cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pingo
Størrelse
Landformens størrelsen kan nå 70 meters høyde. Det er ikke satt noen nedre grense for hvor lav en pingo kan være. En pingo er mellom 30 og 600 meter i diameter, mens helningsvinkelen ofte er mellom 34o og 38o grader, og sjelden over 45o grader. Verdens største pingo er Kadleorshilik pingo 40 km sørøst for Prudhoe Bay, 54 meter høy.
To typer
Det finnes to dannelsesmåter for pingoer:
Vekst og kollaps
De raskest voksende pingoene i verden finner man i områdene rundt der man finner Ibyuk pingoen. Mellom 1973-1975 vokste disse med 2,8 cm. Men de fleste pingoer vokser omkring halvparten av denne hastigheten.
Alle pingoer kollapser etter en tid, enten ved at de sprekker opp i toppen eller at iskjernen smelter. Dette skaper ofte et krater eller innsjø som kalles for pingoruin.
Carlo Felice Bianchi Anderloni
Carlo Felice Bianchi «Cici» Anderloni (født 7. april 1916, død 7. august 2003) var en italiensk bildesigner, og sønn av Felice Bianchi Anderloni, som stiftet Carrozzeria Touring.
Etter studier på Milanos polytekniske høyskole begynte han å arbeide for faren i Carrozzeria Touring. Da faren døde i 1949 tok Carlo over styringen av selskapet, og modellene Alfa Romeo 6C 2500 og Ferrari 166 S var blant de første utviklingsarbeidene han ledet. I 1966 gikk selskapet konkurs, og Anderloni fikk jobb hos Alfa Romeo, hvor han var rådgiver for designavdelingen og senere designsjef.
Salassinae
Salassinae er en gruppe (underfamilie) av sommerfugler som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). De finnes bare i den Orientalske region (Sørøst-Asia). Alle de ni kjente artene blir regnet til én slekt, Salassa.
Utseende
Store (vingespenn gjerne rundt 100 mm), brunlige spinnere med lange, smale forvinger. I alle fall bakvingene har øyeflekker.
Levevis
Som hos alle påfuglspinnere har de voksne sommerfuglene reduserte munndeler, og de tar ikke næring til seg. Hunnene sender ut feromoner, som tiltrekker hanner fra lang avstand.
Ullerslev
Ullerslev kan henvise til følgende steder i Danmark
Sande
Sande kan vise til:
Elmina
Elmina er en by i Ghana. Den ligger på Ghanas Atlanterhavskyst, vest for Cape Coast. Den første europeiske bosettingen in Vest-Afrika ligger her, og byen har i dag ca. 20 000 innbyggere.
Byen vokste opp rundt São Jorge da Mina Castle, av portugiserne i 1482, og var Portugals hovedkvarter i Vest-Afrika helt til Det nederlandske vestindiske kompani erobret den i 1637. I århundrene etter dette ble byen mest brukt som base for slavehandel. Byen var på nederlandske hender til 1872, da den ble britisk. I Elmina ligger også Fort St. Jago, et fort som ble bygd av nederlenderne i 1666, flere Asafo-helligdommer og en lagune. Elminas hovedindustri i dag er fiske.
Lars-Christopher Vilsvik
Lars-Christopher Horst Jan Vilsvik  (født 18. oktober 1988 i Berlin) er en tysk-norsk fotballspiller for Strømsgodset. Med sine 342 kamper (pr 21.06.2021) er han den spilleren med flest kamper for klubben.
Karriere
Vilsvik har norsk far og tysk mor og ble født i Vest-Berlin. Han begynte sin fotballkarriere som 6-åring hos Tennis Borussia Berlin, hvor han blant annet spilte sammen med Jérôme Boateng. Han var 10 år hos TeBe før han byttet til Lichtefelder FC.
Lichterfelder FC
Som 16-åring spilte han et halvt år junior før han som yngstemann (17) ble tatt opp i førstelaget, som spilte i fjerde divisjon (i mellomtiden er det innført en tredje «Profiliga» i Tyskland slik at «Oberliga» nå er femte divisjon). Etter gode prestasjoner for Lichterfelder, var Vilsvik på prøvespill i blant annet Hamburger SV, Hertha BSC og Rosenborg. Rosenborg ønsket å signere Vilsvik, men han ville fullføre skolen i Tyskland. Han var på vei til Eintracht Braunschweig i 3. Liga, men overgangen gikk i vasken da finanskrisen traff klubben.
Strømsgodset
I 2009 gjorde Vilsviks onkel et nytt forsøk på å få til et prøvespill i Rosenborg for han, men RBK avslo forespørselen. Videre gikk han gjennom kontakter til Strømsgodset, hvor Vilsvik fikk muligheten til å vise seg på trening. Vilsvik skulle egentlig trene med juniorlaget først, men den dagen han ankom var det imidlertid ikke juniortrening. Dermed fikk han muligheten på A-trening likevel. Sportssjef Jostein Flo uttalte at han aldri har sett en spiller som har vært så god på prøvespill hos Strømsgodset. I november 2009 signerte Vilsvik kontrakt med Strømsgodset.
Strømsgodset-trener Ronny Deila så raskt at Vilsvik hadde gode forutsetninger for å bli en meget god back på sikt, og omskolerte han fra å være en mer offensiv spiller.
I 2013 var han en sentral brikke i Strømsgodset-laget som ble seriemester.
I 2020 tangerte han rekorden for flest offisielle A-kamper for Strømsgodset.
Setning (grammatikk)
Setningen er den minste grammatiske enhet. På norsk skal den normalt minst ha et verbal og et subjekt, altså en handling og noe som utfører handlingen.
Syntaktisk grunnoppbygning
Språkenes syntaktiske oppbygning gir en annen måte å inndele dem på. Her kan man skille ut tre sett normer: I de såkalte nominativ–akkusativ-språkene markeres subjektet både i transitive og intransitive setninger i nominativ-formen, mens objektet markeres i akkusativ. I de såkalte ergative språkene markeres subjektet i de transitive setninger som ergativ, mens både objektet i de transitive setningene og subjektet i intransitive setninger står i absolutiv, som i regelen er lik med den umarkerete formen av ordet. Til slutt er det de såkalte inaktiv–aktiv-språkene, hvor man markerer det handlende subjektet både i transitive og intransitive setninger ved å sette det i aktiv form, mens det inaktive subjektet og objektet begge markeres med inaktiv– eller absolutiv-formerne.
