cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dansk-norsk slavehandel
Slaveskipene
Det første kjente dansk-norske skip som fraktet slaver fra Gullkysten til Karibia for kompaniet tilhørte handelsmannen Jørgen Thor Møhlen i Bergen. Det var skipet «Cornelia» som ankom St. Thomas i 1674 med 103 slaver.
Mange av de danske slaveskipene fikk navn etter kompaniets handelsfortene på Gullkysten, bl.a. Christiansborg.
Slaveskipet SS «Fredensborg» forliste 1. desember 1768 ved Arendal i Norge etter nesten å ha fullført en reise i trekanthandelen. Straks etter forliset ble et nytt skip med samme mål og samme navn bygget til selskapet.
Et av slaveskipene i 1790-årene var oppkalt etter danskenes mektigste samarbeidspartnere, kongen for ashantifolket. Kongen af Assianthe het skipet som var bygget i Finland. Skipet ble solgt til en reder i Arendal etter at slavehandelen ble forbudt i Danmark fra 1802.
De danske slaveskipene kjøpte slaver fra kompaniets egne handelsfort, men de kunne også kjøpe fra fort som tilhørte andre land.
Slavetransporten over havet
Seilasen over Atlanterhavet med slavene var den vanskeligste del av trekantreisen. Overfarten ble gjort tett på ekvator, hvor det ofte er vindstille. Havstrømmen fra øst mot vest var ofte det eneste som bidro til fremdrift, og reisen over havet kunne ta et par måneder.
De danske skipene forberedte seg før avreisen fra København. Med seg hadde de fotjern, mat (hestebønner) og nytelsesmidler som brennevin, tobakk og krittpiper. Dessuten ble det kjøpt proviant på Gullkysten. Å skaffe godt og tilstrekkelig drikkevann var ofte vanskelig, og skipene fra Gullkysten tok ofte en omvei lengre østpå for å skaffe vann.
Skipet måtte tilpasses transport av slaver. Lasterommet ble forsynt med brisker, så slavene kunne ligge i to lag langs skutesiden. Lasterommet var inndelt i fire, for jenter, gutter, menn og kvinner. Kvinnelige slaver lå nærmest mannskapets rom. Det gjaldt å utnytte plassen.
Forreste del av dekket var lufteplass for slavene. Tvers over skipsdekket ble det montert en palisade med gangbro og våpen, så akterskipet (hvor kisten med skytevåpen sto) om nødvendig kunne forsvares. Små kanoner kunne beskyte slavedekket – ikke med kanonkuler, men med poser fylt med tørre erter. Det ble montert et høyt rekkverk langs skutesiden for at slavene ikke skulle ha mulighet til å hoppe overbord. Kvinnene hadde egen latrine som hang utenfor skutesiden, mens mennene hadde tønner inne i rommet. Over dekkslugarene ble ventilasjonsrør av seilduk hengt opp for å forsyne de sammenstuete menneskene med luft. Denne metoden skal være en dansk oppfinnelse.
Et begrenset antall slaver ble tatt opp på dekket av gangen, for å lufte seg, bevege seg og for å spise. Det ble også delt ut rasjoner med brennevin og tobakk. Her var også byssen, hvor de kvinnelige slavene stod for matlagingen. Av sikkerhetshensyn var de mannlige slavene lenket sammen to og to med et fotjern som ikke kunne åpnes uten bruk av verktøy. Kvinnene kunne bevege seg mer fritt omkring på skipet.
Hvor mange slaver som skulle tas ombord, og hvor tett de skulle stues, var et spørsmål den enkelte slaveskipper måtte ta stilling til fra gang til gang. Hvis man stuet tett nok kunne flere slaver selges, men da ble det også større fare for at vann og proviant ikke strakk til for hele overfarten dersom denne tok lang tid. Om nøden ble stor kunne man bli nødt til å kaste friske slaver overbord for at resten skulle kunne overleve.
På en gjennomsnittstur døde ca. 10 % av slavene i løpet av overfarten, dels av sykdom, dels av mistrivsel. De døde slavene ble kastet overbord.
Det er flere eksempler på at slavene gjorde opprør på overfarten, også på danske slaveskip. Ombord på «Fredensborg» ble et opprør planlagt, men det ble avslørt av slaver fra et annet folk. En strategi for å avsløre opprør var å anbringe mennesker fra forskjellige afrikanske folkeslag i slavelasten - da de ofte ikke stolte på hverandre. Det finnes ingen kjente eksempler på at slavene klarte å frigjøre seg ved å seile skipet tilbake til Afrika.
Slaveauksjoner
Ved ankomst ble slavene vanligvis solgt på auksjon i Det Guineiske Kompagnis handelshus. Kompaniets protokoller er bevart. Slavene ble vanligvis fordelt mellom de forskjellige plantasjeeierne, og oftest ble barna og de syke slavene solgt til sist. Om en plantasjeeier fortelles det at han drev sin plantasje med barneslaver.
Plantasjeeierne undersøkte hver enkelt slave grundig før handelen ble gjennomført. På grunn av smittefaren ville de ikke ha syke slaver på sin plantasje.
Slaver i danske kolonier
I 1791 var det registrert 27 608 slaver i Dansk Vestindia, men de offisielle tallene er sannsynligvis for lave. Plantasjeeierne måtte betale en fast sum i skatt pr. slave, og tallet er hentet fra skattelistene. Guvernør Erich Bredal klaget over at der var mange skattesnytere, og at disse skjulte slavene i skogen når det var slavetelling.
Slavene bodde under dårlige forhold, ble tvunget til hardt arbeid og var nesten uten rettigheter. Slaveeierne kunne behandle slavene stort sett som de ønsket, men slavene var også en kostbar investering, som man ikke ønsket skulle gå tapt.
Slavene i Dansk Vestindia kan inndeles i fire kategorier.
Slavenes kår
Guvernør Philip Gardelin etablerte i 1733 en Slave-Kode, en forordning, for å håndheve lydighet blant slavene. Forholdet mellom antall slaver og frie i koloniene var nesten 10 til 1, og faren for slaveopprør var alltid til stede. Harde straffer for små forseelser var virkemiddelet plantasjeeierne og guvernøren brukte for å hindre opprør. Guvernørens forordninger sa blant annet at en slave som flyktet skulle få hugget av foten. En slave som oppfordret andre til å rømme skulle knipes med glødende jern, og deretter henrettes. Men slaver var kostbare i anskaffelse, og plantasjeeierne trengte arbeidskraft. Straffer som reduserte slavenes arbeidskraft ble derfor ansett som et onde.
