cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Otoskop
Serøs otitt er en tilstand der øretrompeten er tett og luft i mellomøret er sugd opp og erstattet av væske. Med vann på innsiden av trommehinnen vil den ikke bevege seg ved trykkvariasjon.
Undersøking av øret med dette instrumentet blir kalt otoskopi. Instrumentet blir ofte levert samnen med et oftalmoskop, et instrument for undersøking av øyet, da disse to instrumentene kan benytte det samme håndtaket. Begge benytter en liten spesialpære som lyskilde.
For legekofferter leveres et etui med ett otoskop, ett oftalmoskop og ett håndtak med batteri. For legekontor leveres et veggstativ med transformator, to håndtak med kabel med otoskop i det ene og oftalmoskop i det andre. Både på batterihåndtaket og veggstativet er det regulering for å variere spenning og lysmengde i otoskop og oftalmoskop.
På det norske markedet dominerer varemerkene Welch Allyn og Heine dette markedet.
Morpho
Utseende
Slekten Morpho inneholder store til meget store sommerfugler (vingespenn på 75–200 mm) med store, brede vinger, men påfallende liten kropp. Hannene er som oftest metallskinnende blå eller hvite, mens hunnene gjerne er mønstret i gult og svart. På undersiden av vingene er de brune med flere markerte øyeflekker. Disse skinner noen ganger gjennom slik at de er synlige fra oversiden også. Hodet er forholdsvis lite og har korte labialpalper. Sugesnabelen er velutviklet. Antennene er slankt klubbeformede og omtrent 1/3 så lange som forvingene. Vingene er store og brede, spissen av forvingen noen ganger trukket litt ut til en krum spiss. Hos hannene er spissen av forvingen og ofte ytterkanten av begge vingepar mørk, resten vanligvis ensfarget metallblå eller hvit. Fargen varierer med vinkelen man ser dem fra og hvordan lyset faller inn, slik at sommerfuglen virker blinkende blå (blåfargen skrur seg av og på) når den flyr. De kan da være synlige på lang avstand. Fra noen vinkler ser de bare gråbrune ut. Innerkanten av bakvingene mangler iridescerende skjell og ser brun ut. Hos noen arter er også hunnene metallblå, men med større innslag av mørk farge enn hos hannene. Oftere er de farget i gult og svart. Bakkroppen er påfallende liten og når høyst halvveis til spissen av bakvingene. Som hos andre flikvinger er frambeina reduserte. Larvene er hårete og vanligvis ganske fargerike – fargene signaliserer at de er uspiselige.
Levevis
Morfosommerfuglene er knyttet til tropisk regnskog. De kommer gjerne ut i lysåpninger for å sole seg. Hannene er territorielle og reagerer på refleksjonene fra vingene til andre hanner. Noen arters hanner kan lokkes med blanke gjenstander i en passende blåfarge, som de tolker som rivaliserende hanner. Man kan slik fange dem, noe som ellers er vanskelig da de stort sett holder seg høyt over bakken. De kan også lokkes til gjærende frukt eller til slakteavfall, som de suger til seg væske fra. Larvene kan finnes på mange ulike planter, særlig i erteblomstfamilien (Fabaceae). De lagrer giftstoffer fra vertsplantene, som de bruker til sitt eget forsvar. Om de blir forstyrret, skiller de ut illeluktende kjemikalier som kan avskrekke eventuelle rovdyr. De voksne sommerfuglene beholder noe av disse stoffene og er trolig usmakelige.
Legendariske og ettertraktede
Disse store, oppsiktsvekkende sommerfuglene har tiltrukket seg mye oppmerksomhet. Hos noen stammer i Amazonas har den skinnende blåfargen blitt tolket som en flik av himmelen, og sommerfuglene har blitt respektert som mystiske åndevesener. Hos andre har de derimot blitt fanget og vingene har blitt brukt til smykker og dekorasjoner. De store vingene har gjort at disse sommerfuglene har vært svært ettertraktet, både av samlere og til produksjon av suvenirer og andre prydgjenstander, og de har vært samlet inn i store mengder. I dag avles flere av de store, blå artene fram i kultur i stor skala. I tillegg til vinger til prydgjenstander selges det store mengder pupper til sommerfuglhus rundt om i verden, der disse sommerfuglene er populære innslag.
Moksha
Moksha er friheten innen hinduismen. Det betyr det samme som frelse innenfor kristendommen. Syndsbegrepet i hinduismen (samt buddhismen og jainismen) er forbundet med samsara (fabrikasjonene som utgjør illusjonene i samsara) og karma. Før en er frigjort fra forurensningene og forvirringen fortsetter en å gjøre ting som binder en til illusjonenes verden og handlingenes kjedereaksjoner. Dette skjer fordi en ikke erkjenner årsakssammenhengene. Derfor blir en gjenfødt i en av de seks eksistensene. Den verste av disse er Helvetene. I hinduismen omfatter læren om moksha også dem som har havnet i Helvetene. Moksha er frigjøringen fra synd som fører til at en ikke lenger blir bundet til illusjonene som klenger seg til ens oppfattelsesapparat. Det er alle hinduers mål å komme seg ut av samsara / inkarnasjonssyklusen / reinkarnasjonen og oppnå moksha. Dog lærer også hinduer om boddhisattva-prinsippet, som innebærer at de som har oppnådd frelsen, blir igjen etter opplysningen eller lar seg gjenføde for å hjelpe andre i full kjærlighet. Moksha kan oppnås ved å dø i den hellige byen Varanasi eller ved yogisk tilbedelse av, eller meditasjon på en Deva /Devi (guddom / engel). Yoga betyr forening. God karma er det samme som frigjøring fra karma. Karma betyr gjerninger, og skapes av tankehandlinger, språkhandlinger eller kroppslige handlinger, men innebærer også konsekvensene av alle disse gjerningene. Frigjøring fra karma skaper et varmt og godt lys rundt et menneske. Den betydningen går igjen i vårt begrep om sjarm. Ved å gjøre gode gjerninger, kan menneskets sjel – atman – bli ett med brahman (Gud – én teori går ut på at Brahman tilsvarer Brage i norrøn mytologi). Krishna regnes som den store frelseren også i hinduismen, den ypperste personlighet som vil sørge for at alle til syvende og sist blir frelst, og som lærer alle mennesker – Pancas Khrishtaya – at alt er godt i Gud.
