cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sanskrit
Indoarierne
De opprinnelige indoariere er forsøkt identifisert med Andronovokulturen på de sentralasiatiske steppene 2200-1600 f.kr. Denne kulturhorisonten, og da spesielt Yazkulturen, Oxus-siviliasjonen og det arkeologiske komplekset i Bactria–Margiana, er også blitt foreslått som hjemlandet til de opprinnelige talere av iranske språk. Andre kandidater er Gandhara gravkulturen, Grav H-kulturen og den gråmalte keramikk-kulturen. På slutten av 1700-tallet oppstod det også en teori om at sanskrit oppstod i India og vandret motsatt vei, nordover og vestover. Ut fra India teorien ble foreslått av den tyske poeten og filosofen Karl Wilhelm Friedrich von Schlegel, og hadde støttespillere blant skikkelser som Voltaire og Immanuel Kant. Teorien forutsetter at Induskulturen som florerte i Indusdalen i perioden 3300–1300 f.Kr., var en indoeuropéisk kultur. Denne teorien har liten støtte idag. Indusskriften er ennå ikke dechiffrert, og det såkalte harappaspråket i det gamle Harappa, Mohenjo-Daro og de andre byene, er ennå ikke identifisert.
Forsøk på å knytte talende av de indoariske språkene til spesifikke genetiske kjennetegn for indoeuropeere, har ikke lyktes. Både indoarisk og dravidisk talende indere synes å nedstamme fra en felles sentralasiatisk folkegruppe som er mer beslektet med den asiatiske enn den europeiske befolkningen, og minst beslektet med den afrikanske. Et genetisk studium som ble publisert i 2001, tok for seg mitokondrielt DNA (mtDNA), Y-kromosomer og autosomale variasjoner både hos indoarisk og dravidisk talende indere. Det ble funnet en haplogruppe M som kjennetegner de mennesker som emigrerte fra det sentrale Asia til Sørøst-Asia og Australia. Haplogruppen er distinkt fra andre asiatiske folkeslag og indikerer en egen undergruppe kalt haplogruppe M3. Koalesens-estimater plasserer denne i alderen 48,000 ± 1500 år, og antyder at det spesifikke indiske mtDNA splittet seg fra proto-asiatiske forfedre mot slutten av pleistocen.
Dette forteller oss at slektskapet mellom språk ikke behøver å følge folkevandringer. Uansett må den gamle teorien om en indoarisk invasjon av det ikke-indoeuropeiske India revideres, ettersom den mangler arkeologiske bevis. Induskulturen kjenntegnes tvert imot av kontinuitet. Sanskrit eller dets forgjenger kan ha forplantet seg på en mer fredelig måte til India gjennom handel og kulturelle impulser uten at noen dramatisk krigersk invasjon endevendte den forutgående kulturen og dens språk. Krigen mellom de ti konger (dāśarājñá), som omtales i Rigveda (Mandala 7, hymnene 18, 33 og 83.4-8) kan ha vært en intern krig mellom ulike indoariske grupper. Det samme gjelder kurukshetrakrigen som er temaet for Indias nasjonale epos Mahabharata. Den er lokalisert til den moderne delstaten Haryana mellom kauravaene og pandavaene, som var to fraksjoner av kurustammen.
Vedisk sanskrit
Den eldste identifiserte sanskrit-teksten er Rigveda (ऋग्वेद; «versenes eller hymnenes viten»), en samling hymner som sannsynligvis nådde sin nåværende form mellom 1500 og 1000 f.Kr. Språket i Rigveda og andre tekster fra perioden kalles vedisk eller vedisk sanskrit og er mer arkaisk enn den senere utviklingen klassisk sanskrit. Vedisk sanskrit skiller seg fra klassisk sanskrit på enkelte områder innenfor fonologi, vokabular, grammatikk og syntaks. Vedisk sanskrit skiller seg også ut med et substrat fra kilder som ikke er indoeuropeiske, identifisert som dravidiske språk og munda-språk.
Vedisk sanskrit gjennomgikk likevel en språklig utvikling i løpet av de omkring tusen årene språket var i bruk. Fem kronologisk distinkte dialektfaser i språket kan identifiseres, og gjenspeiler ulike tidsepoker i Indias litteraturhistorie.
Rigvedisk sanskrit utgjør den første fasen og inneholder mange indoiranske elementer, både i språk og innhold, som ikke er til stede i andre vediske tekster. Språket står gammelpersisk og avestisk meget nær. Et par ord i vokabularet kan også være beslektet med sumerisk i form av et substrat, og er av noen tolket som etterlatenskaper av harappaspråket i den gamle Induskulturen. Dette gjelder det sumeriske ordet meluhha, som kan være beslektet med sanskrit mleccha. Sanskritprofessoren Michael Witzel har foreslått at det sumeriske ordet GIŠšimmar (en type trær) har sammenheng med de Rigvediske ordene śimbala og śalmali, som også er navn på trær.
Rigvedisk hadde et tonelag, som skilte det fra enstavelsestoner i klassisk sanskrit. Vi finner tonelag i mange språk. Tonelaget i sørøstnorsk versus enstavelsestoner i nordnorsk er et illustrerende eksempel i våre mer hjemlige breddegrader. Den vediske aksent er av sanskrit-grammatikere delt inn i de tre faser udātta «hevet», anudātta «ikke hevet», og svarita «fallende». Udātta tilsvarer den nedarvede proto-indoeuropeiske aksent, slik den er rekonstruert innenfor det proto-indoeuropeiske urspråket. I translitterasjoner er udātta vanligvis markert med en akutt aksent, mens anudātta (gravis) og udātta (cirkumfleks) er umarkerte. I den første pada av Rigveda finnes åtte toner i translitterasjonen:
som har intoneringen
A-U-S-A-A-U-S-A (A=anudātta, U=udātta, S=svarita) eller ikonisk fremstilt:
I de senere uttaler av vedisk sanskrit er antallet ord med den uavhengige svarita-vokalen på korte vokaler såpass marginale, at vi ikke lenger snakker om noe typisk tonespråk.
Mantraspråket utgjør neste fase, og omfatter både mantra- og prosaspråket i Atharvaveda, Khilani, Samaveda (hvorav 75 mantraer ikke finnes i Rigveda), og mantraene i Yajurveda. Det Rigvediske ordet viśva som betyr «all» eller «alt-», er endret til sarva, og Rigvedisk kṛno-, «å gjøre eller lage», er endret til kuru-, som senere ble kar- i klassisk sanskrit. Denne perioden tilsvarer kongedømmet kuru i det nordlige India og samsvarer arkeologisk med den svart- og rødmalte keramikk-kulturen fra det 12. til det 9. århundre f.Kr. På denne tiden opptrer jern i det vestlige India, og omtales i Atharaveda som tilsynekomsten av śyāma ayas, «det sorte metallet».
