cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gregor av Nazianz
Gregorios i Konstantinopel
Gregors prekener fikk god mottakelse og tildro seg stadig større skarer til Anastasia. I redsel for hans popularitet besluttet hans motstandere seg for å gå til angrep. Under påskenatts vigilie i 379 trengte en ariansk mobb seg inn i kirken under gudstjenesten, såret Gregor og drepte en annen biskop. Under sin flukt fra mobben fant seg Gregor sveket av sin venn filosofen Maximos. Maximos, som hadde inngått en hemmelig allianse med Petrus, biskop av Alexandria, forsøkte selv å ta Gregors plass og lot seg konsekrere til biskop av Konstantinopel. Gregorios bestemte seg i sjokk å fratre sitt embete, men en trofast gruppe overtalte ham å bli, og overmannet Maximos. Hendelsen var sjenant for ham og utsatte ham for kritikk som var han en landsens pike som ikke klarte å hanskes med storbyens intriger.
Bespottelsene i Konstantinopel fortsatte å gjøre Gregors stilling usikker ettersom han var så inoffisiell og de arianske prestene hadde tatt i besittelse flere betydelige kirker. Da keiser Theodosius ankom i 380 ordnet saken seg til Gregors fordel. I fast besluttsomhet å knuse arianismen forviste keiseren Domofilos. Så ble Gregor innsatt på bispestolen av Konstantinopel i Apostelkirken, i Domofilos sted.
Det annet økumeniske konsil, og gjenkomsten til Arianzum
Theodosios ville forene riket ytterligere under ortodoksien, og bestemte seg for å sammenkalle til kirkemøte for å løse spørsmål tro og kirketukt. Gregor hadde samme innstilling, å forene kristendommen. Våren 381 sammenkalte de til det første konsil i Konstantinopel, med 150 østlige biskoper nærværede. Da konsilets ordførende Meletios av Antiokia døde, ble Gregor valgt til overta hans rolle å lede konsilet. I håp om å forsone vest med øst tilbød han seg å anerkjenne Paulinos som patriark av Antiokia. De egyptiske og makedonske biskoper som hadde støttet konsekrasjonen av Maximos ankom sent til konsilet. Vel der nektet de å godta Gregors stilling som overhode for kirken i Konstantinopel med argumentet at hans flukt fra Sasima kanonisk sett var illegitim.
Gregor var utmattet og urolig for at han kunne miste biskopenes og keiserens tillit. Snarere enn å ivre for sin sak og riskere splid valgte han å fratre sin post: ''«La meg være som Profeten Jona! Jeg forårsaket stormen, men jeg skal ofre meg for å redde skipet. Ta meg og kast meg… Jeg var ikke lykkelig da jeg oppsteg på tronen, og lykkelig skulle jeg stige ned fra den.»'' Konsiliet ble overrasket av hans fratreden og hans dramatiske tale til Theodosios der han bad om å fris fra sine oppdrag. Keiseren ble rørt av hans ord, og applauderte og godtok fratredenen. Konsilet bad ham være med på en avskjedsseremoni. Gregor grep anledningen til å holde en siste tale (Or. 42) og begav seg deretter avsted.
Tilbake i sitt hjemland Kappadokia gjenopptok Gregor sitt embede som biskop av Nazianzos. Han tilbragte de neste år med å imøtegå lokale apollinaristiske kjetterne og kjempet tidvis med sin dårlige helse. Han begynte å skrive De Vita Sua, sitt selvbiografiske dikt. Sent i 383 var hans helse et for stort hinder for ham til å kunne gjennomføre sine biskoppelige sysler. Etter å ha innsatt Eulalios på bispestolen i Nazianzos trakk han seg tilbake til ensomheten i Arianzum. Etter fem fredfulle år der med familien på hans slektseiendom søde han den 25. januar 389.
Hele livet stod Gregor ansikt til ansikt med vanskelige valg. Skulle han fordype seg i studiene i retorikk og filosofi? Skulle et klosterliv passe bedre enn et offentlig liv som prest? Var det bedre å følge sitt eget hjerte enn å følge anvisningene fra faren og Basileios? Gregors skrifter viser konfliktene som både såret og motiverte ham. Biografer foreslår at det var denne dialektikk som var hans bestemmelse, som formet hans karakter og ledet ham til inngivelsen å søke etter mening og sannhet.
Teologi og verker om andre emner
Gregors mest særpregede verker i teologien kom av hans forsvar av den nicaeanske lære om Treenigheten. Særlig betydning fikk hans bidrag til feltet pneumatologi, det vil si teologien som behandler Den hellige Ånds vesen. Gregor er den første som griper til idéen om prosesjon for å beskrive forholdet mellom Ånden og guddommen: «Den Hellige Ånd er sann ånde, sannelig frrmsprunger av Faderen men ikke på samme måte som Sønnen, for det er ikke ved generasjon, men ved prosesjon, om jeg nå må utmyntr et ord for klarhets skyld.» Skjønt Gregor ikke til fulle utvikler begrepet, er det denne oppfatning om prosesjon som skulle forme størstedelen av tenkningen om Den hellige Ånd.
Han la stor vekt på at Jesus ikke opphørte å være Gud da han ble menneske, ikke heller at han skulle ha mistet noen av sine guddomelige attributter da han antok menneskelig natur. Videre hevdet Gregor at Kristus var fullt ut menneske, og at han derfor hadde en menneskelig sjel. Han kunngjorde evigheten av Den hellige Ånd ved å si at Den hellige Ånds verk var så å si skjulte i Det gamle Testamente men meget mer klargjorte etter at Jesu himmelfart og Den hellige Ånd nedsteget på jorden ved Pinse i form av åndsutgytelse.
I motsetning til nyarianske oppfatninger at sønnen er anomoios eller ulik Faderen, og i motsetning til semiarianismens påstand at Sønnen er homoiosios eller likeartet Faderen, fastholdt Gregor og de øvrige kappadokiske fedre den nicaeanske lære at Sønnen er homoouisia eller konsubstansiell i forhold til Faderen. De kappadokiske fedre fremholdt at Guds natur ikke kan begripes av mennesket, de utviklet rammeverket til forståelsen av hypostaser, eller tre personer forente i én Gud, og de illustrerte hvordan Jesus er eikon av Faderen. De forklarte begrepet theosis, troen at alle kristne kan assimileres med Gud i «imitasjon med den inkarnerte Sønnen som modell for guddommeligheten».
