cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Røa
Utbygging
Etter at en ny reguleringsplan ble lagt frem 22. april 2004, er Røa sentrum under modernisering og utbygging. Den nye reguleringsplanen åpnet for 600 nye boliger, og 20 500 m² til forretninger, kontorer, bevertning og allmennyttige formål.
Det har i over 40 år pågått arbeid for å legge Griniveien i tunnel under Røa sentrum.
Sport
Innen sport er Røa mest kjent for sitt kvinnefotballag. Røa IL ligger i toppserien for kvinner og vant både serien og cupfinalen i 2004, 2008 og 2009. I 2006 vant laget cupen etter å ha slått Asker 3-2 i cupfinalen, og i 2010 vant Røa cupfinalen 7-0 mot Trondheims-Ørn. I tillegg vant Røa serien i 2007. De har også et herrelag.
Røa har tidligere vært en storklubb innen bandy, men de spiller nå i 1.divisjon. Innenfor ski har Røa skihopperen Olav Hansson og langrennsløperen Martin Johnsrud Sundby.
Kultur
Mot slutten av 2016 vil Røa Rockekjeller & Art Centre stå ferdig. I tillegg til innspillinger med lokale Oslo-band, vil det i RR&AC jevnlig bli arrangert utstillinger med Lilleaker-kunstneren Bjørn Myklebust og hans Lars Ulrich-tegninger.
Kollektivtrafikk
Røabanen passerer i tunnel under Røa sentrum, på vei videre mot endestasjonen Østerås. Per februar 2007 er Røa endestasjon for busslinjene 41, som kommer fra Skansebakken i Sørkedalen, 47 A og B, som trafikkerer nærområdene mellom Røa, Ullerntoppen og Bogstad og 735, som kommer fra Nesbru i Asker. Busslinje 32 (Voksen skog–Kværnerbyen) har også holdeplass på Røa.
Kjente personer
Oppvokst i gamle bydel Røa:
Har vært eller er bosatt i gamle bydel Røa:
Doug Aldrich
Doug Aldrich (født 19. februar 1964 i Raleigh i Nord-Carolina) er en amerikansk gitarist som i 2002 ble medlem av hard rock-bandet Whitesnake. Han var også gitarist i Dio i to perioder; 2001–2004 og 2005–2006.
Karrierestart
Ungdommen Doug Aldrich startet bandet Purple Haze sammen med jevnaldrende, selvfølgelig inspirert av Jimi Hendrix. En av hans første prøvespillinger var for Kiss tidlig på 1980-tallet, men han innrømmer selv at dette var for tidlig for ham og at han ennå ikke var moden musikalsk på dette tidspunktet. Han har ellers spilt i band som Lion, Bad Moon Rising og Hurricane.
Gjennombruddet
Aldrich fikk sitt definitive gjennombrudd på plata Killing the Dragon (2002) som nytt medlem av Dio. Etter å ha vært medlem av Dio i et par års tid, gikk han over til Whitesnake hvor han kan høres på blant annet konsert-DVD-en In the Still of the Night fra 2006, albumet Good to Be Bad fra 2008. Og "Forevermore" 2012
Andre prosjekter
Han er ellers aktivt medlem av gruppa Burning Rain som spiller spiller rock-, rhythm and blues og heavy metal.
Inspirasjonskilder
Noen av Aldirch viktigste inspirasjonskilder er Jimmy Page, Tony Iommi, Ritchie Blackmore, John Sykes og Gary Moore.
Diskografi
Solo Med Lion Med Hurricane Med House of Lords Med Bad Moon Rising Med Burning Rain Med Dio Med Whitesnake Med andre artister
Sphaerosacme
Sphaerosacme er en planteslekt i mahognifamilien (Meliaceae), som tilhører ordenen Sapindales. De vokser i tropene. Artene er i det alt vesentlige busker og eviggrønne løvtrær.
Shooting Dogs
Shooting Dogs er en britisk dramafilm fra 2005 som er basert på virkelige hendelser fra folkemordet i Rwanda i 1994. Innspillingen er lagt til skolen der det virkelig skjedde, og mange av de involverte i filmen opplevde folkemordet selv, og mistet flere familiemedlemmer under tragedien.
Handling
Rwanda er nær en borgerkrig og situasjonen er spent, men livet på skolen der Joe underviser går sin vante gang. Joe er ung og idealistisk, og underviser på misjonsskolen i Rwandas hovedstad Kigali.
Plutselig en dag kommer hutu-milits og slakter ned tutsiene i byen, og flere tutsier søker tilflukt på skolen til Joe. En belgisk FN-delegasjon er også tilstede på skolen, men de har ikke mye å stille opp med, og kan kun overvåke situasjonen. Hutuer samler seg blodtørstige utenfor skolen med machetene klare.
Francois Ngarambe, president for organisasjonen for de som overlevde folkemordet i Rwanda har uttalt at filmen gir et feil bilde av folkemordet, siden det vises som å være utført av militsene (Interahamwe), mens den ikke nevner i det hele tatt all planleggingen som ble gjort av hutu-ekstremister i regjeringen og hæren i forkant av folkemordet.
Shooting Dogs fikk Den Norske Fredsfilmprisen i Tromsø 2006.
Antoni Karwowski
Antoni Karwowski (født 14. april 1948 i Grajewo) er en polsk maler og performance kunstner, som maler lyrisk abstrakt- og neofigurativ kunst.
Tidlig liv
Antoni Karwowski vokste opp i en liten by øst i Polen, omgitt naturparken Biebrza Nasjonal Park. Hans far, Jozef Karwowski, var sosialarbeider og jobbet med å fremme kultur. Hans mor Larysa (født Zub) jobbet som frisør. Antoni hadde en yngre bror, Maciej. Han vokste opp i en flergenerasjonsfamilie under sterk innflytelse fra sin far og sin russiske bestefar Szymon Zub. Karwowskis første leksjon i tegning fikk han fra sin far. Dette, sammen med kontakt med sin kreative bestefar som skrev dikt og som sang gamle russiske sanger, påvirket hans senere fremtidige karrierevalg. Arven som bestod av både polsk og russisk kultur og tradisjoner sammen med en oppvekst med mye kontakt med vill natur påvirket sterkt hans kunstneriske identitet.
Karriere
Etter fullført høyskole Antoni begynte å male mer, samtidig som han eksperimenterte med forskjellige former for kunst. Han flyttet og byttet universiteter flere ganger, mens han forsøkte å finne en plass der han fullt ut kunne utvikle sitt talent. En periode jobbet han som gruvearbeider. Senere kom han inn på det kunstneriske fakultetet ved Nikolaus Kopernikus-universitetet i Toruń, hvor han utviklet sitt talent og ble en profesjonell kunstner.