Samhita-prosaen fra 1100 f.Kr. til 800 f.Kr. markerer begynnelsen på samlingen av den vediske kanon. Denne fasen preges blant annet av opphøret av injunktiv og grammatiske modi av aorist. Kommentarene til «den sorte» Yajurveda tilhører denne perioden.
Sūtra-språket utgjør den femte og siste fasen av Vedisk sanskrit og fører frem til omkring 500 f.Kr. Denne fasen omfatter śrauta sutras, grhya sutras, katha upanishad og maitrayaniya upanishad. Dharma sutras, shulba sutras og de resterende upanishadene er post-vediske og tilhører den klassiske perioden.
Omkring 500 f.Kr. bidro både kulturelle, politiske og språklige faktorer til slutten på den vediske perioden. Utformingen av det vediske ritualet nådde sitt høydepunkt, og samtidig oppstod det nye bevegelser i det indiske samfunnet. Vedanta og buddhismen vokste frem, og i sine tekster benyttet de seg hovedsakelig av det folkelige målet pali, i stedet for sanskrit. Dareios I av Persia invaderer Indusdalen og det politiske senter for de indoariske kongedømmene ble forflyttet østover til det nordindiske lavlandet. På denne tiden ordnet også grammatikeren Pāṇini grammatikken til det som er kjent som klassisk sanskrit.
Klassisk sanskrit
Sannsynligvis en gang på 400-tallet f.Kr. i det nordvestlige India, analyserte og fastsatte grammatikeren Pāņini det som da ble kalt korrekt (saṃskṛta) tale. Denne korrekte eller dannede talen stod i kontrast til det som var den vanlige (prākṛta) talen til folk flest på den tiden. Sanskrit var mer konservativ enn dagligtalen og lå nærmere opp til språket i de hellige tekstene (vedaene). Omkring det 8. eller 7. århundre f.Kr., i den indiske jernalderen, utformet Śākaṭāyana en tapt grammatikk som refereres til av Pāṇini. Selv om arbeidet til Pāṇini må ha vært basert på kjennskap til en lang grammatisk tradisjon, finnes det ingen andre gjenlevende tekster med liknende innhold fra tiden før Pāṇini. Grunnen kan være at det senere ikke ble oppfattet som nødvendig å bevare tekstene til andre grammatikere, siden Pāṇini hadde formulert det hele så fullkomment i sitt verk Aṣṭādhyāyī («åtte kapitler»).
Det er bevart én tekst om grammatikk fra tiden før Pāṇini. Yāska (5. eller 6. århundre f.Kr.) forfattet en avhandling om etymologi, ordklasser, og semantikk under tittelen Nirukta. En annen forfatter som vi ikke vet noe om, ikke en gang når han levde, var Pingala, som forfattet den tidligst kjente avhandlingen på sanskrit om prodosi. Pingala er også kjent for den første kjente beskrivelsen av det binære tallsystemet. Pāņini ble uansett den autoriteten som alle de som fulgte etter måtte forholde seg til. Sanskrit som følger reglene i Aṣṭādhyāyī, kalles klassisk sanskrit.
Omkring 200 f.kr. forfattet Patañjali en kommentar til utvalgte regler i Pāņinis grammatikk under tittelen Mahābhāṣya. Grammatikken understreker språkets status som høykulturspråk som i sosiolingvistisk henseende stod hevet over dagligtalen. Patañjali benyttet nemlig betegnelsen apabhraṃśa, «fordervet språk», om enkelte dialekter i Nord-India som ikke fulgte de grammatiske normene til sanskrit. I Kāvyālankāra av Namisādhu, heter det likeledes at prākrtameva apabhraṃśa, «apabhraṃśa er intet annet enn prākrit». I Jabdārthacintāmañi er apabhraṃśa definert som ugrammatisk, bygdespråk eller vulgært språk. Apabhraṃśa var altså opprinnelig et skjellsord, men kom senere til å bli benyttet om en gruppe indoariske språk. Omkring det 2. århundre e. Kr. skrev også den indiske matematikeren Kātyāyana en avhandling kalt Varttika, hvor han utdypet enkelte deler av Pāṇini's grammatikk. I det 6. århundre e.Kr. skrev Virahanka et verk om prosodi som også inngår i den grammatiske tradisjonen.
Mens dagligspråket i Nord-India gradvis utviklet seg, forble de formelle rammene for høystatusspråket de samme. Dette høystatusspråket ble stadig viktigere i rollen som lingua franca for de lærde; i løpet av de første århundrene e.Kr. hadde sanskrit blitt det eneste aksepterte språket til bruk i administrasjon og akademisk kommunikasjon i India. Den økende avstanden til dagligtalen gjorde at sanskrit etter hvert ble mer som et nært beslektet fremmedspråk som måtte mestres, enn en dannet versjon av språket til vanlige folk. For grupper som hadde et språk av annet opphav enn det indoeuropeiske, for eksempel dravidisk, ble selvsagt sanskrit på alle måter et fremmedspråk.
Royal League 2004/2005
Royal League 2004/05 var den første sesongen med den skandinaviske fotballturneringen Royal League. Turneringen startet 11. november 2004, og endte i en finale mellom FC København og IFK Göteborg den 26. mai 2005, med FC København som seierherre etter straffesparkkonkurranse.
Sanskrit
Dialekter av klassisk sanskrit
Den indiske filologen Bholanath Tiwari har identifisert fire dialekter av klassisk sanskrit:
Royal League 2004/2005
Bonus
Alle prispengene er i norske kroner. Et lag som vant alle sine kamper kunne maksimalt vinne 7 750 000 NOK.
Sanskrit
Dialekter av klassisk sanskrit
Forløperne til de tre første dialektene er omtalt i brahmanaene. I kauṣītaki brāhmaṇa 7.6 omtales forløperen til nordvestlig sanskrit som den reneste av de tre. Den fjerde dialekten er den yngste og oppstod i sør i den klassiske perioden.
Royal League 2004/2005
Finale
26. mai 2005
Sanskrit
Liturgisk språk og lingua franca
I den klassiske perioden fortsatte sanskrit å være et liturgisk språk innenfor hinduismen. Hinduer betrakter språket som et hellig urspråk og bruker mantraer og bønner på sanskrit i religiøse ritualer. Blant tekstene fra denne perioden finner vi mange sutraer og de fleste av upanishadene. De 18 puranaene hører hjemme i denne perioden. Den enkelte purana kan variere i omfang fra mellom 9,000 og 81,000 vers. Det er anslått at en samlet utgave ville utgjøre 500 bind. De to store indiske eposene Mahabharata i 100,000 vers og Ramayana i 24,000 vers er også skrevet i klassisk sanskrit. Andre eksempler på tekster er āgamaer, stotraer (hymner), Dharmashastra, Yoga-vasistha, og en rekke eksegeser av hinduistiske kommentatorer, hvorav en av de notable er Shankara fra omkring 500 e.Kr.
