cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Groklaw
Groklaw er en blogg som ble opprettet av Pamela Jones for at hun kunne lære seg blogging og for se hva dette kunne brukes til. Prosjektet startet etter en samtale med en advokatkollega, der det blant annet ble diskutert om hun skulle skrive i bloggen hans. Hun kunne ingenting om blogging og opprettet derfor selv en blogg. Over tid har den i stadig økende grad fokusert på hennes favorittemne: Jus.
Det første innlegget i bloggen var "The Grokster Decision - Ode To Thomas Jefferson", en artikkel om fildelingens virkninger for musikkindustrien. Ganske snart ble hovedfokuset å følge rettssaken mellom IBM og SCO. SCO saksøkte IBM for å ha bidratt med programkoder til Linux som SCO mente å ha rettigheter til som formell eier av Unix. Saken har pågått fra 2003 og er forventet avsluttet i 2008. SCO har ikke klart å vise at de eier Unix, men dette er sentralt i en annen rettssak. De har heller ikke vist at det finnes kildekode i Linux som kommer fra Unix på tross av at dette har vært krevd av retten i 2 år. Saken har generert flere andre rettssaker, blant annet mellom Novell og SCO da Novell mener å eie de formelle Unix-rettighetene. Microsoft har støttet SCO økonomisk i denne saken, trolig med $50 000 000. 10. august 2007 avgjorde retten at det faktisk er Novell, og ikke SCO som eier rettighetene til UNIX og UnixWare, noe som nødvendigvis ødelegger hele saken SCO kjører mot IBM i retten.
Fuglevinger
Levevis
Fuglevinger tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Groklaw
Nettstedet er etter hvert blitt meget populært, og brukes stadig mer som nettsted for diskusjon av jus i samband med informasjonshåndtering, open source og intellectual property.
Fuglevinger
Truet
Fuglevinger er utbredt sørøst i Asia. Flere av artene er truet og er oppført på IUCN rødliste. Grunnen er at de er store og vakre sommerfugler som er populære å samle og har økonomisk betydning som en vare som selges. Alle arter av fuglevinger, også de som er ganske vanlige, er oppført på CITES'liste (Appendix II) over arter der internasjonal handel skal være under spesiell kontroll.
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdene mellom fuglevingenes delgrupper og slekter er avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje.
De fleste arter av fuglevinger har et stort antall underarter eller varianter og vanligvis finnes flere synonymer.
Ivano Brugnetti
Ivano Brugnetti (født 1. september 1976 i Milano) er en italiensk friidrettsutøver. Han er verdensmester på 50 km kappgang og olympisk mester på 20 km.
Fylkesvei 330 (Hedmark)
Fylkesvei 330 i Hedmark gikk mellom Rinden og Borrud i Eidskog. Veiens lengde var 4,7 km.
Ivano Brugnetti
Brugnetti gjorde seg første gang bemerket under VM 1999 i Sevilla, der han gikk inn til andreplass på 50 km, bak russeren German Skurigin. Over to år senere, i november 2001, bekjentgjorde IAAF at man hadde funnet det forbudte middelet gonadotropin i russerens urinprøve. Dermed ble Skurigin diskvalifisert, og Brugnetti ble utropt til verdensmester.
Fylkesvei 330 (Hedmark)
2019 ble veien erstattet av delstrekninger av fylkesvei 1968 og fylkesvei 1970.
Ivano Brugnetti
Sin andre tittel vant Brugnette under OL 2004 i Athen. I temperaturer på nesten 40 °C henviste han forhåndsfavoritten, europamesteren Francisco Javier Fernández fra Spania til andreplass.
ISO 3166-2:EH
ISO 3166-2:EH er Vest-Saharas del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Organization for Standardization, som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
Det er for tiden ikke definert noen ISO 3166-2-koder for Vest-Sahara.
Vest-Sahara, som er et omstridt område mellom Marokko og Den saharawiske arabiske demokratiske republikk, har offisielt ISO 3166-2 alfa-2-koden EH. Selv om det ikke er definert noen ISO 3166-2-koder for Vest-Sahara ligger følgende regioner, provinser og prefekturer i Vest-Saharas territorium, og er tildelt koder under Marokkos del av ISO 3166-2:
Harry Wilson
Harry Wilson (født 22. mars 1997) er en walisisk fotballspiller som spiller for den engelske klubben Fulham FC.
Landslaget
Han ble tatt ut i EM-tropp til EM i fotball 2021.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
HANEN
HANEN (tidligere Norsk Bygdeturisme og Gardsmat) er en bransje- og markedsorganisasjon for alle virksomheter innen bygdeturisme og gardsmat i Norge. Organisasjonen ble stiftet i 2004 ved at de to tidligere organisasjonene – Norsk Bygdeturisme og Norsk Gardsmat – ble slått sammen. Under landsmøtet i 2009 fusjonerte Norsk Bygdeturisme og Gardsmat med Norsk Innlandsfiskelag. Den nye organisasjonen fikk navnet HANEN.
Oddrun Samdal
Oddrun Samdal (født 1967) er en norsk professor i helsefremmende arbeid (helsepsykologi) ved Universitetet i Bergen. Samdal er viserektor for utdanning ved Universitetet i Bergen (2013-2017, 2017-). Oddrun Samdal var kandidat til rektorvalget ved Universitetet i Bergen for perioden 2021-2025. Hun fikk 37,5 prosent av stemmene, mens Margareth Hagen fikk 62,5 prosent av oppslutningen. Samdal vant knepent de administrativt ansatte sine stemmer, men ble slått av Hagen i oppslutning hos forskerne og blant studentene.
Akademisk karriere
Etter avlagt doktorgrad (dr.philos.) i 1999 har Samdal hatt stilling som postdoktor, førsteamanuensis og fra 2007 professor ved Institutt for helse, miljø og likeverd ved Det psykologiske fakultet. Samdals forskningsfelt er vekselvirkninger mellom læringsmiljø, trivsel i skolen, helsevaner og livskvalitet. Samdal har publisert mer enn 100 fagfelle-evaluerte artikler, bokkapitler og har vært redaktør av to bøker.
Samdal har siden 1999 vært ansvarlig for databanken i den internasjonale WHO-studien "Health behaviour in school-aged children" som inkluderer over 50 land, og vært forskningsleder for den den norske noden av studien i samme periode. Samdal har også vært arbeidspakkeleder i flere EU-prosjekter.
