cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heidi Fjeld
Fjeld begynte å arbeide med Tibet i 1991, og studerte tibetansk adel på nært hold som en del av hovedfagsstudiet i sosialantropologi. I forbindelse med doktorgradsstudiene ved UiO undersøkte hun polyandri (ekteskap mellom én kvinne og flere menn) i Panamdalen i Tibet, og disputerte i 2007 med avhandlingen The Rise of the Polyandrous House: Marriage, Kinship and Social Mobility in Rural Tsang, Tibet. Hun har også skrevet om buddhisme og hierarkiske relasjoner relasjoner i Tibet.
Jens Toller Rosenheim
Virke
1689 reiste han til Irland, der han var overkrigskommissær for de danske tropper. Troppene ble avgitt til den engelske kong Vilhelm III av Oranien for å bekjempe styrkene til den fordrevne kong Jakob II. Jens Toller Rosenheim døde under sitt oppdrag i Irland.
Heidi Fjeld
Fjeld har vært gjesteforsker ved University of California, Berkeley og er nestleder for styret ved Senter for utvikling og miljø (SUM) ved UiO.
Jens Toller Rosenheim
Virke
Kanskje også Jens Rosenheim hadde gått i tanker om å flytte til Danmark, nærmere bestemt til København, etter sitt opphold i Irland; i hvertfall hadde han den 14. januar 1684 kjøpt en gårdeiendom i denne bys Vester Kvarter av Gothard Braem.
AMD Radeon Software Crimson
AMD Radeon Software Crimson, tidligere kjent som ATI Catalyst og AMD Catalyst er en utstyrsdriver og et systemverktøy for grafikkort og APU’er fra Advanced Micro Devices.
Programvaren kjører på Microsoft Windows og Linux. Tidligere fantes den i utgaver for 32-biter x86 mikroprosessorer. Siden oktober 2018 støttes kun 64-biter x86 mikroprosessorer.
A.A. Milne
Alan Alexander Milne (1882–1956) var en britisk forfatter, kjent for bøkene om Ole Brumm. Han skrev også barnerim, noen som også omhandler Ole Brumm og vennene hans. Han var en kjent forfatter, hovedsakelig som dramatiker, før den enorme suksessen med Ole Brumm overskygget hans tidligere litterære verk.
Liv og virke
Milnes ble født og vokste opp i London. Som barn hadde han blant andre H.G. Wells som lærer. Han gikk på Westminster School og Trinity College i University of Cambridge der han studerte matematikk. Under Cambridge-tiden var han redaktør for studentmagasinet Granta.
AMD Radeon Software Crimson
Programvaren ble lansert 13. juni 2002. Siste versjon er 22.5.10 og ble lansert 10. mai 2022.
Andrea Nannini
Andrea Nannini (født 12. desember 1944) er en italiensk volleyballspiller.
Bombingen av luftskipbasen i Tønder
Bombingen av luftskipbasen i Tønder under første verdenskrig i det daværende tyske keiserrike ble gjennomført den 19. juli 1918 om morgenen av syv Sopwith Camel dobbeldekker jagerfly, hvert lastet med to 22,7 kg bomber. Flyene ble sendt i to bølger fra det britiske hangarskipet HMS «Furious» ca. 130 km nord for Tønder og 30 km vest for Lyngvig Fyr. I den store Toska-hallen stod de gassfylte luftskipene L 54 og L 60 og i Tobias-hallen en lenkeballong. Flyene slapp sine bomber og basen kom aldri siden i aktiv bruk og ble revet.
A.A. Milne
Liv og virke
Han giftet seg med Dorothy «Daphne» de Sélincourt i 1913. De fikk en sønn, Christopher Robin Milne, født 1920. Som barn var han grunnlaget for figuren Christopher Robin i Ole Brumm, Huset på Bjørnehjørnet og to diktsamlinger. I 1925 kjøpte familien et landsted i Hartfield i East Sussex, i nærheten av det som skulle bli modellen for Hundremeterskogen. Han bodde her de siste årene av livet, etter en hjerneoperasjon i 1952.
Bombingen av luftskipbasen i Tønder
Angrepet mot Højer 25. mars 1916
Den tidligere passasjerfergen fra Isle of Man HMS Vindex, som Royal Navy hadde overtatt 1915 og bygget om til flytransport bragte med seg fra Harwich tre Short Type 184 og to Sopwith Baby sjøfly, som tidlig om morgenen den 25. mars 1916 ble satt på vannet utenfor Slesvig-Holstens kyst. Målet var å oppspore og bombardere en hangar, som antagelig lå ved Højer.
A.A. Milne
Liv og virke
I tillegg til de fire barnebøkene er kriminalromanen The Red House Mystery fra 1922 utgitt på norsk, som Mysteriet i det røde hus (1978).
Per Gjelten
Per Gjelten (født 5. desember 1927 i Trondheim, død 25. januar 1991 i Trondheim) var en norsk kombinertløper og langrennsløper. Han representerte Sportsklubben Freidig til og med 1954-sesongen. Fra 1955 representerte han Slemmestad Idrettsforening.
Andrea Nannini
Han representerte Italia under Sommer-OL 1976 i Montréal, hvor han ble nummer 8.
Bombingen av luftskipbasen i Tønder
Angrepet mot Højer 25. mars 1916
De fem fly ble imidlertid oppdaget av det tyske luftforsvar, som hadde jagerfly i luften. Ved Højer var det ingen hangar, men på utturen hadde piloten på et av flyene sett en hangar, som flyene i stedet angrep. Imidlertid kom bombene ikke ut, på grunn av en defekt i mekanismen, men det lykkes å vende tilbake til «Vindex» og rapportere hvor hangaren lå. Kun to av de fem sjøfly kom tilbake, mens de øvrige tre falt i tyske hender og forsvant.
Angrepet 4. mai 1916
HMS «Vindex» med forsterkning av HMS «Egadine»forsøkte den 4. mai 1916 et nytt angrep mot Tønder med elleve Sopwith Baby sjøfly, men kun ett av elkeve fly nådde frem til Tønder og slapp 2 bomber á 29,5 kg, som ikke traff. Åtte av sjøflyene kunne ikke lette, det ene traff masten på den eskorterende krysser og et snudde med motorproblemer. Angrepet ble forstyrret av luftskipet L 7, som i 1 200 meters høyde oppdaget et av skipene og forandret kurs mot hovedkonvoyen, hvor det ble truffet og fikk punkterert flere gass-celler av antiluftskyts fra krysserne HMS «Phaeton» og HMS «Galatea». Det lykkedes for L 7 å komme tett inn mot Horns Rev for å nødlande, men HMS «Egadine»s følgebåt, ubåten HMS «E 31» som hadde ligget neddykket, fulgte etter og skjøt L 7 i brann. Det lykkedes å redde syv overlevende ombord på ubåten og ta dem med til England som krigsfanger, mens de elleve øvrige, heriblant de to offiserene omkom.