Noen av Gregors teologiske verker kan, likesom hans venn Gregorios av Nyssas, antyde at han støttet noen slag av apokatastasis, oppfatningen at Gud kommer til å bringe sitt skaperverk i harmoni i form av Himmelens kongerike. Dette fikk noen kristne universalister sent på 1800-tallet, fremfor alt J. W. Hanson og Philip Schaff, til å beskrive Gregor som universalist. Denne oppfatning om Gregor fikk også mange moderne teologer, som John Sachs, til å mene at Gregor helte mot apokatastasis, men på en nølende og udogmatisk måte. Det råder imidlertid ingen enighet om Gregors virkelig kan anses som tilhenger av apokatastasis.
Bortsett fra de mange teologiske verker er Gregor også en av de viktigste kristne personer i tidlig kristendoms litteratur, en meget fortjenstfull taler, muligens den største i sin samtid, og dessuten en meget fremstående dikter, med flere dikt om teologi og moral og noena med biografisk innhold, om ham selv eller om hans venner.
Innflytelse
Gregors yngre slektning Nichobulos ble eksekutor av hans litterære produksjon, oj bevarte mange av hans skrifter. En annen slektning, Eulalios, utgav flere av Gregors verker i 391. Omkring år 400 begynte Rufinus å oversette hans verker til latin. Som Gregors arbeider sirkulerte rundt om i riket påvirket de den teologiske tenkning. Hans meninger ble sitert som autoritative ved konsilet i Efesos i 431, og i 451 ble han titulert som «teologen» ved konsilet i Khalkedon - en betegnelse som ikke har vært benyttet tidligere om noen annen enn apostelen Johannes, og lenge etter Symeon den nye teologen. Østortodokse teologer anfører ofte Gregor og holder ham høyt som forsvarer av den kristne tro. Hans bidrag til trinitariansk teologi er også innflytelserik og om dette siteres han ofte av vestlige teologer. Paul Tillich gir Gregor av Nazianzos æren for å ha «skapt den definitive formulering av treenigheten».
Relikvier
Etter sin død ble Gregor begravd i Nazianzos. Hans relikvier ble overført til Konstantinopel i 950, og ble forvart i Apostelkirken. Deler av relikviene ble tatt fra Konstantinopel av korsriddere] under det fjerde korstog i 1204 og havnet i Roma. Den 27. november 2004 ble disse og tilsvarende av Johannes Krysostomos returnert til Istanbul av pave Johannes Paul II, mens Vatikanet beholdt en liten del. Disse relikvier forvares nå i Sankt Georgkatedralen i Fanar.
Nilmar Honorato da Silva
Nilmar Honorato da Silva (født 14 juli 1984 i Bandeirantes, Paraná i Brasil) er en brasiliansk fotballspiller som spiller for den arabiske klubben Al-Nasr. Nilmar debuterte for det brasilianske landslaget i en vennskapskamp mot Haiti. Brasil vant kampen 6-0 og Nilmar scoret avslutningsmålet.
Richard Sinclair
Liv og virke
Richard Sinclair har i løpet av årene jobbet med mange musikere. Han startet å spille for en gruppe kalt Wilde Flowers i 1963, hvor han ble til 1966. Den musikkstilen som han og andre innenfor samme region og tid sto for har blitt karakterisert som «Canterbury-sounden». Neste stopp ble Caravan, som han var med på grunnlegge sammen med blant annet fetteren Dave Sinclair. Han var delaktig på albumene Caravan (1968), If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You (1970), In the Land of Grey and Pink (1971) og Waterloo Lily (1972). Sinclairs neste innspilling ble med en annen progrockgruppe, Hatfield and the North hvor han spilte bass på deres album fra 1973 med samme navn. I 1974 arbeidet han med Robert Wyatt på hans album Rock Bottom, mens han deretter jobbet med det neste Hatfield and the North-albumet Rotter's Club i 1975. I 1976 jobbet han med Kevin Ayers' album Odd Ditties.
I 1977 begynte Sinclair å jobbe med et annet progrockband som het Camel. Han arbeidet med deres album Rain Dances fra 1976 og Breathless fra 1978. Han var også delaktig i de påfølgende turneene og han ble samtidig kreditert på livesamlealbumet «A Live Record» som kom ut i 1978.
Etter den siste turneen med Camel gikk han tilbake til studio med Hatfield and the North og ga ut albumet «Afters» som ble utgitt i 1980. I 1982 var han med å utgi National Healths album D.S. Al Coda. Hans neste innspilling kom ikke før 1988 da Cahoots med Phil Miller ga ut albumet Split Seconds. I 1992 opprett han en ny gruppe som ble kalt for Caravan of Dreams med Andy Ward og ga han ut albumene Caravan of Dreams i 1992, An Evening of Magic i 1994. Det samme året utga han også det første soloalbumet R.S.V.P.
Etter flere år i Canterbury, hvor han jobbet med ulike soloprosjekter, flyttet han i august 2006 til Italia. Sinclair gjestet for øvrig Oslo Prog Festival ved Sogn Studentby på sensommeren 2005, hvor han holdt en intim konsert med Oslo-bandet Panzerpappa.
Kunståret 1300
Kunståret 1300 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1300.
Paal Brekke
Paal Emanuel Brekke (født 17. september 1923 på Røros, død 2. desember 1993 i Oslo) var en norsk lyriker, forfatter, gjendikter og oversetter. Han var far til forfatteren Toril Brekke og journalisten Bo Brekke.
Biografi
I 1940 flyktet Paal Brekke som 17-åring til Sverige, der han snart ble kjent med moderne svensk og finlandssvensk lyrikk, og selv begynte å skrive. Han debuterte i 1942 med diktsamlingen Av din jord er vi til. I Sverige ga han også ut romanen På flukt, som skildrer et mislykket forsøk på å ta seg over til England.
Midt i 1950-årene deltok Brekke i debatten om lyrikkens formspråk, og var André Bjerkes og Arnulf Øverlands motstander i tungetaledebatten.
I 1960 foretok Paal Brekke en reise til India som resulterte i reportasjeboka En munnfull av Ganges i 1962. Boka kan ses som en forløper for de mange dokumentariske romanene som skulle komme i 1970-årene.