Fjernsynstårnet Østens Perle
Fjernsynstårnet Østens Perle (Oriental Pearl Tower, kinesisk: 东方明珠塔, pinyin: Dōngfāng Míngzhūtǎ) er et fjernsynstårn i Shanghai i Kina. Tårnet ligger ytterst på Lujiazui i Pudongdistriktet, ved Huangpuelvens bredd rett overfor The Bund.
Oddrun Samdal
Ledererfaring
Oddrun Samdal er viserektor ved Universitetet i Bergen, først perioden 2013-2017 og nå 2017-. Samdal har også vært instituttleder ved Institutt for utdanning og helse (2004-2005) og visedekan for utdanning ved Psykologisk fakultet (2005-2009).
Fjernsynstårnet Østens Perle
Det ble tegnet av Jia Huan Cheng fra selskapet Shanghai Modern Architectural Design Co. Ltd. Byggingen tok til i 1991 og tårnet stod ferdig i 1995. Det er 468 m høyt, og dermed Asias høyeste og verdens tredje høyeste tårn.
Oddrun Samdal
Ledererfaring
Samdal har ledet programstyrer for to forskningsprogram i Forskningsrådet, Folkehelseprogrammet fra 2011-2015 og Porteføljestyret for utdanning og kompetanse siden 2019-.
Fjernsynstårnet Østens Perle
Tårnet har tre utsiktsetasjer. Den høyeste kalles rommodulen og er på 350 meters høyde. De lavere er på 263 m og 90 m. Det finnes en dreierestaurant på 267 meters høyde. Anlegget har også utstillingslokaler, andre restauranter, kjøpesenter og hotell. I tårnets sokkel er det et museum som er viet til Shanghai bys historie.
Oddrun Samdal
Ledererfaring
Samdal er leder av UHR Utdanning siden 1. januar 2018.
Fjernsynstårnet Østens Perle
Antennen for fjernsyns- og radiokringkasting forøker konstruksjonens høyde med 118 meter.
Oddrun Samdal
Ledererfaring
Oddrun Samdal var kandidat til rektorvalget for perioden 2021-2025 sammen med professor Nils Gunnar Kvamstø (prorektorkandidat), professor Camilla Brautaset, professor Kristine Jørgensen og professor Arne Tjølsen. Samdals lag måtte se seg slått av Margareth Hagen og hennes medkandidater Pinar Heggernes, Annelin Eriksen og Gottfried Greve.
Dinornithidae
Kjempemoafamilien (Dinornithidae) er en monotypisk familie som besto av slekten kjempemoaer (Dinornis), med kun to kjente arter av moafugler (Dinornithiformes). Disse var endemiske for de to store øynene som utgjør New Zealand. Kjempemoaene overlevde såvidt inn i historisk tid, men ifølge Hume (2017) ble begge artene trolig utryddet av maoriene i tidsrommet 1350–1450. Dette var enormt store fugler som var flygeudyktige. De hadde mange fellestrekk med dagens strutsefugler, men de tilhørte altså annen orden.
Biologi
New Zealand hadde ingen landlevende pattedyr før menneske kom dit. Voksne moaer hadde trolig bare én reell predator før maoriene ankom øyene mot slutten av 1200-tallet, nemlig den enorme, nå utdødde kjempeørnen (Hieraaetus moorei). Fugler utviklet seg derfor til å utnytte de nisjene som pattedyr fyller i andre verdensdeler. Moafuglene var planteetere. Som mange planteetere andre steder i verden var mange av dem svært store. Et særtrekk med kjempemoaene var den ganske flattrykte hodeskallen og den brede nebbet.
Den største av de to artene, sørøykjempemoaen (D. robustus), kunne bli opptil 3,6 m høy og på det mest ekstreme veie opp mot cirka 250 kg, men Aepyornis maximus i elefantfuglfamilien (endemisk til Madagaskar) kunne bli tyngre enda, kanskje opp mot 340 kg, men ikke like høy.
Moafuglene døde ut på grunn av maorienes overbeskatning av bestandene. De var altså utdødde lenge før James Cook kom til øyene. Men da oppdagelsesreisende fra Europa endelig kom dit, så fortalte maoriene mange historier om forfedrenes jakt på kjempefugler, som de kalte moa.
Slektskap
Kladogrammet under følger Bunce et al. (2009):
Stylulus
Stylulus er en slekt av små løpebiller.
Levevis
Artene har et underjordisk levesett, ganske lite er kjent om økologien deres.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Karibia.
Friidrett under Sommer-OL 2008 – Høydehopp menn
Herrenes høydehopp under Sommer-OL 2008 fant sted den 17. til 19. august 2008 på Beijing National Stadium.
Spydeberg varde
Spydeberg varde er en ås i Indre Østfold kommune i Viken. Åsen har to topper med en liten kløft mellom. Den høyeste (søndre) toppen når 258,5 moh. Grensa mellom tidligere Hobøl og Spydeberg kommuner fulgte kløfta.
Navnet tilsier at toppen har vært brukt som ildvarde, slik det også er tegnet inn på kart fra 1775.
Nedbørmåler
En nedbørmåler eller regnmåler (teknisk: pluviometer, av latin plu'via = regn og gresk me'tron = måle) er et instrument som måler nedbør over en gitt periode. Instrumentet inngår mange steder også i en værstasjon. Nedbøren oppgis i millimeter (mm), som tilsvarer liter pr. m². Faller det 10 mm nedbør på et areal på 100 m², tilsvarer det en vannmengde på 1000 liter (1 tonn).
Hvis nedbøren faller i fast form (snø eller hagl), må den smeltes før den kan måles.
Nedbørmåling blir brukt til flere formål:
Det finnes to hovedtyper av instrumenter: Manuelle og automatiske.
Plassering
Nedbørmåleren bør plasseres på en åpen flate ca. 2 meter over bakkenivå, og skjermes best mulig for vind.
Den må være solid festet i bakken, slik at åpningen forblir horisontal.
Manuelle målere
En manuell måler består av en traktformet åpning med kjent tverrsnitt som leder nedbøren ned i en beholder som er gradert i mm nedbør. Det finnes mange ulike typer manuelle målere, fra de enkleste som er beregnet for private haver til målere beregnet for meteorologisk statistikk. Jo større åpning måleren har, dess mere nøyaktig blir målingen.
