cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Multiinstrumentalist
Popmusikk
Det finnes en rekke artister i pop, rock og elektronisk musikk som er kjent for sine ferdigheter på mange instrumenter. Noen mindre kjente multiinstrumentalistene inkluderer AJ McLean (Backstreet Boys), skuespilleren Hugh Laurie og Serj Tankian (System of a Down).
Bispegata (Oslo)
Trafikken ledes utenom
Da Ekebergtunnelen – Sørenggata/ Kong Håkon 5.s gate åpnet (1995) mistet Bispegata statusen som europavei. Som direkte konsekvens ble den delen av Bispegata som lå i Gamlebyen redusert fra seksfelts til tofelts veibane (1995). Loenga bru ble revet året etter (1996). Dermed ble krysset Bispegata/ Loenga bru – Norges mest trafikkerte veikryss gjennom tidene – historie.
Olav Halse
Halse fikk sin første undervisning i malerkunst hos konservator Ola Seter sommeren 1917 og 1918. I 1923 ble han elev på Statens Håndverks- og Kunstindustriskole, der han blant annet studerte maleri. Samtidig gikk han på Ola Abrahamssons private malerskole. Samme år som han kom inn på Statens Håndverks- og Kunstindustriskole kom han inn på Musikkonservatoriet i Oslo, der han fikk Andreas Haarklou som lærer. Vinteren 1931 var Halse elev ved Trondheim musikkskole, der han studerte orgel og praktisk modulering. Han var organist ved Halsa kirke fra 1935 til 1975. Han skrev melodi til «Halsasongen» av Jon Reitan.
Bispegata (Oslo)
Trafikken ledes utenom
Oppryddinga rundt Bispegata ble starten på en rekke tiltak iverksatt rundt tusenårskiftet for å løfte fram Middelalderbyen for allmennheten. I kjølvannet av trafikkomleggingene fikk krysset Bispegata–Oslo gate tilbake det gamle navnet Oslo torg (1997), og området rundt Klemetskirkeruinen ble istandsatt som Oslos tusenårssted. I tillegg anla Oslo kommune Middelalderparken med et vannspeil som illuderer 1200/1300-tallets havsnivå mot Gamlebyens søndre bydel. Ved åpninga av Middelalderparken framførte daværende Oslo-ordfører Per Ditlev-Simonsen at «Byen har gjenvunnet dette området som tidligere lå skjult under jernbanespor og motorveier … ».
Gata holdes åpen
Bispegata ble ikke stengt for gjennomfartstrafikk slik det var lagt opp til i og med Ekebergtunnelen og Sørenggata/ Kong Håkon 5.s gate. Heller ikke da Galgebergforbindelsen åpnet i 2001, ble Bispegata stengt; dette til tross for at stenging av Bispegata var hovedfokus så sent som 23. februar 2000, da byggingen av såkalt Forenklet Galgebergforbindelse var oppe i Oslo bystyre for siste gang.
Olav Halse
Han var bror av forfatteren Leif Halse.
Bispegata (Oslo)
Gata holdes åpen
I reguleringsbestemmelsene for Bjørvika (S-4099) vedtatt av Oslo bystyre i 2003, er Bispegata vedtatt stengt for biler, men holdt åpen for busser. Stengingen er ikke gjennomført. I tillegg ble det regulert inn toveis trikketrasé. Trikken i Bispegata fra Dronning Eufemias gate til Oslo gate åpnet for ordinær trafikk 4. oktober 2020.
I forbindelse med navnsetting av Bjørvikas veier og gater, vedtok bydelsutvalget i Gamle Oslo 13. februar 2007 at Bispegata skulle forbeholdes den delen av gata som ligger innenfor Middelalderbyen, mens Bispegatas forlengelse gjennom Bjørvika skulle få navnet Dronning Eufemias gate.
27. januar 2010 vedtok et enstemmig Oslo bystyre å reetablere Oslo torg i krysset Bispegata–Oslo gate, på bekostning av kollektivtrafikken.
Framtid
<!-- Utdatert seksjon, trikken gjennom Bispegata åpnet høsten 2020.
Oslo kommune har siden 2008 konsekvensutredet, planlagt og detaljregulert framtidas Bispegata. Reguleringsprosessen framstår som en tautrekning mellom samferdselsinteresser (trikk, buss, sykkel, og Bispegata som omkjøringsvei for Ekebergtunnelen) på den ene siden, og hensynet til kulturmiljøet Oslo middelalderby samt områdets beboere på den andre siden. Samferdselsinteressene har overtaket.
I krysset Bispegata–Oslo gate (Oslo torg) er konfliktene satt på spissen: Det er krevende å kombinere bussenes og trikkenes svingebevegelser med trygge forhold for gående og syklende (Bispegata er del av hovedsykkelveinettet) – samtidig som Oslo torg skal gjenskapes. Det foreliggende reguleringsforslaget sier «mye pent om å markere det gamle torvet ved blant annet å stenge Bispegata for biler, men forslaget er primært lagt frem som en trafikksak.»
Et tilbakevendende innspill er å legge bussene utenom Oslo torg og Middelalderbyen. Det er også foreslått å legge den planlagte trikketraseen utenom. Kollektivtrafikken har tross alt andre muligheter, mens Middelalderbyen ligger der den ligger – den kan ikke flyttes.
Bystyret vedtok reguleringsplanen for Bispegata 20. desember 2017. Hovedprosjektet gjennomføres i perioden 2018-2021, og trikken åpnet først i 2020 i påvente av arbeid under Bispegatas vestligste del i forbindelse med utbyggingen av Follobanen. -->
Biskopsallmenningen og Oslo torg
I og med det enstemmige bystyrevedtaket av 5. mars 2014 om Plan for utvikling av Middelalderbeltet (Byrådssak 162.2/13), er det besluttet å reetablere Biskopsallmenningen fra Bjørvika og opp til Oslo torg.
Etablering av Oslo torg ble enstemmig vedtatt i Oslo bystyre den 27. januar 2010, etter forslag fra Kjell Veivåg i Venstre. Vedtaket er i helhet som følger:
Hallvardskirkegården
Bispegata øst for Oslo torg ligger oppå St. Hallvardskatedralens kirkegård. Et kurant framtidsscenario er at denne delen av Bispegata lukkes for trafikk og løftes ut av vei- og gatenettet til fordel for Middelalderbyens gamle domkirkeanlegg. (På samme måte som Loenga bru ble stengt og revet i 1996 slik at den overkjørte Klemetsruinen med sin kirkegård kunne løftes fram i lyset til år 2000.)
