cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frydenlund (kurssted)
Da Arbeidernes Opplysningsforbund ble dannet i desember 1931 var studievirksomheten i arbeiderbevegelsen i sterk vekst. Det ble raskt klart at AOF trengte permanente lokaler til kurs- og undervisningsformål, ikke minst for den 3-månedlige dagskolen man drev. Valget falt på eiendommen Frydenlund. Stedet ble kjøpt i januar 1933, og prisen var 30 000 kroner. For å finansiere kjøpet dro Arbeiderbladet i gang en kronerulling som innbrakte 4580 kroner. Norsk Kommuneforbund bevilget 10 000 kroner til et fond for opprettelsen, det var også et bidrag fra LO og etter hvert fra 14 forbund samt Oslo Samvirkelag.
Eiendommen på Malmøya var opprinnelig en rikmannsbolig, en sveiservilla fra 1882 bygget i laftet tømmer. Huset lå på øyas østside, vendt mot Paddehavet og Ulvøya. Til den tolv mål store eiendommen hørte også det vesle skjæret Kaninøya.
En del ombygging måtte til for å gjøre hovedhuset egnet til AOFs formål. En stor glassveranda i første etasje ble sløyfet slik at det ble plass for undervisnings- og spisesal. Det gamle kjøkkenet ble ominnredet for å få kapasitet til et stort elevtall. I annen etasje ble det skaffet sengeplass for 26 personer. Rommene tjente både som soverom og studerkammer.
Skolens bestyrer var Haakon Lie, og innvielsen av stedet skjedde 17. april 1933. I de nærmeste årene var AOFs Malmøyaeiendom preget av hektisk kurs- og skoleringsvirksomhet, kombinert med dugnad for å sette stedet i stand.
Blant foreleserne var professorene Axel Sømme, Johan Vogt, Åse Gruda Skard, Edvard Bull og videre historikeren Halvard Lange, filosofen Ingjald Nissen, psykiateren Nic Waal, legene Gerda og Karl Evang, flere kjente jurister og økonomer, blant annet Aase Lionæs. Blant politikerne var blant andre Einar Gerhardsen, Oscar Torp, Lars Evensen, Trygve Lie og Arne Skaug. Ildsjelene bak var sentrale folk som Haakon Lie, Martin Tranmæl og Konrad Nordahl.
Kapasiteten i huset på Malmøya ble i løpet av få år sprengt, og i 1938 ble det besluttet å bygge en ny høyskole på Sørmarka i Ski kommune. Etter at Sørmarka ble bygget i 1939 fikk aldri Frydenlund samme betydning.
I 1940 satte dessuten krigen en stopp for virksomheten, da okkupantmakten tok over driften både på Sørmarka og på Frydenlund. På Malmøya brukte Nasjonal Samling stedet som NS-førerskole og base for skyteøvelser.
Ved frigjøringen var eiendommen på Malmøya sterkt nedslitt, og krevde store påkostninger for videre drift. Stedet ble i noen år benyttet til kursvirksomhet, men ble til slutt solgt til Postforbundet som hadde planer om å gjøre det til feriehjem. Da dette ikke ble noe av ble eiendommen i 1955–1956 overtatt av Oslo kommune.
Huset brant ned i november 1956, et år etter at Oslo kommune hadde tatt over. Malmøya hadde på dette tidspunktet ikke vintervann, ferga var for liten til brannbilen og da brannvesenets sjøsprøyte til slutt nådde fram var bygningen alt gått tapt.
Da eiendommen gikk opp i flammer var den akkurat overtatt av den såkalte Koefoedskolen, som skulle favne elever med tilpasningsvansker. Brannen satte en stopper for disse skoleplanene.
Sastracella
Sastracella er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 5 arter.
Utseende
Middelsstore, avlange, rødbrune bladbiller. Antennene er en del over halvparten så lange som kroppen. Pronotum er avrundet firkantet, mye bredere enn langt. Dekkvingene er jevnbrede.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere, ofte på busker og trær, blant annet i laurbærfamilien. Noen av artene kan opptre i store mengder og snauspise vertsplantene i enkelte år. -
2. divisjon bandy for menn 2011/12
2. divisjon bandy for herrer 2011/12 var det tredje nivået i norsk bandy sesongen 2011/12. Serien startet 8. november 2011 og varte til 21. februar 2012. Deretter var det kvalifiseringsspill for opprykk og nedrykk. De to beste lagene i 2. divisjon spilte enkel serie med de to dårligste plasserte lagene i 1. divisjon. De to beste lagene i denne kvalifiseringen fikk spille i 1. divisjon i 2012/13. På tilsvarende måte måtte de to dårligste lagene i 2. divisjon spille om retten til fornyet tilværelse i divisjonen mot de to beste lagene i 3. divisjon.
Sastracella
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Nepal, India, Laos, Kina, Sumatra).
2. divisjon bandy for menn 2011/12
Kvalifisering om opprykk til 1. divisjon 2012/13
Runde 1
Runde 2
Runde 3
Kampen mellom Solberg 2 og Ullern hadde ikke noe å si for utfallet og ble derfor sløyfet.
Kvalifisering om nedrykk til 3. divisjon 2012/13
Runde 1
Runde 2
Runde 3
Brasils herrelandslag i strandhåndball
Brasils herrelandslag i strandhåndball representerer Brasil i internasjonale konkurranser i strandhåndball. Sporten er underlagt Confederação Brasileira de Handebol, som er Brasils nasjonale håndballforbund.
Landslagssjef er pr 2014 Antonio Guerra-Peixe.
VM i beachhåndball
Brasil deltok ved det første VM i beachhåndball som ble arrangert i 2004. Der kom de på 9.-plass. Egypt vant dette mesterskapet.
Ved VM 2006 i Rio de Janeiro i Brasil vant Brasil mesterskapet. De vant bare én av sine fire kamper i gruppespillet, men gikk videre til kvartfinalen. De slo ut Kroatia (2-0) i kvartfinalen og Egypt (2-1) i semifinalen. I finalen møtte de Tyrkia, og Brasil vant finalen 2-0. Bruno Carlos de Oliveira kom på All-star teamet i dette VM-et.
Ved VM 2008 fikk Brasil 2.-plass, etter finaletap 1-2 for Kroatia. Ved VM 2010, VM 2012 og VM 2014 vant de mesterskapet, og ble verdensmestere.
Panamerikamesterskapet i beachhåndball
Det brasilianske herrelandslaget har vunnet samtlige fem panamerikanske mesterskapene som har vært arrangert, fra 2004 til 2014. I fire av disse har Uruguay vært tapende finalemotstander.