Automatiske målere
I automatiske målere skjer avlesningen ved hjelp av vektprinsippet. Her blir nedbøren samlet i en bøtte som blir veid kontinuerlig. Da kan man beregne hvor mye nedbør som har falt i korte tidsintervaller. Om vinteren bruker man frostvæske i bøtten for å smelte snøen.
Anastasija Maksimova
Anastasija Ivanovna Maksimova (russisk: Анастасия Ивановна Максимова; født 27. juni 1991) er en russisk gymnast som konkurrerer i rytmisk gymnastikk.
Hun representerte Russland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok gull i lagkonkurransen.
Proklos
Proklos (Πρόκλος ὁ Διάδοχος, Próklos ho Diádokhos, født i Konstantinopel ca. 410, oppvokst i Lykia, død 17. april 485 i Athen) var en gresk filosof innen den nyplatonske skole.
Lochmaeocles
Lochmaeocles er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, gråbrune trebukker. Antennene er noe lengre enn kroppen. Pronotum har en kraftig tann på hver side. Dekkvingene er nokså jevnbrede, med avrundet rettvinklede "skuldre".
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, det sørvestre USA i nord til Argentina i sør.
Proklos
I antologien Nyplatonismen er følgende tekster av ham oversatt til norsk:
Toini Gustafsson
Toini Rönnlund, tidligere Toini Gustafsson, (født 17. januar 1938 i Suomussalmi i Finland) er en tidligere svensk langrennsløper. I OL 1968 i Grenoble gikk hun til topps i begge de invididuelle langrennsøvelsene (5 og 10 km). For denne prestasjonen ble hun tildelt Svenska Dagbladets gullmedalje. I 1967 ble hun tildelt Holmenkollmedaljen.
Jan Christiansen
Jan Christiansen er navnet til flere personer:
Toini Gustafsson
To ganger har hun også fått OL-sølv i stafett, i Innsbruck 1964 og i Grenoble 1968.
I VM 1962 i Zakopane ble det også svensk stafettsølv, og i VM 1966 i Oslo vant hun sølv på 10-kilometeren og bronse i stafetten.
Hun var gift med den tidligere svenske langrennsløperen Assar Rönnlund. Langrennsløperen Elina Rönnlund er deres barnebarn.
Jorunn Hope
Jorunn Hope (født 1. juni 1946 i Stavanger) er en norsk kringkastingsmedarbeider, mest kjent som programleder i NRK radio. Hun er utdannet sosionom og har studert musikk ved Norges musikkhøyskole.
Hope ble ansatt i NRK i 1975, først i hallotjenesten, deretter som programleder i Underholdningsavdelingen (Nitimen, Reiseradioen, Nattradioen etc.), Kulturavdelingen og Musikkavdelingen i radio, samt i en periode programleder i TV. Jorunn Hope har vært musikksjef i NRK P2, hatt ansvar for internasjonal musikkutveksling i radio og sittet i fagkomitéer i EBU (Den europeiske kringkastingsunion). Hun gikk av med pensjon i 2015.
Jorunn Hope er datter av sogneprest Harald Hope (1913-82) og Hanna Bjånes (1917-2009). Hun er gift med tidligere radioteatersjef Nils Heyerdahl og mor til programlederen Hasse Hope.
Humeralvelum
Et humeralvelum er et liturgisk klede/plagg som brukes i katolske og anglikanske kirker. Dette velumet er et klede som er omtrent 2,75 m langt og 90 cm bredt, og som draperes over skuldrene og ned foran på kroppen. Det er som oftest laget av silke. Ved endene er det vanligvis store lommer, som tillater bæreren å holde gjenstander uten å berøre dem med sine bare hender.
Afrikamesterskapet i fotball for kvinner 2004
Afrikamesterskapet i fotball for kvinner 2004 ble arrangert i Sør-Afrika mellom 18. september og 3. oktober 2004. Turneringen ble vunnet av Nigeria.
Kvalifisering
20 lag kjempet om syv plasser (i tillegg til Sør-Arfrika, som var kvalifisert som vert). Kvalifiseringen ble organisert i to deler, slik at de dårligste lagene måtte først gjennom en forkvalifisering før den egentlige kvalifiseringen. Både forkvalifiseringen og kvalifiseringen ble gjennomført ved at to og to lag møttes hjemme og borte.
Kvalifiseringsrunden
Kampene foregikk den 11. juli (første kamp) og 24. juli/25. juli (returkampen) på borte- og hjemmekampbasis.
Europaparlamentet
Europaparlamentet består av 705 representanter som velges ved alminnelige og direkte valg hvert femte år. Stemmeberettiget er borgerne i EUs medlemsland. Valgene foregår etter nasjonale regler, men bør etter EUs regler skje ved forholdstallsvalg. Hvert medlemsland får minst seks, maksimalt 96, representanter i parlamentet.
Medlemmene av Europaparlamentet er organisert i politiske grupper. Gruppene er dannet med grunnlag i politisk ideologi, på tvers av medlemslandene. Et mindre antall representanter står utenfor de politiske gruppene.
Europaparlamentet har historiske røtter tilbake til den såkalte fellesforsamlingen i Det europeiske kull- og stålfellesskap. Parlamentets nåværende navn ble tatt i bruk i 1957. Det første direkte valg til Europaparlamentet ble avholdt i 1979. Reglene som ga Europaparlamentet lovgivnings- og budsjettansvar ble vedtatt ved Lisboa-traktaten i 2007.
Haag-kongressen i 1948
Ideen om en europeisk parlamentarisk forsamling kom til uttrykk allerede under Haag-kongessen 7. til 10. mai 1948. Haag-kongressen så for seg opprettelsen av en europeisk union eller føderasjon. Konferanse mente at en parlamentarisk forsamling skulle vurdere de juridiske og konstitusjonelle sider ved en slik etablering. Europarådet videreførte i og for seg ideen om en folkevalgt forsamling, men uten det vidtrekkende ansvaret som Haag-kongressen hadde tiltenkt et slikt parlament.
