cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zen
Om zen
Bodhidharma peker ut misforståelsene og løgnene spredd av de høyeste autoritetene i religionen, og nærmest håner den ordinære manns syn på Gautama Buddha og hans lære. Det er allikevel ikke en ondskapsfull kritikk, men mer hva man kan kalle, rent metaforisk, et slag i ansiktet på noen som er i en panisk tilstand for å vekke dem.
Timor
Timor er en øy delt mellom Indonesia og Øst-Timor. Denne delingen går tilbake til kolonitiden. Vest-Timor var kjent som nederlandsk Timor fra 1800-tallet og frem til Indonesia ble opprettet i 1949. Øst-Timor var kjent som Portugisisk Timor fra 1596 og frem til 1975. Indonesia annekterte Øst-Timor i 1976. Indonesia så på Øst-Timor som sin 27. provins, men dette ble aldri anerkjent av FN. Etter en FN-overvåket folkeavstemning ble Øst-Timor selvstendig i 2002.
Hurdal kirke
Hurdal kirke er en langkirke fra 1681 i Hurdal kommune i Akershus i Viken fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.
Byggverket er i tømmer og har 250 plasser.
Eldste del er fra 1681, mens nåværende skip er et tilbygg fra 1793. Koret har ornamenter og rosemaling fra 1680-årene. Dette ble avdekket under restaurering i 1955. Det er adskilling gammelt inventar, og et krusifiks fra 1300.
Tokay
Tokay er en stor gekko som hører hjemme i Asia.
Dette er en av de aller største gekkoartene med en totallengde mellom 30 og 40 cm. Kroppen er dekket av røde eller oransje flekker, på blå eller grå bakgrunn. Den er kjent for at den skriker høyt. Skrikene kan skrives gekko, og har gitt navn til hele denne gruppen av øgler. ([[media:Mating_call_of_a_male_Tokay_gecko_(Gekko_gecko).ogg|Klikk her for å høre skriket]])
Utbredelsen omfatter Asia fra det nordøstre India og Bangladesh østover til Sør-Kina, Filippinene og Indonesia. Den har spredd seg med menneskelig hjelp til Hawaii, Florida, Belize og Martinique.
Pyhäranta
Pyhäranta er en finsk kommune i landskapet Egentliga Finland. Kommunen har cirka 1 400 innbyggere og et areal på 148,22 km² hvorav 4,97 km² er vann.
Pyhäranta er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Nystad, Letala og Raumo.
Slaget ved Sekken
Slaget ved Sekken var et slag mellom Håkon Herdebrei og Erling Skakke på vegne av sønnen Magnus Erlingsson. Slaget stod ved Sekken i Romsdalsfjorden 7. juli 1162. Her falt Håkon og en stor del av hæren hans, og Magnus ble nå konge over hele landet. Kildene til slaget er hovedsakelig Snorre Sturlasons Magnus Erlingssons saga, den siste sagaen i sagasamlingen Heimskringla.
Bakgrunn
Slaget ved Sekken var et av slagene i borgerkrigstiden i Norge. I denne perioden kjempet ulike fraksjoner av kongsemner om kongemakten. I tiden før slaget ved Sekken var disse kongsemnene henholdsvis Håkon Herdebrei og Magnus Erlingsson. Magnus var Erling Skakkes sønn med Kristin, kongedatter av Sigurd Jorsalfare (norsk konge 1103-1130). Inge Krokryggs fall i Slaget ved Ekeberg i 1161 gjorde at Inges menn (ofte kalt lendmannspartiet), med forankring på Vestlandet og deler av Østlandet, stod uten kongsemne. I denne situasjonen foreslo Erling Skakke sin sønn Magnus som tronkandidat, og ikke lenge etter Inge Krokryggs død ble Magnus Erlingsson i Bergen hyllet som konge. Kort tid etter reiste Erling til Danmark for å søke hjelp hos kong Valdemar den store, som var Magnus' mor Kristins fetter. Ifølge Snorre ble det enighet om at Viken skulle avstås til Valdemar mot at Erling Skakke fikk støtte for berettigelsen av Magnus Erlingssons maktovertakelse. Det er imidlertid usikkert om denne avtalen virkelig fant sted.
Håkon Herdebrei på sin side var sønn av Sigurd Munn, som igjen var sønn av Harald Gille, bror til Sigurd Jorsalfare. De to kongsemnene Håkon og Magnus var dermed tremenninger. Håkons menn var de samme som hadde fulgt hans far Sigurd og onkel Øystein. Deres hovedområde var hovedsakelig de østre delene av Viken, Opplandene og Trøndelag. I påsken 1161 seilte Håkon Herdebrei til Nidaros der han ble hyllet som konge, og hvor han samtidig gjorde Sigurd fra Rør til jarl over Trøndelag. Etter Slaget om Tønsberg i 1161 ble Håkon Herdebrei drevet på flukt nordover til Trondheim og han mistet den viktige flåten som hadde tilhørt Inge Krokrygg, inkludert storskipet «Bøkesuden».
Våren 1162 rustet Håkon opp for å gå mot Erling Skakke, som var i Bergen med en stor hær. Håkon seilte sørover mot øyene der Ålesund i dag ligger, og kom opp på ei øy hvis navn ikke er kjent. På dette stedet holdt folkene hans leik (en form for krigsspill) da det kom en robåt fra land med budskap om at en flåte nærmet seg i sør. Håkon Herdebrei og hans hær ble overrasket, de fikk ikke tid til å organisere seg mot dette angrepet. Erling Skakkes flåte var stor og Håkon Herdebrei valgte å søke tilflukt i kjøpstaden på Veøy og håpte å få hjelp der. På grunn av den hastige ordren om å trekke seg tilbake til Veøy ble ikke hæren jevnt fordelt mellom skipene. Erlings flåte innledet en forfølgelse, og forsøkte å innhente Herdebreis flåte i fjordene helt fram til Romsdalsfjorden. Underveis seilte begge flåter forbi Hildre, gjennom Midfjorden og Moldefjorden den 7. juli 1162.
Sjøslaget
Erling Skakke og hans menn skal ha hatt 21 skip, mens Håkons menn hadde 14. Lendmannen Eindride Unge seilte bakerst i Herdebreis flåte med sin langskipsbusse «Drauglaun», men en stor del av besetningen hadde kommet seg om bord på andre skip. Erling Skakkes storskip «Bøkesuden» tok igjen dette skipet – og forsøkte å nedkjempe Eindrides fåtallige mannskap. Eindride hentet fram en lur og blåste i den for å få hjelp. Håkon Herdebreis skip nådde strendene på Veøy, men skipene bak ham valgte å snu for å komme Eindride til unnsetning. Skipet lå da like utenfor øya Sekken i ytre Romsdal. Et sjøslag startet, og Håkons skip ble raskt trukket inn i kampene.