At det er tilrettelagt for å stenge Bispegata øst for Oslo torg (Bispegata langs Minneparken/Ruinparken), går fram av plangrunnlaget for det nye hovedveisystemet (Ekebergtunnelen og så videre), og det går fram av den politiske behandlingen av forenklet Galgebergforbindelse i Oslo bystyre 23. februar år 2000. Daværende byutviklingsbyråd Grete Horntvedts viste til at «det var bred enighet i det faglige miljøet om at det var en god og sannsynlig fremtidig situasjon for denne strekningen».
Biskopsallmenningen
«Biskopsal(l)menningen» dukker opp i en rekke historiske romaner: Bondeoprøret (1900), Dyveke i Norge (1901) og Jomfruerne paa Østraat (1903) av Jacob Breda Bull; Olav Audunssøn og hans børn (1927) av Sigrid Undset; Nikolas (1972) av Ragnhild Magerøy; Felttoget (1976) av Karsten Alnæs; Baglerhøvdingens sønn (1981) av Berit Sagen Ramsfjell; Tre Vandrere (1997) av Frid Ingulstad og Måne over Eikaberg (1998) av Torill Thorstad Hauger.
mini| Å, den som var en løvetann / som sto i skitt og sølevann / i Bispegata tre; / den aller første løvetann / som blusset bak et søplespann / i Bispegata tre, / så noen skulle plukke meg, / og «noen» skulle være deg. / Du festet meg ved blusen din / og trippet ut i sol og vind, / og jeg fikk være med. ([[Alf Prøysen, 1964)
Strandgaden og Bispegata
Jonas Lie (1833–1908) nevner «Oslo Strandgade» i lystspillet Udmeldt af Klubben. Skuespillet ble skrevet på 1870-tallet og utgitt posthumt i 1983.
Arne Garborg (1851–1924) forteller om bladarbeid i «Bispegata» i et intervju gjort i 1917: «Fyrste nummeret av det nye bladet, Fedraheimen, kom laurdag 6. oktober 1877 … Redaktionskontor hadde eg paa hybelen min i Bispegata 1 nedmed hamni ute i Oslo.»
Ivar Mortensson-Egnund (1857–1934) besøkte Garborg i «Bispegata» i tida rundt 1875: «Det var ved dette leitet Moltke Moe fekk meg med til hybelen hans (Garborgs) i ein liten gamal tregard i Bispegata i Gamlebyen. Og der var det gildt å vera. Kaldtokken kvarv.»
Karen Sofie Hanssen /Nicolette (1879-1950), født og oppvokst i en gård øverst i «Bispegaten», forteller om «Gamle Bispegaten» i verseprologen til viseboka 12 sjømandsviser (1920). Fra en av de siste strofene: «En tre–fire huser er levnet end, / hvor gaten gaar over i brygge. / De staar der saa trist og forlatt igjen / som eget gjenfærd og skygge.»
Ingeborg Refling Hagen (1895–1989) skildrer miljøet i gamle «Bispegaten» i romanen Marihand (1926). Miljøskildringene fikk hun fra Oline Marie Augusta Mjøen Abrahamsen (trolig født på 1850-tallet), som bodde hos tanten sin i en kafé i Bispegata: « ... med det samme skramlet en hel række kjørere med langvogner ned gjennom Bispegaten. Kjørerne hudde og sang, vognladningen oste, og det smalt arrig i vinduer hist og her. – – Nederst i gaten utenfor en ølstue slog første gampen trassig med hodet ...» / «Saa satte hun avsted med hele ongeflokken i hælene paa sig i møte med to kvindfolk som just svinget ned Bispegaten med en handkjærre mellem sig med en lirekasse paa.» / «Lorang rettet sig stridig og gren stygt. "Det skal ikke være fire ben i senga naar´n far er borte." skrek han. Saa satte han i en styg vise og løp nedover Bispegaten.»
Alf Prøysen (1914–1970) har foreviget «Bispegata» i diktet Å, den som var en løvetann (1964). I en tidlig versjon heter Prøysen-diktet Hestehov-lykke. Det ble trykt i Arbeiderbladet 25. juli 1964, og starter slik: «Å, den som var en hestehov som stakk fram ved ei bakgårdstrapp / i Bispegata tre! / Den aller første hestehov som skinte med en sol omkapp / i Bispegata tre.» Diktet ble tonesatt i 1970 av Alf Cranner (f. 1936), og visa er fremdeles litt av en slager.
Football
Football kan referere til:
NRK radiodokumentaren
NRK radiodokumentaren kan vise til:
Arne Austeen
Arne Austeen (født 1. juli 1911, død 4. mai 1945) var norsk offiser og jagerflyver under andre verdenskrig. Austeen fikk sin utdannelse ved Hærens Flygeskole, og ved Little Norway i Canada. Han fløy blant annet Spitfire ved 64 skvadron, 611 skvadron og var skvadronsjef for norske 331 skvadron i 1943-1944. Han ble drept under et angrep på marinebåter i Flensburgerfjorden bare få dager før krigen sluttet.
Oppvekst og flukten fra Norge
Arne Austeen var sønn av Johan Gustaf og Ragnhild Austeen. Johan var godt kjent blant befolkningen i Vestfold da han var bestyrer ved landbruksskolen på Fossnes. Han ble senere også stortingsmann i to perioder og senere driftsleder ved Landbrukshøyskolen på Ås med bosted i Drøbak. Ragnhild, født Støkken, kom fra Ås kommune.
På Gjøvik ble Austeen også medlem av Gjøvik Flyklubb og fungerte som flyinstruktør for gjøvikensere som ville bli piloter.
Ved tyskernes inntog i Norge meldte Austeen seg straks til tjeneste. Ikke bare var han patriot, han hadde nå også en militærutdannelse og nølte ikke med å gjøre sin del. Han deltar i kampene i Norge til kapitulasjonen er et faktum i juni 1940. Vinteren 1941 flyktet Austeen fra Norge for å fortsette kampen mot tyskerne utenfor landets grenser.
64 skvadron
Sommeren 1942 ble Austeen overført til 64 skvadron, Royal Air Force, med kapteins grad. Ikke lenge etter ankomst havnet han i kamp. Den 30. juli fløy han som nummer to på skvadronleder Wilfrid Duncan Smith (senere Wing Commander for 331 og 332 på North Weald).
Smith og Austeen fløy mye sammen i 64 skvadron. Smith har senere blitt betraktet som en av de aller beste Spitfirepiloter fra krigens dager. Blant annet testpilot hos Supermarine, Jeffrey Quill, snakket varmt om Smith etter krigen.
611 skvadron: Livsfarlige tokt over Den engelske kanal
Neste stopp for Austen ble den legendariske 611 skvadron. Han ankom 611 da skvadron lå ved RAF Coltishall den 9. august 1943. Stort sett fløy han som leder for en seksjon av fire Spitfires, ofte med kodenavnet «White 1». De andre i Austeens gruppe vil da naturlig bli kalt «White 2», «White 3» og «White 4».
