cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jens Zetlitz
Ideologisk ståsted og senere produksjon
Zetlitz var kongens trofaste mann, og i likhet med Johan Nordahl Brun var han sterkt konservativ og næret en dyp motstand mot den franske revolusjonens idéer. De siste tredve årene av sitt liv tilbragte han som prest på landet. Han idealiserte den norske bondestand, og sammen med Claus Frimann sang han den norske almuens pris. Forskjellen mellom dem er imidlertid betydelig. Zetlitz fremstod etter 1795 mer som prest og moralist enn som dikter, og ettertiden har ansett at bortsett fra drikkevisene og andre muntre viser var poesien hans svak. Han har skrevet adskillige episke dikt, noen salmer til evangelisk-kristelig salmebok og et par satiriske stykker, som anses som meget svake. Hans livsglede gjenspeiles i noen linjer fra diktet Mine længsler:
Familie, barn, barnebarn
Jens Zetlitz giftet seg i 1791 med Maren Elisabeth Bull (født 11. september 1761, død 20. januar 1801), som tilhørte Tønsberg-slekten Bull. De fikk fem døtre:
Etter at Maren Elisabeth døde i barselseng i januar 1801, giftet Zetlitz seg på nytt i 1802 med Christiane Sophie Fasting von Krogh (født 9. februar 1782, død 11. februar 1867). De fikk tre barn sammen:
Gatenavn
I Stavanger er han hedret med Jens Zetlitz' gate som ligger i Kannik i Eiganes og Våland bydel.
Synkronsvømming under samveldelekene 2006
Synkronsvømming under de britiske samveldeleker 2006. Synkronsvømming var en av flere sporter under de attende samveldelekene som ble arrangert i Melbourne i Australia i perioden 15. til 26. mars 2006. Det var sjette gangen som synkronsvømming var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 2006 ble det konkurrert i to øvelser, solo og duet, kun for damer. Canada ble beste nasjon, de vant begge gullmedaljene.
Jin Pil-jung
Jin Pil-jung (født 13. oktober 1972 i Seoul), sørkoreansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney.
Jin vant en olympisk bronsemedalje i baseball under Sommer-OL 2000 i Sydney. Han var med på det sørkoreanske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak USA og Cuba.
Castellammarese-krigen
Castellammarese-krigen (1926 – 1931) betegner en intern maktkamp mellom to deler av den italiensk-amerikanske mafiaen. Den resulterte i at Salvatore Maranzano fikk tittel som «capo di tutti capi» (sjef over alle sjefer) inntil han selv ble drept og kommisjonen med de fem familiene med lik makt ble etablert.
Navnet har sammenheng med at den ene siden i begynnelsen bestod av immigranter sendt av den mektige, sicilianske mafiosoen Don Vito Cascio Ferro ifra området ved byen Castellammare del Golfo på Sicilia. Denne delens leder var Salvatore Maranzano, og inkluderte Joseph Bonanno, Stefano Magaddino, Joe Profaci og Joe Aiello. Motstanderdelen var ledet av Joe "The Boss" Masseria, og inkluderte Al Capone, Lucky Luciano, Albert Anastasia, Vito Genovese, Alfred Mineo, Willie Moretti, Joe "Joey A" Adonis og Frank Costello.
Spenninger mellom de to partene oppstod allerede fra 1924 i forbudstiden i USA, da den ene siden ofte kapret den andres alkoholtransporter. 26. februar 1926, ble Gaetano "Tommy" Reina drept på ordre fra Luciano, slik at det ville se ut som Masseria hadde gjort det, fordi Masseria ville ha kontroll over Reinas is-distribusjonssystem i New York, (en svært verdifull virksomhet siden de fleste hjem den gang ikke var utstyrt med elektriske kjøleskap). Dette førte til at de som var lojale mot Reina, inkludert fremtidens sjefer, Thomas Gagliano og Thomas "Tommy Brown" Lucchese, gikk imot Masseria.
Etter at Reina var drept, ble Joseph Pinzolo utnevnt til å ta over is-distribusjonsforetaket av Masseria. Men 9. september 1930 ble Pinzolo skutt og drept av Reinas tidligere underordnede. Etter disse drapene gikk Reinagruppen formelt inn sammen med Maranzano. Gruppen led ett tap da Joe Aiello ble drept den 23. oktober 1930 i Chicago, trolig på ordre fra Al Capone, men på grunn av Lucky Luciano og hans gjeng som også var kjent som "The Young Turks", endte krigen med at begge partenes sjefer ble drept, begge på ordre fra den raskt-stigende Luciano. Det var først etter at både Masseria og Maranzano ble drept, at man forstod hvem som hadde startet det hele og vunnet alt. Nemlig Lucky Luciano.
Luciano var kjent for å ha byttet side før, men nå var det annerledes. Castellammarese-krigen var ikke lønnsom for noen og Luciano var den første som forstod det, og utnyttet det. Han sendte sine "Turks" som blant annet omfattet Meyer Lansky, Benjamin «Bugsy» Siegel, Joseph "Joey A" Adonis, Thomas "Tommy Brown" Lucchese, Albert "Mad Hatter" Anastasia, Vito "Vitone" Genovese og Frank Costello, også kjent som "The Prime Minister", (statsministeren). Siegel, Anastasia, Adonis og Genovese drepte først Masseria på en italiensk restaurant, 15. april 1931, på ordre fra Luciano. Luciano hadde invitert Masseria dit for å spise middag med ham, da Luciano plutselig unnskyldte seg og gikk på toalettet, samtidig som "De Fire", som de er blitt kalt, løp inn og skjøt Masseria. Dette var etter at Luciano hadde snakket med Maranzano om at han hadde Masseria i sin hule hånd. Nøyaktig tre uker senere, ble Salvatore Maranzano kåret til "Capo di tutti Capi", og innsatte Luciano som sin "nestsjef". Men Luciano visste at hans tidligere møter med Maranzano bare hadde resultert i vold og drap, og det var like før han kunne blitt drept av Maranzano, så han sendte sine "Fire" igjen for å drepe Maranzano på sitt kontor 6 måneder senere. På denne måten ble Luciano automatisk satt på toppen av underverdenen i New York, og skapte den nye Kommisjonen, en ledelse med alle mafiabossene som skulle prøve å finne så mange løsninger på problemene som mulig, og forhindre kriger. Slik skulle de stemme rettferdig framover, og den første handlingen var å stemme for at Luciano skulle bli overhode, og den viktigste og mektigste personen i "Kommisjonen", nemlig Gudfar. Dette var vellykket. Mafiadrap forekom sjeldnere og underverdenen drev sin virksomhet i fred i over 30 år. Slik ble også de fem familiene etablert, med lik makt i New York. Lucky Luciano etablerte mafiaen slik den fremdeles eksisterer i dag.