Per Gjelten
Gjelten ble rangert som nummer 265 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Bombingen av luftskipbasen i Tønder
Angrepet 4. mai 1916
Fire uker senere kom Jyllandsslaget og et nytt angrep ble nedprioritert.
Planlegging av et nytt angrep
Den 21. august 1917 ble luftskipet L 23 skutt ned utenfor for Stadil Fjord av et Sopwith Pup-fly, som hadde lettet fra krysseren HMS «Yarmouth» som var utrustet med katapult og flydekk, som et primitivt hangarskip. Den 240 meter lange slagkrysser HMS «Furious» var blitt ombygget til å ha to flydekk og ble brukt våren1918 til rekognosering ved Helgolandsbugten, da Royal Air Force-stabsoffisereren Robert Clark-Hall og en av hans piloter, eskadresjef Richard Bell-Davies foreslo å angripe den Den tyske keiserlige flåtes luftskibsbaser, og fikk kontreadmiral R.F. Phillimores godkjennelse og admiral David Beattys tillatelse. HMS «Furious»' rekognoseringsfly, Sopwith 1½ Strutters ble utskiftet med åtte kortrekkende Sopwith Camel jagerfly, hvor målet var klart, basen i Tønder. Trening av åtte piloter foregikk på flyplassen i Turnhouse, en forstad til Edinburgh, hvor konturerne av Tønders tre luftskipshaller var markert.
Angrep i mai 1918 oppgis
Et angrep med kodenavn Operation F5 var planlagt sist i mai 1918, men ble etter at «Furious» hadde forlatt havnen, oppgitt (først i juni) på grunn av muligheten for å bli opdaget av ubåter. For å gi flyene en tilstrekkelig rekkevidde, ville det være kritisk å komme tett på den danske kyst og sårbart å bli oppdaget lenge før de kom så langt
Angrepet 29. juni 1918 avblåses
Et angrep med kodenavn Operation F6 var planlagt til 29. juni 1918, men før det ble den ene av piloterne, major Moore sendt vekk på så kort varsel, at det ikke var mulig å innkalle og trene en ny.
Den 27. juni stevnet flotilje ut fra Rosyth Dockyard i Firth of Forth-fjorden, eskortert av en lett kryssereskadre og åtte destroyere (senere 4) fra den 13. flotilje. Den 29. juni var skipene nådd til utflyvningsstedet i Horns Rev-området, men ble oppdaget av pilotene i rekognoserings-sjøfly fra List på Sild, som angrep med bomber. Ved angrepet gikk et av de tyske fly tapt, men besetningen ble reddet og kom i engelsk krigsfangenskap. Da overraskelsesmomentet var borte og vinden blåste med vindstyrke 6, ble operasjonen avblåst.
Angrepet 19. juli 1918
Et nytt angrep med kodenavnet Operation F7 ble forsøkt igjen, hvor «Furious» stevnet ut 17. juli eskorterert av 17 skip, deriblant slagkrysseren HMS «Resolution» med spesiell ammunisjon mot luftskipet. Neste morgen kl. 3 var man klar til avreise, men et tordenvær gjorde, at man valgte å utsette angrepet med et døgn, selv om eskadren av lette kryssere hadde seilt vakk.
Den 19. juli mellom kl. 03:13 og 03:21 ble 'kamelerne' sendt avsted 30 km vest for Lyngvig Fyr. Angrepet foregikk i to bølger med 15-20 minutters mellomrom: Da den første bølgen av fly ankom kl. 4:35 til Tønder, hadde basen i virkeligheten lenge stort sett vært forsvarsløs, uten noen av de fem Albatros D.III jagerfly tilbake, som basen var bltt utstyrt med til luftforsvar. Dickson droppet fra 700 fots høyde den første bombe som ved en feil traff markedsplassen i Tønder. Imens fokuserte de andre to fly på den store dobbelthall Toska, hvor tre bomber traff hallen og antente gassen i L 54 og L 60, som ble helt ødelagt ved branden, men uten å eksplodere og ødelegge hallen. En bombe fra første bølge traff hallen Tobias hvor den skadet en lenkebalong.
Den andre bølgen fly fokuserte på hallene Tony og Tobias, hvor lenkeballongene ble satt i brand, og dessuten ble en jernbanevogn lastet med flasker med (hydrogen) vanstoffgass truffet. Flyene blev straks beskutt av luftvern og rifler, men de skjedde ikke annen skade, enn at et fly fra den andre bølgen fikk et landingshjul skutt av. Tyskerne slapp med kun fire sårede og begrenset skade på selve bygningerne.
Pilotene Dickson, Smart og Yeulett fløy tilbake over Nordsjøen for å finne de britiske skipene Dickson gikk ned kl. 05:55 og Smart med litt motorproblemer kl. 06:30. Yeulett hørte man ikke fra, og han ble antatt druknet, da man mente han var gått ned for tidlig og gått tom for drivstoff. Kl. 7 om morgenen satte formasjonen kurs hjemover.
Den 24. juli drev Yeuletts fly Inn på stranden nær Havrvig på Holmsland Klit Hodet var blodig av overfladiske lesjoner og nesebenet var knust, ellers ingen tegn på vold. Han ble den 4. august begravet på kirkegården i Haurvig.
Yushan (fjell)
Yushan (kinesisk: 玉山 – Yǜ Shān, Wade-Giles: Yü Shan – «jadefjellet») er Taiwans høyeste fjell, med en høyde på 3 952 moh. Det er også verdens fjerde høyeste fjell på ei øy.
Fjellet ligger i Yushan nasjonalpark i den sentrale delen av øya. Det består av skifer og kvartsitt. Fjellet er ikke snødekket, og det man tidligere trodde var snø viste seg å være hvite kvartsittpartier.
Jadefjellet ble først observert av folk fra Vesten i 1857, da kaptein W. Morrison på det amerikanske frakteskipet SS «Alexander» så fjellet mens han var på vei ut fra havna i Anping, som nå er en del av byen Tainan. Han skrev ned sin observasjon i skipsloggen, og fjellet fikk navnet Mount Morrison, som lenge ble brukt i vestlig litteratur.
I 1900, etter at Japan hadde lagt Taiwan under seg, gjennomførte de to japanske antropologene Torii Ryūzō og Mori Ushinosuke den første bekreftete bestigningen av fjellet. De kalte fjellet Niitakayama (japansk:新高山 – direkte oversatt «Det nye høye fjellet», fordi det var 176 meter høyere enn Fuji-san (3 776 moh).