331 skvadron: Fire nedskutte fly på fem dager
Forfremmet til major tar Arne Austeen over ledelsen for den norske 331 skvadron i månedsskiftet september-oktober 1943. 331 er oppsatt på North Weald, nord for London, sammen med blant annet søster-skvadronen, 332 skvadron. De utgjør «North Weald Wing» som består av fire Spitfire-skvadroner som opererte fra flyplassen.
Austeen ble etterhvert tildelt Spitfire MkIX MH828 som sitt eget personlige fly.
Den 20. oktober 1943 ledet Arne skvadronen over Saint-Quentin i 32 000 fots høyde. Fra sør ble det rapportert om eksosstriper. To «bokser» av fiendtlige fly ble observert. Flesteparten av tyskerne brakk av til styrbord når de ble oppmerksomme på faren, mens et fåtall ble liggende i en svak sving andre veien. Austeen plukket ut den siste i rekken av tyske fly mot babord og skjøt på 500 yards mellom seg selv og tyskeren. Han så ingen resultater, og fortsatte inn nærmere før han fyrer av igjen. Han så raskt flere treffere på den ene vingen og rundt cockpiten til fiendeflyet. Flere store deler falt av flyet før det flikket over og spant nedover. Flyveren av det tyske flyet ble observert i fallskjerm av løytnant Fearnley fra 331. Austeen gjør krav på flyet som nedskutt. Innen 24. oktober 1943 har Austeen skutt ned hele fire fly.
Den 7. mars 1944 er Arne Austeen ferdig med sin operative tjeneste hos 331 skvadron. Skvadronen ble overtatt av major Leif Lundsten fra Østre Toten. Interessant er det at 331 er under ledelse av gutter fra Gjøvik og Toten i nesten ett helt år.
Sommerferie fra krigen
Sommeren 1944 ble Austeen beordret til «Central Gunnery School» i Yorkshire som sjefinstruktør. Ifølge senere skvadronleder Ragnar Isachsen hos 331, blir bare de beste plukket ut til en sånn stilling.
126 skvadron: Langtrekkende tokt med Mustang III
I februar 1945 var Austeen tilbake i aktiv tjeneste, og tok kommandoen over britiske 126 skvadron stasjonert på Bentwaters i England. Skvadronen fløy amerikanske P-51 Mustang III langtrekkende jagerfly som eskorterte allierte bombefly helt til Tyskland og tilbake.
Den 4. mai, fire dager før krigen offisielt var over, fløy Arne Austeen P-51 Mustang III med registreringsnummer KH 578 på et tokt som tok dem til Nord-Tyskland. Dette toktet skulle ikke Arne egentlig ha deltatt på. Han tok plassen til en i skvadronen som ikke følte seg frisk nok til å delta.
Austeen og hans skvadron gikk så til angrep mot tyske ubåter i Flensburgfjorden. Arne var som skvadronleder den første som stupte ned mot ubåtene. Han gikk som den første ned for å trekke ild unna sine kamerater i skvadronen, så de skulle få et noe enklere oppdrag og mindre ild på seg. U-155 var under kommando av oberleutnant Friedrich Altmeier, og den beskjøt Austeens Mustang mens han gjengjeldte ilden med sine kanoner. Det var da U-155 fikk inn en fulltreffer på Austeens Mustang.
Ingen fallskjerm ble rapportert, og Austeen styrtet i havet. Flyet gikk muligens ned i posisjonen. Ingen spor har vært å finne av flyet eller av Arne Austeen.
I Gjøvik er Austeen oppført med fullt navn på steinen i minneparken. Han er tillegg blitt hedret med en egen veg i Gjøvik. Austeens veg finnes like ovenfor Tranberg videregående skole.
Utmerkelser
For sin innsats under krigen ble Austeen tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren, Krigsmedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje, samt britiske Distinguished Flying Cross.
Township
Det engelske begrepet township kan vise til:
Annbank
Annbank er en landsby (village) i regionen South Ayrshire i Skottland. Den ligger ved elven Ayr, om lag 8 km øst for byen Ayr. Den var opprinnelig en gruvebosetning, og hadde en gang en industriell jernbaneforbindelse til Ayr via Auchincruive Waggonway. Jernbanestasjonen Weston Bridge Halt lå ved broen med det navnet nær Annbank og sto nær Ayr Colliery No.9. Den ble brukt av gruvearbeidere som reiste til sine respektive kullgruver og bergdrift.
Befolkningstallet har vært relativt stabilt de siste tiårene. Ved folketellingen i 2001 hadde Annbank 854 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 840 innbyggere. Folketallet for 2020 er beregnet til 890 innbyggere.
Landsbyen har et samfunnshus, bakeri, butikk, bowlingbane, juniorfotballklubb (Annbank United FC) og en pub. Puben er kjent som «Tap o'the Brae» som i mai 2014 vant årets pub i Ayrshire.
Annbank House hadde en gang utsikt over elven Ayr og Gadgirth Holm, men det ble revet etter å ha blitt benyttet som hotell. Festningen Gadgirth Old Ha’ (Gadgirth Old Hall) sto ved elven Ayr nær Privick Mill og det gamle Gadgirth House, men er nå knapt synlig. Lite er kjent om den, bortsett fra at den ble erstattet av Gadgirth Castle en gang på 1300-tallet. Godset og baroniet i Gadgirth lå en gang ved siden av elven Ayr øst for Annbank. Reginaldus de Camera, senere skrevet som Chalmer, er nedtegnet for å ha holdt baroniet Gadgirth som arvelig besittelse under regimet til kong Vilhelm I av Skottland (1165-1214). Familien fortsatte å bo ved residensen fram til ca. 1761.
Gudny Aspaas
Gudny Aspaas (født 13. februar 1951 ) er en norsk sanger mest kjent fra progrockgruppen Ruphus. Hun startet sin karriere som vokalist i bandet Leif Sonells (oppkalt etter Rolv Wesenlunds rollefigur i filmen Mannen som ikke kunne le). Bandet underskrev en kontrakt med Fredrik Friis' plateselskap Ekko i 1970. Hun medvirket også i Melodi Grand Prix 1976, 1979, 1981 (som medlem av gruppen Darlings) og 1982. Hun ble tildelt Gammleng-prisen i klassen sanger i 2021.
Webisode
Webisoder er små filmer, eller blanding av film og tegneserier, som kan lastes ned via Internett. De kan sies å være en kobling mellom nye og gamle medier som vi vil se stadig mer av. Webisoder brukes særlig i annonsesammenheng med det formål å gjøre Internettannonsering mer underholdende.