Sidestilling, tilføyning eller bøyning
Den tredje inndelingen av språkene er den eldste, som ble utformet allerede innen midten av det 19. århundre. Her konstaterer man at noen språk i prinsippet lar hvert ord svare til ett setningsledd og generelt utelater bøyningsparadigmer. De kalles isolerende, og noen eksempler på dette er kinesisk og vietnamesisk. Omvendt er språk som uttrykker syntaktiske markeringer ved brug av affikser, som settes på en rot, således at affikserne uttrykker særlige nyanser (modus, tempus, aspekt el. annet) av rotordet. Disse språk kalles agglutinerende, og typiske eksempler er tyrkisk og japansk. Så er det de språkene som markerer syntaksen både ved hjelp av endringer i ordenes rot og ved hjelp av betydningsbærende endelser. Disse språk kalles flekterende, og arabisk eller gresk er gode eksempler. Til slutt finnes det språk som kan bygge så mange endelser på kjerneordenes rot, at setningen erstattes av ett langt, sammensatt ord. De språkene kaller man polysyntetiske, og grønlandsk er et klassisk eksempel.
Sammenhenger på tvers
Hvis man velger å se disse tre inndelingsmåter som uttrykk for forskjellige synsvinkler på språkene og ikke som absolutte størrelser, oppdager man at de ofte er mer eller mindre overlappende. Det er påvist at mange ergative språk samtidig også kan betraktes som SOV-språk (subjekt–objekt–verbal) med en agglutinerende morfologi. (Men det omvendte er ikke tilfellet, nemlig at SOV-språk med agglutinerende type også nødvendigvis skal være ergative.)
Hardap (region)
Hardap er en region i Namibia. Ved folketellingen i 2011 hadde regionen en folkemengde på 79,507.
Hardapdemningen ligger i regionen.
Regionen består av seks valgkretser:
Heavy metal (andre betydninger)
Heavy metal har flere betydninger, blant annet
176 Iduna
176 Iduna er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 14. oktober 1877 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Den er oppkalt etter Ydun, en klubb i Stockholm som var vertskap for en astronomikonferanse. Klubben var igjen – etter alt å dømme – oppkalt etter den norrøne gudinnen Idunn.
PC (andre betydninger)
PC, Pc eller pc brukes oftest om Personlig datamaskin (personal computer)
Det brukes også om
3. århundre f.Kr.
Europa
Den romerske republikk øker sin innflytelse gjennom hele hundreåret.
Midtøsten
Selevkidriket og Ptolemeerdynastiet er de viktigste arvtageren etter Aleksander den stores rike.
Fyrtårnet i Alexandria innviet 279 f.Kr.
Partia blir stormakt.
India
Maurya-riket når sitt høydepunkt under Ashokas regjering 274 f.Kr. – 232 f.Kr.
Torpedokrysser
Torpedokrysseren, også betegnet som torpedokanonbåt, var en skipstype basert på den ubeskyttede krysseren fra midten av 1880-tallet, med en hastighet på omkring 20 knop, og beregnet på oppklaringsoppdrag og aktiv bekjempelse av de nye torpedobåtene.
Torpedokrysseren hadde tungt artilleri i forhold til størrelsen, med et deplasement på mellom 500 og 1000 tonn, og var vanligvis 55 og 80 meter i lengde. De større torpedokrysserne i Tyskland og Frankrike på mellom 1100 og 1700 tonn i deplasement ble kalt «aviso», forgjengeren for den lette krysseren. Klassifiseringen mellom de mindre og de større torpedokryssere basert på deplasement er ikke tydelige. De tyske avisoerne var ansett som havgående krigsfartøyer med kapasitet for angrep med torpedoer fremfor som spesialiserte fartøyer mot de mindre torpedobåtene.
Torpedokrysseren var egentlig et mislykket konsept, med utilstrekkelig fremdriftsmaskineri og dårlige sjøegenskaper, som skulle foreta angrep med torpedoer mot fiendtlige skip tross deres størrelse. Ved århundreskiftet var denne skipstypen erstattet av de nyere jagere, som til og begynne med ble betegnet som torpedo boat destroyers. Den største fordelen var et mer pålitelig fremdriftsmaskineri. Problemet med forgjengeren skyldtes maskineriet som ikke tålte press for å komme opp i stor hastighet.
Konseptet var mislykket fordi skipstypen egentlig var en kryssertype med utilstrekkelig hastighet for å innhente og ødelegge fiendtlige torpedobåter som allerede ca. 1890 hadde en fart på 23-25 knop. Betegnelsen ubeskyttede krysser er noe malplassert ettersom torpedokrysseren hadde et tynt panserdekk som den armerte krysseren, men er så tynt at den hadde vært ansett for å være ineffektivt.
Den svenske torpedokrysseren HMS «Örnen» levert som kommandoskip for flotiljer av torpedobåtene i den svenske orlogsflåten, hadde et panserdekk på bare 19 mm tykkelse. Som de andre torpedokryssere hadde den også tung bestykning i forhold til deplasementet på bare 800 tonn, 2 stk 12 cm kanoner med panserskjold og 4 stk 57 mm hurtigladende kanoner samt et undervannstorpedorør i forstevnen.
Verdenshistoriens første senkning av et stort krigsskip med den selvdrevne torpedoen skjedde den 22. april 1891 under den chilenske borgerkrigen, under et angrep av torpedokrysseren «Almirante Lynch» mot sentralbatteriskipet «Blanco Encalada». Totalt ble fem eller seks torpedoer sendt under angrepet ved Caldera, bare én traff slagskipet, som sank på mindre enn ti minutter. Som en torpedokrysser på 713 tonn i deplasement hadde «Almirante Lynch» fem torpedotuber for et direkte angrep.
Europavei 29
Europavei 29 går mellom Köln i Tyskland og Sarreguemines i Frankrike. Veiens lengde er 323 km.
Trasé fastlagt av UNECE: Köln – Luxembourg – Saarbrücken – Sarreguemines (E 25 Strasbourg).
Heleysundet
Heleysundet er et kort sund på Svalbard som skiller øyene Spitsbergen og Kükenthaløya. Det er den nordligste av to passasjer mellom Spitsbergen og Barentsøya med Kükenthaløya liggende som en kork midt i mellom.
De to passasjene, Heleysundet og Ormholet, er de to eneste forbindelsene mellom den indre delen av Storfjorden, Ginevrabotnen, og Olgastretet. Området preges av sterke tidevannsstrømmer, som er rapportert målt opp mot ti knop (18 kilometer i timen) på grunn av de store vannmassene som passerer gjennom de smale sundene.
Sundet er vanligvis isfritt fra begynnelsen av august til isen legger seg igjen for vinteren. Det har navn etter Willian Heley.