Intuisjon
Intuisjon (fra latin: intueri, «å vurdere», «å se inn i», «granske») er en umiddelbar forståelse, innsikt eller fornemmelse av en sak eller situasjon, uten hjelp av refleksjon, erfaring eller resonnement. Intuisjon er således ofte betraktet som en form for indre erkjennelse, tidvis vurdert som virkelig klarhet eller forståelse. Tilfeller med intuisjon er preget av stort mangfold; imidlertid er de prosesser hvor de skjer, vanligvis ukjent for tenkeren i motsetningen til rasjonell tenkning.
Paal Brekke
Biografi
Brekke ble utsatt for sterk kritikk for sin symbolistiske jeg-lyrikk av Profil-generasjonen. Fra 1980 og 1992 ga Paal Brekke ikke ut litteratur, før han på slutten av sitt liv kom med de to samlingene Men barnet i meg spør og Ostinato – den siste posthumt i 1994.
Intuisjon
Intuisjon gir synspunkter, forståelse, bedømmelser, eller overbevisninger som vi ikke i alle tilfeller kan verifisere empirisk eller rettferdiggjøre rasjonelt. Av denne grunn har det ikke bare være et psykologisk studie, men også et emne av interesse for filosofi, ulike religioner og esoteriske tenkning, foruten en vanlig emne innenfor skjønnlitteraturen. Høyre hjernehalvdel er i alminnelighet assosiert med intuitive prosesser som estetikk eller generelt med kreative anlegg. Derimot har en del forskere utfordret og bestridt at intuisjon er assosiert med nyvinninger i vitenskapelig oppdagelser.
Intuisjon i filosofien
I Immanuel Kants filosofi, og kritikk av den rene fornuft skilles det mellom numen (noumenon) og fenomen (fenomenon). Enkelt kan en med Kant si at fenomenene er det som sinnet observerer med sansene, mens numen er intuisjonens objekt; det som fornemmes uten sansenes hjelp.
Intuisjon som ekspertise
Et syn på intuisjon er at det er ekspertise innenfor et felt, formelt eller uformelt, basert på tidligere erfaring. Lang tids erfaring fører til læring av gjenkjenning av mønstre som danner maler (templates) – ansamlinger av detaljer ved situasjonen eller problemet. Ved å samle detaljene i maler trengs mye mindre analyse, og prosessen fram til en løsning går langt raskere. Dette gjør også prosessen ubevisst, ettersom den automatisk følger innlærte mønstre. Dette fører til holistisk- heller enn lokal prosessering; eksperten danner et helhetlig bilde raskt, heller enn individuell analyse av alle detaljer.
Medfødt evne
Dette synet er relatert til den automatiske analyseprosessen omtalt i forrige avsnitt, men handler mer om det som ofte omtales som kvinnelig intuisjon. Som med intuisjon generelt er dette et omtalt og myteomspunnet tema. Moderne forståelse av dette fenomenet er at det har et biologisk/evolusjonært fundament. Konkret har det å gjøre med biologiske forskjeller mellom menn og kvinner, hvorav kvinners sanseapparat, samt hjernestrukturer, er mer spesialisert for å oppfatte detaljer i sosiale situasjoner, samt små variasjoner og forandringer i atferd hos andre mennesker. I tillegg antas det at kvinner har høyere sensitivitet for små emosjonelle tegn og ikke-verbal kommunikasjon (kroppsspråk). Dette er imidlertid et omdiskutert tema, og forskning har også funnet ingen kjønnsforskjeller i emosjonell sensitivitet.
Psykologisk forskning
Nevropsykologiske studier av intuisjon har gjerne tatt utgangspunkt i intuisjon som en form for problemløsningsaktivitet under bevissthetsnivå, i likhet med intuisjon som ekspertise eller medfødt evne. En studie av David Lieberman forbinder intuisjon med implisitt læring. Lieberman foreslår at hjerneområdene caudate og putamen i basalgangliene i hjernen er involvert i både intuisjon og implisitt læring. Basalgangliene er slik involvert i automatisering av responser, mønstergjenkjenning i møte med problemstillinger, og andre prosesser hvor informasjonsprosessering og problemløsning er automatisert (derav relatert til ekspertise). Ettersom prosessen ikke involverer bevisst analyse, blir den heller ikke tilgjengelig for bevisstheten. Personen får derfor i stedet en følelse av hva som er riktig, uten å kunne forklare hvorfor.
Intuisjon som spirituelt fenomen
Det meste av moderne forskning anser intuisjon for å være underbevisst prosessering av informasjon og problemløsning uten bevisst analyse. Anskuelsen av intuisjon som noe spirituelt har imidlertid en lengre tradisjon. Dette perspektivet beskriver intuisjon som glimt av kunnskap fra den guddommelige sfære – man blir i et øyeblikk «opplyst», i de øyeblikk man er åpen for dette. Dette beskrives som muligheter til å nærme seg den spirituelle delen av virkeligheten, og øke bevisstheten. Intuisjon er her ansett som direkte kunnskap om verden og vår eksistens, og er slik overlegen analytisk kunnskap. Grunnet vanskeligheten med å forske på intuisjon per denne definisjonen, har den blitt lite fremtredende i moderne forskning. Det er imidlertid forskere som anvender denne anskuelsen av intuisjon, deriblant psykologer som del av deres terapi.
Intuisjon på arbeidsplassen
Intuisjon har i senere tid blitt et populært tema innenfor feltet beslutningstaking i bedrifter. Det har blitt vist at gode bedriftsledere ofte tar avgjørelser basert på intuisjon. En analyse identifiserte 6 forskjellige perspektiver på intuisjon innenfor dette feltet : Det disse perspektivene, tross sine forskjeller, har til felles er at de viser til en rask, tilsynelatende automatisk beslutningsprosess som er vanskelig å forklare bakgrunnen for. Diskusjonen går derfor mer på hvor disse «magefølelsene» kommer fra – tillært, medfødt, eller fra den overnaturlige sfære. Ifølge Erik Lerdahl er intuisjon tett forbundet med kreativitet, der intuisjonen kan være forløperen til en ny idé, der man fornemmer at «her er det noe». Intuisjonen trenger ikke å være riktig, den kan også være feil. Studier viser at kreative mennesker har lært seg å lytte til sin egen intuisjon som ofte har ledet til gode løsninger, og forbinder intuisjonen som noe positivt.
I tillegg til studier på intuisjon hos bedriftsledere har det blitt forsket på innen andre yrker, som en studie av Robbie Davis-Floyd Elizabeth Davis av jordmødre og deres bruk av intuisjon under arbeidet. De fant at det var utbredt bruk av intuisjon blant jordmødrene, tross deres omfattende bruk av teknisk utstyr og bevisste kunnskap rundt prosedyrer i forbindelse med barnefødslene. Jordmødrene anså deres intuitive avgjørelser som en viktig del av utførelsen av yrket. Forfatterne Davis-Floyd og Davis foreslår at intuisjon er et oversett og undervurdert fenomen i dagens moderne og teknokratiske samfunn.