Jacob Praetorius den eldre
Jacob Praetorius (ca. 1520 – 1586) var en tysk organist og komponist.
Webisode
I disse webisodene er det mulig for produsenter å plassere sine produkter. Filmsnuttene ligner dermed ikke kino- eller TV-reklame som forbrukeren får dyttet ned over seg. I stedet blir det underholdning med produktplassering.
I Norge er det enda ingen som har presentert den første webisode-serien. Firmaet Fruitcake er det eneste i Norge som produserer webisoder.
Jacob Praetorius den eldre
Lite er kjent om Praetorius' liv. Sannsynligvis fikk han opplæring i hjembyen av Martin Agricola. Fra 1555 og til sin død fungerte Praetorius som organist og kirkemusikkomponist ved to kirker i Hamburg.
Også sønnen Hieronymus og sønnesønnen Jacob var framstående musikere.
I 1566 publiserte Praetorius Opus musicum excellens et novum, en samling med over 200 verk av tyske og nederlandske komponister. Bare et Te deum laudamus a 4 er med sikkerhet komponert av Jacob Praetorius selv, og av denne er bare første del bevart. Praetorius publiserte dessuten en samling koraler i 1554. Videre er Veni in hortum meum a 4 enten komponert av ham selv eller av sønnesønnen Jacob Praetorius den yngre.
RLS
Restless legs syndrome (RLS) eller rastløse ben (også kalt urolige ben og Willis–Ekboms syndrom), er en tilstand som karakteriseres av en kroppslig irritabilitet som fører til en uimotståelig trang til å bevege lemmene. Tilstanden antas å være av nevrologisk art, men mekanismene bak er lite kjent og RLS blir ofte feildiagnostisert. Lidelsen forekommer i en primær og en sekundær form. Primær RLS er trolig arvelig, mens sekundær RLS kan utløses av nyresykdommer, jern- og vitaminmangel, graviditet, skader på nervesystemet, giktsykdommer, alkohol og røyking med mer. Det er blant annet kjent at sekundær RLS kan oppstå i forbindelse med den alvorlige nervelidelsen klasehodepine.
Det er en ganske hyppig lidelse med en prevalens på cirka 5–10 % av befolkningen (Kilde: NevroNEL). Mange mennesker beveger på beina eller rister på føttene på grunn av ufrivillige tics (også kalt mauring), en strømmende følelse av rastløshet. RLS er vanligvis ikke helseskadelig, men de kan indirekte, om enn i varierende grad, være forstyrrende for hverdagslivet og direkte ødeleggende for nattesøvnen.
Symptomer
RLS gir symptomer i form urolige lemmer og et behov for bevegelse. Det er vanligvis ikke smertefullt, men som oftest en følelse av kribling i armer og/eller ben. Kriblingen kan imidlertid for noen gi muskelsmerter og muskelkramper. Vanligvis er plagene mest uttalte på ettermiddagen eller 15–30 minutter etter man har lagt seg om kvelden, men de kan også opptre ved hvile på dagtid. Plagene blir gjerne mer fremtredende jo mer komfortabelt en har det (f.eks. ligger i en god seng versus på et hardt underlag). Symptomene forsvinner nesten umiddelbart når man beveger beina.
RLS blir enkelte ganger feilaktig kalt Ekboms syndrom, som er en annen tilstand, nemlig delusional parasitosis, et syndrom som også er beskrevet av mannen bak eponymet Wittmaack-Ekboms syndrom, den svenske nevrologen Karl-Axel Ekbom (1907-1977).
Noen leger mener at antall tilfeller av RLS blir overdrevet av de som lager og selger medisiner mot tilstanden. Andre leger anser det som en reell hyppighet med spesifikke diagnostiske kriterier, som ofte oversees eller ikke diagnostiseres i tilstrekkelig grad.
Årsaker
Det kan være ulike årsaker til rastløse ben. Man vet at følgende faktorer kan øke risikoen:
Diagnose
Diagnosen stilles ut ifra fire kriterier:
Det anbefales å ta enkle blodprøver, blant annet kontrollere jernlagrene i kroppen. Ved usikkerhet om diagnosen kan det være nødvendig å gjøre andre undersøkelser, for eksempel nerveledningsmålinger. For rett diagnose, ta med de fire kriteriene til fastlegen og i tillegg be om blodprøve.
Behandling
Behandlingen har som formål å lette symptomene. Det finnes ingen behandling som kan kurere tilstanden, men det er en rekke ting man kan gjøre for å forebygge. Det hjelper å bevege beina. Massasje og tøyninger lindrer også, og noen opplever færre plager hvis de tøyer musklene på baksiden av leggene før de legger seg. Varmepose, ispakninger og elastiske strømper kan også forsøkes, og noen opplever mindre plager hvis de holder seg unna kaffe og tobakk om kvelden.
Det finnes også reseptbelagte medikamenter som hjelper. Førstelinjebehandlinger søkes gjerne løst med kalsiumkanal alpha-2-delta antagonister; typisk med virkestoffene gabapentin (Neurontin®) eller pregabalin (Lyrica®). Dersom disse ikke virker etter hensikten prøves gjerne såkalte dopaminagonister; typisk rotigotine plaster (Neupro depotplaster® (N04B C09)), pramipexol (Sifrol® (N04B C05)), eller ropinirol (Adartrel® (N04B C04)). Disse er på hvit resept, men man kan søke individuell refusjon om tilstanden er kronisk. Sifrol er egentlig utviklet til behandling av Parkinsons sykdom, men den er også godkjent til behandling av urolige bein. Et tredje alternativ er opiater, men forsiktighet bør utvises på grunn av stor risiko for bivirkninger og tilvenning. Dette er typisk opiater med virkestoffet oxycodone (OxyContin®, Nobligan®, Tragametic®)). (Kilde: NevroNEL)
Svorka Energi
Svorka Energi AS er et energikonsern som eies av Surnadal kommune med 41 %, Halsa kommune med 17 %, Rindal kommune med 17 % og Møre og Romsdal fylkeskommune med 25 %. Forretningskontoret er på Skei i Surnadal. I 2005 omsatte konsernet for ca. 130 millioner kroner. Konserndirektør er Halvard Fjeldvær. Konsernet består av:
Svorka Produksjon
Svorka Produksjon AS er en kraftprodusent i Møre og Romsdal. Selskapet har forretningskontor i Surnadal. Selskapet har idag eierandel i disse energiverkene.
Maltose
Maltose eller maltsukker er et disakkarid bestående av to glukoseenheter. Maltose er mest vanlig i malt, og gir f.eks. vørterøl den søte smaken. Malt er et mellomprodukt ved hydrolyse av stivelse.