«Fellesforsamlingen» i kull- og stålfellesskapet
Europaparlamentets direkte juridiske forløper er Fellesforsamlingen («Common Assembly in the ECSC Treaty»), slik den fremgikk av traktaten om Det europeiske kull- og stålfellesskap fra 1951. Schuman-planen om europeisk samarbeid, som ble fremlagt 9. mai 1950 av den franske utenriksminister Robert Schuman, inneholdt intet om et parlament. Det var under forhandlingene om traktaten at ideen ble trukket frem av Jean Monnet, med støtte av den belgiske og den italienske delegasjonen. Formålet var å skape en motvekt til Den høye myndighet.
Ifølge EKSF-traktaten artikkel 20 skulle Fellesforsamlingen bestå av folkerepresentanter («representatives of the peoples») i kull og stålfellesskapet. De skulle være medlemmer av medlemslandenes egne parlamenter, eller bli valgt ved direkte valg («direct universal suffrage»). Det ble aldri avholdt direkte valg til Fellesforsamlingen som besto av 78 medlemmer. Forsamlingen hadde stort sett kun rådgivende myndighet, men kunne vedta mistillitsvorslag mot Den høye myndighet, forløperen til Europakommisjonen. Marga Klompé var Fellesforsamlingens første kvinnelige medlem.
Planlagt folkevalgt forsamling i forsvarsfellesskapet
Traktaten om Det europeiske forsvarsfellesskap gikk et skritt lengre i retning av en folkevalgt forsamling. Traktaten inneholdt bestemmelser om et tokammer-parlament. Parlamentets førstekammer skulle bestå av representanter for befolkningen i det samlede fellesskapet («deputies representing the peoples united in the Community»), og de skulle være valgt ved direkte valg (artikkel 13). Traktaten ble ikke noe av, da den ble nedstemt i Frankrikes nasjonalforsamling 30. august 1954.
«Europaparlamentet» tas i bruk som navn
Ved etableringen av EEC og Euratom i 1957, ble det avtalt at én forsamling skulle ha ansvaret for begge traktatene. Denne forsamlingen skulle erstatte kull- og stålfellesskapets fellesforsamling, men ha den samme myndighet og ansvar.
Forsamlingen møttes første gang fra 19. til 21. mars 1958 og tok navnet Assemblée parlementaire européenne på fransk, Assemblea parlementara på italiensk, Europees Parlament på nederlandsk og Europäische Parlament på tysk. I 1962 harmoniserte parlamentet selv de franske og italienske navnene med de nederlandske og tyske, til henholdsvis Parlement européen på fransk og Parlemento europeo på italiensk.
Den første plenumssalen ble bygget i Luxembourg som en del av Schuman-bygningen, og åpnet i 1973. Ved det første direktevalget i 1979, økte antallet medlemmer så meget at salen ble for liten.
Den europeiske enhetsakt fra 1986 uttrykker medlemstatenes oppfatning av at Europaparlamentet er et «uunnværlig uttrykksmiddel» («indispensable means of expression») for de europeiske folk. Europaparlamentets navn ble formelt vedtatt i enhetsakten.
Lisboa-traktaten. Innføring av direkte valg, lovgivnings- og budsjettansvar
Fra og med 1979 har det hvert femte år blitt avholdt allmenne, frie og hemmelige valg til Europaparlamentet i alle EU-land.
Europaparlamentet fikk etter 1979 styrket sin makt i EU-systemet, forøvrig i takt med den økte europeiske integrasjon. Lisboa-traktaten fra 2007 som ble iverksatt i 2009, er det foreløpige toppunkt i denne utviklingen.
Lisboa-traktaten ga Europaparlamentet og Rådet et felles ansvar for lovgivning og budsjett. Prosessen om at visse lovbestemmelser krevde enighet mellom Europaparlamentet og Rådet ble gjort til hovedregel, og fikk navnet Den alminnelige lovgivningsprosedyre. Formålet med endringene var å gi EUs todelte konstitusjonelle system en styrket demokratisk legitimitet: Borgerne er representert i det direkte folkevalgte Europaparlamentet. Medlemsstatene er representert i Rådet ved sine regjeringer og i Det europeiske råd ved regjeringssjefer eller statssjefer, som igjen er underlagt demokratisk kontroll av parlamentene i sine hjemland.
Lisboa-traktaten ga også de nasjonale parlamenter økt innflytelse på EUs lovgivningsprosess. De nasjonale parlamenter skal etter EU-traktaten blant annet informeres om forslag til nye lover.
Overnasjonalt beslutningsorgan
Sammen med Europakommisjonen og EU-domstolen utgjør Europaparlamentet det overnasjonale nivået i EU. Europaparlamentet avgjør sammen med Rådet og Europakommisjonen, EUs politikk og treffer unionens beslutninger. Disse tre institusjonene kalles derfor gjerne EUs «beslutningstrekant».
Lovgivningsmyndighet
En sentral oppgave for Europaparlamentet er sammen med Rådet å vedta EUs lover. Lovgivningen skjer i form av forordninger, direktiver og vedtak i samsvar med en bestemt lovgivningsprosess, vanligvis etter den såkalte fellesskapsmetoden. Parlamentet ble ved Lisboa-traktaten, praktisk talt likestilt med Rådet i lovgivningsspørsmål. Det er også nødvendig med Europaparlamentets samtykke ved opptak av nye medlemsland. Parlamentet skal også samtykke ved mange av de traktatene som EU inngår.
Initiativrett
Det er bare Europakommisjonen som har retten til å fremme lovforslag (initiativrett). Etter Maastricht-avtalen og Lisboa-avtalen har imidlertid Europaparlamentet og Rådet fått økt rett til å be om at kommisjonen foreslår en bestemt lov. For Europaparlamentets del må presidiet godkjenne at forslaget fremmes for Kommisjonen. Også unionsborgerne kan fremme lovforslag dersom minst en million av dem fra en firedel av medlemsstatene, stiller seg bak et såkalt borgerinitiativ.
Budsjett
Europaparlamentet utgjør sammen med Rådet den bevilgende myndighet i EU. De obligatoriske bidrag fra medlemsstatene, som er den største inntektsposten, vedtas av Rådet alene, men parlamentet kan foreslå endringer i bidragene. Budsjettet kan ikke vedtas uten samtykke fra Europaparlamentet.
EUs regnskap skal også godkjennes av Europaparlamentet, noe som gir mulighet for å kunne gå grundig igjennom virksomheten til EU.