Gjennom hans karriere har han skapt sin egen stil som en kunstkritiker fra Berlin har beskrevet på følgende måte: «…fra hans bilder kommer fargefullt lys, som er skapt med perfeksjon i hans workshop. Metaforer fra dette lyset gir en magisk, surrealistisk mening til figurative elementer i hans malerier. Kraften i hans malerier, foruten dekorative farger, kommer fra rikheten av symbolske meninger og fra flere lag som gjør Antoni´s malerier langt fra den enkle dekorative funksjonen.»
Han fikk i 2005 et oppdrag med å lage et stort veggpanel, som var 53m langt; for en klinikk i Dortmund i Tyskland.
Bjørkesevjeblomsterflue
Bjørkesevjeblomsterflue (Brachyopa dorsata) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er den vanligste arten i slekten Brachyopa i Norge, de fleste av de andre er sjeldne. Den finnes over hele landet, men er sjelden på Vestlandet.
Ana Alicia
Ana Alicia (født Ana Alicia Ortíz 12. desember 1956 i Mexico by) er en meksikansk-amerikansk skuespiller som er mest kjent for sin rolle som Melissa i såpeoperaen Falcon Crest.
Tidlig liv
Ana Alicia Ortíz' foreldre drev flere foretak i Acapulco da hun ble født. Da hun var seks år gammel døde faren. Moren tok med seg Ana Alicia og de tre brødrene hennes til El Paso i Texas, der de flyttet inn sammen med bestemoren og en onkel. Det var faren som hadde kjøpt huset i El Paso til bestemoren.
Bjørkesevjeblomsterflue
Levevis
Arten lever i ofte ganske tett skog, gjerne blandingsskog. Larven utvikler seg i nylig død ved, der det er gjærende sevje, gjerne mellom barken og veden. Denne artehn besøker sjelden blomster.
Ana Alicia
Tidlig liv
Da hun gikk ut av high school i 1973, fikk hun et stipend til Wellesley College i Massachusetts. Etter det første året på Wellesley fikk hun tilbud om en rolle ved et teater i El Paso, og hun valgte da å flytte hjem og ta en bachelorgrad i drama ved University of Texas at El Paso ved siden av skuespillerjobben.
Karriere
Ortíz har hatt gjesteroller i flere TV-serier, deriblant to separate roller i Glen A. Larsons serie Battlestar Galactica, før hun fikk rollen som den bortskjemte og egoistiske vingård-arvingen Melissa Agretti i serien Falcon Crest. Der tok hun over rollen fra Delores Cantu som hadde spilt Melissa i én episode i 1981. Hun var populær blant fansen og fortsatte i rollen i over seks år frem til 1988, da produsentene bestemte seg for å ta livet av rollefiguren. Bare noen måneder etter dette var hun igjen tilbake i Falcon Crest som Samantha Ross, en Melissa Agretti-lookalike, men denne rollefiguren medvirket bare i noen få episoder.
Bjørkesevjeblomsterflue
Utbredelse
Den er utbredt i den palearktiske sone fra Norge i vest til Stillehavet i øst. I Norge forekommer den over det meste av landet, men mangler ytterst ved kysten.
Gjermund Landrø
Gjermund Landrø (født 9. februar 1980) er fra Rennebu og var bassist i trønderbandet Gåte, som ble oppløst nyttår 2006. Han sang også i bandet.
SpareBank 1 Gruppen
SpareBank 1 Gruppen AS er et holdingselskap eid av SpareBank 1 Nord-Norge, SpareBank 1 SMN, SpareBank 1 SR-Bank, SpareBank 1 Østlandet, Samarbeidende Sparebanker, Landsorganisasjonen (LO) og fagforbund tilknyttet LO. Administrerende direktør fra 2009 til 1. april 2015 var Kirsten Idebøen.
SpareBank 1 Gruppen ble etablert i 1996. SpareBank 1 Gruppen har et administrativt ansvar for samarbeidsprosessene i SpareBank 1-alliansen, der teknologi, merkevare, kompetanse, felles prosesser / utnyttelse av beste praksis og innkjøp står sentralt. Alliansen driver også utviklingsarbeid gjennom tre kompetansesentra innenfor læring (Tromsø), betaling (Trondheim) og kreditt (Stavanger).
Som fellesbetegnelse på alle de selvstendige selskapene, alle SpareBank 1-bankene, SpareBank 1 Gruppen AS og datterselskaper benyttes Sparebank 1 Alliansen. SpareBank 1 Alliansen omfatter over 350 kontorer. Totalt har alliansen omtrent 5,400 ansatte, hvorav ca. 1,400 er tilknyttet SpareBank 1 Gruppen og datterselskaper.
Eierskap i selskaper
Sparebank1 utviklet og eier den digital norsk pengeinnsamlingsstjenesten Spleis (etablert 2017).
Eiendomsmegler
I SpareBank 1 Alliansen inngår også Eiendomsmegler 1, som er Norges største eiendomsmeglerforetak. Eiendomsmegler 1 har felles kjedekontor, men de enkelte kontorene eies direkte av de enkelte SpareBank 1-banker.
Norcem
Kalkstein er hovedråstoffet til sementproduksjon. Det blir i økende grad benyttet alternative råstoffer for å redusere uttak av kalkstein. Flyveaske er et avfallsprodukt fra kullfyrte kraftverk, og utgjør en vesentlig del av de viktigste sementtypene (FA-sement). Også andre avfallsbaserte produkter utnyttes for å tilføre de nødvendige mineralene til produksjonen.
Sementproduksjon er energikrevende, og Norcem har siden midt på 1980-tallet benyttet alternative brensler til erstatning for kull og olje. De alternative brenslene består i hovedsak av bearbeidet næringsavfall. Papir, tekstiler, trevirke, plast og dyremel (forbehandlet avfall fra slakteindustrien) er de viktigste komponentene. I tillegg blir farlig avfall som maling, lakk, oljer og andre kjemikalier bearbeidet til brensel gjennom Norcems datterselskap Renor.
Historikk
Norcem AS ble opprettet i 1968 som en fusjon mellom de tre sementfabrikkene i Slemmestad (Christiania Portland Cementfabrik), Brevik (Dalen Portland Cementfabrik) og Kjøpsvik (Nordland Portland Cementfabrik).
Sementfabrikkene i Brevik og Slemmestad hadde begynt med eksport allerede i mellomkrigstiden, med fjerne destinasjoner som Argentina og Colombia. I 1960-årene økte eksporten vesentlig, blant annet som følge av store kontrakter i Ghana, Liberia og Nigeria. Etableringen av Norcem økte eksportsatsingen ytterligere, ikke minst med etablering av siloterminal i New York. Leveransene i Afrika ble ytterligere forsterket gjennom eierskap og utvikling av lokale selskaper og produksjonsanlegg. Eksporten var på over 1,1 millioner tonn i 1969, men sank vesentlig mot slutten av 1970-tallet.