Sjøslaget som deretter utviklet seg var spesielt: Vanligvis buntet krigsskipene seg sammen i tenge som hver utgjorde fire skip, ofte i umiddelbar nærhet av land. Ved Sekken la de stridende parter ned seil og master før de rodde mot hverandre. Skipene braste sammen side mot side, noe som var uvanlig fordi man under sjøslag ønsket å unngå å blottstille sideskipene for fiendtlige angrep.
Allerede tidlig i slaget ble Håkon Herdebreis skip angrepet, besetningen klarte ikke lenge å holde stand. Mens Erlings menn bordet dette skipet, slengte Håkon Herdebrei om seg en grå kappe og hoppet over på et skip som lå ved siden av. Etter å ha kommet om bord oppdaget han at han var havnet blant Erlings menn som gjenkjente ham. Ute av stand til å redde seg kom han til framstavnen på kongsskipet «Bøkesuden» og bad stavnbuene om grid, noe de lovet ham. Etter det kom det til en pause i kampene. Da skipene gled fra hverandre fikk Erling rede på at Håkon Herdebrei var tatt til fange på hans eget skip. Erling sendte straks en mann til stavnbuene med beskjed om å holde ham under vakt, og lovet at Håkon ville få grid om han bad om det.
Fra «Bøkesuden» lot han det gå signal (det ble blåst i lur) om at hæren skulle samle seg og angripe de gjenværende skipene i Håkons flåte som ennå ikke var ryddet. Under hærrop rodde deretter Erlings menn mot skipene. Erling Skakke ville nå tilintetgjøre den fiendtlige hæren etter at deres kongsemne var tatt til fange. Under uklare omstendigheter ble Håkon Herdebrei drept tross løftene fra stavnsmennene og Erling Skakke. Ifølge sagaene visste man ikke hvordan den unge kongen, som nå var blitt femten år gammel, fikk banesåret som tok livet av ham. Om det var et uhell eller gjort med vilje, er uklart. Men for Erling var det meget beleilig at rivalen til sønnen Magnus var ryddet av veien.
Tross nyheten om deres tronpretendents død sloss hans menn enda hardere enn før. Etter hvert ble de fleste skip ryddet, men storskipene som tilhørte Eindride Unge og tre navngitte stormenn, i tillegg til noen få øvrige skip, skal ha unnsluppet. De gjenværende skipene måtte overlates til Erling Skakkes hær, som i tillegg til Håkon Herdebrei hadde drept tre høvdinger; Sigurd Kåpa, Sigurd Hjupa og Ragnvald Kunta.
Tapene
Hvor mange som deltok i sjøslaget, er ikke kjent. På bakgrunn av moderne historikeres kjennskap til skipstypen og dens normale besetningsstørrelse blir det anslått at mellom 2.000 og 2.200 menn utgjorde Erling Skakkes hær. Disse var fordelt på en flåte bestående av 21 skip. Blant disse skipene regnes også «Bøkesuden» som skal ha vært et storskip med ca. 200-300 om bord. Håkon Herdebreis flåte på 14 skip kan ha hatt 1.000 til 1.500 mann om bord (Dersom et av skipene var en stor «langskipsbusse», er tallet sannsynligvis nærmere 1.500).
Dermed må man konkludere med at tapstallene antakelig utgjorde mellom 500 og 1.000 mann. I tillegg til kong Håkon Herdebrei falt også tre stormenn. De gjenlevende i Håkons hær følge søkte tilflukt i Opplandene. Men Sigurd fra Rør som var gitt jarlsnavn på Øretinget i april 1161, var fremdeles i live som leder for Herdebrei-partiet.
Etterspillet
Magnus Erlingsson ble hyllet som konge på Øretinget i Trøndelag etter at hans far med hæren hadde kommet til kaupangen (Trondheim). Omstendighetene rundt Håkon Herdebreis død og Erling Skakkes skyld for dette ble som følge av slaget ytterligere formørket av drapet på Nikolas, som var sønn av Simon Skalp og kong Harald Gilles datter Maria. Nikolas, en av kandidatene som kongsemne i Bergen, ble tatt fra sin fosterfar og farbror Jon Hallkjellssons gard i Fjordane og ført om bord på «Bøkesuden» underveis til Romsdalen. Muligens fryktet Erling at denne dattersønnen etter kong Harald Gille kunne bli en trussel mot hans egen sønn.
Håkon Herdebreis fremste mann Sigurd Jarl trengte etter Håkons fall en ny tronpretendent og fant Markus på Skog i Ringsaker. Denne opplendingen som var hans frende, fostret en sønn etter Sigurd Munn, som også het Sigurd. Dette var altså Håkon Herdebreis halvbror. Med dette kongsemnet stevnet Sigurd fra Rør til seg opplendingene, og fikk guttebarnet kongehyllet. Sigurd Jarl hadde kun kontroll over Opplandene og derfor hånd om et forholdsvis lite område. I Viken utviklet det seg etter hvert også et opposisjonsforhold til Erling Skakke som hadde vist seg skruppelløs i sin fremferd, spesielt i de østre delene av Viken. Også Sigurd Jarl gjorde seg upopulær etter plyndringstoktene fra Opplandene.
Konflikten på Østlandet fortsatte fram til vinteren i året 1163. I løpet av julen holdt Erling Skakke til i Tønsberg. I februar 1163 fikk han vite at Sigurd Jarl planla et slag mot ham på Re i Ramnes, nordvest for Tønsberg. Sigurd Jarl ble beseiret og drept av Erling under Slaget på Re den 27. februar 1163. Deretter måtte Markus på Skog overta ledelsen, men både han og kongsemnet Sigurd Sigurdsson ble drept på Erling Skakkes ordre i Bergen samme år.
Minnestein etter slaget
På Sekken ble det i 1962 reist en bautastein til minne om slaget. Hvert år arrangeres det her også en turmarsj for å markere hendelsen. Det står også en bautastein på Veøya.
Rise Against
Rise Against er et amerikansk punk rock-band fra Chicago, Illinois som ble stiftet i 1999. Nåværende medlemmer er Tim McIlrath (vokalist, gitar), Joe Principe (bass), Brandon Barnes (trommer) og Zach Blair (gitar). Alle sammen er straight edge (unntatt Barnes), og dessuten vegetarianere og sterke supportere av PETA. Bandet har for øyeblikket kontrakt med Geffen Records, og har så langt gitt ut seks studioalbum, to EPer og en DVD. De regnes for å være et av de mest innflytelsesrike bandene innen moderne rock, og har de siste årene opparbeidet seg en solid fanskare i Norge.