Fjellet er en favoritt blant Taiwanske fjellklatrere. Til tross for høyden er fjellet relativt lett å bestige.
Bombingen av luftskipbasen i Tønder
Angrepet 19. juli 1918
Den 24. juli 1918 besøkte kong George 5. admiral Beatty og det mystiske hangarskib «Furious», hvor han dekorerte pilotene Dickson og Smart med DSO-ordenen, sistnevnte med et ekstra sverd, da han allerede hadde ordenen fra før.
Island under Vinter-OL 1968
Island under Vinter-OL 1968. Fire sportsutøvere, alle menn, fra Island deltok i en sport, alpint, under Vinter-OL 1968 i Grenoble i Frankrike. Island, som deltok for sjette gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 67.-plass i storslalåm for menn.
Freddy Kalas
Fredrik Auke (født 12. februar 1990), bedre kjent under artistnavnene Freddy Genius og Freddy Kalas, er en EDM-sanger fra Drammen i Viken. Han er storebroren til musikeren Simen Auke som utgjør den ene halvdelen av Broiler.
De mest populære låtene til Freddy Kalas er «Pinne for landet», «Jovial» og «Feel Da Rush». Den sistnevnte låten var Freddy Kalas' deltakerlåt i Melodi Grand Prix 2016. Han skulle egentlig delta med låten «Happy Rush», men den ble diskvalifisert fordi den var for lik Kalas' tidligere låt «Cannabus». Han ble nominert til Spellemannprisen 2016 i klassen årets låt for «Jovial», men fikk ingen pris. I 2018 var han artist for årets BlimE!-sang.
The Nice
The Nice var en britisk psykedelisk progressiv rockegruppe som ble dannet i 1967. De var en fremgangsrik gruppe, særlig i England, fram til Keith Emerson sluttet i 1970 for å bli en del av trioen Emerson, Lake & Palmer. De vakte stor oppmerksomhet for sin tolkning av Leonard Bernsteins «America» fra West Side Story, og sin bruk av komponister fra andre musikksjangrer som blant andre Carl Philipp Emanuel Bach («Sinfonietta»), Dave Brubeck («Blue Rondo a la Turk»), Antonín Dvořák (Symfoni nr.9) og Jean Sibelius («Kareliasuiten, opus 11»); noe som på den tiden var nytt innen rockeverdenen.
The Nice bestod opprinnelig av Lee Jackson (sang, bass), Keith Emerson (keyboards, piano), David O'List (gitar) og Brian Davison (trommer).
O'List forlot bandet etter det første albumet The Thoughts of Emerlist Davjack i 1967. Bandet ble oppløst i 1970 da Emerson forlot The Nice til fordel for Emerson, Lake and Palmer. Davison og Jackson dannet gruppen Refugee sammen med Patrick Moraz (keyboards) i 1974. De publiserte en LP, og i 2007 kom et konsertopptak fra Newcastle på markedet. Den inneholder også to coverversjoner fra Jacksons og Davisons tid i The Nice. Patrick Moraz forlot bandet i 1974 og ble keyboardist i Yes.
The Nice ble gjenforent i 2002 for en serie av konserter. O'List var da blitt erstattet av Dave Kilminster.
Brian Davidson døde den 15. april 2008 av hjernetumor.
Mandrup Pedersen Schønnebøl
Mandrup Pedersen Schønnebøl (1603-1682) var en dansk-norsk embetsmann som fra 1647-1682 satt som lagmann i Hålogaland. Han er kjent i historien for sin motstand mot hekseprosessene.
Salut à toi, pays de nos aïeux
«Salut à toi, pays de nos aïeux» er nasjonalsangen i Togo. Tekst og melodi er av Alex Casimir-Dosse. Sangen ble innført første gang i 1960 og i 1979 ble den erstattet av en nasjonalsang komponert av partiet Rassemblement du peuple togolais. Den ble gjeninnført som nasjonalsang i 1992.
Vilberg naturminne
Vilberg naturminne er en fredet ask som står rett innenfor tomtegrensa til Lars Tønsagers veg nr. 7, gnr. 17 bnr. 212, sentralt i Eidsvoll kommune. Treet ble fredet 23. juni 1957.
Andrea Nencini
Han representerte Italia under Sommer-OL 1976 i Montréal, hvor han ble nummer 8.
Shireen Abu Akleh
Shireen Abu Akleh (født 3. april 1971 i Jerusalem, død 11. mai 2022 i flyktingleiren Jenin Camp i Jenin på Vestbredden) var en palestinsk journalist som arbeidet for den arabiskspråklige TV-kanalen Al-Jazeera.
Bakgrunn
Shereen Abu Akleh var datter av Louli og Nasri Abu Aqleh som stammet fra Betlehem  ; hun ble født i Jerusalem, og var melkittisk katolsk palestiner. Gjennom amerikanske slektninger på morssiden hadde hun også amerikansk statsborgerskap.
Abu Akleh gikk på Rosenkranssøstrenes høyskole i Beit Hanina (Jerusalem), og begynte så på Jordan University of Science and Technology for å studere arkitektur, ombestemte seg og fortsatte ved Yarmouk University i Jordan, der hun tok journalistutdannelse. Etter bachelorseksamen vendte hun tilbake til Palestina.
Karriere
Abu Akleh arbeidet som journalist for Radio Monte-Carlo og for Voice of Palestine, og dessuten for FNs hjelpeorganisasjon for palestinske flyktninger i Midtøsten (UNRWA), Amman Satellite Channel og fra 1998 for det av Hanan Ashrawi grunnlagte palestinske initiativ for fremme av global dialog og demokrati (MIFTAH).
Hun arbeidet fra 1997 og til sin død som jornalist for nyhetssenderen Al Jazeera, og ble kjent som reporter for dens arabiskspråklige program. I følge Inga Rogg, Israel-korrespondent for Neue Zürcher Zeitung, var Abu Akleh den mest berømte palestinske journalist i konfliktregionen. Den amerikanske nyhetssenderen CNN regnet henne blant «den arabiske verdens memest betydelige journalister».
Hun bodde og arbeidet i Øst-Jerusalem og rapporterte om viktige regionale hendelser. Hun rapporterte nlant annet om den andre intifadaen, de israelske militære styrkers innmarsj i flykningsleiren i Jenin i 2002, om Yassir Arafats død, og om israelsk politikk.
Død
Det ble fra israelsk hold foreslått at israelske og palestinske rettsmedisinere skulle samarbeide om en obduksjon for å avdekke hvem som hadde avfyrt skuddene, men palestinske styresmakter insisterte på å gjennomføre obduksjonen alene. Denne viste at det dødelige skuddet ble avfyrt av et M16, et våpen som benyttes både av israelske soldater og væpnede palestinske opprørsgrupper. Palestinske styresmakter har avvist å la israelske eksperter analysere kulen.