I løpet av 1970-tallet utviklet Norcem seg til et av landets største industrikonglomerater med hovedvekt på byggematerialer, og en rekke selskaper ble kjøpt opp. Blant selskapene som helt eller delvis var eid av Norcem var: Bratsberg Teglverk, Jøtul, Norcem Betong, Norcem Paper Mill, Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab, Norema, Norsk Eternit Fabrikk, Norsk Leca, Zanda, Saga-døren, Siporex/Ytong, Slemmestad Fiberglass / Fjord plast. Sementaktiviteten ble fra 1983 organisert i datterselskapet Norcem Cement.
Norcem var tidlig inne i oljeindustrien gjennom eierskap i en rekke selskaper, blant annet etablering av forsyningsbasen Norsea (North Sea Exploration Services) i Dusavika i Stavanger, boreselskapet Morco (senere Norcem Drilling, Aker Drilling, Transocean Drilling, Procon, Prosafe), selskaper innen korrosjonsbeskyttelse, samt levering av brønnsement og boreslam.
I 1987 fusjonerte selskapet med Akers mekaniske verksted og dannet Aker Norcem AS. I 1988 ble konsernnavnet endret til Aker AS. Norcem Cement endret navn til Norcem, som ble et rent sementselskap. I 1995 fusjonerte Aker Sement og Byggevare med Euroc AB og dannet Scancem AB. I 1999 ble Scancem AB solgt til tyske Heidelberger Zement Gmbh, som i 2001 endret navn til HeidelbergCement.
Orwell (Suffolk)
Orwell er en elv i Suffolk, England. Den har sitt opphav i elven Gipping, overfor tidevannsgrensen ved Stoke Bridge. Ved byen Ipswich danner den en vik, og renner ut i Nordsjøen mellom Harwich og Felixstowe etter å ha gått sammen med elven Stour ved Shotley. Den store broen Orwell Bridge bærer hovedveien A14 over elveutløpet til sør av Ipswich. Broen ble åpnet for trafikk i 1982 og har et spenn på 190 meter mens dens totale lengde er 1287 meter fra Wherstead og til stedet for den tidligere flyplassen ved Ipswich.
Navnet
I navnet på elven, Orwell, kommer «Or-» fra oldtidens navn på elven, antagelig før-keltisk. Andre ledd «-well» indikerer antagelig en angelsaksisk navngivning. I boken A tour through England and Wales skrevet i 1722, kalte Daniel Defoe elven for «Orwel» (skjønt ikke konsekvent). Han nevner at «en reisende vil knapt forstå meg når jeg snakker om elven Stour og elven Orwell ved Harwich, for de kjenner dem ikke ved noe annet navn enn Maningtre-Water og Ipswich-Water.» Forfatteren Eric Blair valgte sitt forfatternavn, som han senere ble berømt med, «George Orwell», grunnet sin kjærlighet til elven.
Lillesund skole
Lillesund skole er en barneskole som ligger nær Haugesund sjukehus. Den har om lag 500 elever og ca. 90 ansatte per 2021.
Lillesund var i perioden 2003 til 2005 demonstrasjonsskole. Begrunnelsen for dette var: Skolen utmerker seg særlig i forhold til elev- og foreldremedvirkning. Den er blant annet valgt fordi den til tross for gammel skolebygning har vist at det er mulig å drive et framtidsrettet og kreativt pedagogisk utviklingsarbeid. Det er etablert et omfattende samarbeid mellom hjem og skole der det prøves ut ulike metoder for foreldremedvirkning med gode resultater i forhold til oppvekst- og læringsmiljø og skolebasert vurdering. Skolen er fremragende på kriterieområdet «Systematisk arbeid for et trygt skolemiljø».
Under andre verdenskrig ble skolen brukt til et fengsel for fanger og demonstranter. Skolen ble offisielt åpnet i 1920, men elever begynte å gå på den allerede den 17. oktober 1919. Skolen ble tegnet av arkitekt Kasper Hassel fra Bergen.
Havmanndagene
Havmanndagene er en norsk kulturfestival som blir avholdt i Mo i Rana i mai. Den markerer fødselen til Anthony Gormleys skulptur «Havmannen», Rana kommunes del av Skulpturlandskap Nordland som ble avduket 6. mai 1995.
Aktiviteter
Under Havmanndagene deler Rana bibliotek og Nordland fylkesbibliotek ut den nord-norske bokprisen Havmannprisen. Da presenteres også årets «Havmannkomponist» gjennom årets «Havmannskonsert»:
Andre aktiviteter er skrivekonkurranse, «Havmannløpet» og «Havmannutstillingen» (Juan Brito Vargas 2003; Karina Herteig 2004; Inge Jensen 2005; Elisabeth Alsos Strand 2006).
Adrara San Martino
Adrara San Martino er en kommune i provinsen Bergamo i Lombardia i Italia med 2214 innbyggere (2013).
Hovedattraksjoner
Hovedattraksjonen er en sognekirken San Martino fra 1400-tallet, bygget i hvit stein. Den huser malerier av Giovanni Carnovali, Francesco Coghetti og Giacomo Trecourt. Klokketårnet, med buevinduer, er også fra 1400-tallet.
Andre attraksjoner er helligdommen Santa Maria Annunciata fra 1600-tallet, det romanske religiøs komplekset Sant'Alessandro 1000-tallet, med fragmenter av fresker fra 1300-tallet, og ruiner av en festning fra middelalderen.
Befolkningsutvikling
Tall fra ISTAT
Rolf Mellde
Rolf Mellde (født 1922, død 22. mars 2009) var en svensk ingeniør. Han var en mangeårig medarbeider hos Saab og senere Volvo.
Mellde tok sin ingeniøreksamen ved Stockholms Tekniska Institut og var med i Saabs første år som bilprodusent. Han var sammen med Gunnar Ljungström en av dem som ledet arbeidet med Saabs bilutvikling, der Mellde først og fremst arbeidet med å utvikle motorene. Han konkurransekjørte bilene de første årene, delvis på grunn av at SAAB manglet egen testbane og derfor hadde behov for å finne andre metoder for å testkjøre bilene. På 1950-tallet var Mellde ledende i utviklingen av SAAB Sonett. På begynnelsen av 1970-tallet begynte Mellde å arbeide for Volvo.
Europe Écologie
Europe Écologie var et fransk valgforbund dannet 20. oktober 2008 for å stille til Europaparlamentsvalget i 2009. Forbundet besto av Les Verts, regionale grønne partier og uavhengige politikere, og fikk valgt inn en rekke kandidater til Europaparlamentet, deriblant norskfødte Eva Joly. I 2010 gikk Europe Écologie inn i det nye partiet Europe Écologie–Les Verts.