Plantasjeeierne
Plantasjeeierne tjente store formuer på denne tiden. Schimmelmann-familien stod i en særstilling, og ble på 1700-tallet Danmarks rikeste familie på grunn av sukkerhandelen fra Vestindia. Familien dominerte det økonomiske livet i Danmark. Heinrich Carl von Schimmelmann var finansminister i Danmark-Norge 1768-1782, og hans sønn Ernst Heinrich von Schimmelmann fra 1784.
Slaver i Danmark-Norge
Velstående fyrster og kjøpmenn i europeiske byer kunne i 1700-tallet ha en farget tjener, gjerne en pasje (en ung gutt). Både Norges stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve, grev Ernst Heinrich von Schimmelmann samt generalpostmesterinne Dorothea Krag er portrettert sammen med små fargede gutter. Pasjen var et av datidens statussymboler.
Også i rikets provinsbyer kunne kjøpmenn ha fargede tjenere, som Herlofsen i Arendal i Norge. Slaven Adam kom fra St. Croix til Arendal 12 år gammel i 1778, om bord på et av Herlofsens skip. Han rømte fra sin herre, men vendte tilbake. Adam ble likevel stilt for retten. Dommeren konkluderte at slaveri var ukjent i Norge, og at Adam skulle frigis.
Også kammerherre Bernt Anker i Christiania hadde en afrikansk tjener ved navn Soliman. Han ble i 1786 døpt i Slottskirken på Akershus slott og gitt navnet Christian. Ifølge en samtidig avisomtale var han Bernt Ankers «eiendom». Denne «Svarte-Kristian» skal være avbildet på Carl Vogts veggmaleri fra ca. 1817 i spisestuen på Bogstad gård, «St. Hansfest på Bærums Verk».
Slavene som ble overført til Europa var født og oppvokst på plantasjene i Karibia og hadde ikke selv opplevd annet enn livet som slave. De hadde en fortid som husslaver før de ble solgt eller sendt til Europa.
Hans Jonathan og Peter Samuel var to slaver som kom til København fra Karibia. Den ene arbeidet hos Henriette Schimmelmann, den andre hos plantasjeeieren Isaak Benner. Begge rømte og meldte seg som frivillige til flåten under slaget på Københavns red i 1801. Etter tapper innsats søkte de Frederik VI om ansettelse ved flåten. Eierne protesterte, og kronprinsen konkluderte med at han ikke kjente til slavehold på dansk jord, men at «tyende» eller tjenestefolk skulle adlyde sitt herskap og derfor ikke rømme. Med den begrunnelsen ble de dømt til å bli returnert til slavearbeid på de karibiske kaffeplantasjene. Hans Jonathan rømte til Island, hvor han i dag har mange etterkommere.
Forbud mot slavehandel
Abolisjonistbevegelsen i Storbritannia og USA arbeidet for opphevelse av slaveri og slavehandel på slutten av 1700-tallet. Zongmassakren var en veldokumentert hendelse som illustrerte slavehandelens grusomhet og umenneskelighet. Denne saken var sikkert godt kjent også i Danmark, det første land i verden som vedtok en lov som forbød handel med slaver. Loven som ble vedtatt var nærmest en ordrett oversettelse av et britisk lovforslag. Det britiske forslaget ble vedtatt 17 dager senere.
Lovforslaget som ble vedtatt i 1792 trådte først i kraft i 1803. Som finansminister Schimmelmann sa, var det viktigste at det var tilstrekkelig med arbeidskraft på plantasjene. Slavene skulle fra da av gis bedre leveforhold og tillatelse til å leve sammen under ekteskapslignende forhold, så de ble en selvrekrutterende stand. Det ble derfor vedtatt en overgangsperiode på hele ti år. I løpet av denne tiden var det stor vekst i den danske slavehandelen. Tidligere hadde de fleste slavene som ble transportert over havet vært mannlige, fordi man trengte arbeidskraft til hardt fysisk arbeid, mens reproduksjon av nye slaver nå ble en nødvendighet. Det ble derfor viktig å få tilstrekkelig mange kvinnelige slaver på plass i de karibiske koloniene. Etter at forbudet mot transatlantisk slavehandel trådte i kraft i 1803, var det fortsatt tillatt å handle med slaver innad i Dansk Vestindia.
Slaveriet oppheves
I 1847 ble det utstedt en kongelig forordning som bestemte at barn født av slaver skulle være frie og slaveriet skulle opphøre helt etter en overgangsperiode på 12 år. Slaveriet ble imidlertid forbudt i 1848. Guvernør Peter von Scholten avskaffet slaveriet på St. Croix i forbindelse med et slaveopprør i byen Frederiksted. Guvernør von Scholten kunngjorde på eget initiativ at slavene var frie fra 3. juli 1848.
Gunhild Hoffmeister
Gunhild Hoffmeister (født 6. juli 1944) er en tysk friidrettsutøver.
Hun representerte Øst-Tyskland under Sommer-OL 1972, hvor hun tok bronse på 800 meter og sølv på 1500 meter. Under Sommer-OL 1976 tok hun sølv på 1500 meter.
Simeon ten Holt
Simeon ten Holt (født 24. januar 1923, død 25. november 2012) var en samtidskomponist fra Nederland.
Grégoire Delacourt
Grégoire Delacourt (født 26. juli 1960) er en fransk forfatter.
Simeon ten Holt
Ten Holt var født i Bergen i Noord-Holland i Nederland, og studerte med Jakob van Domselaer. Etter hvert utviklet han en høyst personlig, minimalistisk komposisjonsstil. Van Domselaers innflytelse på ten Holts musikalske filosofi var betydningsfull. Den yngre komponisten plukket opp van Domselaers interesse for sammenhengen mellom musikk og kunst, for musikkens forhold til matematikk, og bruken av pianoet som hovedinstrument.
Grégoire Delacourt
Liv og virke
Delacourt har bakgrunn i reklamebransjen og i 2004 startet han og hans kone eget reklamebyrå: Quelle Belle Journée.
Simeon ten Holt
Ten Holt brukte stort sett konsonant, tonalt materiale. Mange av arbeidene hans er for piano eller ensembler med flere pianoer. Hans mest kjente verk er Canto Ostinato, skrevet i 1976. Det er et av de mest kjente verkene i moderne, nederlandsk musikkhistorie.
Ten Holt døde 25. november 2012 i Alkmaar i Nederland. Han ble 89 år gammel.
