cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
De hvite bussene
Sammensetning av ekspedisjonsstyrken
Bussene gikk på Motyl (en blanding av 50 % bensin og 50 % alkohol), hadde åtte sykebårer, eller sitteplass for 30 passasjerer. Forbruket var fem liter pr mil, full tank var ti mil. Hver buss hadde to sjåfører som skiftet på kjøringen.
Entitetsintegritet
Innen datakvalitet og datamodellering er entitetsintegritet en regel som skal sikre at krav som gjelder for primærnøkler ikke brytes, og sikrer dermed at det er mulig å identifisere individuelle tupler i en relasjon. Entitetsintegritet oppnås når hver rad i en tabell har en primærnøkkel som er unik og ikke inneholder nullmerker (nil eller NULL), slik at hver rad representerer en enkelt instans av den modellerte entiteten. Entitetsintegritet håndheves av databasehåndteringssystemet, og må sjekkes når en ny rad settes inn og når en primærnøkkelverdi blir oppdatert.
Camillo Milli
Liv og virke
Milli døde av covid-19-komplikasjoner i Genova den 20. januar 2022, i en alder av 92 år.
De hvite bussene
Sammensetning av ekspedisjonsstyrken
Den danske ambassadøren i Stockholm hadde den 13. februar tilbudt en større styrke (40 busser, 30 lastebiler, 18 ambulanser og andre kjøretøy). På tross av at Folke Bernadotte tidligere hadde sett for seg en blandet svensk-dansk aksjon ble dette avvist den 23. februar, ekspedisjonen måtte av hensyn til tyskerne være svensk.
Avmarsj
Den 8. mars startet den første delen av ekspedisjonsstyrken fra Hässleholm og tok fergen fra Malmö til København. Av sikkerhetsgrunner var den danske motstandsbevegelsen informert; men det var ingen problemer, den svenske Røde Kors-ekspedisjonen ble svært entusiastisk mottatt. Den 12. mars var ekspedisjonen fremme ved sitt hovedkvarter, Friedrichsruh slott; det lå 30 kilometer sydøst av Hamburg, ikke så langt fra Danmark og tett ved konsentrasjonsleiren Neuengamme hvor fangene skulle samles. Friedrichsruh tilhørte Otto von Bismarck, svensk gift og en bekjent av Folke Bernadotte. Ekspedisjonens ledelse ble innkvartert på slottet og i en nærliggende vertshus mens mannskapene etablerte en teltleir i slottsparken.
Bernadotte hadde lovt Schellenberg å forsøke å ha kolonnen i Warnemünde den 3. mars, men den ble forsinket med over en uke. Den viktigste grunnen til dette var problemer med å få garantier fra de allierte så ekspedisjonen ikke ble angrepet. De allierte flyene hadde på dette tidspunktet totalt luftherredømme og angrep hensynsløst trafikk på de tyske veiene. De hvite bussene ville i hovedsak bevege seg i områder kontrollert av britiske fly. Den 8. mars meddelte den britiske regjeringen svensk UD at man var innforstått med ekspedisjonen, men ikke kunne gi noen garantier mot angrep; de svenske kolonnene beveget seg på eget ansvar inne i Tyskland.
Nye forhandlinger
Den 6. mars landet Folke Bernadotte i Berlin og fortsatte sine forhandlinger for å sikre transport av skandinaviske fanger. Himmlers massør Kersten hadde allerede ankommet Berlin fra Stockholm; svensk UD instruerte sin ambassadør i Berlin, Arvid Richert, å bistå Kersten så han kan påvirke Himmler. Parallelt med dette forsøkte danske representanter, fremst Danmarks Berlinambassadør Otto Carl Mohr å få frigitt flere danske fanger. De svenske og danske forhandlingsmål var noe ulike; svenskene forhandlet med Himmler/Schellenberg og konsentrerte seg først om å samle fangene i Neuengamme. Danskene forhandlet med Kaltenbrunner og forsøkte å få tillatelse til å få fangene frigitt, eventuelt internert i Danmark.
Fra den 12. mars fikk danskene tillatelse til tre transporter, frem til 21. mars ble totalt 262 fanger av forskjellige kategorier hentet hjem til Danmark med danske kjøretøy. Deretter ble det et opphold i danske transporter og svenskene tok for en tid over.
Transportene starter
I Friedrichsruh ble ekspedisjonen delt i to grupper, tropp en fikk tildelt transport av fanger fra Sachsenhausen (nord for Berlin) til Neuengamme. Transportene startet 15. mars, avstanden var om lag 540 kilometer og med i alt syv reiser ble 2 200 dansker og nordmenn overført til Neuengamme. Sven Frykmann som ledet en av transportene skriver om fangene og turen:
Etter hvert som fangene ble hentet i Sachsenhausen ble listen kontrollert med kretsen fra Gross Kreutz, så ingen ble glemt.
Den andre gruppen, tropp to og tre fikk ansvaret for å hente fanger fra Sydtyskland. Det var Dachau nord for München, Schönberg åtte mil sør av Stuttgart og Mauthausen tolv kilometer øst av Linz. Avstandene var lenger, 80 mil bare til München og transportene startet senere grunnet venting på drivstoff. Den første kolonnen gikk 19. mars; 35 kjøretøy under ledelse av oberst Björck og returnerte til Neuengamme den 24. mars. Reisen tilbake ble vanskelig da de fleste fangene var i svært dårlig form, den svenske sykepleiersken Margaretha Björcke forteller:
Ved denne første transporten ble 559 fanger hentet, mens 67 svært syke fanger ble igjen. Et stort problem under transportene var fangenes kroniske diare, dette ble etter hvert avhjulpet av at danskene leverte nødklosett som de hadde god erfaring med fra sine transporter.
I Neuengamme ble det ved de svenske transportene stadig flere fanger, og den samling av skandinaviske fanger som Bernadotte hadde blitt lovet av Himmler drøyde. Det svenske helsepersonellet fikk heller ikke umiddelbar tilgang til leiren. I den første perioden av transportene fikk heller ikke bussene kjøre inn i leiren; fangene måtte selv marsjere det siste stykket da tyskerne ikke ville la svenskene se leiren.
Svensker til Sverige
Allerede i begynnelsen av februar hadde en liten svensk Røde Kors-kolonne under kaptein Hultgren ankommet Berlin: seks mann, to busser og en personbil. Hensikten var å hente tilbake til Sverige svenskfødte kvinner som var gift tysk, men som nå grunnet Tysklands snarlige sammenbrudd søkte seg vekk. Transportene startet 26. mars og frem til 20. april ankom rundt 1 400 kvinner og barn med svensk bakgrunn Malmö via Lübeck og Danmark.