Rorom
Rorom er plassen mellom to tverrstivere (spant eller band) i tradisjonelle robåter eller roskip, når tverrstiverne står 75–90 cm fra hverandre, noe som gir noenlunde passe avstand for en (voksen) person til å sitte med beina mot tverrstiveren bakenfor (i virkeligheten avhenger det at lengden på rorommet passer, av hvor lange bein personen har. Er dessuten avstanden mellom tverrstiverne ned mot 80 cm eller enda kortere, vil ofte roeren på toften foran dunke nevene i ryggen på den bak). Rommenes lengde var gjerne til en viss grad avhengig av bredden (og størrelsen) på båten/skipet, slik at større båter gjerne fikk litt lengre rom enn de mindre.
I mange robåter er det dessuten enkelte halvrom i tillegg til rorommene.
Roland Löwegren
Roland Löwegren er en svensk tidligere fotballspiller. Löwegren, som var forsvarsspiller, spilte 44 kamper for Malmö FF i Allsvenskan fra 1962 til 1968.
Øystein Wang
Øystein Wang (født 11. august 1957) er utdannet teolog og jazzmusiker.
Han startet jazzbandet Pastor Wang Quintet i 1991 og spiller mest piano.
Han er far til jazzmusiker og kontrabassist Ellen Andrea Wang og onkel til artisten Marthe Wang.
Knowsley (Merseyside)
Knowsley er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Knowsley i det seremonielt og administrative grevskapet Merseyside i England. Stedet har gitt navn til distriktet Knowsley, men er ikke administrasjonssenter. I tillegg til landsbyen Knowsley omfatter sognet et industriområde mot nordvest og et forstadsområde til Huyton, inkludert Stockbridge Village, mot sørvest. I henhold til noe udatert folketelling for 2001 har landsbyen en befolkning på 11 343 innbyggere.
Stedet nevnes i Domesday Book som Chenulveslei, fra angelsaksisk Cēnwulfes lēah, «Cenwulfs slette». Historisk var den en del av Lancashire. Landsbyen ga navn til det større distriktet (borough) da det ble dannet i 1974. I henhold til folketellingen i 2011 har dette distriktet en befolkning på 145 903 innbyggere, beregnet til 147 231 for 2014. Sognet omfatter Knowsley Hall og Knowsley Safari Park.
Rogvolod
Rogvolod (belarusisk Рагвалод, Rahvalod; russisk Рогволод, Rogvolod), ca. 920–978 e.Kr. var den første kjente hersker av fyrstedømmet Polotsk i dagens Belarus som er bevitnet i russiske krøniker, og styrte i årene 945–978.
I Nestorkrøniken er han kjent som Рогъволодъ, Rogvolod, sannsynligvis en slavisk form for det norrøne navnet Ragnvald. Kilden sier at han kom fra «over havet», noe som betyr at han var nordboer og kom fra Norden, mest sannsynlig fra Sverige, skjønt navnet Ragnvald synes i henhold til sagalitteraturen å være et relativt vanlig navn for vestlendinger i Norge, uten at det skal brukes som bevis på opprinnelse. Han skal også ha hatt en bror ved navn «Turi», kanskje egentlig Tor.
Rogvolod etablerte seg i Polotsk på midten av 900-tallet på det sted hvor Minsk ligger i dag. Han søkte å oppnå en allianse med Vladimir I den store i 978. Pakten ble forseglet med at han giftet bort sin datter Rogneda (eller Rahneda, kanskje slavisk for Ragnhild ), men hun nektet på fornærmelig vis å godta avtalen ved å slå fast at «Ikke vil jeg trekke støvlene av en trellkvinnes sønn». Det viser til en russisk skikk at en av brudens skikker var å trekke støvlene av sin ektefelle. Vladimir angrep da Rogvolod og hans to sønner, og drepte dem alle. Deretter tok han Rogneda med makt til sin hustru.
Hua (Weinan)
Hua (kinesisk: 华县; pinyin: Huà Xiàn) er et fylke i byprefekturet Weinan i den kinesiske provinsen Shaanxi. I 1999 hadde det 342.141 innbyggere.
Jordskjelv
I 1556 fant verdens mest dødbringende jordskjelv sted her; episenteret var ved Hua-fjellet i Hua fylke. Skjelvet kostet omkring 830 000 mennesker livet. Mer enn 97 fylker var berørt, i ti av Kinas provinser: Shaanxi, Shanxi, Henan, Gansu, Hebei, Shandong, Hubei, Hunan, Jiangsu og Anhui.
I en av kinesiske annaler finner man følgende beskrivelse:
Jordskjelvet fant sted under Jiajing-keiserens regjeringstid under Ming-dynastiet. Derfor er jordskjelvet i kinesiske historiske dokumenter gjerne blitt omtalt som Jiajing-jordskjelvet (嘉靖大地震, Jiājìng dà dìzhèn).
Kulturminner
De neolittiske fortidsminnene Yuanjunmiao og Quanhucun (Yuanjunmiao – Quanhucun yizhi, 元君庙—泉护村遗址) og minnesmerkene etter Weihua-opprøret (Weihua qiyi jiuzhi 渭华起义旧址) fra 1928 har siden henholdsvis 2001 og 2006 stått på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige fortidsminner.
Administrative enheter
Hua består av ti storkommuner og fire kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 310 går gjennom området. Denne viktige trafikkåren begynner i Lianyungang i Jiangsu, går vestover og ender i Tianshui i provinsen Gansu. Den går innom større byer som Xuzhou, Shangqiu, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.
Tarradalen
Tarradalen er en ca. 45 km lang fjelldal som strekker sig fra Kvikkjokk till det sørøstlige hjørnet av Padjelanta nasjonalpark. Den gjennomkrysses av den sørlige delen av Padjelantaleden. Langs leden finnes flere overnattningshytter som drives i regi av Svenska Turistföreningen.
Padjelantaleden
Padjelantaleden er ca. 150 km lang vandringsled mellom Kvikkjokk i Jokkmokk kommune og Änonjálmme/Vaisaluokta i Kiruna kommune, begge i Norrbottens län i landskapet Lappland i Sverige. Vandringen går gjennom Tarradalen, forbi Staloluokta samt innsjøene Vastenjaure og Virihaure i Padjelanta nasjonalpark og langs elven Vuojatädno til dens utløp i innsjøen Akkajaure. Overnattingshytter og enklere overnattingsmuligheter finnes langs hele strekningen, som er meget lett å gå. Hyttene utenfor nasjonalparken drives av Svenska Turistföreningen, mens hyttene inne i nasjonalparken forvaltes av områdets samer. Svenska Turistföreningen bedriver sommertid båttrafik mellom Ritsem, Änonjálmme (Akka) og Vaisaluokta.
Staloluokta - Vaisaluokta
Alternativ vei:
Houston Rockets
Houston Rockets er et amerikansk basketballag som spiller i ligaen NBA. Laget holder til i Houston i Texas, og spiller hjemmekampene i Toyota Center.
Hall of Fame
De følgende åtte personene har hatt tilknytning til klubben, og er innvalgt i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame:
Hvor er du?