Etter først å ha ment at det var sannsynlig at Abu Akleh ble rammet av palestinsk ild, gikk den israelske hæren ut med informasjon om at de etterforsket tre soldaters mulige rolle i situasjonen, og at deres våpen var blitt konfiskerte for undersøkelser.
Begravelse
Etter Den palestinske selvstyremyndighetens sørgehøytidelighet i Ramallah den 12. mai 2022, ble Shireen Abu Akleh begravet dafen etter, fredag 13. mai. Tusener av palestinere sluttet seg til sørgetoget. Det kom til sammenstøt mellom folk i sørgeskaren og israelsk politi. Poliet hadde ment at båren skulle fringes fra Saint Joseph’s Hospital med bårebil til Jaffa Gate, og at sørgeprosesjonen til fots skulle begynne der. I følge politiet forsøkte bråkmakere å drive gjennom at båren skulle bæres i en improvisert prosesjon fra sykehuset og til gravlunden (det vil si gå gjennom nabolaget Sheikh Jarrah), i strid med hva som var blitt avtalt mellom Abu Aklehs familie og myndighetene; også begynte man å kaste steiner og andre ting mot tjenestefolkene. Shireen Abu Aklehs bror Anton dementerte derimot overfor nyhetstjenesten AFP eksistensen av slik avtale med politet. Israelske tjenestemenn spredte mengden blant annet ved innsats av sjokkgranater, og arresterte seks personer. Direktesendte fjernsynsbilder viste også at de også grep inn mot de personer som bar på kisten. Den falt de nesten helt ned på bakken.
Begravelsesliturgien fant sted i den den melkittisk gresk-katolske Maria budskaps-katedralen i Christian Quarter i gamlebyen i Jerusalem. Derfra ble kisten båret i prosesjon til Sionfjellet, og der ble Shireen Abu Akleh gravlagt på den kaytolske kirkegård ved siden av sine foreldres grav.
FNs generalsekretær António Guterres meddelte ved sin talsmann at han var dypt rystet som hvordan noen israelske politifolk oppførte seg. EUs høye representant for utenriks- og sikkerhetspolitikk, Josep Borrell, beklaget «den uforholdsmessige maktbruk og respektløse oppførsel fra israelsk politis side overfor deltagerne i sørgeprosesjonen». USAs utenriksminister Antony Blinken sa han var blitt «dypt foruroliget» da han så bilder av israelsk politi som trengte inn i sørgeprosesjonen. Die israelische Polizei kündigte am 14. Mai eine Untersuchung zum Einsatz des Vortages an.
Terrence O’Malley
Terrence M. O'Malley (født 21. oktober 1940 i Toronto i Ontario), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck, 1968 i Grenoble og 1990 i Lake Placid. O'Malley vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia.
Arie Cornelis Bouman
Arie Cornelis Bouman (født 30. august 1892 i Sommelsdijk, død 24. februar 1966 i Leiden) var en nederlandsk germanist.
Bouman studerte nederlandsk litteratur og språk ved Universitetet i Utrecht. Etter å ha tatt doktorgraden i 1918 med avhandlingen «Bijdrage tot de syntaxis der ‘dat’-zinnen in het Germaansch», ble han ansatt ved riksarkivet i Utrecht i 1919. Fra 1921 underviste han i germanistikk ved Universitetet i Stellenbosch i Sør-Afrika, hvor han ble værende i 25 år, før han vendte tilbake til Nederland for å overta et professorat ved Universitetet i Leiden.
Boumans virke strakte seg over flere felter: gammelgermanske språk (gotisk (språk), norrønt, gammelhøytysk og angelsaksisk), moderne afrikaans og middelalderlig litteraturhistorie. Han skrev blant annet en mellomnederlandsk grammatikk (1934), en bok om kunst i Sør-Afrika, og flere skuespill.
De pontinske øyer
De pontinske øyer er en øygruppe i Tyrrenhavet utenfor vestkysten av Italia. Den største øyen Ponza har gitt navn til øygruppen. De andre øyene er Ventotene, Palmarola, Zannone, Santo Stefano og Gavi.
Øygruppen er dannet av vulkansk aktivitet og det har bodd mennesker der i tusenvis av år. Det er gjort arkeologiske funn fra neolittisk tid og frå bronsealderen. Øyene var bebodd av etruskere. Den tidligeste skriftlige kilden om øygruppen er fra da Den romerske republikken seiret over volskerene i 338 f.Kr..
I regjeringstiden til Augustus ble folk oppmuntret til å bosette seg på øyene og folk reiste til Ponza og Ventotene. Romerene brukte disse to øyene som tilfluktssted og til å sette politiske motstanderer i eksil. Omtrent to tusen år senere ble øyene brukt til akkurat det samme av fascistregimet til Benito Mussolini.
De pontinske øyer ble forlatt i middelalderen på grunn av stadige plyndringstokt av sarasenere og sjørøvere. På 1700-tallet koloniserte Kongeriket Napoli øyene på nytt og senere ble de en del av Italia.
I dag gjør mange små vingårder, ville urter og blomster og avsidesliggende strender og grotter øyene til en populær turistdestinasjon.
Mesterligaen 2010/2011
Mesterligaen i fotball for menn 2010/11 var den 56. utgaven av turneringen, som foregikk i perioden 29. juni 2010 til 28. mai 2011. Finalen ble spilt på Wembley Stadium i London, England. FC Barcelona ble mester etter å ha slått Manchester United 3–1 i finalen.
Norge stilte med ett lag, Rosenborg, som kom inn i andre kvalifiseringsrunde. Etter å ha slått nordirske Linfield og svenske AIK henholdsvis 2–0 og 4–0 sammenlagt, røk Rosenborg ut mot København fra Danmark. Sammenlagtstillingen ble 2–2, men København gikk videre på grunn av flere scorede mål på bortebane (bortemålsregelen).
Rangering for Europaspill for 2010-11
Totalt deltok 76 lag. Landene med de sterkeste ligaene fikk tildelt flest plasser etter rangeringen på UEFAs koeffisienttabell for Europaspill for 2010-11:
Første kvalifikasjonsrunde
Disse lagene starter i første kvalifiseringsrunde:
Tredje kvalifikasjonsrunde
Disse lagene starter i tredje kvalifiseringsrunde:
Playoffrunden
Disse lagene starter i playoffrunden:
Kvalifisering
Det vil bli to forskjellige kvalifiseringer. Den ene vil være for klubber som vant ligaen de deltok i, men som ikke er automatisk kvalifisert til gruppespillet. Den andre vil være for lagene som ikke vant ligaen de deltok i og ikke er automatisk kvalifisert til gruppespillet. I de to første kvalfifiseringsrundene er det kun seriemestere fra de nasjonale ligaene som deltar.