Maria Isabel Garcia Asensio
Maria Isabel Garcia Asensio (født 29. mai 1970 i Málaga), også kjent som Marisa Garcia Asensio eller bare Marisa (som er hennes artistnavn), er en spansk dance-artist, som er bosatt Belgia.
Hun var vokalist og frontfigur for den belgiske eurodance-gruppen Paradisio fra 1995 til 1998. Hun var kjent for de fargerike klærne og parykkene (som regel i rosa eller blått) hun brukte på live-konserter og i musikkvideoer til sangene deres, f.eks. kjente sanger som «Bandolero» (1996), «Vamos a La Discoteca» (1997) og ikke minst «Bailando», som ble en kjempehit sommeren 1997.
Hun sluttet i gruppen i 1998 på grunn av problemer med plateselskapet som gikk konkurs, og hun startet da en solokarriere. Hun har gitt ut singlene «Chocolate Cafe» (2000) og «Copa de Champaña» (2001) i etterkant, og i tillegg hadde hun gitt ut singelen «Bonito» (1992) allerede før hun ble med i Paradisio. Hun har blitt aktiv på sosiale medier utover 2010-tallet, og i 2019 ga hun ut singelen «Mister e Misterio».
Rajasthani
Rajasthani er et språk som snakkes i delstaten Rajasthan, India. Det blir omtalt som en gruppe indoariske dialekter som blir talt i Rajasthan og i tilstøtende delstater, og av handelsfolk som reiser over hele landet.
Radjasthani kan deles inn i fire dialektgrupper:
Dialektene har tradisjonelt blitt regnet som en form av hindi — i folketellingen i 1971 ble halvparten av de om lag 20 millioner brukerne regnet som hinditalende. Språkforskere har likevel funnet at språkene skiller seg fra hindi både fonologisk, morfologisk, syntaktisk og når det gjelder ordforråd.
Før solnedgang
Før solnedgang er en amerikansk film fra 2004. Filmen er en oppfølgeren til Før soloppgang fra 1996. Jesse (Ethan Hawke) møter igjen Celine (Julie Delpy) under en lanseringen av sin siste bok som omhandler deres første møte 9 år tidligere.
Som forgjenger er også denne filmen regissert av Richard Linklater, men manuset er denne gangen skrevet sammen med Ethan Hawke og Julie Delpy.
Før solnedgang er en dialogdrevet film som foregår i sannhetstid — 80 minutter i livet til Jess og Celine blir til 80 minutter film.
Handlingsreferat
Jesse må reise til en flyplass en time etter presentasjonen, men han og Céline bestemmer seg for å møtes uansett. Samtalene deres blir snart dypt personlige, veldig lik deres første natt sammen. De diskuterer lidenskapelig arbeid og politikk, og beklager deres manglende møte i Wien som var planlagt seks måneder etter deres første møte. Céline forteller at hun ikke kom tilbake, fordi bestemoren hennes hadde dødd plutselig. Jesse hevder først at han heller ikke kom tilbake. Men når Céline spør hvorfor han ikke gjorde det, innrømmer han at han faktisk kom tilbake for å lete etter henne. Fordi paret aldri utvekslet telefonnummer, så hadde de heller ingen måte å kommunisere med hverandre på.
De avslører hvordan livene deres har endret seg i løpet av de ni årene de tilbrakte fra hverandre. Jesse er nå gift, og har en sønn som heter Hank. Céline er miljøaktivist, og har en kjæreste som er fotojournalist. De uttrykker hver for seg misnøye med livne deres, samtidig som de går rundt i Paris, og deres gamle romantiske følelser blir gjenopplivet. Jesse sier at boken hans var inspirert av hans håp om å se Céline igjen, og hun sier at å lese boken hans førte tilbake smertefulle minner for henne. Céline og Jesse kommer til Célines leilighet, selv etter kontinuerlig insistering på at Jesse burde reise før han går glipp av flyet hans./
Pro tempore
Pro tempore, som oftest brukt ved forkortelsen p.t. eller pro tem, er et latinsk uttrykk som best kan oversettes til norsk som «midlertidig», «for tiden». "Per tid" er en tolkning brukt de siste årene, og som ifølge Språkrådet er feil.
T-84
T-84 er en stridsvogn som blir produsert i Ukraina. T-84 er en nyere variant av den sovjetiske T-80UD, som igjen var en videreutvikling av T-64.
Senegal under Sommer-OL 2008
Senegal under Sommer-OL 2008. Femten sportsutøvere fra Senegal deltok i sju sporter, friidrett, judo, bryting, padling, svømming, fekting og taekwondo under Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ikke noen medalje. Taekwondoutøveren Bineta Diedhiou var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
T-84
Historie og utvikling
T-84 ble tatt fram på bakgrunn av T-64- og T-80-serien, utviklet av KMDB i Kharkiv. Et av målene med utviklingsprosjektet var å gjøre Ukrainas våpenindustri uavhengig av den russiske, etter at Ukraina hadde hatt vanskeligheter med å levere tårn til T-80UD til Pakistan. En av tiltakene er at T-84 har et ukrainskutviklet sveiset tårn for å erstatte det russiske støpte tårnet T-80 hadde.
Ukraina har aktivt markedsført T-84 med flere prototyper demonstrert for utenlandssalg. Et eksempel er T-84-120 Yatagan, produsert for demonstrasjon for den tyrkiske hæren.
Teknisk
Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren til høyre og skytteren til venstre i tårnet.
Pansringen er av sveiset stål og forskjellige laminater. Vogna har også et system, kalt Varta, for optiske mottiltak mot fiendtlig målfinning. Det består av en laservarsler, infrarøde jammere og et system for å legge røyk eller tåke.
Kanonen er en 125 mm glattløpet kanon av type KBA3 med mulighet til å fyre AT-8 Songster panservernmissiler. Disse lades av automatladeren på samme måte som vanlige granater. Kanonen er fullstabilisert, og automatladeren er av karuselltype. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en 12,7 mm mitraljøse er montert på tårntaket ved vognkommandørens luke.
Motoren er en dieselmotor av type 6TD-2 på 1 200 hestekrefter. Den er montert bak i skroget sammen med girkassen, som kan være manuell eller automatisk. Tanker på 700 liter er internt i skroget, med 440 ekstra liter over beltene. Dette gir en rekkevidde på 400 km på vei. To tønner med 200 ekstra liter diesel hver kan monteres bak på skroget.