Jan Pesman
Jan Sijbrand Pesman (født 4. mai 1931 i Stedum, død 23. januar 2014 i Delfzijl) var en nederlandsk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley, USA.
Pesman vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han kom på tredjeplass på 5 000 meter skøyter, bak Viktor Kositsjkin fra Sovjetunionen og norske Knut Johannesen.
Sokker i sandaler
Sokker i sandaler er det niende albumet fra vokalgruppen Bjelleklang.
Mark Boswell
Mark Boswell (født 28. september 1977 i Mandeville, Jamaica) er en canadisk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp.
Boswell tok sølv under VM 1999 i Sevilla med et hopp på 2,35 ny nasjonsrekord, bak Vjatsjeslav Voronin (2,37). To år senere under VM 2003 i Paris tok han bronse med 2,32 samme høyde som sølvmedaljørvinneren Stefan Holm, Jacques Freitag (2,35) fra Sør-Afrika ble verdensmester. Boswell vant gull under Commonwealth Games 2006 i Melbourne, Australia.
John Fiore
John Helmer Fiore (født 1960 i New York) er musikksjef ved Den Norske Opera & Ballett. Han sitter som en del av administrasjonen som også består av administrerende direktør Tom Remlov, operasjef Paul Curran og ballettsjef Espen Giljane.
Biografi
Fiore er født i New York. Han begynte tidlig å spille, hans far, som var pianist, organist og kordirigent, var hans første lærer. Da familien flyttet til Seattle, fikk han også opplæring på cello og andre strengeinstrumenter. Han ble betraktet som et stort talent og allerede som fjortenåring medvirket han som assistent ved Seattle Operas årlige oppsetting av Wagners Ring-syklus. Etter å ha fullført studier på musikkonservatoriet, kom han til Santa Fe Opera, hvor han utviklet en forkjærlighet for operaer av Richard Strauss. Han ble kjent som et stort talent og ble etterspurt som assistent ved en rekke operahus i USA, hvor han fikk arbeide med størrelser som Leonard Bernstein, Zubin Mehta, Sir Georg Solti, James Levine og James Conlon.
I 1986 ble han engasjert av Bayreuthfestivalen i Tyskland som assistent ved sommerens oppsetninger, og der fortsatte han de to neste årene som assistent for Daniel Barenboim for oppsettingen av Tristan und Isolde og James Levine for Parsifal.
Samtidig debuterte han som dirigent i 1986 for operaen Faust av Gounod på San Francisco Opera. I 1990 dirigerte han i Japan og Europa, og startet dermed sin internasjonale karriere.
Det yngre Liang-dynastiet
Det yngre Liang-dynastiet var et kortlevd keiserdynasti i nordre Kina fra 907 til 923. Liang-dynastiet etterfulgte det langt sterkere Tang-dynastiet og innledet en kaotisk periode i Kinas historie kalt de fem dynastiers og ti kongedømmers tid.
Tang-dynastiet var samlet sett en Kinas storhetsperioder, men på 800-tallet var riket kraftig svekket. De lokale guvernørene ble mektigere og keiseren i Chang'an svakere. I 875 startet et opprør ledet Huang Chao. Opprøret var nært ved å lykkes, men ble til slutt knust av rikets generaler, Chao begikk selvmord i 884. Imidlertid gjorde opprøret slutt på den siste rest av sentralmaktas autoritet. Istedenfor fred innledet derfor slutten av opprøret en kaotisk periode hvor de forskjellige generalene kjempet mot hverandre for å bygge opp lokale maktbaser.
Kano
Kano (via sp. fra karibisk) er en liten, smal, åpen og nærmest flatbunnet båt, som regel med spisse stevner. Det er uklart hvor uttrykket opprinnelig stammer fra, men det ble trolig ført til Europa fra Karibia med conquistadorene.
Det yngre Liang-dynastiet
Den mest suksessfulle av disse var Zhu Wen, en tidligere tilhenger av Huang Chao som beleilig hadde skiftet side og som i 883 ble utnevnt til guvernør med base i Kaifeng. Zhu Wen styrket sin posisjon lokalt ved å beseire rivaliserende generaler samtidig som han økte sin innflytelse ved det keiserlige hoff. I 904 tvang han først keiser Zhaozong av Tang til å flytte østover til Luoyang for så å få ham drept senere samme år. Etter å ha regjert en tid under en marionettkeiser i tenårene (keiser Aizong av Tang), besteg Zhu Wen keisertronen 1. juni 907 og grunnla Liang-dynastiet.
Kano
Kanoen drives fram av et seil eller den padles av en eller flere personer som sitter framovervendt og bruker enkeltblada padleårer. De eldste kanoene var trolig stokkebåter, uthulte trestammer, en båttype som har vært i bruk over store deler av verden.
Det yngre Liang-dynastiet
De andre hærførerne nektet imidlertid å anerkjenne det nye dynastiet og Liang lå i stadig strid med omkringliggende statsdannelser som nå var begynt å vokse fram. Den bitreste rivalen var prinsen av Jin, Li Keyong og dennes sønn Li Cunxu med base i Taiyuan i nord.
Kano
I Oseania og Karibia har utriggerkanoer vært utbredt. Indianerne i Nord-Amerika lagde kanoer av planker kledd med vanntett «hud» av bark. Bjørkenever skal ha gitt de beste kanoene. Moderne kanoer lages oftest i plast eller aluminium. Skrogformen samt lengden og bredden bestemmer hva kanoen er egnet til.
Det yngre Liang-dynastiet
Den aldrende keiseren ble myrdet i 912 og fikk posthumt navnet Taizu – store stamfar. Etter et kort interim ble han etterfulgt av sin sønn keiser Mo av Liang i 913. Under Mo fikk keiserens slektninger og svogere stor makt mens Taizus gamle generaler ble skjøvet til side. Samtidig forverret den militære situasjonen seg. I 915 erobret Li Cunxu alle Liangs besittelser nord for Den gule flod. Den fastlåste situasjonen som oppsto varte til 923 da Cunxus hær lyktes å krysse elva og i de påfølgende kampene knuste Liang. Keiser Mo begikk selvmord 18. november.
Litteratur
Cihai Shanghai cishu chubanshe, Shanghai 2002, ISBN 7-5326-0839-5
Streksandfly
Streksandfly (Spaelotis ravida) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet spredt nord til Hordaland i Norge.