Navigasjon
Når sundet er fullstendig isfritt er det enkelt å navigere, selv når strømmen går som striest. Dette fordi sundet er både bredt og dypt og man vil alltid finne partier med medstrøm ved å holde seg langs land på enten den ene eller den andre siden. Når det er drivis i området er situasjonen en helt annen. Særlig farlig er det å forsere sundet med strømmen. Dette fordi sundet er traktformet og vil komprimere eventuell drivis som følger strømmen inn i sundet. Selv ganske store båter har fått problemer.
Rett sør for Kükenthaløya er det en annen passasje Ormholet som også er mulig å passere for mindre båter, men dette bør kun skje på strømstille, da dette sundet er mye trangere.
177 Irma
177 Irma er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 5. november 1877 av Paul-Pierre Henry fra Observatoire de Paris i Paris. Bakgrunnen for navnet er ikke kjent.
Keekle
Keekle er en elv i Cumbria i England.
Den renner fra Keekle Head Farm ved High Park mellom Gilgarran og Asby. Elveløpet går sørover via det tidligere dagbruddet mellom Frizington og Whitehaven til Cleator Moor, hvor den renner inn i elven Ehen. Keekle er periodevis en rik lakseelv.
Det ble foreslått en radioaktiv søppelfylling ved Keekle Head. Det har vært sterk motstand mot forslaget å utplassere radioaktiv avfall på stedet til en tidligere dagbruddgruve fra interesseorganisasjonen Radiation Free Lakeland og andre. Motstanden ble til sist tatt hensyn til.
Europavei
Europa har et nett av europaveier som er nummerert fra E1 og oppover. Mange av dem krysser nasjonale grenser, og de er underlagt De forente nasjoners økonomiske kommisjon for Europa (UNECE). I Norge er europaveiene en del av stamveinettet.
Nummereringssystem
Rute- eller veinummersystemet, slik det er definert av UNECE siden 1975, gjennomgikk en stor forandring i 1992 og er nå som følger (tekst og layout er litt modifisert fra originalen for økt lesbarhet og forståelse):
Unntak
To klasse A-veier, E47 og E55, er fortsatt skiltet med sine nummer fra før 1992. Det gjelder E6 og E4 innen Sverige og Norge. Disse unntakene ble gitt fordi utgiftene i forbindelse med navneskiftet for disse lange veistrekningene ville bli for store. Disse veiene er skiltet med sine nye nummer fra Danmark og sydover. De andre europaveiene i Skandinavia har også nye nummer.
Europaveienes eksakte strekning besluttes av hvert land og kan ha små avvik fra listen, f.eks. at veien går utenfor angitte byer. I Norge er det noen forskjeller mellom endepunktene ifølge UNECE og Statens vegvesen. E14 (33 km), E39 (15 km), E105 (7 km) og E134 (10 km) slutter et stykke utenfor den by de er definert av UNECE å gå til.
Europaveinumre og nasjonale veinumre
I Norge, Sverige og Danmark er europaveinumrene integrert i veinummersystemet, slik at europaveiene i disse landene vanligvis ikke har noe annet riksveinummer. I de andre europeiske landene har europaveiene nasjonale veinumre i tillegg til europaveinumrene. Utenom de skandinaviske landene varierer det hvor godt europaveiene er skiltet med europaveinummer. I noen land, som Storbritannia og Usbekistan, er ikke europaveier skiltet i det hele tatt.
Mellomliggende nord-sør
E67 – merk: også kjent som Via Baltica
Europaveier i Norge
14 av europaveiene går helt eller delvis i Norge: Kun tre av dem går på det europeiske kontinentet, E45, E75 og E105 som i Norge kun går i Finnmark.
The Box Set (Kiss)
The Box Set er en samleboks på fem CD-er fra det amerikanske hardrock/heavy metal-bandet Kiss.
Samleboksen inneholder 94 spor, hvor 30 er tidligere ikke utgitt. I tillegg følger det med ett 120 siders hefte i farger med kommentarer fra bandet på sporene.
Castilla-La Mancha
Castilla-La Mancha er en autonom region i Spania. Den ligger sentralt i landet, og er med en utstrekning på 79 463 km² den tredje største autonome regionen i Spania (etter Castilla y León og Andalucía). I folketall er den imidlertid bare den niende største.
Castilla-La Mancha utgjorde tidligere sammen med Madrid regionen Castilla la Nueva «Nye Castilla». Den ble utskilt som egen region i 1982. Hovedstaden er Toledo. Regionen består av fem provinser, som alle har navn etter provinshovedstedene:
Niokolo-Koba nasjonalpark
Parken ligger på en elveslette med høyder opptil 200 moh, på begge sider av Gambiaelva, som i flomperiodene dekker elveslettene. Landskapet preges av savanner og noe skog. Parken har et rikt dyreliv, med elefanter, løver, leoparder, sjimpanser, bavianer, flodhester og den store kjempeeland (Taurotragus derbianus).
Parken ble i 2007 oppført på listen over truede verdensarvsteder, på grunn av krypskytteri og planene om å bygge en dam oppstrøms for parken som vil forstyrre de regelmessige oversvømmelsene som er en forutsetning for økosystemet.
Oswald Veblen
Oswald Veblen (født 24. juni 1880 i Decorah i Iowa i USA, død 10. august 1960) var en amerikansk matematiker, geometiker og topolog. Hans arbeid ble utnyttet i atomfysikken og relativitetsteorien. Han beviste Jordans kurveteori i 1905.
Veblen hadde opphav fra Norge. Han hadde en doktorgrad ved universitetet i Chicago. Han arbeidet mest med geometri. Han ble også æresdoktor ved Universitetet i Oslo.
Han skrev også noen bøker. Blant annet skrev han Projective geometry som kom ut i 1910. Han har også skrevet Foundations of defferential geometry som kom ut i 1932.
Caprivi (region)
Caprivi er en region i Namibia og har hentet sitt navn fra Caprivi-stripen. Regionen har omkring 90,000 innbyggere (2011).
Geografi
Caprivi er et tropisk område med høye temperaturer og mye nedbør i regntiden fra desember til mars. Dette gjør regionen til den våteste regionen i Namibia. Terrenget er hovedsakelig sumper, sletter, våtområder og treområder.
Den er også hjemmet til 450 dyrearter som elefanter. Villmarken er beskyttet av flere naturreservater som Bwabwata, Mudumu, Lizauli, West Caprivi Game Park, Mahango Game Reserve og Mamili Nasjonalpark. Dyrene beveger seg fritt over den umerkede grensen til Botswana hvor Chobe Nasjonalpark ligger. Stripen har også nesten 70 prosent av fugleartene som finnes i Namibia. Katima Mulilo er den største byen, med betydelige steder som Choi, Chinchimane, Bukalo, Sibinda og Impaliola.