Håndlangere for SS
Neuengamme konsentrasjonsleir var imidlertid full, og for å få plass til de skandinaviske fangene, krevde SS at fanger derfra ble forflyttet til andre leire. SS-leirsjefen i Neuengamme hadde ikke transportmuligheter til dette, og forlangte at De hvite bussene påtok seg å transportere andre lands fanger ut av leiren for å gjøre plass til de nyankomne skandinavene, i en bygning benevnt som Schonungsblock. Norske fanger ble kommandert til å bistå med å flytte fangene, noe som kom til å ligge på deres samvittighet for resten av livet.
Om lag 2 000 franske, belgiske, nederlandske, russiske og polske fanger ble transportert til andre leire. Disse fangene var svært syke, da Schonungsblock var en brakke for arbeidsudyktige, syke og døende fanger. Allerede under transporten døde mellom 50-100 fanger, og mange flere døde i de dårligere forhold i de andre leirene de kom til, eller i forbindelse med nye transporter, for å unngå fremrykkende allierte soldater.
De fleste transportene av fanger for SS skjedde 27.-29. mars, fra Neuengamme til underleirer i Hannover og Salzgitter og til Bergen-Belsen. Den svenske løytnanten Åke Svenson skrev:
Den siste transporten for SS skjedde så sent som den 13. april, med rundt 450 såkalte prominente franske fanger (senatorer, ledende forretningsmenn osv, fengslet etter invasjonen) som tyskerne anga skulle sendes tilbake via Sveits. Fangene skulle etter planen leveres i konsentrasjonsleiren Flossenburg (hvor de skulle hentes av sveitsisk Røde Kors). Utleveringen til Sveits viste seg å være en løgn og leiren var full, så fangene ble tatt med videre til Theresienstadt hvor de hvite bussene skulle hente 400 danske jøder.
Galina Murasjova
Galina Murasjova (russisk: Галина Мурашова; født 22. desember 1955 i Vilnius, Litauen) er en tidligere diskoskaster, som konkurrerte for Sovjetunionen. Karrierens høydepunkt er sølvmedaljen i VM 1983 i Helsingfors, bak Martina Opitz. Murasjova har en personlig rekord på 72.14 m fra et stevne i Praha 18. august 1984.
De hvite bussene
Samling i Neuengamme
Transporter den 30. mars og 2. april fra leirene Torgau, Mühlberg og Oschatz fra området rundt Leipzig hentet dansk politi og flere nordmenn; totalt 1 200. De danske politimennene ble av to danske kolonner fraktet videre til Danmark den 3.-5. april. Den 23. april ble om lag 1 000 av disse sendt videre til Sverige.
Den 29. mars fikk endelig svensk Røde Kors-personell adgang til Neuengamme, det ble fraktet inn medikamenter, tepper, sanitærartikler og mat. En skandinavisk avdeling ble etablert og forholdene ble såpass bra at fanger fra andre nasjoner fikk en negativ innstilling til de privilegerte, skandinaviske fangene.
Folke Bernadotte ankom Berlin fra Stockholm den 28. mars for nye forhandlinger med Himmler. Han skulle presse på for å få tillatelse til å overføre de skandinaviske fangene fra Neuengamme til Sverige, få tilgang til hele leiren, og hvis mulig; også ta med jødiske fanger til Sverige. Den 30. mars fikk Folke Bernadotte for første gang besøke Neuengamme, en dansk fange, J. B. Holmgård minnes:
I begynnelsen av april var de fleste skandinaviske fangene i Tyskland samlet i Neuengamme. Operasjonen dro ut; oberst Björck dro tilbake til Sverige og ny sjef for kolonnen ble major Sven Frykman. En del av personellet dro også, men etter løfte om dobling av dagslønnen, ble litt under halvparten, om lag 130 mann igjen.
Den 2. april dro en ny svensk kolonne mot Sydtyskland, de siste fangene fra Mauthausen og Dachau skulle hentes. En buss, under kommando av gruppesjef Axel Molin og med den norske legen Bjørn Heger skulle lete etter 30 fanger man på Gross Kreutz antok befant seg i området Schömberg. Forholdene var vanskelige, Molin skrev:
Danskene blir med
Den 5. april dro om lag halvparten av det svenske personell hjem og ble erstattet av dansker. Dette ble akseptert av tyskerne og svensk UD. Danskene stilte 33 busser, 14 ambulanser, syv lastebiler og fire personbiler; leder var Frants Hvass fra dansk UD. Den danske styrken ble samordnet med den svenske og fra den 8. april var «de hvite bussene» en svensk-dansk aksjon, hvor svenskene hadde kommandoen. De danske kjøretøyene var også hvitmalte, men hadde det danske flagget Dannebrog i stedet for det røde korset.
Fanger som ble holdt i regulære fengsler (tukthus) var en egen kategori, ekspedisjonen fikk først tillatelse til å hente disse i april. Den 9. april ble en blandet svensk-dansk kolonne under kaptein Folke sendt til Berlin for å hente 200 tukthusfanger; etter informasjon fremskaffet av Vogt-Svendsen. Totalt 211 tukthusfanger ble hentet fra 20 steder, blant dem Waldheim (øst for Dresden) og Dresden, Cottbus, Luckau, Zeithin og Groitsch. På vei tilbake til Neuengamme den 11. april så man for første gang en tysk bil merket som de hvite bussene; malt hvit med Røde Kors-merker. Den 15. april ble 524 tukthusfanger hentet fra Mecklenburg.
Theresienstadt
De danske jøder som ikke klarte å unnslippe arrestasjon hadde blitt deportert til Theresienstadt konsentrasjonsleir, ved byen Terezin i dagens Tsjekkia. Det drøyde innen tyskerne ga klarsignal og det hastet; de allierte frontene nærmet seg. Den tyske liasonoffiseren Rennau klarte til slutt å få Gestapos tillatelse og den 12. april startet en kolonne under kaptein Folke med 23 svenske busser, tolv svenske biler, tremotorsykler og et antall danske ambulanser med danske leger og sykepleiere.
Situasjonen i Tyskland var nå kritisk, de svenske sjåførene fikk beskjed om at reisen var meget risikabel. I siste øyeblikk forsøkte svensk UD å stoppe avreisen da man hadde fått beskjed om at sovjetiske styrker hadde blokkert veien; men kolonnen dro. Med seg fra Neuengamme hadde bussene 450 franske fanger som ifølge SS skulle til Sveits via leiren Flossenbürg; det viste seg å være en løgn og fangene ble med videre til Theresienstadt.