«Hvor er du?» vant Melodi Grand Prix 1974 og var Norges bidrag i Eurovision Song Contest samme år. Sangen er komponert av Frode Thingnæs, mens Philip A. Kruse har skrevet teksten. Den synges av Anne-Karine Strøm og er også kjent under tittelen «The First Day of Love».
Melodi Grand Prix
Sangen var en av fem som ble plukket ut til den norske finalen på NRK Marienlyst lørdag 16. februar. Den var først ut på scenen og ble framført av Jahn Teigen med lite orkester, og siden av Anne-Karine Strøm med stort orkester.
En jury på 14 personer kåret sangen til vinner, og «Hvor er du?» ble dermed Norges bidrag til den internasjonale finalen i Brighton lørdag 6. april.
Eurovision Song Contest
I årene 1973–76 kunne deltakerlandene selv velge hvilket språk de kunne synge på, og den norske låten ble oversatt til engelsk og fikk tittelen «The First Day of Love» (Den første dagen med kjærlighet). Dette var første gang Norges bidrag ikke hadde noen som helst tekst på norsk.
Sangen ble framført som fjerde bidrag i Brighton, etter Spanias Peret med «Canta y sé feliz», og før Hellas' Marinélla med «Krasí, thálassa ke t'agóri mou». Som korister hadde Strøm med seg Bjørn Kruse og Philip A. Kruse, som sammen med henne hadde representert Norge i Eurovision Song Contest 1973 som Bendik Singers. Anne Lise Gjøstøl var også med på scenen i Brighton som korist.
Da avstemningen var over, hadde Norge bare fått tre poeng og havnet på en firedelt sisteplass av 17 deltakere, sammen med Portugal, Sveits og Tyskland.
Om sangen
Sangen er et inspirerende nummer, om kjærlighetens fornyende kraft. Alle i verden ønsker det samme, og at ved å bevege seg mot det målet, vil menneskeslekten komme nærmere.
Anne-Karine Strøm har spilt inn sangen. Den ble utgitt på norsk på singelen Polydor 2052 088 i 1974. Arrangementet var ved Frode Thingnæs, og produsent var Johnny Sareussen.
Indigosnok
Indigosnoken (vitenskapelig navn Drymarchon corais) er en slange som lever i Sør-Amerika, Mellom-Amerika og i USA. Den blir fra 2,1 til 2,9 meter lang. Indigosnoken lever på bakken. Arten blir ofte inndelt i flere underarter.
Castleton State College
Castleton State College er et delstatseid liberal arts-universitet i Castleton i delstaten Vermont, USA. Det ble opprettet i 1787 som en grammer school for delstaten. I 1867 ble den lærerskole (State Normal School ), og var en tid privat i 30 år fram til 1912. Etterkrigstiden medførte sterk studentvekst, inspirert av Vermont-filosofen John Dewey. Navnet ble 1947 endret til Castleton Teachers College.
Ved universitetet var det 2 130 studenter og 202 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 7 244 for studenter folkeregistrert i Vermont. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Sir Seretse Khama internasjonale lufthavn
Sir Seretse Khama internasjonale lufthavn (IATA: GBE, ICAO: FBSK) er en flyplass i byen Gaborone i Botswana. Flyplassen er betegnet som en internasjonal flyplass.
Hasseltangen
Hasseltangen eller Haslatangen er en del av Raet nasjonalpark. Navnene skyldes at gården der heter Hasla, og det har vært ulik bruk av stedsnavnet. Hasseltangen var tidligere et landskapsvernområde i Grimstad og Arendal kommuner i Agder opprettet 22. september 2006. Ved etableringen av nasjonalparken i 2016 ble deler av Hasseltangen innlemmet i denne, mens en del av landskapsvernområdet ble videreført som Søm landskapsvernområde.
Hasseltangen ligger på raet; det er her det store raet går inn på fastlandet igjen, det ligger i sjøen fra Vestfold via Jomfruland, Tromøya og øyer utenfor. På Haslatangen er moreneryggen tydelig, og kan følges videre opp til Feviktoppen, over Moy og til Dømmesmoen hvor Grimstad har lagt mottakssenteret for Raet Nasjonalpark. Bøkeskogen er rik fra Hasseltangen og vestover, en liten del var naturreservat, men bøk er det mange steder på Fevik, Norges nest største.
På 1960-tallet ble en plastbåtfabrikk etablert på Hasseltangen.
Lokkeberget (Oslo)
Lokkeberget (1–5, 2–6) betegner dels et område mellom Nordre Lyse og Bergendal i Sørkedalen (bydel Vestre Aker i Oslo), dels en kort sidevei til Bergendalsveien i Bergendal. Veinavnet ble vedtatt i 2000 og henger sammen med at dette ble ansett som et passende sted å lokke på buskapen.
Navnet må ikke forveksles med Låkeberget i Maridalen.
Finnhval
Finnhval (Balaenoptera physalus) er en bardehval i finnhvalfamilien (Balaenopteridae). Finnhvalen er den nest største av alle hvalene målt i lengde, bare slått av blåhvalen. Den er utbredt i alle verdenshavene.
Beskrivelse
Finnhvalen blir normalt ca. 19-22,5 meter lang og veier gjerne omkring 45-75 metriske tonn. I sørlige farvann kan den bli opp mot 26,8 meter lang, mens den i nordlige farvann kan bli omkring 24 meter lang. Hunnene blir størst.
Kroppen er strømlinjeformet, nærmest torpedolignende som blåhvalens. Fargen variere fra lyse grå til brunsort, men den er lysere farget på undersiden. Langs høyere flanke går den lyse fargen lenger opp langs siden, helt fram til kjeven. Noen har antydet at dette fenomenet kanskje kan forklares med at denne hvalen som regel svømmer på venstre side når den spiser, og derfor ikke er like lett synlig for rovdyr, eksempelvis spekkhogger. Finnhvalen har 55-100 strupefurer og 520-950 barder som kan bli inntil 90 cm lange.
Systematikk og underarter
Finnhvalens nærmeste slektninger hører hjemme i finnhvalslekten, men ikke nødvendigvis i den rekkefølge de listes opp nedenfor (alfabetisk). Det hersker også usikkerhet med hensynet til hvor nært slektskapet er mellom disse hvalene. Noen forskere har nemlig antydet at eksempelvis blåhval kan være nærmere beslektet med gråhval og knølhval enn hvalene i finnhvalslekten.
Det er beskrevet to underarter av finnhval, men det ser ut som om et flertall av forskere mener det skulle vært tre. Alle ser ut til å være enige om at sørlig finnhval (B. p. quoyi) er en egen underart, men nå mener flertallet at finnhval (B. p. physalus) bør deles i en nordlig stillehavsfinnhval og en nordlig atlanterhavsfinnhval. I dag er det imidlertid ikke slik.