World Games
Beachhåndball var oppvisningsgren ved World Games 2001, World Games 2005 og World Games 2009, men var offisiell gren ved World Games 2013.
Ved World Games 2001 kom Brasil på 3.-plass. 4 år senere, ved World Games 2005, kom de på 8.-plass, og ved World Games 2009 vant de turneringen.
Ved World Games 2013 slo de Russland 2-0 i finalen, og vant disse lekene for andre gang.
Kapernaum (film)
Kapernaum er en libanesisk film fra 2018 skrevet og regissert av Nadine Labaki. Den hadde premiere under filmfestivalen i Cannes i 2018, hvor den fikk 15 minutter stående applaus og var en av favorittene til å vinne Gullpalmen.
Filmen ble nominert til Oscar for beste fremmedspråklige film under Den 91. Oscar-utdelingen og ble kåret til beste utenlandske kinofilm under Amandaprisen 2019.
Hovedrollen i filmen spilles av gutten Zain Al Rafeea. Skuespilleren flyktet sammen med familien fra Syria til Libanon. I august 2019 fikk familien oppholdstillatelse i Norge, og flyttet til Hammerfest.
Handling
Zain El Hajj, en 12-åring fra slummen i Beirut, soner fem års fengsel i Roumieh fengsel for å ha knivstukket noen. Verken Zain eller foreldrene hans vet nøyaktig fødselsdatoen hans, fordi de aldri mottok noen offisiell fødselsattest. Zain blir ført for retten, etter å ha bestemt seg for et søksmål mot foreldrene sine, moren Souad og faren Selim. På spørsmål fra dommeren om hvorfor han vil saksøke foreldrene sine, svarer Zain "Fordi jeg ble født"
Historien går deretter flere måneder tilbake, før Zain ble arrestert. Zain bor sammen med sine foreldre, og tar seg av minst syv yngre søsken som tjener penger på forskjellige ordninger i stedet for å gå på skole. Han bruker forfalskede resepter for å skaffe piller fra forskjellige apotek. De knuser pillene til pulver og bruker i klær, som broren hans selger til rus-misbrukere i fengsel. Zain jobber også som leveringsgutt for Assad, familiens utleier, og eier av en lokal markedsbod.
Mikael Psellos
Mikael Psellos eller Psellus (gresk: Μιχαήλ Ψελλός) var en bysantinsk munk, forfatter, filosof, politiker og historiker. Han var født i 1017 eller 1018 og døde sannsynligvis i 1078, selv om enkelte kilder hevder han levde til 1096. Han øvde stor innflytelse i det bysantinske hoff og i keiserfamilien, og hans bevarte historiske og politiske verker er en rik kilde til forståelse av perioden.
Biografi og politisk karriere
Hovedkilden til informasjonen om Psellos’ liv kommer fra han egne verk og tekster som inneholder omfattende selvbiografiske opplysninger. Mikael Psellos ble sannsynligvis født i Konstantinopel. Familien var patrisiere som kom fra Nikomedeia. Hans døpenavn var Konstantin, men han tok navnet Mikael da han senere gikk i kloster. Psellos betyr «stammeren» og var sannsynligvis et personlig etternavn som refererte til talefeil. Han fikk sin tidligste utdannelse i Konstantinopel, men ble som tiåring sendt til å arbeide som sekretær for en provinsdommer utenfor hovedstaden for å bidra til å finansiere medgift for sin søster. Da søsteren døde kom han tilbake til hovedstaden og gjenopptok sine studier. Han studerte under forfatteren og dikteren Johannes Mauropous og fikk etter hvert møte de senere patriarkene Konstantin III (Konstantin Leichoudes) og Johannes VIII (Johannes Xiphilinos), og også den senere keiser Konstantin X Dukas. Han arbeidet en tid i provinsen igjen, men nå som dommer. En gang før 1042 returnerte han til Konstantinopel hvor han arbeidet som sekretær i retten i keiserministeriet. Han fikk en rask karriere innenfor domstolene og ble en innflytelsesrik politisk rådgiver for keiser Konstantin IX Monomakos som regjerte fra 1042 til 1055. Samtidig fikk han et ledende professorat ved universitetet i Konstantinopel.
Mot slutten av Konstantin IX’s regjeringstid følte Psellos at ble satt under politisk press, og han forlot domstolen for å dra til Olympus-klosteret i Uludağ i Bitynia i 1054. Etter at Konstantin IX døde i 1055 ble han kalt tilbake av keiserinne Theodora Porfyrogenita. I de påfølgende årene fortsatte han som høytstående politisk rådgiver for flere av de etterfølgende keiserne. Han spilte en aktiv rolle under overgangen fra keiser Mikael VI Stratiotikos til Isak I Komnenos (1057), og også ved innsettelsen av Konstantin X Dukas (1059). Også ved overgangen fra Romanos IV Diogenes til Mikael VII Dukas (1067) var han aktiv som rådgiver. Siden Psellos hadde vært Mikael VII’s lærer og hadde vært viktig for hans utnevnelse til keiser, håpet han nok på en enda mer innflytelsesrik posisjon under Mikael, men det ser ut til at hans innflytelse ble mindre etter hvert, og fra midten av 1070-tallet er det ikke lenger referanser til ham i kretsen av rådgivere. Ettersom også hans egne selvbiografiske opplysninger opphører på denne tiden er det lite vi vet. Enkelte forskere mener at han måtte trekke seg tilbake til kloster igjen i 1070-årene. Ut fra en kommentar fra hans samtidige historiker Joannes Zonaras er det antatt at Psellos døde kort tid etter at Mikael VII ble tvunget til å trekke seg i 1078. Også senere dødstidspunkt er foreslått. Det er kjent at Theophylaktos av Bulgaria skrev et brev til Psellos’ bror hvor han sa at «din bror er ikke død, men han har avsluttet et liv i smerte og sykdom.»
Andre arbeider
Psellos etterlot seg også mange andre skrifter:
Utdanning
Flere ganger ble det stilt spørsmål om Psellos’ religiøse tro. Ifølge historikeren og bysantsforskeren Anthony Kaldellis ble han anklaget av den senere patriarken Johannes Xiphilinos for å ha «forlatt Kristus for å følge Platon». Enda sterkere var tvilen rundt hans elev Johannes Italos som etterfulgte Psellos som «Hypatos ton Philosophon», øverste leder for universitetet i Konstantinopel. Italos ble offentlig anklaget for å undervise i antireligiøs ånd om sjelevandringer og evigheten. Italos måtte to ganger offentlig dementere dette.