Mindre båndmetallfly
Mindre båndmetallfly (Diachrysia stenochrysis) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Nord-Trøndelag i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 32–34 mm), brunt nattfly med to gylne bånd på forvingene. Arten er meget lik større båndmetallfly (Diachrysia chrysitis) og enkelte eksemplarer er ikke mulige å skille fra denne på ytre utseende. Den er i gjennomsnitt litt mindre, de to gylne tverrbåndene er nesten alltid forbundet med en forholdsvis bred bro (vanligvis ikke forbundet hos større båndmetallfly, om de er det, er broen ganske smal). Et annet kjennetegn er at det ytre tverrbåndet hos mange eksemplarer ikke når ut til ytterkanten av vingen. Forkroppen (thorax) er lyst gråbrun med en høy tverrkjøl av oppstående, hårlignende skjell på tvers foran, og en høyt oppstående skjelldusk over scutellum. Forvingen er gråbrun med to brede, grønnlig gullglinsende tverrbånd, disse er nesten alltid forbundet med en bred bro i vingens bakre del. Det ytre båndet når ofte ikke ut til ytterkanten, som da er lyst gråaktig. Det indre tverrbåndet kan være dårlig avgrenset. Nyre- og ringmerkene er brunkantede, ringmerket vanligvis delt i to skilte ringer. Bakvingen er lyst gråbrun, lysere ved roten.
Utbredelse
Den er utbredt over det meset av Europa og det nordlige Asia. Totalutbredelsen er noe usikker siden arten har blitt forvekslet med flere andre arter, blant andre større båndmetallfly. I Norge er den temmelig vanlig nord til Nord-Trøndelag bortsett fra på Vestlandet der den bare er funnet noen få steder.
Sjøforsvarets uniformer
Sjøforsvarets uniformer består av ulike uniformer og uniformseffekter som benyttes av militært personell i Sjøforsvaret. Uniformene omfatter tradisjonelle marineuniformer som matrosdress og maritime klesplagg som sjøtrøye (pjekkert, losjakke).
Historikk
Bildegalleriet viser eksempler på tidligere uniformer og distinksjoner i bruk i Den kongelige norske marine og seinere Sjøforsvarets andre deler.
Arbeidsuniform
Sjøforsvaret benytter marineblå M-2000 som arbeidsuniform, den erstattet marineblå M-82 på generell basis i 2000.
Permuniform
Sjøforsvarets vernepliktige menige mannskaper benytter T2 tjenesteuniform med rødt anker påsydd på venstre arm, spøkefullt kalt «gakk-gakk» eller «Donald Duck-uniform». ULM benytter rød krone i stedet for anker.
Befal, matroser og lærlinger med gjennomført førstegangstjeneste benytter T1 tjenesteuniform.
Feltstøvler
Støvler, felt – M77 Overmateriale i kromgarvet lær og såler av polyuretan. Feltstøvler i størrelse 43 veier 1350 gram paret.
Lette feltstøvler
Sydd i en blanding av lær og kordura, og et utviklet med fokus på pusteegenskaper. Støvlene veier 1240 gram paret i størrelse 42.
Joggesko
Sjøforsvarets avdelinger bruker sivile joggesko av forskjellige merker.
Feltlue
Lue, Felt, M51 – «Caps» med nedbreddbare ørevarmere.
Balaklava
Vendbar «finlandshette» med olivengrønn og hvit side.
Loslue
Beregnet for ekstreme vinterforhold. To store nedbrettbare øreklaffer med syntetisk pels.
Beret og beretfarver
Militærpolitiet bruker sort båtlue når de ikke er i tjeneste.
Snorer
Snorene indikerer avdelingstilhørighet og/eller beståtte tester.
Sapporo snøfestival
Sapporo snøfestival arrangeres tidlig i februar hvert år, men de faktiske datoene endrer seg fra år til år.
Vesterlen krets av Norges speiderforbund
Vesterlen krets av Norges speiderforbund (NSF) omfatter Sør-Rogaland. Vesterlen er den største kretsen i NSF, og har ca. 2000 medlemmer fordelt på 38 speidergrupper.
Jaromir Svozilik
Jaromir Svozilik (født 4. november 1951 i Prostejov, Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk billedkunstner. Fra og med 1974 oppholdt Svozilik seg i Sverige, men flyttet til Oslo i 1991. Svozilik har atelier i Edvard Munchs gamle atelierbygning på Ekely i Oslo, og er medlem av Norske Billedkunstnere.
Svozilik ble utdannet ved Falu Konstgrafiska Verkstad under professor Staffan Kihlgren. Han har senere vært gjestelærer ved Konsthögskolan, Umeå universitet, og har mottatt flere priser. Som kunstner behersker Svozilik flere medier, blant annet maleri, grafikk og skulptur. Han har videre publisert diktsamlingen Ölmedborgare av det tjeckiska krogsamhället (Falun 1982) og enkeltstående dikt, blant annet i tidsskriftet Valör. Konstvetenskapliga studier (1995).
Svozilik har illustrert antologien Jag fruktar för dig, mänsklighet (Stockholm 1987). Siden debuten har Svozilik deltatt på en rekke separatutstillinger og kollektive mønstringer i flere europeiske land og i USA.
Warlock
Warlock var et tysk heavy metal-band på 1980-tallet.
Medlemmer
Siste besetning
Parklind
Parklind (Tilia × europaea) er et løvtre av lindeslekten innenfor kattostfamilien. Treet er en hybrid mellom lind (Tilia cordata) og storlind (Tilia platyphyllos).
Dråpemetallfly
Dråpemetallfly (Macdunnoughia confusa) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt fra Østfold til Rogaland i Norge.
Warlock
Diskografi
Studioalbum
Dråpemetallfly
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 31–36 mm), brunlig nattfly. Arten kjennes lett på formen på forvingens sølvflekk og på det rødbrune feltet i vingens bakre del. Forkroppen (thorax) er gråbrun med en høy, M-formet tverrkjøl av oppstående, hårlignende skjell, dessuten en lavere dusk nær scutellum. Forvingen er gråbrun, den bakerste delen av vingens midtfelt er varmt rødbrun med en stor, skråstilt, kommaformet, sølvfarget flekk. Frå inner-enden av denne flekken går det en sølvfarget skråstripe mot vingens bakkant, som danner innergrensen for det rødbrune feltet. Noen ganger er det også en smal, sølvfarget linje langs ytterkanten. Bakvingen er lyst gråbrun, mørkere langs ytterkanten.
Warlock
Diskografi
Samlealbum
Dråpemetallfly
Levevis
Arten finnes helst på varme og tørre, åpne områder, for eksempel tørrbakker, tørrenger og åpne, udyrkede områder. Larvene, som overvintrer, lever på ulike planter i kurvplantefamilien (Asteraceae), blant andre ryllik (Achillea millefolium), markmalurt (Artemisia campestris) og gåseblom (Anthemis spp.). De voksne sommerfuglene flyr mellom juni og september, de fleste norske funn er fra august.