Grégoire Delacourt
Liv og virke
Hans andre roman, La liste de mes envies, kom ut 2012 og solgte også svært mye i Frankrike. En tredje rom utkom i 2013, La première chose qu'on regarde. Denne trakk forfatteren og forlaget inn i en juridisk tvist ettersom den amerikanske skuespilleren Scarlett Johansson figurerer i boken. I fortellingen møter en mekanikeren en kvinne som han, romanfiguren, tror først er Scarlett Johansson ettersom kvinnen tilsynelatende ser ut som henne. Senere forstår han kvinnen er en annen, kalt for Jeanine Foucaprez. I juli 2014 ble det klart at Johansson fikk medhold i søksmålet mot forfatteren og forlaget, og ble tilkjent erstatning på 2500 euro, rundt 21 000 kroner, for tort og svie, noe som var langt mindre enn det opprinnelige kravet 50 000 euro. Johanssons advokat prøvde også å få stoppet videre oversettelser av boken, men noe de ikke fikk medhold.
AFI’s 10 Top 10
AFI's 10 Top 10 er en samling av kåringer som hedrer de ti viktigste spillefilmene fra USA i ti ulike filmsjangre. Listene ble laget av det amerikanske filminstituttet (The American Film Institute – AFI) og stemt fram i en undersøkelse blant 1500 filmkritikere, filmhistorikere og fagfolk fra filmbransjen. AFI lanserte en liste med åtte kriterier som de stemmeberettigede måtte ta hensyn til når de skulle stemme. AFI hadde i tillegg formulert egne definisjoner for de ti sjangrene som er med på listen. Det var til sammen 500 nominerte filmer, 50 per sjanger.
Listene ble presentert 17. juni 2008 av det amerikanske filminstituttet i CBS-sendingen AFI's 10 Top 10: America's 10 Greatest Films in 10 Classic Genres. TV-sendingen var produsert av Dann Netter og regissert av Gary Smith. Ti forskjellige skuespillere var programledere for hver sin sjanger: Jessica Alba (romantisk komedie), Sean Astin (fantasy), Gabriel Byrne (mysterie), Kirk Douglas (storfilm), Clint Eastwood (western), Cuba Gooding jr. (sportsfilm), Jennifer Love Hewitt (animasjon), Quentin Tarantino (gangsterfilm), Sigourney Weaver (science fiction) og James Woods (rettsdrama). AFI's 10 Top 10 er per 2023 den siste av instituttets filmlister.
Animasjonsfilmer
Ifølge AFI er animasjonsfilmen en sjanger hvor bildene er tegnet for hånd eller digitalt animert, og hvor rollefigurene er dubbet av skuespillere.
Fantasyfilmer
Ifølge AFI er fantasyfilmen en sjanger hvor rollefigurene lever i et forestilt univers og/eller opplever situasjoner som ikke er mulige i den virkelige verden.
Gangsterfilmer
Ifølge AFI er gangsterfilmen en sjanger som skildrer organisert kriminalitet eller egenrådige kriminelle i en moderne setting.
Mysteriefilmer
Ifølge AFI er mysteriefilmen en sjanger hvor oppklaringen av en forbrytelse står sentralt.
Rettsdrama
Ifølge AFI er rettsdramaet en sjanger hvor en rettssak har en avgjørende rolle i handlingen.
Romantiske komedier
Ifølge AFI er den romantiske komedien en sjanger hvor utviklingen av et romantisk forhold fører til komiske situasjoner.
Science fiction
Ifølge AFI er science fiction-filmen en sjanger som kombinerer det vitenskapelige eller teknologiske aspektet med det spekulative.
Sportsfilmer
Ifølge AFI er sportsfilmen en sjanger hvor hovedfigurene deltar i sport eller andre konkurranseidretter.
Storfilmer
Ifølge AFI er storfilmen en sjanger med omfattende produksjoner som gjengir historiske hendelser.
Westernfilmer
Ifølge AFI er westernfilmen en sjanger med filmer som utspiller seg i den amerikanske vesten og som skildrer kampen om det nye grenselandet.
HMNZS «Te Mana» (F111)
HMNZS «Te Mana» (F 111) er en fregatt av Anzac-klassen i tjeneste i Royal New Zealand Navy. Kjølstrekking fant sted 18. mai 1996, sjøsetting skjedde 10. mai 1997 og kommandoheis fant sted 10. desember 1999. Skipet har en lengde på 118 meter, bredde på 15 meter, dypgang på 4 meter og deplasement på 3 600 tonn. Mannskapet består av 25 offiserer og 153 matroser.
I 2003, 2004 og 2013–2014 var «Te Mana» på oppdrag i Arabiahavet. I 2005 ble «Te Mana» det første newzealandske krigsskip til å besøke en russisk havn, Vladivostok.
PGA Championship 2018
PGA Championship 2018 ble arrangert i Town and Country, Missouri i USA i 2018.
Martin Fagelund
Martin Fagelund (født 11. august 1995) er en norsk friidrettsutøver som representerer IF Sturla.
Han vant 3 NM-gull i høyde uten tilløp i perioden 2014–2017.
Franz Anton von Sporck
Franz Anton Reichsgraf von Sporck (1662–1738]) var en betydelig mesén og forlegger fra Böhmen.
Liv og virke
Sporck var svært musikkinteressert. Under et besøk i Versailles i 1682 ble han kjent med valthornet og tilbake i Böhmen arbeidet han for å utbre kjennskapet til dette instrumentet. Snart produserte instrumentbyggere i Nürnberg valthorn. Han finansierte lenge en permanent operascene med et ensemble som overveiende besto av italienske musikere. Flere av Antonio Vivaldis operaer ble uroppført av dette ensemblet, eksempelvis Argippo.
Greven var en liberal og åpen sjel som i sine senere år søkte til Leipzig, den gang et fritt sted kjent for sine litterater og et offentlig musikkliv. Picander åpnet sin første diktsamling (1725) med en ode til Sporck. Med de vennskapsbånd som her ble knyttet er det rimelig å anta at Sporck var en gjest i huset til Johann Sebastian Bach og at den gjensidige sympatien gav opphav til komposisjoner tilpasset grevens smak. I det autografe partituret til Messe i h-molls «Sanctus» skrev Bach at enkeltstemmene var «in Böhmen bey Graff Sporck», noe som tyder på at Sporck ikke hadde returnert dem slik at nye måtte kopieres. Også Lutherske messer, fire eksisterende kantater som Bach utstyrte med latinske messetekster, settes i sammenheng med Sporck.
Malermester
Malermester er en beskyttet tittel som brukes i Norge om personer som kan dokumentere særlige kvalifikasjoner som håndverkere innen malerfaget. Tittelen oppnås med utdanning innen bedriftsledelse, faglig ledelse og faglig fordypning tilpasset mesterfaget.