Sverre Dahl (skuespiller)
Sverre Dahl (1885–1945) var en norsk skuespiller som var ansatt ved Den Nationale scene i en årrekke.
Dahl debuterte i 1903 på Fahlstrøms Teater i Oslo og hadde der (sammen med Erna Schøyen) sentrale roller i stykker som Dollarprinsessen, En valsdrøm og Høstmanøvre. I 1911 kom han til Den Nationale scene i Bergen og var der til han avsluttet skuespillerkarrieren i 1934. Han var særlig aktiv i operetter og lystspill og medvirket i rundt 500 roller i løpet av karrieren.
The Two Paths
The Two Paths er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av D. W. Griffith.
Handling
Nellie avviser snart mannen, men Florence lytter til hans overtalelser og blir med ham. Han bringer henne til en fest ved herskapshuset hans, hvor Florence blant annet blir vitne til en orgie.
Solspeilet
Solspeilet også kalt The Norwegian Stonehenge, er et kunstverk og landemerke laget av Stian Heimlund Skjæveland. Kunstverket er produsert i rustfritt stål og ble ferdigstilt september 2016 etter tre års arbeid. Solspeilet er plassert på Klungholmen i skjærgården utenfor Jørpeland i Strand kommune. Solspeilet kan ses fra Nasjonal turistvei og fra turstien på Jørpelandsholmen. Verket ligner en egyptisk pyramide og er 8 meter høyt og rager 14 moh. Solspeilet er dekorert med historiske symboler, runer og ornamenter fra blant annet Osebergskipet. Ryfylkes nye attraksjon og landemerke er omkranset av 12 bautasteiner som har en diameter på 8 meter. Solspeilet er finansiert av det private næringsliv, Rogaland Fylkeskommune, Strand kommune og Ryfylkefondet.
Black Hills State University
Black Hills State University  er et delstat-eid universitet i Spearfish i delstaten Sør-Dakota, USA. Det ble opprettet i 1947.
Kirsten Schøyen
Kirsten Schøyen (født 23. januar 1946 i Risør) er en tidligere norsk kanalvert. Hun var ansatt i NRK fra 1965 til 2010 med et opphold i perioden 1970–1980. Schøyen flyttet til Larvik i 1946, men er i dag bosatt i Sandvika.
Siste dag i NRK
Klokken 00.35 natt til 21. august 2010 takket Schøyen stødig for følget for siste gang: – Til slutt i vår jubileumssending takker jeg for meg med norsk komedie fra marinen. I filmen Operasjon sjøsprøyt møter vi mange kjente skuespillere som muntert mannskap fra 1964.
Prajñāpāramitāsūtraen om de seks pāramitāer
Prajñāpāramitā sūtra om de seks pāramitāer (kinesisk: 大乘理趣六波羅蜜多經, pinyin: Dáchéng lĭ qù liù bōluómìduō jīng, Wade-Giles: Ta ch'eng li ch'ü liu po lo mi to ching, hangul: 대승이취육바라밀다경) er en av de mindre prajñāpāramitātekstene.
Teksten er ikke bevart på sanskrit eller i tibetansk oversettelse.
Granbuemåler
Utseende
En middelsstor (vingespenn 25 – 30 mm), slank, gråspraglete måler. I motsetning til noen andre buemålere har den ikke noen innbuktning bak spissen på forvingen. Forvingens fremkant har fire mørke flekker, den ytterste av dem er større og mørkere enn de andre. Rett under denne flekken er det en mørk, firkantet flekk. Fra de andre tre flekkene går det utydelige, mørke tverrbånd til vingens bakkant. Bakvingen har bakhjørnet vinkelaktig markert, men ikke trukket ut til en spiss.
Larven er vanligvis grønn med lyse lengdestriper, men det finnes også en mørk variant.
Utbredelse
Granbuemåleren lever i det meste av den palearktiske sone fra Europa østover til Japan. Den finnes også i Nord-Amerika fra Britisk Columbia sørover til California og østover til Newfoundland. I Norge finnes den på Sørlandet og Østlandet, med vestgrense i Vest-Agder.
Grafton (Vest-Virginia)
Grafton er en by i Vest-Virginia og er administrasjonssenter i Taylor County, USA. Folketallet utgjorde 5,489 ved folketellingen i 2000. Byen er idag kanskje best kjent for Anna Jarvis, som innstiftet morsdagen i mai 1908. Byen var også et av de aller første stedene i USA som markerte Memorial Day.
Byen Grafton ble grunnlagt i 1856. Det er antatt at byen er navngitt etter John Grafton, en sivilingeniør fra byggingen av The Baltimore and Ohio Railroad.
Grafton ligger ved Tygart Valley River. Tygart Lake State Park er en av traktens større turistattraksjoner, ikke minst på grunn av seks angivelige observasjoner av Bigfoot.
I områdene nær Grafton forekom de første trefningene på nordøstflanken i den amerikanske borgerkrigen i 1861. Generalmajor George B. McClellan hadde sitt hovedkvarter ved Grafton, og ledet derfra sine styrker to mil sydover langs elven til Philippi for å angripe de konfødererte styrkene, ledet av oberst George A. Porterfield. Trefningen den 3. juni 1861 er kjent som slaget ved Philippi Races.
Tadeusz Ślusarski
Tadeusz Ślusarski (født 19. mai 1950 i Żary, død 17. august 1998) er en tidligere polsk friidrettsutøver som konkurrerte i stavsprang.
Ślusarski ble olympisk gullmedaljør i stavsprang under OL 1976 i Montréal. Han hoppet 5,50 samme høyde som sølvmedaljøren Antti Kalliomäki fra Finland og bronsemedaljevinneren David Roberts fra USA. Fire år senere, under OL 1980 i Moskva hoppet han 5,65 i stavfinalen og kom på delt andreplass bak landsmannen og gullvinneren Władysław Kozakiewicz som satte ny olympisk og verdensrekord med et hopp på 5,78.
Ślusarski omkom i en bilulykke sammen med den polske gullmedaljøren i kulestøt fra OL 1972, Władysław Komar.
U19-EM i fotball for kvinner 2012
U19-EM i fotball for kvinner 2012 ble arrangert i Antalya i Tyrkia i 2012.
Erich Fromm
Erich Pinchas Fromm (født 23. mars 1900 i Frankfurt am Main i Tyskland, død 18. mars 1980 i Locarno i Sveits) var en tyskfødt amerikansk psykoanalytiker, psykolog, sosialfilosof og sosiolog.