Buddhismen oppstod som et motbevegelse til hinduismen omkring den tiden vedisk sanskrit opphørte som litterært språk. Theravada-retningens kanon (tipitāka) er skrevet i det folkelige målet pali, men det fantes andre skoler innenfor buddhismen som benyttet sanskrit. Dette gjelder skolene mahāsāṃghika, sarvāstivāda og ikke minst mahayāna-skolen; de sistnevntes hellige tekster begynte å dukke opp i tidsrommet fra 100 f.Kr. til 100 e.Kr. På bakgrunn av lingvistiske bevis, daterte den anglo-tyske orientalisten Edward Conze de eldste delene av Ratnaguṇasaṁcayagāthā til 100 f.kr. Også jainismens kanon er primært skrevet på folkelige dialekter, men det finnes jainistiske eksegeser på sanskrit.
Fra det første århundre og fremover ble flere tusen buddhistiske hellige tekster oversatt til tibetansk og kinesisk. Sanskrit ble et lingua franca for lærde, ikke bare i de høyere samfunnslag i India, men også over landegrensene. Buddhistiske tekster ble overlevert på sanskrit i Bengal; der ble for eksempel et signert sanskrit-manuskript av Gaņdhavyū sūtra, fra kong Sivarka Devra av Odra (Orissa), bragt til Kinas Keiser Dezong av Tang etter en sjøreise i året 794. Originalmanuskriptet kom fra de buddhistiske templene i Lalitgiri, som ble bygd i det første århundre e.Kr. Språket florerte også på de indiske øyer og Sentral-Asia. Den tidlige skolen sarvāstivāda hadde en kanon skrevet i ren sanskrit, og den var delaktig i buddhismens utbredelse i det sentrale Asia. Fra de sentralasiatiske statene Kushan, Turfan, Kashgar, Dunhuang med flere, ble en rekke sentrale mahāyāna-tekster oversatt til kinesisk. Rollen som lingua franca blant lærde i høyere samfunnsklasser har sanskrit til en viss grad beholdt fram til i dag.
Nyanseringer av synet på buddhismens middelindoariske idiom
«Indisk språk» var for mange kinesiske oversettere ensbetydende med sanskrit, og slik var det også for de som satte sammen den tibetanske buddhistiske kanonen. Den tibetanske utgaven av hjertesutraen innledes for eksempel med setningen: «I det indiske språk: ārya ganapati hridāya, i det tibetanske språk: phagpa tsogdagpo’i zung». Dette er standard i tibetanske oversettelser, og det er underforstått at «indisk språk» var sanskrit.
Wesel
Wesel er en grenseby i det vestlige Tyskland, ved stedet hvor elven Lippe når Rhinen. Byen hadde 61 432 innbyggere i 2007 og er senter for Kreis Wesel i delstaten Nordrhein-Westfalen.
Sanskrit
Nyanseringer av synet på buddhismens middelindoariske idiom
Tidlig på 1930-tallet analyserte orientalistene Friedrich Weller og Ernst Waldschmidt 36 transkripsjoner av den 15. sutra av Dīrghāgama, som ble oversatt til kinesisk av Buddhayaśas og Zhú Fóniàn i årene 412-413 e.Kr. under tittelen Cháng āhán jīng (長阿含經). De rekonstruerte fonetiske formene ble definert som prākrit, og det samme kom Waldschmidt frem til da han undersøkte Dàhuì jīng (大會經), den kinesiske oversettelsen av den 19. sutra av Dīrghāgama. Språket ble plassert i samme kategori som i Dhammapada fra Gandhara. Andre orientalister og sinologer gjorde lignende oppdagelser. Den kinesiske oversettelsen av Dharmaguptakavinaya, Ssŭ-fen lü (四分律), refererer til messingen av arapacana-formularet, og dets rekkefølge i stavelsene er gāndhāri skrevet i Kharoṣṭhī. I 1962 fremsatte orientalisten Harold Walter Bailey «Gandharihypotesen». Det middelindoariske idiom i disse tidlige kinesiske transkripsjoner ble av Bailey døpt gāndhāri, og det ble etterhvert også det faglige navnet på denne nordvestlige formen for prakrit.
Gandharihypotesen utropte gāndhāri til buddhismens lingua franca i de første århundrene av vår tidsregning, og ble støttet av orientalister som John Brough og Franz Bernhard. Baily påviste at gāndhāri har påvirket khotanesisk og tokarisk, og det finnes også elementer av gāndhāri i partisk og sogdisk. I årene 1993–1995 kom det for dagen restene av en buddhistisk tekstsamling skrevet i gāndhāri i det nåværende Afghanistan. De eldste av disse tekstene hadde tilhørt den tidlige skolen dharmaguptaka, og stammet trolig fra et kloster i Nagarāhāra. Også de administrative tekstene i det gamle kongedømmet Shànshàn ble skrevet på gāndhāri. Det mangler beviser for at gāndhāri var et «universalspråk» i Sentral-Asia, på linje med sanskrit, men vi tvinges til å nyansere bildet av det idiom som lå til grunn for de tidligste kinesiske og tibetanske oversettelsene.
Buddhistisk hybrid sanskrit
Tekster fra den tidlige skolen mahāsāṃghika benyttet en buddhistisk hybrid sanskrit. I stedet for å omarbeide og oversette ordene fra pāli og andre språk til sanskrit, har forfatterne forandret de fonetiske formene til sanskrit-former, mens den underliggende prākrit-grammatikken er bevart. Et eksempel er prākrit bhikkhussa, som er possessiv entall for bhikkhu, og et kognat med sanskrit bhikṣu, «buddhistisk munk». I stedet for å konvertere dette til den grammatisk korrekte sanskrit-formen bhikṣoḥ, har forfatterne konsekvent endret dette til bhikṣusya. Et annet eksempel er sanskrit-originalen av Lotussutraen, saddharmapuṇḍarīkasūtram, som lå til grunn for Kerns oversettelse i 1884. Det tekniske begrepet ātmabhāva, som også opptrer i śvetāśvatara upanishad 1.2, er fonetisk ekvivalent med pāli attabhāva. Mange ord og begreper i Lalitavistarasutraen, såvel som i den omfattende prajñāpāramitālitteraturen, er unaturlige i henhold til sanskritgrammatikken til Pāṇini, men gir mening i en pali-kontekst.