Den 15. april ble 423 skandinaviske jøder hentet og kunne starte på den farlige veien tilbake til Danmark. Underveis passerte man Dresden som nettopp var jevnet med jorden og hadde nattestopp ved Potsdam som samme natt ble bombet. Kolonnen nådde uskadd frem til Padborg den 17. april. Dagen etter ble de sendt med fergen over til Malmö.
«Vi åker till Sverige»
Bernadotte hadde nå ved nye forhandlinger fått klarsignal for evakuering av alvorlig syke, den første transporten gikk den 9. april fra Neuengamme; 12 svenske busser og 8 danske ambulanser. 153 fanger, de fleste sengeliggende ble kjørt til grensen mot Danmark og lastet av i Padborg hvor danskene hadde en karantenestasjon. Her fikk fangene ytterligere hvile og behandling, før de med danske busser og tog ble fraktet gjennom Danmark til København og sendt med fergen over til Malmö. Frem til den 18. april hadde 1 216 syke danske og norske fanger blitt sendt til Sverige. To dager etter, den 20. april ble alle skandinaviske fanger evakuert fra Neuengamme.
Den 19. april om kvelden ble evakuering av skandinaviske fanger fra Neuengamme diskutert i et møte på Friedrichsruh. Bernadotte, Frykmann, Richert, fra svensk side, Rennau fra tysk mens Hvass og Holm representerte dansk side. Situasjonen var i ferd med å bli akutt og de eksisterende svenske og danske kjøretøy i Friedrichsruh hadde ikke nok kapasitet til å evakuere alle fangene raskt nok. Danskene tilbød å stille ekstra kjøretøy fra Jyllandskorpset og det ble akseptert.
I alt 4 255 danske og norske fanger ble evakuert, av 120 busser var 20 svenske og 100 danske. Etter noen dager i Danmark ble så fangene sendt videre med ferge til Malmö i Sverige.
Evakuering fra Ravensbrück
Ravensbrück var en konsentrasjonsleir om lag 90 kilometer nord for Berlin, opprettet i 1938 for kvinnelige fanger. Den 8. april 1945 ble rundt 100 skandinaviske kvinnelige fanger (inkludert to franske kvinner) hentet fra leiren og kjørt direkte til Padborg i Danmark. Folke Bernadotte hadde imidlertid fått tillatelse av Himmler å hente alle syke fanger; så den 22. april kjørte en kolonne med 15 danske ambulanser fra Friedrichsruh under kaptein Arnoldson for å hente ut syke kvinner fra Ravensbrück.
Ved ankomst til leiren var det kaos, den skulle evakueres og Arnoldson fikk beskjed om at han kunne ta med alle franske, belgiske, nederlandske og polske kvinner, totalt 15 000. Arnoldson sa ja, selv om det var tre ganger så mange som de hvite bussene hadde reddet i løpet av den perioden man hadde holdt på. Ambulansene tok med 112 syke kvinner, ved ankomst Lübeck fikk Arnoldson gitt beskjed til Folke Bernadotte om behov for ytterligere transportkapasitet, og ble lovt at alle disponible ressurser skulle settes inn.
To nye kolonner kom til Ravensbrück; den ene avmarsjerte den 23. april med 786 kvinner, de fleste franske; de ble kjørt direkte til Padborg. Den andre delen av kolonnen hentet 360 franske kvinner. Den siste kolonnene ankom Ravensbrück den 25. april; tilstanden i Tyskland ble nå stadig vanskeligere med jevnlig beskytning av transporter mens frontene raskt nærmet seg. I leiren ble 706 franske, belgiske, nederlandske og polske kvinner lastet på en kolonne med danske ambulanser og lastebiler fra det internasjonale Røde Kors. Denne kolonnen ble på veien tilbake til Padborg angrepet av allierte jagerfly; minst 11 ble drept og 26 alvorlig skadet; endelig antall drepte ble oppgitt til 25.
Den siste kolonnen ledet av løytnant Svenson hadde 934 kvinner i sine 20 busser, de fleste polske; men også franske, amerikanske, engelske kvinner. Kolonnen tok nattestopp, ble beskutt fra jagerfly, men uten at noen ble skadet og ankom Padborg 26. april 1945. Dette var den siste svenske transporten før Tyskland kapitulerte. Svenskene fikk imidlertid disponere et togsett, 50 godsvogner hvor 80 fanger ble stuet inn i hver vogn; toget avgikk Ravensbrück den 25. april og ankom Lübeck den 29. april. Etter å ha fått mat gikk toget videre mot Danmark, 3 989 kvinner ble reddet med denne transporten. I løpet av noen få dager ble altså rundt 7 000 kvinner reddet fra Ravensbrück til Danmark og videre til Sverige.
De siste evakuerte
Rittmester Ankarcrona ledet den 28. april en kolonne fra det internasjonale Røde Kors til leiren Neu-Brandenburg. Kolonnen ble passert av fremrykkende sovjetiske styrker, fant 200 kvinner som var tvunget ut på marsj, og vendte tilbake til Lübeck med dem. Den tyske gestapomannen Franz Göring organiserte en togtransport fra Hamburg med 2 000 kvinner (960 jøder, 790 polakker og 250 franske), dette toget ankom Padborg den 2. mai. Denne togtransporten er ikke regnet med i Sveriges Røde Kors oversikt over hvem de reddet, men det synes uansett riktig å nevne transporten i sammenheng med de hvite bussene.
Den 30. april avgikk to svenske skip Lübeck med fanger tvunget ut på marsj fra Neuengamme, «Magdalena» hadde 223 og «Lillie Matthiessen» med 225 kvinner. Transporten med båtene hadde blitt organisert av den svenske legen Hans Arnoldsson, med hjelp av Bjørn Heger. De måtte imidlertid forlate tusenvis av fanger stuet om bord på skip som den 3. mai ble bombet av britene, den såkalte Cap Arcona-tragedien. Den siste gruppen kvinnelige fanger reiste fra København med ferge til Malmö den 4. mai.
Mottak og regnskap
I Danmark var den store mottaksstasjonen i grensebyen Padborg, her fikk fangene mat og legehjelp før videre transport innenfor Danmark til København. Reisen til Sverige gikk med ferge fra København til Malmö, og der overtok Länsstyrelsen og Civilförsvaret. Ved ankomst Sverige ble alle plassert i karantene, grunnet faren for smitte. Det var totalt 23 forlegninger, de fleste i Malmö län, med 11 000 senger. Ambulerende helsesentraler, stort sett bemannet av norske og danske leger og sykepleiere som hadde flyktet tok seg av fangene. For noen av fangene kom hjelpen for sent, 110 døde etter ankomst til Sverige; de fleste var polske fanger.