Pseudo-Psellos
Man trodde tidligere at det eksisterte en annen bysantinsk forfatter med samme navn, «Mikael Psellos den eldre», også kalt Pseudo-Psellos, som bodde på øya Andros i det 9. århundre. Han skulle ha vært elev av Fotios I av Konstantinopel og lærer for keiser Leo VI. Mikael Psellos har også blitt kalt «den yngre» av enkelte. Dette var basert på en innføring i en gresk middelalderkrønike (Σύνοψις Κεδρηνοῦ-Σκυλίτση) som nevner navnet i denne sammenhengen. Man tror nå at denne innføringen i krøniken er basert på en feil fra en kopist på et senere tidspunkt, og at noen «eldre» Psellos ikke har eksistert.
Begrepet «Pseudo-Psellos» er også brukt for å beskrive forfatterskapet til flere senere verk som antas være uriktig tilskrevet Psellos.
Balabac-stredet
Balabac-stredet (filippinsk: Kipot ng Balabak, engelsk: Balabac Strait) er et strede i Sørøst-Asia som skiller den filippinske øya Balabac, som ligger i den sørvestlige provinsen Palawan, fra de to malaysiske øyene Banggi og Balambangan, som ligger i den nordlige staten Sabah. Stredet er det sørligste av de store passasjene mellom Sørkinahavet og Sulusjøen.
Mikael Psellos
Sekundær litteratur
Bøker om Psellos:
Referanser i litteratur
I Samuel Taylor Coleridges dikt The Rime of the Ancient Mariner er det en referanse til «the Platonic Constantinopolitan, Michael Psellus» som en autoritet på «the invisible inhabitants of this planet, neither departed souls nor angels».
Balabac-stredet
Balabac-stredet har et rikt artsmangfold med rundt tretti korallarter med 440 tilhørende fiskearter, tunfisk, havskilpadder, haier, hvaler og delfiner.
Mikael Psellos
Referanser i litteratur
Den britiske dikteren Christopher Middleton har skrevet et dikt om Psellus i sin 1986-samling, «Two Horse Wagon Going By», (Mezzomephistophelean Scholion).
Psellos dukker også opp i Tim Severins roman «Viking: King's Man», den siste delen av «The Viking trilogy».
Holtangården (Oslo)
Holtangården er en forretningsgård i Grønlandsleiret i Oslo. Bygget er oppført 1932 i funkisstil. Arkitekten var Kristofer Lange.
Ola Varhaug
Ola Varhaug (født 13. juni 1889 på Varhaug, død 6. november 1965) var en norsk kunstmaler, med motiver hentet fra Jæren. Han signerte bildene sine med O. T. Warhau og Ola Varhaug. Han var utdannet ved kunstakademiet i Oslo under Chr. Krohg og Halfdan Strøm okt.-nov. 1912.
Utdannelse
Kunstakademiet i Oslo under Christian Krohg og Halfdan Strøm okt.-nov. 1912.
Studietur
Studiereise til København og Berlin ca. 1912-13.
Holtangården (Oslo)
I andre etasje hadde Norsk Glødelampefabrikk Norma A/S (senere Luma) fabrikk og kontorer. Fabrikken flyttet til Ensjøveien i 1956.
Den 5. september 1960 åpnet Jens Evensen (senior) landets første supermarked for matvarer i første etasje.
Liste over sesonger spilt av Stavanger Oilers
Dette er en liste over sesonger spilt av Stavanger Oilers i norsk ishockey fra 2001 til 2016.
Sesongresultater
Sist oppdatert 19. april 2016.
Jonathan Soto
Jonathan Soto Moreno (født 1. mai 1993 i California) er en amerikansk-mexicansk langrennsløper, som representerte Mexico under Vinter-OL 2022.
Bakgrunn
Soto er født i California i USA, men tilbragte barndommen i Durango i Mexico, der familien kommer fra. Han flyttet til Minnesota da han var 12 år gammel, og har bodd der siden. Han begynte med langrenn da han var 16 år gammel. Han er både amerikansk og mexicansk statsborger.
Idrettskarriere
Det mexicanske mesterskapet i langrenn 2019 ble arrangert i Canmore i Canada i desember 2019, og Soto vant der 10 km klassisk. Han beste resultat i et FIS-renn i sesongen 2019/20 var en 42.-plass, og han deltok i US SuperTour, der han fikk en 35.-plass og en 38.-plass.
Han deltok i Ski-VM 2021, og kom der på 136.-plass på 15 km fri teknikk. I desember 2021 vant han sprinten og 15 km klassisk under det mexicanske mesterskapet i langrenn, som denne gangen ble arrangert i Vernon i Canada. Han kvalifiserte seg til Vinter-OL 2022 i Beijing, og kom der på 94.-plass på 15 kilometer klassisk.
Referanser
<References />
Asordompap
Asordompap (Pyrrhula murina) er en monotypisk art i slekten dompaper (Pyrrhula), som inngår i finkefamilien (Fringillidae). Den er endemisk for det østre São Miguel i de østlige Azorene og har en svært smal utbredelse. Den ble tidligere regnet som konspesifikk med dompap (P. pyrrhula), men disse er nå delt i hver sin art. Ingen underarter anerkjennes. Ifølge IUCNs rødliste er arten sårbar.
Beskrivelse
Asordompap skiller seg fra dompap gjennom å ha gjennomgående blassere utfarging. Der dompaphannen er rød er asordompaphannen lys gammelrosa eller grårosa. Hunnen ligner mer på dompaphunnen og er hovedsakelig grå. Den blir omkring 16–17 cm lang og veier cirka 30 g.
Arten er standfugl og trives i lokal laurbærskog som vokser i bratte dalsider, i mai–november også i urteaktig vegetasjon i randsonen mot skogsområder. Den eter frø, knopper og bær fra mist 37 forskjellige planter. I mai forflytter fuglene seg fra cirka 700 moh. og ned i lavere elevasjoner i elvedalene for å ete frø.
Svært lite er kjent om hekkingen, annet enn at hekketiden varer fra mai til sent i august. Hunnen legger 2–3 egg i et kopp-formet rede gjort av grener, gress og mose. Redet ligger trolig cirka 5 m over bakken og bygges som regel i et laurbærtre.