Bakgrunn
Foreldrene var Rosa (født Krause) og Naphtali Fromm, og Erich vokste opp som enebarn. Faren var vinforhandler. Erich Fromm stammet fra en religiøs slekt av ortodokse jøder i Frankfurt hvorfra det hadde utgått en rekke rabbinere gjennom årenes løp. Dette var den løpebane Erich først ville slå inn på. Han tok i 1918 abitur ved Wöhler-Realgymnasium og studerte så rettsvitenskap ved universitetet i Frankfurt am Main. Så vekslet han over til sosiologi i universitetet i Heidelberg og promoverte der i 1922 hos Alfred Weber om den jødiske lov. På denne tid engasjerte han seg i en sionistisk studentgruppe; senere gikk han bort fra sionismen. Til 1925 gikk han til undervisning i Talmud hos rabbi Rabinkow.
Forsker
Erich Fromm var opprinnelig knyttet til den tyske Frankfurterskolen innen sosial- og sosialpsykologisk forskning. I denne ånd strevde han etter å forene Freuds teori med en marxistisk tradisjon. Han la vekt på de sosioøkonomiske faktorers betydning for individets utvikling. Fromm var en tid gift med psykoanalytikeren Frieda Fromm-Reichman.
Da nazipartiet kom til makten i Tyskland i 1933 ble Fromm nødt til å reise fra landet og bosatte seg i Paris. I 1934 flyttet han til New York hvor han underviste ved Columbia University sammen med kollegaer fra Frankfurterskolen og samarbeidet blant annet med «nyfreudianere» som Harry Stack Sullivan og Karen Horney. I 1939 kom det til et brudd med denne skolen. Han fortsatte imidlertid sin undervisning ved Columbia før han i 1941 ble ansatt på Bennington College i Vermont. I 1949 flyttet han til Mexico by der han grunnla Mexican Psychoanalytic Institute. I 1957 vendte han tilbake til USA som professor ved Michigan University, og i 1962 fikk han en stilling ved New York University før han i 1974 flyttet til Sveits.
I en lang rekke kulturkritiske debattbøker analyserte Fromm det moderne industrisamfunnet. Fromm utmyntet begrepet "sosial karakter" for å forstå hvordan kulturen påvirket individenes karakterstruktur. Mange av bøkene hans fikk svært stor spredning. Den viktigste av dem var Flukten fra friheten, utgitt i 1941. Fromm mente at mennesket blir stadig mer avmektig og fremmedgjort i et samfunn styrt av teknikken. Han kritiserer en kultur der maksimal produksjon og konsumpsjon er blitt livets mening. Istedenfor et samfunn der menneskene er blitt teknikkens slaver, gikk Fromm inn for en humanistisk sosialisme. Denne sosialismen skilte seg sterkt fra både sovjetisk kommunisme og vestlig kapitalisme. I sine bøker skisserte han konkrete tiltak i den hensikt å skape et mer menneskelig samfunn.
Han ville fremme et desentralisert «deltagerdemokrati». Dette innebærer at medborgerne mer aktivt skulle delta i det politiske og økonomiske liv. Et annet av hans forslag var å innføre en form for borgerlønn. Fromm støttet også kvinnefrigjøring og miljøvern.
Fromm hadde et stort politisk engasjement. Han arbeidet blant annet for fredsbevegelsen og mot USAs krig i Vietnam.
Grøno (Odda)
Grøno er ei elv i Ullensvang kommune som renner fra Grønnhelervatnet til Valldalsvatnet i Vestland. Elva drenerer Grønhellerdalen og Vivassdalen, samt fjellområdene rundt. Middalselva renner inn i elva like før Grønos utløp i Valldalsvatnet, fra øst. I tillegg er Vivassdalselva ei sideelv som renner inn 2 km nord for Grønos utløp i Valldalsvatnet, fra nordøst.
Even If The Rain
«Even If The Rain» er en sang utgitt av pop/hiphop-gruppa Flava To Da Bone i 1994. Sangen er skrevet av Henning Hartung og Sabri Kitmitto (tekst) og David Eriksen og Flava To Da Bone (melodi).
Grøno (Odda)
Vassdraget ligger i et hei- og viddeområde på grensen mot den sørlige delen av Hardangervidda nasjonalpark.
Even If The Rain
«Even If The Rain» er en R'n'B-ballade med innslag av pop og hiphop. Sangen ble hyppig spilt både i radio og på TV. Den solgte godt over 10,000 eksemplarer og lå på VG-lista TOPP 20 i ti uker. Musikkvideoen ble spilt inn med Lauren Waaktaar-Savoy som regissør, og sangen ble også brukt i den svenske spillefilmen 30:e november. «Even If The Rain» ble gitt ut på albumet Feelin' Da Flava som kom i 1995.
Grøno (Odda)
Det er i 2013 søkt konsesjon for utbygging av Grøno. Det påtenkte kraftverk skal utnytte fallet mellom ca. kote 895 og kote 747. Til inntaket skal en bekk fra Sandskarnuten overføres via en betongsperredam og et 80 meter langt 500 mm rør. Kraftverket vil med en ytels på 17,4 MW få en midlere årlig produksjon på 44,0 GWh. Det er foreslått slipp av minstevannføring på 1,06 m3/s i perioden fra og med juni til og med september og 0,17 m3/s fra og med oktober til og med mai. Middelvannføringen i vassdraget er 5,45 m3/s og alminnelig lavvannføring er beregnet til 0,13 m3/s. .
Even If The Rain
Artisten Elisabeth Carew spilte inn en ny versjon av sangen i 2009 med Thomas Eriksen som produsent. Hun skrev også ny tekst som ble lagt til sammen med refrenget fra den originale sangen av Flava To Da Bone.
Grøno (Odda)
Konsekvensen i driftsfasen er i konsesjonssøknaden vurdert som middels til stor negative for landskap og liten til middels negative for friluftsliv, vurderes som mindre som følge av at berørte arealer i stor grad vil bli tilbakeført til naturtilstand. Store deler av den berørte strekningen er relativt lite synlig fra de mest brukte turstiene i området. Forslaget til minstevannføring vil sikre deler av vassdragets betydning som landskapselement.
Horse Feathers
Horse Feathers er en amerikansk komedie fra 1932 og den fjerde filmen med Brødrene Marx. Alle de fire brødrene deltok: Groucho Marx, Chico Marx, Harpo Marx, og Zeppo Marx, foruten også Thelma Todd som College-Enken. Filmen var skrevet av Bert Kalmar, Harry Ruby, S. J. Perelman, og Will B. Johnstone. Kalmar og Ruby skrev også noe av musikken for filmen. Etter sigende har flere av gagsene sin opprinnelse fra brødrenes sceneshow fra slutten av 1920-tallet, kalt Fun in Hi Skule.