Aubin Codex
Aubin Codex, også kalt Manuscrito de 1576 (manuskriptet fra 1576), er en fortelling i tekst og bilder, skrevet i Nahuatl, som beskriver Aztekernes historie, fra deres avreise fra det mytologiske hjemlandet Aztlán, gjennom den spanske erobringen av Mexico, frem til den tidligere spanske kollonitiden i 1607.
Manuskriptet består av 81 blader, og ble mest sannsynlig påbegynt i 1567. Det er også mulig at det ble skrevet under ledelse Fray Diego Durán. Da det ble publisert i 1867 under tittelen Historia de las Indias de Nueva-España y isles de Tierra Firme, ble Diego Durán omtalt som forfatteren.
Blant mange andre emner, inneholder manuskriptet en beretning av innfødte om massakren ved tempelet i Tenochtitlan i 1520.
Manuskriptet er oppbevart i Bibliothèque nationale de France i Paris. En kopi av originalen er oppbevart i Robert Garrett Collection i biblioteket til Princeton University.
Emigrantvise
Emigrantviser eller utvandrerviser er viser som handler om nordmenns emigrasjon til Amerika. Det er viser om den tunge avskjeden fra de kjære hjemme, om reisen over havet og om møtet med det nye landet. En tilsvarende visetradisjon finner man også blant svenske utvandrere til Amerika.
En av de mest populære emigrantvisene var Farvel du moder Norge som lenge ble brukt side om side med nasjonalsangen i de norske immigrantmiljøene.
Eksempler på emigrantviser
Artisten Elin Prøysen spilte i 1976 inn platen Emigrantviser med 12 av disse visene.
Ingvar Carlsson
Gösta Ingvar Carlsson (født 9. november 1934 i Borås) er en svensk sosialdemokratisk politiker. Han var riksdagsmedlem 1965-1996, undervisningsminister 1969–1973, konsultativt statsråd 1973 og 1982–1986 (boligminister 1973, visestatsminister 1982-86 og fra 1985 også miljøminister), boligminister 1974–1976 og statsminister 1986–1991 og 1994–1996. Carlsson var leder av den sosialdemokratiske ungdomsorganisasjonen 1961–67 og sosialdemokratisk partileder 1986–96.
Bakgrunn
Ingvar Carlsson var sønn av lagerarbeideren Olof Karlsson (1888–1947) og tekstilarbeidren Ida Johansson (1893–1976) og var yngst av tre brødre. Hans forfedre kom for det meste fra Kinnarumma socken. Carlsson vokste opp i Borås.
Carlsson arbeidet 1958–1960 for statsminister Tage Erlander. Han fullførte sine statsvitenskapsstudier ved Lunds Universitet og Northwestern University i Illinois i USA.
Han ble medlem av Riksdagen i 1965. Samme år ble han formann for Sveriges Socialdemokratiska Ungdomsförbund.
Minister
Han ble undervisningsminister i 1969 og innehadde posten frem til 1973, da han ble boligminister. Ministerkarrieren opphørte i 1976, men han ble igjen i 1982 utnevnt til visestatsminister. Fra 1985 til 1986 var han miljøminister.
Statsminister
Etter mordet på Olof Palme i 1986 ble han ny statsminister og partiformann. Under hans ledelse ble det gjennomført en omfattende reform av det svenske skattesystemet. Et underskudd på statsbudsjettet på 90 milliarder svenske kronor ble forvandlet til et overskudd på flere hundre millioner. Den økonomiske krise begynte imidlertid også å gjøre seg gjeldende Sverige i slutten av 1980-årene, og regjeringen gikk av i 1990. Idet det ikke var flertall for en borgerlig regjering i Riksdagen, dannet Carlsson så en ny regjering, som ble aktivt støttet av Vänsterpartiet og passivt støttet av Centerpartiet. Regjeringen tapte valget i 1991.
Carlsson vendte tilbake som regjeringsleder i 1994. Carlssons tredje regjering hadde fokus på å sanere de svenske statsfinansene – en oppgave som ble overlatt til den nytiltrådte finansminister Göran Persson. Regjeringsperioden var preget av hard kritikk fra fagforeninger og partimedlemmer for besparelsene og skattestigningene.
I august 1995 meddelte Carlsson at han ville gå av som partiformann og statsminister. Man regnet med at etterfølgeren skulle være likestillingsminister og visestatsminister Mona Sahlin, men som følge av den såkalte Toblerone-saken trakk hun seg som kandidat og trådte senere ut av regjeringen. Persson ble i desember 1995 presentert som Carlssons etterfølger, og ble valgt som partiformann 15. mars 1996 og 22. mars 1996 som statsminister.
Senere virke
Han utgav blant annet memoarboken Ur skuggan av Olof Palme (1999).
Carlsson ble også sjef for FNs avhengige Rwanda-kommisjon. Han var leder i Stiftelsen Bergmancenter på Fårö.
Proxima Centauri (Ancient-album)
Proxima Centauri er et musikkalbum utgitt av Ancient i 2001.
Fylkesvei 1360
Fylkesvei 1360 går mellom Vestby og Bråte i Ås kommune. Kommunegrensen ved Bråte er lagt slik at hele veien går gjennom i Vestby kommune mens krysset med Fv4 ligger i Ås.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 5.
Sy-We-La
Sy-We-La (etablert 1950 i Oslo, nedlagt 1953) var en norsk jazzkvintett bestående av blant andre Rolf Syversen på piano, Finn Westbye på gitar og Fred Lange-Nielsen på bass.
De ga ut noen innspillinger og fungerte som akkompagnatør for andre, som sangerne Kurt Foss og Reidar Bø, Sonja Stjernquist (Tango Max/: Tror du att jag förlorad är, 1952) og Anders Saus.
Strømsbrynet
Strømsbrynet (eller Straumsbrynet) er et bryne av sandstein der det står en runeinnskrift. Det ble funnet på gården Straum, nærmere bestemt Øvre Sageide, på Hitra i 1908. Brynet er 14,5 cm langt. Trolig er brynet fra ei grav, men det var ingen oldsaker der.