Wesel
Historie
Byen stammer fra et gods som først ble nevnt i det åttende århundre. I det 12. århundre kom Wesel under hertugen av Kleve. I det 15. århundre fikk byen privilegier og ble medlem av Hansaen. Innen hertugdømmet Kleve sto Wesel kun tilbake for Köln som handelssenter i den nedre rhinregionen.
Sanskrit
Universitetet i Nālandā
I året 427 e.Kr. ble universitetet i Nālandā et buddhistisk læresenter, og dets bibliotek ble etterhvert den mest berømte samling av buddhistiske tekster i sin tid. Biblioteket hadde tre bygninger som var ni etasjer høye: «juvelenes sjø» (ratnasagara), «juvelenes hav» (ratnodadhi) og «juvelenes fryd» (ratnarañjaka). I året 1197 ble det rasert av tyrkiske muslimer under ledelse av Bakhtiyar Khalji. Boksamlingen ble sagt å omfatte flere hundre tusen bind, og skal ha brent i tre måneder etter at mamelukkene satte fyr på den, ødela klostrene og drev munkene på flukt. Også fire andre læresteder ble ødelagt på omtrent samme tid, i Jagaddala, Odantapuri, Somapura og Vikramaśila. For studerende av sanskrit og andre indoariske språk, gir denne kulturelle katastrofen en av forklaringene på hvorfor de indiske originaltekstene til så mange tibetanske og kinesiske oversettelser er gått tapt.
Bærer av filosofi, vitenskap og høykultur
Sanskrit ble ikke bare brukt til å produsere religiøse tekster. Det gamle India var også opptatt av filosofi. Det finnes en rik litteratur innenfor de seks filosofiske skolene (ṣad-darśana) Nyāya (logikk), Vaiśeṣika (atomisme), Sāṃkhya (metafysikk), Yoga, Purva Mīmāṃsā (semiotikk og språkfilosofi) og Vedanta.
Det finnes også annen sekulær litteratur på sanskrit. Vedāṅga-tekstene omhandler blant annet fonetikk, grammatikk, etymologi, metrikk og astronomi. Arthaśāstra fra omkring 300 f.Kr., omhandler offentlig forvaltning, økonomisk politikk og militær strategi. Manus lover er en lovtekst fra perioden 200 f.Kr. til 200 e.Kr.
Wesel
Historie
Den tidligere tyske nazisten og utenriksminister mellom 1938 og 1945, Joachim von Ribbentrop ble født i Wesel.
Andre verdenskrig
Mot slutten av andre verdenskrig ble Wesel et bombemål for de allierte på grunn av status som knutepunkt for vei, jernbane og lektertrafikk. Om natten den 16., 17. og 19. februar 1945 ble byen massivt bombet og så godt som utslettet. Broene over Rhinen og Lippe ble sprengt av Wehrmacht, blant de sprengte broene var den 1,9 km lange jernbanebroen over Rhinen. Den 23. mars kom Wesel under beskytning av over 3 000 kanoner som en forberedelse til Operasjon Plunder. Innen byen ble inntatt av allierte tropper var 97% av den ødelagt.
Sanskrit
Bærer av filosofi, vitenskap og høykultur
Også skuespill, dansedrama, poesi og eventyr har sin plass i den klassiske perioden. Skuespill utviklet seg allerede da Śudraka skrev verket mṛcchakatika («den lille leirvognen»), vīṇāvāsavadattakathā og en kort enakts monolog (bhana) med tittelen padmaprabhritaka. Den norske indologen Sten Konow (1867–1948) identifiserte han som Abhiraprinsen Sivadatta. Han selv, eller hans sønn Īśvarasena, styrtet den siste regenten av Andhradynastiet og grunnla tidsregningen Cedi i året 248-249 e.Kr. Nātyaśāstra («teaterets vitenskap») fra mellom 200 f.Kr. og 200 e.Kr., beskriver alle essensielle elementer i et dansedrama. Av dramatikere kan nevnes Kālidāsa, Bhāsa og Aśvaghoṣa.
Nueva Palmira
Nueva Palmira er en by i Colonia-departementet i det sørvestlige Uruguay. Byen har om lag 9 230 innbyggere.
Sanskrit
Bærer av filosofi, vitenskap og høykultur
Det finnes en rik poesi på sanskrit, og deler av denne poesien må kunne sies å tilhøre verdenslitteraturen. Diktsamlingen Śatakatraya («de tre århundrer») fra det 5. århundre er allerede nevnt. Den ble oversatt til portugisisk allerede i 1651. I 1792 publiserte William Jones en engelsk oversettelse av Gitagovinda, skrevet av poeten Jayadeva fra omkring år 1200. Gitagovinda er oversatt til mange språk og regnes som et av de vakreste eksemplene på sanskritpoesi.
Nueva Palmira
Historie
Nueva Palmira ble grunnlagt i 26. oktober 1831 av Felipe Santiago Torres Leiva. Det har en av de viktigste havnene i Uruguay.
Sanskrit
Bærer av filosofi, vitenskap og høykultur
Eventyr på sanskrit har en spesiell stil, der mindre eventyr innflettes innenfor rammeverket av det enkelte eventyr. Denne stilen fant veien inn i persisk og arabisk litteratur, og øvde innflytelse på eventyrsamlinger som Tusen og en natt. De to viktigste eventyrsamlingene på sanskrit er Panchatantra og Hitopadesha.
Språkets tilbakegang
Flere sosiolingvistiske studier konkluderer med at sanskrit som idiom nærmest er utdødd. Sanskritforskeren Sheldon Pollock har sammenlignet skjebnen til sanskrit med latin:
Nueva Palmira
Befolkning
Kilde:
Sanskrit
Språkets tilbakegang
Tilbakegangen til sanskrit som litterært og politisk medium skyldtes trolig svekkelsen av de politiske institusjonene som støttet det, og den økte konkurransen fra muntlige dialekter som søkte etter en litterær og kulturell verdighet. Det var regionale variasjoner i makten bak dialekt-bevegelsene og sanskrit gikk tilbake med ulikt tempo på ulike steder av det indiske subkontinentet. I Kashmir ble kasjmiri benyttet side om side med sanskrit som litterært språk etter det 13. århundre. Verker som ble skrevet på sanskrit i Vijayanagarariket ble ikke utbredt utenfor deres egne geografiske rammer og tidsepoker. I motsetning til sanskrit, florerte kannada og telugu.
Nueva Palmira
Transport
Ruta 12 forbinder Nueva Palmira med Soriano og Ismael Cortinas i Flores (departement) (øst).
Sanskrit
Språkets tilbakegang
På tross av den økende litterære bruken av muntlige språk, fortsatte sanskrit å bli brukt innenfor den litterære kulturen i India. De som kunne lese de muntlige språkene, kunne også lese sanskrit. Sanskrit ble likevel ikke lenger brukt til å uttrykke nye, sosialt legemeliggjorte idéer. Bruken bestod i repetisjoner av idéer som var utformet tidligere, og enhver kreativitet ble redusert til religiøse hymner og vers. Et nevneverdig unntak var en kommentar til Mahabharata fra 1600-tallet av Nīlakaṇṭha Caturdhara.