Rise Against tilbrakte sine fem første år signert til det uavhengige plateselskapet Fat Wreck Chords, hvor de også utgav sine to første studioalbum The Unraveling (2001) og Revolutions Per Minute (2003). Bandet fikk sitt definitive gjennombrudd med sine to første utgivelser på Geffen, Siren Song of the Counter Culture (2004) og The Sufferer & the Witness (2006), som produserte flere populære singler, deriblant Swing Life Away, Ready to Fall og Prayer of the Refugee. Appeal to Reason, ble utgitt i Nord-Amerika 7. oktober 2008, og havnet på tredjeplass på den amerikanske Billboard 200. Det nyeste albumet, Endgame, ble utgitt 15. mars 2011.
Transistor Revolt og to første studioalbum (1999-2003)
Rise Against ble dannet under navnet Transistor Revolt i 1999, av tidligere medlemmer av bandene Baxter og 88 Fingers Louie. Den første besetningen besto av TimMcIlrath (vokal), Joe Principe (bass og vokal), Mr. Precision (vokal og gitar) og Toni Tintari (trommer). Selv om denne besetningen aldri fremførte live, ga den ut en egenprodusert demo/EP med navnet Transistor Revolt, et år før de signerte kontrakten med Fat Wreck Chords. Kort tid etter innspillingen forlot Tintari bandet, og ble erstattet av Brandon Barnes. I 2001 skiftet de navn til Rise Against, og ga ut sitt første studioalbum The Unraveling på Fat Wreck Chords samme år. Mr. Precision forlot bandet i 2001, og ble erstattet av Todd Mohney før bandet begynte å skrive sitt andre fulle album.
Etter flertallige turneer og konserter i kjølvannet av sin første store utgivelse, begynte de i desember 2002 å jobbe med sitt andre studioalbum, Revolutions Per Minute, som ble utgitt i 2003. Bandet turnerte mye etter sine to første plater, og opptrådte blant annet i biroller for Sick of It All, NOFX, Agnostic Front, Strung Out, AFI og No Use for a Name. I 2003 debuterte de i Warped Tour.
Siren Song of the Counter Culture (2004-2005)
Rise Against signerte for Dreamwork Records i desember 2003, og spilte inn sitt tredje fulle studioalbum, Siren Song of the Counter Culture, i 2004. Dreamworks ble snart absorbert av Universal Music Group, og Rise Against befant seg plutselig hos Geffen Records, som er et av datterselskapene til Universal Music Group. Kort tid etter de hadde signert med Geffen forlot Todd Mohney bandet, og Chris Chasse ble hentet inn som erstatter. I august 2004 slapp de albumet Siren Song of the Counter Culture. Albumet, som i tillegg til å være bandets første for et større plateselskap, var det første Rise Against-albumet til å nå Billboard 200. Men til tross for de gode inntektene fikk albumet generelt svake karakterer av kritikerne. Det ble hovedsakelig kritisert for sin tilgjengelighet og melodiøse lyd i forhold til tidligere Rise Against-utgivelser.
Etter utgivelsen turnerte Rise Against i Nord-Amerika, Europa, Australia og Japan, og deltok blant annet i den første internasjonale Taste of Chaos-touren i 2005. I tillegg tok de del i Reading-festivalen, Leeds-festivalen og Give It a Name-tour i England, og var en del av Warped Tour i Nord-Amerika.
The Sufferer & the Witness (2006–2007)
I januar 2006, etter turneen av Siren Song of the Counter Culture, spilte inn Rise Against sitt fjerde studioalbum på Blasting Room studio i Fort Collins, Colorado, med produsentene Bill Stevenson og Jason Livermore. Mikset av Chris Lord-Alge ved Resonate Sound i Burbank, California, ble The Sufferer & the Witness lansert den 4. juli 2006. Albumet nådde nummer 10 på den amerikanske Billboard 200 lista, og solgte 48,397 eksemplarer i sin første uke av utgivelsen; det ble til slutt sertifisert gull av RIAA i 2008 The Age avisa sa at med The Sufferer & The Witness, "returnerte bandet til sine punk-røtter". I tillegg til gi Rise Against det salgstallet på den tiden, ble albumet generelt godt mottatt av kritikerne. Corey Apar av Allmusic gav albumet 4 ut av 5 stjerner.
I desember 2006 slapp bandet ut deres første DVD med tittelen Generation Lost sammen med guttas nye album. Den inneholdt en dokumentar om karrieren til bandmedlemmene, samt videoer av dem live og klipp fra dannelsen av albumet. Rise Against turnerte gjennom resten av 2006 og 2007. Bandet var en headline i 2006 Warped Tour. 23. februar 2007 annonserte Rise Against avgangen på gitaristen Chris Chasse. Chris forlot bandet fordi det ble "for mye" for ham. Chasse ble erstatten av Zach Blair fra Only Crime. Den 15. juni 2007, bandet begynte sin første offisielle headliner turne og spilte låter fra The sufferer & the Witness. Dette var en nordamerikansk turné som varte hele sommeren. Under denne turneen, den 3. juli 2007, gav Rise Against ut en EP (i Canada) med tittelen This Is Noise, som senere ble utgitt i USA den 15. januar 2008.
Appeal to Reason (2008–2010)
På den 4. oktober 2008, slapp Rise Against sitt femte album, Appeal to Reason i Australia. Albumet ble sluppet den 6. oktober i Europa og på den 7. oktober i USA. Albumet solgte 64,700 kopier på den første uka og landet på nummer tre på den amerikanske Billboard-lista, som gjorde Rise Against til det mest suksessfulle bandet fra nåtiden. Appeal to Reason ble tatt imot relativt positivt av kritikerne, men kom ikke like høyt som The Sufferer & The Witness fordi Rise Against begynte å gå over fra raske, bråkete punk akkorder til mer rolig og vanlig punk / rock. Kyle Anderson fra Rolling Stones sa til Rise Against han mente at: "Rise Against may be nervous about leaving the underground behind, but with sharp songs like these, they're ready for the rest of the world.". Frem til september 2010 tok Rise Against del i flere turneer i flere land, blant annet i Australia og Europa. Den 7. september 2010 ble det annonsert at Rise Against skulle slippe ut deres andre DVD ved navnet Another Station: Another Mile på den 5. oktober 2010. Denne DVD-en skulle fokusere mer på bandets forestillinger, om hva som skjer bak kulissene og hvordan bandlivet påvirker medlemmene.
