cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn
Omredigeringer og nyutgivelser
Flere av fortellingene i Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn fortalte av P. Chr. Asbjørnsen, ble opprinnelig publisert separat i ulike skrifter. Nye fortellinger ble innarbeidd i seinere utgaver. Anden forøgede Udgave kom i 1859 og ''Anden Samling. Anden forøgede Udgave'' kom i 1866. Asbjørnsen fortsatte gjennom mange år å omarbeide og omredigere samlingene. I 1949 kom Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn i en fyldig kommentarutgave ved Knut Liestøl, illustrert med fotografier fra stedene som Asbjørnsen har henlagt handlinga i rammefortellingene til.
Utgaver med både eventyr og huldreeventyr/sagn
Etterhvert ble det publisert utgaver med både eventyr og huldreeventyr/sagn med rammefortellinger. Eventyrene hadde også Jørgen Moe en betydelig del i. Den første utgaven av denne typen var ''Norske Folke- og Huldre-Eventyr i Udvalg ved P. Chr. Asbjørnsen'' (Gyldendal 1879). Dette var samtidig den første utgaven som inneholdt de kjente illustrasjonene av Peter Nicolai Arbo, Hans Gude, Vincent St. Lerche, Eilif Peterssen, August Schneider, Otto Sinding, Adolph Tidemand og Erik Werenskiold. Snart kom også Th. Kittelsen med som fremragende illustratør. Etter Asbjørnsens død er Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn gjenutgitt et utall ganger sammen med eventyra, og i samsvar med hans og Jørgen Moes intensjoner er fornorskinga av ortografien blitt videreført. I den såkalte hundreårsutgaven i 1914 kom både eventyr og sagn i sterkt revidert språkdrakt ved Moltke Moe og Anders Krogvig. I Asbjørnsens fortellinger ble nå skrittet tatt helt ut, slik at det muntlige stoffet ble gjengitt i dialekt fra den landsdelen handlinga er lagt til.
Moderne klassiske utgaver av eventyrene og sagnene/huldreeventyrene har – i tillegg til de egentlge folkeeventyrene – med de fleste fortellingene (ikke absolutt alle) fra Asbjørnsens huldreeventyr og sagn, pluss noen fortellinger som ikke kom med i første og annen samling av huldreeventyr, som «En vestlandsk Skovdal» og den delen av «Julebesøget i Præstegaarden» som ikke var omfattet av «Tuftefolket paa Sandflesen» og «Makrelldorging». «Julebesøget i Præstegaarden», slik fortellingen framstår i samleutgavene, inneholder sagn om tussekirker og tussemesser. Rammefortellingen gir plass for refleksjoner og teorier om hvordan de overnaturlige innslagene i sagn og memorat er å forstå.
I nyere utgaver av Samlede eventyr ved Asbjørnsen & Moe, finner vi i tillegg til illustrasjoner av de før nevnte kunstnerne, også tegninger av Henrik Sørensen, Dagfin Werenskiold, Alf Rolfsen og Per Krohg.
Første samling av Norske Huldreeventyr og Folkesagn
Første samling inneholder i alt 14 storfortellinger, det vil si rammefortellinger med innlagte memorat og fabulat/sagn. Den eldste storfortellingen, Ekebergkongen, ble publisert første gang, og i første utforming, i 1837.
Kvernsagn
«Kvernsagn» (1843) åpner med den ofte siterte passasjen: «Når verden går meg imot, og det unnlater den sjelden å gjøre, når dertil gis noen leilighet, har jeg stedse funnet meg vel ved å anvende friluftsvandringer som demper for min smule bekymring og uro». Jeg-personen (Asbjørnsen) legger vegen om Brekkesaga ved Akerselva, og her utveksles tre sagn mellom tre personer – jeg-personen inkludert. Jeg-personen får de andre på glid ved selv å fortelle sagnet om kvernknurren. Det er en gjenfortelling av et sagn som tidligere hadde vært trykt i Andreas Fayes Norske Sagn (1833). I Asbjørnsens gjenfortelling får sagnet en ledig og muntlig stil. Deretter følger en variant av det såkalte sjølv-sagnet. Det blir fortalt av en mørkeredde gutt som sier at han har det fra bestemoren sin. Det er fiksjon, for Asbjørnsen hadde fått sagnet fra ei jente i Drammen. En variant finnes hos Homer i Odysseen. Helten Odyssevs kommer ut for kyklopen Polyfemos, og utnytter et liknende knep som kjerringa i sagnet for å lure kjempen. (Kjerringa kaller seg for Sjøl, Odyssevs kaller seg for Ingen.) Det tredje sagnet handler om trollkjerringer i katteham og er lagt i munnen en eldre gudbrandsdøl som arbeider på saga. Det sagnet har Asbjørnsen ifølge ham selv, mottatt fra Camilla Collett.
Ekebergkongen
I «Ekebergkongen» (1838) går Asbjørnsen tilbake til egne barndomsår. Jordene og skogholtene på Ekeberg var den gangen – som i dag – utfluktsmål for ungene i byen, men folk tror vel ikke lenger på slike sagn som det om Ekebergkongen. Asbjørnsen bygger dels på tradisjonsstoff han kjente fra barndommen, dels på seinere opptegnelser. I det første sagnet, som handler om kjerringa som opptrer som jordmor hos Ekebergkongens kone, forekommer blant annet et motiv som finnes i Ovids fortelling om Alkmene. I likhet med Hera, som satte seg på huk for å hindre den jordiske kvinnen Alkmene i å føde, og dermed lyktes i å utsette helten Herkules' fødsel, forhindrer Ekebergkongen sin kones forløsning ved å sette seg i en stilling der han holder rundt rundt sine egne knær. Han må lures til å slippe taket og rette seg opp, og i det samme blir barnet født. Vi hører også om hvordan underjordsfolket, som normalt er usynlige, stjeler i matvarer butikker, og at de kan stjele vakre menneskebarn og legge igjen byttinger isteden. Storfortellingen om Ekebergkongen ble første gang trykt i Nor i 1837. Det var Asbjørnsens første forsøk som sagnforteller. Til utgaven av 1845 foretok han en større omforming.
Flåm
Flåm er en bygd i Aurland kommune i Vestland fylke. Flåm ligger innerst i Aurlandsfjorden.
Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn
Berte Tuppenhaugs fortellinger
«Berte Tuppenhaugs fortellinger» kom første gang på trykk i Den Constitutionelle i 1843 under tittelen «En Signekjærrings Fortællinger». I 3. utgave i 1870, fikk teksten den nåværende tittelen for å skille den ut fra en annen storfortelling med navnet «En Signekjerring». Jeg-personen – Asbjørnsen selv – som på den tid var huslærer hos proprietæren på Fjellstad i Gjerdrum, er på vei hjem fra et lag, renner på ski i mørket, suser ned en bratt skråning, kolliderer med en stubbe, brekker en ski og forstuer en fot. Han klarer å krabbe fram til stua der signekjerringa Berte Tuppenhaug bor. Der blir foten behandla med brennevin og trolldomsformler, og han får flere fine sagn om møter mellom mennesker og underjordiske på kjøpet. I disse forekommer flere motiver som er utnyttet av Henrik Ibsen i Peer Gynt: grågarnnøstene, mat som forvandles til kumøkk og annen uhumskhet, huldreungen som byr far sin å drikke og de underjordiskes behov for å forvrenge synet på et menneske, i dette tilfellet ei ung jente som underjordsfolket vil ha i sin makt.
En aftenstund i et proprietærkjøkken
I «En aftenstund i et proprietærkjøkken» (1845) – liksom i «Berte Tuppenhaugs fortellinger» (1843)– inneholder tradisjonsstoff som Asbjørnsen hadde samlet under oppholdet som privatlærer på Fjellstad i Gjerdrum i 1836 og 1837. Rammefortellinga åpner med en karikert framstilling av en storbonde med politiske interesser. Jeg-personen i rammefortellingen kjeder seg ved ved å sitte i stua og være publikum for proprietærens politiske utlegninger. Han går i stedet ut til tjenestefolk, unger og husmannsfolk på kjøkkenet, der smeden er i gang med å fortelle historier. Det meste er sagn om underjordiske fra forskjellige bygder på Romerike. Blant annet kommer to varianter av det vidt utbredte sagnet sagnet om barn av underjordiske som omkommer. Sagnene er varianter av sagnet om Pans død som bl.a. kjennes fra Plutarch.
Flåm
Flåm har 257 innbyggere (SSB, 2022), og består for det meste av spredt trehusbebyggelse. Gjennom Flåmsdalen renner Flåmselvi, som stammer fra Omnsbreen nord for Hardangerjøkulen. Ifølge SSBs definisjon er tettstedet 0,4 km2.
Skøelv
Skøelv er et viktig knutepunkt i kommunen. Fylkesvei 84, med endepunkt i Sørreisa i øst, går gjennom bygda og fortsetter sørvestover gjennom Skøelvdalen til Salangen. I sentrum av bygda svinger Fv211 av fra fylkesvei 84, og følger Solbergfjorden vestover mot Espenes og Brøstadbotn i Dyrøy.
Flåm
Næringsvirksomhet
Flåm mottok i 2016 240.000 cruisepassasjerer på dagsbesøk, noe som gjør stedet til en av Norges største cruisehavner. Noen av verdens største cruiseskip har vært i Flåm, så som «Queen Mary 2» og «Independence of The Seas».
Skøelv
Grunnkretser
Det er fire grunnkretser i Skøelvområdet, og grensene til alle disse møtes i sentrum av bygda:
Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn
Huldreætt
I «Huldreætt» (1843) skildrer rammefortellinga en tur fra Børke i Sørum over Heksebergfjellet til Fjellstad. Den rommer blant annet detaljerte skildringer av flora og fugleliv. Stykket var opprinnelig trykt i Den Constitutionelle i 1843 under tittelen «Fuglesang og Huldreæt». I denne storfortellingen spiller rammefortelling og sagn sammen på en særlig måte, idet det eneste sagnet som fortelles framprovoseres av jeg-personens forsiktige erotiske tilnærming til fortellersken. Hun bruker sagnet til å sette seg i respekt og holde frieren på passende avstand. Sagnet handler om ekteskap mellom ei huldrejente og en bondegutt. Fortellersken er «jomfru Marie», som i virkeligheten var Caroline Marianne Grinder, datter av proprietær Ole Jacobsen Grinder på Fjellstad. Asbjørnsen var en kort tid forlova med henne.
Skøelv
Grunnkretser
Alle grunnkretsene tilhører delområdet Sørreisa sør.
Flåm
Næringsvirksomhet
I 2017 ble meldt at 1,4 millioner turister er innom Flåm i løpet av et år, 90 % av disse er utenlandske og 40 % fra Asia. I 2017 kom det over 250,000 besøkende med cruiseskip. For 2018 er det meldt om 153 anløp av cruiseskip med minst like mange passasjerer. I 2018 ble det anslått at over 1 million er innom Flåm i løpet av året. Reiselivsnæringen omsatt da for rundt 700 millioner kroner, opp fra 80 millioner kroner i 1998. Enkelt dager har det store antallet turister skapt trengsel og det blir diskutert om det tåler et større omfang.
Skøelv
Grunnkretser
Innbyggertall i grunnkretsene:
Flåm
Infrastruktur
Flåm er særlig kjent for Flåmsbana som går mellom Flåm ved fjorden og Myrdal stasjon på Bergensbanen. Flåmsbana er kjent for sin bratte oppstigning. Den stiger fra 2 moh. Flåm stasjon til 870 moh. Myrdal stasjon på 17 kilometer. Det er en stigning på 5,1%, maksimal stigning er sør for Dalsbotn, 5,5%. Fra banen er det utsikt over Flåmsdalen. På Berekvam stasjon er det kryssingsspor der togene fra Flåm og Myrdal kan krysse hverandre. Toget tar et opphold ved Kjosfossen.
Kjente personer og demonym
Aurlending er et av demonymene.
Flåm er også fødestedet til den norske dikteren og forfatteren Per Sivle.
Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn
En halling med kvannerot
«En halling med kvannerot» (1845) foregår i Asbjørnsens egen stue, der han en vinterdag etter markedet (Christiania marked) får besøk av en halling som selger kvannerot på dørene. Asbjørnsen oppfordrer ham til å fortelle historier om huldra, og får tre memorater. Stoffet er gjengitt i lydrett hallingmål, og er et tidlig eksempel på trykte tekster på dialekt. Hjelp med hallingmålet fikk Asbjørnsen av sin venn Andreas Grøtting.
Lundeætten
«Lundeætten» (1845) inneholder tradisjoner om levende og avdøde mennesker på garden Lunde i Biri. Personene som omtales, er alle avvikende på en eller annen måte, og hjemmelsmannen forklarer at de skal være av huldreætt. En reise til Gudbrandsdalen langs vestsida av Mjøsa danner rammen om tradisjonsstoffet, som er lagt i munnen på skysskaren.