Utseende
Et middelsstort til ganske stort (vingespenn 42–50 mm), grått nattfly uten slående tegninger. Forkroppen (thorax) er lyst brunlig grå med mørkere krage. Forvingen er brungrå med markerte, delvis svartkantede, nyre- og ringmerker, og tre diffuse, lyse tverrlinjer: to mellomlinjer rundt midten og en bølgelinje ytterst nær ytterkanten. Bakvingen er skinnende hvit med grå bestøvning i den ytre delen.
Levevis
Streksandflyet finnes helst på fuktige eller myrlendte steder, men også i hager. Larvene lever på ulike urter, blant andre syre (Rumex spp.), dylle (Sonchus spp.), løvetann (Taraxacum spp.) og ormehode (Echium vulgare). De voksne sommerfuglene flyr i juli – september og kommer av og til til lys.
Utbredelse
Den er utbredt over det meste av den palearktiske sone. I Norge er den funnet her og der i de sørligste landsdelene nord til Hordaland.
Trysilelva
Trysilelva er en del av Trysilvassdraget, som har den store innsjøen Femunden som senter, i grenseområdene mellom Innlandet og Trøndelag. Elva starter som Femundselva som renner ut fra Galtsjøen sør for Femunden. Galtsjøen har sin tilførsel fra Femunden og Isteren via Isterfossen, Galthåen og Galtstrømmen. Femundselva renner gjennom Engerdal til den kommer til Sennsjøen (520 moh.). Derfra heter elva Trysilelva der den renner ned igjennom Trysils skogkledde landskap. Sør for Nybergsund brukes også navnet Klara på elva. Nær grensen til Sverige er det på norsk side to kraftverk: Sagnfossen og Lutufallet. Videre derifra renner Trysilelva inn i Sverige med navnet Klarälven ved Långflon. I Sverige renner elven ut i Sveriges største innsjø Vänern ved byen Karlstad.
Trysilelva inngår som del av det som sett i sammenheng er Skandinavias lengste vassdrag, medregnet innsjøene underveis, og som skifter navn flere ganger. Kilden for denne elva er innsjøen Rogen på grensa mellom Norge og Härjedalen. Her heter elva Røa, og følger grensa mellom Røros i Trøndelag og Engerdal i Innlandet hele veien til Femunden. Fra Femunden flyter den under navnet Femundselva gjennom Engerdal kommune. Når elva når Trysil kommune, heter den Trysilelva frem til svenskegrensen og heter derfra Klarälven helt ned til Vänern. Vänerns utløp er gjennom Göta älv, som renner ut i Kattegat ved Göteborg.
Elva hadde storflom i 1927, 1934 og 1967. Den 1. juni 1995 ble alle disse flommålene passert under det som er kjent som Vesleofsen. Elva hadde da en vannføring på 760 m³/s ved Nybergsund. Fremdeles er det Storofsen som står som flomrekord.
Olaf Kamfjord
Olaf «Knerten» Kamfjord (født 8. desember 1962 i Tønsberg) er en norsk bassist.
Med tilnavnet «Knerten» begynte han i som 15-åring å spille i en lokal trio i Tønsberg under ledelse av gitaristen Lars Martin Myhre, senere også med sangeren Kari Astrup (Myhre/Astrup kvartett 1980-85), deltok i Amatørstorbandet i Kongsberg 1981 og begynte året etter å spille i Oslo-band.
Var medlem av Anne-Marie Giørtz kvintett 1982-87 (flere festivaljobber, pl.innsp. «Breaking out» 1983 og «Tigers of pain» 1985), fortsatte i gruppa «Ab und Zu» fra 1987 (pl.innsp. 1988-2002), spilte samtidig i Slagen Storband (pl.innsp. 1983-85), Christian Reim kvartett 1984-86, gruppa «Out to Lunch» fra 1984 (platene «Out to lunch» 1988 og «Kullboksrytter» 1994), «Bossa Quatro» og Remek Kossacz trio 1985-86, Guttorm Guttormsen kvintett 1985-87, Rune Klakegg trio fra 1986 (CD «Fuzzy logic» 1995), og Vigleik Storaas kvartett 1987-92, senere kalt «Lines» etter deres første plate (1988). Han har vært Øystein Sundes faste bassist siden 1989 og er medlem i bandet "Meget i Sløyd".
Olaf Kamfjord ble tildelt Urijazzprisen i hjembyen i 1987, har vært engasjert som jamkomp både i Kongsberg og Molde, har deltatt i Susanne Fuhr's Billie Holiday-program 1990 og 91, og har fra 1992 vært medlem av de lokale gruppene «D.E.E.-kvartett» (Dag Einar Eilertsen) og «Kjernefamilien», foruten at han har samarbeidet med Odd Børretzen og Lars Martin Myhre, bl.a. på CD-en «Noen ganger er det all right» 1995 og ved Molde-engasjementet 1996. En plateinnspilling med Lars Martin Myhre stammer fra 1998-99, «Hush», og senere deltok han på CD-er med Kjersti Stubø («My shining hour», utgitt 2001) og Roy Nikolaisen («Roy’s choice», 2003).
NM i bandy 2005
Mjøndalen vant seriemesterskapet. Mjøndalen, Stabæk, Ullevål og Solberg gikk til semifinale.
Finale
5. mars 2005 – Marienlyst, Drammen, 1103 tilskuere.
Hoveddommer: Rune Jahnsen, Skiold. Meddommere: Knut Hole, Stabæk og Lars Stian Nygaard, Skeid.
Mål:
Kvalifisering til Eliteserien 2005/06
Runde 1
Runde 2
Runde 3
Romanos II Porfyrogennetos
Romanos II (eller Romanus) Porfyrogennetos (greske: Ρωμανός Β), født 938, død 15. mars 963, var keiser i Østromerriket (Bysants). Han etterfulgte sin far Konstantin VII etter hans død i 959, i en alder av 21 år. Han døde plutselig og uventet i 963.
Ungdom
Romanos II var sønn av keiser Konstantin VII og Helena Lekapene som var datter av keiser Romanos I Lekapenos og hans kone Theodora. Romanos, som var oppkalt etter sin morfar, ble som seksåring gift med den ti år eldre Bertha, en av de utallige uekte døtrene til den italienske kong Hugo av Italia (Hugo av Arles) for å stadfeste en allianse mellom rikene. Hugo tilhørte bosonide-dynastiet, en gren av de frankiske karolingerne. Bertha forandret navnet sitt til Eudokia etter at de inngikk ekteskap, men hun døde en tidlig død i 949 før hun kunne sette en arving til verden (Romanos var da ca 10 år), og dermed fikk aldri denne ekteskapsalliansen noen betydning. Den 27. januar 945 lyktes Konstantin VII med å fjerne sine svogere, sønnene til Romanos I, og kunne innta keisertronen alene. Den 6. april 945 kronet Konstantin sin sønn Romanos til medkeiser.