I tillegg til Zambezi-elven, inneholder også stripen Cuando og Kwando-elvene som danner grensen til Botswana. Bielver av elven har forskjellige navn som Linyata og Chobe. Provinsens østligste punkt er hvor Cuando møter Zambezi.
Historie
Caprivi ble oppkalt etter den tyske kansleren Leo von Caprivi som forhandlet området til Tyskland i et bytte i 1890 med Storbritannia. Caprivi avtalte en annektering av området til Tysk Sydvest-Afrika for å gi Tyskland adgang til Zambezi som del av Zanzibar-traktaten.
Befolkning
Rundt 17,000 er del av den etniske gruppen lozi som har totalt 556,000 mennesker i det vestlige Zambia, nordvestre Zimbabwe (70,000) og nordlige Botswana (14,000).
Der har vært etnisk spenning mellom loziene og ovamboene, den etniske majoritetsgruppen i det nordlige Namibia. Dette har ført til tidligere konflikter, inkludert opprettelsen av Caprivi Frigjøringsfront i 1994 som ønsker selvstyre for capriviloziene.
Mikhail Bytsjkov
Mikhail Ivanovitsj Bytsjkov (russisk: Михаил Иванович Бычков; født 22. mai 1926 i Ljubertsy, død 17. mai 1997) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Caprivi (region)
Befolkning
Regionen består av seks valgkretser:
Mikhail Bytsjkov
Bytsjkov vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det sovjetiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.
Bytsjkov ble verdensmester i ishockey 1954 i Stockholm. Han spilte 42 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 14 mål.
Erongo (region)
Erongo er en region i Namibia. Regionen er oppkalt etter Erongo-fjellet, et velkjent landemerke i Namibia og i dette området. Alle de viktigste sentrene innenfor denne regionen er knyttet sammen av asfaltert vei. Ved folketellingen i 2011 hadde regionen en folkemengde på 150,809.
Uranienborg
Avgrensning
Strøkets hoveddel ligger mellom Holtegata i nordvest, Uranienborgveien i nordøst, Briskebyveien og Riddervolds gate i sørvest, og Inkognitogata i sørøst. I tillegg er Uranienborg terrasse (som ligger øst for Uranborgveien) med i strøket. Imidlertid regnes ofte hele Inkognitogata og også Inkognito terrasse som en del av strøket.
Erongo (region)
Forskjellige gruvedriftsoperasjoner finnes innen denne regionen på steder som Navachab og i mindre skala på steder rundt Uis og ørkenområdet. Karibib har også en marmorindustri. Walvis Bay, som ble innlemmet i Erongo i 1994, er det primære senteret for Namibias fiskeindustri. Arandis støtter gruveindustrien og Swakopmund styrker foredling.
Med sine forbindelser til Namibias kyst, er denne regionen godt utviklet. Fasiliteter som skoler, sykehus og klinikker, forsyning av elektrisitet og telekommunikasjonstjenester er med få unntak godt etablert.
Uranienborg
Historie
Strøket har navn etter en gammel løkke utskilt fra gården Frogner, antagelig oppkalt etter den danske astronomen Tyge Brahes slott og observatorium på øya Ven i Øresund.
Erongo (region)
Regionen består av seks valgkretser:
Uranienborg
Historie
Utbyggingen av Uranienborg startet på 1880-tallet, og Uranienborg kirke ble innviet i 1886. Denne kirken ligger i Uranienborgparken, en park på en høyde i strøket. Boligbyggingen mellom Uranienborgveien og Riddervolds gate startet oppe ved Uranienborgveien rundt år 1885 med bygårdene Oscars gate 35-39 og 32-34 – og nederst ved Riddervolds gate med bygårdene Riddervolds gate 7 og Oscars gate 59, og strøket er dominert av murbyen.
Rose Henderson
Rose Henderson er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien Lost som fulgte livene til en gruppe overlevende etter en flystyrt på en øde og mystisk øy i Stillehavet.
VM i ishockey for menn 2010
VM i ishockey i 2010 var det 74. verdensmesterskapet i ishockey i regi av Det internasjonale ishockeyforbundet. Lag som representerte til sammen 48 land deltok i verdensmesterskapet på de fire nivået dette ble arrangert på. For første gang i historien deltok også et lag fra De forente arabiske emirater. Resultatene i mesterskapet var også kvalifisering til Ishockey-VM 2011.
Rose Henderson
Henderson ble spilt av L. Scott Caldwell og hun var gift med Bernard Nadler (spilt av Sam Anderson). Bakgrunnshistorien deres fra før flystyrten var at de hadde oppsøkt en healer under bryllupsreisen i Australia i håp om å kurere Hendersons kreft. På veg fra Australia forulykker flyet mens Nadler er på toalettet. Flyet brekker i to og de to delene av flyet havnet på forskjellige streder på øya. Ekteparet blir gjenforent midtveis i sesong to, og Rose Henderson kan da fortelle at kreften er borte og øya har kurert henne. Etter en tidsreise blir de to adskilt fra de gjenværende overlevende og de bygger en hytte de kan bo i, i nærheten av havet.
Opprinnelig hadde manusforfatterne planlagt at fortellingen om en kvinne som ble skilt fra sin mann da flyet krasjet skulle handle om rollefiguren Kate Austen (spilt av Evangeline Lilly), men Kates rolle ble endret til å være en kjærlighetsinteresse for to av de mannlige hovedrollene. Rollen ble således opprettet for Rose Henderson. Kritikerne var positive til paret og uttrykte håp om at de skulle opptre oftere i serien, og begge skuespillerne fikk ros for sitt skuespill.
Juniorsymfonikerne
Juniorsymfonikerne er et frittstående ungdomssymfoniorkester for ungdom fra Oslo og nabokommunene. Medlemmene er mellom 14 og 30 år. Orkesteret er medlem av UNOF og NASOL, og samarbeider med OMK (Oslo musikk- og kulturskole).
VM i ishockey for menn 2010
Elitedivisjonen
Gruppe A
Gruppe B
Juniorsymfonikerne
Orkesteret ble stiftet med deltagere fra skoleorkestere i Oslo og Akershus i forbindelse med åpningen av Konserthuset i Oslo. Orkesteret fortsatte etter åpingskonserten og øvet i mage år i Aulaen på Linderud Videregående skole i Oslo, og senere på Majorstua skole. Nå øver orkesteret på Fagerborg skole. Orkesterets dirigent var i mange år Asbjørn Lilleslåtten. Andre som har dirigert orkesteret er Erik Fossum Svendsen, Ludvig Claeson, Niklas Djurle, og Andreas Patrik Hansson. Siden 2018 dirigeres orkesteret av Hannah Howard..