En gammeldags juleaften
«En gammeldags juleaften» (1843) skiller seg ut fordi jeg-personen her ikke kan være Asbjørnsen sjøl, men en ung løytnant fra et østlandsdalføre som oppholder seg midlertidig i byen. Fortellinga inneholder sagn og tradisjoner fra Christiania, og Asbjørnsen har rimeligvis brukt stoff som han har kjent fra sin egen barndom. Tradisjonsstoffet handler om møter med nissen, og avsluttes med en variant av det kjente sagnet om de dødes gudstjeneste, lagt til "Vor Frelsers Kirke" i Christiania.
En Nat i Nordmarken
''«En julidag så gjennemsiktig klar som en dag i september, et solstreif over Bærumsåsene, en tilfeldig duft av gran vakte midt i den hete sommertid i denne kvalme by min vandrelyst og all min lengsel efter skog og land. Jeg måtte og ville ut og innånde den friske luftning fra elven og granene.»'' Slik åpner «En natt i Nordmarken» (1845). Den skildrer en fisketur i Nordmarka forbi Bjørnsjøen til Hakloa. Han råker på Elias fisker og en hadelending, og får høre sagn fra Aker, Nordmarka og Hadeland. "En Nat i Nordmarken" inneholder i tillegg til huldresagn, også tre skattegraversagn. Skatter kan åpenbare seg torsdagsnettene, men diverse synkvervinger gjør at de som forsøker å tilegne seg skattene, mislykkes.
En aften ved Andelven
«En aften ved Andelven» (1845) har en fisketur langs Andelva i Eidsvoll som ramme. Her opptrer en brite som kalles Sir John og er pasjonert fluefisker. Det er den samme briten som senere forekommer i "«Høifjellsbilleder» 1 og 2 i annen samling med huldreeventyr, dvs. egentlig Robert Meason Laing. Underveis dukker også fortellersken Anne-Marie fra Eidsvoll opp ved elva. Av Asbjørnsens notater framgår det at denne kona er den historiske person, Lisbeth Maria, som bidro med mange eventyr til eventyrsamlingene. Hun var datter av Sara Sandmark, som også var kjent som en god forteller. I «En Aften ved Andelven» forteller Anne Marie (eg. Lisbeth Maria) bl.a. om en kar som finner en huldrehatt og blir usynlig så lenge han har hatten hos seg. Lisbeth Maria er særlig kjent fra Camilla Colletts memoarbok I de lange Nætter. Hun var barnepike og eventyrfortellerske i prestegården hos familien Wergeland.
Graverens fortellinger
«Graverens fortellinger» (1845) er et samarbeid med Camilla Collett. Henne traff Asbjørnsen første gang i 1842. Hun har skrevet første del av innledninga, skildringen av Asbjørnsens jakt på den navngjetne fortelleren Per Graver i Eidsvoll. Det er lett å se hvor Camilla Collett slutter og Asbjørnsen begynner. Asbjørnsen fortsetter med en fornøyelig kirkegårdsscene, der han lokker den tverre graveren til å fortelle et utvalg av sagn om hekser/trollkjerringer.
Fra Fjellet og Sæteren
«Fra Fjellet og Sæteren» (1845) har ei dobbelt rammefortelling, idet Asbjørnsen innfører en ikke navngitt jomfru, som han nøder til å fortelle fra en setertur innover mot Rondane. Det er denne jomfruen som så refererer sagn og memorater som hun skal ha hørt av en viss Brit, trolig Brit Justhole, som var budeie på Lårgardssætra da Asbjørnsen var der i 1842. Hun opptrer også i «En søndagskveld til sæters» og i «En rensdyrjakt ved Rondane» (jf. Anden Samling). Asbjørnsen skrev opp flere sagn etter henne. «Fra Fjellet og Sæteren» gjengir flere huldrelokker, til og med med noter.
Annen samling av Norske Huldreeventyr og Folkesagn
Annen samling av Norske Huldre-eventyr og Folkeagn består i første utgave av 6 storfortellinger.
Høifjellsbilleder
Annen samling åpner med den lange fortellinga «Høifjellsbilleder» (1848). Den faller i to deler eller «billeder», og bygger på minner og opptegnelser fra en tur Asbjørnsen gjorde til Gudbrandsdalen i 1842 sammen med en engelsk jaktkamerat, kalt Sir John Tottenbroom (eg. Robert Meason Laing). Asbjørnsen har for anledningen endret navnet hans og moret seg med å karikere ham noe. Del èn, kalt «En søndagskveld til sæters», skildrer en tur fra Sel til ei seter ved Høvringen. På setra om kvelden blir det fortalt sagn og personlige opplevelser om seterliv og jakt. Her er en variant av visa «Pål sine høner» lagt inn. Asbjørnsen er i ettertid blitt kritisert for å ha parodiert en skolelærer fra bygda, Hans Hansen Pillarviken, på en uskånsom måte. «Høyfjellsbilleder» kom på trykk.
En rensdyrjakt i Rondane
Del to, «En rensdyrjakt i Rondane» fortsetter dagen etter. Karene drar inn i fjellet på jakt etter villrein. Det meste av fortellinga handler om fjellnaturen, jakta, og underveis blir det også fortalt en i og annen jakthistporie med overnaturlige trekk. Etter å ha lykkes i å skyte en reinsbukk, søker jegerne ly for natta i ei steinbu inne i fjellet. Her fortelles det ene sagnet etter det andre, blant annet sagn om en viss Per Gynt. Per Gyntsagnene, pluss en del eventyr, fikk Asbjørnsen av den da 15 år gamle Engebret Hougen i Sel. At de ble fortalt i jakthytta på fjellet er altså fiksjon. Det er særlig «En Rensdyrjakt i Rondane» Henrik Ibsen fant motiver som er utnyttet i Peer Gynt. Ibsen bygger imidlertid også på andre Asbjørnsenfortellinger, og på folkeeventyrene. Han har dessuten vandret i de samme traktene som Asbjørnsen og kan ha møtt noen av Asbjørnsens kilder.
En tiurleik i Holleia
«En tiurleik i Holleia» (1848) ble første gang trykt i Den Constitutionelle 6. september 1846 og skildrer en jakt med utgangspunkt i garden Ask i Hole. Asbjørnsen er i følge med eieren av Ask, kaptein Gram, og bjørneskytteren Per Sandaker. Fortellingen er spunnet rundt jakta på en gammel, slu tiur som Per mener er en trolltiur, og det fortelles sagn og memorater om jakt på fugl og hare som skal ha hatt overnaturlige trekk, slik at jegerne måtte ty til magiske hjelperåder for å få ram på dem. Det ender med at Asbjørnsen selv lykkes i å felle trolltiuren, som Per anslår til å veie sine tretti merker.