Handling
Filmen roterer rundt, blant mange andre ting, collegefotball og en kamp mellom de to fiktive collegene (skolene) Darwin og Huxley. Mange av vitsene om amatørstatusen til fotballspillerne og hvordan reglene ble fleksibelt strukket er forbausende aktuelt den dag i dag. Groucho er naturligvis rektor for skolen og Zeppo er hans sønn. Chico er ismannen, hvilket har en dobbel betydning; den som skaffer is (og hjemmebrent), men er også av natur en skjørtejeger. Harpo er også hundefanger og ismann på deltid. På et tidspunkt oppstår det en debatt mellom Groucho og Chico om utgiftene på is. Groucho argumenterer at regningen bør være mye mindre enn hva den er:
Filmen har sangen Everyone Says I Love You, skrevet av Bert Kalmar og Harry Ruby, som senere ble tittelsangen for Woody Allens film Everyone Says I Love You fra 1996. Alle de fire brødrene deltar i sangen: Zeppo synger den, harpo plystrer den, Chico synger mens han spiller piano, Harpo spiller den på harpe, og Groucho synger den mens han stemmer en gitar. Sangen er en serenade for Collage-Enken, unntatt når Harpo (hundefangeren) plystrer den for sin hest.
I et morsomt øyeblikk sager Harpo og Chico seg ut av et innestengt rom hvor de ble holdt fanget mens deres klær er stjålet, unntatt undertøyet og Chicos obligatoriske hatt. Hvordan de klarte å få sagen gjennom gulvet eller fått tak i sagen i første omgang er overlatt til den enkeltes forestillingsevne. Morsomheten med å gripe fatt i et hendig verktøy «utenfor lerretet» ble senere et fast innslag i tegnefilmene med Snurre Sprett.
Berømt øyeblikk
I en berømt scene holder Chico vakt og Groucho forsøker å komme inn. Passordet er «Sverdfisk». Denne delen ble senere inspirasjonen for filmthrilleren Sverdfisk (Swordfish). Sketsjen har flere vitser om fisker, noen med ordspill på ordspillene (i den grad de kan oversettes):
José Antonio Páez
Páez kom fra en fattig familie og hadde en hard oppvekst. I 1810 ble han med i en kavaleriskvadron på den republikanske siden i kampen for venezuelansk uavhengighet mot de spanske kolonimyndighetene. Fra 1813 ledet han sin egen enhet bestående av llaneros, og soldatene hans vant alle de seks større slagene han kommanderte. Páez ledet kampen på slettene i det sørlige Venezuela mens Simón Bolívar ledet kampen øst i landet. I 1818 møttes de for å samordne sin kamp for uavhengighet, og i 1821 deltok Páez i det avgjørende slaget ved Carabobo. For sine bedrifter under frigjøringskrigen ble Páez kjent som El Centauro de los Llanos ("kentauren fra slettene"), El León de Payara ("løven fra Payara") og El Taita.
Etter Bolívars død i 1830 og Gran Colombias sammenbrudd i 1831, ble Páez den første presidenten for et uavhengig Venezuela. Senere tjente han to perioder til som republikkens president, fra 1839 til 1843 og fra 1861 til 1863. Han har blitt regnet som et førsteklasses eksempel på en søramerikansk caudillo på 1800-talletet.
Kjersti Nythe Nilsen
Kjersti Nythe Nilsen (født 1959) er en norsk politiker (Ap) som siden 2013 er ordfører i Marker kommune i Østfold, da daværende ordfører Stein Erik Lauvås ble valgt inn til Stortinget.
Stortingsvalget 1885
Stortingsvalget 1885 ble avholdt i Norge i 1885 som indirekte valg til det 35., 36. og 37. ordentlige storting.
Valgordning
I hvert prestegjeld hadde sognepresten ansvar for å holde valgting som utpekte valgmenn. Valgmennene møttes til valgmannsting. På landet hadde hvert av de atten amtene valgmannsting, og utpekte 2-5 av 75 stortingsrepresentanter. Kjøpstedenes valgmannsting utpekte én, to eller fire av 39 stortingsrepresentanter.
Sentrum politistasjon (Oslo)
Sentrum politistasjon er en av Oslo politidistrikts syv politistasjoner. Stasjonen ligger i Hammersborggata 12. Tidligere lå stasjonen i Kronprinsens gate. Stasjonens kallesignal er «S» (Sierra). Ambassadestrøket hører inn under Sentrum politistasjon, og stasjonen har egne patruljer som dekker dette området. Stasjonen inngår i Enhet sentrum sammen med Grønland politistasjon.
Stortingsvalget 1885
Valgordning
Menn over 25 år med eiendom eller inntekt av en viss størrelse var kvalifisert for stemmerett. For å være stemmeberettiget måtte de i tillegg avlegge ed til grunnloven ved innføring i manntall. Dette var det første valget med inntekt som stemmerettskriterium. Inntektskravet var 800 kr årlig i kjøpstedene, 500 kr årlig i landdistriktene. Ved tidligere stortingsvalg var det bare eiendomsbesittere som kunne stemme. Allmenn stemmerett for menn ble innført i 1898. Kvinner hadde ikke stemmerett. 182 408 menn var stemmerettskvalifisert, 122 952 hadde stemmerett. Av disse stemte 92 308.
Ján Ursíny
Ján Ursíny (født 11. oktober 1896 i Rakša, død 8. januar 1972 samme sted) var en slovakisk politiker. Han var medlem av Det slovakiske nasjonalråd under oppstanden mot den slovakiske marionettstaten under den tyske okkupasjonen. Etter andre verdenskrig var han en av grunnleggerne av Det demokratiske parti og var visestatsminister i Tsjekkoslovakia. Han ble fengslet da kommunistenes tok makten i 1948.
Sentrum politistasjon (Oslo)
Stasjonen består av to avsnitt, ordensavsnittet som gjennom fire divisjoner bemanner politipatruljene i Oslo Sentrum, og et etterforskningsavsnitt som etterforsker alle saker bortsett fra drap og voldtekter begått i sentrum. I tillegg har stasjonen flere grupper med mandat også utenfor egen stasjonskrets. Vinningsgruppen Sentrum har ansvar for å bekjempe lommetyverier og skimming i hele Oslo politidistrikt. I tillegg har gruppen også ansvar for ID-tyverier som anmeldes i egen krets. Stasjonen har også en egen utelivsgruppe som jobber med skjenkesteder i Oslo sentrum.
Stortingsvalget 1885
Valgordning
Valgtingene ble holdt i perioden 3. juni 1885 til 12. november 1885. 419 valgting i landdistriktene utpekte totalt 1 206 valgmenn. 39 valgting i byene utpekte totalt 494 valgmenn. Valgmannstingene ble holdt i perioden 2. juli 1885 til 2. desember 1885. Valgene i Jarlsberg og Laurvik amt og i Kristiansund ble forkastet, og nye stortingsvalg holdt der hhv. 21. februar 1886 og 12. mars 1886. Det 35. ordentlige storting ble konstituert 1. februar 1886.