VM i ishockey for menn 2010
Elitedivisjonen
Gruppe C
Gruppe D
Divisjon I
Division I av Ishockey-VM 2010 ble avholdt mellom den 17. og den 25. april 2010. Deltakerne var delt inn i to grupper. Gruppe A ble spilt i Tilburg i Nederland. Gruppe B ble spilt i Ljubljana i Slovenia
Gruppe A
Juniorsymfonikerne
1977-1986
Juniorsymfonikerne sin stiftelse henger sammen med historien til Oslo Konserthus. En uke etter åpningen i mars 1977 spilte 90 unge musikere sammen i den flotte konsertsalen. Det var så vellykket at mange ville fortsette. I 1979 ble Juniorsymfonikerne stiftet. En av de unge musikantenes far, Vidar Vestreng, var instrumentell i dannelse av orkesteret.
VM i ishockey for menn 2010
Divisjon II
Division II ble avholdt mellom den 10. og den 17. april. Deltakerne ble delt inn i to grupper. Gruppe A ble spilt i Mexico by i Mexico. Gruppe B ble spilt i Tallinn i Estland.
Gruppe A
Gruppe B
Division III
Division III ble avholdt mellom den 14. og den 18. april 2010. Deltakerne ble delt inn i to grupper. Gruppe A ble spilt i Kockelscheuer i Luxembourg. Gruppe B ble spilt i Jerevan i Armenia.
Gruppe A
Gruppe B
Juniorsymfonikerne
1977-1986
Orkesteret har full symfoniorkesterbesetning, med strykere, blåsere og slagverk. Orkesteret har behov for et jevnt tilsig av dyktige unge musikere på fiolin, bratsj, cello, bass, fløyte, obo, fagott, klarinett, horn, trompet, trombone og slagverk. Vi vil helst ha rundt 50 medlemmer.
Blant de mange hundre som har spilt i Juniorsymfonikerne er det mange som har blitt profesjonelle musikere, musikkpedagoger eller glade voksne amatørmusikere etter tenårene i Juniorsymfonikerne. Flere spiller i Juniorsymfonikerne samtidig som de går på musikklinjer på videregående skoler eller mens de studerer på Norges musikkhøgskole.
Juniorsymfonikerne ble formelt stiftet i 1979, men startet faktisk to år tidligere. Oslo Konserthus ble høytidelig åpnet den 22. mars 1977, og 28. mars fulgte nok en åpningskonsert: 90 unge musikere spilte sammen i byens nye storstue. Dirigent var filharmonikeren Asbjørn Lilleslåtten, og repertoaret var Johan Svendsens lille Polonese i D-dur, samt Polkaen fra ”Den Solgte Brud” av Friedrich Smetana. Orkesteret var sammensatt av ungdommer fra skoleorkestrene i Oslo. Asbjørn Lilleslåtten forteller i ”Norsk Musikerblad” nr. 4, april 1977 at han valgte musikk av Johan Svendsen fordi Svendsen var fra Vika. Lilleslåtten blir spurt om han tror det er mulig å etablere et varig orkester, noe han er optimistisk til: ”Kan man bare finne frem til mennesker som ville stille seg villig til å gå i gang med slikt arbeide, finnes det nok av flinke elever som vil være med.” Og slik ble det, Juniorsymfonikerne var i gang, og Asbjørn Lilleslåtten var dirigent frem til 1992.
Juniorsymfonikerne har i disse 30 årene spilt konserter i inn- og utland, hatt faste oppdrag og reist mye. Mange musikere i Norge har en bakgrunn i Juniorsymfonikerne, og orkesteret må sies å ha klart det formålsparagrafen fastsetter: Å fremme musikkinteresse blant ungdom samt å utvikle et godt musikalsk miljø blant medlemmene. I tillegg har det vært et fint sosialt miljø med gode vennskap og viktige nettverk. Orkesteret ble startet som et strykeorkester, og i perioder har blåserekken vært tynn, men stort sett har Juniorsymfonikerne hatt symfonisk besetning.
I de første årene samarbeidet orkesteret med musikklinjen på Manglerud videregående skole. Orkesteret hadde en fast konsert på Linderud gård hver høst, og spilte på årsavslutningen på Linderud videregående skole, der også orkesteret hadde øvelsene. Juniorsymfonikerne samarbeidet med Røde Kors om konserter i Logen med veldedige formål og arrangerte sammen med Frogner kammerkor adventskonserter i Frogner kirke.
1987
Siden 1987 har Juniorsymfonikerne spilt på Human-Etisk Forbunds store ungdomsfest (borgerlig konfirmasjon) i Rådhuset på våren. Det er et høytidelig arrangement – musikerne treffer et bredt publikum på mange tusen mennesker, og oppdraget har gitt gode inntekter.
Gjennom årene har det vært flere konsertturneer med spennende oppdrag. På tur til Troms i 1987 deltok orkesteret på musikkfestivalen i Harstad og hadde konsert i Trondenes kirke foruten konserter i Tromsø. To ganger har orkesteret vært på tur til Gotland, der vi også har gjennomført en rekke konserter med svært gode aviskritikker.
1989-1991
I 1989 var det tur til Kanariøyene, på Røde Kors sitt sted «Casas Heddy». Der ble det avholdt flere vellykkede konserter, blant annet i den navngjetne grotten. Høsten 1991 var det tur til Latvia, en spennende og fremmedartet opplevelse. Turen ble arrangert i samarbeid med Yelgava kammerorkester. En viktig begivenhet for oss høsten 1991 var konserten i Logen med Eva Knardal, Roar Engelberg og Henrik Myreng som solister.
1995-1999
Orkesterets 15-årsjubileum ble feiret med stor konsert i Universitetets aula med Aage Kvalbein som solist. I 1995 var orkesteret på høsttur til Lofoten og hadde flere konserter med lokale musikkskoler. I 1996 gikk turen til Tallinn i Estland og samarbeid med Nömme musikkskole. Ungdommene deltok også på mange kulturarrangementer. I 1998 pleiet vi kontakt med ungdomsorkesteret «Giovane Dissonanza» i Torino. De var her i april, og orkestrene spilte sammen på konsert. Hele 70 musikere i samme orkester! Juniorsymfonikerne var på gjenvisitt i Torino i høstferien. Høsten 1999 dro vi på tur til Rotterdam, og møtte ungdomsorkesteret RSO.