Malermesteren tilfredsstiller utdanningen og må oppfylle en hvis praksis/arbeidserfaring i henhold til byggesaksforskriften (sak10) for å erklære ansvarsrett innen eget fag. Sentral godkjenning i tiltaksklasse 1 som søker (4år arb.erfaring), prosjekterende (4år arb.erfaring), utførende (2år arb.erfaring) og kontrollerende (4år arb.erfaring). På grunn av kompleksiteten i tiltaksklasse 2 stiller kravet med arbeidserfaring inntil 6 år på søker og 3 år på utførende. Når en sentral godkjenning om ansvarsrett foreligger i bedriften er denne knyttet opp mot en eller flere mestere som har det faglige ansvaret i bedriften som besørger at aktuelle lover og forskrifter er tilfredsstilt i byggverket.
Prosjekteringen til malermesteren er planlegging, gjennomføring og overlevering samtidig at det kvalitetsikres mot aktuelle lover, standarder og aksepterte løsninger.
Krav til mesterbrev
Mesterbrevnemda stiller krav til personer og foretak som markedsfører seg som mester og eller mesterbedrift. Er fastsatt årsgebyr ikke betalt innen én måned etter påkrav i rekommandert brev eller ved bruk av elektronisk kommunikasjon dersom det er benyttet en betryggende metode for å sikre at meldingen er mottatt, bortfaller retten til å kalle seg mester både i form av visuell markedsføring og tittel.
For å få mesterbrev må søkeren
For personer med fagutdanning fra andre land enn Norge, vurderer NOKUT om det er grunnlag for å utstede norsk mesterbrev.
Reisen til månen
Reisen til månen (fransk: Le Voyage dans la Lune) er en fransk science fiction-film fra 1902 skrevet og regissert av Georges Méliès. Den er løst basert på to romaner: En ferd til Månen av Jules Verne og De første mennene i månen av H.G. Wells.
Den regnes som den første science fiction-filmen som er laget. Filmen er også den eldste og første filmen som ble tatt med i filmutvalget i den amerikanske boka 1001 Movies You Must See Before You Die.
Handling
Filmen begynner med en forsker-kongress der professor Barbenfouillis (spilt av Méliès selv) prøver å få med kollegene sine på en reise for å utforske månen. De lar seg etter hvert overtale, organiserer en ekspedisjon, og blir sendt til månen i et rakett-lignende romskip. Kort tid etter at de blir skutt ut fra Jorden, lander romskipet i sentrum av månen som framstilles som en menneskelig skapning.
Fra Jorden ser det ut som om de har landet i månens høyre øye. På måne-overflaten treffer forskerne de fiendtligsinnede innbyggerne, selenittene, som tar dem med til kongen sin. Da franskmennene finner ut at fiendene ganske enkelt fordufter når de blir stukket av en paraply, klarer de å unnslippe og vender tilbake til Jorden. De faller i havet og utforsker det bunnløse dypet før de omsider blir reddet og hyllet som helter i Paris.
Yonge–University–Spadina-linjen
Yonge–University–Spadina-linjen (offisielt kalt 1 Yonge–University–Spadina Subway) er den eldste og travleste undergrunnslinjen på Torontos undergrunnsbane, den åpnet i 1954 og har blitt utvidet i 1963, 1973, 1974, 1978 og 1996.
Linjenavnet har forandret i takt med utvidelsene. Da den åpnet var den kun kjent som subway frem til 1963 da den ble kjent som Yonge-University-linjen. Da Spadinautvidelsen sto ferdig i 1978 ble navnet byttet til dagens navn. Den var tidligere kjent med linjenummer, men dette har gått ut av bruk.
Pr. 2010 består linjen av 30,2 km med spor og 32 stasjoner. En utvidelse mot Spadina er under bygging og vil stå ferdig innen 2018.
Linjen går fra 06:00 (09:30 på søndager) til 01:30 hver dag. Det er 4-5 minutter mellom hvert tog (2-3 minutter i rushtiden). Linjen er markert med gul farge på rutekartene.
Tracey Garvis Graves
Tracey Garvis Graves (født 1968) bor i en forstad til Des Moines i Iowa sammen med sin mann og to barn. Hun har så langt utgitt to bøker.
Forfatterskap
Graves er forfatteren bak romanen fra New York Times-bestselgerlisten På øya. Boken handler om en 30 år gammel lærer, ved navn Anna Emerson, som desperat er på jakt etter et eventyr. Hun er lei de kalde Chicago-vintrene og sitter fast i et forhold som ikke går noen vei. Når hun blir tilbudt jobb som privatlærer for sekstenåringen T.J. Callahan på familiens sommersted på Maldivene, griper hun sjansen. På siste etappe av flyturen til Maldivene styrter flyet og Anna og T.J. befinner seg strandet på en øde øy. Øya er farlig og utfordringene er mange, men etter som dagene går viser det seg at kanskje det vanskeligste blir å være sammen med en gutt som gradvis er i ferd med å bli en mann. På øya er Graves første roman.
Halden Virtual Reality Centre
Halden Virtual Reality Centre er et forskningssenter under IFE og Haldenprosjektet der avansert visualiseringsteknologi kombineres med kunnskap om menneskelige faktorer for å utvikle løsninger for energiindustrien. Utnytelse av virtual reality og andre menneskesentrerte teknologier er sentrale i forskningsarbeidet. Senteret ble opprettet i 1996.
Resultatene av senterets arbeid anvendes til å støtte brukersentrert design av kontrollrom, vedlikeholds- og dekommisjoneringsplanlegging for miljøer med strålingsrisiko, samt drifts- og vedlikeholdstrening til opplæring av feltoperatører.
KNM «Narvik» (F304)
KNM «Narvik» (F 304) er en norsk fregatt av Oslo-klassen. Den ble bygget i 1964. Fregatten er i dag museumsskip ved Marinemuseet i Horten. KNM «Narvik» var den siste operative fregatten i Oslo-klassen, og ble erstattet av en fregatt i Fridtjof Nansen-klassen. Skipet har stått som en del av NATOs Standing NATO Response Force Maritime Group 1 (SNMG1), hvor Norge har hatt styrker siden etableringen i 1968.
KNM «Narvik» og hennes søsterskip undergikk moderniseringer mellom 1987 og 1990. Som følge av dette ble alle skipene utstyrt med to chaffkastere, en ny Spherion TSM-2633 baugmontert sonar, MSI 3000 data- og trusselinformasjonsbehandler og en ny 40 mm/70 Boforskanon, som kom på bekostning av aktermontert 76 mm-kanon. Link 11 og 14 SATCOM, GPS og Plessey AWS-9 radar ble installert 1996–1997. Skipene var del av Oslo-klassen.