Forsøk på fornyelse
Orientalistene Jürgen Hanneder og Brian Hatcher er uenige i karakteristikken av sanskrit som et dødt språk:
Det har blitt påpekt at moderne verker på sanskrit enten har blitt oversett eller avvist som «moderne». Siden 1967 har Sahitya Akademi tildelt en litteraturpris for det beste verket i sanskrit, skrevet i det aktuelle året. I 2009 ble Satyavrat Shastri den første sanskrit-forfatteren som vant Jnanpith-prisen, Indias høyeste litteraturpris.
Skolestyret i den indiske grunnskolen (CBSE) har gjort sanskrit til et valgfritt tredje-språk i 5. til 8. klasse. Dette gjelder også de fleste skoler som avholder eksamenen ICSE i 10. klasse, særlig i delstater med hindi som offisielt språk.
India har én dagsavis på sanskrit, Sudharma, som har blitt utgitt siden 1970. Siden 1974 har All India Radio hatt en kort nyhetssending på sanskrit.
Innflytelse på andre språk
Av moderne indiske språk er hindi og urdu påvirket av arabisk og persisk, mens nepali, bengali, assamesisk, konkani og marathi fortsatt har et vokabular fra sanskrit og prakrit som sin basis. Gjennom de buddhistiske sūtraene kom det også inn lånord fra sanskrit i kinesisk. Det kinesiske ordet chànà (剎那) ble for eksempel lånt fra sanskrit kṣana (क्षन), «øyeblikkets tidsperiode». Gjennom buddhismens utbredelse ble en rekke ord fra sanskrit og beslektede språk adoptert av de sinotibetansk talende naboene i nord.
Thai inneholder mange lånord fra sanskrit. Disse blir transkribert med thai-skrift, som gjør at ordene blir gjengitt tro til uttalen på sanskrit, men siden slike ord leses med uttalereglene for thai, høres de gjerne svært annerledes ut enn på originalspråket. Rāvana, den mytiske keiseren av Sri Lanka i eposet Ramayana, kalles Daṣakaṇṭh, «på ti nakker», og dette transkriberes som ทศกัณฐ์ (som representerer de indiske lydene d-ṣ-kaṇ-ṭh), men det uttales Thotsakan (ṭh er angitt som stum).
Mange lånord fra sanskrit finnes i tradisjonell malayisk, moderne indonesisk, og filippinske språk. Gammel javanesisk, og i en mindre grad, khmer og vietnamesisk, inneholder sinifiserte lånord fra sanskrit.
Indias nasjonalhymne Jana Gana Mana er skrevet i en litterær form for bengali kalt sadhu bhasha, og inneholder flere ord fra sanskrit. Indias nasjonalsang Vande Mataram var opprinnelig et dikt skrevet av Bankim Chandra Chattopadhyay, og gjengitt i hans novelle Anandamath i 1882. Novellen er også skrevet i bengali med stor påvirkning fra sanskrit.
Bruk i moderne tid
Sanskrit er brukt i to sanger av popmusikeren Madonna. Shanti/Ashtangi på albumet Ray of Light fra 1998, er den tradisjonelle messingen i Ashtanga Vinyasa Yoga. Cyber-raga, utgitt i 2000 på hennes single Music, er en sanskrit-ode til en høyere makt med et ønske om fred på jorden.
I bakgrunnsmusikken i en kampscene i filmen The Matrix Revolutions, synges en sanskrit-bønn fra Brihadaranyaka upanishad av et kor. Sky1-versjonen av tittelsekvensen i første sesong av Battlestar Galactica inneholder en messing av Gāyatrī mantra, hentet fra Rig Veda (3.62.10). Komposisjonen ble skrevet av miniserie-komponisten Richard Gibbs.
Erfaringene med utviklingen av programmeringsspråket Fortran på 1950-tallet bidro til en kontekstfri grammatikk kalt Backus-Naur form, som ble banebrytende for senere høynivåspråk. Mangelen på formaliserte definisjoner av syntaks, gjorde at informatikeren John Backus (1924–2007) under utviklingen av ALGOL 58, adopterte syntaks-regler for Fortran og senere programmeringsspråk, som var basert på Pāṇinis sanskritgrammatikk.
Struktur
Det følgende er en kort oversikt over lydsystem og grammatikk i klassisk sanskrit. Framstillingen forutsetter kjennskap til en del språkvitenskapelige uttrykk.
Lydsystem og uttale
Fordi analyse av språklyder var høyt utviklet i den grammatiske tradisjonen i det gamle India, har vi gode kilder til hvordan sanskrit ble uttalt, selv så langt tilbake som på Pāṇinis tid. Ved korrekt uttale av alle lyder bevarte man sanskrit-språkets opprinnelige renhet, og det ble trodd at dette blidgjorde gudene.
Alle lydene over har sine egne tegn i devanagari og andre skriftsystemer som blir brukt til å skrive sanskrit. I tillegg kommer symbolet anusvara (ṃ) som forlenger den stavelsen det er del av, og nasaliserer vokalen i denne. Eksempel: saṃgha ('samfunn, fellesskap') blir uttalt sańgha.
Nominalbøyning
Sanskrit har, i likhet med andre gamle indoeuropeiske språk, et komplisert bøyningssystem for både nomen og verb.
Substantiv, adjektiv og pronomen
Personlige pronomen (jeg, du, vi etc.) har ikke kjønn. Bøyningsmønstrene for substantiv og adjektiv varierer avhengig av stammens endelse (-a, -u, -ī etc.).
Eksempel på et bøyningsskjema: hankjønnsord på -a:
grāma- «landsby»
Den omfattende nominalbøyningen gjør at ordstilling ikke er avgjørende for betydningen av en setning (jf. norrønt), samt at bruk av preposisjoner er mindre vanlig enn i moderne språk som norsk og engelsk. Den funksjonen som ordstilling og preposisjoner har i disse språkene, blir i sanskrit hovedsakelig fylt av kasusbøyning:
pitā (nom.) sutāṃ (akk.) paśyati (vb.). «Faren ser datteren». pitaraṃ (akk.) sutā (nom.) paśyati (vb.). «Datteren ser faren».
sa grāmaṃ (akk.) gataḥ. «Han dro til landsbyen».
sā grāme (lok.) vasati. «Hun bor i landsbyen».