Ján Ursíny
Bakgrunn
Ursíny kom fra en bondefamilie og i mellomkrigstidens Tsjekkoslovakia var engasjerte han seg i bondebevegelsen, blant annet ved samvirkeorganisering og etablering av kredittinstitusjoner for landbruket. Han var i flere år leder i bøndenes sparebank i Bratislava.
Andre verdenskrig
Etter at Tsjekkoslovakia ble besatt av Tyskland, og Slovakia ble organisert som en nominelt selvstendig stat under ledelse av Jozef Tiso, ble Ursíny presset ut av bankledelsen. I 1943 deltok Ursíny i stiftelsen av Det slovakiske nasjonalråd, som i august 1944 startet et opprør mot Tisos regjering og de tyske okkupantene. Han ble da medlem av presidiet i nasjonalrådet og ble kommissær for økonomi og forsyning.
Stortingsvalget 1885
Politikk
Johan Sverdrups regjering, som var blitt utnevnt året før, og det første utslag av parlamentarisme i Norge, fortsatte etter valget.
Ján Ursíny
Etterkrigstid
Etter at Tsjekkoslovakia ble frigjort og gjenopprettet som stat, var Ursíny folkevalgt både i Tsjekkoslovakia og Slovakia. I april 1945 ble han tsjekkoslovakisk visestatsminister. Han representerte Det demokratiske parti (Demokratická strana), et parti han var med på å grunnlegge og som han ble viseformann i. I 1947 gikk han av som visestatsminister og i april året etter, da Det tsjekkoslovakiske kommunistpartiet hadde tatt makten, ble han anklaget for forræderi og dømt til sju års fengsel. Anklagene mot ham var falske og bevisene fabrikkert.
Stortingsvalget 1885
Resultat
1Partiene Venstre og Høyre ble stiftet i 1884 og stilte til valg for første gang i 1885. Endringer i mandater i forhold til hvor mange representanter som støttet partiene før valget.
I valgene før 1906 kunne man stemme på flere kandidater. Dessuten var kandidatene ikke alltid knyttet til et parti. Derfor er fordelingen av stemmene mellom partiene skjønnsmessig.
Valgmennenes partitilknytning
Kilde: Stortinget og statsraadet
Ján Ursíny
Etterkrigstid
Ursíny satt i fengsel til 1953. I 1964 ble han rehabilitert. Etter dette arbeidet han som bonde og skogbruksarbeider.
Paraplyene i Cherbourg
Paraplyene i Cherbourg (fransk originaltittel: Les Parapluies de Cherbourg) er en fransk/tysk filmmusikal fra 1964 skrevet og regissert av Jacques Demy. Musikken er av Michel Legrand, og hovedrollene spilles av Catherine Deneuve og Nino Castelnuovo. All dialog i filmen blir sunget som resitativ.
Om filmen
Paraplyene i Cherbourg er den andre filmen i en «romantisk trilogi» av Demy-filmer med flere av de samme skuespillerne, rollefigurene og stiltrekkene. Filmen kommer etter Lola (1961) og før Pikene fra Rochefort (Les Demoiselles de Rochefort, 1967).
Filmen ble særlig populær i Frankrike og regnes av flere som en klassiker innen musikalsjangeren. Den vant Gullpalmen i Filmfestivalen i Cannes 1964.
Musikken ble spilt inn på forhånd med profesjonelle stemmer, og skuespillerne måtte følge sangen slavisk under opptakene for at munnbevegelsene skulle passe og dubbingen bli troverdig. Hovedrollene Geneviève og Guy ble sunget av Danielle Licari (født 1943) og José Bartel (1932–2010).
Ján Ursíny
Utmerkelser
I 1945 ble Ursíny tildelt 1. klasse av Den slovakiske oppstandens orden. I 1992 ble han hedret med 2. klasse av den tsjekkoslovakiske Tomáš Garrigue Masaryks orden.
Paraplyene i Cherbourg
Handling
Fru Emery (spilt av Anne Vernon) og datteren Geneviève (Catherine Deneuve) driver en paraplybutikk i havnebyen Cherbourg-Octeville i Normandie i Frankrike. Geneviève er forelsket i bilmekanikeren Guy (Nino Castelnuovo). Han blir innkalt i tjeneste i Algeriekrigen, og noen måneder senere oppdager Geneviève at hun er gravid. Guy tar ikke kontakt, og etter press fra mammaen gifter Geneviève seg med den rolige, rike juvelhandleren Roland Cassard (Marc Michel). Da Guy omsider kommer hjem, har Geneviève flyttet til Paris. Guy blir svært lei seg og begynner å vanke i horestrøkene. Men han får hjelp av Madeleine (Ellen Farner) som har passet på hans fostermor. Madeleine og Guy gifter seg, og han klarer etter hvert å glemme Geneviève og kan kjøpe seg sin egen bensinstasjon.
Musikalsk betydning
Til forskjell fra tradisjonell amerikansk musikalstil der arier og sanger er atskilt fra talt dialog, er Paraplyene i Cherbourg en nesten helt gjennomkomponert musikal uten separate enkeltnumre, men med tilbakevendende musikalske temaer og motiver. Dette grepet var nyskapende og friskt, og det skiftevis smektende, lystige og vemodige musikksporet gjorde komponisten Michel Legrand verdensberømt. Særlig de engelske versjonene av de innsmigrende sangene I Will Wait For You og Watch What Happens (opprinnelig kalt Recit de Cassard, «Cassards historie») ble internasjonale slagere. De har blitt framført og innspilt av en mengde populærartister siden.
Fatih Terim
Fatih Terim (født 4. september 1953) er en tyrkisk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Flava To Da Bone
Gruppen besto av rapperen Henning «P. Luv» Hartung, DJ-en og rapperen Sabri «DJ Saber» Kitmitto fra Bøler og sangeren Annette Dorothy «AD John» Bjarøy. Produsent David Eriksen var på utkikk etter et nytt prosjekt da han kom i kontakt med rapperne Hartung og Kitmitto. De fikk med seg sangeren Annette Dorothy Bjarøy fra Nesodden og de kalte bandet Flava To Da Bone. Gutta i bandet var opprinnelig med i Dream Of Utopia og de rappet mye i hiphop-miljøet i Oslo før de kom i kontakt med David Eriksen.
Deres gjennombrudd var «Even If The Rain» som kom i 1994. Den ble umiddelbart en stor suksess og singelen ble hyppig spilt både i radio og på TV. Den solgte godt over 10,000 og på VG-lista TOPP 20 lå den i hele ti uker. Musikkvideoen ble spilt inn med Lauren Waaktaar-Savoy som regissør. «Even If The Rain» var en R'n'B-ballade med innslag av pop og hiphop. Gruppa fulgte opp med debutplata «Feelin' Da Flava» som kom ut i 1995. Denne ble en stor suksess og albumet solgte godt over 30,000 samtidig som den lå på toppen av VG-lista i ni uker. De opptrådte også under Amandaprisen med slageren «Stakkars Store Sterke Karer».