Utbredelse
Finnhvalen er en kosmopolitisk hvalart som finnes i alle verdenshavene, både på åpent hav og langs kysten. Det er de eneste arten blant finnhvalene som også habiterer i Middelhavet, men ikke i de østlige områdene av det. Likeledes finnes den fra Antarktis i sør til Arktis i nord, men den oppholder seg ikke nær iskanten eller drivisen. Den finnes heller ikke i Bottenviken og Svartehavet. Det er kjent at den kan holde til i havområder med en dybde på kun 30 meter.
Bestand
Finnhvalen er relativt tallrik, men det finnes ingen sikre estimater for totalbestanden, selv om det finnes relativt sikre opplysninger om bestanden i Nord-Atlanteren. Man vet imidlertid svært lite om bestandene i Stillehavet og på den sørlige halvkule. Finnhval er svært like seihval (Balaenoptera borealis) og brydehval (Balaenoptera edeni), noe som ofte har ført til forvirring omkring hvilken art som har blitt observert. I Sørishavet har det vist seg at mange finnhvaler egentlig var brydehvaler. Det er dessuten kjent, både fra Nord-Atlanteren og Stillehavet, at finnhval og blåhval parer seg og får levedyktig avkom.
Bestandsestimatene for Nord-Atlanteren er variable. I 1995 estimerte den islandske forskeren J. Sigurjónsson at det trolig fantes 50 000-100 000 finnhvaler i Nord-Atlanteren alene, men han oppga ingen forskningsdata som kunne støtte et slikt antall. Andre forskere har derfor forkastet det. Et tidligere estimat (D. E. Sergeant, 1977) anslo bestanden til å være på omkring 30 000-50 000 dyr. Nordmannen Eugen Gravningen Sørmo antydet i 2003 at den såkalte «Vest-Norge bestanden» kun består av et par hundre dyr, mens «Nord-Norge bestanden» trolig teller omkring 2 000 dyr. Sørmo sier også at «Grønland/Island bestanden» teller omkring 10 000 dyr. «Middelhavsbestanden» ble av G. Notarbartolo-di-Sciara m.fl. i 2003 anslått til ca. 3 500 dyr, mens «Storbritannia/Spania/Portugal bestanden» har variert fra 7 500 til over 17 000 dyr.
Bestandsestimatene for det nordlige Stillehavet er svært usikre. Før hvalfangsten tok til for alvor ble bestanden estimert til ca. 42 000-45 000 dyr, hvorav 25 000-27 000 ble antatt å tilhøre den såkalte «amerikanske bestanden». Senere (1975) har det blitt antydet at bestanden var redusert til omkring 38 prosent i amerikanske farvann og 36 prosent i asiatiske farvann, men estimatene er svært usikre.
Bestandsestimatene for den sørlige halvkule er svært varierende og trolig også derfor unøyaktige. IWC antydet i 1979 at bestanden kunne omfatte så mange som 400 000 dyr, men dette estimatet var basert på tellinger gjort i spesielle områder, blant annet gjort av japanske rekognoseringfartøy sør for 30°S. Estimatet støttes ikke av forskning og forkastes av de fleste, nå også av IWC selv.
Atferd
Finnhvalen er relativt sosial og ferdes ofte i små flokker på 6-10 dyr. Flokker på opp mot 100 dyr har blitt observert. Finnhvalen regnes også som en vandrer, men den har ikke et typisk migreringsmønster mellom sommer- og vinterbeite, slik store bardehvaler gjerne har. Dette kan ha sammenheng med at føden for en stor del består av småfisk. Hvalen er derfor ikke like avhengig av syklusen til zooplankton og krill, siden det finnes godt med fisk i både Nord-Atlanteren, Stillehavet og Sørishavet året rundt. For bestanden utenfor vestkysten av Norge er trolig sild viktig føde på ettervinteren og våren (februar-mai), mens krill synes å være hovednæringen om sommeren. Forøvrig er både lodde, brisling og ansjos viktig matfisk for finnhvalen.
Reproduksjon
Man kjenner ikke til alle detaljer omkring finnhvalens reproduksjonsmønster. Paringen foregår for det meste om vinteren og kuene går drektige i underkant av et år (omkring 11 måneder). Hun føder normalt en kalv hvert annet eller tredje år. Paringer utenfor vintersesongen er også kjent, men trolig ikke typisk. Kalven er omkring 6-6,5 meter lang og veier noe under 2 tonn ved fødselen (ca. 1,8 tonn er blitt antydet). Den dier mora til den blir omkring 6-7 måneder gammel, hvoretter den er selvstendig.
Fangst
Fangst av finnhval har pågått parallelt med annen kommersiell hvalfangst. Etter at granatharpunen ble tatt i bruk på siste halvdel av 1800-tallet eksploderte fangsten framover mot århundreskiftet og utover på 1900-tallet. Mellom 1904 og 1979 ble det rapportert trekvart million finnhval fanget i Sørisavet alene (IWC 1995), noe som gjør denne arten til den mest jaktede hvalarten.
Norsk hvalfangst på finnhval har pågått langs norskekysten siden kommersiell hvalfangst tok til i 1868. Mellom 1868 og 1904 ble det tatt omkring 10 500 finnhvaler langs kysten av Finnmark alene, og jakten pågikk der til 1971. Mellom 1913 og 1969 ble det tatt mer enn 8 700 finnhvaler utenfor Vest-Norge, noe som ikke inkluderte de nærmere 6 000 som også ble tatt av norske hvalfangere mellom 1910 og 1969 rundt Færøyene.
I det nordlige Stillehavet ble finnhvalen den fredet i 1976, og på den sørlige halvkule fra årsskiftet 1976/1977. I Nord-Atlanteren først fra 1987, selv om IWC innførte kvoter fra 1977. Den internasjonale hvalfangstkommisjonen (IWC) har imidlertid gitt inuittene på Grønland tillatelse til å fortsette sin tradisjonelle fangst av finnhval, etter visse kriterier. Eksport er imidlertid ikke tillatt. Også Island driver fangst, etter sigende forskningsfangst, av finnhval. I juli 2011 la USA fram krav om stopp av dette og framsatte trusler om sanksjoner mot landet om hvafangsten fikk fortsette.
Porsche 912
Porsche 912 var en sportsbil produsert av tyske Porsche mellom 1965 og 1969. 912 var innstegsmodellen til Porsche, og var en kompakt fireseters sportsbil med god drivstofføkonomi. Denne kombinasjonen ble gjort mulig med kombinasjonen av en svært effektiv motor, lav vekt og god aerodynamikk. 912 var opprinnelig en variant av Type 911, og da den først ble introdusert solgte den langt mer enn storebroren 911, noe som sørget for fabrikkens inntjening frem til 911 var etablert i markedet.