Innskrifta er fra annen halvdel av 500-tallet. Runene er klare og tydelige. Likevel har tolkningene vært ganske forskjellige.
Magnus Olsen 1917
A-linja uttrykker ønsket at brynesteinen skal vætes av hornet der brynet bæres. B-linja omhandler holmgang: Hjørnene på holmgangsvollen er markert med plugger, og innskrifta prøver å få motstanderen til å skade en av pluggene, noe som skal gjøre at han blir felt.
Magnus Olsen var nokså sikker på tolkningen av A-linja, men usikker på B-linja. Han syntes også det var rart at det ikke var noen indre sammenheng mellom linjene, og antok at det var to separate innskrifter.
Wolfgang Krause 1937
Wolfgang Krause godtar Magnus Olsens tolkning av A-linja, men tolker B-linja annerledes:
Håen er graset som vokser opp etter slåtten. At det skades betyr at det blir slått. Slik får Krause sammenheng mellom de to linjene.
Wilhelm Kiil 1953
Wilhelm Kiil antar at det er en bortfalt h først i A-linja, altså (h)wate hali ..., og tolker innskrifta slik:
Wilhelm Kiils tolkning ble ikke allment godtatt. Innvendingene gikk særlig på h-en som han satte til, og at hali ikke kunne bety «dødning». Den vanlige tolkningen i oversiktsverker har vært Magnus Olsens tolkning av A-linja og Wilhelm Krauses tolkning av B-linja.
Ottar Grønvik 1996
Ottar Grønvik leser runene i innskrifta som Magnus Olsen, men antar at haþuligi er ett ord, det norrøne adjektivet háðuligr «skammelig». Han tolker innskrifta slik:
Liksom Kiil mener Grønvik at dette er grava til en illgjerningsmann, men innskrifta er en beskrivelse av hans forbrytelse og ikke et forsøk på å binde den døde til grava. Illgjerningsmannen har prøvd å vekke opp en død høvding og slik forstyrre gravfreden. Hensikten med dette er å få del av den dødes viten, særlig om framtida. Dette var forbudt etter lovene, både i hedensk og kristen tid. (Det er det samme en prøver å avverge på Eggjasteinen.)
«De hine» er de tidligere avdøde. De hilser den døde høvdingen velkommen i et drikkelag.
En viktig del av Grønviks syn er kravet om at runeinnskriftene skal vise språket på et bestemt tidspunkt. De skal ikke inneholde noen blanding av gamle og nye språkformer. I dette tilfellet kan ikke horna være vårt substantiv horn, for a-en er falt bort på 500-tallet. Vi har etter hans syn heller et svakt substantiv som på urgermansk heter ga-hurnan- og betegner en som en deler et (drikke)horn med, altså en drikkebror.
Anderson Hill
Anderson Hill er et av fjellene i Columbia Hills i Gusev-krateret på Mars. Det ble oppkalt til ære for astronaut Michael P. Anderson, en av astronautene om bord på romfergen Columbia på dens siste ferd der den gikk i oppløsning, og alle om bord døde.
Nabla (symbol)
I det tre-dimensjonale kartesiske koordinatsystemet med koordinatene (x, y, z), kan nabla defineres som en vektor:
Symbolet fikk navnet nabla av William Robertson Smith fordi det likner på en trekantformet, assyrisk harpe nebela med det greske navnet νάβλα. Det ble innført i vektoranalysen av William Rowan Hamilton.
I fysikken blir nabla brukt i blant annet Maxwells likninger som beskriver elektromagnetiske felt.
Innenfor logikk blir nabla brukt som en kvantor for eigenvariabler.
Halil Altıntop
Halil Altıntop (født 8. desember 1982) er en tyskfødt tyrkisk fotballspiller som spiller for den tyske klubben 1. FC Kaiserslautern.
Han er tvillingen til Hamit Altıntop i Galatasaray. Halil begynte sin karriere i klubben SG Wattenscheid 09 sammen med broren sin. Etter at fikk suksess der fikk han oppmerksomhet fra andre klubber og han gikk til Kaiserslautern, mens broren gikk til Schalke 04. I 2005/2006-sesongen ble han nummer tre på toppscorer-listen i Bundesliga, og gikk etter den sesongen gikk også til Schalke 04. I 2010 gikk han videre til Eintracht Frankfurt.
Ragnar Tveiten
Ragnar Tveiten (født 27. november 1938 i Veggli), norsk skiskytter som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck, i 1968 i Grenoble og i 1972 i Sapporo.
Tveiten kom på fjerdeplass på 20 km skiskyting under vinter-OL 1964 i Innsbruck, bak Vladimir Melanin og Aleksander Privalov fra Sovjetunionen og Olav Jordet fra Norge.
Ludvig Christian Borup
Ludvig Christian Borup (født 6. juli 1836, død 18. januar 1903) var en dansk jurist og politiker. Han var cand.jur. fra 1859, og deretter ansatt i Innenriksministeriet, hvor han i 1875 ble kontorsjef. Dosent i landbruksrett ved Den Kongelige Veterinær- og Landbohøiskole 1869–1883.
I 1883 ble han valgt til Københavns borgerrepresentasjon (kommunestyre), samt valgt til borgermester for magistratens 2. avdeling (finansborgermester). Han ble sittende som finansborgermester inntil sin død i 1903, og var dessuten medlem av Landstinget 1901–1903. Konferensråd fra 1900, og styreformann for Finsens medicinske Lysinstitut fra 1896.
William Robertson Smith
William Robertson Smith (født 8. november 1846 i Aberdeenshire i Skottland, død 31. mars 1894) var en filolog, fysiker, arkeolog og bibelkritiker. Han er mest kjent for sitt arbeid med Encyclopædia Britannica og boken Religion of the Semites, som blir betraktet som et grunnleggende skrift i sammenliknende religionsvitenskap. Han tilhørte Free Church of Scotland.
Odfjell
Navnet Odfjell kan referere til flere selskaper og personer. Navnet ble laget til bruk som slektsnavn på begynnelsen av 1900-tallet av skipperen Bernt Daniel Olsen (1849–1912) etter Oddefjellet i Loshavn i Vest-Agder, oppvekststedet til hans svigerfar.
Personer
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Kunståret 1301
Kunståret 1301 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1301.
Dødsfall
1391 in art
Brown Hill (Mars)
Brown Hill er et av fjellene i Columbia Hills i Gusev-krateret på Mars. Det ble oppkalt til ære for astronaut David M. Brown, en astronaut om bord på romfergen Columbia på dens siste ferd der den gikk i oppløsning, og alle om bord døde.