En signekjærring
«En signekjærring» (1848) ble første gang trykt i ''Hjemmet og Vandringen. En Aarbog for 1847''. Rammefortellinga her er ikke knyttet til Asbjørnsens egne opplevelser, og har heller ikke noe forteller-jeg. Scenen er lagt til ei husmannsstue i Gudbrandsdalen, der kona, som har en sjuk unge, har besøk av ei omvandrende signekjerring. Ramma gir anledning til å fortelle sagn om byttinger. «En signekjerring» gir et innsyn i den tragiske skjebnen som kunne bli sjuke barn til del i tidligere tider.
En sommernatt på Krokskogen
«En sommernatt på Krokskogen» (1848) er en av de best kjente fortellingene i samlinga. Her berettes om da jeg-personen som 14-åring skulle gå over Krokskogen fra Sørkedalen til Åsa på Ringerike. I 1826 gikk Asbjørnsen på et artiumskurs på Norderhov, så det er sannsynlig at Asbjørnsen bygger på egne opplevelser. Han kommer bort fra stien, natta faller på, og han overmannes av mørkeredsel. Et øyeblikk tror han også han er like ved en bjørn. Til slutt kommer han fram til en nying i skogen, der fire tømmerhoggere holder hverandre våkne med å fortelle historier. Det de forteller, er minner om møter med underjordiske og andre vetter, altså utpregde memorat. Noe av det stoffet som er utnyttet her, hadde Asbjørnsen fått tilsendt fra en skolelærer i Ådalen. En komisk effekt oppstår ved at et par av mennene framstilles med særegenheter i uttrykksmåten, men til forskjell fra andre fortellinger der informanter karikeres – som i «En søndagskveld til sæters» – lar disse personene seg ikke identifisere.
Tatere
«Tatere» (1845) er en folkelivsskildring med godt driv og treffende personskildringer. Her tar de slu og snarrådige taterne innersvingen på de godtroende og lett komiske «buroene» (fastboende). Tradisjonsstoffet bygger dels på stoff Asbjørnsen hadde mottatt fra Eilert Sundt, dels på stoff som han fikk under innsamlingsferda sommeren 1847, da han tilbrakte et par dager med taterfamilien Palm på Hemsedalsfjellet. Rammefortellinga er lagt til en lensmannsarrest i Gudbrandsdalen, der et fantefølge er blitt satt inn på mistanke om lovbrudd. Mens de venter på at det skal bli natt så de kan bryte seg ut og unnslippe usett, korter de tida med sagn og eventyr. Fortellingene tjener dertil som avledningsmanøver overfor vaktmannen mens flukten planlegges.
Anden forøgede Udgave
Anden forøgede Udgave inneholder 6 storfortellinger i tillegg til de forrige.
En aften i Nabogaarden
«En aften i Nabogaarden» er skrevet i 1853 og ble første gang trykt i En Nytaarsbog udgivet i et veldedig Øiemed i 1854. Her griper Asbjørnsen tilbake til sin egen barndom i Dronningens gate omkring 1820, og sagn og eventyr fortelles her for en jublende og grøssende barneflokk. Her finnes bl.a. en variant av eventyret «Bamse Brakar» og sagnet «Draugen i Vallarhaugen».
Martini
Martini har flere betydninger:
Karl Pilkington
Karl Pilkington (født 23. september 1972 i Manchester) er en britisk komiker kjent fra TV- og podcastserien The Ricky Gervais Show og TV-serien An Idiot Abroad sammen med Ricky Gervais og Stephen Merchant.
The Ricky Gervais Show
Pilkington jobbet som produsent for Gervais og Merchants radioshow på den London-baserte kanalen XFM. Etterhvert begynte showet å dreie seg om Pilkington og hans uttalelser.
Konseptet ble ført videre i podcastserien, som ble svært populær med et gjennomsnitt på 261 670 nedlastinger per episode i sin første måned og Pilkington oppnådde raskt status som et fenomen.
I 2009 ble podcastene animert i samarbeid mellom amerikanske HBO og britiske Channel 4.
Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn
Fra Sognefjorden
«Fra Sognefjorden» sto på trykk i Norsk Folkekalender 1855, og inneholder stoff fra den stipendiereisa til Vestlandet som Asbjørnsen foretok i 1847. Han fikk hjelp av Ivar Aasen til å gi språket et anstrøk av sognemål, og noe av stoffet har han også fra Aasen. For eksempel er et sagn om Åsgårdsreia fra Prøver af Landsmaalet i Norge. Her er også en variant av visa om Svarterabben. I rammefortellinga møter vi marinbiologen Asbjørnsen, som blir rodd ut på Sognefjorden med utstyr for å ta bunnprøver. Undersøkelsene må avbrytes da et overhendig uvær bryter løs.
Martini
Personer
Latva mitologio
Karl Pilkington
Populære innslag
Innslag på The Ricky Gervais Show har blant andre vært:
«White Van Karl», der Pilkington kom med sine meninger om forskjellige emner. Merchant stilte et spørsmål om hva som helst som han måtte ta stilling til. Merchant innrømte at ideen var hentet ut fra The Suns spalte «White Van Man». Dette er innslaget som kanskje bidro mest til veksten av Pilkingtons popularitet.
Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn
Skarvene fra Utrøst
«Skarvene fra Utrøst» (1849) inneholder bare ett sagn. Rammefortellingen er dessuten ertattet med en generell innledning som gjør rede for tradisjonen omkring Utrøst og andre huldreland ute i havet. Asbjørnsen har fått sagnet av en lærer i Tromsø. Fortellinga ble første gang trykt i Norsk Folkekalender 1849. Ivar Aasen har en variant av utrøstsagnet i Prøver af Landsmålet i Norge.
Karl Pilkington
Populære innslag
«Monkey News», hvor Pilkington presenterer historier om aper som han oftest har lest på Internett, uten kildekritikk eller hensyn fornuft.
«Cheeky Freak of the Week», hvor Pilkington snakker om handikappede eller deformerte mennesker.
Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn
Tuftefolket på Sandflesen
«Tuftefolket på Sandflesen» er en del av en lengre tekst, som Asbjørnsen skrev for Juletræet i 1851, under tittelen «Julebesøget i Præstegaarden». Jeg-fortelleren er ikke som ellers Asbjørnsen sjøl, men en av gjestene i prestegården. Sandflesa er i likhet med Utrøst, et huldreland ute i havet; dette skal i gammel tid ha ligget utafor Træna, men har seinere sunket. Historien som fortelles er en variant av eventyr/sagn om to brødre, den ene som er god og har lykken med seg, og den andre, som er ond og svikefull, og til slutt får sin straff. (Jf. eventyret «Tro og Utro» og «Kvernen som står og maler på havsens bunn». Det siste som har karakter av å være et opphavssagn.