Historie
Etter at Porsche 356 gikk ut av produksjon i 1965 sto Porsche igjen med den nye og dyre 911 som eneste modell. Etter å ha konkludert med at den store prisøkningen på 911 i forhold til 356 ville koste selskapet salg og omdømme ble det bessluttet å introdusere en ny innstegsmodell. Modellen ble bygget på 911s chassis, og hadde samme karosseri. Porsche kunne selge 912 betraktelig billigere enn en 911 ved å bruke den firesylindrede motoren fra 356 fremfor 911s sekssylindrede boksermotor, og redusere standardutstyret. Driftssikkerheten til motoren fra 356 sammen med 911s karosseri og lav pris, gjorde 912 til et svært attraktivt kjøp for både gamle og nye Porsche-kunder, og modellen solgte langt mer enn 911 de første årene den var i produksjon. I løpet av de fem årene ble det solgt omkring 30 000 eksemplarer.
Etter å ha oppdatert 911s modellprogram slik at det inkluderte både den kraftigere 911S og en billigere 911T, fant Porsches ledelse at 912 hadde blitt overflødig, at 911-plattformen var tilstrekkelig variert og at prisen nå lå på nivået som var forventet i markedet. På grunn av dette, og ønsket om å lansere nok en ny modell, ble 912 tatt ut av produksjon og erstattet av en ny innstegsmodell, 914 i 1970, en modell Porsche trodde ville bli billigere å bygge og selge enn 912.
Etter seks års fravær ble modellen reintrodusert i USA i 1976 under navnet 912E for å fylle plassen som innstegsmodell etter at 914 ble tatt ut av produksjon, mens fabrikken fullførte arbeidet med 914s etterfølger, 924. Den nye 912E var utstyrt med 911s «G Series» karosseri, og hadde en 2,0-liters utgave av Volkswagens luftkjølte motor, som tidligere hadde blitt solgt i de siste modellene av 914. 2 099 eksemplarer av 912E ble produsert, og modellen ble aldri offisielt solgt utenfor USA.
912 som løpsbil
912 ble solgt til publikum som en gatebil, men ble også brukt i løpssammenheng. Originale rally-kits som blant annet inneholdt veltebøyler, racing-bremseklosser og pedalstøtte ble solgt fra fabrikken. I 1967 spilte 912 en rolle i Porsches rallyhistorie da føreren Sobieslaw Zasada fra Polen vant European Rally Championship i en 912.
STS-133
STS-133 (Space Transportation System-133) var en romferd med den amerikanske romfergen Discovery (OV-103). Ferden gikk til den internasjonale romstasjonen (ISS), og oppskytingen skjedde fra rampe 39A ved John F. Kennedy Space Center i Florida. Dette var den 36. romferge-ferden (ULF5 – Utilization and Logistics Flight 5) til ISS, og mannskapet besto av seks astronauter. Fergen hadde med seg EXPRESS Logistics Carrier 4 (ELC4) og Permanent Multi-Purpose Module (PMM), samt forsyninger og reservedeler til ISS. STS-133 var Discoverys 39. og siste ferd, og den 133. romferge-ferden.
De to siste romfergeferdene blir STS-134 med Endeavour i april 2011 og STS-135 med Atlantis i juni/juli 2011.
Mannskap
Alle besetningsmedlemmene har vært i rommet tidligere.
Kornsnok
Kornsnok også kalt rød rottesnok (vitenskapelig navn Pantherophis guttatus, tidligere Elaphe guttata ) er en slangeart i slekten klatresnoker (Pantherophis) som lever i de sørøstlige delene av USA. Den blir fra 100 til 180 cm lang. Arten blir normalt 6–8 år, men kan bli opp til 23 år gammel i fangenskap. Kornsnoken lever på bakken, men er også en god klatrer. Arten er representert i Kristiansand Dyrepark, Amadeus-parken, Haugaland Zoo, Akvariet i Bergen og Oslo Reptilpark.
Søm-Ruakerkilen naturreservat
Søm-Ruakerkilen naturreservat i Grimstad kommune ble opprettet 22.september 2006 etter vedtak av Kongen i statsråd.
Naturreservatet er en utvidelse av tidligere Søm naturreservat. Området grenser til Hasseltangen landskapsvernområde.
En lang rekke verneverdier knyttet til kvartærgeologi og landskap sikres på Hasseltangen og Søm-Ruakerkilen. Edelløvskog, våtmark, kulturlandskap, strandenger, havstrender og grunne og skjermede saltvannspoller er stikkord.
Metsämaa
Metsämaa er en tidligere kommune i det finske landskapet Egentliga Finland. Kommunen hadde 1,188 innbyggere i 1973. Metsämaa var en finskspråklig kommune.
Den 1. januar 1976 ble Metsämaa slått sammen med Loimaa landkommune som den 1. januar 2005 ble en del av byen Loimaa.
Mikael Lustig
Carl Mikael Lustig (født 13. desember 1986) er en svensk tidligere fotballspiller.
Skauerøya
Skauerøya er ei øy i Lillesand kommune i Agder. Øya ligger vest for hovedinnseilingen til Lillesand (Sandsgapet) og er ei av øyene lengst vest i Blindleia. Øya er på ca. 1 240 dekar inklusive Hestholmen, som er ei halvøy ut mot havet. Rett utenfor Hestholmen ligger Saltholmen, hvor det har vært et fyr siden 1882.
Mikael Lustig
Han kom til Celtic FC fra Rosenborg Ballklub 1. januar 2012, hvor han hadde vært siden juli 2008. Lustig regnes som en hurtig høyreback med spisskompetanse i det offensive spillet og med sitt hodespill.
Skauerøya
Ifølge navnegransker Oluf Rygh er øya først nevnt som Skouffuerøenn i 1593. Han skriver om navnet at: «1ste Led er *Skógar-, Gen. af skógr m., Skov.».
Mikael Lustig
Spillerkarriere
Lustig debuterte i Allsvenskan i 2005-sesongen hvor han spilte åtte kamper og scoret to mål for GIF Sundsvall. Året etter og i 2007 spilte han og laget i Superettan som følge av nedrykk. I denne perioden fikk han også sine første kamper for U21–landslaget til Sverige. Han spilte 57 av 60 mulige kamper før laget rykket opp igjen til Allsvenskan før 2008-sesongen. I vårsesongen 2008 spilte han alle elleve kampene før serieoppholdet som følge av EM i fotball 2008.