Første kvalifiseringsrunde
I første kvalifiseringsrunde deltok fire seriemestere fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 50-53. De to vinnerne over to kamper avanserte til andre kvalifiseringsrunde. Kampene ble trukket 21. juni 2010 og spilt 29.-30. juni og 6.-7. juli.
Andre kvalifiseringsrunde
I andre kvalifiseringsrunde deltok de to vinnerne fra første kvalifiseringsrunde sammen med 32 seriemestere fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 17-49 (unntatt Liechtenstein). Det var totalt 34 lag og de 17 vinnerne over to kamper avanserte til tredje kvalifiseringsrunde. Kampene ble trukket 21. juni og spilt 13.-14. juli og 20.-21. juli.
Tredje kvalifiseringsrunde
Tredje kvalifiseringsrunde var delt i to deler, en del for nasjonale seriemestere og en del for best plasserte lag. Det var totalt 30 lag, 20 i delen for seriemestere og 10 i delen for best plasserte lag. Kampene ble trukket 16. juli 2010, og spilt 27.-28. juli og 3.-4. august.
I delen for seriemestere deltok de 17 vinnerne fra andre kvalifiseringsrunde sammen med tre seriemestere fra de nasjonale ligaene som er rangert fra 14-16. De ti vinnerne over to kamper avanserte til playoffrunden for seriemestere, mens de ti taperne kom inn i Europaligaens playoffrunde.
Playoffrunde
Playoffrunden var delt i to deler, en for nasjonale seriemestere og en for best plasserte lag. Det var totalt 20 lag, 10 i delen for seriemestere og 10 i delen for best plasserte lag. Kampene ble trukket 6. august 2010 og spilt 17.-18. august og 24.-25. august.
I delen for seriemestere deltok de 10 vinnerne fra tredje kvalifisernsrunde for seriemestere. De fem vinnerne over to kamper avanserte til gruppespillet, mens de fem taperne kom inn i Europaligaens gruppespill.
I delen for best plasserte lag deltok de 5 vinnerne fra tredje kvalifiseringsrunde for best plasserte lag, to bronsemedaljevinnere fra de nasjonale ligaene som var rangert som nummer 4 og 5 og tre fjerdeplasslag fra de nasjonale ligaene som var rangert fra 1-3. De fem vinnerne over to kamper avanserte til gruppespillet, mens de fem taperne kom inn i Europaligaens gruppespill.
*FC København videre på bortemålsregelen
Gruppespill
De 32 lagene ble 26. august 2010 i en trekning i Monaco delt inn åtte grupper bestående av fire lag. I hver gruppe spilte alle lagene mot hverandre hjemme og borte. Kampdagene var 14.–15. september, 28.–29. september, 19.–20. oktober, 2.–3. november, 23.–24. november og 7.–8. desember 2010. Gruppevinneren og laget på andreplass gikk videre til åttendedelsfinalene, mens laget på tredjeplass gikk inn i Europaligaen.
Dersom to lag endte på samme poengsum etter at gruppespillet var avsluttet, ble de rangert etter følgende kriterier:
Bursaspor, Hapoel Tel-Aviv, Braga, Tottenham Hotspur, Twente og Žilina debuterte i gruppespillet.
Sluttspill
I Mesterligaens sluttspill, spiller lagene mot hverandre to ganger, hjemme og borte, bortsett fra finalen som spilles på Wembley Stadium i London.
Åttendedelsfinaler
Trekningen av åttendedelsfinalene ble foretatt 17. desember 2010 ved UEFAs hovedkontor i Nyon i Sveits. De første rundene spilles 15., 16., 22. og 23. februar, med returkamper 8., 9., 15. og 16. mars 2011.
Lag 1 ble nr to i sin gruppe og har første hjemmekamp.
*Internationale videre på bortemålsregelen
Semifinaler
Semifinalene ble trukket 18. mars sammen med kvartfinalene og vil bli spilt 26. og 27. april, med returkamper 3. og 4. mai 2011. Vinneren av de to lagene med «♦» møtes i den ene semifinalen, og vinneren av de to lagene med «♦♦» møtes i den andre semifinalen.
Unibuss
Unibuss AS (tidligere AS Sporveisbussene og Nexus Trafikk AS) er et busskonsern som driver rutebusstrafikk i østlandsområdet, og turbusskjøring, ekspressbuss samt flybuss på Østlandet og i Trøndelag. Konsernet opererer 204 busslinjer med 750 busser, og hadde 1 455 ansatte i 2019. Konsernet er det største av Sporveiens datterselskap. Unibuss hadde i 2019 et overskudd på 16,6 millioner kroner etter skatt.
Historie
AS Sporveisbussene ble etablert 23. april 1997 da bussdivisjonen i AS Oslo Sporveier ble omorganisert til å bli et heleid datterselskap. Hovedvirksomheten til selskapet var og er persontrafikk med rutebuss i Oslo. Denne virksomheten ble i 2007 flyttet til Unibuss, som ble opprettet som Nexus Trafikk AS 10. april 2003. Nexus Trafikk ble opprettet som en følge av Oslo kommunes beslutning om å konkurranseutsette all busstrafikk i Oslo innen utgangen av 2006. Det er dette selskapet som har konkurrert på vegne av konsernet om nye bussanbud i Oslo.
Den opprinnelige bussdivisjonen til AS Oslo Sporveier ble etablert i 1927, og den første linjen kom i trafikk 13.november 1927. Siden da er det kommet til en rekke nye linjer med tilsvarende teknologisk utvikling.
Sporveisbussene har kjørt en rekke forskjellige busser siden starten. Det begynte med den norsk-amerikansk-produserte «snutebussen», en 7,75 meter lang buss med 23 sitteplasser, 17 ståplasser og 65 hestekrefter.
Mellom 1947 og 1968 kjørte selskapet en elektrisk drevet trolleybuss i Oslos gater. Den hadde 25 sitteplasser, 50 ståplasser og en effekt på 90kW.
Bussen ble raskt avløst av konvensjonelle busser, før man på begynnelsen av 80-tallet tok i bruk den første leddbussen. Den var 17,75 meter lang og ble innført på grunn av befolkningsveksten og det økte transportbehovet. Derfor kom det godt med at den hadde 50 sitteplasser og 67 ståplasser.
Leddbuss-stammen ble betydelig utvidet med innkjøpet av 80 nye busser som ble satt i trafikk på sentrumslinjene i Oslo i april 2017. Disse bussene er 18,75 meter lange, har 46 sitteplasser, 90 ståplasser og 369 hestekrefter.