Karl Pilkington
Populære innslag
«Rockbusters», en musikkquiz hvor lytterne skal komme fram til et band eller en artist ved at Pilkington gir et ordspillaktig hint eller gåte, i tillegg til bandet/artistens initialer. Når svarene senere avsløres viser det seg at hintene er svært esoteriske, noe Gervais og Merchant ofte påpeker.
«Karl's Diary», hvor Merchant leser utdrag fra Pilkingtons dagbok.
Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn
Makrelldorging
Også «Makrelldorging» (1851) er tatt ut av «Julebesøget i Præstegaarden». Fortelleren her er en «Prokurator fra Nordlandene» som meddeler et nifst sagn om ei skipperkone og to styrmannskoner som egentlig er trollkjerringer. De vil ta livet av mennene sine ved å skape seg om til tre brottsjøer så skuta forliser. Skute og mannskap blir imidlertid reddet av en jungmann med evne til å se og høre mer enn folk flest. Han overhører en samtale mellom tre ravner, og gjenkjenner stemmene til de tre konene, som for anledningen opptrer i ravneham. De planlegger ugjerningen, og røper samtidig hvilke magiske mottiltak som kan forhindre gjennomføringa. Asbjørnsen hadde fått sagnet av botanikeren Frederik Christian Schübeler.
På høiden av Aleksandria
Det siste stykket i samlinga – «På høyden av Aleksandria» (1852) – skiller seg ut ved at rammefortellinga ikke foregår i Norge, men om bord på et skip som ligger i Middelhavet utafor Alexandria. Fra august 1849 til mai 1850 seilte Asbjørnsen som proviantforvalter med korvetten «Ørnen» på Middlehavs-tokt. «På Høiden af Alexandria» kom på trykk i Juletræet i 1852. Tradisjonsstoffet er norsk og fortelles av mannskapet. Først kommer et trollkjerringsagn i slekt med et av sagnene Per graver forteller i «Graverens fortællinger». deretter kommer det en samtale om nisser der det framgår at også skip kan ha sin nisse. Til slutt fortelles det en dunkel historie fra Oslofjorden der Asbjørnsen kombinerer ulike sagnelemente knyttet til steder som Larkollen, Håøya og Filtvet. Blant annet forekommer både Ekebergkongen og en nøkk som ror i halv båt. <!-- ==Alfabetisk oversikt== Lista viser en alfabetisk oversikt over eventyr, sagn og memorater som er med i P. Chr. Asbjørnsens samleutgave av Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn.
Karl Pilkington
Derek
I 2012 spilte Pilkington i pilotepisoden av mockumentarien Derek. Serien ble produsert av Gervais, og sendt på den britiske TV-kanalen Channel 4. Pilkington spiller rollen som Dougie, vaktmester på et sykehjem for eldre.
Filmer
Pilkington hadde en mindre rolle i filmen The Invention of Lying, hvor hovedrolleinnhaveren var Gervais. Han har også hatt en mindre opptreden i Cemetary Junction, en film produsert av Gervais og Merchant.
Bøker
I 2006 ble den første boken til Karl Pilkington utgitt. Den heter The World of Karl Pilkington og inneholder samtaler og sitater fra podcastserien, og er illustrert av Pilkington selv.
Den andre boken hans ble utgitt i oktober 2007 og har navnet Happyslapped by a Jellyfish. Boken handler om Pilkingtons utenlandsreiser. Den inneholder en rekke ferieskildringer både fra barndommen og med hans kjæreste Suzanne. Boken inneholder Pilkingtons egne illustrasjoner og dikt.
Boken Karlology: What I've Learnt So Far kom ut i oktober 2008. Den er formet som et pensum og inneholder flere emner, som blant annet engelsk, biologi og historie. Pilkington kommer deretter med sine egne tanker om disse emnene og stiller spørsmål til eksperter.
Fiktiv karakter?
Enkelte kritikere har spekulert i om Pilkington er en karakter spilt av en skuespiller. Dette har flere ganger blitt tilbakevist av Ricky Gervais, samt journalister som har intervjuet Pilkington.
Ringgata
Ringgata finnes flere steder:
Wetzel County
Wetzel County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger i de nordlige delene av staten og grenser mot Marshall County i nord, Monongalia County og Marion County i øst, Harrison County i sørøst, Doddridge County i sør og mot Tyler County i sørvest. Det har også grense mot delstatene Ohio i vest og mot Pennsylvania i nordøst.
Palper
Palper er insekter og bløtdyrs griperedskaper (hender).
Wetzel County
Fylket ble grunnlagt i 1846 og et er oppkalt etter nybyggeren Lewis Wetzel.
Sorrow Throughout the Nine Worlds
Sorrow Throughout the Nine Worlds er Amon Amarths første EP og ble utgitt den i april 1996.
Uri Zvi Grinberg
Uri Zvi Grinberg (også Uri Zvi Greenberg) (født 22. september 1896, død 8. mai 1981) var en israelsk poet og journalist.
Atelier Oslo
Atelier Oslo er et arkitektkontor startet av Nils Ole Bae Brandtzæg, Thomas Liu, Marius Mowe, og Jonas Norsted.
I samarbeid med det franske arkitektfirmaet AWP vant Atelier Oslo i 2006 arkitektkonkurransen om overdekket torg og amfiscene i Sandnes. Konkurransen var en del av Norwegian Wood Stavanger2008, et av hovedprosjektene til Stavanger2008.
I samarbeid med Lund Hagem Arkitekter og Agence Ter landskapsarkitekter vant Atelier Oslo i 2009 konkurransen om nye Deichmanske bibliotek i Bjørvika i Oslo.
The Postman (film)
The Postman er et amerikansk post-apokalyptisk episk actiondrama fra 1997 regissert av Kevin Costner. Costner spiller selv hovedrollen, mens andre viktige roller spilles av Will Patton, Larenz Tate, Olivia Williams og James Russo. Manus er basert på David Brins roman med samme tittel fra 1985.
Filmen ble langt på vei slaktet av kritikerne og ble også en publikumsmessig fiasko. Den ble tildelt hele fem Razzie Awards, blant annet for «verste film», «verste regi» og «verste hovedrolle» (Alle tre til Costner). Den ble også nominert i klassen «tiårets verste film», men den prisen ble i 2000 tildelt Showgirls.