Skauerøya
Det meste av Skauerøya hørte tidligere under ett og samme gårsdbruk. Våningshuset på gården, som i Lillesand rett og slett blir kalt «huset», ble oppført rundt 1800 etter at det tidligere våningshuset var blitt ødelagt i en brann rundt 1780. Gården ble overtatt av Lillesand kommune og staten i fellesskap i 1965, og mesteparten av øya er idag friluftsområde. Populære overnattingsplasser for båtturister er Hestholmbuktene på sørøstsiden av øya og Skauerøybukten, som ligger mot Blindleia på nordvestsiden av øya. I disse buktene er det anlagt brygger som er tilgjengelige for allmennheten, og det er satt ut søppelkasser om sommeren. Det går turstier rundt Skauerøya gjennom blandet løv- og furuskog. Turstiene leder til flotte utsiktspunkter mot såvel havet som Blindleia og Sandsgapet.
Mikael Lustig
Spillerkarriere
Han spilte tre sesonger i GIF Sundsvall, før dette spilte han i Umeå FC.
Thomas Zhao Kexun
Thomas Zhao Kexun (født 1930 i Kina) er katolsk biskop av bispedømmet Xuanhua i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
Mikael Lustig
Spillerkarriere
Den 29. juli 2008 skrev han under på en 3,5–års kontrakt med Rosenborg Ballklub, på en overgang verdt rundt fem millioner kroner.
Thomas Zhao Kexun
Zhao Kexun var «undergrunns»prest og administrator av bispedømmet Xuanhua. Våren 2005 ble han arrestert og ikke sluppet løs for over to måneder etter. Han ble hemmelig bispeviet.
Skauerøya
Huset på Skauerøya benyttes om sommeren til blant annet leirer for psykisk utviklingshemmede barn. Foruten gården finnes det fire private eiendommer på øya, en moderne hytte og tre boplasser. Boplassene ligger nord på øya og er godt synlige fra Lillesand. Den eldste av boplassene er bygget rundt 1800, mens den yngste er fra rundt 1885. To av boplassene ble fraflyttet rundt annen verdenskrig, mens det var fastboende på den tredje helt frem til 1990-tallet. Alle de tre boplassene benyttes idag som fritidsboliger og er godt vedlikeholdt.
Mikael Lustig
Spillerkarriere
Den 23. november 2011 ble det meldt at han var solgt til Celtic på en 3 1/2-årskontrakt, løpende fra 1. januar 2012.
Landslaget
Den 19. januar 2008 fikk han av forbundskaptein Lars Lagerbäck sin første kamp for under en privatlandskamp mot, en kamp svenskene for øvrig tapte 0–2.
Thomas Zhao Kexun
Da undergrunnsbiskopen av Xuanhua, Philippus Petrus Zhao Zhendong døde den 13. juli 2007 (dagen før hans 87-årsdag) innebar det automatisk at biskop Zhao Kexun overtok. Han hadde gått i dekning da forgjengeren ble alvorlig syk, fordi han regnet med problemer med myndighetene. I juli ble det mulig for ham å overta.
Mikael Lustig
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Thomas Zhao Kexun
Omtrent halvparten av katolikkene i bispedømmet Xuanhuas 20 000 katolikker nekter (2008) å betre kirker som er registrert av myndighetene.
Mikael Lustig
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Thomas Zhao Kexun
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Buwayhid
Buwayhidene, buyyidene eller Āl-i Buyeh, var en sjia-muslimsk stammekonføderasjon fra Daylam, en region på den sørlige bredden av Kaspihavet.
I tiden før islam tjente de som leiesoldater for sasanide-kongene i Iran, men de var uavhengige fra deres styre. De ble regnet som en formidabel militærstyrke, særlig på grunn av deres evner som fotsoldater. Maktoverføringen gikk gjennom arv, der fedrene delte sitt land mellom sønnene. I tiden til Harun al-Rashid søkte alid-folket tilflukt blant dem.
Starten på Buwayhid-konføderasjonen var ledet av Ali b. Buya og hans to yngre brødre, al-Hasan og Ahmed. Etter å ha sikret et partnerskap med en viktig persisk landeier kalt Zayd b. Ali al-Nawbandajani, var Ali istand til å rekruttere en armé for å bekjempe en tyrkisk general fra Bagdad kalt Yaqut. Etter det etablerte de makten innen det vaklende abbasid-imperiet i form av en konføderasjon fremfor et nytt imperium. De var kjent for å trekke frem den persiske kulturen. Bwayhid-lederne var kjent som Shâhanshâh (شاهنشاه), bokstavelig konge av konger.
I løpet av det 10. århundre tok Buwayhid-dynastiene makten i Fars (sørvestre Iran, 934-1062). Rayy (977-1029), Jibal (932-1028), Kerman (936-1048). Fra 945-1055 hersket et Buwayhid-dynasti Bagdad og det meste av Irak.
I løpet av midten av det 11. århundre falt alle Buwayhid-dynastiene til seldsjukkene eller deres allierte.
Louise de la Vallière
Louise Françoise de La Baume Le Blanc, (født 6. august 1644 i Tours i Frankrike, død 7. juni 1710 i Paris) var en fransk kurtisane og den franske kongen Ludvig XIVs elskerinne i perioden 1661–1667, som lenge ville bryte ut av det tildels tvangsmessige forhold. Til slutt ble dette innvilget henne, og hun ble nonne.
Bakgrunn
Louise de la Vallière var datter av offiseren Laurent de La Baume Le Blanc, som kalte seg La Vallière etter en eiendom ved Amboise, og Françoise Le Provost. Etter farens død i 1651 giftet modren seg i 1655 med Jacques de Courtarvel, marki de Saint-Rémy, som tilhørte Gaston av Orléans' hoff i Blois. Louise ble oppfostret med døtrene til prins Gaston av Orléans og ble gjennom en slektnings kontakter utsett til hoffdame til kongens svigerinne Henrietta av England i 1661. Louise beskrives som en stor skjønnhet; blond, blåøyd og høyreist, men haltet noe. Hun skal ha vært alvorlig og religiøs som person.