António José de Almeida
António José de Almeida (født 27. juli 1866 i Penacova, São Pedro de Alva, død 31. oktober 1929 i Lisboa) var en portugisisk politiker. Han var en av de ledende politikerne i Portugals første republikk.
Han ble utnevnt til den 11. statsministeren i Portugal fra 16. mars 1916 og til 25. april 1917 og han var den sjette president i Portugal mellom 5. oktober 1919 og 5. oktober 1923. Almeida var en overbevist republikaner og motstander av monarkiet i Portugal. Han ble bragt inn i regjeringen etter oktoberrevolusjonen i Portugal i 1910. Han var den eneste presidenten i Portugals første republikk som fullførte alle sine fire år med president-mandatet.
Han studerte medisin ved Universitetet i Coimbra og hadde tenkt å bli lege, men han droppet planene og ble politiker i stedet. Under hans tid som ministerråd for innenriksdepartementet, var han med på grunnleggingen av både Universitetet i Lisboa og Universitetet i Porto i 1911.
Françoise Macchi
Françoise Macchi (født 12. juli 1951 i Le Sentier, Sveits) er en tidligere fransk alpinist. Hun er gift med den tidligere alpinisten Jean-Noël Augert, og er tanten til Jean-Pierre Vidal.
Gerald Ford
Gerald Rudolph Ford jr. (1913–2006) var en amerikansk republikansk politiker. Han var republikanernes leder i Representantenes hus fra 1965 til 1973, USAs visepresident fra 1973 til 1974 og USAs president fra 1974 til 1977.
Ford ble president da Richard Nixon trakk seg som følge av Watergate-skandalen i 1974. Det gjør Ford til den eneste som har blitt president uten å ha stilt i et presidentvalg. Ford besluttet nokså raskt å benåde Nixon. Dette var svært omstridt. Til gjengjeld la han større bånd på presidentmakten.
Ford vant presidentnominasjonen i Det republikanske parti i konkurranse mot Ronald Reagan i 1976, men tapte presidentvalget med knapp margin mot demokraten Jimmy Carter.
Barndom
Ford ble født som Leslie Lynch King jr. den 14. juli 1913 i Omaha i Nebraska, hvor hans foreldre bodde sammen med farens foreldre. Barnefaren var ullhandler Leslie Lynch King sr., sønn av bankmannen Charles Henry og Martha King. Moren var Dorothy Ayer Gardner, som separerte seg fra sin alkoholiserte og voldelige ektemann seksten dager etter fødselen. Hun tok med seg sønnen til Oak Park i Illinois, hvor hennes søster, Tannisse, bodde sammen med sin ektemann, Clarence Haskins James. Videre flyttet hun til sine foreldre, Levi Addison og Adele Augusta Ayer, i Grand Rapids i Michigan. Det ble tatt ut en formell skilsmisse mellom Dorothy og Leslie King i desember 1913, og hun fikk eneansvaret for sønnen. Charles Henry King betalte barnebidrag frem til en gang i 1930, kort tid før sin død.
Ford sa senere at hans biologiske far hadde slått hans mor gjentatte ganger. James M. Cannon, som arbeidet i Fords stab, skrev i en biografi om Ford at skilsmissen mellom Dorothy og Leslie King sr. var utløst av en episode noen dager etter fødselen, da Leslie King truet Dorothy med en kjøttøks og truet med å drepe henne, barnet og barnepiken. Ford fortalte senere til sine mer betrodde at hans far hadde slått Dorothy for første gang på bryllupsreisen deres, for å ha smilt til en annen mann.
Etter å ha bodd i to og et halvt år sammen med foreldrene sine, giftet Dorothy seg med Gerald Rudolff Ford den 1. februar 1916. Gerald Rudolff Ford var selger i et malings- og lakkfirma. Senere ble han direktør i firmaet. De kalte da sønnen hennes Gerald Rudolff Ford jr. Den fremtidige presidenten ble aldri formelt adoptert, og han foretok ikke formell navneendring før den 3. desember 1935. Han valgte å stave mellomnavnet som Rudolph. Han vokste opp i Grand Rapids sammen med sine tre halvbrødre fra morens andre ekteskap: Thomas Gardner Ford (1918–1995), Richard Addison Ford (1924–2015) og James Francis Ford (1927–2001).
Ford hadde også tre halvsøsken fra sin biologiske fars andre ekteskap: Marjorie King (1921–1993), Leslie Henry King (1923–1976) og Patricia Jane King (1925–1980). De traff aldri hverandre som barn, og han ble aldri kjent med dem. Ford var ikke klar over sin biologiske far før han var 17 år, da moren og stefaren fortalte han om omstendighetene rundt fødselen. Samme år tok Leslie King kontakt med Ford mens han serverte på en restaurant i Grand Rapids. De to hadde sporadisk kontakt frem til Leslie Kings død i 1941. Ford beskrev stefaren sin som «en enestående person» og moren som «like vidunderlig». Begge døde før han ble president.
Ford var aktiv innen speiderbevegelsen Boy Scouts of America, og oppnådde bevegelsens høyeste rang, Eagle Scout, «ørnespeider». Han anså alltid dette som en av sine stolteste utmerkelser, selv etter at han ble president.
Studier og idrett
På Grand Rapids South High School var han lagkaptein på skolens amerikanske fotballag. Selv om nivået på laget var varierende, var Ford, som ble kalt Jerry, lagets store stjerne.
Han gikk college ved University of Michigan og ble medlem av Delta Kappa Epsilon-broderskapet. Han tok oppvasken ved broderskapets hus for å finansiere studiene. Han fullførte college med en bachelorgrad i økonomi i 1935. Ford avslo tilbud fra Detroit Lions og Green Bay Packers om å spille for dem i National Football League for 200 dollar per kamp, fordi han ønsket å studere jus. Han fortsatte å være aktiv innen ball- og bokseidretten, og påtok seg jobben som hovedtrener for bokserne og assistenttrener for det amerikanske fotballaget ved Yale University i september 1935.
Ford var student ved University of Michigan Law School sommeren 1937, fordi Yale ikke ville ta ham inn på grunn av trenerjobbene. Han ble tatt inn ved Yale Law School våren 1938. Hans politiske interesse ble vakt ved presidentvalget i 1940, da han bidro til Wendell Willkies kampanje. Ford ble uteksaminert med bachelorgrad i jus i 1941, som tilsvarte den senere kandidatgraden i jus (Juris Doctor), og åpnet et advokatfirma i Grand Rapids sammen med vennen Philip Butchen. Planene i Grand Rapids ble imidlertid avbrutt av angrepet på Pearl Harbor samme år, da Ford meldte seg frivillig til tjeneste for United States Navy.