Flava To Da Bone var en blanding av ulike musikkstiler som hiphop, R'n'B, dance, rap og pop. David Eriksen brukte også ulike profesjonelle studiomusikere i dette prosjektet og resultatet førte til at gruppa ikke ble helt godtatt i Hiphop-miljøet, men samtidig bedyret gruppa stadig i intervjuer at de ikke var en rendyrket Hiphop-gruppe.
Sommeren 1995 kom singelen Take A Little Time som også gjorde det meget godt på listene. Også denne gangen ble musikkvideo spilt inn med regissør Lauren Waaktaar-Savoy. «Take A Little Time» var en radiovennlig dance-låt med innslag av pop og hiphop. Etter dette ble det ganske stille rundt bandet. I 1996 hadde de en radiohit med singelen Think It Over og i 1997 kom gruppas andre album Closer ut. Derfra kom singlene «Free Fallin'» og «How Deep Can We Go» som også ble mye spilt i radio. Denne gangen hadde trioen et ønske om å la seg inspirere mer av R'n'B og hiphop, og bevege seg mer bort fra pop. Men etter å ha solgt bare 8,000 valgte de tre medlemmene å gå hver sin vei og gruppa gikk i oppløsning. Sabri «DJ Saber» Kitmitto bor idag på Island og Henning Hartung driver plateselskapet Pop Partner Records på Hamar.
USS «Aaron Ward» (DD-483)
USS «Aaron Ward» (DD-483) var en destroyer av Gleaves-klassen. Det ble bygget ved Federal Shipbuilding & Dry Dock Co i New Jersey i 1942. Dette var det andre av tre skip med samme navn.
USS «Aaron Ward» tjenestegjorde i slaget om Guadalcanal, og i innledningen til sjøslaget om Guadalcanal. Natten mellom 12. og 13. november 1942 ble det truffet av 9 granater. Alle treffene var over vannlinjen og den holdt seg flytende. Under beskytning fra det japanske slagskipet «Hiei» ble hun tauet inn til havnen i Tulagi.
Etter å ha vært inne til reparasjon i Pearl Harbor, sluttet USS «Aaron Ward» seg til resten av flåten rett forut for japanernes evakuering fra Guadalcanal Om morgenen den 7. april 1943 kom det en advarsel om et massivt japansk luftangrep. USS «Aaron Ward» kom seg ut i relativt åpent farvann ved Ironbottom Sound. Der ble hun angrepet og truffet av japanske stupbombere. Maskinrommet ble oversvømmet,og under tauing sank skipet nær kysten av Tulagi.
Severdigheter i Barcelona
Denne artikkelen er en liste over severdigheter og landemerker i Barcelona.
Gli amori di Ercole
Gli amori di Ercole (eng: The Loves of Hercules) er en fransk-italiensk eventyrfilm fra 1960, regissert av Carlo Ludovico Bragaglia. I hovedrollene spiller Jayne Mansfield og Mickey Hargitay. Filmen handler om Herakles som forelsker seg i dronning Deianeira, datteren til hans gamle fiende, etter at hans kone er blitt drept. Flere hindere, inkludert den onde amasonedronningen Hippolyta, står i veien for deres kjærlighet. Manus er skrevet av Sandro Continenza, Luciano Doria og Alberto Manca, løst basert på fortellingene om halvguden Herakles fra gresk mytologi.
Handling
Landsbyen der Herakles bor blir angrepet mens han er borte, og alle innbyggerne, inkludert hans kone, Megara, blir drept. Herakles' erkefiende, kong Eurytos, er ansvarlig for angrepet. Han ender imidlertid selv opp med å bli drept av sin illojale nestkommanderende, Licos, som har ambisjoner om å overta tronen. Fast bestemt på å hevne sin kones død reiser Herakles til Oikalia for å konfrontere kong Eurytos. Der blir han i stedet møtt av den nye regenten, den avdøde kongens vakre datter, Deianeira. Herakles velger å spare livet hennes, noe som fører til at hun må gjennomgå en farlig test for å bildgjøre titanen Themis. Til alles store overraskelse overlever Deianeira. Det begynner også å oppstå romantiske følelser mellom henne og Herakles.
Licos hadde regnet med at Deianeira skulle bli drept, slik at han kunne overta makten, og må derfor legge en ny plan. Deianeira er lovet bort til sin fetter, Akheloos, men har ikke informert Herakles om dette. Licos gir ordre om å sende bud på Akheloos. Han regner med at Herakles kommer til å drepe konkurrenten, og dermed ende opp med å bli hatet av Deianeira. I mellomtiden er Herakles og Deianeira på ridetur sammen. Dramatikk oppstår da hun blir kastet av hesten og nær drept av en okse. Herakles kommer henne til unnsetning i siste liten og dreper oksen med dolken sin. Etterpå betror Herakles sine følelser til Deianeira, men hun er avvisende. Han skjønner hvorfor da samtalen deres blir avbrutt av Akheloos, som informerer om at han er hennes forlovede. Et slagsmål bryter ut mellom de to mennene, men Deianeira trygler Herakles om å ikke drepe Akheloos. Han respekterer hennes ønske og reiser sin vei.
En hardt skadet Herakles blir funnet av noen amasoner som tar ham med seg. Den onde dronningen deres, Hippolyta, sørger for at ingen menn noen gang forlater deres område. Etter å ha forført dem, forvandler hun dem om til trær. Trollkvinnen hennes, Maga, informerer henne imidlertid om at hun ikke vil være i stand til å forføre Herakles like lett. Ettersom hjertet hans tilhører Deianeira, lager Maga en magisk drikk som får Hippolyta til å se ut som henne. Herakles blir lurt og glemmer alt annet enn Hippolyta. Amasonekvinnen Namaia, som hadde pleiet Herakles' skader, advarer ham til slutt om hva som venter dersom han blir værende og hjelper ham med å flykte. Hippolyta oppdager dem og dreper Namaia, før hun selv blir kvalt av en av sine tidligere elskere, som hun hadde forvandlet om til et tre.
I mellomtiden har Licos overtatt makten i Oikalia, og kastet Deianeira i fengsel ettersom hun ikke ville gifte seg med ham. Folket har flyktet, men bestemmer seg for å reise tilbake og kjempe da de treffer på Herakles. Da Licos innser at slaget er tapt flykter han sammen med Deianeira, med Herakles hakk i hæl. Licos drar Deianeira med seg inn i en hule for å skjule seg, men der blir de overfalt av et hårete monster. Licos blir drept, men Herakles kommer Deianeira til unnsetning og dreper monsteret. De forlater hulen og rir av sted sammen.