Maitresse
Kongens nære relasjon og flørt med sin svigerinne førte til rykter om et forhold, og for at avvende mistankene utvalgte Henrietta tre av sine hoffdamer for å avlede oppmerksomheten fra seg selv. Blant sisse tre var Louise. Planen ble imislertid mislyttet idet Ludvig og Louise innledet et reelt forhold med hverandre; hun hadde da vært ved hoffet i bare to måneder. Forelskelsen var gjensidig og Louise var ikke interessert av noen materielle fordeler av forholdet; relasjonen ble dessuten holdt hemmelig til å begynne med. Det var Louise de la Valliére som indirekte var årsak til Nicolas Fouquets fall, da kongen oppfattet dennes forsøk på å bestikke henne som en seksuell tilbærmelse. I 1662 oppstod en konflikt mellom Louise og Ludvig da hun nektet å avsløre Henriettas utroskap med greve de Guiche. Samme år forlot hun klosteret i Chaillot etter å ha overvært en preken av biskopen som hun oppfattet som en bebreidelse for sitt forhold. Men kong Ludvig reiste da til klosteret og overtalte henne til å komme tilbake. I 1663 ble deres relasjon avslørt ved hennes graviditet; hun hadde født barnet i hemmelighet i en bolig på Palais-Royal, og barnet hadde da blitt tatt hånd om og plassert i en fosterfamilie. Men nyheten hadde lekket ut og hun ble nødsaget å forlate en gudstjeneste da hun ble utsatt for kommentarer der. Hennes fiender ved hoffet, blant dem Olympe Mancini, avslørte så forholdet for dronningen, Maria Teresia av Spania, som etter dette behandlet henne med fiendtlighet. Etter dette var forholdet ikke lengre en hemmelighet, og da Ludvigs mor Anna av Østerrike døde i 1666 ble Louise offisiell maitresse og viste seg ved dronningens side under messen. Louise fikk seks eller syv barn med kongen hvorav to oppnådde voksenalder. Hun nektet å gifte seg med en annen mann for på den måten å tilsløre forholdet til kongen.
Ettersom Montespan var gift var kongens forhold med henne en meget større synd. Etter kirkens oppfatning var et forhold mellom to personer som var gifte på hvert sitt hold en dødssynd, mens et forhold mellom en gift og en ugift person var en synd, men ikke av samme grad. Louise fikk derfor formelt fortsette som maitresse utad. Hun fikk tittelen hertuginne, måtte dele den leilighet Montespan fikk av kongen, og følge kongen og Montespan på deres reiser for å dekke over deres forhold. Denne rolle plaget henne tungt. Montespan tvang henne til å hjelpe henne ved påkledning og hun gikk ned i vekt og begynte å bære hårskjorte for å, som hun sa, sone for sine synder.
Nonne
Først i 1674 ble hennes bønn bevilget, slik at hun fikk trekke seg tilbake til karmelittklosteret i Faubourg St. Jacques i Paris. Da Madame de Maintenon spurte henne om hun virkelig hadde tenkt igjennom sin beslutning svarte hun at hun ikke skulle bli dårligrere behandlet i klosteret enn hva hun var blitt ved hoffet. Innen hun forlot hoffet kastet hun seg for dronningens føtter og bønnfalt henne om tilgivelse, og dronningen overrakte henne så selv nonnesløret. Under navnet Louise de la Miséricorde tilbrakte hun sine fjenstående dager under strenge botsøvelser. Dronningen besøkte ofte klosteret for å utøve og utdype sin egen tro, og da Madame de Montespans relasjon med kongen ble avsluttet oppsøkte også hun Louise og bad henne om råd for hvordan finne lindring i troen. Hennes barn ble tatt hånd om av andre, og ved sin sønns død 1683 kommenterte hun at man burde ha sørget mer over hvordan han ble til enn over at han døde.
Pappeske
Pappesker er industrielt prefabrikkerte bokser, som først og fremst brukes til emballasje for varer og materialer. Spesialister i bransjen bruker sjelden begrepet papp fordi det ikke betegner et bestemt materiale.
Begrepet papp kan vise til en rekke tunge papirlignende materialer, inkludert kartong, bølgepapp eller massivpapp. Betydningen av begrepet kan avhenge av lokalitet, innhold, konstruksjon, og personlig valg.
Terminologi
Flere typer esker kalles pappesker:
I næringslivet, blant materialprodusenter, emballasjeteknikere, og standardiseringsorganisasjoner, prøver man å bruke mer spesifikk terminologi. Det er fortsatt ikke komplett og ensartet bruk. Begrepet "papp" er ofte unngått fordi den ikke definerer noe bestemt materiale.
Brede inndelinger av papirbasert emballasje er: Det er også flere navn på beholdere:
Historikk
Den første kommersielle pappeske (ikke bølgepapp) ble produsert i England i 1817.
Den økende populariteten av frokostblandinger økte bruken av pappesker i vesentlig grad. Den første til å bruke pappesker som kornkartonger var Kellogg Company.
Bølgepapp ble patentert i England i 1856, og ble brukt som en foring i flosshatter. Patentet ble utstedt til Albert Jones i New York City. Jones brukte bølgepapp for å pakke inn glassgjenstander. Den første maskinen som produserte bølgepapp ble bygget i 1874 av G. Smyth, og samme år forbedret Oliver Long Jones design ved å finne opp bølgepapp med lineære ark på begge sider. Dette var bølgepapp slik som vi kjenner den i dag. Den første bølgepappesken som ble produsert i USA ble produsert i 1895. Ved begynnelsen av 1900-tallet, ble trekasser og bokser blir erstattet av bølgepappkartonger. Ved 1908, ble begrepene "bølgepappeske" og "bølgepapp" begge brukt i papirhandelen.
Bolig
Å bo i en pappeske er stereotypisk assosiert med hjemløshet. Men i Melbourne i 2005 designet arkitekten Peter Ryan et hus som består hovedsakelig av papp.
Resirkulering
De fleste typer papp er gjenvinnbare. Plater som er laminert, voksbelagt eller behandlet for vanntetthet er ofte vanskeligere å resirkulere.
Meteorolog
Meteorolog Météorologue Meteoroloog Meteorolog Meteorolog Meteorolog Meteorologi Meteorolog Meteorolog
Niclas Fasth
Niclas Fasth (født 29. april 1972) er en svensk profesjonell golfspiller.
Som amatør vant Fasth én individuell turnering og tre lagkonkurranser.
Han ble profesjonell i 1993 og vant tre turneringer på Challenge-touren samme år. I 1994 ble han medlem av Europatouren. Han mistet spilleretten på Europatouren i 1996 etter å ha spilt inn for lite penger, men han kom seg raskt tilbake og fikk spillerett igjen året etter. Fasth kvalifiserte seg til PGA-touren på kvalifiseringsskolen i 1997, og spilte både på Europatouren og PGA-touren i 1998. Han hadde en dårlig sesong, og endte opp tilbake på Challenge-touren. Etter dette har han konsentrert seg om å spille i Europa, og han hadde sin beste sesong i karrieren i 2001 da han ble nr. 10 på pengelisten (Order of Merit) og endte på annenplass i The Open Championship bak David Duval. Dette var første gang han deltok i en major, og fremgangen gav ham en plass på det europeiske laget i Ryder Cup i 2002.