Kontrollfunksjon, parlamentarisme
Europaparlamentet utøver kontroll over Europakommisjonen. En del av denne kontrollfunksjonen er at parlamentet kan kaste kommisjonsmedlemmene fra deres verv. Dette skjer gjennom et mistillitsvotum, men det har formelt aldri blitt vedtatt. Det ble imidlertid i 1999 truet med mistillitsvotum mot Santer-kommisjonen (1995 til 1999), noe som førte til at kommisjonen gikk av frivillig.
Valgfunksjoner
Det folkevalgte Europaparlamentet velger Europakommisjonens president, etter forslag fra Det europeiske råd (EUs toppmøte). Rådet skal ved sitt forslag ta hensyn til valget til Europaparlamentet.
Parlamentet skal ikke velge, men godkjenne den enkelte EU-kommissær. Hvert land foreslår på politisk grunnlag en kommissær, som deretter utnevnes av Kommisjonens president. Kommissærene får ansvaret for Kommisjonens saker i et bestemt fagområde, i likhet med statsråder i en nasjonal regjering. Parlamentets eventuelle nektelse av å godkjenne kommissæren, skjer ved at parlamentet blokkerer hele kommisjonen. En slik blokkering skjedde i 2014 i forbindelse med innsettelsen av Juncker-kommisjonen. Det var Alenka Bratušek som parlamentet ikke ønsket som Slovenias kommissær. Det samme skjedde også med innsettelsen av Barroso-kommisjonen I og II (2004–2009 og 2009–2014).
Europakommisjonens møterett
Europakommisjonen har rett til å møte i alle plenumsmøter i Europaparlamentet. Kommisjonen har talerett og må besvare spørsmål som stilles til den av parlamentets medlemmer. Det europeiske råd og Rådet kan også høres av Europaparlamentet, men på de vilkår de selv avgjør.
Valgperiode og -distrikter
Valg til Europaparlamentet holdes hvert femte år. De enkelte medlemslandene bestemmer hvilke valgregler som skal gjelde, men valgene bør etter EUs regler skje ved forholdstallsvalg. Noen av landene har flere valgdistrikter, mens andre behandler hele landet som ett valgdistrikt. Det er de nasjonale partiene som stiller opp ved valget, og de fleste av disse er medlemmer av europeiske partier.
Representantene kan ikke sitte i et nasjonalt parlament samtidig som de sitter i Europaparlamentet. Representantene er valgt uten bundet mandat; det betyr at de står fritt til å stemme etter egen overbevisning uavhengig av sitt nasjonale parti eller den politiske gruppe de eventuelt er knyttet til.
Ulike sperregrenser
De nasjonale reglene avgjør om det skal være sperregrense, og hvor høyt den skal legges. I valgperioden 2019–2024 er det elleve land, herunder Tyskland, som ikke har sprerregrense. Forfatningsdomstolen i Tyskland avgjorde i 2013 at Grundgesetz var til hinder for å ha en sperregrense på 3 % ved valg til Europaparlamentet. De øvrige landene har sperregrense mellom 3 % og 5 %.
EU-statene har bestemt at medlemsland med mer enn 35 medlemmer av parlamentet skal ha sperregrense innen 2024.
Valgdeltakelse
De nasjonale reglene innebærer at det er stemmeplikt i Belgia, Hellas, Luxembourg og Kypros. I de øvrige medlemsland i EU er det frivillig å stemme.
Valgdeltakelsen var på 61,99 % i 1979 (9 medlemsland), men falt deretter jevnt nedover til 42,97 % i 2009 (27 medlemsland) og omtrent det samme nivå ved valget i 2014 (42,61 %). I 2019 økte valgdeltakelsen til ca. 50,97 % som var det høyeste siden 1999.
Det er vanligvis høyest valgdeltakelse i Belgia og Luxembourg, hvor det begge steder er stemmeplikt.
Medlemmene
Etter valget i 2014 hadde Europaparlamentet 750 medlemmer og i tillegg presidenten, tilsammen 751 medlemmer. Storbritannia meddelte i april 2019 at landet ville delta i valget til Europaparlamentet i 2019. Etter Brexit ble parlamentet mindre. Det ble vedtatt å reservere 43 seter for nye medlemsland, mens 27 seter ble fordelt mellom 14 medlemsland som var underrepresentert. Parlamentet besto etter dette av 705 medlemmer.
Antallet representanter som velges fra hvert medlemsland fastsettes ut ifra folketallet, men små land er forholdsvis overrepresentert. For eksempel hadde valgkretsen Skottland i Storbritannia like mange representanter som Malta (seks), selv om folketallet er ti ganger større, mens det selvstendige Irland, som har færre innbyggere enn Skottland, har dobbelt så mange (tolv).
Antallet medlemmer kan i løpet av valgperioden komme til å synke under 705. Dersom et medlem av parlamentet fratrer, blir ekskludert eller dør, blir suppleringsvalg avholdt i henhold til nasjonale regler. Det kan bety at antallet representanter i perioder er lavere enn det maksimale antallet.
Presidenten
Europaparlamentets president deltar i møtene i Det europeiske råd (EUs toppmøte). Ved begynnelsen av møtet redegjør han for Europaparlamentets syn på temaene møtet skal behandle, og andre spørsmål. Presidenten undertegner budsjettvedtaket som dermed blir satt i verk. Europaparlamentets president undertegner sammen med presidenten i Rådet, lovene som er vedtatt under den alminnelige lovgivningsprosedyre.
Politiske grupper
Parlamentsmedlemmene organiseres etter politisk tilhørighet på europeisk plan, i såkalte politiske grupper. Gruppene skal omfatte representanter for minst en firedel av landene og kan omfatte flere partier. De europeiske partiene som er paraplyorganisasjoner for nasjonale partier, spiller en aktiv rolle ved etableringen av de politiske gruppene i Europaparlamentet.
Det er en stor fordel å tilhøre en slik gruppe fordi man da får mer taletid og økonomisk støtte til et eget sekretariat og så videre.
Tradisjonen for storkoalisjon
Europaparlamentet eksisterer ikke i et tradisjonelt parlamentarisk system, der et flertall danner grunnlaget for å støtte en regjering. På denne bakgrunn har det dannet seg en tradisjon for storkoalisjoner på tvers av høyre-venstreaksen, der særlig Det europeiske folkepartiets gruppe og den sosialdemokratiske gruppen har funnet frem til enighet. I saken om Santer-kommisjonen skilte imidlertid de to gruppene lag, og kommisjonen måtte gå. Siden har de to gruppene likevel blitt enige om presidentvervet.