Unibuss testet i 2017 to elektriske busser fra Solaris på linje 74 mellom Mortensrud og Vika. Bussene var 12 meter lange og skulle lades opp med 300 kilowatts pantografer på endestoppene. Disse stasjonene var seks ganger så kraftige som vanlige elbil-ladestasjoner og skulle sørge for at bussene var fulladet og klare for avgang i løpet av fem til åtte minutter. I 2019 satte Unibuss 42 elektriske busser fra nederlandske VDL i drift i Oslo, og bestilte ytterligere 23.
Turbiler
Arctic Express representerer ekspressbussatsingen til blant annet det oppkjøpte Arctic Express og inkluderer flybussene til flyplassene Sandefjord lufthavn, Torp og samt, siden 2010, Trondheim lufthavn, Værnes foruten Lavprisekspressen.
Ove Christian Owe (skuespiller)
Ove Christian Owe (født 26. januar 1965 på Eidsvoll) er en norsk skuespiller. Owe har blant annet spilt i TV-seriene Offshore, Hotel Cæsar og Kodenavn Hunter. Owe debuterte i 1990 på Trøndelag Teater, mens han filmdebuterte i Det perfekte mord i 1992. Owe var programleder for Muldvarpen på TVNorge fra 2001 til 2002.
Unibuss
Korrupsjonssaken
I september 2011 ble det tatt ut siktelse for korrupsjon mot to sentrale personer i ledelsen til Unibuss. Utgangspunktet for korrupsjonssaken var en rettsprosess mot den tyske bussprodusenten MAN, som hadde betalt ut bestikkelser, blant annet til ansatte i Unibuss, i den hensikt å tilegne seg kontrakter på leveranse av bussmateriell. Etter at politiet startet sin etterforskning økte «Unibuss-saken» stadig i omfang. I alt var per januar 2012 tilsammen 13 personer blitt siktet, deriblant administrerende direktør i Unibuss som ble avskjediget.
På samme tid foregikk det en anbudskonkurranse om busstjenester i Oslo vest. I alt seks tilbydere var prekvalifisert til konkurransen. Unibuss ble i kjølvannet av korrupsjonsavsløringene avvist med hjemmel i anskaffelsesforskriften § 20-12. Denne bestemmelsen gir oppdragsgiver adgang til å avvise et tilbud fra en leverandør som «i sitt yrke har gjort seg skyldig i alvorlige forsømmelser mot faglige og etiske krav i vedkommende bransje». Ruter vurderte det slik at Unibuss hadde «begått alvorlige forsømmelser mot faglige og bransjeetiske krav av en karakter som er relevant for anskaffelsen av busstjenester Oslo vest». Ruter påpekte også at selskapet er underlagt regelverk om offentlige anskaffelser, og derfor konsekvent må følge regelverket for å sikre likebehandling av tilbyderne. I samråd med ekstern advokat ble det ansett riktig å avvise Unibuss. Avvisningen ble også behandlet av styret i Ruter og tiltrådt 14. november 2011.
Anbudet ble til slutt tildelt Nobina Norge 9. januar 2012. Dagen etter pågrepet Økokrim en av Ruters ansatte som jobbet direkte med anbudsprosessen. , Tildelingen av anbudet ble påklaget av flere av søkerne, men alle er avvist.
I 2016 dømte Borgarting lagmannsrett den tidligere tekniske sjefen til 5 år fengsel, to tidligere innkjøpsansvarlige til 4 år og 9 måneder, og 4 år fengsel. Oslo tingrett hadde allerede i 2014 dømt datidens Unibussjef til 3,5 år fengsel, og to andre til henholdsvis 4 år og 9 måneder fengsel.
Organisering
Virksomheten har vært gjennom flere omorganiseringer. I 2006 ble selskapet omorganisert til en konsernmodell der Sporveisbussene ble morselskap med tre datterselskap. Datterselskapene ble gitt nye navn 31. juli 2007:
Sporveisbussene ble innfusjonert i Unibuss 1. januar 2009 som ble det nye morselskapet i busskonsernet.
Virksomhet
Unibuss driver rutebusskjøring i Oslo og Akershus med utgangspunkt i anbudskontrakter fra Ruter (tidl. Oslo Sporveier og Stor-Oslo Lokaltrafikk), samt i Vestfold og Oppland. Unibuss' datterselskap Unibuss Tur AS og Unibuss Ekspress AS driver henholdsvis turbusskjøring og flybuss (OSL-Ekspressen, Torp-Ekspressen og Værnes-Ekspressen) og ekspressbuss (Lavprisekspressen).
Unibuss' rutebusskjøring i Oslo og Akershus utgjør den største delen av virksomheten i konsernet og har fra 30. mars 2008, da all busstransport i Oslo ble anbudsutsatt, hatt kontrakter som tilsvarer 60 prosent av all busstrafikk i Oslo.
Konsernets hovedkontor ligger i Schweigaards gate 16 i Oslo samt ( Rosenholm ) Slemmestad i Buskerud, Nannestad, Fjellhamar i Lørenskog, og i Tønsberg i Vestfold og Lillehammer i Oppland.
Herman Hebler
Herman Hebler (født 23. september 1911 i Fredrikstad, død 21. august 2007) var en norsk grafiker, bosatt i Fredrikstad. Hebler deltok på mange viktige internasjonale grafikkbiennaler og -triennaler, og ble tildelt en rekke priser i inn- og utland.
Unibuss
Virksomhet
Unibuss disponerer tilsammen 750 busser, fordelt på vanlige singelbusser, 15 meters busser og leddbusser.
Herman Hebler
Hebler ble utdannet ved Kunsthochschule Essen i Tyskland (1937–39) og Bjarne Engebrets maleskole i Oslo (1947–48). Gjennombruddet som grafiker fikk han i 1957 og 1958, da han mottok priser ved Riverside Museum i New York. Hebler fikk også Fredrikstad bys ærespris, Norske Grafikeres jubileumspris, Ulrik Henriksens ærespris, Rune Brynstads minnestipend med mere. I tillegg ble han utnevnt til æresborger i Bitola i Makedonia.
Unibuss
Virksomhet
I 2016 hadde Unibuss 1,800 ansatte, hvorav 1,500 sjåfører. Siden 2003 har selskapet kjørt med overskudd og uten offentlige tilskudd.
Herman Hebler
Hebler er representert i Nasjonalgalleriet, Museet for samtidskunst, Norsk kulturråd, Oslo kommunes kunstsamlinger, Fredrikstad museum, samt ved Victoria and Albert Museum i London, Kunsthalle Bremen, Albertina Museum i Wien og en rekke andre museer og samlinger i utlandet.