Active Endeavour
KNM «Narvik» var sammen med KNM «Trondheim» en del av Active Endeavour, som er en NATO-operasjon satt i gang oktober 2001, i kampen mot terrorisme. I denne operasjonen overvåkes skipstrafikken i Middelhavet.
Til denne operasjonen har Norge bidratt tretten ganger, med fem fregatter, fire MTBer og fire undervannsbåter. KNM «Narvik» deltok i to perioder fra 2001 til 2002, KNM «Trondheim» høsten 2002, KNM «Narvik» igjen i 2004, og KNM «Trondheim» i 2005.
Museumsskip
Det ble besluttet å ta vare på en fregatt i Oslo-klassen, og da KNM «Narvik» var det siste operative fartøyet i klassen, ble det bestemt å ta vare på den. Sommeren 2007 la fregatten til kai i Horten for siste gang og er der omgjort til museumsskip. Stiftelsen KNM Narvik overtok fregatten som gave fra Forsvaret under en høytidelig seremoni på Karljohansvern tirsdag 12. juni 2007. 30. november 2016 ble KNM «Narvik» offisielt flytende museum. Etter tre måneder hadde 2000 besøkt museumsskipet.
Isaac de Benserade
Isaac de Benserade (født 1612/1613 i Lyons-la-Forêt; fød 19. oktober 1691 i Paris) var en fransk dikter ved Solkongen Ludvig XIVs hoff.
Benserade studerte teologi ved Sorbonne. Han var en typisk representant for sin tids hoffkultur. Han var svært begunstiget av både Richelieu, Mazarin kong og Ludvig XIV. Han skrev ledsagende dikt for komponisten Jean-Baptiste Lully i forbindelse med de kongelige ballettoppførelser på Versaillespalasset. Sammen men rivalen Vincent Voiture var han en sentral skikkelse i preciositeten, som da blomstret i Paris.
Justice and Equality Movement
Justice and Equality Movement («Bevegelsen for rettferdighet og likhet»; arabisk: ), forkortet JEM, er en zaghawadominert sudanesisk opprørsgruppe som sammen med Sudan Liberation Movement/Army var en av de to viktigste opposisjonsgruppene i Darfur-konflikten, hvor de kjempet mot regjeringsstyrker og regjeringens militser, Ǧanğawīd. JEM ble grunnlagt i 2000, og Khalil Ibrahim var gruppas leder fram til sin død i 2011, da han ble etterfulgt av Gibril Ibrahim.
JEM var et medlem av Eastern Front, en opprørskoalisjon som var aktiv i Øst-Sudan, nær grensa mot Eritrea, som den mottok støtte fra. I 2011 ble JEM med i Sudan Revolutionary Front, en koalisjon av opprørsgrupper som kjemper mot president ʿUmar Ḥasan al-Bašīrs regjering.
JEM var ansvarlig for angrepet på al-Ḫarṭūm og Umm Durmān i 2008.
Miljøarbeider
Miljøarbeider er en yrkestittel innen sosialt arbeid som dekker aktivisering, oppfølging, omsorg og tilrettelegging for enkeltpersoner eller grupper. En miljøarbeider kan jobbe med mennesker i ulike livssituasjoner i alle aldre.
En miljøarbeider har ikke egen formell utdanning som gir tittelen, men rekrutteres gjerne fra barne- og ungdomsarbeiderfaget, aktivitørfaget, eller helsearbeiderfaget. Miljøarbeider skilles fra tittelen miljøterapeut som krever høyere utdannelse på høgskole eller universitet, tilsvarende barnevernspedagog eller vernepleier.
«Et søstykke. Kysterne af Rügen set i aftenrøden efter en stormfuld dag»
'''«Et søstykke. Kysterne af Rügen set i aftenrøden efter en stormfuld dag»''' er et marinemaleri av J.C. Dahl fra 1818. Det er malt med olje på lerret og måler 37 x 58.5 cm. Maleriet tilhører Statens Museum for Kunst i København. I tillegg til at det var Dahls første marinemaleri, var det det første maleriet han utførte etter å ha ankommet Dresden.
I Bergen kunstmuseum finnes en tegning av samme motiv, her har Dahl skrevet på baksiden: «Malet 1818 til H.H. Prinds Christian til Danmark. Det første Maleri i Dresden». Dahl hadde fått inspirasjon til motivet da han reiste fra Danmark til Tyskland og skrev i dagboken sin at en storm hadde kommet overraskende. Han var blitt sjøsyk i løpet av den åtte dager lange overfarten og fortalte at været ikke roet seg før skipet nærmet seg Rügen.
Proveniens
Bildet ble malt til prins Christian Frederik, den senere Christian VIII av Danmark i 1818, og sendt fra Dresden i midten av november samme år. I februar 1819 mottok Dahl betaling for maleriet. Etter Christian Frederiks død i 1848 arvet sønnen Frederik det og han ga det straks i gave til grevinne Danner. Etter Frederiks død i 1863 ble det solgt til en privat samling på auksjon i 1864. I 1975 ble maleriet kjøpt på auksjon av Statens Museum for Kunst.
Max Hodann
Max Julius Carl Alexander Hodann, litterært psevdonym Henry M. Dawes, (født 30. august 1894 i Neisse i Øvre Schlesien i Tyskland, død 17. desember 1946 i Stockholm) var en tysk lege, eugeniker, sexolog og sosialist, blant annet omtalt som «den best kjente og mest omstridte medisinske seksualopplyseren i Weimar-republikken».
Bakgrunn
Max Hodann var sønn av militærlegen Carl Hodann. Etter at faren døde i 1899 flyttet han og moren til Berlin, så til Meran i Sydtirol i Østerrike-Ungarn, og så tilbake til Berlin i 1904. Han fikk gymnasieutdannelse i Berlin og ble med i Die deutsche Jugendbewegung.
Han studerte medisin ved universitetet i Berlin. Under studiene fattet han særlig interesse for sosialhygiene (Alfred Grotjahn), antropologi (Felix von Luschan) og arvelære (Heinrich Poll). Han ble i 1915 kjent med seksualreformatoren Magnus Hirschfeld, og tok sterkt inntrykk fra hans tanker. Ved diskusjoner hjemme hos Luise og Karl Kautsky, som han var blitt kjent med gjennom sin venn Benedikt Kautsky, ble Hodanns interesse for venstreorientert politikk. Etter avbrudd for militærtjeneste i lasarett, fra 1917 til 1918, under første verdenskrig, tok sin medisinske doktorgrad i 1919.