Komitéer
Parlamentsmedlemmene blir av de politiske gruppene fordelt i fagkomiteer. Det finnes (per 2019) 20 faste komiteer og to faste underkomiteer. Disse er ansvarlige for bestemte saksområder og de forbereder arbeidet til plenumsmøtene. Parlamentet har også mulighet til å opprette spesialkomiteer i enkelttilfeller. I 2018 ble det således opprettet en spesialkomité for skattesaker (TAX3), gjeldende for ett år. Denne komiteen etterfulgte tidligere spesialkomiteer. Parlamentet kan også opprette undersøkelsekomiteer, slik det ble gjort i 2015 i forbindelse med utslippskandalen knyttet til Volkswagen, den såkalte EMIS (Emission Measurements in the Automotive Sector)-komitéen.
Europaparlamentets delegasjoner
Europaparlamentets delegasjoner er medlemmer av parlamentet som utvikler samarbeid med parlamenter utenfor EU, regioner og organisasjoner. Disse delegasjonene må ikke forveksles med EUs diplomatiske delegasjoner, som for eksempel Den europeiske unions delegasjon til Norge. Europaparlamentet har (per januar 2019) 44 ulike delegasjoner for ulike områder verden over. Delegasjonene arbeider hovedsakelig mot andre parlamenter og partnere som EU allerede har et opparbeidet samarbeid med.
Samtlige medlemmer av delegasjonen blir nominert av de politiske gruppene i Europaparlamentet, og slik at delegasjonens sammensetning reflekterer parlamentets politiske balanse. Delegasjonene har en leder og en nestleder, som velges av delegasjonen selv. Hvert medlem av Europaparlamentet er medlem av en delegasjon, noen er medlemmer av flere. Delegasjonene varierer i størrelse. I valgperioden 2014 til 2019 var den største delegasjonen på 78 medlemmer og hadde som oppgave å møte parlamentene i afrikanske-, karibiske- og stillehavsland. De minste delegasjonene hadde åtte medlemmer. De fleste hadde 15 medlemmer eller færre.
Delegasjonene holder vanligvis møte to ganger i året, innenfor eller utenfor EUs grenser.
Politiske organer
Europaparlamentet har flere organer, som har ansvaret for å tilrettelegge parlamentets aktiviteter og planlegge lovgivningsarbeidet. Disse organene har også ansvaret for administrative, finansielle, personalspørsmål og organisatoriske spørsmål.
Presidiet («The Bureau», byrået)
Europaparlamentet velger blant sine medlemmer i tillegg til presidenten, også 14 visepresidenter. Presidenten og visepresidentene utgjør sammen presidiet, også kalt «The Bureau» (byrået).
Presidiets funksjon er å treffe beslutning om administrative, økonomiske og organisatoriske spørsmål som berører parlamentets interne organisasjon. Parlamentets generalsekretær som er ansatt av presidiet, og hver og en av de politiske gruppene kan fremme sakene for presidiet. Presidiet utpeker to av visepresidentene til å ha ansvaret for forholdet til medlemslandenes nasjonale parlamenter.
Kvestorene
Europaparlamentet velger også fem «kvestorer» for to og et halv år av gangen. Kvestorene deltar i presidiets møter, men uten stemmerett. De er ansvarlige for økonomiske og administrative oppgaver som direkte berører parlamentsmedlemmene. Det kan for eksempel dreie seg om forvaltning av utstyr og generelle tjenesteydelser.
Presidentkonferansen
Europaparlamentets presidentkonferanse er et organ i parlamentet som består av presidenten og lederne for de politiske gruppene. Parlamentsmedlemmer som står utenfor en gruppe kan også delta, men har ikke stemmerett. Vanligvis søker presidentkonferansen å oppnå enighet i sakene. Ved en avstemning har parlamentsmedlemmene stemmer i samsvar med egen politiske gruppe. Presidentkonferansen er ansvarlig for å planlegge parlamentets lovgivningsarbeid og organiseringen av parlamentets samråd med det europeiske sivile samfunnet. Den har også ansvaret for spørsmål som berører forbindelsene med unionens øvrige institusjoner, medlemsstatenes nasjonale parlamenter og organisasjoner utenfor unionen, herunder forbindelser med tredjeland. Den utarbeider forslag til talelister før parlamentets møter, og bestemmer hvor medlemmene skal sitte i salen. Endelig er det presidentkonferansen som gir samtykke til utarbeidelse av et krav til Europakommisjonen om å fremme lovforslag.
Komitélederkonferansen
Komitélederkonferansen (dansk: Udvalgsformandskonferencen) er det politiske organ i Europaparlamentet, som ivaretar forbindelsene og sikrer et bedre samarbeid mellom de forskjellige parlamentariske komiteer.
Komitélederkonferansen består av lederne for alle faste og midlertidige komiteer. Den velger en leder. Komitélederkonferansen holder normalt møte en gang i måneden i Strasbourg i forbindelse med plenumsmøtene.
Delegasjonslederkonferansen
Delegasjonenes arbeid koordineres av en konferanse for delegasjonsledere. Konferansen velger en leder for to og et halv år av gangen, som er halvparten av en valgperiode for Europaparlamentet.
Brexit-styringsgruppen
Styringsgruppen for Brexit hører inn under Presidentkonferansen. Den koordinerer og forbereder Europaparlamentets drøftelser, vurdering og beslutninger i forbindelse med Storbritannias uttreden fra EU. Visegeneralsekretæren assisterer denne styringsgruppen i sitt arbeid.
Tverrpolitiske grupper
De tverrpolitiske gruppene opprettes med henblikk på uformelle meningsutvekslinger om spesifikke temaer på tvers av de politiske gruppene. De tverrpolitiske gruppene er ikke offisielle organer i Europaparlamentet og representerer ikke den offisielle mening, men de samler parlamentsmedlemmer fra forskjellige politiske grupper for å behandle emner alt fra menneskerettigheter til økonomiske og sosiale spørsmål. I valgperioden godkjente presidiet dannelsen av 28 tverrpolitiske grupper.
Det finnes også politiske grupper som ikke har noen formell tilknytning til parlamentstrukturen, men som består av politikere som har funnet sammen i en bestemt politisk posisjon eller idé. En slik gruppe er Spinelli-gruppen som går inn for en, i formen av et Europas forente stater.