Forvaltning
Asordompapen sto i ferd med å bli utryddet. For bare noen år siden var det kun i underkant av 40 par tilbake på øygruppa, men den lokale partneren til BirdLife International (Portuguese Society for the Study of Birds) tok ansvar og klarte å redde arten. Per 2016 talte bestanden mer enn 850 individer. Årsaken til nedgangen i bestanden var avskoging av laurbærskogen, som arten er helt avhengig av for å hekke og fø opp unger. Planting av nye trær ga resultater.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Clement, Christie & Sharpe (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.
Annet
Det er ganske nylig funnet fossile bein fra en utdødd dompap på Azorene. Funnene er gjort i Furna do Calcinhas, ei lita grotte på vulkanen Caldeira, som ligger på Ilha Graciosa. Arten har fått det vitenskapelige navnet Pyrrhula crassa og var større enn både asordompap og dompap.
Karkirurgi
Karkirurgi er kirurgi på blodårer. I Norge er dette en kirurgisk spesialitet som bygger på spesialiteten generell kirurgi. De vanligste karsykdommene som behandles av karkirurger er tette blodårer (åreforkalkning) og utposninger på blodårer (aneurismer).
Søråsværfjorden
Søråsværfjorden er en fjord i Dønna kommune i Nordland. Fjorden ligger på sørsiden av øygruppen Åsvær og nord for Vandve og øya Dønna. Den strekker seg 25 kilometer nordøstover fra Skipbåtsvær og fortsetter som Tomfjorden videre nordøstover. I overgangen mellom Sørårsværfjorden og Tomfjorden kommer Nordåsværfjorden, mens Stigfjorden går sørover på østsiden av Dønna.
Fylkesvei 186 går langs fjorden på nordsiden av Dønna.
Georg Krane
Georg Krane (født 19. august 1926 i Leningrad, død 25. august 2021 i Oslo ) var en norsk diplomat.
Han ble født i daværende Sovjetunionen av russiske foreldre. Etter oppveksten i Moskva fikk han utdanning i Norge. Han ble ansatt i Utenriksdepartementet og var blant annet tolk for Einar Gerhardsen da Krustsjov besøkte Norge på 1960-tallet. . Fra 1980 til 1992 var han ambassadør til henholdsvis Tsjekkoslovakia og Jugoslavia.
Krane var kommandør av St. Olavs Orden.
Stumpneshorn
Stumpneshorn eller hvitt neshorn (Ceratotherium simum) er én av to afrikanske neshorn (Rhinocerotidae); den andre er spissneshorn. Stumpneshorn er eneste art i slekten Ceratotherium. Arten er den mest tallrike av neshornene, og den består som to taxa; nordlig stumpneshorn og sørlig stumpneshorn. Selv om arten av og til kalles hvitt neshorn er ikke dette enorme pattedyret hvitt, men varierer snarere fra grått til gulbrunt i utfarging.
Stumpneshornet er en enorm planteeter uten naturlige fiender, annet enn mennesket. Neshornet inngår blant Afrikas fem store, sammen med løve, leopard, kafferbøffel og afrikansk savanneelefant, og er viktig element i økoturisme. Stumpneshorn står oppført som nær truet på IUCNs rødliste, men arten er også oppført på CITES liste I. Det innvilges allikevel lisens til troféjakt på et antall dyr årlig, blant annet i Sør-Afrika.
Beskrivelse
Stumpneshorn er det fysisk største av de nålevende neshornene. Det kan bli cirka 4 meter langt og omkring 190 cm i skulderhøyde. Hannen blir normalt større enn hunnen. Kroppen er tønneformet og massiv. Ekstra store eksemplarer kan veie opp mot 3,5 tonn, selv om 1,7–2,3 tonn er mer typisk (avhengig av kjønn). Et særtrekk er artens godt definerte skulderpukkel.
Det enorme hodet er sadelformet og har normalt to horn ytterst, som begge kjønn bærer. Det fremste hornet blir større enn det bakre, og hannens horn blir gjerne større enn hunnens. Det største av hornene kan i ekstreme tilfeller blir opp mot 150 cm langt, men det normale er cirka 60 cm. Ørene sitter øverst (langt bak) på hodet og er traktformede og oppreiste, og meget bevegelige. Hørselen er svært godt utviklet. Øyene sitter på siden av hodet og er små. Synet er lite utviklet. Neseborene og den brede munnen går nesten i ett, og arten har godt utviklet luktesans.
Den tønneformede kroppen har tykk, grov hud og ender opp i en halvlang hale, med en hårtufs ytterst, og fire kraftige, men relativt korte ekstremiteter, men neshorn er allikevel forbausende hurtige. Hver fot, som er relativt rund og flat, er utrustet med tre distinkte tær.
Atferd og økologi
Neshornene tilhører den resterende megafaunaen på kloden vår og regnes som en svært viktig drivende faktor i økosystemet. Om de skulle forsvinne er forskerne redd for at det kan utløse kaskadende negative følger for økosystemet.
Stumpneshornet er en planteeter som trives i relativt flatt terreng med kort gress- og buskkledd savanne. Arten evner å beite gresset til 25–60 mm fra bakken, noe som gir positiv effekt ved gressbranner og lignende. Det fører blant annet til redusert heterogenitet i landskapet, og kan ifølge Everatt et al. (2016) føre til trofiske kaskader.
Dyra drikker normalt vann to ganger om dagen, men i tørketiden kan de klare seg uten vann i opp mot fem dager. Habitatet der dyrene trives må imidlertid ha tilgang på drikke- og sølevannsområder, for når anledningen byr seg tar neshorn seg gjerne et gjørmebad, for å beskytte den mer eller mindre hårløse huden mot den sterke solen. Arten beiter på ulike planter i grasfamilien på savannen, men foretrekker de korteste frøplantene.
På grunn av størrelsen har ikke neshorn naturlige fiender, om man ser bort i fra mennesket. De kan leve til de blir omkring 40–50 år gamle. Stumpneshornet er normalt lite aggressivt og uredd mennesker, noe som gjør arten svært utsatt for krypskytteri, på grunn av de svært verdifulle hornene (som ikke egentlig er elfenben, men av mange betraktes som noe lignende og like verdifullt). Hornene utgjør nemlig et viktig potensmiddel i tradisjonell østlig medisin.
Stumpneshorn lever i små flokker på opptil 14 individer, for det meste voksne hunner og kalver, men også i noen grad unge hanner. Voksne hanner er som oftest solitære. Dominante hanner markerer gjerne reviret med ekskrementer og urin. Hannenes territorier overlapper ikke og er omkring 0,75–13,9 km² store og ofte avgrenset av naturlige eller unaturlige grenser, som elver, innsjøer og veier. Ekskrementene leveres i kompakte dynger (hauger), og reviret kan ha 20–30 slike dynger som advarer andre neshorn om territoriet.