Karriere
Han arbeidet ved Magnus Hirschfelds Institut für Sexualwissenschaft fra 1926 til 1929 som leder for seksualrådgivning og for Eugenische Abteilung für Mutter und Kind («eugenikkavdelingen for mor og barn»), og var en klar tilhenger av eugenikk. Han organiserte på kveldstid offentlige seksualopplysningsmøter i spørsmål-og-svar-format, og forfattet en rekke seksualundervisningsskrifter som var tidvis forbudte. Han var medlem av Verein sozialistischer Ärzte («Sosialistiske legers forening») og Reichsverband für Geburtenregelung und Sexualhygiene («Riksforbundet for fødselsregulering og seksualhygiene») i Weimarrepublikken.
Hodann tilføyde til dette: «Hvem er det vel som (i dag) for alvor bekymrer seg over over de utsjaltede skadede kimer?» [… ] «det vil for det sosialistiske samfunn gjelde å ikke være det siste til å gripe til forholdsreger i eugenisk hensikt, for å beskytte samfunnet for å ble belastet av mindreverdig avkom.»
I denne ånd gikk Hodann inn for en «fornuftsbasert» regulering av befruktningshindring, for ellers ville det innebære et nødvendigvis ledsagende tap av verdifullt arvestoff. «Et slikt tap av verdifullt arvestoff er også betenkelig nåtr man har proletariatets interesser for øye.»
Hodanns oppfatning av eugenikken vat den gang bredt akseptert også blant de politisk venstreorienterte. Han propagerte dette som den «strålende taler» han var i hovedsak for et ungdommelig publikum; det ble vevd inn i hans øvrige budskap om det praktiske livs forskjellige utfordringer: En seksualbejaende oppdragelse, ansvarsfullhet med antall barnefødsler, mot alkoholmisbruk, fremfor alt mot en repressiv seksualmoral; - og det siste fremført med en konsekvent antiklerikal vinkling. Hodann var populær ved sine foredrag og sine opplysningsskrifter over hele Tyskland og i Østerrike. Inspirert av ham ble det organisert flere inistiativer, dor for eksempel i Wien i 1928 av Wilhelm Reich og Marie Frischauf det Sozialistische Gesellschaft für Sexualberatung und Sexualforschung. Hans innsats i det offentlige for å fjerne tabuer mot seksualitet, fødselskontroll, svangerskapsavbrudd; for avkrimnialisering av homoseksualitet, og antimilitarisering, og fremhevelse av Sovjetunionens fortrefeeligheter, ble heftig avvist i konservative kretser. Hans publikasjoner «Geschlecht und Liebe» og «Klapperstorch» ble kritisert og beslaglagt. I 1928 ble det ivret for rettsforfølgelse av Hodann og hans forlegger for «skade mot den offentlige sedelighet». Også den nasjonalsosialiste presse agiterte heftig mot Hodann.
Landflyktighet
Max Hodann ble arrestert i februar 1933 (før den nasjonalsosialistiske maktovertagelse men etter det riksdagsvalget som i noen grad la til rette for den) og satt i arrest i flere måneder uten rettergang. Han ble løslatt i juni, fratatt sin stilling, men fikk senere bevege seg fritt. Han krysset grensen til Sveits, var en kort tid i Frankrike, Nederland og Danmark før han havnet i England, der han forsøkte - uten hell - å etablere et institutt.
Olav Bruvik
Olav J. Bruvik (født 22. november 1913 i Haus, død 30. desember 1962) var en norsk fagforeningsleder og politiker for Arbeiderpartiet.
Max Hodann
Landflyktighet
Han ble alvorlig rammet av astma og oppgav derfor i 1936 sitt forehavende å emigrere til Sovjetunionen. Det nasjonalsosialistiske Tyskland hadde fratatt ham borgerskapet i 1935, og i samme forbindelse erklært ham som «forkynner av seksuelle vranglærer [...] som tar sikte på avmoralisering av det tyske folk og særlig av ungdommen». Doktortittelen frakjent ham i 1937. I eksil led han under de tyngste økonomiske forhold.
Deretter flyttet han til Norge, der han mottok finansiell støtte fra Arbeidernes Justisfond, og begynte å skrive artikler om familie og seksualitet i norsk arbeiderpresse. Etter å ha besøkt Palestina i 1934, forfattet han sammen med Lise Lindbæk en bok om jødisk tilbakekomst til Palestina. Han virket som militærlege i Spania under borgerkrigen der fra 1937 til 1938.
Olav Bruvik
Bruvik tok Statens Husindustriskole på Haus i 1929, og arbeidet som smed fra 1930 til 1935. Han var deretter stolstillerlærling ved Arna Fabrikker 1935-1937, gikk på Lennings Textiltekniske Institutt i Norrköping 1937-1938, og arbeidet deretter som stolstiller ved Arna Fabrikker 1938-1944.
Max Hodann
Landflyktighet
Da han var tilbake i Norge skrev han en barnebok på norsk under psevdonymet Henry M. Dawes. Bokas tittel er Jakob går over grensen, oversatt «efter forfatterens manuskript» ved Anders Andreassen og Kristian Kristiansen, Tiden Norsk forlag 1938.
Kort før det tyske angrep på Norge i 1940 flyttet han til Sverige. På samme manér som i Norge engasjerte han seg i seksualpolitikk; han skrev blant annet artikler for tidsskriftet Sexualfrågan, og var aktiv støttrespiller for Riksförbundet för sexuell upplysning (RFSU).
Olav Bruvik
Han ble med i motstandsbevegelsen under andre verdenskrig, og mottok deltagermedaljen i 1945.
Max Hodann
Landflyktighet
Han skrev også en roman.
Olav Bruvik
I 1945 ble han nestformann i Norsk Tekstilarbeiderforbund, og var deretter formann fra 1949 til han døde i romjulen 1962, da han fikk et hjerteinfarkt under en skitur. Han var også medlem i sekretariatet i LO 1953-1961. Bruvik ble begravet på statens bekostning.
Max Hodann
Landflyktighet
Fra mars 1944 til juli 1945 var han rådgiver til den britiske ambassade i politiske spørsmål og påtok seg i denne sammenheng formidlerfunksjon til tyske emigrantorganisasjoner Han arbeidet blant tyske deserterte soldater,, utgav Mitteilungen für Militärflüchtlinge og var kontaktperson for en Orientierungsgruppe junger Deutscher in Schweden. Han var grunnleggende medlem av Freies Deutsches Kulturbund (FDKB) i Sverige. Frem til november 1945 var han formann for FDKB, men på grunn av motbør for sin rådgiverrolle for den britiske ambvassade trakk han seg fra formannsvervet. Han ble medarbeider for koordinasjonskomiteen for den demokratiske gjenoppbyggelse av Tyskland og firfattet skriftet «Die auslandsdeutschen Organisationen zur deutschen Frage».