2000-2004
Våren 2000 fikk vi besøk av det italienske ungdomsorkesteret Orchestra Valdelsa i Toscana. Sammen spilte vi verket «Moods» av den unge norske komponisten Tormod Tvete Vik. Det var en fin konsert på Sjøfartsmuseet på Bygdøy. Sommeren 2000 fikk vi gjenvisitt fra RSO/Rotterdam.
I høstferien 2000 besøkte orkesteret det tyske ungdomsorkesteret ”Jugend Sinfonie Orchester Göttingen” i den tyske universitetsbyen Göttingen for første gang. Ved siden av konserter i Göttingen, ble det bl.a. konsert på verdensutstillingen ”Expo 2000” i Hannover. En kjempefin opplevelse! I pinsen 2001 fikk vi gjenbesøk av Göttingen-orkesteret. Det var konsert i Munchmuseet og CD-innspilling og konsert i aulaen i Oslo kommunale musikkskole. For ikke å glemme Limbo-dansen etterpå! I høstferien 2001 ble det reise til Toscana i Italia med finansiell støtte fra ”Ung i Europa”-programmet. Det var en spennende uke i nydelige Toscana med et godt samarbeid med musikkskolen ”Associazione Polis” i Certaldo og konserter i San Miniato, Firenze og Certaldo. Høsten 2002 reiste vi til musikkonservatoriet i Falun, Sverige, med besøk i Stockholm og Uppsala. Vi spilte en konsert sammen med konservatoriets orkester! Etter turen var det jubileumskonsert i Universitetets aula med Handelsstandens Sangforening som ble 155 år. Høstferien 2003 ble et gjensyn med Göttingen og orkesteret der, og orkesteret kom på gjenvisitt i pinsen 2004 med konsert i Munchmuseet.
Høsten 2004 feiret orkesteret 25-(27-)årsjubileum med CD-innspilling, og jubileumskonsert i Paulus kirke.
2005-2007
Høsten 2005 var det igjen tur til Gøttingen, og i 2006 sto Nederland for tur. Vinteren 2007 gikk turen til Nordiska folkehøgskolan i Kungelv og høsten 2007 reiste orkesteret til Falun.
2008
Orkesteret deltok ved orkesterfestivalen i Sandnes i juni 2008. I høstferien var det tur til Scarborough i England der orkesteret holdt flere konserter, og besøkte bla. katedralen i York og jernbanestasjonen fra Harry Potter-filmene. I oktober fikk JS besøk av «Groot Symfonie Orkest, Apeldoorn» fra Nederland, og det ble holdt en flott felles konsert i Ridehuset på Akershus festning.
2014
I 2014 var orkesteret på tur til Sheringham i England. Her spilte det konsert sammen med lokale musikere.
2016
I påsken 2016 var orkesteret på The Gathering i Vikingskipet på Hamar og spilte åpningsshowet sammen med Alunageorge, Lemaitre og DJ Broiler. I mai holdt det konsert på Chat Noir med Aida Frantzen som solist. Våren 2016 overtok Andreas Patrik Hansson som orkesterets faste dirigent.
2017
2017 ble åpnet med konsert på Sentralen med Oda Holt Günther som solist på fiolin. I vinterferien reiste orkesteret til Budapest for å lære sigøynermusikk, og spille konsert sammen med orkesteret Stringendo. Vårkonserten var  Dvoraks 8. symfoni på eksamenskonsert for dirigenten i Lindemansalen på Musikkhøyskolen, og Juniorsymfonikerne var tilbake med spilling på Humanistisk konfirmasjon i Rådhuset, etter et opphold siden 2012 for denne spillingen.
2018
Juniorsymfonikerne hadde sin første nyttårs konsert den 14. januar på Cosmopolite i Oslo sammen med KG Singers. I april var det konsert på sentralen med Ungdomsensemblet og et spansk orkester. Hannah Howard overtok som orkesterets faste dirigent.
Større oppdrag i nyere tid
Juniorsymfonikerne framførte spillmusikk på The Gathering 2016 sin åpning.
De spiller årlig på Humanistisk konfirmasjon i Rådhuset i Oslo.
Pretzel Logic
Pretzel Logic er det tredje albumet fra det amerikanske jazz/rock-bandet Steely Dan, utgitt i mars 1974. Albumets åpningslåt, «Rikki Don't Lose That Number» ble bandets største hit, og albumet solgte også godt.
Steely Dan ble på dette tidspunktet fremdeles ansett som et band, men dette er det siste albumet der andre enn Donald Fagen og Walter Becker nevnes som medlemmer. På senere album dukker flere av medlemmene opp, men kreditert som studiomusikere.
Personell
Steely Dan
Brooklyn
Brooklyn er en bydel i den amerikanske byen New York. Bydelen har sammenfallende grenser med fylket Kings County i delstaten New York State.
Brooklyn er den mest folkerike av New Yorks fem bydeler, og har rundt 2,5 millioner innbyggere. Hvis alle bydelene i New York hadde blitt adskilt, ville Brooklyn vært den tredje største byen i USA etter Los Angeles og Chicago. Brooklyn utviklet seg fra det lille tettstedet Breuckelen, grunnlagt av nederlenderne og oppkalt etter Breukelen i Nederland.
Blant kjente nabolag i Brooklyn er Bedford-Stuyvesant, Bensonhurst, Flatbush og Coney Island.
Nabolag
Brooklyn har mange distinkte nabolag, hvor flere har utviklet seg fra egne byer og landsbyer fra tiden da nederlenderne styrte området.
Downtown Brooklyn er det tredje største forretningstrøket i New York City, etter Midtown Manhattan og Downtown Manhattan. Strøket har mange høyhus og et økende antall boliger.
I nordvest ligger nabolagene Boerum Hill, Brooklyn Heights, Carroll Gardens, Cobble Hill, Clinton Hill, Vinegar Hill, DUMBO (et akronym for «Down Under the Manhattan Bridge Overpass»), Fort Greene, Gowanus, Park Slope, Prospect Heights og Red Hook. Disse strøkene har gjennomgått en gentrifisering og er relativt fine nabolag med gode restauranter og mange kulturtilbud.
Lenger nord langs East River ligger Williamsburg og Greenpoint, tradisjonelle arbeiderklassestrøk.
Andre nabolag som Bedford-Stuyvesant, Brownsville, East New York og deler av Bushwick har blant den høyeste kriminaliteten i byen, selv om disse stedene har blitt et satsingsområde for politiet.