Warlock
Diskografi
EP-er
Dråpemetallfly
Utbredelse
Den er utbredt over det meste av Europa og det nordlige Asia østover til Japan. I Norge er den sjelden og lokal på Sørlandet og Østlandet, mot vest til Rogaland, mot nord til Hamar. Den kan imidlertid være lokalt tallrik enkelte steder.
Parklind
Beskrivelse
Det er et stort tre som blir 30–40 m høyt. Røttene danner rotskudd, og stammen har nyskudd langt nede. Bladplatene er med sine inntil 10 cm noe større enn hos vanlig lind, men langt mindre enn hos storlind (inntil 15 cm). Formen er den samme skjeve og hjerteformede som hos lind, men ikke fullt så skjeve som på storlind. Bladene er snaue og blekgrønne, men har små hvite eller lysebrune hårdusker i nervevinklene på undersiden. De er ofte infisert med galler. Det er som regel ingen utpreget høstfarge. Blomsterkvasten har 4–10 blomster hengende, mens de to nøttene i hver fruktkvast er om lag 8 mm store. Nøtten har lave lister, mens nøtten hos vanlig lind er omtrent helt glatt. Parklind danner sjelden eller aldri fertile frø.
Warlock
Diskografi
Singler
Parklind
Dyrking
Hybriden forekommer naturlig der foreldreartene vokser sammen i Europa. De to artene har riktignok litt ulik blomstringstid, men med nok overlapp til at hybridisering kan skje. Parklind var blant de hyppigst dyrkede løvtrærne i Europa fra 1600-tallet til rundt 1960. Sølvlind og krimlind har senere erstattet parklind i Mellom-Europa fordi de ikke danner rotskudd, blir lite angrepet av insekter og bedre tåler vegsalt og komprimert jord. Kultivaren 'Wratislaviensis' har lyst gyllengule blad om våren, som senere blir grønne, og guloransje til gul høstfarge.
Parklind er svært vanlig dyrket i Norge nordover til Vesterålen i herdighetssone 5. Den plantes i hager, parker, kirkegårder og langs gater. Den er forvillet noen steder på Sør- og Østlandet, men ser ikke ut til å kunne reprodusere.
Humledød
Kunnskapen om humledød er oppsummert i to studier, en norsk og en engelsk, som begge ble publisert i 2017. Den finnes ingen dokumentasjon på at lindenektar inneholder mannose eller andre giftstoffer, så den teorien avvises. Det ville også være merkelig om et insektpollinert tre skulle forgifte sine viktigste pollinatorer. Det kan tenkes at humlene lokkes til blomstene på grunn av duftstoffer og koffein etter at nektarproduksjonen er redusert, men denne hypotesen må underbygges med mer forskning. Lindetrær sprøytes ikke med insektmidler i Norge, så den forklaringen er ikke aktuell. Sult eller alderdom er den mest sannsynlige dødsårsaken. Predasjon fra kjøttmeis og veps kan også være viktig. En tysk studie viser at 76 % av døde humler under sølvlind har predatorskader, og i en studie utført i Trondheim hadde nesten 90 % av døde humler under lindetrær fugleskader.
I Fremmedartslista 2018 er parklind vurdert til lav risiko på grunn av begrenset invasjonspotensial og liten økologisk effekt. Ekspertkomiteen for karplanter finner ingen sammenheng mellom parklind og humledød.
Betsy Frøseth
Betsy Frøseth (født 22. desember 1923, død 10. oktober 2008) var en amatørteaterentusiast fra Verdal.
Hun var aktiv i oppførelsene av Spelet om Heilag Olav siden urpremieren i 1954 fram til slutten av 90-tallet, og har deltatt både som skuespiller – i rollen som Grima, kostymedesign, kostymeansvarlig og skredderansvarlig. Hun var dessuten aktiv i organisasjonslivet i Verdal i hele sitt liv.
Frøseth mottok Kongens fortjenstmedalje i sølv i 2005, hun var æresmedlem i Verdal Teaterlag, mottok Nord-Trøndelag fylkes kulturpris i 1988 og Verdal kommunes kulturpris i 1998. Hun var også hedret med Klostermedaljen for lang og tro tjeneste fra Det norske totalavholdsselskap.
Sølvlind
Sølvlind (Tilia tomentosa) er et løvtre av lindeslekten innenfor kattostfamilien. Den vokser opprinnelig på Balkan, fra Ungarn til det sørvestlige Ukraina, og sørover til nordvestlige Tyrkia.
Dette er et stort tre på 10-30 meter, sjelden opp til 32 meter. Det viktigste kjennetegnet er den sølvgrå baksiden av bladene, som lyser opp trekronen. Selve kronen er perfekt rundet og ofte bred konisk, eller slank med hengende endegrener (variant 'Petiolaris', inntil 33 m). Grenene er bratt oppstående i spiss vinkel. Barken er mørk gråbrun, med grunne furer, og stammen kan bli inntil 2 m i diameter. Skuddene har fine, grå hår. Bladplatene er rundere og har tydeligere nerver enn hos vanlig lind (Tilia cordata). Bladene har grovere og større tenner langs kanten enn hva vi finner hos lind, parklind eller storlind. Blomsterkvasten har 7-10 blomster hengende, mens de to nøttene i hver fruktkvast er om lag 10 mm store. Nøtten har 5 tydelige lister, og er hvithåret.
Sølvlind, sammen med parklind, er en av de lindeartene som er involvert når store mengder døde og døende humler hoper seg opp under lindetrær på høysommeren.
Vegetativ tilstand
Vegetativ tilstand er en tilstand hos en pasient med alvorlig hjerneskade, hvor koma har utviklet seg til en tilstand av våkenhet uten sporbar selvbevissthet. Det er uenighet innen både medisinen og jussen om hvorvidt denne tilstanden er reversibel.
En definisjon på vegetativ tilstand er «En klinisk tilstand hvor det ikke observeres konsistente observerbare uttrykk for selvbevissthet, spesifikk gjenkjenning av eksterne stimuli eller konsistent evidens for oppmerksomhet, intensjon eller lært respons.» (J.T. Giacino og K.A. Kalmar. «The Vegetative and Minimally Conscious States: A comparison of clinical features and functional outcome during the first year post-injury.» Journal of Head Trauma Rehabilitation. 1997:12(4): 36–51.)