Død
Etter å hatt helseplager, og vært på sykehus fire ganger i 2006, døde Ford i sitt hjem i California den 26. desember samme år.
Arthur Harnden
Arthur Harold «Art» Harnden (født 20. mai 1924 i Yoakum, død 30. september 2016) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Harnden ble olympiske mester i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det amerikanske laget som vant 4 x 400 meter stafett foran Frankrike og Sverige. De andre på laget var Roy Cochran, Clifford Bourland og Mal Whitfield.
Francisco Valadas
Francisco Valadas Júnior (født 2. januar 1906, død ukjent) var en portugisisk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors. Valadas vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1948 i London. Han var med på det portugisiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i dressur bak Frankrike og USA. Laget besto av Valadas på «Feitico», Fernando Paes på hesten «Matamas»,og Luís Mena e Silva på «Fascinante». I den individuelle konkurransen i dressur ble han nummer ti.
Robert Chef d’Hôtel
Robert Chef d’Hotel (født 2. februar 1922, død 19. oktober 2019) var en fransk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Chef d’Hotel vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det franske laget som kom på andreplass på 4 x 400 meter stafett bak USA. De andre på laget var Jean Kerebel, François Schewetta og Jacques Lunis.
Johann Strauss d.y.
Johann Baptist Strauss d.y. (født 25. oktober 1825 i Wien, død 3. juni 1899 samme sted) var en østerriksk komponist, dirigent og fiolinist.
Han er kjent som «valsekongen» og var den lette musikkens mester, hans valser er melodiøse og sjarmfulle. Men om han er mest kjent for sine wienervalser, bestod hans livsverk også av andre komposisjoner, blant annet fjorten operetter og flere polkaer.
Bakgrunn
Han var eldste sønn av orkesterlederen og komponisten Johann Strauss d.e. De yngre søsknene var Josef (f. 1827), Anne (f. 1829), Therese (f. 1831), Ferdinand (f. 1834, død samme år), og Eduard (f. 1835).
Som barn tok han fiolintimer i hemmelighet mot sin fars vilje og allerede seks år gammel komponerte han sin første vals. I 1842 forlot faren hans familien for Emilie Trampusch. Johann Strauss d.y. kunne deretter egne seg til musikkstudier for alvor.
Musiker, komponist
Som 19-åring i 1844 stiftet han sitt eget danseorkester, og da faren døde i 1849, slo han sammen sitt eget med farens orkester. Han gjorde suksess med orkesteret i Wien med konserter i Volksgarten og også på sine utenlandsturneer.
Han giftet seg i 1862 med Jetty Treffz, den første av i alt tre koner. Under USA-turneen i 1872 dirigerte han 20 000 sangere og 10 000 musikere i Boston.
Hans fremgang i USA spilte en stor rolle for utviklingen av filmmusikalens stil og 1900-tallets populærmusikk. Valsene som ble komponert til Wiens mange ballsaler og byens kafeer og hager var med på å gjøre valsen til hele verdens favorittdans.
Hans mest kjente vals er An der schönen blauen Donau (1867) som er et fast innslag ved den årlige Nyttårskonserten i Wien som blir kringkastet i hele Europa. En annen berømt vals er Rosen aus dem Süden og av hans operetter kan nevnes Die Fledermaus (Flaggermusen) (1874), Der Zigeunerbaron (Sigøynerbaronen) (1885) og Wiener Blut (1899). Sistnevnte er en kompilasjon bygget på Strauss' melodier og ble uroppført etter hans død.
Holger Forchhammer
Holger Forchhammer (født 21. oktober 1866, død 19. mai 1946) var en dansk overlege. Han var gift med skuespillerinnen Berthe Forchhammer. Holger Forchhammer ble cand.med. i 1891, og arbeidet som overlege ved Finsen-Institutet i København. Han ble Niels Ryberg Finsens næreste venn og kollega. Forchhammer var formann i Danmarks Idræts-Forbund 1897–1899, som forbundets hittil yngste formann.
Fabian Wegmann
Fabian Wegmann (født 30. juni 1980 i Münster) er en tysk syklist, kjent som en klatrespesialist. Han har syklet for Team Gerolsteiner fra 2002 til 2008, og sykler deretter for Team Milram til det ble nedlagt etter 2010-sesongen. Han syklet én sesong for Team Leopard-Trek, og var fra 2012-sesongen i Garmin-Barracuda. Fra 2015 sykler han for Team Cult Energy.
Ĝ
Ĝ (G med cirkumfleks) er den niende bokstaven i esperantos alfabet. Den har lydverdien /dʒ/. Bokstaven skrives som G med cirkumfleks slik at lånord med latinsk opphav, vil ligne mer på originalen, enn om et annet tegn hadde blitt valgt. (ĝenerala (generell) er i form veldig likt det engelske general.)
Fabian Wegmann
En av hans største meritter er å vinne klatrekonkurransen i Giro d'Italia i 2004.
Ĝ
Den fonetiske forskjellen mellom ĝ og ĵ, som har verdien /ʒ/, er minimal. Det sies at dette er en fonetisk forskjell som er veldig kunstig, siden den ikke finnes i noe naturlig språk. Dette kan, igjen, være motivert av å skulle opprettholde ordenes utseende så mye som mulig. Forskjellen mellom de to, minner i så måte om forskjellen mellom c /dʒ/ og j /ʒ/, på tyrkisk, der c brukes i tyrkiske ord, mens j brukes kun i lånord fra andre språk.
Se også
Sirkumfleks
Amaranterordenen
Amaranterordenen (svensk: Amarantorden) var en svensk orden innstiftet under et kostymeball Helligtrekongersdag 1653 av dronning Christina av Sverige. Ordenen var oppkalt etter hyrdinnen Amaranta fra mytologien, men amaranta er også navnet på en udødelig vekst i Edens hage og dermed et symbol på det uforgjengelige. Dronningen spilte ved kostymeballet rollen som Amaranta. Ordenen opptok ved innstiftelsen 16 mannlige og 16 kvinnelige medlemmer, alle tilknyttet hoffet. Senere ble ordenen også tildelt utenlandske fyrster og fremmede lands ambassadører ved Sveriges hoff.