Det sentrale og sydlige Brooklyn har arkitektoniske og kulturelt distinkte nabolag, der mange skriver seg fra forrige århundreskifte, da mange immigranter flyttet fra de dårlige forholdene på Manhattans Lower East Side. Borough Park huser det største jødisk-ortodokse samfunnet utenfor Israel, mens Bedford-Stuyvesant er landets største svarte nabolag. Nabolag som Bensonhurst og Dyker Heights er kjent for sine mange italiensk-amerikanere. I de senere årene har nabolag som Sunset Park opplevd en immigrasjonsbølge fra Kina og Mexico.
Nordmenn i Brooklyn
Brooklyn hadde fra ca. 1920 til 1970 på det meste rundt 100 000 norske innvandrere, mange fra Sørlandet, og åttende aveny ble på folkemunne kalt «Lapskaus Boulevard».
Guinevere
Guinevere var den legendariske dronningen til kong Arthur, middelalderens mytologiske konge. Hun var mest kjent for sin famøse kjærlighetsaffære med Arthurs fremste ridder, sir Lancelot, en fortelling som først blir beskrevet av Chrétien de Troyes i hans gammelfranske dikt Lancelot, le Chevalier de la Charrette (Lancelot, ridder av stridsvognen), antagelig en gang fra 1170-tallet. Dette motivet ble plukket opp og videreført av andre forfattere innenfor den arthurianske litteraturen, og startet med Lancelot-gral-syklusen tidlig på 1200-tallet og ført videre med Post-Vulgate-syklusen og Thomas Malorys Le Morte d'Arthur. Guinevere og Lancelots forræderi mot Arthur førte til hans kongedømme gikk under.
Navnet
Den walisiske formen Gwenhwyfar kan bli oversatt som «Hvite fe/alv» eller «Hvite skygge/ånd» (urkeltisk *Uindā Seibrā, «hvite fantom» eller «hvite alv»; se også Ishara). I tillegg kan navnet også være avledet fra «Gwenhwy-fawr» = Gwenhwy den store, i kontrast til figuren «Gwenhwy-fach» = Gwenhwy den mindre; Gwenhwyfach opptrer i walisisk litteratur som en søster av Gwenhwyfar, men i hennes vitenskapelig utgave av de walisiske triader (Trioedd Ynys Prydein) antyder forskeren Rachel Bromwich at dette er en mindre sannsynlig etymologi. Geoffrey av Monmouth gjengir hennes navn som Guanhumara på latin. Navnet i moderne engelsk er stavet Jennifer.
Guineveres karakter
I en del versjoner er Guinevere blitt til datteren av kong Leodegrance og er trolovet med kong Arthur tidlig i hans karriere mens han ennå samler støtte. Når Lancelot dukker opp senere blir hun øyeblikkelig forelsket i ham og de begår snart utroskap, noe som vil føre til Arthurs undergang. Arthur på sin side er lenge ikke oppmerksom på deres forhold eller utroskap, inntil et gjestebud da han oppdager at hverken Lancelot eller Guinevere er der. Deres affære blir gjort offentlig kjent av to av kong Lots sønner, Agravain og Mordred, og Lancelot må flykte for livet mens Arthur dømmer sin dronning til å bli brent levende ved pålen.
Guinevere er barnløs i de fleste historier, men to unntak er Perlesvaus og Alliterative Morte Arthure. I det førstnevnte er figuren Loholt tilsynelatende hennes sønn; han opptrer som kong Arthurs sønn utenfor ekteskap i andre tekster. I det sistnevnte antydes at Guinevere frivillig blir Mordreds hustru og føder ham to sønner. Arthurs sønner blir nevnt i de walisiske triader, men hvem som er deres mor er ikke nevnt. Andre familierelasjoner er tilsvarende uklare; en halvsøster og en bror er hovedpersoner i henholdsvis Lancelot-gral-syklusen og i den tyske romansen Diu Crône, men ingen av dem er nevnt andre steder. Walisisk tradisjon husker dronningens søster Gwenhyvach og nedtegner fiendskapet mellom dem. Mens senere litteratur bortimot alltid navngir Leodegrance som Guineveres far, er hennes mor vanligvis ikke nevnt, skjønt hun blir tidvis nevnt som død. Som tilfellet er med den mellomengelske romansen Awntyrs off Arthure at the Terne Wathelyne (Arthurs eventyr ved Tarn Wadling) hvor ånden eller spøkelset av Guineveres opptrer for sin datter og Gawain i skogen Inglewood. Andre verker nevner kusiner, skjønt disse opptrer vanligvis ikke mer enn en gang.
Guinevere har blitt portrettert som alt fra en svak og opportunistisk forræder til en edel og dydig adelskvinne som gjør en fatal feil. I Chrétiens Yvain, løveridderen, er hun priset for sin klokskap, vennlighet og fornemhet, mens hun i Marie de Frances Lanval (og i Thomas Chestres mellomengelske versjon, Sir Launfal) er framstilt som en hevngjerrig ekteskapsbryter, mislikt av hovedpersonen og av alle andre riddere. De tidlige krønikene hadde en tendens til å avbilde henne på ugunstig vis eller knapt i det hele tatt, mens senere forfattere har benyttet seg av hennes gode og dårlige kvaliteter til å konstruere en dypere karakter som spiller en langt mer betydelig rolle. Verkene til Chrétien var de første som utviklet karakteren til noe mer enn kun å være kong Arthurs dronning. Dette har sannsynligvis sin grunn i hans publikum på denne tiden, hoffet til Marie de Champagne som besto av hoffdamer i de fremste sosiale posisjoner.
Bortførelse av Guinevere
Den tidligste gang Guinevere nevnes ved navn er i den walisiske fortellingen Culhwch ac Olwen hvor er hun kong Arthurs dronning, og lite annet sies om henne. Caradoc av Llancarfan, som skrev Livet til Gildas en gang før 1136, nedtegnet hvordan hun ble bortført av Melwas, konge av «Sommerlandet» («Aestiva Regio», kanskje i betydningen Somerset) og holdt fange i hans borg ved Glastonbury. Fortellingen hevder at Arthur tilbrakte et år på å lete etter henne, fant henne, og samlet en hær for å storme Melwas’ borg da sankt Gildas forhandlet fram en fredelig løsning og forente ektemann og hustru.