For Sverige var aksjonen med de hvite bussene en triumf som ga landet mye velvilje i fredsdagene, returferden gjennom Danmark var ekstatisk, og den 17. mai 1945 sto grev Folke Bernadotte af Wisborg på slottsbalkongen i Oslo sammen med den norske kronprinsen. Den britiske diplomaten Peter Tennant som var stasjonert i Stockholm under krigen skrev:
Fortsatt debatt
Etter den andre verdenskrigs slutt hadde aksjonen med de «hvite bussene» høy status fordi mange fanger hadde blitt reddet. Det blitt reist spørsmål ved prioriteringen av skandinaviske fanger, blant annet i Ingrid Lomfors bok Blind fläck. Debatten har gått både i svenske og norske aviser. I et innlegg i Aftenposten 14. oktober 2005 skrev flere tidligere fanger svært kritisk om Lomfors og avsluttet med:
Bernt H. Lund, tidligere fange i Sachsenhausen, var derimot positiv til at de moralske dilemmaer fangene opplevde kommer frem. I en kronikk i Aftenposten 20. august 2005 skrev han at de skandinaviske fangene stort sett ikke var de som ble behandlet dårligst, om skammen ved å bli behandlet bedre, og avsluttet med:
Om transportene for SS: Selve opplevelsen av å bli hentet av svenske Røde Kors – fangene forstod det som om de var reddet, for så å bli «dumpet» i like ille eller verre forhold som de kom fra – ble oppfattet som et sjokk og et svik av dem som opplevde det. De svenske sjåførene ble sterkt påvirket av oppdraget, løytnant Gösta Hallquist skrev i sin dagbok:
Om flere hadde overlevd hvis de hadde blitt i Neuengamme er umulig å si, da mange av fangene fra leiren ble plassert på skip, som siden ble bombet og senket av britiske fly. At Røde Kors' regler om lik behandling av alle ble brutt ved denne hestehandel med SS er dog et faktum.
Historikeren Kjersti Dybvig sier at de norske jødene ikke automatisk fikk være med:
Entitetsintegritet
Enhetsintegritet er det samme som å si at hver rad i en tabell representerer en enkelt forekomst av enhetstypen modellert av tabellen. Kravet om entitetsintegritet stammer fra Edgar Frank Codd sin banebrytende artikkel om at en primærnøkkel til en entitet eller noen del av denne aldri kan ta en nullverdi. Relasjonsmodellen sier at enhver relasjon (eller tabell) må ha en identifikator kalt primærnøkkel på en slik måte at hver rad av samme relasjon kan identifiseres på bakgrunn av innholdet, altså ved en unik og minimal verdi.
Primørnøkkelen er et ikke en tom mengde attributter (eller kolonner). Det samme formatet gjelder for fremmednøkler fordi hver fremmednøkkel samsvarer med en allerede eksisterende primærnøkkel. Hver av attributtene som er en del av en primærnøkkel (eller av en fremmednøkkel) må ha dataverdier (for eksempel tall, bokstaver eller typografiske symboler), men ikke datamerker (også kjent som NULL-merker i SQL-verdenen). Morfologisk er en sammensett primærnøkkel i en stasjonærtilstand: Dersom primærnøkkelen blir redusert vil den miste egenskapen at den identifiserer hver rad i sin relasjon, men dersom den blir utvidet vill primærnøkkelen være redundant.
Disney Channel
Disney Channel er en amerikansk TV-kanal for barn som viser serier og filmer fra Disney-universet. Disney Channel startet sendingene 18. april 1983, mens kanalen ble lansert i Norge i 2003. Disney Channel har to søsterkanaler, Disney XD og en kanal som sender programmer rettet mot to- til fem-åringer kalt Disney Junior (tidligere Playhouse Disney). Tidligere fantes det også en kanal som het Toon Disney. Denne tv-kanalen var egnet for barn mellom 7-15 år.
Den skandinaviske varianten sender tre ulike lydspor for hvert av språkene (dansk, norsk og svensk), men med samme bilde. Alt er ikke dubbet og derfor blir f.eks. Phil fra fremtiden og Cory i Det Hvite Hus tekstet på de respektive språk. Teksting blir også brukt under Disney 365, Disney Channel Games og så videre.
Disney Channels nåværende logo har vært i bruk siden 2014. I Norge hadde kanalen i 2004 en markedsandel i målgruppen 3-11 år på 1,9 prosent, en markedsandel som i 2005 vokste til 8,7 prosent.
Containerskip
Containerskip eller konteinerskip kalles også for lo-lo (fra engelsk lift-on-lift-off, på norsk løft-på-løft-av) i motsetning til ro-ro (roll-on-roll-off eller rull-på-rull-av på norsk) og har tatt en stadig voksende markedsandel siden de ble introdusert på midten av 1960-tallet. Disse skipene er tilpasset transporten av isocontainere. I 1998 fantes det 2 274 containerskip som i antall utgjorde 5,9 % av verdens handelflåte og 7,8 % av den samlede tonnasje. Til sammenligning representerte passasjerskip 9 % av flåten, men kun 0,7 % av tonnasjen. Marsjfarten for containerskip er normalt høy og ligger ofte på rundt 25 knop.
Det finnes tre hovedtyper containerskip, container, panamax og post-panamax. Navnet panamax kommer av Panamakanalen og sier noe om størrelsen på selve skipet. Et panamaxskip kan ha en maksimumsbredde på 32,25 meter og ha en dødvekt på 33 000-35 000 tonn som er maksimumsstørrelsen for å seile gjennom kanalen. De minste skipene - container - ligger på ca. 1 000-1 500 TEU (1 TEU = en tyvefots container). Panamax har en kapasitet på rundt 4 000 TEU, og de største - post-panamax - kan frakte rundt 6 000 TEU. Verdens største containerskip (per 2007) er «Emma Mærsk», som har en kapasitet på 11 000 TEU.
I tillegg til disse finnes det også såkalte feeder-skip som går mellom havnene. Ofte er det hverken økonomisk eller praktisk mulig å seile de større containerskipene til alle havner. Derfor anløper de gjerne bare de store containerterminalene (f.eks. Hamburg og Rotterdam). Mellom de små og store havnene går så de mindre containerskipene og plukker opp containere og samler dem sammen til de store hvor de så blir overført til de store skipene.
En av Nordens (og verdens) største operatører av containerskip er det danske rederiet A.P. Møller – Mærsk med en flåte bestående av ca. 500 containerskip.