Verbalbøyning
Verb i klassisk sanskrit bøyes i
Mange kombinasjoner av disse er ikke mulige. Noen verb forekommer for eksempel bare i aktiv (som as- «være») eller medium (som ās- «sitte»), og passiv finnes stort sett bare i presens. Videre er det også bare i presens at vi finner tre modi; de andre tidene har kun indikativ. Kondisjonalis er sjelden.
Sammensatte ord
Et mer teknisk begrep for et ord sammensatt av flere ord, er kompositum. Sanskrit har fire hovedtyper komposita. Disse kan alle inngå som deler av større sammensetninger.
Slike komposita blir normalt ikke dannet i norsk, men helt fraværende er de likevel ikke; jf. sursøt («sur og søt») og trettini («tretti og ni»).
Tatpuruṣa er et såkalt determinativt kompositum, der det siste ordet blir definert mer nøyaktig av det første. I motsetning til dvandva kan et tatpuruşa-kompositum bare ha to medlemmer. Forholdet mellom disse er kjennetegnet ved at det kan uttrykkes med et av kasusene fra akkusativ til lokativ. På norsk danner vi også denne typen sammensetning og vil ofte kunne formulere forholdet mellom ordene ved hjelp av en preposisjon. Eksempler:
Bahuvrīhi er et kompositum som viser til noe utenfor seg selv ved å beskrive egenskaper dette har. Det norske ordet rødstrupe kan fungere som eksempel. Det viser ikke til en strupe som er rød, slik blåmaling viser til maling som er blå. I stedet er det navnet på en bestemt fugl som er kjennetegnet av at den har rød strupe. Ofte vil slike ord få endingen -et på norsk som i breiskuldret, og er da adjektiv i stedet for substantiv. På sanskrit er alle bahuvrīhi-komposita klassifisert som adjektiv, men som andre adjektiv kan de også stå alene og fungere som substantiv. Eksempler:
Huglo
Huglo er en øy og bydel i Stord kommune i Hordaland og ligger øst for øyen Stord ved utløpet av Hardangerfjorden. Huglo har en spesiell geologi, og det har derfor vært gruvedrift på øyen. I dag domineres næringslivet på Huglo av jordbruk. Ovnsmuseet på Nordhuglo er en av øyens severdigheter.
Det er cirka 100 innbyggere på Huglo. Største bedrift er Sortland Møbelfabrikk på Sør-Huglo. Øyen har dessuten skole, barnehage, ungdomshus og kapell. Høsten 2012 ble skolen omgjort til en sovende skole. Elevene ved skolen fraktes i Taxi til Rommetveit skule på Stord.
Øyen har ferjeforbindelse til Hodnanes på Tysnes og Jektavik på Stord.
Huglo er gammelnorsk for «haugen».
I 2009 ble Huglo med i det treårige regionale utviklingsprogrammet for småsamfunn i Hordaland, livOGlyst. Målet er å skape et robust samfunn og snu folketallsnedgangen.
Gjerpen kirke
Gjerpen kirke er en korskirke av stein i Gjerpenbygda i Skien kommune i Telemark. Kirken ble først nevnt rundt år 1150. Den er påbygd og ombygd en rekke ganger.
En større restaurering av kirken ble gjennomført i 1919–2020 av arkitekt Harald Bødtker, med altertavle, døpefont, prekestol, mosaikk og glassmalerier av Emanuel Vigeland.
Kirken ble påtent og brant innvendig i 2003, men er i dag fullt restaurert. Vidkun Quisling er begravet på Gjerpen kirkegård.
Luigi
Luigi er en fiktiv videospillfigur som har opptrådt i en rekke videospill utgitt av Nintendo. Luigi er vanligvis ikledt en grønn genser, blå snekkerbukse, brune sko, hvite hansker og en grønn hatt med bokstaven L midt frampå. De fleste spillene som Luigi opptrer i er plattformspill, men etter hvert har Nintendo utgitt mange ulike spill med Luigi og Mario (og som oftest flere personer fra Mario-serien). Eksempler på disse er sportsspill (Mario Kart, Mario Tennis), en serie brettspill-liknende partyspill (Mario Party) og rollespill (Paper Mario).
Pancasila
Pancasila er betegnelsen for Indonesias statsbærende filosofi eller ideologi. Ordet pancasila er sammensatt av to ord fra sanskrit: "panca" som betyr «fem» og "sila" som betyr «prinsipp». Det dreier seg om fem prinsipper som anses som uatskillelige og i samspill med hverandre, og som til en viss grad er formet etter  den opprinnelige pancasila, som er en buddhistisk etisk rettesnor.
Det var i 1945 at den fremtidige indonesiske president Sukarno fremholdt pancasila som førende for indonesisk nasjonalfølelse. Det skjedde i en tale som hadde til hensikt å overkomme konflikter mellom muslimer, nasjonalister og kristne. Prinsippene ble nedfelt i grunnloven som ble utarbeidet senere samme år.
De fem prinsippene er
Eksterne lenker
Garuda Pancasila
Ⱥ
Christian Kølle gav ut to bøker, der han brukte sin egen rettskrivning: Kort Beskrivelse over Snarøen (1792) og Ær dæt fårnuftigt at have Religion? (1794). Prinsippet bak Kølles rettskrivning var ortofoni, dvs. at hver lyd skulle representeres av en bokstav og at en bokstav alltid representerte samme lyd. Kølle brukte bokstaven ⱥ som en erstatning for bokstavkombinasjonen aa (altså som en moderne å). Bokstaven ble ikke bare brukt der man vanligvis skrev aa, men også der o ble uttalt som å, for eksempel i «som» – «sⱥm», «komme» – «kⱥmme». Grunnen til at Kølle valgte å sette skråstrek gjennom en a, var at dette var det samme som ble gjort med o når den representerte lyden ø.
I Unicode kodes ⱥ som U+023A (Ⱥ) og U+2C65 (ⱥ).
Forsendelse
En forsendelse er en eller flere gjenstander (stykkgods) eller masser som ekspederes fra ett sted til et annet. Avhengig av forsendelsens karakter brukes forskjellige typer emballasje eller håndtering som er egnet. Et hovedskille går mellom post og varetransport. Post er brev som kan sendes over kort eller stor avstand og små pakker som primært sendes over små avstander. Varetransport er alle typer vare som sendes over kort eller lang avstand. Også elektrisk kraft, telefoni og datainformasjon ekspederes og sendes over liten eller større avstand.
Richard Kongsteien
Richard Kongsteien (født 19. august 1969) er en tidligere journalist og programleder i NRK og TV 2. Han er nå kommunikasjonsdirektør i Oslo kommune, etter å ha vært konserndirektør for kommunikasjon og samfunnskontakt i ISS- konsernet og kommunikasjonsdirektør i både Widerøe og SAS tidligere.