Filmen minner litt om Waterworld, der Costner også spiller en navnløs nomadisk helt på vandring i en sivilisasjon som har kollapset.
Handling
Handlingen finner sted i år 2013, noen år etter en ny og ødeleggende amerikansk borgerkrig har lagt det meste av landet i ruiner. Det finnes ingen veier, ingen telefoner og det som en gang var USA er redusert til noen små, isolerte landsbyer og samfunn. Gordon Krantz er en landstryker som reiser rundt på egen hånd og livnærer seg ved å spille en Shakespeare-inspirerte enmanns-teaterstykker. Hans fredelige tilværelse får imidlertid en brå slutt da han blir fanget og tvangsvervet til en militant og bevæpnet fraksjon som kaller seg Holnists. Gruppen ledes av den karismatiske General Bethlehem, som livnærer seg og sine ved å plyndre landsbyer og fange menn som tvinges til å bli hans soldater. Etter en tid klarer Gordon å flykte og snubler underveis over levningene av en død postmann. Han tar med seg postvesken og uniformen hans, og tar en ny identitet som "The Postman". I denne nye skikkelsen reiser han rundt og bløffer seg inn i landsbyer for å få mat, men løgnen vokser over hodet på ham, og folk begynner å sende post til venner og slektninger de ikke har sett på mange år. Snart bygges det opp et provisorisk postvesen. Dette ser Holnistene på som en trussel mot sin maktbase og erklærer derfor krig mot de som involverer seg.
Atelier Oslo
I samarbeid med det norske arkitektkontoret KIMA Arkitektur vant Atelier Oslo i 2012 Sparebankstiftelsen DNBs konkurranse om totalrenoveringen av Christiania Sparebank i Kvadraturen i Oslo som bygges om til kultur- og aktivitetshuset Sentralen, med ferdigstillelse vinteren 2016.
1060 Magnolia
1060 Magnolia er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 13. august 1925 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
The Postman (film)
Om filmen
Filmen ble svært dårlig mottatt av amerikanske kritikere, noe som gjenspeiles i at den har fått så lite som 9% på Rotten Tomatoes og 29% på Metacritic. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den bare 1,5 av 4 stjerner. Anmelderen i det amerikanske tidsskriftet Variety var blant dem som var mest positiv omtale (selv om den også der var blandet), mens anmelderne i Entertainment Weekly, Washington Post og The New York Times gav den hard medfart.
Den innbrakte kun $17,6 millioner i USA, og havnet dermed på en 93.-plass over de meste innbringende filmene i USA i 1997. Produksjonskostnadene var på ca $80 millioner.
Filmen ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble lansert på video i august 1998.
Kampen fortsetter
Kampen fortsetter er et musikkalbum med PS-Gruppa, utgitt i 1972.
Andre medvirkende
På albumet nyttes tekster av Rudolf Nilsen, Bjørn Nilsen, Harald Sverdrup, Per Sivle og Ralph McTell.
Australdvergpyton
Australdvergpyton (vitenskapelig navn Liasis childreni) er en slange som lever i det nordlige Australia. Den blir 75–100 cm lang. Australdvergpyton lever på bakken.
Anders Bugge
Anders Ragnar Bugge (født 1889 i Sandsvær i Numedal, død 1955) var en norsk kunsthistoriker. Han var professor i kunsthistorie ved Universitetet i Oslo 1935–1955.
Anders Bugge var sønn av teologen Christian August Bugge (1853–1928), som var residerende kapellan i Sandsvær. Han ble 9. februar 1929 gift med konservator Astrid Schjoldager.
Han ble ansatt som konservator ved Kunstindustrimuseet i Kristiania i 1912, og var siden antikvar i Foreningen til norske Fortidsminnesmerkers Bevaring og hos Riksantikvaren. I 1935 ble han professor i kunsthistorie ved Universitetet i Oslo.
1061 Paeonia
1061 Paeonia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 10. oktober 1925 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Brendan Gleeson
Brandon Gleeson (født 29. mars 1955 i Dublin, Irland) er en irsk skuespiller, som har spilt i flere filmer som har hatt stor publikumssuksess. Han har blant annet spilt i filmene The Village og rollen som professor «Galøye Bister» i Harry Potter og Ildbegeret. I 1995 spilte han sammen med Mel Gibson i Braveheart. Her spilte han William Wallace sin gode venn Hamish.
Etter endt skolegang spilte Gleeson et par år i Dublin Shakespeare Festival, hvor en av regissørene anbefalte ham å søke på noen dramaskoler. Gleeson reiste til London og gikk på audition for flere dramaskoler, og ble nesten umiddelbart tatt opp ved Royal Academy of Dramatic Art. Etter tre års skolegang reiste han tilbake til Dublin for å spille teater. Han jobbet også som lærer og spesialiserte seg i engelsk og drama. Kort tid etter ble han invitert til audition hos Royal Shakespeare Company, og spilte der et par sesonger frem til han startet sin filmkarriere da han var 35.
Globulin
Globuliner er en gruppe av proteiner som finnes i plantefrø, og sammen med albumin i blodplasmaet, der de utgjør rundt 40% av proteinmengden. Globuliner klumper seg ved 60°C, denatureres i fellingsreaksjoner, og blir nedbrutt av enzymer, og ved hydrolyse.
Gruppen omfatter en heterogen rekke familier av proteiner, med større molekyler som ikke er løselig i rent vann, men i fortynnete saltløsninger som for eksempel ammoniumsulfat. De har tallrike funksjoner, blant annet som enzymer, som pH-regulator, som energiforråd og har funksjon i hemostase. Immunologisk aktive globuline sørger for naturlig og ervervet immunitet, disse betegnes som immunglobuliner, disse blir dannet i plasmaceller.
Avhengig av bevegeligheten ved elektroforese blir globuliner inndelt i fire grupper:
Globulinene vicilin og legumin, som finnes i plantefrø, kan føre til allergiske reaksjoner dersom det forbinder seg med immunglobulin E hos mennesket.
Begrepet globuliner kan forveksles med globulære proteiner, dette er en overgruppe som inneholder globuliner og albumin.
Roald Amundsens gate
Roald Amundsens gate finnes flere steder:
Arkebakterier
Arkebakterier eller urbakterier er et av de tre domenene i biologisk artsklassifikasjon. De to andre er bakteriene og de eukaryote organismene (hvor blant annet planter og dyr inngår). Av disse to er arkebakteriene nærmere beslektet med eukaryoter enn med bakterier, selv om de er prokaryote (de mangler cellekjerne.) Dette ble oppdaget i 1977 av Carl Woese. Før dette var gruppen ukjent, eller deres representanter ble sett på som spesielle bakterier. Fellestrekk med eukaryoter finner man blant annet i måten transkripsjonen, translasjonen og DNA-replikasjonen foregår på. I cellemembranens bygning har man funnet unike fellestrekk (homologier) for arkebakteriene.