Når Emma Maersk ble ferdig i 2006 ble den verdens største containerskip. Siden har det danske rederiet Maersk fått laget flere søsterskip i samme størrelse. Containerskipet har en kapasitet på å frakte 15,000 20 fots containere, og når hver 20 fots container kan inneholde 14 tonn, kan Emma Maersk frakte 210,000 tonn i tillegg til sin egen vekt. Emma Maersk er 397 meter lang, og har en marsjfart på 25,5 knop.
Polens riksvåpen
Polens riksvåpen består av en hvit ørn på en rødfarget bunn. Ørnen bærer en krone, og har et gyllent nebb og gylne klør. I Polen kalles riksvåpenet vanligvis for Den hvite ørn (polsk Orzeł Biały).
Dagens utgave av riksvåpenet stammer fra 1927. Den hvite ørnen forekommer på mynter fra kong Bolesławs tid, og var i begynnelsen piastenes familievåpen. Den hvite ørnen ble gjort til nasjonalsymbol av Przemysł II i 1295.
Polakkene har en velkjent legende om riksvåpenets opprinnelse: ifølge historien gikk de tre høvdingbrødrene Lech, Czech og Rus hver sin vei og opprettet hvert sitt rike. Czech ble far til tsjekkerne og Rus til rutenerne. Da Lech kom til en plass i det nåværende Polen der han søkte ly for natten, så han en hvit ørn fly opp fra sitt reir mot den røde solnedgangen, hvilket forklarer den røde bakgrunnen på våpenet. Begeistret bestemte han seg for å slå seg ned der, og plasserte ørnen i sitt våpen. Her grunnla Lech ifølge legenden Polens første hovedstad, som han kalte Gniezdno (i dag Gniezno), fra ordet gniazdo (reir).
Liste over norske vitenskapelige tidsskrift
Liste over norske vitenskapelige tidsskrift inneholder alle tidsskrift utgitt i Norge som av Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste er rangert på nivå 1 eller nivå 2 i Norsk vitenskapsindeks. Listen revideres årlig som en del av å gi publikasjonspoeng for forskning («tellekantsystemet''»).
For at en publikasjon skal klassifiseres som vitenskapelig, må den oppfylle alle disse fire krav
Eksterne lenker
''
Sentrum 2 (Oslo)
Sentrum 2 er et delområde (SSB) som er fordelt på Sentrum og bydelene Grünerløkka og St. Hanshaugen i Oslo. Delområdet består av tolv grunnkretser (roder) og dekker et areal på 1,02 km².
Avgrensning
Sentrum 2 omfatter blant annet strøkene Hammersborg, Fredensborg og Haunsmannskvartalene. Grenseopptrekkingen rundt delområdet følger Grensen fra Stortorvet, deretter Pilestredet, Stensberggata, Ullevålsveien, Rosings gate, Akersveien, skrenten sør og sørøst for bebyggelsen i Westye Egebergs gate ned til bunnen av Kjærlighetsstien, Maridalsveien, Møllerveien, Akerselva, Grønland (gate), Nylandsveien, Oslo S spor 1, Biskop Gunnerus' gate og Kirkeristen tilbake til Stortotvet.
Grunnkretser
Sentrum 2 /rode 1 har et areal på 0,09 km² og omfatter området sør for St. Olavs plass, mellom Pilestredet og Akersgata. Grensen går fra Professor Aschehougs plass, Grensen, Akersgata, St. Olavs gate og Pilestredet tilbake til Professor Aschehougs plass. I grunnkretsen ligger blant annet Tinghuset, i tillegg til vestsiden av Akersgata, som huser både kjente avisredaksjoner og noen av regjeringens departementer.
Sentrum 2 /rode 2 har et areal på 0,03 km² og består av to kvartaler avgrenset i sør av St. Olavs gate, i øst av Ullevålsveien, i nord av Nordahl Bruns gate og i vest av Pilestredet. Langes gate, som går nordover fra St. Olavs plass, skiller de to kvartalene. I grunnkretsen ligger blant annet Kunstindustrimuseet og Edvard Munch videregående skole.
Sentrum 2 /rode 3 var en grunnkrets til og med 2016. Fra og med 1. januar 2017 er den delt i grunnkretsene Sentrum 2 /rode 12 og Sentrum 2 /rode 13.
Sentrum 2 /rode 5 har et areal på 0,2 km² og omfatter et større område i den nordøstlige delen av Oslo sentrum. Grensen følger Stortorvet, Kirkeristen, Storgata, Bernt Ankers gate, Kristparken, Schandorffs plass, Akersgata og Grensen. En rekke kjente bygninger ligger innenfor grunnkretsens grenser, deriblant Regjeringskvartalet. I samme område som Regjeringskvartalet ligger Høyesteretts hus, Deichman bibliotek og kirkene Trefoldighetskirken og Svenska Margaretakyrkan. Rundt Youngstorget ligger Folketeaterbygningen, Folkets Hus og Møllergata 19 («Justispalasset»), og ved Arbeidersamfunnets plass finner man Samfunnshuset, Sentrum Politistasjon og Torggata Bad. Viktige kulturarenaer som Sentrum Scene og Rockefeller Music Hall finner man i disse bygningene. Ved Stortorvet ligger Christiania Glasmagasin og Stortorvets Gjæstgiveri.
Sentrum 2 /rode 6 har et areal på 0,05 km² og ligger på Fredensborg. Kristparken og Møllergata skole ligger i grunnkretsen. Grensen følger sørsiden av Kristparken, Møllergata, Rosteds gate og Fredensborgveien.
Sentrum 2 /rode 8 har et areal på 0,04 km² og består av fem kvartaler i Hausmannsområdet. Grensen følger Torggata, Hausmanns gate, Møllergata og Bernt Ankers gate. I grunnkretsen ligger Oslo Sportslager, samt en rekke kafeer og utesteder langs Torggata.
Sentrum 2 /rode 9 har et areal på 0,05 km² og består av fem kvartaler i Hausmannsområdet. Grensen følger Storgata, Hausmanns gate, Torggata og Bernt Ankers gate. Det ligger kafeer og utesteder langs både Torggata og Storgata, og grunnkretsen huser dessuten hovedkontorene til både Utlendingsdirektoratet (UDI) og Utdanningsforbundet.
Sentrum 2 /rode 10 har et areal på 0,16 km² og ligger langs Akerselvas østside. Den strekker seg fra Vaterlands bru til gangbrua ved Elvebakken. Grensen følger Brugata, Akerselva, Østre Elvebakke, Hausmanns gate og Storgata. I grunnkretsen ligger blant annet Kulturkirken Jakob, Ankerområdet, med både hotell, hostel og studentboliger, og legevakten i Storgata.