Reproduksjon
Hunnene når kjønnsmoden alder omkring 6–7 år gamle, mens hannene ikke blir kjønnsmodne før i 10–12 års alderen. Drektighetstiden varer i cirka 16 måneder og hunnen gir liv til kun ett avkom, som kalles kalv. Ved fødselen veier kalven normalt 40–65 kg. De først to–tre dagene er den litt ustødig til bens. Om den føler seg truet tar den tilflukt foran mora, som er svært beskyttende og vil kjempe med alle midler for kalven. Kalven avvennes fra den er to måneder gammel, med den vil fortsette å die mora til den blir omkring 12 måneder gammel.
Underarter
Arten deles vanligvis inn i to underarter, med hvert sitt avgrensede leveområde. Sørlig stumpneshorn finnes i det sørlige Afrika, særlig i Sør-Afrika. Nordlig stumpneshorn har sitt naturlige utbredelsesområde i Riftdalen, i grensetraktene mellom Den sentralafrikanske republikk, Kongo, Sør-Sudan og Uganda.
Hvorvidt denne stammen utgjør en underart eller er en egen art er omstridt. Genetiske undersøkelser antyder at de to gruppene skilte lag for omkring en million år siden, og at de genetiske og morfologiske forskjellene gjør at denne bestanden kan regnes som en egen art. Det er imidlertid ingen enighet om klassifiseringen, og Groves (2010) artsrangering av nordlig stumpneshorn ble nylig utfordret av Harley et al. (2016), av konserveringshensyn, som også hevder at nordlig og sørlig stumpneshorn kan ha splittet så nylig som for omkring 200 000 år siden.
Så langt man vet var det kun tre voksne individer av nordlig stumpneshorn igjen i verden ved inngangen til 2018. Én hann og to hunner, som alle var i fangenskap. Nordlig stumpneshorn er derfor funksjonelt utryddet. Hannen, som gikk under kallenavnet «Sudan», var den siste man kjenner til av nordlig stumpneshorn, døde mandag 19. mars (2018) ved Ol Pejeta Conservancy i Kenya, etter lengre tids sykdom. Forsøk er i gang med å prøve å redde det nordlige stumpneshornet fra utryddelse ved prøverørsbefruktning, hvor egg fra de to gjenlevende hunnene Najin og Fatu er blitt befruktet med sæd fra Sudan og forsøkes implantert i sydlige stumpnesehorn som surrogatmødre.
Utbredelse
Stumpneshorn er den mest tallrike av neshornartene. Det var utbredt i to distinkte populasjoner; en i Sentral-Afrika og en i det sørøstlige Afrika, hvorav nesten alle befinner seg i Sør-Afrika, Namibia, Zimbabwe, Kenya og Uganda. Den nordlige populasjonen er i praksis utdødd. Krigshandlinger og krypskyttere hadde tatt ut de siste 30 dyrene. Den sørlige populasjonen teller (2015) imidlertid omkring 19 666–21 085 individer og er en suksesshistorie for moderne konservering av ville dyr, gitt at populasjonen rundt år 1895 var på kun 20–50 individer. Dagens bestand er imidlertid fragmentert og består som mer enn 300 mindre populasjoner. I 2015 talte den største enkeltpopulasjonen 4 952 individer. Omkring 1/3 av totalbestanden (6 140) holder til på privat grunn. Sør-Afrika og Swaziland konserverer cirka 90,7 prosent av totalbestanden, noe som utgjør respektive 18 413 og 76 individer.
Trusler
De største truslene for stumpneshornets framtid kommer fra markedene for horn i Asia og de transnasjonale kriminelle organisasjonenes iver etter å tilfredsstille disse markedene. Siden 2007 har det vært et oppsving i etterspørselen av horn, noe som har før til økt krypskyting noen steder i utbredelsesområdet. I perioden 2003–2005 utgjorde krypskytteri kun 0,2 prosent av den totale populasjonen, men siden har dette økt. I 2015 var krypskytteriet økt til hele 5,3 prosent, noe som trolig har ført til at totalbestanden nå er i tilbakegang etter mange år i framgang.
Inndeling
Inndelingen følger IUCN/SSC African Rhino Specialist Group og IUCNs rødliste.
VM i bryting 1966
VM i bryting 1966 (verdensmesterskapet i bryting) ble arrangert i Toledo i USA i 1966.
Gromling 15
Gromling er en norsk båt, konstruert av Jan Herman Linge. Båten er en halvåpen, hurtiggående landstedsbåt og er 15 fot, eller 457 cm lang og veier ca. 220 kg. Båten har et lite fordekk og en lav vindskjerm. I motsetning til andre landstedsbåter designet av Linge, har ikke Gromling en vannkanal som går igjennom skroget, som bidrar til å stabilisere båten når den ligger rolig i vannet. Designet på Gromlingens undervannskrog har ellers mange fellestrekk med andre Linge-designete landstedsbåter, men dekk og vindskjerm fraviker mye fra særtrekk ved de andre Linge-designete båtene. Båten later til å ha vært i produksjon fra 1970-tallet og frem til 2000-tallet.
François-Auguste Biard
Biografi
Foreldrene til Biard hadde tiltenkt ham en karriere innen presteskapet, men Biard fikk tidlig styrt sin løpebane i retning malekunsten. Sin første erfaring med maling fikk han på en tapetfabrikk i Lyon i ungdomsårene, senere studerte han ved École des Beaux-Arts i Lyon, først under Pierre Révoil og senere hos Fleury François Richard. Biards oppmøte var dog sporadisk, og han regnes ofte som selvlært.
Biard begynte å reise i ung alder, først til Italia, Hellas og Midtøsten og senere, i 1827, også til Malta, Kypros og Egypt.
Biard ble en yndet kunstner for julimonarkiets (1830-1848) konge, Ludvig Filip, etter julirevolusjonen i 1830. Ludvig Filip, som hadde vært i landflyktighet i blant annet Skandinavia hvor han besøkte Finnmark i 1795 og siden tilbrakte et år i Muonio i Finland, bestilte og kjøpte flere malerier fra Biard med motiver fra nord. I 1838 tildeles Biard Æreslegionen av Ludvig Filip for sitt arbeide som maler.