Unibuss
Kritikk av omorganisering
Overføringen av virksomhet fra AS Sporveisbussene til Unibuss AS (tidl. Nexus Trafikk AS) har blitt kritisert av Erling Folkvord i bystyret blant annet fordi de ansatte i det nye selskapet har dårligere pensjonsavtale enn i morselskapet.
Herman Hebler
Herman Heblers billeduttrykk har mange likhetstrekk med 1960-årenes minimalisme, og hans bilder kan karakteriseres som avantgarde. De består av geometriens grunnformer som sirkelen, kvadratet eller trekanten. Silketrykkenes rene flater og skarpskårne linjer er karakteristiske for hans arbeider. Herman Hebler var banebrytende både innen utviklingen av silketrykket og av sitt særegne formspråk. Han er en respektert og anerkjent internasjonal kunstner, og han ble raskere anerkjent i utlandet enn i Norge.
Herman Hebler var sammen med Fredrikstad Kunstforening initiativtaker til den Norske Internasjonale Grafikk Triennale i Fredrikstad, og er æresmedlem i foreningen Norske Grafikere.
Ranil Wickremesinghe
Ranil Wickremesinghe (singalesisk:රනිල් වික්‍රමසිංහ, tamil:ரணில் விக்கிரமசிங்க; født 24. mars 1949, er en srilankisk politiker som pr. mai 2022 var landets statsminister. Han har representert Det forente nasjonale parti i parlamentet siden 1994. Han overtok som statsminister 12. mai 2022 etter at Mahinda Rajapaksa trakk seg tre dager tidligere. Før dette har Wickremesinghe vært statsminister i fire perioder, fra 1993 til 1994, fra 2001 til 2004, fra 2015 til 2018 og fra 2018 til 2019. Han var også opposisjonsleder i periodene fra 1994 til 2001 og fra 2004 til 2015. Den 15. juli 2022 ble han tatt i ed som Sri Lankas fungerende president etter at den valgte presidenten Gotabaya Rajapaksa hadde forlatt landet etter at det oppsto opptøyer. Den 20. juli 2022 valgte Parlamentet han til president for resten av Rajapaksas opprinnelige presidentperiode, fram til 2024.
Erasmo Salemme
Han representerte Italia under Sommer-OL 1976 i Montréal, hvor han ble nummer 8.
Liste over presidentene for det tyske Forbundsrådet
Presidenten for Forbundsrådet er leder for overhuset i Tysklands parlament.
Díðrikur í Kárastovu
Díðrikur í Kárastovu, også kalt Díðrikur á Skarvanesi, (født 25. juli 1802 på Stóra Dímun, død 8. oktober 1865) var en færøysk kunstmaler.
Han ble født på den svært isolerte øya Stóra Dímun, og bodde senere på Skarvanes. Han var selvlært som maler, men dro på en studiereise til København i 1828. Han malte Færøyenes eldste, kjente maleri, 18 fugler. Bare fem av verkene hans er bevart. Verkene står på permanent utstilling ved Listasavn Føroya i Tórshavn.
Musikkåret 1855
Musikkåret 1855 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1855.
Den lange depresjonen
Den lange depresjonen var en verdensomfattende økonomisk nedgangstid som begynte i 1873 og mens den i USA anses som over i 1879 så varte den lenger i Storbritannia. Den ble utløst av finanskrisen i 1873.
Dyschiriodes aeneus
Dyschiriodes aeneus er en av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Utbredelse
Dyschiriodes aeneus finnes i hele Europa. Den er utbredt østover i Asia.
Utseende
Dyschiriodes aeneus har en litt sylindrisk form på kroppen, med en metallisk glans, i motsetning til de like artene i slekten Clivina som har en matt farge (ikke metallisk). Mange av artene i denne slekten er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme. Brystskjoldet (pronotum) er avskilt fra dekkvingene av en tydelig innsnøring (hals). Antennens tredje ledd er kortere enn andre leddet.
Levevis
Dyschiriodes aeneus finnes på steder med sand, blant annet langs innsjøer og vassdrag. De lever som predatore på mindre dyr.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Giorgio Goldoni
Han representerte Italia under Sommer-OL 1976 i Montréal, hvor han ble nummer 8.
Heinrich Jacob Goldschmidt
Heinrich Jacob Goldschmidt (født 4. desember 1857 i Praha, død 20. september 1937 i Oslo) var en prisbelønt østerrikskfødt norsk kjemiker.
Familie
Heinrich Goldschmidt var sønn av fabrikant Salomon Goldschmidt (1823-1902) og Julie von Portheim. Han giftet seg i 1887 med Amelie Kochne (1864-1929). Deres sønn Victor Moritz Goldschmidt ble professor ved Universitetet i Oslo i likhet med sin far. Goldschmidt gikk med pensjon i 1929 samme år som han ble enkemann. Sønnen Victor var da professor i Göttingen. De flyttet dit sammen, tok med seg den norske husholdersken og kjøpte hus. Etter tiltagende antisemittisme etter Hitlers maktovertakelse i 1933 forlot de Tyskland i 1935 og reiste tilbake til Norge. Emigranter fikk bare ta med seg 10 mark ut av landet. I 1942 skulle Victor deporteres til Auschwitz sammen med de andre norske jødene og ble uventet sluppet fri da han var på vei om bord i DS «Donau». Han flyktet deretter til Sverige.
Akademisk karriere
Etter doktorgraden i 1881 på avhandlingen Über die Darstellung und Oxydation der Sebacinsäure sowie über einige neue Derivate der Glutarsäure var han professor i Zürich, Amsterdam og Heidelberg. I 1901 kom han til Kjemisk institutt (UiO) for å overta professoratet i  kjemi etter Peter Waage, hvori David Hercules Tornøe hadde sittet midlertidig fra 1899. Hans sønn Victor Goldschmidt (1888–1947) var også kjemiprofessor samme sted 1914–29.
Odd Hassel var elev av Goldschmidt. Både far og sønn Goldschmidt hadde stor betydning for Hassel.
Heinrich pensjonerte seg i 1929 og Ellen Gleditsch overtok professoratet. Han flyttet med sønnen til Göttingen hvor de bodde til 1935 da de returnerte til Norge.
Olav Smidsrød
Olav Åsmund Smidsrød (født 9. november 1936 i Tønsberg, død 29. januar 2017 i Trondheim) var en norsk kjemiker utdannet ved NTH (NTNU). Smidsrød var siv. ing fra 1961, dr. techn fra 1971 og professor fra 1977. Han var kjent for sitt arbeid med biopolymerer og alginater og var en av tolv norske forskere som har oppnådd internasjonal anerkjennelse gjennom omfattende sitering i vitenskapelige arbeider.