Romanos svigerfar Hugo mistet makten, og fremfor alt verdigheten, i Italia og døde i 947. Da Eudokia døde i 949 fikk derfor Romanos tillatelse fra sin far til selv å velge seg en ny hustru. Romanos valgte seg Anastaso, eller Theofano som hun kalte seg senere, datteren til en vertshuseier fra Peloponnes. De giftet seg i 956. Theofano er blitt fremstilt som en femme fatale, vakker, men grenseløst ærgjerrig og fullstendig blottet for moralske skrupler. Etter Romanos’ maktovertakelse sørget hun raskt for at hans mor Helena og hans fem søstre ble fjernet. Helena døde kort etter ensom i et avsidesliggende rom i keiserpalasset, mens søstrene måtte iføre seg nonnesløret og ble sendt til hvert sitt kloster.
Keisertiden
I november 959 etterfulgte Romanos II sin far på tronen mens det gikk rykter om at han eller hans kone hadde forgiftet ham. Romanos fjernet sine motstandere fra hoffet og erstattet dem med venner. Han hadde likevel mange dyktige administratorer i hoffet, inkludert sin fremste rådgiver, evnukken Josef Bringas.
Den militære ledelsen ble overlatt til noen dyktige generaler, spesielt brødrene Leo og Nikeforos Fokas. Bare noen uker etter at Romanos overtok makten, ble planleggingen av et angrep på Kreta igangsatt. Under ledelse av Nikeforos Fokas ble det i juni 960 sendt en flåte bestående av 2000 krigsskip armert med gresk ild, 1000 tunge transportskip og 308 forsyningsskip. Flåten var bemannet med 50.000 soldater, inkludert russiske leiesoldater og øksesvingende væringer fra Skandinavia. Etter en ni måneder lang vinterbeleiring av Heraklion (som senere ble omdøpt til Chandax – gresk: Χάνδαξ) klarte Nikeforos å ta kontroll over både byen og hele Kreta, og det keiserlige flagget kunne heises der for første gang på 136 år. Deretter fulgte oppskriftsmessig en massakre på de beseirede sarasenerne.
Etter å ha blitt feiret for seieren i Konstantinopel ble Nikeforos sendt til østgrensen for å bekjempe de årlige raidene inn i Anatolia fra emiren av Aleppo, Sayf al-Dawla. Nikeforos angrep selve Aleppo og inntok både byen og emirens palass, og kunne vende tilbake med et stort krigsbytte. I mellomtiden hadde broren, general Leo Fokas og Marianos Argyros ført en vellykket krig mot ungarerne som hadde angrepet Bysants fra vest.
Død
Etter en lengre jakttur ble Romanos syk og døde den 15. mars 963. Det gikk rykter om at han skulle blitt forgiftet av sin kone Theofano, men dette er aldri blitt bevist. Det er trolig at Theofano ville løpe en stor risiko ved dette ettersom hun da ville bytte ut en sikker posisjon som kronet keiserinne med en høyst usikker stilling som enke og regent for sine mindreårige barn. Hun lå dessuten i barsel, da parets yngste barn Anna var født to dager tidligere.
Romanos IIs avhengighet av sin kone og sterke byråkrater som Josef Bringas hadde resultert i en sterk statsadministrasjon. Dette skapte misnøye hos aristokratiet som hadde sterke bånd til de militære. Etter Romanos’ død var den forholdsvis kyniske enken Theofano, nå regent for sine to barn, ganske rask til å gifte seg med den aldrende, stygge, strenge og dypt religiøse general Nikeforos Fokas som også ble utropt til keiser. Theofano tok også en annen general, Johannes I Tzimiskes til elsker. Også han kom på keisertronen da Nikeforos døde i 969. De to medkeiserne, Romanos’ og Theofanos barn Basileios og Konstantin, kom i tur og orden på keisertronen.
Etterkommere
Med sin andre kone Theofano han hadde minst tre barn:
Ongendus
Ongendus, kjent som Angantyr på dansk, var en konge av Danmark/danere regjerte rundt år 710, og er den første danske kongen kjent fra historiske dokumenter fra samme tid.
Historisk bakgrunn
Han var muligens konge over et sterkere og mer samlet Danmark. Ongendus regjeringstid var muligens etter en storhetstid av et stort Jyder kongedømme som varte fra 200 til 600, det kan også ha inkludert Kent og Isle of Wight fra år 400 men dette er mindre sannsynlig. ,
Ongendus var nok involvert med konstruksjonen av Danevirke, siden den var under konstruksjon når han levde.
Han kan også ha grunnlagt Ribe, og forsterket Danevirke i 737.
Litterære kilder
Rundt 710 besøkte Willibrord danene mens Ongendus hersket og fikk med seg 30 gutter for bruk i misjons arbeid. Ongendus blir beskrevet som mer vill enn noen andre beist og hardere enn stein. Men Willibrords beskrivelse må tas med en klype salt med tanke på at han fikk reise fritt i Ongendus rike og fikk ta med seg potensielle disipler.
Eydehavnmuseet
Eydehavn Museet er et industri- og arbeidermuseum på Eydehavn i Arendal kommune.
Museets hovedutstilling rommer mange temaer knyttet til industristedet og samfunnet her. De to hjørnesteinsbedriftene AS Arendal Smelteverk og Det norske Nitridaktieselskap (Nitriden) har en sentral plass. Museet har også en arbeiderleilighet innredet i 1920-tallsstil. Utstillingen "Marens minner" viser hverdagsliv og feiring av høytider på gården Helle ved Neskilen fra tiden rundt 1900. Historien blir fortalt gjennom tekster, bilder og gjenstander. De øvrige lokalene inneholder Sam Eyde-rommet, som benyttes til møter og fagbevegelsens rom med bl.a. fagforeningsfaner.
Museet har en utendørs utstilling plassert i Eydehavns gater. Den er basert på gatenavn med personnavn. I løpet av tre km får man et innblikk i Eydehavns historie gjennom disse personene.
Museet åpnet i 1982, og har lokaler og utstillinger i en av de gamle murgårdene i Nesbyen fra industristedets første tid. 12 arbeiderboliger ble bygd av Det Norske Nitridaktieselskap mellom 1913 og 1916, og hver av dem inneholdt to eller fire leiligheter.
Museets samlinger omfatter gjenstander, bilder og arkivmateriale knyttet til bedriftene og samfunnet på Eydehavn. I tillegg finner man en utstilling av billedkunstneren Else Hagen som var oppvokst på Eydehavn.
Eydehavn Museet en del av Aust-Agder museum og arkiv.