Grunnen til at de betegnes som arke- (gresk αρχαιος [archaios] = «gammelt») eller urbakterier er at de lever i ekstreme miljøer, som kan minne om tilstandene tidlig i jordens historie. Derfor omtales arkebakterier også som ekstremofiler («de som liker det ekstremt»). I mange av de mindre ekstreme nisjene har de blitt utkonkurrert av bakterier og eukaryote organismer. De mest salt- og varmetolerante organismene på jorda er arkebakterier. Dessuten lever arkebakterier i blant annet oljereservoarer, torvmyrer og i tarmene hos høyere dyr. Felles for de tre sistnevnte er at de ikke trenger eller tåler oksygen, og at de har evnen til å produsere metangass. Det finnes ingen sykdomsfremkallende arkebakterier, og ingen av dem er kjent for å være giftige.
Ekstremt halofile arkebakterier
De ekstremt halofile (saltelskende) arkebakteriene trives stort sett i vann med 12–23 % saltinnhold, men de fleste kan vokse helt opp til metningspunktet (32 % saltinnhold). De kan også trives i kraftig saltet mat som fisk og kjøtt.
Ekstremt termofile arkebakterier
De ekstremt termofile (varmeelskende) artene finnes stort sett i vulkanske områder. De lever i varme kilder, på havbunnen ved såkalte black smokers og i varmekraftverk. Ingen av artene trives ved temperaturer under 80°C, og mange av dem vokser og trives ved temperaturer over 100°C.
Claude Rains
Claude Rains (født 10. november 1889, død 30. mai 1967) var en engelsk teater- og filmskuespiller, som senere fikk amerikansk statsborgerskap, best kjent for sine mange roller i Hollywood-filmer.
Liv og virke
Rains debuterte på scenen i London allerede som 11-åring. Han debuterte på Broadway i 1926 og spilte i et antall oppsetninger frem til 1934.
I 1933, etter en fremgangsrik scenekarriere gjorde han filmdebut i Hollywood der han hadde tittelrollen i Den usynlige mann. Rains hadde imidlertid tidligere hatt en liten rolle i en britisk stumfilm i 1920.
Han fikk kontrakt hos filmselskapet Warner Bros. der han ofte fikk spille skurkeroller.
I 1951 mottok Rains en Tony Award for beste mannlige hovedrolle for teaterstykket Mørke midt på dagen. Han ble også nominert fire ganger til Oscar for beste mannlige birolle for Mr. Smith kommer til Washington (1939), Casablanca (1942), Mr. Skeffington (1944) og Notorious (1946). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame, på 6400 Hollywood Boulevard.
Vejen kraftvarmeverk
Vejen kraftvarmeverk er et varmekraftverk utenfor Vejen i Vejen kommune i østlig-sentrale Jylland i Danmark. Dette anlegget er et såkalt kraftvarmeverk som utnytter 83 % av energien i brenselet, ved at spillvarmen utnyttes til levering av fjernvarme. Operatør er DONG Energy.
Anlegget ble ferdigbygd i 1992 og har et kombinert brenselsystem da kjelen, levert av Ansaldo Vølund AS, kan fyres med avfall, treflis, halm eller pulverisert kull. Ved konstruksjon ble det antatt at anlegget ville bruke 1 200 tonn treflis per år som supplement til avfallsforbrenningen, men i praksis fyres det kun med treflis ved oppstart og stans da forbrenningstemperaturen blir for lav til fullstendig forbrenning av avfall. Kraftvarmeverket kan produsere 2,5 MW elektrisitet og 9 MW fjernvarme. Elektrisiteten genereres ved full last av 15,7 tonn damp i timen ved 50 bar og 425 °C i en AEG Kanis-turbin.
Årsproduksjonen er 16 GWh strøm og 1206 TJ varme. Fjernvarmen leveres via Vejen Varmeværk.
Klippen Vedavågen
Klippen Veavågen er en menighet tilknyttet De Frie Evangeliske Forsamlinger (DFEF). Menigheten har samlinger i menighetslokalet i Veavågen i Karmøy kommune (Rogaland). Menigheten hadde 439 tilskuddstellende medlemmer i 2019.
Wirt County
Wirt County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Wood County i nordvest, Ritchie County i nordøst, Calhoun County i sørøst, Roane County i sør og mot Jackson County i sørvest.
Klippen Vedavågen
Klippen Veavågen driver et aktivt barne- og ungdomsarbeid. Det er også en stor misjonsmenighet med to utsendte misjonspar i henholdsvis Argentina og Brasil.
Wirt County
Wirt Countys totale areal er 608 km² hvorav 5 km² er vann. I 2000 hadde fylket 5,873 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Elizabeth.
Klippen Vedavågen
Klippen har samlinger nesten hver dag. Lokalet til Klippen har en publikumsrekord på ca. 600. Klippen arrangerer også en del konserter og lignende arrangementer, både selv og sammen med andre menigheter, spesielt med DFEF Saron Åkra
Menigheten ledes av et eldsteråd etter modell fra Bibelen, og har for tiden to ansatt ved lokalet i Vedavågen. Klippen ble startet i 1937 på Losjen i Veavågen, og er nå i sitt andre selveide lokale. Det nåværende lokalet ble ferdigstilt i 1993.
Wirt County
Fylket ble grunnlagt i 1848 og et er oppkalt etter William Wirt som var justisminister under presidentene James Monroe og John Quincy Adams.
Daniel Herskedal
Daniel Herskedal (født 2. april 1982 i Molde) er en norsk jazzmusiker som spiller tuba. Han har spilt sammen med en rekke besetninger og deltatt på flere plateutgivelser. Herskedal blir av noen ansett som et av landets fremste talent innen jazztubaismen, samt for å kombinere flere musikkformer.
Som gutt spilte Daniel Herskedal valthorn men gikk over til brorens tuba. Videre gikk han skole i Storyville Jazz Club, på musikklinja ved Molde videregående skole i årene 1998–2001, og ble med på flere plater med hjembyens Dixi før flytting til Trondheim og bachelor-grad ved Jazzlinja (NTNU) (2006), og senere mastergrad i jazztubaisme ved Rhythm Music Conservatory (RMC) i København (2008). Han skrev der avhandling om joik og jazz, samt utferdiget orkesterverket A sacred narrative som ble fremført i Kong Haakon kirke, Norges sjømannskirke i byen (2007). I studietiden var han i Trondheim Jazzorkester ved flere anledninger, og i København spilte han i professor Django Bates sitt studentorkester, stoRMChaser. Han har også arbeidet som fylkesmusiker i Nord-Trøndelag.