Endgame (2010–nåtid)
Den 14. oktober 2010 annonserte gitaristen Zach Blair at Rise Against var i gang med enda et nytt album: Endgame. I januar 2011 ble Rise Against gutta ferdige med å spille inn Endgame. Deretter ble det deklarert at albumet skulle bli sluppet den 15. mars 2011. Tekstene var inspirert av hendelser som Deepwater Horizon-oljeutslippet og orkanen Katrina. McIlrath sa også at sangen "Make it stop (September’s children)" refererer til selvmordene av LHBT-tenåringene i september 2010. Da albumet ble sluppet ut, satt bandet opp en melding på hjemmesiden sin som oppfordret alle til å støtte sangenes budskap og delta i aktuelle hendelser angående budskapene. Senere i 2011 slapp Rise Against også ut en vinyl ved samarbeid med bandet Face to Face, hvor Rise Against lagde en coverlåt av en av Face to Face sine sanger, og motsatt.
Lørge miljøtunnel
Lørge miljøtunnel er en miljøtunnel på riksvei 19 (gamle riksvei 306) som forbinder E18 med Horten i Vestfold. Tunnelen er 200 meter lang og ble åpnet den 17. desember 2009.
Heinrich Kramer
Heinrich Kramer, latin (frater) Henricus Institoris (født ca. 1430 i Schlettstadt i Elsass som nå er i Frankrike, død ca. 1505 i Brünn eller Olmütz som nå er i Tsjekkia), var en tysk som forfatter av verket Heksehammeren (latinsk originaltittel er Malleus maleficarum) og som inkvisitor en av de fremste eksponenter for hekseforfølgelsene.
Liv og virke
Kramer, som senere latiniserte sitt navn (Institoris), ble prest i dominikanerordenen. Etter å ha gått på hjembyens latinskole og etter et filosofisk grunnstudium, ble han etter eget påtrykk inkvisitor for dominikanernes ordensprovins Alemannia. På den tid hadde imidlertid ikke denne tittelen særlig betydning.
Etter en prosess mot jøder som han bivånet i Trient, begynte hans løpebane som forfølger av noen heksesekter som man mente å registrere fremveksten av. Under den første hekseprosessen i byen Ravensburg, som hadde engasjert ham til jobben, fikk han bragt to kvinner til bålet. Senere laget han utkastet til pavebullen Summis desiderantes affectibus, som pave Innocens VIII gav ut etter hans påtrykk. Bevæpnet med denne bullen fikk han i stand en hekseprosess i Innsbruck, der han imidlertid ikke bare mislyktes, men også tapte ettertrykkelig ansikt. Den stedlige biskop Georg Golser av Brixen oppfordret ham til å dra sin vei.
Som motreaksjon mot denne mislykkede prosessen forfattet Kramer i 1486 den beryktede Heksehammeren. Dominikaneren Jakob Sprenger nevnes som en annen forfatter, men nyere forskning er kommet til at Kramer (1430–1505) ikke bare var hovedforfatteren, men faktisk den eneste forfatter, og at han selv dro inn den velrenommerte Jakob Sprengers navn for at verket skulle bli tillagt større tyngde, altså i reklameøyemed. Sprenger hadde intet med boken å gjøre.
Det er noe uenighet omkring bokens betydning for heksejakten i renessansen. Noen historikere mener at Heksehammeren ble en lærebok for heksejegerne, mens andre mener den bare er et uttrykk for den rådende tankegangen blant heksejegerne, og ikke har blitt videre lest.
Kramer hevdet selv at han selv hadde avdekket og fått dømt 300 hekser. Han beskyldte alle dem som betvilte at hekser egentlig eksisterte, for å være kjettere.
Lai Changxing
Lai Changxing (kinesisk: 赖昌星, pinyin: Lài Chāngxīng, født i 1958 i byfylket Jinjiang i byprefekturet Quanzhou i Fujian i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk forretningsmann. Han var blitt beskrevet av landets nyhetsbyrå Xinhua som «Kinas mest ettersøkte», og ble dømt til livsvarig fengsel for smugling og bestikkelser i mai 2012.
Han flyktet i 1999 Canada med sin kone Zeng Mingna (曾明娜) og deres barn. Han ble i 2007 nektet oppholdstillatelse i Canada, og ble begjært utlevert av Kina, der han er anklaget for smugling. Etter at Kina garanterte at man ikke skulle søke dødsstraff, gikk Canada i juli 2011 med på å utlevere ham.
HAL HF-24 Marut
Hindustan Aeronautics HF-24 Marut (på sanskrit «Stormens ånd») er et indisk jagerbomberfly fra 1960-årene. Det var Indias første jetfly og overlydsfly, og hadde sin første flyvning 17. juni 1961. En fullskala modell av flyet i tre var i stand til å fly som et glidefly i lufta.
Rostov-na-Donu
Rostov-na-Donu (russisk: Ростов-на-Дону; omtrent «Rostov ved Don») er en millionby i det sydvestlige Russland nær grensen til Ukraina. Byen ligger ved elven Don, 45 kilometer fra dennes utløp i Taganrogviken i Azovhavet. Den er administrasjonssenter i Rostov oblast. Nær Rostov ved Don ligger byene Novotsjerkassk (mot nordøst), Azov (mot sydvest, nedstrøms Don, nær utløpet) og Taganrog (vest, ved Taganrogviken).
HAL HF-24 Marut
Historie
Marut ble designet av den berømte tyske designeren Kurt Tank, men fikk aldri virkeliggjort sitt fulle potensial på grunn av utilstrekkelig kraft. Det grunnleggende designet ble utviklet av Kurt Tanks team under Tanks dager som flyutvikler i Argentina, og det skulle hete Pulqui III, som en etterfølger til Pulqui II. Tank bragte med seg Maruts konsept da han dro fra Argentina til India. Til tross for at flyet var tenkt å kunne i fly hastigheter på rundt 2 Mach, viste det seg at det såvidt klarte å operere ved 1 Mach, mest på grunn av mangel på motorer med passende kraft for flyskroget. Etter at den indiske regjeringen gjennomførte sin første atomprøvesprengning i Pokhran, hindret internasjonalt press indisk import av bedre motorer, eller til tider til og med deler for Orpheus-motorene. Dette var en av hovedårsakene til at flymodellen ikke nådde sitt fulle potensial.
Rostov-na-Donu
Byen er et av de største industrielle, jordbruks-, vitenskapelige og kulturelle sentrum i de sørlige Russland. Rostov ved Don er et viktig transportsentrum og har en betydelig havn. Blant næringer er kjemisk, jordbruks-, tekstil- og næringsmiddelindustri samt oljeraffineri. Byen har flere universitet, det eldste ble grunnlagt i 1869.
HAL HF-24 Marut
Historie
Flyet ble brukt i kamp i bakkeangrep-rollen, hvor dets sikkerhetsegenskaper slik som manuell styreinnretning når de hydrauliske systemene feilet og de to motorene bidro til økt overlevelsessjanse.