Hjemme fra la Recherche-ekspedisjonen vinteren 1840 giftet Biard seg med d'Aunet samme sommer, 23. juli 1840 i Paris. Da var allerede d'Aunet gravid og 14. oktober 1840 får de deres første barn, datteren Marie Henriette Biard (1840-1897). Ekteskapet var ikke en ubetinget suksess. d'Aunet innleder et forhold til den franske forfatteren og poeten Victor Hugo og i 1844 søker hun om skilsmisse fra sin mann. Biard nekter og i tiden etterpå vokser hans sjalusi. Han følger etter henne for få rede på hennes utroskap og medbringende en betjent fersker Biard sin kone og hennes elsker på et hotell i 1845. Victor Hugo har som nasjonalhelt immunitet og pågripes ikke, mens d'Aunet arresteres og dømmes til fengsel for utroskap som senere sones som tvunget opphold i kloster. Dette satte ikke en stopper for forholdet til Hugo, det fortsatte til han ble landsforvist etter statskuppet gjennomført av Louis Napoléon i 1851. Først i 1855 ble ekteskapet mellom Biard og d'Aunet annullert. Ekteskapet ga dem også en sønn, Georges Biard d’Aunet. Hvorvidt Biard er faren til d'Aunets barn er usikkert. Datteren unnfanges sannsynligvis under deres hjemreise fra Recherche-ekspedisjonen, enten under oppholdet i Tyskland eller rett etter hjemkomsten til Paris. Sikkert er det at Victor Hugo betaler underhold for barnene til sin død.
Omkring 1858 tilbragte Biard to år i Brasil, hvor han jobbet for hoffet til Pedro II. Han hadde Rio de Janeiro som base og foretok reiser i området og til Amazonas. Her malte han landet og innbyggerne, også urbefolkningen. Oppholdet beskrives i hans bok fra 1862 Deux années au Brésil, som inneholder 180 graveringer.
Biard takket nei til en undervisningstilling ved Academia Imperial de Belas Artes og fortsatte sine reiser til og i USA. Frankrike hadde avskaffet slaveriet i sine kolonier i 1848, og Brasil hadde blitt tvunget av Storbritannia til å gjennomføre det samme i årene 1848-1852. Men i USA fikk Biard observere og male slaveriet der.
Malestil
Biard fulgte til en hvis grad stilen han hadde lært ved École des Beaux-Arts i Lyon: Meget detaljerte landskaper og stor grad av fargemetning preger hans kunst. Samtidig snek han ofte inn humoristiske innslag i bildene. Motivene kjennetegnes av det eksotiske, og reisene preget og utviklet Biard som maler. Han opererte helt eller delvis innenfor sine samtidige sjangrer: romantikk, realisme, historiemaleri, naturalisme og religiøse motiver. Han malte både politiske og hverdagslige scener, arketypiske såvel som militære i tillegg til portretter. Bredden i motiver reflekteres i en tilsvarende variasjon i hans mottakelse hos kritikerne: Han ble rost av Auguste Jal, Mérimée, Alfred de Musset og Théophile Gautier, men kritisert av Baudelaire.
EM i moderne femkamp 2005
EM i moderne femkamp 2005 (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i Montepulciano i Italia i 2005.
Charmian Clift
Charmian Clift (30. august 1923 – 8. juli 1969) var en australsk forfatter og essayist på midten av 1900-tallet. Hun var andre hustru og litterær samarbeidspartner av forfatteren og journalisten George Henry Johnston (1912–1970), også fra Australia.
Liv
Clift var født i Kiama i New South Wales i 1923. Hun giftet seg med George Johnston i 1947 og fikk tre barn med ham, den eldste av dem er poeten Martin Johnston (1947-1990).
Etter Clifts og Johnstons samarbeidsprosjekt High Valley (1949) ble utgitt og ga dem begge anerkjennelse, forlot de Australia med sin unge familie og arbeidet i London for en stund, før de flyttet til den greske øya Hydra for å leve som forfattere. På Hydra ble de rundt 1960 en del av et lite, internasjonalt forfatter- og kunstmiljø med den norske forfatteren Axel Jensen (1932-2003), svenske Göran Tunström (1937-2000) og den kanadiske sangeren og forfatteren Leonard Cohen (1934-).
Johnston reiste tilbake til Australia for å motta Miles Franklin-prisen for sin roman My Brother Jack. Clift flyttet tilbake til Sydney med deres barn i 1964 etter at hennes bøker Mermaid Singing, Peel Me a Lotus, og Honour's Mimic ble en suksess. Hun ble velkjente for sine essayer i aviser i Sydney og Melbourne; blant dem «Images in Aspic» og «The World of Charmian Clift». I mellomtiden hadde ekteskapet gått i oppløsning.
Den 8. juli 1969, rett før utgivelsen av Johnstons Clean Straw for Nothing begikk Clift selvmord ved å ta en overdose av barbiturater (sovemidler) i Mosman, en forstad til Sydney. Hennes aske ble senere spredt i rosehagen i Northern Suburbs Crematorium i Sydney. Hennes ektemann overlevde henne med et år, og døde i 22. juli 1970, 58 år gammel.
Golinca
Utseende
Nokså store (opptil 40 millimeter), langbeinte, svarte gullbasser, ofte med lyse tegninger. Pronotum er svart, tett punktert, med en rund grop på hver side i den bakre delen, dekkvingene er svarte med små, gulaktige flekker. Hannen har hodet trukket ut til to fremoverrettede horn som er tverre i spissen.
Levevis
Larvene lever i morkent treverk eller hule trær, utviklingen tar gjerne flere år. De voksne billene besøker ofte blomster.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Yamaha RD 350 YPVS
Yamaha RD 350 YPVS er en motorsykkel produsert av Yamaha med en tosylindret totaktsmotor med vannavkjøing som første gang dukket opp i 1983. Motorsykkelen er utstyrt med Yamaha Power Valve System (YPVS), en ventil montert på eksossiden som skal gi motoren den optimale motstanden under varierende turtall.
Rødnabbene
På Rødnabbene ble det i 1930-årene oppført et badeanlegg med restauranthus, stupetårn og båthus. På det funksjonalistiske restaurantbyggets takterrasse ble det arrangert dansetilstelninger. Hit ble Haldens badelystne fraktet med båtene Selve I og Selve II.
Driften stanset opp i 1957 grunnet sterk forurensning i Iddefjorden. Siden har stedet forfalt.
Det er funnet rester av steinalderbosetning på Rødnabbene.