Administrasjon og møtesteder
Europaparlamentet hadde i 2016 et budsjett på rundt 1,838 milliarder euro. Kostnadene fordelte seg med 34 % på lønninger til funksjonærer, oversettere og translatører, 23 % på parlamentsmedlemmenes lønn og utgifter, 13 % på fast eiendom, 24 % på informasjon og IT og 6 % på virksomheten til de politiske gruppene. Antallet ansatte knyttet til Europaparlamentet var i september 2015 cirka 7 500.
Hovedkontorer
Europaparlamentet har sitt hovedkvarter i Strasbourg, der det hvert år holder tolv plenumssesjoner i Louise Weiss-bygningen. Det dreier seg om en sesjon per måned unntatt august (ingen plenumssesjon) og i september (to plenumssesjoner), som varer i tre og en halv dag hver. Ekstra plenumssamlinger holdes i Brussel.
Parlamentets komiteer har kontorer i Brussel, hvor også Rådets kontor befinner seg. Generalsekretariatets hovedkvarter befinner seg i Luxembourg.
Deling på tre byer
Europaparlamentets møter og administrasjon er fordelt på tre byer, Brussel, Strasbourg og Luxembourg. Delingen er en konsekvens av Europaparlamentets egen historie. I 1952 var grensebyen Strasbourg fremdeles sterkt merket av den annen verdenskrig. Byen ble som et symbol for den tysk-franske forsoningen, hovedsetet til kull- og stålunionens hovedforsamling.
I 1965 fusjonerte kull- og stålunionen, det europeiske økonomiske fellesskap og Euratom til De europeiske fellesskap (flertallsbetegnelse). Denne nye institusjonens parlament fikk hovedkvarter i Strasbourg, mens Rådet og Kommisjonen ble plassert i Brussel. Europaparlamentets generalsekretariat ble etablert i Luxembourg. Domstolen ble i 1952 midlertidig lagt til Luxembourg, og denne plassering ble gjort permanent i 1992.
Delingen mellom Strasbourg og Brussel er kostbar og av denne grunn omdiskutert. Det ble i 2014 anslått at samling i Brussel av plenumsmøtene, ville medføre besparelser med 114 millioner euro.
Språk og tolketjenester
Samtlige av Europaparlamentets dokumenter oversettes til EUs 24 offisielle språk. Hvert medlem av parlamentet har også rett til å holde sine innlegg på ett av disse språkene. Innleggene simultantolkes til de øvrige offisielle språkene. Under møter i utvalg eller delegasjoner skjer oversettelse til de språkene som de tilstedeværende medlemmer av parlamentet krever. Europaparlamentet er det mest flerspråklige parlamentet i verden. Parlamentet er med 350 fast ansatte tolker og 400 frilanstolker, den største arbeidsgiver for tolker i verden.
Priser
Europaparlamentet utdeler (per 2019) fire priser: Sakharovprisen for tankens frihet, Den europeiske karlsprisen for ungdom, Den europeiske borgerprisen for anerkjennelse av særlige prestasjoner og LUX filmpris til fremme av kulturen og den europeiske identitet.
Pistolpatron
En pistolpatron er en patron som er beregnet på pistoler, det vil si at de er egnet for å fyre av i relativt lette våpen som kan holde i én hånd. Dette betyr at patronen ikke kan inneholde like mye krutt som riflepatroner, og de fleste pistolpatroner er relativt små og sylindriske, i motsetning til riflepatroner som vanligvis har flaskefasong for å gi plass til mer krutt.
Pistolpatroner og kaliber
Pistoler er i utgangspunktet ment å brukes på kortere hold enn rifler, og patronene er derfor ikke laget for å gi like stor rekkevidde som riflepatroner. I forhold til kruttmengden har pistolpatroner et relativt stort kaliber. Siden patronen har mindre krutt er utgangshastigheten for prosjektilet lavere, har pistolpatroner større kaliber for å gi ønsket effekt på målet. Mens 7,62 mm (kaliber .30) regnes som et kraftig kaliber for riflapatroner, er tilsvarende pistolpatroner som 7,65 (kaliber .32) regnet som et lite pistolkaliber. Det store kaliberet i forhold til kruttmengden i patronen gjør at et kort løp er nok til at kruttet brenner opp før prosjektilet forlater løpet.
Hylser
Pistolpatroner har vanligvis sylidriske hylser med rette vegger. Dette reflekterer at kruttmengden er liten. Det finnes imidlertid pistolpatroner med flaskehalsfasong, slik som 7,63 × 25 mm Mauser og .357 SIG. Tidlige flaskehalspatroner var laget til langløpede pistoler som Borchardt C-93 og Mauser C96 som kunne påmonteres geværkolbe og derved fungere som små karabiner.
Rifler til pisolpatroner
Under det Ville Vesten laget flere produsenter små karabiner ment for å ha i altasker som kunne skyte samme patroner som revolvere. Den mest kjente av disse er uten tvil Winchester, som laget en serie bøylerepetervåpen for .45 Long Colt og .38 Colt. Det ble også laget egne korte patroner med større rekkevidde for disse våpnene, slik som slik som .44-40 og .38-40. Slike våpen lages også i dag, slik som Ruger police Carabin som skyter .45 ACP og bruker samme magasin som pistolen Colt M1911.
Tunisia under OL
Tunisia deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1960 i Roma. De har siden deltatt i alle påfølgende olympiske sommerleker, unntatt Sommer-OL 1980 i Moskva, som de boikottet. Tunisia har aldri deltatt i vinterlekene.
Henrik Steffens-prisen
Henrik Steffens-prisen ble innstiftet i 1936 av den tyske forretningsmannen Alfred Toepfer, til minne om den dansk-norsk-tyske filosofen Henrik Steffens (1773–1845). Den ble utdelt til betydningsfulle skandinaver gjennom universitetet i Hamburg. Prisen opphørte i 2005.
Bounced Checks
Bounced Checks er det første samlealbumet fra Tom Waits, utgitt i 1981. Albumet inneholder sanger fra tidligere album, konsertopptak og alternative versjoner av sanger fra seks av hans syv album utgitt på Asylum Records. Unntaket er hans debutalbum, ''Closing Time.