Norsk språkpris
Norsk språkpris ble utdelt fra 1992 til 2003 av Norsk språkråd, ifølge statuttene for «fremragende bruk av norsk språk i sakprosa som er utgitt i løpet av de siste fem år før utdelingen».
Fylkesvei 3434
Fylkesvei 3434 går mellom Atrå og Steinsbøle i Tinn kommune.
Norsk språkpris
Prisen ble gitt annethvert år til en bokmålsbruker og annethvert år til en nynorskbruker.
Fylkesvei 3434
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 756 (Telemark).
Norsk språkpris
Norsk språkpris er erstattet av Språkprisen.
Mahognislekten
Swietenia eller mahognislekten er en tropisk planteslekt i mahognifamilien (Meliaceae), som tilhører ordenen Sapindales. De vokser i Latin-Amerika og Florida. Artene er i det alt vesentlige busker og eviggrønne løvtrær. Minst to av artene markedsfører i tømmerproduksjon som «mahogni», og er utsatt for ulovlig hogst mange steder.
Suffolk Coastal
Suffolk Coastal er et administrativt distrikt i Suffolk, England. Administrasjonssenteret er Woodbridge. Distriktet dekker et areal på 891,53 km² og hadde 124 298 innbyggere i 2011.
Michael Diamond
Michael Diamond (født 20. mai 1972 i Sydney) er en australsk sportsskytter. Diamond er hagleskytter og klarte å vinne olympisk gull i Trap både i Atlanta i 1996 og i Sydney i 2000. Han har deltatt i alle Sommer-OL fra 1992 til 2012. Diamond er av gresk avstamning.
Sikring
Ordet sikring kan ha flere betydninger:
Cecilie
Navnedagen er 22. november.
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Cecilie i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Synoum
Synoum  er en planteslekt i mahognifamilien (Meliaceae), som tilhører ordenen Sapindales. De vokser i Australia. Artene er i det alt vesentlige busker og eviggrønne løvtrær.
SAAB Sonett
SAAB Sonett er en serie sportsbiler produsert av SAAB.
Saab Sonett ble introdusert i 1956 og ble utviklet i flere versjoner. Den delte teknologi med andre samtidige SAAB-modeller. Innledningsvis ble den kalt Saab 94. Sonett II og III gikk også under navnet Saab 97. På 1950-tallet foreslo Rolf Mellde at Saab skulle produserte et lite antall toseter sportsvogner siden racingregler gjorde deltagelse med de vanlige bilene umulig. Saab fikk ikke trimme sine modeller så mye som det var behov for.
Rolf Mellde designet selv bilen og produserte modellen i Åsaka utenfor Trollhättan. Prosjektet ble gjennomført under stort hemmelighetskremmeri.
Sonett I
Saabs motoringeniør og konkurransefører Rolf Mellde begynte på egen hånd å forberede prosjektet høsten 1955 med den hensikt å utvikle en liten lett konkurransebil. Chassiet ble produsert av lettmetallprofiler og karosseriet ble produsert i glassifberarmert plast. Hjuloppheng og drivverk ble hentet fra SAAB 93. Av hensyn til vektfordelingen ble hele drivverket montert bak fram slik at gearkassen havnet foran motoren. For å unngå problemet med tre gear bakover og kun ett fremover, endret man motorens rotasjonsretning slik at veivakselen gikk i motsatt retning i forhold til standardmotoren. Dette lar seg lett gjøres på en totaktsmotor, det er bare å endre tenningstidspunktet. De to første bilene fikk gearkasse fra SAAB 93, mens de fire neste fikk firetrinns testkasser fra dem kommende SAAB 95.
Etter en regelendring foran 1958-sesongen bestemte SAAB seg for å konkurrere med vektreduserte standardbiler. Prosjekt 94 ble derfor lagt ned.
Tekniske data
Motor:		rett tresylindret totaktsmotor
Kraftoverføring:
Sonett II og Sonett V4
På 1960-tallet foreslo Björn Karlström at Saab skulle utvikle en ny toseter sportsbil med en totaktsmotor, nå en coupé istedenfor for en cabriolet. To prototyper ble utviklet, SAAB MFI-13 av flyingeniøren Björn Andreasson ved Malmö flygindustri og Saab Catherina av Sixten Sason. MFI-13 ble valgt for serieproduksjon. I 1966 begynte produksjonen av MFI-13, med enkelte modifikasjoner, ved ASJ i Arlöv under navnet Saab 97. I 1966 ble bare 28 biler produsert, med ytterligere 230 i 1967.
I forbindelse med at Saab innførte lisensproduserte V4-motorer fra vesttyske Ford i sine biler, ble også Sonett utstyrt med denne. Panseret måtte redesignes med en avlang bul, satt litt til høyre for midten for å gi føreren bedre sikt, for å få plass til motoren. Totalt ble det produsert 1 607 eksemplarer av Sonett II med V4-versjonen.
Tekniske data
Motor (1966–67):	rett tresylindret totaktsmotor Motor (1967–69):	firesylindret V-motor m toppventiler
Mål og vekt:
Årsmodeller:
Sonett III
I 1970 ble bilen endret så mye at den fikk navnet Sonett III. Karosseriet ble kraftig modifisert med ny front og bakdel. Bare midtpartiet var relativt uendret. Flip-fronten av typen Triumph Spitfire ble droppet. Til erstatning kom en kileformet front med en liten motoråpning og "pop up"-lyskastere. I tillegg ble bagasjerommet gjort mer brukervennlig med en bakrute som kunne åpnes. Innvendig kom nytt instrumentpanel fra Saab 99 og nå også gulvmontert gearspak. SAAB Sonett ble produsert ved ASJ-verkstäderna i Arlöv utanfor Malmö. Produksjonen ble lagt ned i 1974 da de amerikanske myndighetene innførte strengere utslippsregler for personbiler.
Tekniske data
Motor:		firesylindret V-motor m toppventiler
Kilde: Teknikensvärld nr26 1971.
Totalt ble det produsert 10 236 Saab 97 (Sonett II og III)
Eilert Sundt
Eilert Lund Sundt (født 8. august 1817 i Farsund, død 13. juni 1875) var en norsk samfunnsforsker og teolog. Han tok teologisk embetseksamen i 1846, og var sogneprest i Eidsvoll fra 1869 til han døde i 1875. Han viet sitt liv til «folkelivets, navnlig studiet av det lavere folkelivs historie», og gjennom hans omfattende undersøkelser av sosiale ulikheter, den lavere standens levekår, og norsk kultur, regnes han som grunnleggerer av faget sosiologi i Norge. Hovedbygningen ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo har etter ham fått navnet Eilert Sunds hus.