Produksjon
Skuespilleren og kroppsbyggeren Steve Reeves hadde suksess med de to eventyrfilmene Le fatiche di Ercole (1958) og Ercole e la regina di Lidia (1959), der han spilte halvguden Herakles. Flere lignende filmer fulgte i kjølvannet av disse. Jayne Mansfield ble tilbudt hovedrollen i en av disse, Gli amori di Ercole, da hun var i Europa i forbindelse med innspillingen av Vestens tøffeste sheriff i 1958. Hun takket ja på den betingelsen at hennes ektemann, den tidligere kroppsbyggeren Mickey Hargitay, fikk spille den mannlige hovedrollen som Herakles. Hargitay og Mansfield reiste til Italia for å starte innspillingen av filmen i januar 1960. På dette tidspunktet var Mansfield gravid med deres andre felles barn. Hun fødte sønnen Zoltán Anthony Hargitay i august samme året.
Ros og kritikk
Flimen floppet på alle markeder. Den ble ikke satt opp på kino i USA. The Motion Picture Guide mente at filmen tilhørte kategorien «så dårlig at det er bra», og at de mange absurde scenene kombinert med den dårlige dubbingen gjorde filmen svært ufrivillig morsom.
Tolkninger
Akademikeren Martha Saxton mente at Mansfields dobbeltrolle var et godt eksempel på menns fantasikvinner. Hun spilte både den krevende og dominerede kvinnen som menn frykter, og den passive og anstendige kvinnen de vil ha. Saxton mente også at filmen inneholdt flere sadomasochistiske elementer, og pekte både på valg av kostymer og det at flere av rollefigurene på ulike tidspunkt så ut til å nyte enten å torturere andre eller bli torturert selv.
Jurgis Radvila
Jerzy Radziwiłł  eller Jurgis Radvila (født 31. mai 1556 i Vilna i Litauen, død 21. januar 1600 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.
Han mistet sine foreldre da han var 12 år, og konverterte da fra lutherdommen (han var døpt luthersk) til katolisismen. Han trådte deretter inn i den katolske geistlighet. Biskop Valerijonas Protasevičius av Vilnius ønsket ham som koadjutor-biskop. Både Stefan Bathóry, konge av Polen, og pave Gregor XIII samtykket, men krevde at han først måtte til Roma for videre studier og befestes i den katolske tro. Han reiste da til Roma sammen med en yngre bror som også hadde avsverget Martin Luthers lære. De ble satt under jesuittpateren Achille Gagliardis overoppsyn og bodde i pave Julius IIIs villa.
Han var så erkebiskop av Kraków 1591–1600. Han døde under en pilegrimsreise til Roma i forbindelse med jubelåret 1600.
U19-EM i fotball for kvinner 2013
U19-EM i fotball for kvinner 2013 ble arrangert i Wales i 2013.
Soleibotntindane
Soleibotntindane er et fjell i Hurrungane sørvest i Jotunheimen nasjonalpark, i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Den høyeste toppen er Store Soleibotntinden, som har en høyde på 2 083 meter over havet, og 700 meter sørøst for denne ligger Søre Soleibotntinden med en høyde på 2 049 meter over havet.
Laura Cathrine Munch
Laura Cathrine Munch (født Laura Cathrine Bjølstad i 1837 i Fredrikstad, død 29. desember 1868 i Kristiania) var Edvard Munchs mor. Hun var datter av Andreas Larsen Bjølstad og Inger Marie Hansdatter Holm. Hennes far var skipper og handelsmann i Fredrikstad. Laura Cathrine Munchs forfedre lenger bak residerte på Torsø herregård i Torsnes. Østfold er det fylket i Norge med flest herregårder fra middelalderen, og Thorsø hører til de mer prominente.
Lauras mor døde av tuberkulose da Laura var 7 år, hennes lillesøster 5 år, og lillebroren Hans 1 år gammel. Hennes foreldre hadde også en eldre datter, og hun døde kort tid etter morens død. Ett år etter disse dødsfallene giftet Andreas Bjølstad seg med Marie Berggrav. Hun fødte 16 barn.
I 1861 arbeidet den 44 år gamle korpslegen Christian Munch en tid som vikar for doktor Christian Munthe i Elverum. Her ble han kjent med den 23 år gamle fredrikstad-jenta Laura, som var husjomfru hos Munthe, og 15. oktober samme år giftet de to seg i Glemmen nye kirke i daværende Glemmen, nå Fredrikstad.
Kort etter bryllupet flyttet de nygifte inn på gården By i Løten. Her ble deres første barn, Johanne Sophie, født i september 1862. Senere flyttet familien til gården Engelaug, der de fikk leie tre rom i annen etasje i hovedbygningen. Her ble Edvard født i 1863. Samme år flyttet familien til Kristiania, der Edvard vokste opp. Ekteparet Munch fikk til sammen fem barn før Laura døde av tuberkulose.
Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen
Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen ble innstiftet av Sola kommune og SR-bank i 1998. Prisen deles ut hvert år i Sola Ruinkirke av ordfører eller varaordfører i Sola kommune, vanligvis på FN-dagen den 24. oktober.
Prisen består av en bordskulptur av Erling Skjalgssonmonumentet «Verna og Pilhær» av Elisabeth Jarstø, et diplom og 25.000 kroner. Den deles primært ut til en institusjon, organisasjon eller enkeltperson med tilknytning til Nordjærenregionen. Mottakeren må ha gjort en fortjenestefull innsats for å fremme arbeidet med og kunnskapen om menneskerettighetene.
På grunn av mangel på kandidater ble ikke prisen delt ut i 2018. I 2019 ble prisen lagt ned.
Christina West
Christina West (født 1961), også kjent som Channie Cha Centara, er en svensk healer og UFO-aktivist.
West hevder at hun har en kropp på jorden og en kropp på planeten Oktra som ligger 10 millioner lysår borte. Da hun var fem år gammel ble hun angivelig for første gang kontaktet av utenomjordiske vesener. Hun hevder også å eie sitt eget romskip som hun bruker til å reise til andre planeter flere ganger i uken. Det skal ta henne tjue minutter å reise fra jorda til planeten Oktra. Hun påstår også å snakke 36 forskjellige språk fra andre planeter.
Hun har utgitt bøkene En utomjordings Dagbok, En Ängels Dagbok og En Stjärnriddares Dagbok som alle handler om hennes utenomjordiske liv.
Luka Lipošinović
Luka Lipošinović (født 12. mai 1932 i Subotica) var en jugoslavisk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.