Stabæk Fotball (menn)
Stabæk Fotball (stiftet 16. mars 1912) er et fotballag fra Bærum kommune som per 2023 spiller i Eliteserien. Laget spiller sine hjemmekamper på Nadderud stadion. Klubben har blant annet vunnet ett seriegull (2008), én sølvmedalje (2007) og fire bronsemedaljer (1998, 2003, 2009, 2015). Klubben har også ett NM-gull fra 1998, ett NM-sølv fra 2008 og ett superfinalegull fra 2009. Bærumslaget har siden debuten i 1995 spilt i den øverste fotballdivisjonen alle sesonger utenom tre.
Stabæk har også et kvinnefotballag i toppen, etter at Asker Fotball Kvinner foran 2009-sesongen ble innlemmet i klubben under navnet Stabæk Fotball Kvinner.
Historie
Stabæk IF ble stiftet 16. mars 1912 i Løkkeveien 6 i Bærum og er blitt kalt en askeladd i norsk toppfotball. Klubben deltok i illegale mesterskap i Vestre Aker under andre verdenskrig, uoffisielle landskamper mot Aston Villa og Partick Thistle og hadde en liten storhetsperiode på slutten av 1960-årene med nesten opprykk til Eliteserien og kvartfinaletap 2-4 mot Strømsgodset i cupfinalen i 1970. 1980-tallet var det mørkeste kapitlet i klubbens historie, med 1984 som det absolutte bunnpunktet hvor Stabæk rykket ned til 5. divisjon med 5 poeng på 18 kamper og 21 røde kort - den eneste gangen i norgeshistorien at et lag har samlet flere røde kort enn poeng på en hel sesong.
Fotballeventyret Stabæk startet onsdag 28. november 1990 da en gruppe ledere møttes i Parkveien 35, Ingebrigt Steen Jensen, Peder Stian Madsen, Knut Harlem, Knut Berg, Jan Økern, Ottar Samuelsen, Morten Hornburg og Colin Borgen bestemte seg for å gjøre Stabæk til en stormakt i norsk fotball med mottoet «Ullevaal 95». Navnet henspilte på at man skulle spille cupfinale i 1995. Laget gikk raskt fra 4. divisjon til Tippeligaen, og debuterte der i 1995. Noen cupfinale ble det ikke det året, men i 1998, da Rosenborg ble beseiret 3–1 etter ekstraomganger. 5000 mennesker møtte opp på Bekkestua en høstkald søndag ettermiddag for å feire cupgullet.
Etter å ha rykket ned i 2004, vant Stabæk 1. divisjon og rykket dermed opp igjen til Tippeligaen i 2005. I 2006 kom laget på femteplass i Tippeligaen og Daniel Nannskog ble ligaens toppscorer. Året etter vant klubben sølv, bak Brann som tok gullet.
Stabæk vant Tippeligaen 2008 og tok sitt første seriegull ved å slå Brann 1-2 på Brann stadion i Bergen. Gullet ble feiret etter 6-2-seieren mot Vålerenga på et fullsatt Nadderud stadion i nest siste serierunde. Dette var planlagt å være klubbens siste kamp på Nadderud stadion; heretter skulle klubben spille på nye Fornebu stadion, som etter en avtale med Telenor ble hetende Telenor Arena. Sesongen ble avsluttet med NM-sølv etter å ha blitt slått av Vålerenga i finalen på Ullevaal stadion. I 2009 begynte Stabæk sesongen ved å vinne nok en tittel ved å slå Vålerenga 3-1 i superfinalen rett før seriestart i Telenor Arena. Sesongen begynte langt dårligere i serien, hvor Stabæk lå på nest sisteplass med 7 poeng etter 8 runder. Tre runder senere, borte mot Aalesund FK, kom det absolutte bunnpunktet prestasjonsmessig, noe som skulle vise seg å markere starten på en lang opptur, - en opptur som til slutt sendte Stabæk inn i sølvstriden mot, og endte med bronse. 2010-sesongen ga en historisk svak 12.-plass, Stabæks dårligste plassering noensinne sett bort fra nedrykksåret 2004. Sesongen var preget av skader samt usikkerhet rundt trenersituasjonen.
Før 2011-sesongen ble Jørgen Lennartsson ansatt som trener. Åpningskampen endte med 0-7 i tap mot LSK. Klubben måtte etter sesongen flytte "tilbake" til Nadderud stadion på grunn av ekstremt fall i inntekter. Lennartsson fikk lov til å fratre og Petter Belsvik overtok det dødsdømte laget. 2012-sesongen endte med at Stabæk rykket ned etter sin dårligste sesong i Tippeligaen noen gang. I 2013 spilte laget i Adeccoligaen. De havnet på andreplass, som ga direkte opprykk. Petter Belsvik trak seg etter opprykket og ble trener i Larvik og inn fra Intet kom USAs tidliger landslagssjef, Bob Bradley. Dermed spilte Stabæk 2014-sesongen i Tippeligaen. i 2015 ble det 3 plass, men Bob Badley forlenget ikke kotrakten og gikk til franske LeHavre. Før 2016 Sesongen ble Billy McKinlay ansatt som ny trener. Dette fungerte ikke og han fikk i juli sparken, som den 2 trener i Stabæks historie. Spanjolen Antoni Ordinas som var ansatt i Jr avdelingen overtok ansvaret. Det ble 14 plass på Stabæk og dermed kvalik kamp, på grunn av en elendig bane hos Jerv i Grimstad kombinert med landslagspause, ble første kvalik kamp spilt mot Jerv i grimstad 30.11 kl 12 på en steinhard og frossen bane som manglet både lys og undervarme. Jerv vant denne 1-0 I returoppgjøret på Nadderud 04.12 vant Stabæk 2-0 Begge mål scoret av Ohi Omoijuanfo i det 82 og 86 minutt.
Telenor Arena
Nesten på dagen ti år etter at ideen om den ble klekket, sto Stabæks nye hjemmebane (Norges første innendørs Tippeliga-arena), Telenor Arena på Fornebu, klar til sesongen 2009. Det er en innendørs multibruksarena som kan huse over 15 000 mennesker på fotballkamper og andre sportsarrangement, og inntil 23 000 mennesker på konserter. Telenor betalte 115 millioner kroner i en større sponsorpakke hvor stadionnavnet inngår. Den første treningskampen var mot IFK Gøteborg 24. januar 2009, kampen endte 0-0. Det første målet laget Rosenborgs Trond Olsen i en treningskamp 27. februar 2009. 8. mars 2009, i den første offisielle kampen, Supercupfinalen mellom Stabæk og Vålerenga, kom hjemmelagets første seier på eget kunstgress med 3-1. I serien startet det litt tyngre på den nye arenaen, med tre uavgjorte og ett tap på de fire første. Med sin første seier i serien på Telenor Arena (4-1 mot Sandefjord 16. mai 2009) innledet Stabæk en imponerende statistikk på ti seire på elleve seriekamper.