Sentrum 2 /rode 11 har et areal på 0,13 km² og ligger i Oslo sentrum. Grensen skiller Oslo S og Posthuset, og følger deretter veggen langs spor 1 på Oslo S, Nylandsveien, Grønland, Vaterlands bru, Brugata, Storgata, Kirkeristen og Biskop Gunnerus' gate. En rekke kjente bygninger ligger i grunnkretsen, deriblant Posthuset, Oslo Plaza, Oslo Spektrum, Galleri Oslo (med bussterminalen) og kjøpesentrene Oslo City og Gunerius.
Sentrum 2 /rode 12 (0,1 km²) omfatter Pilestredet park og noen tilstøtende kvartaler. Grunnkretsen var til og med 2016 en del av den tidligere grunnkretsen Sentrum 2 /rode 3. Grensen følger Nordahl Bruns gate, Langes gate, Frimanns gate, Ullevålsveien, Stensberggata og Pilestredet. Oslo Katedralskole ligger i grunnkretsen. Det gjør også deler av Oslomet – storbyuniversitetets campus i Oslo.
Sentrum 2 /rode 13 (0,04 km²) omfatter fire kvartaler mellom Pilestredet park søndre del av Vår Frelsers gravlund. Grunnkretsen var til og med 2016 en del av den tidligere grunnkretsen Sentrum 2 /rode 3. Grensen følger Nordahl Bruns gate, Ullevålsveien, Frimanns gate og Langes gate. Kvartalet består av boliger i bygårder med forretninger på gateplan.
Befolkning
Befolkningsutvikling i delområdet og grunnkretsene (tall fra SSB).
Indias nasjonalvalg 2009
India avholdt nasjonalvalg – det største politiske, demokratiske prosess i verden – til det 15. Lok Sabha i 5 faser, 16. april, 22. april/23. april, 30. april, 7. mai og 13. mai 2009.
Valgordning
Ifølge den indiske konstitusjonen må valg for Lok Sabha (underhuset) under normale omstendigheter, avholdes minst hvert femte år. Perioden for det 14. Lok Sabha utløp den 1. juni 2009.
Valget ble ledet av Election Commission of India, som anslo 714 millioner stemmeberettigede, en økning på 43 millioner etter 2004-valget. I nasjonalbudsjettet presentert i februar 2009 ble 1,120 rupi (176 millioner €) bevilget for valget.
Uro under valget
Mer enn seks millioner mennesker hadde i oppdrag å holde ro og orden under valgmåneden. Maoister øst i India drepte elleve personer i to angrep den første valgdagen. Det første angrepet fant sted i delstaten Jharkand der syv sikkerhetsvakter og to sivile ble drept av en landmine og geværskudd. I nabodelstaten Bihar ble to sikkerhetsvakter skutt og drept og en tredje såret.
Valgplan
16. april – Andhra Pradesh, Arunachal Pradesh, Assam, Bihar, Jammu & Kashmir, Kerala, Maharashtra, Manipur, Meghalaya, Mizoram, Nagaland, Orissa, Uttar Pradesh, Chhattisgarh, Jharkhand, Andaman & Nicobar Islands, Lakshadweep
22.april – Manipur
23. april – Andhra Pradesh, Assam, Bihar, Goa, Jammu & Kashmir, Karnataka, Madhya Pradesh, Maharashtra, Orissa, Tripura, Uttar Pradesh, Jharkhand
7. mai – Bihar, Haryana, Jammu & Kashmir, Punjab, Rajasthan, Uttar Pradesh, West Bengal, Delhi
13.mai – Himachal Pradesh, Jammu & Kashmir, Punjab, Tamil Nadu, Uttar Pradesh, West Bengal, Uttarakhand, Chandigarh, Puducherry
Boney M.
Boney M. var en tysk-karibisk sang-gruppe som sang disco, pop og funk som hadde sin glanstid på 1970-tallet. Gruppen ble dannet av den tyske musikkprodusenten og låtskriveren Frank Farian og var opprinnelig basert i Vest-Tyskland. De fire opprinnelige frontfigurene var jamaicanskfødte Liz Mitchell og Marcia Barrett, Maizie Williams fra Montserrat og Bobby Farrell fra Aruba. Gruppen ble dannet i 1976 og ble populære under discoperioden sent på 1970-tallet. Bandet har solgt mer enn 150 millioner plater verden over og er kjent for sine internasjonale hits inkludert «Daddy Cool», «Brown Girl In The Ring» «Ma Baker», «Belfast», «Sunny», «Rasputin», «Mary's Boy Child – Oh My Lord» og «Rivers of Babylon».
Med over 150 millioner solgte plater over hele verden er de sammen med ABBA den mest kjente gruppa fra 1970-tallet. De var blant annet kjent i Afrika, Australia og Asia. De er også kjent for låten «Hooray! Hooray! It's a Holi-Holiday» (en akklimatisert versjon av oldtime-melodien Polly Wolly Doodle).
Singler
Topp 20 på VG-lista
Nes kirke (Gran)
Nes kirke er en korskirke fra 1730 i Gran kommune, Innlandet fylke. Sognekirke i Brandbu menighet. Kirken erstattet den gamle kirken fra middelalderen som stod noen meter fra dagens kirke.
Byggverket er i tømmer og har 400 plasser.
Pipeorgel fra Gebrüder Mayer Orgelbau, Feldkirch-Altenstadt, bygget i 1996.
Munkehagen (festival)
Munkehagen er en gratis kunst- og kulturfestival som arrangeres årlig i Stavanger.
Munkehagen har blitt arrangert hver år siden 2010, og er en festival som presenterer kunst, konserter, vegetarisk mat, Yoga, Litteratur, Musikk & alternativ kultur.
Festivalen arrangeres av flere Stavanger-baserte kulturaktører, deriblant musiker Sturle Dagsland, og ble i 2016 avholdt 6. august 2016. Publikumsantallet er på ca 2000.
Gammelarameisk
Gammelarameisk henviser til et tidligere utviklingsstadium av arameisk, et semittisk språk, i Midtøsten og den fruktbare halvmåne. Gammelarameisk var en del av de nordvestlige semittisk språkgruppene som også omfattet kanaanittiske språk som hebraisk og fønikisk. Gammelarameisk hadde sin sentrale fase da det ble offisielt språk for Akamenide-dynastiet i Perserriket (500 f.Kr.) og ble den dominerende østlige dialekten for handel og diplomati i Mesopotamia, Levanten og oldtidens Egypt.