Samlingen inkluderer flere ikke tidligere utgitte spor. «Mr. Henry» er en sang som ikke kom med på Heartattack and Vine, «The Piano Has Been Drinking» er en konsertversjon av sporet fra Small Change. «Jersey Girl» og «Whistlin' Past the Graveyard» er alternative versjoner fra Heartattack and Vine og Blue Valentine.
ISO 3166-2:ER
ISO 3166-2:ER er Eritreas del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Eritrea er det definert koder for seks regioner.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er ER, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Eritrea. Andre del er to bokstaver.
Endringer
Følgende endringer i Eritreas oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
VM i maratonsvømming 2000
VM i maratonsvømming 2000 (verdensmesterskapet i maratonsvømming) ble arrangert i Honolulu i USA i 2000.
Dette mesterskapet var frittstående fra mesterskapene som er en del av VM i svømmesport.
Liste over sametingspresidenter (Finland)
Dette er ei liste over sametingspresidenter for det finske Sametinget. Det har per 2017 vært tre presidenter siden Sametinget fikk sin nåværende konstitusjon i 1996.
Asian Infrastructure Investment Bank
Den asiatiske infrastrukturbanken eller Asian Infrastructure Investment Bank (AIIB) (kinesisk: 亚洲基础设施投资银行, pinyin: Yàzhōu jīchǔ shèshī tóuzī yínháng, kinesisk korttegnsform: 亚投行, Yà tóuxíng) er en multilateral utviklingsbank som ble grunnlagt av en rekke stater i juni 2015 på initiativ fra Folkerepublikken Kina, og som fremstår som et alternativ og mulig konkurrerent til Verdensbanken, Det internasjonale pengefondet (IMF) og Den asiatiske utviklingsbanken (ADB). Banken ble grunnlagt av 57 stater, med åpning for signering av nye medgrunnleggere fram til 31. desember 2015. AIIB har sitt hovedkontor i Beijing.
Bak initiativet til grunnleggelsen av denne utviklingsbanken var særlig en kinesisk utilfredshet med amerikansk dominans i Det internasjonale pengefondet, som fra kinesisk synsvinkel ikke rimelig gjenspeilet de globale maktforhold. Idet amerikanerne vegret seg mot å implementere en endring av stemmevektingen i fondet, lanserte Kina initiativet i 2013.
Konkret har de kinesiske initiativtakerne tilbudt at lån skal kunne gis til asiatiske regjeringer med «null rente» - og uten å knytte lån og kreditter til reformer, strukturtilpasning, langsiktige garantier eller andre politiske motytelser fra lånetaker.
Bakgrunn
AIIB opplyser at kinesksiek myndigheter tok initiativ til opprettelse av investeringsbanken etter Kinas omfattende runde av statsbesøk i Sentral-Asia i 2014. I alt 22 asiatiske stater signerte et intensjonsdokument (MOU) i oktober 2014, med kinesiske Jin Liqun som AIIBs første generalsekretær. Nye stater ble invitert til medlemskap i AIIB med innmeldingsfrist 31. mars 2015.
De fleste asiatiske land og de fleste større ikke-asiatiske land har sluttet opp om AIIB, med unntak av blant annet Japan og USA. Blant landene som signerte stiftelsesprotokollen i Beijing den 29. juni 2015 inngår økonomiske stormakter som Kina, Vietnam, Sør-Korea, Australia, Brasil, Russland, Tyrkia, Iran, Saudi Arabia, Sveits, Tyskland, Italia, Frankrike, Storbritannia, Spania og Nederland, samt Gulfstatene, New Zealand, Israel, Finland, Island, Sverige og Norge. Før utløpet av 2015 signerte også Thailand, Sør-Afrika, Polen og Danmark.
Medlemsstatene er representert gjennom et regelmessig forhandlingsmøte (Chief Negotiators' Meeting, CNM) som fatter beslutninger om investeringsbankens utvikling. Disse møtene har vært avholdt i:
Taraldrudåsen
Taraldrudåsen er en ås helt øst i Våler kommune i Østfold, nær grensa til Skiptvet kommune. Med sine 225,3 moh. er den det høyeste punktet i kommunen. Her står et tårn brukt for trigonometrisk oppmåling.
Nordkapplatået
Nordkapplatået (nordsamisk: Davvenjárga) er en klippe på Magerøya i Finnmark fylke i Norge, i Nordkapp kommune. Den 307 meter høye klippen omtales ofte som det nordligste punktet i Europa. Dog ligger Knivskjelodden 1452 m lenger mot nord, og er dermed det kontinentale Europas egentlige nordpunkt.
Begge disse stedene ligger på ei øy, noe som gjør at Europas nordligste fastlandspunkt er Kinnarodden. Magerøya fikk fastlandsforbindelse gjennom Nordkapptunnelen 15. juni 1999.
På norsk het klippen opprinnelig Knyskanes, men fikk navnet North Cape av de engelske utforskerne Richard Chancellor og Steven Borough i 1553 da de passerte klippen på leting etter nordøstpassasjen. Den første egentlige turisten som besteg platået var fransiskanerpresten Francesco Negri i 1664, og senere ble den et mål for tidlige turister og celebriteter. Blant disse var kong Oskar II i 1873 og kong Rama V av Thailand i 1907. Thomas Cook organiserte turistreiser til Nordkapp allerede i 1875.
I dag er Nordkapp en betydelig turistattraksjon med et eget besøkssenter med utstillinger og film fra stedets historie. På Nordkapplatået ligger Nordkapphallen som driftes av den svenske hotellkjeden Scandic.
Julius Ailio
Julius Edvard Ailio (født 19. juli 1872 i Loppis, som kollegaen Pälsi, død 4. mars 1933 i Helsingfors) hette opprinnelig Ax. Finsk arkeolog, politiker, direktør for det finske nasjonalmuseets forhistoriske avdeling 1920-30, riksdagsmann (sosialdemokrat) 1919-21 og 1924-32, utdanningsminister 1926-27. En av grunnleggerne av Työväen akatemia og dets første leder 1924-33.
Den første autoritative beskrivelsen av et større kamkeramisk fundmaterial inngår i hans avhandling fra i 1909. Ailio observerte avvikende leirekar mellom båtøkskulturen og kamkeramikken. Hans typeinndelning som framlegges der var banebrytende, selv om visse deler har blitt revidert.
Groton
Groton er en by og en kommune i New London County i den amerikanske delstaten Connecticut.