Ordenstegnet besto av et monogram av to vertikalt motstilte Aer, det hele omgitt av en laurbærkrans i grønn emalje hvorpå det var lagt et hvitemaljert bånd som bar innskriften «dolce nella memoria» (i søtt minne).
Ordenstegnet var opphengt i et ildfarget bånd.
Amaranterordenen opphørte allerede året etter innstiftelsen, da dronning Christina abdiserte.
I 1760 ble det innstiftet et privat ordensselskap med navnet Amaranten, men som ikke har sammenheng med dronning Christinas orden.
God Loves The Dead
God Loves The Dead er et musikk-EP utgitt av Ancient i 2001.
František Šimůnek
František Šimůnek (født 2. desember 1910) var en tsjekkoslovakisk langrennsløper og kombinertløper som konkurrerte på 1930-tallet.
Fernando Paes
Fernando António Cerqueira da Silva Paes (født 24. mai 1907, død 19. mai 1972) var en portugisisk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Paes vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1948 i London. Han var med på det portugisiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i dressur bak Frankrike og USA. Laget besto av Paes på hesten «Matamas», Francisco Valadas på «Feitico» og Luís Mena e Silva på «Fascinante». I den individuelle konkurransen i dressur ble han nummer ni.
Arthur Carr
Arthur Carr (født 26. juli 1910, død 1. september 1986) var en britisk rytter som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Carr vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under OL 1948 i London. Han var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sprangridning bak Spania og Mexico. Laget besto av Carr på hesten «Monty», Harry Llewellyn på «Foxhunter» og Harry Nicoll på «Kilgeddin». Han ble nummer nitten i den individuelle konkurransen i sprangridning.
Softis
Softis (fra engelsk soft ice eller soft serve ice cream) er en type iskrem der man bruker en pumpeteknikk for å doble mengden luft i iskremen. Iskremen ble populær blant forbrukere som foretrakk en lettere tekstur.
Det har versert flere historier om hvordan softisen først ble startet. To av de mest populære har vært historien om selskapet Dairy Queen i Davenport i Illinois og Thomas Carvellus i Hartsdale i New York. Begge har til felles at de startet med å gjøre iskremene sine mykere i 1930-årene og i USA.
I 1960-årene ble det introdusert maskiner med mekanisk luftpumpe til softismaskiner. Dette bidro til at moderne softis ble luftigere og mykere enn tidligere.
Softis blir normalt kjølt istedenfor fryst. Temperaturen den kjøles ned til er ca. −4 °C i motsetning til en vanlig fryser på under -18 °C. Noe sammen med luft bidrag til at isen blir mykere. Softisen må også kjøles svært fort, for å unngå krystallisering. Alt dette blir ordnet av en maskin som kjøler blandingen raskt, pumper i luft og sørger for jevn temperatur.
Metoden muliggjorde også softismaskiner hvor softisen fordeles og serveres i kjeks på stedet. Softisen blir da stort sett fordelt i kjeks ved hjelp av pumpe. De vanligste typene er vaniljesoftis, men det finnes også softis med andre smaker, som med jordbær eller sjokolade.
Tunisias herrelandslag i fotball
Tunisias herrelandslag i fotball er det nasjonale fotballaget til Tunisia, og dette landslaget blir administrert av Tunisias fotballforbund. Det tunisiske fotballforbundet ble stiftet i 1956, og de ble medlem av FIFA i 1960. Tunisia har deltatt i seks VM-sluttspill mellom 1978 og 2022, og nasjonalstadion er Stade Olympique El Menzah i Tunis.
Historie
I 1978 ble Tunisia det første afrikanske landet som vant en kamp i et VM-sluttspill. Det var mot i Tunisias aller første kamp i et VM-sluttspill, og resultatet ble en 3–1-seier. I 2004 vant Tunisia Afrikamesterskapet etter å ha slått 2–1 i finalen.
Nåværende tropp
Oppdatert 27. november 2022. Tunisias tropp til VM i fotball 2022 i Qatar fra 20. november 2022 til 18. desember 2022.
Andre spillere
Spillere som har vært med i landslagstroppen de siste 12 månedene.
Kilder
Kagge Forlag AS, OSLO. ISBN 82-489-0244-7 Ex Libris Forlag AS. ISBN 82-7384-431-5
Suldalslågen
Suldalslågen er en elv som renner gjennom Suldal i Rogaland. Elva utgjør den nederste delen av Suldalsvassdraget. Den har sitt opphav ved Suldalsvatnet (69 moh) og munner ut i Sandsfjorden ved tettstedet Sand. Gjuvefoss og Sandsfossen er fosser i Suldalslågen. Suldalslågen er en meget god lakseelv – særlig ved utløpet nedenfor Sandsfossen – og her er det fisket laks helt opp til 34 kilo. Ved Sandsfossen er det et laksestudio der man kan studere laksens ferd opp gjennom en laksetrapp.
Suldalsvassdraget
Suldalsvassdraget er et av de lengste vassdragene på vestlandet og det lengste i Rogaland.
Større innsjøer i vassdraget er
Huskeregel
Huskeregel er et mnemoteknisk hjelpemiddel som brukes når en skal lære inn nødvendig kunnskap.
Huskeregelen bør være enkel: «Med sola» eller «med klokka» for å skru skruer, vannkraner og lignende, «mot sommeren» for å justere sommertid/vintertid. «Save Our Souls» er huskeregel for morsesignalet ... – – – ... dvs: SOS som var det gamle radio – og lyd- nødsignalet.
Teknikken er en variant av en teknikk som er eldre enn skriftspråket. For å sikre at viktig kunnskap ikke gikk tapt, hadde man historiefortellere og lovsigere. Disse hadde på forhånd satt kunnskapen sin om til å kunne læres inn og overføres i en rytmisk form, gjerne på vers. Innlæringen ble ofte gjort slik at ord og bevegelser fulgtes ad, for å minske faren for å miste ord underveis. (Innlæringsmåten er fortsatt i bruk i semittiske land, der en kan se barn lærer Toraen eller Koranen utenat).
Chawla Hill
Chawla Hill er et av fjellene i Columbia Hills i Gusev-krateret på Mars. Det ble oppkalt til ære for astronaut Kalpana Chawla, en av astronautene om bord på romfergen Columbia på dens siste ferd der den gikk i oppløsning, og alle om bord døde.
Jean Kerebel
Jean Kerebel (født 2. april 1918, død 9. mars 2010) var en fransk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London.