Lipošinović vant en olympisk sølvmedalje i fotball under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Sovjetunionen. Jugoslavia vant kvartfinalen med 9-1 over USA og i semifinalen beseiret de India med 6-0. Finalen tapte de med 0-1 til. Lipošinović spilte en kamp i turneringen.
Lipošinović spilte tretten landskamper og scoret tre mål for Jugoslavia i perioden 1954–1960.
Tore Brantenberg
Tore Brantenberg, (født i Porsgrunn 20. juni 1934, død 5. januar 2009 i Trondheim), var en norsk arkitekt, professor og tidligere redaktør for arkitekturtidsskriftet Byggekunst.
Utdanning og virke
Han var utdannet som arkitekt i 1959 ved NTH i Trondheim. Etter avsluttede studier praktiserte han noen år i inn- og utland, og han var et år i Milano som assistent hos den kjente italienske arkitekten og designeren Angelo Mangiarotti. I 1964 opprettet han egen praksis sammen med sin hustru (professor) Birgit Cold (Brantenberg) og Edvard Hiorthøy (Brantenberg, Brantenberg og Hiorthøy). Teamet tegnet en rekke nyskapende boligområder som brakte nye ideer inn i den kollektive boligbyggingen, bla. Risvollan i Trondheim og Tjensvoll i Stavanger.
Han ble ansatt ved avdeling for byggekunst, NTH i 1964 og ble professor ved Fakultet for arkitektur NTNU ved avdeling  for byggekunst/boligplanlegging i 1984. Tore Brantenberg har vært medlem av en rekke utredningsarbeider, komiteer og juryer. Han har vært aktiv i arkitektenes foreninger, formann i Trondheims Arkitektforening, visepresident i Norske arkitekters Landsforbund, medlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi.
Han brant for byrommet, bymiljøet, sosial boligbygging, og var en av foregangsfigurene i Bymiljø 70 i Trondheim.
Tore Brantenberg har en stor faglitterær produksjon bak seg.
Petrus Tillaeus
Petrus Tillaeus, (også Tillæus og Tilæus) født 1679 i Falun; død 11. februar 1754 i Stockholm, var en ingeniør og kartograf i Stockholm på 1700-tallet. Tillaeus ble født som sønn til kyrkoherden og kontraktprosten i Rättvik Andreas Tillaeus og hans første hustru Elisabet Dahlborg. Han var gift med Maria Emmerich.
Tillaeus ble i 1717 byingeniør i Stockholm og ble i 1748 utnevnt til dommer der. I sin funksjonstid som byingeniør produserte han noen svært nøyaktige kart over byen. I 1731 ferdigstilte han i skala 1:4 000 en General Charta öfwer Stockholm med Malmarne (det såkalte «Tillæi karta»). Med Malmarne menes her bydelene utenfor sentrum. Kartet fikk, på bymyndighetenes anbefaling, kongelig privilegium i ti år. Ved hjelp av lån fra byen ble kartet trykket i kobberstikk i 1733, og i 1750 fikk Tillaeus en belønning av byen på 2000 daler. Kartet var til da det største veggkartet som var utgitt over Stockholm. Det ble trykt på 12 blad ved hjelp av 12 trykkplater som deretter ble skjøtet sammen og inneholdt ikke bare gater og torg, men også byens kvartaler, samt apotek og skoler som var listet opp i kartets tettskrevne marg. En ny utgave av kartet ble utgitt i 1925 av Nils Pallin.
Tillaeus produserte også andre skisser og tegninger, som ble brukt i forskningen om Stockholms historie.
Federal Election Commission
Federal Election Commission (FEC) er et tilsynsorgan som ble grunnlagt i 1975 av den amerikanske kongressen for å håndheve reguleringen av valgkampfinansiering i USA. Kommisjonen ble opprettet i forbindelse med en endring i Federal Election Campaign Act som ble vedtatt i 1975. Den beskriver kommisjonens oppgaver som «å offentliggjøre finansiell valgkampinformasjon, å håndheve bestemmelsene i loven om grensene for og forbud mot bidrag, og å overvåke den offentlige finansieringen av presidentvalget.»
Medlemskap
Kommisjonen består av seks medlemmer, som oppnevnes av USAs president og velges av det amerikanske senatet. Hvert medlem tjenestegjør i en periode på seks år, og to seter er på valg hvert år. Det er vedtatt ved lov at ikke mer enn tre kommissærer kan være medlemmer av samme politiske parti, og minst fire stemmer er nødvendig for at vedtak i kommisjonen skal være gyldig. Kritikere av kommisjonen hevder at denne strukturen fører jevnlig til vranglåser på tre stemmer, men andre hevder at slike vranglåser er et relativt sjeldent fenomen, og vanligvis basert på prinsippet heller enn partiskhet.
Kritikk
Kritikere av FEC, inkludert støttespillere av valgkampreformer som Common Cause og Democracy 21, har klaget over at det er et klassisk eksempel på "regulatory capture", som oppstår når reguleringene tjener interessene til de reguleringene i utgangspunktet var myntet på. FECs tverrpolitiske struktur gjør byrået "tannløst". Kritikerne hevder også at de fleste FEC straffer for brudd på valgloven, først blir sanksjonert mot etter selve valget er gjennomført som ugjerningen skjedde i tilknytning til. I tillegg har noen kritikere hevdet at kommissærene har en tendens til å opptrer som en forlenget arm av "det etablerte" politiske miljøet ved utstedelse av kjennelser og utforming av forskrifter. Andre påpeker imidlertid at kommissærene sjelden er delt jevnt langs de politiske linjene, og at problemene med responstid kan være symptomatisk for systemet. Prosessen i behandlinger av klager - inkludert tiden for den tiltaltes tid til å svare for anklagene, tiden til å etterforske og engasjere seg i juridisk analyse, og til slutt, hvor berettiget, påtale - tar nødvendigvis langt lengre enn den relativt korte perioden en politisk kampanje tar.
Furubuemåler
Utseende
En middelsstor (vingespenn 22 – 31 mm), slank, lyst brungrå måler. Den kjennes lettest på det diffuse, men vanligvis tydelige, lyst brunrøde tverrbåndet som går langs forvingens ytterkant. Forvingen er svakt innbuktet bak vingespissen. Langs forkanten er det fire flekker. De tre innerste er små og mørkt gråbrune, fra hver av dem går det et, ofte utydelig, bølgete, mørkt tverrbånd til vingens bakkant. Den ytterste flekken er større og lyst brunrød, fra denne går det et bredt, brunrødt (mursteinsrødt) tverrbånd som er tydelig i alle fall i den fremste halvdelen av vingen. Bakvingens bakhjørne er markert som en avrundet tann.
Larven er, som de fleste andre sommerfugllarver som lever på furunåler, grønn med lyse lengdestriper.