Eros (andre betydninger)
Eros (gresk: Ἔρως; svarer til latinsk: Amor) skrevet med stor forbokstav kan vise til eros skrevet med liten forbokstav henviser til
Olav Smidsrød
Smidsrød var mest kjent for sine bidrag til forståelsen av biopolymerene alginat og kitosan. Hen var dessuten en av få forskere som har klart å bringe resultater fra grunnforskning videre til vellykket anvendt forskning og industriell virksomhet.
I 1992 mottok han NAVFs pris for fremragende forskning. Han fikk Norsk Kjemisk Selskaps Guldberg og Waage-medalje og ble tildelt Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning i 2000. Han mottok Norske sivilingeniørers forenings forskningspris i 2003. Samme år ble han utnevnt til Ridder av 1. klasse i Den Kongelige Norske St. Olavs Orden for sin forskning innen biopolymerer. I 2008 ble han tildelt Gunnerusmedaljen.
František Vaňák
František Vaňák (født 28. juni 1916 i Hvozd u Konice i Böhmen i Østerrike-Ungarn, død den 14. september 1991 i Město Albrechtice i Mähren-Schlesien i Tsjekkia) var en tsjekkisk katolsk prelat og erkebiskop av Olomouc.
Bakgrunn
Etter at han ble uteksaminert fra erkebiskopens grammatikkskole i Kremsier, studerte František Vaňák teologi ved Olomoucs presteseminar.
Prest
Han ble ordinert til prest i 1941. Deretter virket han i mange år som sogneprest i Rýmařov.
Etter erkebiskop Josef Karel Matochas død (han hadde vært fengslet siden 1950), utnevnte Den hellige stol ham som hans etterfølger i 1961, men dette ble blokkert av de kommunistiske herskerne i det som da var Tsjekkoslovakia.
Titulærbiskop
Til slutt, 26. juli 1989, utnevnte pave Johannes Paul II ham til apostolisk administrator og til hjelpebiskop i Olomouc og samtidig titulærbiskop av Assuras. Han ble bispeviet 26. august 1989 av den daværende hjelpebiskop i Praha og senere biskop av Budweis, Antonín Liška. Medkonsekratorer var den apostoliske nuntius i Polen, Francesco Colasuonno, og erkebiskop Ján Sokol av Trnava.
Erkebiskop av Olomouc
Kort tid senere, etter den politiske omveltningen, ble han utnevnt til erkebiskop av Olomouc.
I løpet av sin korte periode i dette embede engasjerte erkebiskop František Vaňák for fornyelse av det religiøse liv i erkebispedømmet. Hans omsorg favnet blant annet fremme av religiøse institusjoner og kirkelige utdanningsinstitusjoner. I 1991 lyktes han med å reetablere Olomoucs presteseminar og erkebiskopens grammatikkskole i Kremsier, som er gjennomsyret av en lang tradisjon.
Erkebiskop František Vaňák døde den den 14. september 1991, og ble gravlagt i Svatý Hostýn-klosteret.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Mario Mattioli
Mario Mattioli (født 1. januar 1945, død 30. mai 2003) er en italiensk volleyballspiller.
Oivisfjellet
Oivisfjellet (sørsamisk: Eevesåejjie) er et fjell i Lierne kommune i Trøndelag. Det ligger like ved riksgrensa mot Sverige. Fjellet har en høyde på 1 284 meter over havet og er det 13. høyeste fjellet i Nord-Trøndelag av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Anny Ondra
Anny Ondra, egentlig Anna Sophie Ondráková, gift Anny Schmeling (født 15. mai 1902 i Tarnów, Galizia, Østerrike-Ungarn, død 28. februar 1987 i Dierstorf-Heide, Niedersachsen) var en tsjekkisk-tysk skuespillerinne.
Vjekoslav Bevanda
Vjekoslav Bevanda (født 13. mai 1956 i Mostar) er en bosnisk politiker for det bosnisk-kroatiske partiet Hrvatska demokratska zajednica Bosne i Hercegovine (HDZ BiH). Bevanda var formann for ministerrådet statsminister i Bosnia-Hercegovina fra 2012 til 2015. Han tiltrådte statsministerposisjonen 12. januar 2012.
Bevanda ble i 1979 utdannet økonom. Han arbeidet deretter fly- og våpenprodusentfirmaet Soko i Mostar, men gikk i 1990 over i banksektoren, der han har vært aktiv både i Mostar, Zagreb, Split og Sarajevo. Fra 2007 til 2010 var Bevanda finansminister i Føderasjonen Bosnia-Hercegovina.
Juventus’ resultater
Juventus' resultater sesong for sesong, fra og med sesongen 1987/88.
M*A*S*H sesong 8
Noter
<references group='lower-alpha'/>
Sedandagen
Sedandagen var en minnedag som ble feiret årlig den 2. september i det tyske keiserrike (1871–1918) til minne om den avgjørende seieren over Napoleon III i slaget ved Sedan under den fransk-prøyssiske krig, der den franske keiseren kom i prøyssisk fangenskap.
Ønsket om en tysk nasjonaldag
Etter den tyske riksgrunnleggelsen i Versailles i 1871 var det mange som ønsket en felles nasjonaldag i riket, og det var nærliggende å velge datoen for riksgrunnleggelsen i Versailles, 18. januar.
Allerede våren 1871 rettet en rekke prominente personer fra protestantisk-kirkelige og liberale kretser en henvendelse til keiseren, men en bønn om at han skulle bestemme en dag som kunne feires til minne om riksgrunnleggelsen. Keiseren avviste imidlertid å fastsette 18. januar som tysk nasjonaldag, fordi 18. januar også var datoen for den første prøyssiske kongekroningen i 1701 i Königsberg, og dette skulle ikke komme i skyggen av en tysk nasjonaldag.
Mange håpet at minnet om begivenhetene i 1871 ville holdes levende gjennom spontan feiring i befolkningen, slik det var tilfelle med feiringen av folkeslaget ved Leipzig.
I juni 1872 gjorde den westfalske presten Friedrich Wilhelm Bodelschwingh et nytt forsøk på å få innført en nasjonaldag, og foreslo 2. september, dagen for Napoleon IIIs nederlag, som var så nært forbundet med grunnleggelsen av keiserriket.
Frem mot 1873 ble det uoffisielt feiret både 18. januar til minne om riksgrunnleggelsen, 10. mai til minne om freden i Frankfurt og 2. september til minne om seieren i Sedan. Fra 1873 bestemte det prøyssiske kulturministeriet at Sedandagen skulle markeres på prøyssiske skoler og universiteter, og dagen fikk etterhvert karakter av offisiell minnedag for samlingskrigen.