Etter flere år som journalist i fjernsyn ble Kongsteien seniorrådgiver i rådgivningsbyrået JKL Woldsdal med ansvar for mediehåndtering og krisehåndtering. I tiden før NRK og TV 2, arbeidet han som presse- og informasjonsoffiser i Forsvaret.
Forsendelse
Emballering
Varer emballeres på en måte som er egnet i forhold til måten de skal håndteres og fraktes på. Bruk av kasser, rammer, kartonger, sekker, tønner, fat, bokser, paller og containere er tradisjonelle emballeringsformer for stykkgods. Ved forsendelse av flytende gods eller løsmasser i store kvanta brukes spesielle håndteringsteknikker og transportformer.
Vindication
Vindication er det tredje albumet til det norske bandet Susperia og ble gitt ut i 2002.
Forsendelse
Emballering
Spesielle transporter krever tilsvarende sikringstiltak, som ved frakt av kjemikalier, gasser og andre risikovarer. Åpen transport på pall eller lastebil krever sikring mot ukontrollerte hendelser. Under transport er varene i bevegelse, og kan flyttes av treghetskraften.
Fraktekspedisjon
Fraktekspedisjon skjer ved terminaler som tar imot forsendelsen for videretransport med en egnet transportform. Terminalene har fraktrutiner for ekspedisjon av lokalt, innenriks og utenriks gods. Fraktekspedisjon er et fag som tradisjonelt hører til i handelsfag.
Transportmåte
Lasting, transport og lossing er avhengig av et anlegg som samsvarer med transportbehovet. Avtaleformene i transportbransjen angir ekspedisjonssted og mottakssted med tillegg av selgers og kjøpers juridiske og økonomiske ansvar. Transporten skjer ved bruk av lastebil (trailer), tog, fly, fraktefartøy eller andre skip for kort- eller langdistansetransport. Ved kortdistansetransport i lokalområder brukes i stor grad budbiler eller små lastebiler.
Håndtering
Ved håndtering av varer ved lasting og lossing brukes jekketraller, trucker, heisekraner og andre løfteinnretninger. Væsker og løsmasser krever vanligvis spesialiserte innretninger til håndtering og lagring.
Pikareller
Pikareller er en familie av ganske små abborfisker som lever i det østlige Atlanterhavet, Middelhavet, Svartehavet, ved Martinique og utenfor kysten av Sør-Afrika. Det fiskes etter flere av artene i Sør-Europa.
Forsendelse
Håndtering
Lasteramper eliminerer behovet for truck og brukes som losse- og lastefunksjon mellom bil og terminal.
Produksjon
Emballasje brukes også ved pakking av enkeltprodukter i produksjonen. Ved forsendelse pakkes disse vanligvis i større fraktenheter.
Logistikk
Logistikk er et ord som har vunnet innpass på bekostning av de tidligere brukte termene spedisjon og frakt. Spedisjon (terminaldrift) og frakt (transport) er separate bedriftsfunksjoner som gjør kominasjoner av ekspedisjonsmåter mulig og mer fleksibelt. I dag er tendensen at godt etablerte transportører har sine egne terminaler, noe som reduserer enkeltaktørenes servicemuligheter overfor alle bedriftskategorier.
Juss
Ved ekspedisjon brukes avtaleformer som i dag omtales som incoterms (leveringsbetingelser). Disse angir selgers og kjøpers rolle ved fraktekspedisjonen og gjør bruk av termer som forteller hvem som har ansvar for skader og kostnader.
Internasjonal frakt
Shipping er et engelsk låneord som på norsk refererer til rederi- og befraktningsvirksomhet med skip, til de som arbeider i foretak innen denne sektoren samt til aksjer og verdipapirer relatert til slik virksomhet.
Et lands skip og mannskap kalles handelsflåte.
Shippingvirksomhet er en sentral del av verdensøkonomien og 90% av verdenshandelen utføres av verdens handelsflåte som utgjøres av mer enn 50 000 skip. Mer enn 150 land disponerer skip og deres samlede mannskap teller mer enn 1 000 000 personer.
Cut from Stone
Cut from Stone er et studioalbum fra den norske gruppa Susperia, utgitt i april 2007.
Garam masala
Garam masala er en indisk krydderblanding. Blandingen kan variere, men inneholder som regel sort pepper, chilipepper, koriander, spisskummen, kardemomme, kanel, muskat og nellik.
Garam betyr sterk, og masala betyr krydderblanding.
1527 Malmquista
1527 Malmquista er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 18. oktober 1939 av Yrjö Väisälä i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den svenske astronomen Gunnar Malmquist.
Paavo Lipponen
Paavo Lipponen (født 23. april 1941) er en finsk sosialdemokratisk politiker.
Han var Finlands statsminister i årene 1995–2003, og er den som har sittet nest lengst i stillingen i Finland etter Kalevi Sorsa. Lipponen var kandidat til stillingen som ordfører for Europakommisjonen i 2004, men tapte for portugiseren José Manuel Barroso. I mars 2005 meldte Lipponen at han går av som ordfører for Finlands sosialdemokratiske parti, en stilling han har besatt i tolv år.
Etter sin aktive politiske karrière har han jobbet som konsulent, blant annet med bygging av naturgassrørledning i Østersjøen. I august 2008 ble Lipponen ansatt i gassledningprosjektet Nord Stream. Ansettelsen ble kritisert av flere østeuropeiske land. Polen skal angivelig blokkert Lipponens kandidatur som EUs utenrikspolitiske sjef på grunn av hans bånd til prosjektet. I 2016 ble han tildelt prisen High North Hero for sitt politiske arbeid for å fremme Arktis.
Teatr Wielki i Łódź
Teatr Wielki i Łódź ligger ved Dąbrowskis plass og er byens største teater. Det spesialiserer seg i oppførelsen av operaer, operetter og ballettforestillinger. Teateret ble grunnlagt i 1967 og hører til Polens viktigste operascener. Det har til nå oppført over 240 premiereforestillinger.
Teatr Wielki har realisert verker av både klassiske og moderne komponister (blant annet Tsjajkovskij, Mozart, Verdi, Wagner og Penderecki) til stor suksess blant publikum og kritikere. Flere verdenskjente artister har fremtredet her, som Victoria de Los Ángeles, Andrea Bocelli, Fedora Barbieri, Nicolai Gedda eller Wiesław Ochman.
Teaterbygningen er Polens nest største operahus etter Teatr Wielki i Warszawa og samtidig et av Europas største, med 1070 sitteplasser.
Teatr Wielki er ellers kjent for å organisere internasjonale teaterfestivaler, særlig Łódzkie Spotkania Baletowe, hvor verdens fremste ballettensembler deltar.
445 Edna
445 Edna er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 2. oktober 1899 av Edwin Foster Coddington fra Lick Observatory i Mount Hamilton. Den er oppkalt etter Edna, kona til Julius F. Stone.