Fordøyelsessystem
Fordøyelsessystemet er en slangeformet kanal som fordøyer mat. Den starter med munnhulen og slutter i endetarmsåpningen (anus) hos de fleste flercellede dyr, og er således en del av de fleste dyrs anatomi, selv om både utforming og lengde varierer med arten. Fordøyelsessystemet omtales også som fordøyelseskanalen, fordøyelsestrakten og i zoologien ofte som tarmen. Hos mennesket er totallengden ca. 8 meter. Alle pattedyr har en lignende fordøyelseskanal, men organenes oppbygning kan variere noe. Hos andre dyr kan både sammensetningen og organenes oppbygging variere.
Oppdeling
Fordøyelsessystemet inkluderer sju organer og seks kjertler eller cellevev med kjertellignende funksjon (kjertelceller eller cellekjertler). Dette er i tillegg til munnhulen (Cavum oris) og endetarmsåpningen (anus) også (i rekkefølge) svelget (Farynxs), spiserøret (Oesofagus), magesekken (ventrikkelen), tynntarmen (duodenum, jejunum og ileum), tykktarmen (colon) og endetarmen (rectum). I forbindelse med fordøyelseskanalen finnes også et antall kjertler, som spyttkjertlene, leveren, galleblæra og bukspyttkjertelen. I tillegg finnes det magekjertler og tarmkjertler, som begge egentlig er cellevev med kjertelfunksjoner (kjertelceller) som sitter i slimhinnene i henholdsvis magesekken og tynntarmen.
Primæroppgave
Fordøyelsessystemets primærfunksjon er å fordøye mat. Selve fordøyelsen er en prosess for å bryte ned næringsstoffer til så små enheter (molekyler) at de kan tas opp i sirkulasjonssystem og spres ut til cellene i kroppen, som nyttegjør næringsenhetene som energi og byggeklosser til å reparere, vedlikehold og danne nye celler og nytt vev som kroppen trenger.
Munnhulen, spyttkjertlene, svelget og spiserøret
Munnhulen (latinsk cavum oris) er starten på fordøyelsessystemet. Hos mennesket starter fordøyelsen gjennom at maten blir kuttet opp i mindre biter av tennene og tilsatt spytt fra spyttkjertlene. Spyttet blandes med de stadig mindre matbitene av tungen og tyggingen. Mange dyr sluker maten hel (eksempelvis reptiler), mens andre bare såvidt deler den opp (eksempelvis hundedyr), uten å tilsette særlig spytt som inneholder fordøyelsesenzymer.
Spytt fra mennesker er basisk (pH høyere enn 7) og inneholder enzymet amylase som spalter stivelsesmolekyler fra polysakkarider til disakkarider. Spyttet dreper bakterier og bidrar også til å bløte opp maten slik at den blir lettere å svelge. Når oppdelingen er ferdig tygget, blandet og fordelt, skyves maten (bolus) ned i svelget av tungen.
Svelget er den delen av fordøyelsessystemet som ligger bak munnhulen og foran spiserøret. Hos pattedyr er svelget der fordøyelseskanalen og luftveiene krysser hverandre, populært kalt strupen (et ord som gjerne også omfatter stemmebåndet).
Etter at maten er tygget, dytter tungen maten bakover til svelget. Dette setter i gang en svelgerefleks, hvor mange muskler samarbeider om å presse maten ned i spiserøret. Åpningen opp til nesehulen blir stengt, og strupelokket legger seg over luftrøret.
Pierre Fulke
Fulke er født i Eksjö. Som ung spilte han, foruten golf, håndball og fotball, men i 1988 hoppet han av gymnaset og ble profesjonell golfspiller. I 1991 og 1992 spilte han på Challenge-touren, og vant to ganger det siste året for å kvalifisere seg til Europatouren, hvor han har spilt siden. Den første seieren på Europatouren kom i den franske turneringen Trophée Lancôme i 1999. Fulkes beste sesong var 2000 da han vant det skotske PGA-mesterskapet og Volvo Masters, og endte som nr. 12 på Order of Merit (pengelisten). I en periode i 2001 lå han som nr. 1 på pengelisten og nr. 32 på verdensrankingen i golf. Fulke var med på det europeiske laget i Ryder Cup i 2002.
Fordøyelsessystem
Munnhulen, spyttkjertlene, svelget og spiserøret
Spiserøret forbinder svelget med magesekken. Det er omtrent 25 cm langt. Spiserøret passerer gjennom mellomgolvet (diafragma) før det ender opp i magesekken. Akkurat der spiserøret går over i magesekken er spenningen i den sirkulære muskulaturen spesielt stor, og mageringmuskelen(sfinkter) slappes bare av når mat skal passere inn i magesekken. Dette hindrer at mageinnholdet renner tilbake (refluks) til spiserøret og skaper såkalt halsbrann.
Magesekken
Magesekken, eller ventrikkelen, er den romligste delen av fordøyelseskanalen. Den er formet som en sterkt krummet, noe flatklemt pære og sitter i andre enden av spiserøret. Hos mennesket har magesekken et volum på ca. 50-150 ml når den er tom, men den utvider seg til ca. 1-1,5 liter når man har spist. I ekstreme tilfeller kan den utvide seg til å romme hele 4 liter. Dyr kan ha betydelig mindre eller større magesekk. Noen dyr har også en magesekk som er inndelt i kamre, eksempelvis drøvtyggere og hvaler. Andre dyr igjen, som ulver og hunder, har en magesekk med to deler, som gjør at magesekken kan øke volumet når dyret spiser tilstrekkelig med mat.
I celleveggene sitter det muskler (magemusklene) og små celler (magekjertler) som skiller ut magesyre, ei sur (pH 1-3 hos mennesker, ofte noe surere hos rovdyr) væske som består av saltsyre (pH 0,9), enzymer (pepsin), slim og vann. Den sure magesyren nøytraliserer det basiske spyttet som ble tilført maten i munnhulen. Enzymene i magesyren bryter ned store molekyler til mindre enheter, samtidig som magemusklenes bevegelser elter og fordeler maten. Enzymet pepsin begynner å spalte protein til aminosyrer. Dette pågår normalt i 3-4 timer, før den nå tyntflytende kymusen (blandingen) gradvis blir tilført begynnelsen av tynntarmen (tolvfingertarmen).
Tynntarmen
Tynntarmen er ca. 4-6 meter lang hos mennesker, men lengden kan variere mye hos andre dyr. Den består av tre deler: Duodenum (tolvfingertarmen) er den første (innledende) delen av tynntarmen og utgjør ca. 25–30 cm. Den kalles tolvfingertarmen fordi den utgjør tverrbredden av tolv fingre. Jejunum er den andre delen av tynntarmen, og ileum den siste delen. Tynntarmen utgjør den viktigste delen av fordøyelseskanalen.