Rostov-na-Donu
Byen ble grunnlagt i 1749 som en tollstasjon. Den ble raskt befestet og utviklet til en større festning, oppkalt etter Dmitrij Rostovskij i 1761. Den fikk byrettigheter i 1796. Under andre verdenskrig var det harde kamper om byen og den ble erobret av tyske styrker.
HAL HF-24 Marut
Historie
I alt 147 fly ble bygget, hvorav 18 toseters treningsfly. De siste eksemplarene ble tatt ut av tjeneste i 1990.
Rostov-na-Donu
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
HAL HF-24 Marut
Historie
Til tross for det lille antallet Marut-fly som ble produsert, var de fleste Marut-skvadroner betraktelig i overtall i den perioden disse flyene opererte. Ifølge Brian de Magray hadde 10. skvadron 32 Marut-fly på sitt meste, selv om skvadronen sannsynligvis ikke holdt en etablert enhet bestående av mer enn 16 fly. Alt i alt gjorde Marut-skvadronene det ganske godt i 1971-krigen. Marut viste seg å være et tøft og dugelig fly. Ingen fly gikk tapt i luftkamp. Imidlertid gikk fire tapt som følge av bakkeild og to gikk tapt på bakken. Marut-flyene var sterkt innblandet i kamp på vestfronten, og skvadronene endte krigen med i alt tre Vir Chakraer (indisk militær medalje).
En fullskala modell av HF-24 Marut kan ses i Kamla Nehru park i byen Pune.
Operasjonell historie
I 1971-krigen ble noen HF-24 Marut og Hawker Hunter brukt av det indiske flyvåpenet tidlig om morgenen for å støtte stillingene i slaget om Longewala. De var ikke utstyrt med nattsyn-utstyr og måtte følgelig vente med å utføre kampoppdrag til morgengry. I 1967 ble et HF-24-fly brukt som en testmaksin for den egyptiske Brandner E-300-motoren.
Dmitrij Ustinov
Dmitrij Fjodorovitsj Ustinov (russisk: Дмитрий Фёдорович Устинов; født i Samara, død 20. desember 1984 i Moskva) var en sovjetisk politiker. Han var forsvarsminister i Sovjetunionen fra 1976 frem til sin død. Ustinov ble med i kommunistpartiet i 1927. Fra 1941 til 1953 var han folkekommissær for rustningsindustrien. Fra 1953 til 1957 var han minister for forsvarsindustrien. Han ble i 1957 visestatsminister samt formann for det øverste råd for nasjonaløkonomien. Ustinov var kandidatmedlem til politbyrået og sekretær i sentralkomiteen med ansvar for militærindustrien fra 1965 til 1976. Ustinov ble i 1976 utnevnt til marskalk av Sovjetunionen, og ble senere fullt medlem av politibyrået og forsvarsminister.
Utdannelse og tidlig karriere
Ustinov sluttet seg til kommunistpartiet i 1927. I 1929 begynte han på sin utdannelse ved fakultetet for mekanikk ved Det polytekniske institutt i Ivanovo-Voznesensk. Deretter fortsatte han å studere i Moskva. I mars 1932 begynte han på Institutet for militær maskinteknikk i Leningrad der han tok eksamen i 1934. Deretter arbeidet han som ingeniør på Leningrads forskningsinstitutt for marineartilleri. I 1937 ble han overført til Den bolsjevikiske våpenfabrikk som ingeniør og ble senere sjef for fabrikken.
Annen verdenskrig
Omtrent da Tyskland invaderte Sovjetunionen i juni 1941, utnevnte Josef Stalin den 32-årige Ustinov til posten som folkekommissar for krigsmateriell. Fra denne posisjon overvåket han den massive evakuering av forsvarsindustri fra den beleirede byen Leningrad til øst for Uralfjellene.
Etterkrigstriden
I 1952 ble Ustinov medlem av Sentralkomitéen. I mars 1953, etter Stalins død, ble Ministeriet for krigsmateriell kombinert med Ministeriet for flyindustrien til å bli departementet for forsvarsindustri, med Ustinov som sjef. I 1957 forlot han stillingen som stedfortredende statsminister i Sovjetunionen og ble ordførende i den militærindustrielle kommisjon.
I 1965 gjorde Leonid Brezjnev Ustinov til kandidatmedlem i politbyrået og sekretær i Sentralkomitéen med kontroll over det militære, forsvarsindustrien og visse sikkerhetsorganer. Han ble også gjort ansvarlig for å utvikle Sovjetunionens strategiske bombefly og interkontinentale ballistiske missiler.
Forsvarsminister
Etter Andrej Gretsjkos død i 1976 ble Ustinov forsvarsminister og ble forfremmet til armégeneral. Noen dager senere ble han forfremmet til marskalk av Sovjetunionen, den høyeste militære rangen i Sovjetunionen, til tross for at han manglet tidligere militær karriere.
Den 7. november 1984 presiderte ikke Ustinov på den årlige militærparaden på Den røde plass på årsdagen for den sosialistiske oktoberrevolusjonen. Første viseforsvarsminister marskalk Sergej Sokolov erstattet ham både for å inspektere troppene og holde minnetalen. Ustinov hadde fått lungebetennelse i slutten av oktober og akutt operasjon måtte utføres for å korrigere en aneurysme i hans aortaklaffer. Hans lever og nyrer forverret seg senere og han avgikk med døden ved hjertestans. Han ble hedret med en statsbegravelse, og hans aske er begravd i Kremlmuren i Moskva.
Johan Fjeldsted Dahl
Johan Dahl (født 1. januar 1807 i København, død 16. mars 1877 i Kristiania) var en dansk-norsk forlags- og sortimentsbokhandler.
Læreår
Johan Dahl ble 14 år gammel tatt i lære hos Jacob Deichman, som var eier av Gyldendalske Boghandel i København. I november 1829 kom Dahl, som ekspert på import av bøker, til Christiania for å hjelpe bokhandler Jørgen Wright Cappelen gjennom en vanskelig økonomisk tid ved å modernisere forretningsdriften. Nettopp dette med å føre et rikholdig assortiment av innenlandsk og utenlandsk litteratur var noe nytt i Norge.
Etablerer boklade i Christiania
I oktober 1832 grunnla imidlertid Johan Dahl sin egen bokhandel i hovedstaden. Hans nye, «tidsmæssige, i europæisk Maalestok anlagte Boglade» lå i Kirkegata og ble drevet som «Forlags- og Sortimentsboghandel», dvs. han både utga bøker selv og importerte og solgte bøker og forlagsartikler fra andre forleggere.