Han har gitt ut plate med trioen Listen! (etablert 2002) der Bendik Giske spiller saksofon og Espen Berg piano. I trioen Kaktusch har han med seg Anton Eger på trommer og Marius Neset på saksofon. I Quintus Big Band (etablert 2007) spiller han med nevnte Giske saksofon, medtubaist Kristoffer Lo, Ingrid Bergene Fosaa horn, Morten Schrøder og Bjørn Erik Heggli trompet, samt perkusjonistene Frode Fjellheim/Stian Lundberg og Elisabeth Fossan trombone. Kvartetten Bat Band har i tillegg Hayden Powell trompet, Steinar Nickelsen orgel og Lasse Ehn trommer. Med Ehn er han i kvartetten BrassBoost sammen med Stefan Ringive trombone og Anders Bast saksofon. Nevnte Powell, Erik Johannessen (1975) trombone og Erik Nylander trommer utgjorde kvartetten Magic Pocket som bidro ved Nattjazz og Moldejazz (2004). Han skrev musikken til kortfilmen The end (2008) av Bendik Kaltenborn.
Han vant Spellemannprisen 2020 i klassen TONOs komponistpris for Call for Winter I 2022 ga han ut albumet Out of the Fog sammen med Emilie Nicolas. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2022 i klassen alternativ pop/rock, mens Herskedal i tillegg ble nominert i klassen årets internasjonale suksess.
John Meyrick
David John Charlton Meyrick, 4th Baronet (født 2. desember 1926, død 6. februar 2004) var en britisk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Meyrick vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1948 i London. Han var med på den britiske åtteren som kom på andreplass bak USA. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den britiske båten var roerne; Christopher Barton, Michael Lapage, Guy Richardson, Ernest Bircher, Paul Massey, Charles Lloyd, John Meyrick, Alfred Mellows og Jack Dearlove som var styrmann.
Den thailandsk-burmesiske grensekonflikten i 2001
Som et ledd i kampanjen mot væpnede etniske minoritetsgrupper, iverksatte den burmesiske hæren en operasjon som innebar en invasjon av thailandsk territorium. Kampene utspant seg i og ved thailandske Grenseutpost 9631, på en ås rundt en kilometer inne i Thailand i nærheten av Ban Pang Noon. Den 9. februar angrep burmeserne, mens de fleste thailandske soldatene var fraværende. De thailandske soldatene som var til stede, gjorde hard motstand og forsinket burmesernes plan. Thailenderne holdt ut i fire timer, hvor 14 burmesiske soldater ble drept og rundt 30 ble skadet. Ifølge thailandske kilder deltok over 900 burmesiske tropper og 600 militser i kampene. Omsider gikk de thailandske troppene tom for ammunisjon, og måtte slå retrett.
Den 10. februar ble en thailandsk styrke sendt for å gjenerobre grenseutposten. Burmeserne, som på dette tidspunktet var travelt opptatt med kamphandlinger med burmesiske militser, ble tatt på senga. Burmeserne ble tvunget til å trekke seg tilbake med 17 døde og over 60 skadede. På thailandsk side hadde 7 blitt skadet, og ingen mistet livet.
Morgenen 11. februar angrep burmeserne igjen med økt styrke, og i det påfølgende slaget ble både stridsvogner og artilleri flittig brukt av begge sider. Denne gangen angrep burmeserne det lokale militære hovedkvarteret, og ble møtt av motstand fra det thailandske flyvåpenet. Stilt ovenfor store menneskelige tap og thailandske forsterkninger, ble burmeserne drevet ut av Thailand. Klokken 19:30 ble omsider en våpenhvile inngått.
Senere på dagen ble våpenhvilen brutt, da den burmesiske siden angrep med en 2000 mann stor styrke. Det ble utvekslet artilleri over grensen, og det thailandske flyvåpenet ble nok en gang involvert i kamphandlingene. Thailand, som hadde tilgang på israelsk-produserte fly, hadde mulighet til å påføre burmeserne store tap, og ifølge thailandske kilder ble 12 eller flere burmesere drept i slaget. Sivile tap ble også rapportert.
På et tidspunkt bestemte burmeserne seg for å sende minst 30 israelsk-produserte F-7-fly til den thailandske grensen for å delta i kampene. Imidlertid ble bare 6 fly tatt i bruk, og disse viste seg å være svært lite effektive. Når det thailandske flyvåpenet angrep burmesiske stillinger, var de burmesiske flyene av en eller annen grunn fraværende.
Omsider stilnet konflikten, og kamphandlingene tok etterhvert slutt. Det som imidlertid ble et direkte resultat av den korte konflikten, var at begge sider sendte forsterkninger til grenseområdene, og situasjonen ble mer og mer anspent.
Percy Jackson & Lyntyven
Percy Jackson & Lyntyven (originaltittel Percy Jackson & the Olympians: The Lightning Thief) er en amerikansk fantasy- og eventyrfilm fra 2010. Filmmanuset er tilpasset filmmediet på basis av boka Lyntyven av Rick Riordan og er regissert av Chris Columbus. Logan Lerman spiller hovedrollen som Percy Jackson.
Produksjon
I juni 2004 fikk 20th Century Fox rettigheter til å lage tilpasse boken til film. I april 2007 ble regissør Chris Columbus ansatt for å lede prosjektet. Columbus begynte opptakene i april 2009 i Vancouver, og deler ble filmet ved Parthenon i Nashville, Tennessee i en kopi i full størrelse av Parthenon i Athen. Opptakene ble avsluttet 25. juli 2009 i Vancouver, og i november 2009 startet arbeidet med digital bearbeidelse i San Francisco. Christophe Beck komponerte musikken til filmen.
Handlingsreferat
På toppen av Empire State Building krangler Zeus og Poseidon, og Zeus beskylder Poseidons halvsønn, Percy Jackson, for å ha stjålet Zeus sitt lyn. Poseidon minner ham om at Percy ikke er klar over hans sanne identitet. Men Zeus erklærer at med mindre hans lyn returneres til Olympus-fjellet før midnatt i sommersolverv (om to uker) så kommer krig til å bryte løs mellom alle Guder. Den 16 år gamle Percy sliter med dysleksi, men har en unik evne til å dykke under vann.