Knut Lykken
Knut Lykken eller Lykkja (Valdresmål). (født 1831, død 1911) var en bonde, reinjeger og fjellfører fra Øystre Slidre i Valdres. I 1876 var han med som fører ved førstebestigningen av Store Skagastølstind sammen med William Cecil Slingsby og Emanuel Mohn.
Oppvekst
Lykken kom fra gården Lykkja i Øystre Slidre, vest for Beitostølen. Faren het også Knut (Tørstad-Rødningen) også kalt (Gamle Skjeften) i og med at han eide gården Skjefte i Hørisbygda. Han var utkommandert soldat i krigen mot svenskene i 1807–1808 og i Napoleonskrigene ved Slesvig i 1813.
Raufjordsheim
På slutten av 1860-tallet satte Lykken og hans eldre bror Ola opp ei hytte ved Raufjorden, en sidearm til Bygdin. Hytta var starten på Raufjord Hotell, eller Raufjordsheim. I 1869 ble hotellet offisielt åpnet, men året før hadde Åsmund Olavsson Vinje, Ernst Sars og Hagbart Berner bodd der da de skulle over til vestenden av Bygdin for å innvie sin berømte hytte på Eidsbugarden, som Lykken hadde vært med på å sette opp. Vinje og vennenes prosjekt var sannsynligvis medvirkende til at Lykken kunne starte sitt.
Raufjordsheim var beskjeden i starten, med to rom og fire-fem senger, men ble utvidet i etapper. Hytta var en av de første fjellhyttene som ble bygget med tanke på turisttrafikk. De andre hyttene var for det meste setre og fjellgårder som tok imot turister som attåtnæring. På Raufjordsheim var det godt stell, med reinkjøtt, rømme, spekemat og rakfisk. Iblant ble det også servert bjørnekjøtt.
Hotellet tok imot mange celebre gjester, blant andre Johan Sverdrup, Jonas Lie, Erik Werenskiold og prins Friedrich Karl von Preussen, nevø av keiser Wilhelm I.
Ved århundreskiftet ble veitraseen fra Beito til Vågå lagt utenom Raufjorden slik at strømmen av turister etter hvert ble for liten. Etter å ha drevet hotellet i 30 år, måtte Lykken selge, men gikk sammen med tre slektninger og bygget Jotunheim Hotell, som senere ble Bygdin Høifieldshotel.
Fjellføreren
Lykken ble etter hvert også kjent som en dyktig fjellfører. I Årbok for Den Norske Turistforening i 1873 står det at «han var villig til å møte frem med eller uten hest når man dessangående henvender seg skriftlig til ham 8 dager i forveien». Han blir anbefalt av lensmann Nortorp, som opplyser at Lykken er en fortrinlig rein- og bjørnejeger og tilbyr føring til Hestvold, Nybod, Eidsbod, Tvindehaugen, Gjendeoset over Valdersflyerne, Årdal, Lyster, Vaage, Lom og Sjoadalen.
I 1875 ble Lykken engasjert som fører for Johannes Heftye, Gullik Lid fra Valdres var også med. Heftye ville prøve seg på Knutsholstinden, et fjell som ble ansett som ubestigelig, og av enkelte antatt å være Norges høyeste. Den 13. juli nådde ekspedisjonen toppen, en bragd som ga Heftye ry som en stor tindebestiger.
Førstebestigninger 1876
Sommeren 1876 var Lykken engasjert som fører for den ambisiøse ekspedisjonen som Emanuel Mohn og William Cecil Slingsby planla. Mohn møtte Slingsby i Oslo den 8. juli, og med karjol dro de opp gjennom Valdres til Raufjordsheim. Lykken var hjemme på gården en tur for å reparere støvlene sine, men sluttet seg to dager senere til de to andre. Slingsby beskriver ham slik:
«En senesterk liten kar med plirende øyne og et umiskjennelig preg av fysisk aktivitet. På seg hadde han et par alderdommelige knebukser av skinn, som jeg tør formode måtte skrive seg fra en fjern stamfar, pansertykk frakk av hjemmelaget vadmel, vest med utallige små knapper, vinterskjerf, raggsokker, skjorte, fotsid regnkappe, bløt hatt og varme ullvotter.»
Álava
Álava (spansk) eller Araba (baskisk) er en provins i den autonome regionen Baskerland i Spania. Provinshovedstaden er Vitoria som også er hovedstad for regionen Baskerland.
Knut Lykken
Førstebestigninger 1876
De ble holdt tilbake av dårlig vær i noen dager, men så begynte det å klarne opp, og de kunne gi seg i kast med fjellene. Dermed la de ut på en ekspedisjon som er enestående i norsk fjellsports historie, med fem førstebestigninger i løpet av fem dager. Den første var Torfinnstind, ovenfor Torfinnsbu ved Bygdin. De fortsatte så med Galdeberget, Urdanostind, Nordre Urdanostind, som senere fikk navnet Slingsby-tind, og Gjertvasstind, før de ga seg i kast med Storen. Gjertvasstind var den viktigste for Mohn, men for Slingsby gjaldt bare Storen, hans «pet».
Álava
Álava grenser til provinsene Guipúzcoa, Vizcaya, Burgos, Navarra og La Rioja. Innenfor provinsen er også en enklave som tilhører provinsen Burgos kalt Condado de Treviño. Álava ligger øst i de cantabriske fjellene, elven Ebro har sitt utspring like vest for provinsen og provinsens sørgrense mot La Rioja følger for en stor del denne.
Knut Lykken
Førstebestigninger 1876
Tidlig om morgenen den 21. juli startet Lykken, Mohn og Slingsby fra Vormeli i Utladalen. Været var ikke det beste, men det var den siste dagen Lykken kunne være med, så de måtte prøve seg. De skulle gå over bre, og da måtte de være tre. De kom seg opp i Midtmaradalen, og med visse problemer over Maradalsryggen og ned i Maradalen.
Etter en kort rast ga de seg i kast med den bratte breen på østsiden av Storen. Breen var da uten navn, men fikk senere navnet Slingsby-breen. Her fikk de problemer. Slingsby gikk med «spikerstøvler», det vil si støvler med ispigger, mens Mohn og Lykken syntes slikt ekstrautstyr var unødvendig. Klatringen opp breen ble derfor svært strabasiøs for de to nordmennene. Mohn mistet stadig fotfestet, og to ganger rutsjet han utfor og ble bare reddet av at de gikk i tau.
Ved en vanskelig passasje var Slingsby og Lykken uenige om veien videre. Slingsby ville gå mot venstre og prøvde seg to ganger. Begge ganger rutsjet han utfor og ble reddet av tauet, og til slutt måtte han gi seg og følge Lykkens råd.