Vasja er forelsket i henne, men varulver dukker opp og kidnapper Aljonusjka for å levere til den ondskapsfulle Kosjtsjej. Vasja må deretter forsøke å redde sin elskede.
Arkadij Koltsatyj
Arkadij Nikolajevitsj Koltsatyj (russisk: Арка́дий Никола́евич Кольца́тый; født i Odesa i Det russiske keiserdømmet, død 1995) var en sovjetisk regissør.
Vitalij Zjuk
Vitalij Мikhajlavitsj Zjuk (belarusisk: Віталій Міхайлавіч Жук, født 10. september 1996) er en belarusisk tikjemper. Han vant bronsemedalje i tikamp ved EM i friidrett 2018.
Zjuk representerte landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo, der han ble nummer 13 i tikamp.
Sjtsjit i metsj
Sjtsjit i metsj (originaltittel: Щит и меч) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Vladimir Basov.
Vladimir Nazarov
Vladimir Vasiljevitsj Nazarov (russisk: Владимир Васильевич Назаров; født 1952 i Novomoskovsk i Sovjetunionen) er en sovjetisk regissør og skuespiller.
Jesjtsjo raz pro ljubov
Jesjtsjo raz pro ljubov (originaltittel: Ещё раз про любовь) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Georgij Natanson.
Aleksandr Kurotsjkin
Aleksandr Dmitrijevitsj Kurotsjkin (russisk: Алекса́ндр Дми́триевич Ку́рочкин; født 1926 i Irkutsk i Sovjetunionen, død 2002) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Zjuravusjka
Zjuravusjka (originaltittel: Журавушка) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Nikolaj Moskalenko.
Handling
Marfa er enke etter at ektemannen hennes, en russisk soldat, dør. Hun er bosatt i en landsby sentralt i Russland. Hun er alenemor og oppdrar sønnen sin i vanskelige tider. Hun er veldig attraktiv, men hun gifter seg aldri med noen annen mann, fordi hun er dedikert til å gjøre sin eneste sønn lykkelig. Men sønnen hennes planlegger å snart gifte seg.
Snegurotsjka (1968)
Snegurotsjka (originaltittel: Снегурочка) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Pavel Kadotsjnikov.
Urok literatury
Urok literatury (originaltittel: Урок литературы) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Aleksej Korenev.
Handling
En dag bestemmer han seg for å bare fortelle sannheten: Men en slik avgjørelse fører til en rekke misforståelser på skolen, og han får problemer med kjæresten sin.
Sjestoje ijulja
Sjestoje ijulja (originaltittel: Шестое июля) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Julij Karasik.
Boris Nirenburg
Boris Eduardovitsj Nirenburg (russisk: Бори́с Эдуа́рдович Ниренбу́рг; født, død 1986) var en sovjetisk regissør.
Dzjamilja
Dzjamilja (originaltittel: Джамиля) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Sergej Jutkevitsj og Irina Poplavskaja.
Handling
Jaamilya bor i en liten landsby i Kirgisistan. Hun går med på foreldrenes ønsker, når hun gifter seg med en mann som hun egentlig ikke elsker. Men så bryter andre verdenskrig løs, og hennes nye ektemann blir nødt til å forlate landsbyen deres. Når hun er alene hjemme møter Jaamilya en annen soldat, ved navn Daniyar, og hun forelsker seg snart i ham.
Ljubov Serafima Frolova
Ljubov Serafima Frolova (originaltittel: Любовь Серафима Фролова) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Semjon Tumanov.
Handling
Soldat Serafim Frolov (spilt av Leonid Kuravlyov) som kom tilbake fra fronten etter andre verdenskrig. Han bestemte seg for å besøke den unge kvinnen Nastya (spilt av Tamara Syomina) som han tidligere bare hadde kjent gjennom skriftlig korrespondanse. Nastya vil imidlertid ikke ha ham, fordi hun ikke klarer å glemme hennes tidligere forlovede, som tidligere døde ved fronten.
Serafim skaffer seg derfor jobb i samme landsby som Nastya, og han møter en sykepleier Anfisa som også kom tilbake fra fronten etter at krigen var over.
Perekhodnyj vozrast
Perekhodnyj vozrast (originaltittel: Переходный возраст) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Ritsjard Viktorov.
Tri dnja Viktora Tsjernysjova
Tri dnja Viktora Tsjernysjova (originaltittel: Три дня Виктора Чернышёва) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Mark Osepjan.
Mark Osepjan
Mark Danilovitsj Osepjan (russisk: Марк Данилович Осепьян; født 1937) er en sovjetisk regissør.
Ljubit...
Ljubit... (originaltittel: Любить...) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Mikhail Kalik og Inessa Tumanjan.
Virineja
Virineja (originaltittel: Виринея) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Vladimir Fetin.
Solaris (1968)
Solaris (originaltittel: Солярис) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Boris Nirenburg og Lidija Isjimbajeva.
Tainstvennyj monakh
Tainstvennyj monakh (originaltittel: Таинственный монах) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Arkadij Koltsatyj.
Handling
Historien finner sted i det særlig Russland, i løpet av høsten 1920. General Wrangel og hans hvite arme kjemper - med varierende hell - mot Den røde armé. I kontraetterretningen finner de på en plan. Men den røde armé forsøker å forhindre planene deres.
Mjortvyj sezon
Mjortvyj sezon (originaltittel: Мёртвый сезон) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Savva Kulisj.