Link Wray
Fred Lincoln «Link» Wray jr. (født 2. mai 1929 i Dunn, Nord-Carolina i USA, død 5. november 2005 i København i Danmark) var en amerikansk musiker og gitarist. Han ulike gitarstil har preget både heavy metal og punke-sjangrene. Han ble kjent gjennom sin instrumentalnummer «Rumble» fra 1958, hvor han var en pioner gjennom å utnytte feedback fra gitar og elektriske forstyrrelser. Både en uvante sounden og tittelen gjorde at han ble boikottet av en rekke radiostasjoner, noe som er temmelig sjelden for en instrumentalist.
Skorpa fuglereservat
Skorpa fuglereservat er et naturreservat som omfatter øya Skorpa og de mindre øyene vest for Harpunodden, vest for Danskøya, en del av Albert I Land på Spitsbergen på Svalbard. Reservatet ble opprettet ved kongelig resolusjon 1. juni 1973. Skorpa fuglereservat er sammen med Moseøya fuglereservat og Guissezholmen fuglereservat de tre fuglereservatene i Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark, hvor Moseøya ligger like ved Skorpa.
Formålet med fredningen er å sikre et viktig hekke- og oppholdsområde for fugl, spesielt ærfugl og gjess. I tiden 15. mai – 15. august er all ferdsel, inkludert ferdsel på sjøen 300 meter fra land og landing med luftfartøy, forbudt i fuglereservatet.
Man skal holde lang avstand fra fuglereservatene i hekketiden for å unngå at fugleforeldre blir skremt bort og rovfugl eller fjellrev tar eggene. Fuglene kan forstyrres selv på flere hundre meters hold.
Pygaerinae
Pygaerinae er en gruppe (underfamilie) av sommerfugler som tilhører familien tannspinnere (Notodontidae). Et karakteristisk trekk for de fleste av artene i denne gruppen er at bakkroppsspissen ender i en dusk av lange hår som hos hannen er todelt. Larvene er vanligvis hårete, hos de europeiske artene lever de på busker og trær i pilefamilien (Salicaceae).
Remonstrant
Remonstrant (eller arminianisme) er et protestantisk trossamfunn (og trosretning) med menigheter i Nederland og i Friedrichstadt i Schleswig-Holstein (Sydslesvig).
Trossamfunnet ble grunnlagt på 1600-tallet, etter at remonstrantene hadde forlatt den reformerte folkekirken i Nederland. De tilbakeviste (av latin; remonstrare = vise tilbake) kalvinistiske forestillinger om predestinasjon (livets forutbestemmelse).
Frakk
Frakk er et kne- eller fotsidt klesplagg som dekker overkroppen og er beregnet til utendørsbruk. Frakker fins i forskjellige lengder, noen som går ned til livet, noen som går ned til knærne og noen som går ned til ankler. Frakker er ofte av tykt, varmt, grovt tekstil, har knapper, krage eller hette og lange ermer. Dagens ytterfrakker utviklet seg fra kapper og skjøtefrakker på 1600-, 1700- og 1800-tallet.
Med frakk tenker man i dag vanligvis på en mannsfrakk, gjerne som et finere klesplagg (herrekåpe eller overfrakk) utenpå for eksempel dress. Snittet og materialet kan variere etter klesmoten eller bruksområdet, for eksempel som regnfrakker, lagerfrakker eller vinterfrakker.
Korte frakker som rekker til livet eller lårene, kalles jakke. Et lignende, sidt klesplagg for kvinner er kåpe.
Ordbakgrunn
Det norske ordet frakk kommer etymologisk fra fransk frac via det tyske Frack og danske frakke. Ordet betegnet opprinnelig klesplagg med lange skjøter for menn, for eksempel diplomatfrakk. Ordet brukes nå på norsk mest i betydninga «overfrakk», men på svensk brukes frack om snippkjole. På svensk kalles ytterfrakk gjerne ytterrock, överrock eller bare rock. Frakk kan på engelsk oversettes med overcoat, topcoat og coat.
Typer
Det finnes en lang rekke frakketyper som har ulik utforming og er beregnet til ulik bruk. Det gjelder både lette, kortere varianter av tynt stoff og tunge, side frakker med fôr. Eksempler er legefrakk, lagerfrakk, labfrakk, uniformsfrakk og pelsfrakk. Frakker, kapper og annet langt overtøy var vanligere før enn nå, og snitt, materialvalg, farger og dekor har variert stort gjennom drakthistorien.
Frakker har gjerne en pyntet krage som likner de nedfelte, ofte breie kragene og slagene på dressjakker. Frakker, på samme måte som jakker og vester, kan være enkelt- eller dobbeltknappet, og også være utstyrt med spensel, det vil si en strammestropp med spenne eller knapp, i ryggen. Frakker kan også ha belte.
Varianter
Lista viser et utvalg av forskjellige typer side ytterplagg for menn og kvinner, særlig gamle og historiske. I vestlig mote har det vært en mengde plagg med internasjonale navn basert på særlig fransk, engelsk og tysk.
Terje Vadset
Terje Vadset (født 7. november 1945) er en norsk politiker som representerer Fremskrittspartiet. Han var ordfører i Skodje kommune i Møre og Romsdal fra 2003 til 2007 og fra 2011 til 2015. Terje Vadset er medlem av Skodje kommunestyre i perioden 2015–2019, medlem av formannskapet og leder av kommunens faste planutvalg.
Hvalbukta
Hvalbukta (engelsk Bay of Whales) er en naturlig isbukt i Rossbarrieren som ble brukt av Roald Amundsen som havn under hans sydpolekspedisjon 1910-1912.
Isbukten skapes av Roosevelt Island som ligger under isbremmen og bryter opp isens naturlige bevegelse. Bukten ble besøkt av Ernest Shackleton 24. januar 1908 og han navnga den etter alle hvalene som ble observert i bukten.
Ishavnen ble også brukt som utgangspunkt for tre ekspedisjoner ledet av Richard E. Byrd: fra 1928 til 1930, fra 1933 til 1935, og fra 1939 til 1941.
«USS Atka», United States Navy påviste i januar 1955 at havna var blitt ubrukelig som et resultat av isbremmens kalving. Hele bukta forsvant i 1987 da et 159 km langt isfjell brakk av.
Ut av statskirken
Ut av statskirken var en aksjon som var virksom fra 1976 til 1979 med den hensikt å spre opplysninger og yte service for utmelding av den norske kirke (statskirken).
Neger
Neger er en betegnelse på mennesker med svart eller brun hud som opprinnelig stammer fra Afrika sør for Sahara. Ordet har siden borgerrettighetsbevegelsen i USA i 1950- og 1960-årene blitt oppfattet som diskriminerende og nedsettende.