Gammelarameisk som begrep synes å ha blitt benyttet av en del forfattere som viser til det samme fenomen som er kalt for «oldtidens arameisk» av andre skribenter. Dette har ført til betydelig forvirring, og det er derfor nyttig å diskutere terminologien til to ledende figurer innenfor arameisk forskning, Joseph Fitzmyer og Klaus Beyer, som begge atskiller seg betydelig i sine analyser av ulike epoker av arameisk og således også i deres bruk av begrepet for å beskrive disse periodene.
Fitzmers skjema
Joseph Fitzmers artikler er noe tidligere og har kategorier som er lettere å forstå og huske enn hans kollega. Fitzmyer forelegger en gjenkjennelse av fem faser i utviklingen av arameisk.
I dette skjema forsøker Fitzmyer ikke å benytte begrepet «oldtidens arameisk» i det hele tatt, og han benytter ikke begrepet «gammelarameisk» for noe senere enn rundt 700 f.Kr. For ham faller alle arameiske skrifter etter år 700 f.Kr. inn under hva han kaller «offisielt arameisk».
Beyers skjema
Klaus Beyer, på den annen side, benytter seg av begrepet «gammelarameisk» for å dekke ikke bare skriftene før offisiell arameisk, men inkluderer også offisielt arameisk i seg selv. Således benytter han seg av begrepet «gammelarameisk» for å referere til alt som er skrevet fram til rundt år 200 e.Kr. Ettersom Beyers klassifisering av «gammelarameisk» er langt mer omfattende enn Fitzmyers benytter Beyer begrepet «oldtidens arameisk» for å referere til den tidligste perioden som er karakterisert som gammelarameisk av Fitzmyer. Det kan også merkes at hva Fitzmyer kaller for mellomarameisk er inkludert inn under rubrikken gammelarameisk av Beyer, mens Beyers mellomarameisk begynner etter 200 e.Kr. og således tilsvarer til Fitzmeyers Senarameisk. Beyers klassifisering kan således bli oppsummert som følgende:
Kafé
En kafé eller kafe er et serveringssted og en offentlig og sosial møteplass som er en mellomting mellom en restaurant og en bar. Som det fremgår av navnet, er slike steder forbundet med servering av kaffe, men vareutvalget omfatter gjerne også andre drikker, kaker og varme og kalde småretter. Dette er også opprinnelsen til kafeene, som ble populære samlingssteder i Europa på 1600-tallet nettopp ved introduksjonen av kaffe.
Gjestene i en kafé sitter vanligvis ved småbord og serveringen foregår ved bordene, i motsetning til en kafeteria, hvor man henter maten fra en disk. Kafeer er typisk åpne på dagtid og ikke seint utover kveldene.
Ordet «kafé» har lik skrivemåte både på bokmål og nynorsk.
Mononukleose
Mononukleose, også kalt infeksiøs mononukleose (latin: mononucleosis infectiosa), kjertelfeber, monocyttangina eller kyssesyke, er en akutt virusinfeksjon forårsaket av Epstein-Barr-viruset.
Sykdommen er en infeksjonssykdom som forårsakes av Epstein-Barr-viruset (EBV). Sykdommen kan være vanskelig å påvise, men med blodprøver kan det sees øket antall monocytter som er en type hvite blodlegemer, og det kan taes antistoffanalyser. Ofte forløper sykdommen med symptomer som ved forkjølelse eller lett influensa. Barn og ungdom i alderen 12–26 år kan være mer utsatt for kraftigere symptomer, som hovne mandler, hovne lymfeknuter og forstørret milt. I sjeldne tilfeller forekommer det respirasjonsvansker i forbindelse med hovne mandler. Dersom milt/lever er så mye forstørret at det kan være mulighet for milt- eller leverruptur, bør pasienten innlegges. Andre vanlige symptomer er trøtthet, slapphet og feber.
Opphøgde potteter
Opphøgde potteter har flere betydninger:
Mononukleose
Inkubasjonstiden er 30–50 dager, og man er smittebærer så lenge man har akutte symptomer. Etter sykdomsfasen er over, og så lenge du føler deg frisk finnes det ingen forskning som tilsier at man skal ha avholdenhet fra blant annet kyssing. Viruset ligger i spyttet, og det er dråpesmitte, det vil si at viruset smitter ved slim og spyttkontakt fra en smittebærer. Som oftest er det kyssing (derav oppnavnet Kyssesyke), lån av andres flasker og hosting som er årsakene til smitten. Det er vanligst å videreføre smitte før og etter sykdomsutbruddet, fordi man ikke vet at man er smittebærer.
De tre musketerer (1993)
De tre musketerer (orig. The Three Musketeers) er en film fra 1993, produsert av Walt Disney Pictures og Caravan Pictures. Filmen ble regissert av Stephen Herek, manuskript ble skrevet av David Loughery, og det meste av filmen ble spilt inn i Østerrike. Charlie Sheen, Kiefer Sutherland og Oliver Platt har hovedrollene som de tre musketerer. Filmen er løst basert på romanen The Three Musketeers (Les Trois Mousquetaires) av den franske forfatteren Alexandre Dumas.
Mononukleose
Sykdommens første referanse finner vi helt tilbake i 1889, mens smittestoffet først ble påvist i 1967.
De tre musketerer (1993)
Filmen ble delvis forandret fra den originale historien, og den tok enkelte friheter med fransk historie. Charlie Sheen ble opprinnelig ønsket som karakteren Porthos før han fikk rollen som Aramis. Kiefer Sutherland, Chris O'Donnell og Oliver Platt gjennomgikk seks uker med fekting og riding på hest i forkant av innspillingen. Charlie Sheen gikk glipp av dette fordi han var opptatt med filmen ''Hot Shots! Part Deux''. Brad Pitt og Stephen Dorff takket nei til rollen som D'Artagnan. Jean-Claude Van Damme, Johnny Depp og Gary Oldman skal ha vært ønsket av Disney til forskjellige roller i filmen. Winona Ryder ble vurdert for rollen som Milady de Winter, men Rebecca De Mornay fikk den isteden.
Sammendrag.
Året er 1625 i Frankrike. D'Artagnan (Chris O'Donnell) vil følge i sin avdøde fars fotspor, og reiser til Paris i håp om å bli medlem av musketerene som har sverget på å beskytte kongen av Frankrike. I musketerenes hovedkvarter, har kaptein Rochefort (Michael Wincott) oppløst musketerene etter ordre fra kongens minister kardinal Richelieu (Tim Curry), angivelig fordi de skal verve seg til infanteriet før den nært forestående krigen mot England. Rochefort nevner til kardinalen at det er tre medlemmer som ikke var til stede under oppløsningen av musketerene, henholdsvis Athos (Kiefer Sutherland), Porthos (Oliver Platt) og Aramis (Charlie Sheen).