Han døde av et astmaanfall i Stockholm den 17. desember 1946.
Barendrecht
Barendrecht er en kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland.
Franskklassisismen
Franskklassisismen var en strømning innen fransk 1600-tallslitteratur. Blant dens ledende representanter er Jean Racine, Molière og Pierre Corneille.
Franskklassisismen la vekt på fornuft, sannhet og natur i innholdet samt klarhet og smak i det poetiske uttrykk. Det skrevna skulle være troverdig og den sanne menneskelige natur skulle skildres på et almengyldig vis, det vil si at typen ble det vesentlige, ikke individet. De problemer som ble tatt opp skulle kunne stilles i alle tider. En mengde regler ble stilt opp for dorskjellige sjangre. Innen tragedien stilte man krav om de såkalte tre enheter: tiden, rommets og handlingens enhet. Det var slutt på alle sprang mellom tid og rom og alle allegorier; det skulle være klart hva det dreide seg om.
Preciositetens tilhengere ble fremtredende representert i den franske klassisismen.
Odd Eriksen (friidrett)
Odd Eriksen (født 24. november 1922) var en norsk friidrettsutøver som representerte Furuset IF.
Han vant 4 NM-gull i femkamp og tikamp i 1951 og 1952.
The Baltimore Sun
The Baltimore Sun er Marylands største dagsavis som dekker lokale og regionale nyheter, hendelser, personer og næringer. Sun ble grunnlagt 17. mai 1837, av Arunah Shepherdson Abell og to ansatte. Familien Abell eide avisen til slutten av 1910 da familien Black hadde kjøpt seg opp til å kontrollere avisen. Avisen ble solgt i 1986 til Times-Mirror Company fra Los Angeles. Samme uken annonserte rivalen, Baltimore News American, eid av Hearst Corporation, at de ville stenge. Sun, som de fleste aviser i USA har hatt mye motgang de siste årene. De har tapt lesere, nyhetsdesken har blitt mindre og mindre, og konkurranse fra gratisavisen The Baltimore Examiner. I 2000 ble Times-Mirror company kjøpt av Tribune Company i Chicago.
Elfi Zinn
Elfi Zinn (født 24. august 1953) er en tysk friidrettsutøver.
Hun representerte Øst-Tyskland under Sommer-OL 1976, hvor hun tok bronse på 800 meter.
St. Petersburg Ladies’ Trophy
St. Petersburg Ladies' Trophy er en profesjonell tennisturnering som blir spilt på hardcourt. Den er en del av WTA-touren, og er klassifisert som en WTA Premier-turnering.
Den blir spilt hvert år i St. Petersburg i Russland.
Our Sound
Our Sound (tidligere Asia-Pacific Song Contest) er en asiatisk musikkonkurranse som er basert på konseptet Eurovision Song Contest. Asia-Pacific Song Contest vil trolig bli omtrent identisk med Eurovision Song Contest, bortsett fra at Eurovision Song Contest er produsert av statseide og offentlige TV-selskaper, mens selskapet Asiavision drives kommersielt. Det er usikkert når første utgave av konkurransen vil bli arrangert.
Historie
Konseptet ble først offentliggjort i 2007, da Den europeiske kringkastingsunion kunngjorde at de skulle selge Eurovision-konseptet til et asiatisk selskap. Konseptet ble først navngitt Asiavision Song Contest, men navnet ble i starten av 2009 endret til Asia-Pacific Song Contest. I slutten av 2009 ble navnet endret nok en gang, denne gang til det nåværende Our Sound med underteksten The Asia-Pacific Song Contest. De første ryktene antydet at vertslandet for den første konkurransen kom til å bli Singapore siden det er der AsiaVision-hovedkvarteret er basert. Det ble nemlig valgt en lignende løsning med den første utgaven av Eurovision Song Contest, da det første vertslandet ble Sveits hvor Den europeiske kringkastingsunionens hovedkvarter befinner seg. Konkurransen første vertsnasjon ble imidlertid India, som skal arrangere konkurransen i Mumbai. Det var annonsert at konkurransen skulle arrangeres 26.–28. november 2010, men konkurransen ble av ukjente grunner utsatt.
Format
Andreas Gerlach, direktør i Asiavision Pte. Ltd, har uttalt at «The format is highly suited to the Asia region and its people who love popular music and have a strong national pride. Asia today is all about competition, economically and politically. The Song Contest is a friendly competition between cultures. Like in Europe, the universal language of music will help to bring people closer together and nurture mutual understanding in the region.»
Asia-Pacific Song Contest skal etter planen arrangeres over en helg, i en såkalt «Grand Final Weekend». På fredag skal det arrangeres et «Performance show», mens selve finalen, «Winner show», avholdes på søndag.
PGA Championship 2017
PGA Championship 2017 ble arrangert i Charlotte, Nord-Carolina i USA i 2017.
Willow Rosenberg
Willow Rosenberg er en figur i TV-serien Buffy, vampyrenes skrekk (org. tittel: Buffy the Vampire Slayer) (1997-2003). Hun ble skapt og utviklet av Joss Whedon, og i serien ble hun spilt av skuespilleren Alyson Hannigan.
Willow er en viktig del av vennegjengen i serien og Buffy Summers' beste venninne. I begynnelsen av serien er hun en typisk nerd med dårlig selvtillit. Hun er veldig smart og liker å sitte foran dataen. Utover i serien begynner hun å studere og lære magi, og hun utvikler seg til å bli en veldig mektig heks, som har mye mer selvtillit.
Vampyr Willow
Vampyr Willow er en verson av Willow fra et alternativ univers, hvor Buffy aldri kom til Sunnydale. I dette universet er Willow sammen med bestevennen sin, Xander, og de begge er vampyrer. Hun er med i episodene "The Wish" og "Doppelgangland". Hun aggressiv og sadistisk, det motsatte av Willows egentlige natur.
Dark Willow
"Dark Willow" (Norsk: "Mørke Willow") er versjonen av Willow som er med i slutten av sesong 6, etter at kjærsten hennes er myrdet. Dark Willow er besatt av å ta hevn på Warren, mannen som drepte henne. Dette krasjer med moralen til Buffy, og de prøver å minne Willow på at de ikke dreper mennesker, uansett hva de har gjort. Dark Willow hører ikke på vennene sine, og flår Warren levende.