Oppvekst og bakgrunn
Eilert Sundt ble født i Farsund av god borgerlig slekt, men med elendig økonomi. Faren var skipsfører, senere postekspeditør, moren Karen Drejer omtales som et praktisk og intelligent menneske. Av 13 søsken levde bare 9 opp. Det skal ha vært moren Karen som ordnet det slik at Eilert gikk latinskolen ved Kongsgaard skole i Stavanger og ble student i 1835. Eilert Sundt fikk toppkarakter på alle eksamener. Hans nære omgangskrets besto blant annet av Hartvig Nissen, Henrik Wergeland, Marcus Monrad og Ole Jacob Broch. Sundt var en ivrig taler og holdt tale ved Henrik Wergelands grav høsten 1845.
I studietiden fattet Sundt interesse for historie, og i 1849 fikk han et stipend for å studere kirkehistorie. I mellomtiden hadde interessene hans tatt nye veier, blant annet gjennom erfaringer han gjorde seg i lærergjerning ved Christiania tukthus. Han begynte å utforske romanifolket, og i 1850 utkom den omfattende Beretning om Fante- eller Landstrygerfolket i Norge. I sluttkapitlet skisserer han et program for det nye samfunnsfaget. Blant hans videre arbeider utmerker blant annet Sædeligheds-Tilstanden i Norge (1857) og Om Bygnings-skikken paa Landet i Norge (1862) seg.
Den såkalte "omstreiferplagen" og fattigdomsproblemet var omfattet med stor interesse fra det offentlige på denne tiden. Sundt ble tilsatt som forsker og utreder under Kirkedepartementet, og mottok ekstraordinært stipend fra Stortinget mellom 1851 og 1869 til sitt studium av «almuesfolk» og «den fattigste og råeste klasse». I disse årene leverte han en lang rekke verk om ulike sider ved det norske samfunnet. I tillegg publiserte han artikler i Folkevennen. Arbeidene var dels offentlig pålagt, dels initiert av Sundt selv.
Sundt var interessert i taterne eller «fantefolket». Han lærte seg romanispråket og ga ut Beretning om Fante- eller Landstrygerfolket i Norge (1850). Sundt gikk inn for omstreifermisjon, skolegang, konfirmasjon og andre tiltak som kunne integrere taterne i samfunnet. Arbeidet med taterne ga ham tilnavnet «Fante-Sundt».
Eilert Sundt var far til Einar Sundt.
Vitenskapelig virke og metode
Hos Sundt lå et evolusjonistisk syn på kulturen til grunn for utforskingen av det norske samfunnet. Han mente at alle samfunn utviklet seg fra et primitivt mot et stadig mer fremskredent stadium. For ham var det åpenbart at både minoriteter som romanifolket og almuen ennå levde på et mer primitivt nivå, og at det var maktpåliggende å hjelpe disse frem til en høyere moralsk og materiell standard. Sundt hadde likevel blikk for de verdiene som han fant i folket, og var som mange i sin nasjonalromantiske samtid opptatt av å utforske den norske nasjonalkarakteren.
I forhold til tidligere samfunnsbeskrivelser nådde Sundt et langt skritt videre med sin kombinasjon av kvantitative og kvalitative metoder. Han gjorde for eksempel bruk av statistikk i et omfang som tidligere ikke var kjent i Norge. I mange sammenhenger har han vært regnet som grunnleggeren av, eller i alle fall som en svært tidlig pioner innenfor, fag som folkelivsgransking og sosiologi i Norge.
Sundt utviklet seg fra å bruke borger- og embetsmannskulturen som målestokk på folkekulturen, til i økende grad å ville forstå den på dens egne premisser. I begynnelsen arbeidet han ut fra en moralistisk hypotese, der han ser moralsk lettsinn som årsak til fattigdom. Etter hvert legger han mer vekt på samfunnsmessige årsaker, og er villig til å se på folkelige moralbegreper og fenomener som nattefrieri og barn utenfor ekteskap i lys av økonomi og byggeskikk.
I feltarbeidet la Sundt vekt på samtalen. I møte med informantene prøvde han å legge opp til mest mulig naturlige samværssituasjoner, og han oppfordra derfor ofte til sang og spill som en inngang til fortrolig og uforstilt samtale. Han la i sine skrifter blant annet vekt på at en feltabeider som skulle skaffe seg opplysninger hos vanlige folk ville være nødt til å "gi av seg selv", ikke bare spørre og grave.
Han noterte stikkord på en blokk, og renskrev notatene i standardisert embetsmannsstil etterpå. Selv om dialekt og folkelige uttrykk er renset vekk i den ferdige fremstillingen, kan en si at dialogformen er bevart. Sundt fører i verkene sine en samtale med seg selv og med leseren, og de erkjennelsene han kommer fram til under forskningsarbeidet og skriveprosessen gjengis i lange tekstpassasjer. Dessuten er teksten spekket med små sidehistorier om hvordan han kommer i kontakt med informantene, og ofte også informantenes livshistorie.
I 1839 la historikeren Rudolf Keyser frem en teori om at Norge opprinnelig hadde blitt befolket først i Nord-Norge av folkeslag som innvandret fra det nordøstlige Asia. Teorien fikk tilslutning av P.A. Munch, Keyser elev. Sundt mente teorien ikke holdt fordi folk som kom østfra ikke hadde forutsetninger for å seile langs den kompliserte og værharde kysten av Norge. Blant annet ville ikke båter brukt på de store elevene i Sibir ikke egne seg langs Norges kyst, ifølge Sundt. Slike teorier måtte belegges med konkret kunnskap om forholdene på stedet.
Daniel Cornelius Danielssen utga i 1854 heftet Den Spedalske Sygdom der han argumenterte for at sykdommen skyldtes dårlig husstell og spesielt manglende renslighet (Armauer Hansen påviste leprabasillen 20 år senere). Bak dette lå blant annet kvinners mangel på «tankeævne» ifølge Danielsen. Sundt var skeptisk til Danielsens beskrivelser og den nedlatende, formynderske holdningen. Etter dette var det flere som vendte seg mot Sundt som hadde hatt en høy stjerne og fått bevilgninger av Stortinget over statsbudsjettet.
Politisk syn
Eilert Sundt var trygt forankret i embetsmannskulturen. Han betraktet samfunnet ut fra en harmonimodell, der forsoning mellom klassene var det høyeste mål. Han så det som sin misjon «at utbrede lys og stifte fred i samfunnet». Opplysning og kommunikasjon mellom stendene skulle dels skape forståelse for allmuens kår blant de bedrestilte, dels skjerpe allmuens sans for lov og rett og god moral. Sundt stiftet bl.a. Oslo Arbeidersamfunn. For øvrig deltok han i liten grad i den politiske debatten, og kom med få konkrete forslag til reformer. Selv fikk han verken ur eller stemmerett før han som eldre mann ble sogneprest på Eidsvoll.