Skipbåtsværsfjorden
Skipbåtsværsfjorden er en fjord i Herøy kommune i Nordland. Fjorden ligger på østsiden av Skipbåtsvær og vest for Bukallholman og Vandve. Fjorden strekker seg 10 kilometer nordover fra Gåsvær til Søråsværfjorden.
Johnny English Reborn
Johnny English Reborn er en britisk filmkomedie fra 2011 som parodierer spionasje-sjangeren. Filmen er en oppfølger av Johnny English. Rowan Atkinson spiller hovedrollen som Johnny English, og filmen er regissert av Oliver Parker.
Sammendrag
Åtte år etter hendelsene i den første filmen, studerer Johnny English (Rowan Atkinson) kampsport ved et buddhistisk tempel i Tibet etter et mislykket oppdrag i Mosambik. Han blir kontaktet av britiske etterretning, som ber ham returnerer til tjeneste. I MI7 sitt hovedkvarter i London møter English den nye sjefen "Pegasus" (Gillian Anderson) som vil at English skal stoppe et komplott for å myrde Kinas statsminister under et møte med den britiske statsministeren. Han møter også MI7-agentene Simon Ambrose (Dominic West), og Patch Quarter (Tim McInnerny). English skal samarbeide med MI7-agenten Colin Tucker (Daniel Kaluuya) for å stoppe komplottet. I Hongkong, oppdager English en ledetråd som fører ham til tidligere CIA-agent Titus Fisher (Richard Schiff) som avslører at han er medlem av en gruppe snikmordere som heter "Vortex ', som saboterte Englishs oppdrag i Mosambik. Vortex har et hemmelig våpen, som krever tre nøkler av metall for å bli låst opp, og Fisher har en av disse nøklene.
Fisher blir drept av en leiemorder og nøkkelen hans faller i hendene på et anne Vortex-agent. En kamp i Hong Kongs gater resultater i English tar nøkkelen fra denne agenten. På et fly tilbake til London, gir Johnny en koffert som inneholder nøkkelen til en flyvertinne, som blir avslørt å være en Vortex-agent. English blir ydmyket foran den britiske regjeringen og Pegasus fordi han mistet nøkkelen, og han angriper moren til Pegasus, fordi han tror at hun var morderen som drepte Fisher. English stikker deretter av fra hele situasjonen på en tandem-sykkel, iført dress og slips. Kate Summer (Rosamund Pike), en atferdspsykolog hos MI7, ber English minnes hendelsene under det mislykkede oppdraget i Mosambik, og han finner identiteten til en annen Vortex-agent, Karlenko (Mark Ivanir). English møter Karlenko på en golfbane utenfor London, hvor en snikmorder fra Hong Kong prøver å drepe Karlenko. Johnny og Karlenko rømmer i et helikopter, og flyr til nærmeste sykehus. Rett før han dør, avslører Karlenko at en Vortex-agent er medlem av MI7.
Hos MI7 kommer det frem at de politiske samtalene mellom Storbritannia og Kina vil fortsette i en tungt bevoktet festning kalt "Le Bastion ' som ligger i de sveitsiske alper. Over middag, forteller English til Ambrose at han vet om en muldvarp i MI7. Ambrose planlegger å drepe English, inntil det blir klart at forræderens identitet er ukjent. Tucker konfronterer Ambrose, vel vitende om at Ambrose er forræderen, men English avviser Tucker og beordrer ham til å gå sin vei. Ambrose påstår at Patch Quarter er forræderen. English betror nøkkelen sin til Ambrose, som deretter forteller Pegasus at English er en forræder. English konfronterer Quarter, og innser at han har blitt lurt. English blir deretter beskutt av snikskyttere og MI7-agenter. Han blir skutt i beinet før han flyktet i en rullestol. English besøker Kate Summer, og overbeviser henne om at han ikke er en forræder. Kate saumfarer opptakene av den hemmelige operasjonen i Mosambik, og hun skjønner hvem som sørget for at operasjonen gikk skeis.
De får vite at Vortex bruker et medikament som tillater dem å kontrollere en person for en kortere periode før denne personen dør av noe som ser ut som hjertesvikt. Ambrose, det eneste overlevende medlemmet av Vortex, planlegger å bruke dette stoffet for å drepe den kinesiske statsministeren. English kontakter Tucker og overtaler ham til å hjelpe ham med å infiltrere 'Le Bastion'. Etter å ha kommet seg gjennom sikkerhetskontrollen ved festningen, klarer English å advare Pegasus om trusselen. English finner seg noe å drikke, uvitende om at Ambrose har tatt et medikament i drikken, og Ambrose beordrer English å drepe statsministeren ved å bruke en pistol kamuflert som en leppestift. English prøver å motstå virkningene av medikamentet, og han begynner å slåss mot seg selv, samtidig som Tucker prøver å avbryte kommunikasjonen mellom Ambrose og English. Tucker forstyrrer frekvensen, og erstatter den med musikk fra en radiostasjon, som gjør at English begynner å danse. Ambrose får tilbake kommandoen over English, men han avslører seg selv i prosessen. English slåss mot Ambrose, som klarer å flykte. Virkningene av medikamentet forsvinner snart, og English dør tilsynelatende av hjerte-svikt. Ambulanse-arbeidere prøver å redde English, men dette mislyktes. Han blir gjenopplivet av Kate som kysser ham, og dette gir hjertefrekvensen hans et boost.
English tar opp jakten på Ambrose, og de begynner å slåss igjen. Ambrose prøver å skyte English som avfyrer en rakett forkledd som en paraply som dreper Ambrose. På grunn av hans handlinger, blir English gjeninnsatt som ridder av dronningen, men når denne seremonien finner sted, avslører den tilsynelatende dronningen seg som morderen som drepte Fisher. Morderen prøver å halshogge Enligsh. English slår tilbake igjen, og morderen stikker av. English løper etter henne, men i stedet takler han den virkelige dronningen og nådeløst slår han henne gjentatte ganger foran alle som står og ser på. Morderen blir arrestert og deretter brakt inn foran publikum, og English blir forskrekket når han innser hvem han har slått løs på.
Confide in Me
Informasjon
Sangen ble utgitt som albumets første single den 29. august 1994. I Storbritannia nådde sangen nummer to på UK Singles Chart og ble for ni uker på hitlistene. Singlen nådde førsteplass i Australia og ble for fem uker på hitlistene. Sangen ble en beskjeden danseklubb-hit i USA, med en topp på nummer 39 på Billboard-listene i 1994.