Mononukleose
Diagnostikk
Mononukleose påvirker leveren og fører til leverbetennelse i 90 % av tilfellene. Leverbetennelsen er mild, og leveren blir helt fin igjen. Også milten påvirkes av mononukleose, den blir større og mer skjør enn vanlig. Ved trykk eller slag mot magen er det fare for at leveren eller milten kan sprekke.
De tre musketerer (1993)
Sammendrag.
I Paris møter D'Artagnan tilfeldigvis de samme tre musketerer, og han aksepterer en duell med hver av dem. Men før duellene kan begynne kommer kardinalens livvakter med ordre om å arrestere de gjenværende musketerene. D'Artagnan er offisielt ingen musketer og kan gå fri, men han slår seg sammen med musketerene i den påfølgende kampen og blir derfor regnet som medskyldig. Da flere av kardinalens vakter ankommer, ledet av kaptein Rochefort, blir d'Artagnan arrestert. Han prøver å rømme og overhører en samtale mellom kardinal Richelieu og Milady de Winter (Rebecca De Mornay). Kardinalen ber Milady levere en signert traktat til hertugen av Buckingham i England. Før D'Artagnan kan å se hvem kardinalens sendebud er, blir han tatt av kaptein Rochefort, avhørt av kardinalen, og sendt til giljotinen neste morgen. D'Artagnan blir reddet av Porthos, Aramis og Athos i tide.
D'Artagnan nevner kardinalens planer, og musketerene vil avsløre Richelieu og bevise at han er skyldig i landsforræderi. Samme kveld stanser d'Artagnan og de tre musketerer ved et lite vertshus for å hvile. Athos forteller en historie om en greve som forelsket seg i en vakker kvinne, før han oppdager at kvinnen var en forbryter som skulle henrettes. Greven overgir kvinnen til myndighetene til tross for at han elsket henne. Neste morgen blir de overassket av Richelieus menn. Athos sender D'Artagnan i forveien for å avskjære kardinalens sendebud, men d'Artagnan besvimer av utmattelse kort tid senere. Når han våkner ligger han i sengen til Milady de Winter. D'Artagnan vet ikke at Milady er kardinalens spion og han forteller henne om sine planer, hvorpå hun prøver å drepe ham.
Milady de Winter tar med seg D'Artagnan til en båt med kurs for England, men mannskapet blir drept av Porthos og Aramis. Milady prøver å rømme, men blir stanset av Athos, som gjenkjenner henne som Sabine. Athos blir overrasket over å se henne, fordi han trodde hun var død. Det blir snart åpenbart at det er han som er greven og at Sabine var kvinnen han forrådte. Rett før Sabine skal henrettes avslører hun at Richelieus plan er å myrde kongen for å ta over makten i Frankrike. Porthos, Athos og Aramis samler i all hemmelighet resten av musketerene, og reiser til Paris før kongens bursdag. Richelieu og Rochefort skaffer en skarpskytter som skal drepe kongen. D'Artagnan klarer såvidt å stanse ham i tide, og skuddet bommer på kongen. Kardinalen påstår at det var de tre musketerene som står bak drapsforsøket. En kamp mellom musketerene og kardinalens vakter oppstår. Richelieu tar kongen og dronningen som gissel under slottet.
Aramis prøver å stoppe kardinalen, men Richelieu skyter ham med en pistol. Athos dueller med Rochefort da d'Artagnan bryter inn og vil slåss mot Rochefort selv. Under duellen røper Rochefort at det var han som personlig drepte d'Artagnans far mange år tidligere. I det Rochefort skal sette inn nådestøtet klarer d'Artagnan å drepe ham. Athos og Porthos finner den bevisstløse Aramis som plutselig våkner. Det viser seg at skuddet ble stanset av et lite kors som Aramis gikk med under klærne. De følger etter Richelieu for å finne kongen og dronningen, og deler seg opp for å lete. Athos og Porthos finner kardinalen sammen med kongen og dronningen i en liten båt på en liten elv som renner under slottet. Athos sier de har bevis for Richelieus forræderi, men Richelieu synes ikke å bry seg. Båtføreren fjerner kappen sin, og det viser seg at det er Aramis. Han prøver å pågripe kardinalen, men kongen stopper ham og slår ned Richelieu selv, slik at han havner i elven. Dette er siste gang Richelieu vises i filmen. Alle musketerene blir gjeninnsatt som kongens livvakter. Sammen med Athos, Aramis og Porthos blir d'Artagnan hedret i en seremoni. D'Artagnan blir offisielt innsatt som musketer. D'Artagnan roper, "All for one ..." og resten av musketerene roper: "and One for All!"
Mononukleose
Sykdomstegn
I begynnelsen er pasienten noe slappere og trettere enn vanlig, og har kanskje hodepine og litt feber. I løpet av en uke får noen sår hals, svelgvansker og dårlig ånde. Mandlene hovner opp og får et gråhvitt belegg. Noen få av pasientene kan få store smerter i mage og rundt milten. De fleste får opphovnede lymfekjertler (oftest på halsen, i armhulene eller i lyskene). Undersøkende lege kan eventuelt kjenne at leveren og milten er opphovnet.
Hvor syk?
Noen blir veldig syke, andre bare litt. Symptomene går i de fleste tilfellene over i løpet av 1 til 4 uker. Enkelte er trette og slappe lenge etter dette (opptil 2–3 måneder). Små barn kan ha mononukleose uten å få symptomer. Jo eldre man er om man smittes av mononukleose, jo hardere er ofte sykdommen.
Å stille diagnosen
En blodprøve kan vise om det foreligger mononukleose. Det finnes enkelte spesielle laboratorietester (Monospot) som kan gi sikker informasjon om det foreligger mononukleose. På blodutstryk kan det sees at en type hvite blodlegemer, lymfocytter (cytotoksiske CD8+ T celler), foreligger i betydelig øket antall. Lever-transaminaser, som er enzymer som lekker ut i blodet fra syke leverceller, kan sees i noe økede mengder i blodprøvene.
Behandling
Ettersom mononukleose skyldes et virus, finnes ingen legemidler som kan helbrede sykdommen. Det antas at fysisk aktivitet kan forlenge rekonvalesentperioden. Dersom leverfunksjonen er svekket, bør man avstå fra alkohol og paracetamol til leverprøvene er blitt normale.
Ettersykdommer
Hos noen pasienter med myalgisk encefalopati eller kronisk tretthet, kan det sees økede antistoffer mot Epstein-Barr-virus. Det har vært antatt at viruset har utløst den sykdommen.