Australske urfolk ble tidligere kalt «australnegre», men en har nå gått over til å bruke navnet aboriginer, det latinske uttrykket for «urfolk». På norsk brukes aboriginer alt overveiende om australske urfolk, men på engelsk kan man for eksempel snakke om canadiske aboriginer og så videre.
Det synes som om ordet neger er kommet inn i språket fra portugisisk. Det er avledet av et ord med latinsk rot som portugiserne begynte å benytte på 1500-tallet om befolkningen sør ved Senegal, azenegues. Azenegues stammer igjen fra det latinske niger, som betyr svart. Det ord som romerne i oldtiden benyttet for afrikanere var imidlertid afer, og aethiops om mørkhudede afrikanere. Ordet neger er kommet til norsk fra fransk nègre over tysk og dansk Neger.
SPARCstation
SPARCstation, SPARCserver og  SPARCcenter var et merkenavn på en serie datamaskiner i form av arbeidsstasjoner og tjenere, som ble utviklet og solgt av Sun Microsystems.
Datamaskinene var baserte på 32-bit mikroprosessorene SPARC, microSPARC, microSPARC II, superSPARC, superSPARC II og hyperSPARC, og en av modellene, SPARCstation 5, kunne også oppgraderes med mikroprosessoren TurboSPARC.
Genduplikasjon
Genduplikasjon (genduplisering) er kopiering/fordobling av ethvert område i DNA eller RNA som inneholder et eller flere gener. Dermed kan tilsvarende versjoner av et gitt område i et genom reguleres og muteres uavhengig av originalsekvensen, så at enten nøytrale, negative, eller gunstige genkombinasjoner eventuelt forekommer hos den aktuelle organismen. Gener som oppstår ved duplikasjon (og påfølgende mutasjon) sies å være paraloge gener. Innenfor evolusjonsbiologi er genduplikasjon sett på som en vesentlig drivkraft bak evolusjon.
Mette-Marit av Norge
Mette-Marit (født Mette-Marit Tjessem Høiby; 19. august 1973 i Kristiansand) er Norges kronprinsesse. Hun er datter av journalist Sven Olaf Bjarte Høiby (1936–2007) og bankfunksjonær Marit Tjessem (født 1937). Mette-Marit ble gift med kronprins Haakon 25. august 2001. Kronprinsessen har tre barn: Marius Borg Høiby (født 1997), prinsesse Ingrid Alexandra (født 2004) og prins Sverre Magnus (født 2005).
Oppvekst
I oppveksten tilbrakte hun mange helger og ferier i Setesdalen og ved kysten, hvor hun lærte å seile. I tenårene var hun aktiv i den lokale ungdomsklubben Slettheia, hvor hun var aktivitetsleder. Som tenåring spilte hun volleyball, og var kvalifisert som dommer og trener. Hun danset også ballett, sang i jentekoret Benedictus, var speider og gikk på søndagsskole. Da hun var elleve år ble hennes foreldre skilt, og Mette-Marit ble boende hos sin mor.
Utdannelse
Etter å ha påbegynt videregående skole ved Oddernes gymnas i 1989, tilbragte hun seks måneder ved Wangaratta High School i Australia som utvekslingselev. Senere var hun elev ved Kristiansand katedralskole, hvor hun fullførte videregående skole i 1994. Som deltidsstudent brukte hun lengre tid på dette enn et normert studieløp tilsier. Etter et avbrudd fra skolegang gikk hun et år som elev ved Bjørknes Privatskole i Oslo, deretter avla hun examen philosophicum og eksamener i kjemi og IKT ved Høgskolen i Agder (nå Universitetet i Agder).
I 2000-2002 fulgte kronprinsessen fag på Universitetet i Oslo der hun tok eksamen i livssyn og etikk og anvendt etikk.
Hun avla i 2002 og 2003 eksamener innen bistands- og utviklingsspørsmål ved School of Oriental and African Studies ved University of London. Hun ble også tatt opp som hospitant i Norad hvor «undringskompetanse og evnen til å se fordomsfritt» ble anført av Norad som hennes fremste kompetanse. Kronprinsessen deltok ikke i Norad-traineenes opplærings- og arbeidsprogram, men hospiterte to dager per uke høsten 2003.
Høsten 2008 startet kronprinsessen med deltidsstudier på BI. Der har hun gått på kursene ledelse, makt og mening (2008/2009) og consulting (2009/2010) og teamledelse og lederteam (2010/2011).
Forlovelse og ekteskap
I 1990-årene var hun i et forhold med John Ognby i rundt to år. Forholdet ledet etterhvert til forlovelse og bryllupsplaner, som kom så langt at bryllupskjolen var innkjøpt. TV2-dokumentaren Mette-Marit – vår tids Askepott fokuserte på denne perioden i livet hennes. I 1997 fikk hun sønnen Marius med Morten Borg, som var en av Ognbys nære venner, men forholdet til Borg ble kortvarig og de bodde aldri sammen. Ognby introduserte henne til det såkalte house-miljøet i Oslo, som ble omtalt som et belastet miljø preget av «utagerende festing», og både Ognby og Borg var dømt for narkotikaforbrytelser.
I 1999 møtte hun kronprinsen på en konsert på Quart-festivalen i Kristiansand. Et år senere ble paret samboere, og 1. desember 2000 ble paret forlovet.
Hun har selv sagt at hun tidligere hadde levd et «utagerende liv». På denne bakgrunn ble det en del debatt i mediene da det var klart at hun skulle forloves med kronprinsen. Enkelte mente at Mette-Marits bakgrunn og omgangskrets gjorde henne uegnet som kronprinsesse, og politiet foretok en rutinemessig vurdering om hennes omgangskrets var en sikkerhetsrisiko for de kongelige.
Paret ble gift 25. august 2001 i Oslo domkirke. I forbindelse med vielsen ble hun også tildelt storkorset av St. Olavs Orden.
Offisielle oppgaver
Kronprinsessen har mange offisielle oppdrag, alene eller i følge med kronprins Haakon, i inn- og utland. Hun har engasjert seg spesielt i spørsmål som gjelder barn og ungdom, rusomsorg, inkludering og arbeid mot hiv og aids.
I 2006 ble kronprinsessen utnevnt til spesialutsending for FNs organisasjon for arbeid med hiv og aids – UNAIDS – og har foretatt aids-relaterte reiser til for eksempel Nicaragua og Ukraina. Hun har særlig jobbet med behovet for ungt lederskap i arbeidet mot spredningen av hiv og aids.