Geoffrey av Monmouth forteller en ganske annerledes versjon av Guineveres bortførelse og legger til at hun nedstammet fra edel romersk familie og var myndling av Cador, hertug av Cornwall. Kong Arthur etterlater henne i forvaring hos sin nevø Mordred mens han krysser Den engelske kanal til Europa for å gå til krig mot den (fiktive) romerske procurator Lucius Hiberius. Mens han er borte forfører Mordred den etterlatte dronning Guinevere, erklærer seg selv som konge og tar henne som sin egen dronning; som en konsekvens kommer Arthur tilbake til Britannia og slåss mot Mordred i det fatale slaget ved Camlann.
Chrétien de Troyes forteller ytterligere en forskjellig versjon av bortførelsen, denne gangen ved Meleagant (navnet er muligens avledet fra Melwas) i Lancelot, le Chevalier de la Charrette. Bortførelsen er en sekvens som er hovedsakelig en omarbeidelse av hva som er nedtegnet i Caradocs verk, men her er ikke den som redder dronningen Arthur (eller Yder), men Lancelot, hvis utroskap med Guinevere med dronningen er behandlet for første gang. Det har blitt foreslått at Chrétien diktet opp utroskapen for å gi Guinevere en høvisk utenomekteskapelig elsker. Mordred kunne ikke bli benyttet da hans dårlig omdømme ikke sto til å bli forbedret, og Yder hadde allerede blitt glemt.
I den tyske fortellingen Diu Crône er det Guineveres bror Gotegrim som bortfører henne og med den hensikt å drepe henne for at hun nekter å gifte seg med Gasozein som hevder å være hennes rette ektemann. I Ulrich von Zatzikhovens Lanzelet er det Valerin, konge av den flokete skog, som hevder å ha retten til å gifte seg med henne og han fører henne av sted til sin borg i kampen for makten, noe som minner om hennes forutvitende tilknytning til Britannias fruktbarhet og overherredømme. Arthurs selskap redder henne, men Valerin bortfører henne på nytt og plasserer henne i en magisk søvn på innsiden av et hus omgitt av slanger hvor kun den mektige trollmannen Malduc kan redde henne. Alle disse lignende fortellingene om bortførelser av en annen maktsøker – og denne allegorien inkluderer Lancelot som stjeler henne fra straffen å bli brent til døde for sin utroskap – er demonstrert av det gjentagende antikke teamet Hades-stjeler-Persefone, anbringer Guinevere som en oververdens brud Étaín som blir røvet av sted av Midir, konge av underverden, fra hennes jordiske liv etter at hun har glemt sin fortid.
En versjon av bortførelsen av Guinevere er assosiert med stedet Meigle i Skottland, kjent for sin utskårne piktiske steinmonumenter. En av steinene, i dag på Meigles muesuem steinskulptur, skal etter sigende avbilde Vanora, det lokale navnet for Guinevere. . Denne steinen var den ene av to som opprinnelig sto i nærheten av en gravhaug som er identifisert som Vanoras grav.
Duraluminium
Duraluminium eller duralumin er navnet på en av de første kommersielt tilgjengelige utherdbare aluminiumlegeringene. Den består av 4 prosent kobber, 0,5–1 prosent mangan og 95 prosent aluminium. Legeringen er ikke i bruk i dag. En moderne variant av Duraluminium er AA2024, som brukes av flyindustrien. Flytespenningen er vanligvis på om lag 450 MPa.
Duraluminium ble utviklet av den tyske metallurgen Alfred Wilm ved Dürener Metallwerke Aktien Gesellschaft. I 1903 oppdaget Wilm at styrken økte i en bråkjølt aluminiumlegering tilsatt 4% kobber når den ble lagret ved romtemperatur i flere dager. Dette ble videreutviklet til Duraluminium, som ble introdusert i 1909.
Alliages d'aluminium pour corroyage
Freia-salen
Freiasalen ligger i Freia sjokoladefabrikk på Johan Throne Holsts plass 1 på Rodeløkka i bydel Grünerløkka i Oslo.
Salen ble bygget i 1934, og var tegnet av arkitekt Ole Sverre. Den ble bygget basert på en filosofi om å lage en «storstue» og et samlingspunkt for alle ansatte. Den nye salen erstattet tre tidligere spisesaler, en for kvinner, en for menn og en for funksjonærer. Salen er i alle år blitt brukt som kantine for de ansatte på fabrikken, men ble tidlig også brukt som konsertsal siden Oslo ikke hadde egen konsertsal på østkanten i Oslo bortsett fra Calmeyergatens misjonshus som rommet 5000 tilhørere. Oslo Filharmoniske Orkester har siden Freiasalens åpning i 1934 hatt årlige populærkonserter i salen. På førti- og femtitallet var det fire årlige konserter og senere ble tallet redusert til to pr. år. I dag pleier Oslo-Filharmonien tradisjonen med å gi en årlig konsert med redusert besetning på grunn av podiets størrelse.
Salen er utsmykket med 12 originale malerier av Munch, som ble malt på hans atelier på Ekely i Oslo. Maleriene er i dag den eneste gjenværende intakte frisen av Munch, og viser lyse og lette motiver fra Kragerø og Åsgårdstrand. Maleriene ble opprinnelig laget til kvinnenes spisesal og ble montert i 1923, men ble flyttet til den nye spisesalen i 1934. Salen brukes også i dag som konsertlokale, og til andre arrangementer.
Freiasalen ble fredet av Riksantikvaren i 2015. Fredningen omfatter også Freiaparken.
IJssel
IJssel er en forgrening fra Rhinen, ved Westervoort øst for Arnhem. Elven strømmer i nordøstlig retning og munner ut i IJsselmeer via Ketelmeer. Elvens lengde er ca. 125 km.
De viktigste byene ved elven IJssel er Zutphen, Deventer og Kampen. Zwolle ligger ikke ved elven, men ved en sideelv, men blir likevel regnet som en IJssel-by. Historiske tettsteder ved elven er Doesburg og Hattem.
Merk at navnet IJssel skrives med stor I og J, som på nederlandsk ses på som én enkel bokstav (som stammer fra bokstaven Y).
Historie
Øvre delen av elven var opprinnelig De Oude IJssel (den gamle IJssel), som idag er en sidegren som munner ut i IJssel.
Da 13 nederlandske byer ble med i hansaen på 1400 tallet, fikk IJssel en viktig rolle på disse hansarutene. Idag kan man følge hansaruten ved IJssel til fots eller med sykkel.
IJssel spiller fortsatt i dag en viktig rolle som transportåre, hvor de karakteristiske elvebåtene brukes.
Veluwerally
Hvert år på siste søndag i september holdes Veluwerally på elven IJssel, hvor flere hundre deltakere konkurrerer med kanoer. De starter ved Rhederlaag (ved Giesbeek og har trajekter til Doesburg (35 km), Deventer (50 km) eller Kampen (100 km).