Dozjivjom do ponedelnika
Dozjivjom do ponedelnika (originaltittel: Доживём до понедельника) er en sovjetisk film fra 1968 regissert av Stanislav Rostotskij.
Mjortvyj sezon
Handling
Men Ladeynikov har imidlertid ikke noe portrett av Dr. Hass, så han trenger en person som kan identifisere doktoren. KGB-ledelsen appellerer derfor til en skuespiller ved et teater, faren til to barn, Ivan Savushkin - som får en forespørsel om å tegne et portrett av Hass. I 1944 flyktet Savushkin fra en nazistisk konsentrasjonsleir, hvor Hass gjennomførte en rekke fatale eksperimenter, og gjorde mennesker til meningsløse dyr. Over tid forstår Savushkin hvor mye som er avhengig av ham i operasjonen med Dr. Haas og han går med på å hjelpe Ladeynikov. I tillegg snakker han tysk godt.
Pselaphomimus
Pselaphomimus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små (2-5 millimeter), langstrakte, jevnbrede kortvinger, som oftest mørkt brunlig fargede. Et god kjennetegn er at bakkroppen ikke har markerte sidekanter. Hodet er forholdsvis stort og bredt med nokså små fasettøyne. Pronotum og dekkvinger har opphøyde lengderibber. Hodet har dype lengdefurer på sidene.
Levevis
I alle fall noen arter lever under barken på døde trær. Andre lever på sandete elvebredder, i død ved eller i løvstrø. Noen holder til i trekroner, og en del ser ut til å være knyttet til maur og termitter.
Utbredelse
Slekten forekommer i Sør-Amerika (Argentina).
Hotel Portofino
Hotel Portofino er en britisk dramaserie fra 2022, skapt av Matt Baker. Den første sesongen, som består av seks episoder, ble tilgjengelig på strømmeplattformen BritBox i Storbritannia den 27. januar 2022. Serien hadde premiere på italienske Sky Italia den 28. februar 2022. NRK la serien ut for strømming i april 2022.
Handling
Handlingen foregår en sommer på midten av 1920-tallet. Engelske Bella Ainsworth og hennes familie har noen år tidligere kjøpt en villa på en høyde over den italienske landsbyen Portofino. Der driver de et lite hotell; Bella er drivkraften, men får hjelp av sine to vokse barn Lucian og Julia. Lucian ble hardt skadet i skyttergravene under første verdenskrig, og er fortsatt sterkt traumatisert. Hans venn Anish Sengupta reddet livet hans den gangen, og nå bor han på hotellet som et assosiert medlem av Ainsworth-familien. Julias ektemann falt i krigen, og nå er hun alenemor til datteren Rose.
Det er vanskelig å få hotellet til å lønne seg økonomisk, og det blir ikke lettere av at Cecil er en levemann som setter seg i spillegjeld og mener at pengeproblemene enkelt lar seg løse ved at Bella skriver til sin far og ber om lån. Bella på sin side ønsker å stå på egne ben, og mener det er ille nok at hun allerede har lånt penger av faren for å kjøpe villaen.
I Italia har Mussolini og hans fascister nylig begynt å prege samfunnsutviklingen; mange av utlendingene anser at den politiske utviklingen i Italia er dem uvedkommende, men utover i serien får flere av rollefigurene erfare at «svartskjortene» representerer en reell trussel også for den som bare ønsker å leve i fred og fordragelighet.
Om serien
Matt Baker fiikk ideen til og skrev manuset til serien høsten 2020. De fleste opptakene ble gjort i 2021 i og ved den italienske landsbyen Portofino samt i Rijeka, Lovran og Rovinj i Kroatia. I desember 2021 ble det gitt ut en roman basert på Bakers manus rett før TV-serien skulle tilgjengeliggjøres for strømming; romanen var ført i pennen av JP O'Connell.
Novyje prikljutsjenija neulovimykh
Novyje prikljutsjenija neulovimykh (originaltittel: Новые приключения Неуловимых) er en sovjetisk film fra 1968, regissert av Edmond Keosayan.
Adam i Kheva
Adam i Kheva (originaltittel: Адам и Хева) er en sovjetisk film fra 1969 regissert av Aleksej Korenev.
Karatel
Handling
Historien er lagt til Hellas under Den greske militærjuntaen 1967–1974. Soldaten Vangelis blir beordret til å delta i henrettelsen av en ung kommunist - etter at en annen soldat, Dimitris, nekter. Vangelis føler seg skyldig over sin rolle i henrettelsen, og forsøker å betro seg til kjæresten Maria - men han klarer ikke å gjøre det. I stedet havner Vangelis i en konflikt med en beruset forbipasserende, og flykter fra en militær-patrulje. Han søker ly i en lokal kirke, hvor han tilstår for presten.
Presten forteller Vangelis at han selv tok livet av en rekke Gestapo-medlemmer under andre verdenskrig for å hevne foreldrenes død. Men at han likevel ikke var i stand til å finne fred i sinnet. Presten er av den oppfatning at det å drepe mennesker er en forferdelig ting, uavhengig av omstendighetene. Skyldfølelsen blir dypere for ham, etter at Vangelis tilbringer tid sammen med gamle venner. Han innser at i tilfelle det blir borgerkrig blir han sannsynligvis nødt til å slåss mot (og drepe) sine egne venner.