Oz
Willows første kjæreste er varulven Daniel «Oz» Osbourne. De møtes i sesong 2, og er sammen til sesong 4. Oz blir forelsket nesten med en gang han ser henne, men de møtes ikke før flere episoder etter dette. Oz blir bitt av en varulv, og da Willow konfronterer han om at han ikke tilbringer mye tid med henne, omformes han til en varulv og angriper henne. Da de bestemmer seg for å være kjærester er Willow svært entusiastisk og glad, og man ser at forholdet deres hjelper henne mye angående selvtillit. På college blir Willow bekymret at hun og Oz ikke er like nærme som de burde være, og hun ser at Oz har øynene på en annen jente, en varulv med navn Veruca. Forholdet deres ender når Oz er utro med Veruca, og sier at ulven er inne i han hele tiden, og at han må gjøre noe med det før de kan være sammen. Han forlater Sunnydale, og Willow blir ganske deprimert.
Tara Maclay
Etter at forholdet med Oz tar slutt, blir Willow forelsket i den sjenerte heksen Tara Maclay. De møtes i episoden "Hush" i sesong 4, og det oppstår fort en spenning mellom dem. De utfører magi sammen flere ganger gjennom serien, og Joss Whedon har sagt at mange av magi scenene var metaforer for sex. Forholdet deres blir ikke bekreftet før episoden "Who Are You?". Willow forteller Buffy om henne og Taras forhold i episoden "A New Moon Rising", hvor Oz vender tilbake til Sunnydale, og vil ha Willow tilbake. Willow må da velge hvem hun vil ha, og hun ender opp med Tara. Likevel vises det ikke at de kysser før i "The Body", en episode i sesong 5. Willow og Tara har et veldig sunt og lykkelig forhold helt til sesong 6, hvor man ser Willow bli mer og mer oppslukt av magi. Tara sier hun er bekymret for henne, og at hun må slutte å bruke så mye magi. Willow skjønner ikke hvorfor, og når de krangler om det i slutten av episoden "All the Way" bruker Willow et trylleformular på Tara, for å få henne til å glemme krangelen. Når Tara skjønner at Willow gjorde dette, reagerer hun sterkt, og sier at hun må forlate henne hvis hun ikke greier å gå en uke uten magi. Willow sier at hun skal gå en uke uten magi, men i frykt for å miste Tara utfører hun et trylleforumlar til. Den slår feil, og i slutten av episoden "Tabula Rasa" flytter Tara ut av huset hun og Willow bodde i.
I episodene etter dette går det bratt nedover for Willow, og hun blir mer og mer avhengi av magi. Hun blir høy på magi og krasjer en bil med lillesøsteren til Buffy, Dawn, i passasjer setet. Dawn og Buffy blir rasende, og Willow skjønner på den måte at hun trenger hjelp. Etter dette hjelper Buffy henne med å avvenne seg fra å bruke magi. Når hun har gått en stund uten magi kommer Tara hjem til henne, og vil at de skal blir sammen igjen. I episoden "Seeing Red" ser man hvor lykkelige de er nå som de er et kjærestepar igjen, og det er første episode hvor skuespilleren som spiller Tara er med i introen. I slutten av denne episoden konfronterer Warren Buffy i hagen hennes, og fyrer skudd mot henne med en pistol. Han fortsetter å skyte mens han snur seg, og skyter mot huset til Buffy, som Tara og Willow befinner segi. Ett av skuddene treffer Tara, og hun faller mot bakken. Tara dør i armene til Willow, og Willow prøver å vekke henne fra de døde ved å tilkalle Osiris. Han påpeker at dette er en død hun ikke kan gjøre noe med, siden hun var drept av et annet menneske, og ikke av unaturlig energi. Etter dette får Willow et sammenbrudd og går ut på en hevntokt hvor hun flår Warren levende og prøver å ende verden med bruk av svart magi.
Kennedy
Kennedy er en potensiell vampyr jeger som blir introduser i sesong 7. Willow er veldig tvilende på å gå inn i et nytt forhold, men Kennedy forsikrer henne om at det kommer til å gå bra. Kennedy er dypt hatet av mange fans av serien.
Rasmus Pollestad
Rasmus Pollestad (født 12. juli 1943, død 4. desember 2020) var KrF-politiker som var ordfører i Hå kommune fra 1986 til 1987.
Han dreiv slektsgården som han overtok i 1970. Han var gift og hadde fire barn, og deltok i bedehus- og misjonsmiljøet.
General Services Administration
GSA ble opprettet i 1949 og har hovedkontor i Washington, DC.
Odd Fuglem
Odd Fuglem (født 18. juli 1940) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte Selbustrand IL.
Fuglem vant 3 NM-gull og 17 NM-medaljer på 5000 meter, 10000 meter og terrengløp i perioden 1962–1968. Han ble tidenes første skandinav under 29 minutter på 10 000 meter da han løp på 28.53,8 på Bislett stadion 11. juli 1968.
Fuglem ble rangert som nummer 172 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Imshaug stavkirke
Imshaug stavkirke var en tidligere kirke. Den lå ved gården Imshaug i Sørum, ikke langt fra Blakersund. Den var viet til jomfru Maria morgenen etter Blasi dag, altså 4. februar. Kirken er omtalt som Imishaughs kirkia i Biskop Eysteins jordebok (ca. 1400). Det antas at kirken ble nedlagt før eller omkring reformasjonen, for biskop Jens Nilssøn omtaler i sin visitasskildring Imisshoug capel som «aldeles øde».
Gjenstander fra kirken
Tre bevarte planker fra den nedlagte kirken tyder på at det dreide seg om en stavkirke. Den ene planken, som har vært brukt i et stabbur, har rankeutskjæringer og er nå i Kulturhistorisk museum i Oslo, mens de to andre fortsatt finnes lokalt på gården. Et bevart hjulkors viser at det var kirkegård på stedet.
Michael Hjorth
Carl Einar Michael Carlsson Hjorth (født 13. mai 1963 i Visby) er en svensk regissør, filmprodusent, manusforfatter og krimforfatter.
Hjorth har vært produsent for filmen Snabba Cash og vært med på å grunnlegge produksjonsselskapet Tre vänner. Sammen med Hans Rosenfeldt har han gitt ut kriminalromanene Mannen som ikke var morder (på norsk i 2011), Dødens disippel (på norsk i 2012) og Fjellgraven (på norsk i 2013) om «kriminalpsykologen Sebastian Bergman».