I desember 2007 ble Mette-Marit styremedlem i stiftelsen Kirkens Bymisjon Oslo. 16. februar 2008 ble hun tildelt Fredrikkeprisen 2008, som er Norske Kvinners Sanitetsforenings hederspris. Generalsekretær Anne-Karin Nygård i Norske Kvinners Sanitetsforening mente kronprinsessen har vært en pådriver for åpenhet, inkludering og toleranse, med evne til å mennesker i en sårbar livssituasjon. Prisen på 100 000 kr. ble gitt til Kronprinsparets humanitære fond. Dette fondet ble opprettet av kronprinsparet da de giftet seg den 25. august 2001.
I januar 2010 ble Kronprinsessen utnevnt til Young Global Leader av World Economic Forum.
Kronprinsessen er opptatt av kultur, i særlig grad litteratur.
Den 28. februar 2008 ble albumet Sorgen - og gleden - H.K.H. Kronprinsesse Mette-Marits utvalgte salmer utgitt av Kirkelig Kulturverksted. Albumet inneholdt salmer som hadde betydd mye for henne, og hun hadde selv valgt ut salmene og artistene som fremførte dem. Kronprinsessen leste også inn tekst på albumets siste spor Gud signe vårt dyre fedreland. Hun mottok 7. mars 2008 gullplate for 16 000 solgte eksemplarer i løpet av én uke og ble nominert til Spellemannprisen 2008 i åpen klasse for albumet. Overskuddet av salget går til Kirkens Bymisjon.
Beskytterskap
Kronprinsessen er fast beskytter for • Amandusfestivalen
• FOKUS
• Førde Internasjonale Folkemusikkfestival
• Kristiansand Internasjonale Barnefilmfestival
Knut Tørum
Knut Kjartan Tørum (født 16. august 1971 i Bergen) er en norsk fotballtrener.
Han har vært hovedtrener for Moss, Rosenborg, Arendal Fotball og Start og assistenttrener i Stabæk.
Bakgrunn
Knut Tørum var bare 19 år og fortsatt aktiv fotballspiller da han ble trener C i fotball (1990). I forbindelse med førstegangstjenesten gikk han rekruttskolen, og hadde deretter to år i forsvarets samband. Tørum studerte grunnfag idrett ved Høgskulen i Sogn og Fjordane 1994–1995, før han begynte på Norges idrettshøgskole, der han tok trenerstudium og lærerstudiumet på mellomfagsnivå. Han har prøvd seg som lærer, og har ett år som lærervikar for en 7. klasse bak seg.
Trenerkarrière
Tørum var hovedtrener for Kolbotn Fotball Kvinner i 1998 da de tok sølv i NM i fotball for kvinner 2008. Derpå var han assistent for Per-Mathias Høgmo på damelandslaget i 2000-sesongen da laget tok OL-gull. Tørum var med i støtteapparatet for U-21 landslaget for herrer, før han tok over U-19. Tørum hadde en periode i Stabæk fra desember 1999, først med treneransvar for junior-/elitestallen sammen med Tomi Markovski, deretter som assistenttrener for A-laget i eliteserien for Gaute Larsen. Han gikk fra Stabæk til Moss Fotballklubb for å bli hovedtrener der. Han hadde en positiv 2005-sesong i 1. divisjon da Moss litt overraskende endte på 3.-plass, og fikk muligheten til å kvalifisere seg for eliteserien. Moss tapte imidlertid kvalifiseringskampene mot Molde FK 2-5 sammenlagt.
Den 11. desember 2008 signerte han en 3-årskontrakt som trener i Start, men sa opp jobben 22. juni 2011.
Rosenborg
Rosenborg hadde etter at Nils Arne Eggen gikk av i 2003 en tid med raske trenerskifter: Åge Hareide, Ola By Rise, Per Joar Hansen og Per-Mathias Høgmo kom og gikk i rask rekkefølge. Høgmo hentet sin tidligere landslagsassistent til Trondheim i 2006. Den samme sommeren slet RBK med spillet, og Høgmo slet med helsen. Høgmo sykmeldte seg og Tørum tok over fra slutten av juli, da lå klubben ca. midt på tabellen. Den høsten tok laget seriegull. Høgmo kom ikke tilbake etter sykemeldingen og sa opp stillingen sin den samme høsten, og fra 29. desember 2006 ble Tørum ny hovedtrener for Rosenborg. Tørums kontrakt gjaldt frem til 31. desember 2009, men han ble løst fra kontrakten med øyeblikkelig virkning den 25. oktober 2007. Dette til tross for at RBK dagen i forveien hadde vunnet 2-0 mot Valencia CF.
Knut Tørum var i et år etter dette ansatt som leder i firmaet ZXY Sport Tracking som er deleid av Rosenborg.
Spillerbiografi
Knut Tørum spilte mest som midtbanespiller, og hadde denne posisjonen Brann der han var spilte på juniorlaget. Tørum har tidligere spilt for Øygard, Telavåg, Kolbotn og Drøbak/Frogn. Tørum spilte fire kamper for G-15-landslaget.
Ingvald Ulveseth
Ingvald Johan Ulveseth (født 25. august 1924 i Fjell, død 14. mars 2008) var en norsk ingeniør og politiker (Ap).
Han var ordfører i Fjell kommune 1958–1964, og statssekretær i Kommunaldepartementet under Einar Gerhardsens fjerde regjering 1964–1965. Ulveseth var innvalgt på Stortinget fra Hordaland 1965–1973. Han var industriminister i Trygve Brattelis andre regjering 1973–1976. I 1976 ble han fylkesmann i Sogn og Fjordane, en stilling han hadde frem til 1994.
Han var utdannet bygningsingeniør fra Norges tekniske høgskole fra 1949, og var blant annet kommuneingeniør i Fjell 1952–1961.
Ulveseth ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i 1992.
William Bouguereau
William Adolphe Bouguereau, eller Adolphe-William Bouguereau (født 30. november 1825 i La Rochelle i Frankrike, død 19. august 1905 samme sted) var en fransk akademisk maler og tradisjonalist. I sine realistiske sjangermalerier benyttet han seg av mytologiske temaer med moderne tolkninger av klassiske emner hvor han framhevet det kvinnelige legeme. I løpet av sitt liv fikk han betydelig populær oppmerksomhet særlig i Frankrike og USA. Han ble gitt tallrike æresbevisninger og solgte bilder til høye priser. Som den vesentligste salong-maleren i sin generasjon, ble han hånet av den impresjonistiske avantgarden. Helt i begynnelsen av 1900-tallet hadde Bouguereau og hans kunst mistet sin tiltrekning og interesse hos publikum da kunstsmaken generelt hadde endret seg. På 1980-tallet kom det dog en fornyet interesse for figurmaleri som førte til en gjenoppdagelse av Bouguereau og hans verker. I sitt liv utførte han 822 ferdige malerier som ettertiden er kjent med, men det er mange malerier som siden har fått en ukjent skjebne.