Musikkvideo
Musikkvideoen til «Confide in Me» var en fargerik video som ble filmet i Los Angeles i juli 1994. Videoen viser Minogue som snakker i telefonen, og oppfordrer folk til å ringe og betro seg til henne. Minogue benytter seks kostymer i løpet av videoen, med hver og en ledsaget av ulike frisyrer og sminke.
Formater og sporliste
Dette er de formatene og spor oppføringer av store single utgivelser av «Confide in Me».
Nils Christian Nilsen
Nils Christian Nilsen (født 11. mars 1773, død 18. januar 1842) var en dansk-norsk embedsmann og stortingsmann.
Nilsen var født i Hjørring i Jylland i Danmark, der faren var hattemaker. I ung alder reiste han til Norge og ble i 1795 eksaminatus juris. To år senere ble han prokurator og kunne utøve yrket ved alle overretter i det sønnenfjeldske Norge.
År 1804 eller -05 ble Nilsen konstituert overbirkedommer, overinspektør og auksjonsforvalter i Jarlsberg grevskap. 1819-21 fungerte han som amtmann for grevskapet, i 1822 ble han birkedommer der.
Nilsen var 1. representant på Stortinget fra Jarlsberg grevskap i 1815-16 og 1818. I 1815-16 var han sekretær i Lagtinget og medlem av elleve komiteer. Også i 1818 var han sekretær i Lagtinget, samt medlem av ti komiteer.
I 1821 ble Nilsen valgt som 1. representant, men ba seg fritatt. På nytt stortingsmann i 1827, 1828 og 1830. Han var medlem av Lagtinget i 1827 og 1828. I 1827 var han formann i komiteen om borgervæpningen, i 1828 formann i komiteen om statens pantegods. På tinget i 1830 var han formann i bankkomiteen. Nilsen var medlem av riksrettene 1815-16 og 1827.
Nilsen var innehaver av Vasaordenen.
Omar Fonstad El Ghaouti
Omar Fonstad el Ghaouti (født 15. februar 1990 i Oslo) er en norsk fotballspiller som spiller spiss for Hønefoss.
El Ghaouti er halvt marokkansk og halvt norsk og har bodd hele sitt liv i Oslo. Han spilte for Vestli IL og Bjerkealliansen som gutt, før han som 16 åring signerte for Stabæk. Han var en del av årgangen som i 2008 ble junior (G-19) Norgesmestere.
Henrik Brandel
Henrik Brandel (født 21. januar 1739 i Uppland, død 18. februar 1828) var en svensk generalkonsul, amatørmusiker og forfatter, som blant annet konstruerte det kronologiske systemet Myriaden.
Brandel ble student ved Uppsala universitet i 1753. Her studerte han semittiske språk og avla doktorgradseksamen i 1756. I 1764 ble han utnevnt til sekretær ved det svenske konsulatet i Alger og i 1766 til konsul samme sted, en krevende posisjon i et land som baserte sin økonomi på å plyndre fremmede lands fartøy. I 1793 vendte Brandel tilbake til Sverige.
Vetle Lid Larssen tegner et litterært portrett av Brandel i den halvdokumentariske boken 1001 natt.
Vikafjorden (Dønna)
Vikafjorden er en fjord på nordsiden av Skagalandet på Dønna i Nordland. Fjorden har innløp mellom Revskjeran i nord og Lyngøya i sør og strekker seg 9 kilometer nordøstover til Solfjellsjøen. På nordsiden av fjorden ligger en rekke øyer og holmer, der Gjesøya og Ramnøya er de største. På sørsiden av Skagalandet ligger Skagafjorden.
Riksvei 809 går langs de indre delene av fjorden.
Orm Hansen Øverland
Øverland var sønn av en gårdbruker. Selv ble han oppfostret hos en onkel og overtok gården hans i 1809. Han var lensmann fra 1819, og sluttet som bonde i 1847.
Øverland var stortingsmann for Stavanger amt i 1815-16, 1821 og 1822. På Stortinget i 1815-16 var han medlem av fire komiteer. I 1821 var han medlem av tolv komiteer, og var ellers sekretær i komiteen om Smaalenssaken.
Han var innehaver av borgerdådsmedaljen i sølv.
Vedvarende datastruktur
En vedvarende datastruktur er innen informatikken en datastruktur som alltid beholder den tidligere versjonen av seg selv når den modifiseres. Slike datastrukturer er uforanderlige, ettersom deres operasjoner ikke synlig oppdaterer strukturen, men i stedet alltid skaper en ny oppdatert struktur.
Esben Poulsson
Esben Poulsson (født 12. mars 1907, død 11. januar 1974 ) var en norsk arkitekt. Han var sønn av arkitekten Magnus Poulsson og bror til arkitekten Anton Poulsson.
Utdannelse og virke
Poulsson studerte ved NTH i 1926–30 og kunne takket være en rekke stipender foreta diverse studiereiser til forskjellige land.
I 1930–32 var han ansatt i Akers reguleringsvesen, og han arbeidet i farens firma i 1930–31 og 1932–36 og var kompanjong i 1936–44. Fra 1944 hadde han egen arkitektpraksis i Oslo. Under krigen arbeidet han også for Brente steders regulering. Han utarbeidet reguleringsplan for Fauske og utviklet et boligområde ved Norsk jernverk i Mo i Rana.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1998 – 500 meter herrer
500 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1998 og ble avholdt i M-Wave i Nagano den 9. – 10. februar 1998. For første gang skulle øvelsen avgjøres over 2 separate 500 meterløp hvor den sammenlagte tiden dannet grunnlaget for resultatrekkefølgen. Løperne måtte imidlertid bytte fra første indre til første ytre eller motsatt til det andre løpet.
Esben Poulsson
Utdannelse og virke
Poulsson tegnet en rekke forskjellige bygningstyper: eneboliger (særlig på 1930-tallet, deriblant hans egen) og boligblokker, skoler, industribygg (ofte preget av nøktern funksjonalisme) og kirker, inkludert samarbeid med faren på Dombås kirke. I tillegg var han involvert i kirkerestaurering. Han stod også for en rekke prosjekter som ikke ble gjennomført.
Poulsson var medlem av tilsynskomiteen for Nidaros domkirke fra 1959 og var leder fra 1971. Han hadde en rekke tillitsverv og var medlem av Fortidsminneforeningen.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1998 – 500 meter herrer
Rekorder
Før konkurransen var gjeldende verdensrekord og olympisk rekord:
500 meter (1 løp)
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen: