cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Butare
Utbredelse
Butaren vokser ved lavvannsmerket, slik at ved fjære sjø blir den synlig i vannskorpa der den svaier frem og tilbake, ikke ulikt den bøyelige fingertaren, mens den stive stortaren er mer opprett og står lenger ut. Butaren kan også vokse litt lenger ut, ned til 20 meter hvis det er plass. På gode vokseplasser kan en kvadratmeter huse flere hundre butarer. Fra oktober til mai slippes sporer ut av de små bladene som sitter på stilken.
Almindeligt Forfatterlexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814
Almindeligt Forfatterlexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814 til 1840 er et forfatterleksikon utarbeidet av Thomas Hansen Erslew som kom ut i 6 bind i perioden 1843–1868.
Leksikonet har undertittelen «Fortegnelse over de sammesteds fødte Forfattere og Forfatterinder, som levede ved Begyndelsen af Aaret 1814, eller siden ere fødte, med Anførelse af deres vigtigste Levnets-Omstændigheder og af deres trykte Arbejder; samt over de i Hertugdømmerne og i Udlandet fødte Forfattere, som i bemeldte Tidsrum have opholdt sig i Danmark og der udgivet Skrifter.»
Verket består av 3 bind (utkommet mellom 1843-1853) som gjennomgår forfatterne fra A-Ø, samt 3 supplementsbind (utkommet mellom 1858-1868) som i tillegg til å ta med utvidelser og supplementsopplysninger om forfatterne nevnt i de første 3 bind, gjennomgår forfatterne i perioden som følger etter fra A-Ø.
Artiklene over de enkelte forfattere inneholder en kort biografi samt en grundig bibliografi over deres verker samt eventuelle anmeldelser over dem. På grunn av den fastsatte tidsrammen er verket et verdifullt bibliografisk verktøy over forfatterne som levde og virket i den danske gullalder.
Holger Ehrencron-Müllers Forfatterlexikon omfattende Danmark, Norge og Island indtil 1814 (1924–1939) inneholder den foregående perioden i dansk litteratur opp til 1814, mens Dansk bogfortegnelse begynner fra 1841 og på denne måten utgjør disse to verker samt Erslews en samlet dansk bibliografi.
RAKEL
RAKEL (akronym for RAdioKommunikation för Effektiv Ledning) er et TETRA-basert radionettverk for sikkerhetsorganisasjonene og nødetatene i Sverige. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har ansvaret for driften av RAKEL, som ble satt i drift mellom 2006 og 2010.
RAKEL tilsvarer det norske Nødnett. Det jobbes med å integrere Nødnett og RAKEL, slik at norske og svenske TETRA-radioer kan benyttes på tvers av landegrensen. Denne integrasjonen kalles ISI (TETRA Inter-System Interface).
Aija (distrikt)
Aija er et distrikt i provinsen Aija i regionen Ancash i Peru. Distriktet grenser til distriktet La Merced i nord, til provinsen Recuay i øst og i sør og til distriktene Succha, Huacllán og Coris i vest. Distriktets nasjonale statistikkode er 020201 og hovedstaden er Aija.
Aleksandr Sjidlovskij
Aleksandr Georgijevitsj Sjidlovskij (russisk: Александр Георгиевич Шидловский; født 1. februar 1941 i Moskva) var en sovjetisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by og 1972 i München.
Der Golem, wie er in die Welt kam
Der Golem, wie er in die Welt kam regnes som et tidlig eksempel på tysk ekspresjonisme på film.
Handling
Historien finner sted i Praha, i løpet av 1500-tallet. En jødisk rabbiner skaper en Golem: En gigantisk skapning produsert av leire.
Ved hjelp av trolldom vekker han denne skapningen til live, for å beskytte alle jødene i Praha mot forfølgelse og urett.
Per Haave
Per Haave (født 16. oktober 1958) er en norsk historiker. Han ble utnevnt til statsstipendiat i 2011.
Haave har blant annet skrevet om norsk helsevesens historie, om sterilisering og rasehygiene, om storsamfunnets behandling av romanifolket og om norsk psykiatri. Siden 2011 har Haave vært gjesteforsker ved Seksjon for medisinsk antropologi og medisinsk historie ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo.
Prospero Intorcetta
Prospero Intorcetta eller Yin Duoze (født den 28. august 1626 i Piazza på Sicilia i Italia,død 3. oktober 1696 i Hangzhou i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.
Liv og virke
Han gikk inn i jesuittordenen i Messina den 31. desember 1642. I april 1657 seilte han fra Bom Jesus da Vidigueira i Portugal til Kina, dit han ankom i 1659. Han virket først i Kienchang i Jiangxi, hvorfra han ble forvist under forfølgelsene i 1665; først ble han og hans medbror pater Pietro Canevari ført til Beijing, og deretter ble han sendt i eksil til Kanton i oktober 1666.
Han var egentlig blitt utnevnt til misjonsprokurator for Kina i Roma, men satt fast i Kanton i ett år før han kom seg via Macao (1668) og videre til Roma (ankomst 1671). Der var han i tre år. I august 1674 gikk veien tilbake til Kina.
Han var da visitator fra 1676 til 1684 for Kina og Japan (det siste i teorien ettersom landet var lukket for utlendinger), og hadde Hangzhou som sin bostedskommunitet fra 1678. I Hangzhou gjenopplivet pater Intorcetta jesuittenes forsøk på å utvikle et kinesisk presteskap ved å etablere et presteseminar. Han lot også den lokale kirken, Vår Frelsers kirke, dekorere med 72 malerier som ble benyttet i religionsundervisningen som anskueliggjøring av den kristne lære. De kinesere som ikke var lesekyndige kunne få utbytte av maleriene, mens de lærde var tiltrukket av de klassiske kinesiske tekster og den fine kalligrafien som ledsaget dem.
Intorcetta var en foregangsmann ved tilpasningen av en trykkmetode, xylografi, som lettet trykking i to spalter med kinesisk og romansk skrift. Han var en svært produktiv oversetter og forfatter: Han utferdiget latinske oversettelser av de kinesiske klassikere og oversatte til kinesisk jesuittenes ordensregel og den hellige Ignatius av Loyolas Åndelige Øvelser. Han forfattet også et langt skriv til forsvar av jesuittenes innstilling til de kinesiske riter.
Slaget ved Largs
Slaget ved Largs var et slag utkjempet mellom Norge og Skottland nær dagens by Largs i North Ayrshire i Skottland 2. oktober 1263. De norske styrkene ble ledet av kong Håkon Håkonsson og de skotske styrkene av kong Aleksander III. Ingen av partene gikk seirende ut av slaget.
Bakgrunn
Kongeriket Súðreyjar som bestod av Indre Hebridene, Ytre Hebridene og Kintyre, og kongeriket Man hadde siden 1100 vært under norsk suzerenitet. Siden 1240-tallet forsøkte kong Aleksander II å kjøpe øyene fra den norske kongen Håkon Håkonsson, men ble hver gang avvist. Aleksanders etterføger Aleksander III fortsatte de skotske fremstøtene, men ble på nytt avvist av Håkon Håkonsson.
Sommeren 1262 utførte skotske styrker under ledelse av jarlen av Ross plyndringer mot Isle of Skye. Denne nyheten sammen med rapporter om at den skotske kongen hadde planer om å erobre alle de norske øyene utenfor Skottland nådde Håkon Håkonsson. Håkonsson reagerte ved å samle en stor flåte, ifølge islandske sagaer «den største flåte som noensinne har forlatt Norge». Flåten seilte fra Bergen i juli 1263. Håkon Håkonssons samlet sin flåte med styrkene til kong Magnus av Man og kong Dougal av Súðreyjar på Hebridene. Historikere har beregnet flåten til rundt 120 skip med et mannskap på mellom 12 000 og 20 000 menn.
Flåten dro samlet til Isle of Arran i Firth of Clyde hvor han ble møtt av utsendinger fra den skotske kongen som ønsket fredssamtaler. Samtalene trakk ut i tid uten å at de ledet fram til en fredsavtale, og til slutt avsluttet Håkon Håkonsson forhandlingene. Deretter sendte han kong Magnus av Man og kong Dougal av Súðreyjar med 40 skip opp Loch Long og inn til Loch Lomond for å plyndre.
Slaget
Den norske flåten ble overrasket av storm. Fem langskip og en kogge ble drevet i land av stormen og beskutt av prosjektiler av et lite antall skotter. Dagen etter ble de norske styrkene møtt av skotske styrker, 500 riddere og et stort antall fotsoldater. Sagaen forteller at den skotske styrken var ti ganger større enn den norske, noe som betyr at det totalt var 8 000 skotske soldater. Håkon Håkonsson ble fraktet i sikkerhet til sitt eget skip. De skotske styrkene rykket raskt frem og de norske styrkene trakk seg hurtig tilbake, med den konsekvens at enkelte båter sank på grunn av for mange ombord. Håkon Håkonsson ble forhindret i å sende forsterkninger til land på grunn av stormen, med unntak av et skip. Slaget utviklet seg senere til et langdistanseslag med bruk av pil og bue og kasting av stein. Til slutt trakk de skotske styrkene seg tilbake og deretter trakk de norske landstyrkene seg tilbake til hovedflåten.
Etterspill
Etter få dager seilte den norske flåten ut av Firth of Clyde. Vinteren nærmet seg, provianten var begrenset og skottene hadde en stor styrke intakt på land. Den norske flåten seilte nordover, mens Magnus og Dougal dro hjem til sine egne. Håkon Håkonsson dro til Orknøyene for å overvintre, mens brorparten av flåten seilte hjem til Norge. Slaget ved Largs ble ikke et knusende nederlag for Håkonsson, men han hadde heller ikke klart å vinne en avgjørende seier over Skottland før vinteren, noe som var avgjørende for at Norge skulle kunne befeste sin posisjon i området. Spørsmålet var nå om han skulle gjøre et nytt forsøk våren 1264. Men under sitt opphold på Orknøyene ble Håkon Håkonsson syk og døde 15. desember 1263 i Kirkwall på Orknøyene. Året etter invaderte kong Aleksander Hebridene. I 1265 førte forhandlinger mellom skottene og den nye norske kongen Magnus Lagabøte til at Norge frasa seg suzereniteten over Súðreyjar og Man for en engangssum på 4000 mark og 100 mark i en evigvarende årlig livrente. Dette ble bekreftet i Perthtraktaten som ble signert i 1266. Norge beholdt kontrollen over Orknøyene og Shetland.
Bayard
Bayard er en fortryllet hingst som forekommer i franske ridderlegender fra middelalderen.
Hesten forekommer første gang i Quatre fils Aymon, en chanson de geste fra 1100-tallet, der den tilhører Renaud de Montauban og spiller en avgjørende rolle i Renauds forsoning med Karl den store. Quatre fils Aymon fikk stor spredning i middelalderen med flere etterligninger og bearbeidelser.
Renaud og Bayard fikk gå igjen i andre ridderepos, som det italienske Morgante (1483) av Luigi Pulci, da med navnene Rinaldo og Baiardo. De forekommer også i renessanseeposene Den forelskede Roland og Den rasende Roland.
Bayard kjennetegnes av ridderkulturens forhold til hesten. Han er et uttrykk for det heroiske ideal og kjennetegnes ved sin troskap, intelligens og høye prestasjonsevne.
Duccio
Duccio di Buoninsegna (født omkring 1255 i Siena, Italia; død 1319 i Siena) var en italiensk maler, virksom i Siena.
Sanctus Omega Broderskab
Sanctus Omega Broderskap er en linjeforening for studenter på studieprogrammene elektronisk systemdesign og innovasjon og kybernetikk og robotikk ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).
Historie
Sct. Omega Broderskab ble offisielt stiftet 21. november 1919 på daværende NTH (i dag NTNU Gløshaugen) av et kull elektrostudenter. Til å begynne med var det en eksklusiv klubb forbeholdt 3. og 4. årskurs, og for å bli tatt opp måtte man sende inn en fyldig søknad.
Jandira
Jandira er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Sanctus Omega Broderskab
Historie
Fra starten av var Sct. Omega Broderskab forbeholdt mannlige medlemmer, men i 1943 ble første kvinne tatt opp i linjeforeningen. Siden har jenteandelen stort sett gått oppover, og i dag engasjerer mange jenter seg i det sosiale livet i foreningen.
Organisasjon
Sanctus Omega er ordenens øverste beskytter. Under står de Sechs Store, som er Sanctus Omegas stedfortredere. Ansvaret for linjeforeningens daglige drift innehar Hovedstyrets seks medlemmer.
Nye medlemmer tatt opp fra første klasse på sivilingeniør-linjene for elektronikk og kybernetikk. Foreningen er delt inn i en flere komitéer som har egne ansvarsområder innad i linjeforeningen.
Alex Rufer
Alex Arthur Rufer (født 12. juni 1996) er en sveitsiskfødt newzealandsk fotballspiller som spiller for den newzealandske klubben Wellington Phoenix FC.
Han er sønn av den tidligere newzealandske landslagsspilleren Shane Rufer. Wynton Rufer er hans onkel.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Aleksej Barkalov
Barkalov ble olympisk mester i vannpolo under Sommer-OL 1972 i München. Han var med på det sovjetiske laget som vant vannpoloturneringen foran Ungarn og USA. Barkalov spilte åtte kamper og scoret ti mål i OL-turneringen. Han har også gull fra OL 1980 i Moskva, mens han har sølv fra OL 1968 i Mexico by.
Steen Steensen Blicher
Steen Steensen Blicher (født 11. oktober 1782 i Vium, død 26. mars 1848 i Spentrup) var en dansk prest og forfatter. Han er kjent for sine dikt og for sine jyske noveller, ladet med både humor og ironi så vel som en for hans samtid uvanlig realisme.
Frahm
Frahm er etternavnet til blant annet:
Frida Svensson
Frida Svensson (født 18. august 1981) er en svensk roer som spesialiserer seg i singlesculler. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 10.
Steen Steensen Blicher
Blicher er en del av «den obligatoriske felleskanon» i listen Dansk litteraturs kanon.
Biografi
I 1809 tok Blicher sin embetseksamen ved pastoralseminariet og holdt sin prøvepreken i Regenskirken 3. januar 1810. Samme år bosatte han seg i Randers sammen med ektefellen. Her underviste han en kort periode som adjunkt ved latinskolen og senere ble han forpakter hos sin far i Randlev prestegård.
Blichers ektefelle var enke og hadde brakt med seg en mindre formue inn i ekteskapet, men statsbankerotten i 1813 gjorde at paret mistet det meste av oppsparingen. Økonomiske problemer fikk han til å søke embete som prest, men først i 1819 ble han ansatt ved Thorning Kirke. Deler av prestegården inneholder i dag Blicheregnens Museum med en Blicher-utstilling med førstetrykk av en rekke av hans verker.
Han forlot embetet i 1825 da han tiltrådte en noe bedre avlønnet stilling i Spentrup ved Randers.
Fra 1826 var Blicher involvert i et prosjekt kalt ''Tidsskriftet Nordlys. Et Maanedskrivt''. Dette måtte imidlertid innstilles i 1829 av økonomiske årsaker. I 1828 var han separert fra sin ektefelle i et halvt år, men samlivet ble gjenopptatt. I 1830-årene kom hans kommersielle gjennombrudd som novelleforfatter, bl.a. med utgivelsen av Samlede Noveller, bd. 1-4, som kom ut i 1833 og 1834. Blichers hensikt med den første Himmelbjergfest i 1839 var å arrangere en blanding mellom antikkens greske konkurranser, en kulturfestival med diktopplesning, malerkunst og visesang, og en patriotisk dansk sammenkomst. Festen fikk 5-600 deltakere og startet ved soloppgang. Man sang bl.a. Blichers «Danmark! Fostermoder kjære» to ganger. Himmelbjergets topp var den gangen eid av husmannen Peder Nielsen på Himmelbjerggården. Da Nielsen i 1840 nektet Blicher adgang til stedet, ble det kjøpt opp av kong Christian 8. som gave til det danske folket.
Blichers politiske standpunkter udviklet seg i 1840-årene end mer i nasjonal retning, og han engasjerte seg i den slesvigske bevegelsen og dens kamp for gjenforening med Danmark. Etter interne uenigheter med de øvrige medlemmene av komitéen, ble han nektet adgang til møtene fra 1844.
Blicher hadde en svak helse og var allerede i 1801 alvorlig syk. Han overvant også en helsemessig krise i 1837. Sykdommen og bitterheten over å være isolert fra «det gode selskab» og et økende forbruk av alkohol var medvirkende til at han forsømte sitt embete. Etter gjentatte klager over hans tjenesteforsømmelse ble han i mai 1847 avskjediget med pensjon. Blicher døde i 1848 i Spentrup.
Forfatterskapet
Steen Steensen Blicher utga både diktsamlinger og noveller.
Brudstykker af en Landsbydegns Dagbog
Denne novellen fra 1824 er Steen Steensen Blichers debut som novelleforfatter.
Handlingen er basert på den adelige Marie Grubbes skjebne. I novellen kalles hun frøken Sophie. Hendes livsforløp berettes af Morten Vinge i dagboksform, som ifølge en note er «Fundet, gennemset og udgivet af S.S. Blicher». Noten er antagelig uttrykk for at forfatteren ønsket å gi novellens handling et preg av autentisitet.
Den norske litteraturkritikeren og forlagskonsulenten Eugenia Kielland holdt et radiokåseri om Af en Landsbydegns Dagbok som hun ga ut i bokform i 1950, i samlingen ''Evige venner. Klassisk litteratur i et nøtteskall''.
Kritikk
I mange  av Blichers fortellinger utgjør det midtjyske hedelandskapet en melankolsk bakgrunn for fortellingen. Hans elskede hede er derfor et sentralt punkt i forfatterskapet. Dette utgangspunktet var i 1835 grunnlaget for at J.N. Madvig karakteriserte flesteparten av novellene som idylliske lokale fortellinger (biedermeier-tradisjonen) og han fremhever det jyske lynnet som preger fortellingene. Han anser de av historiene som dreier seg om mindre idylliske temaer for å være av dårligere kvalitet. I en lang periode etter Blichers død ble hovedvekten hos kritikerne lagt på de biografiske trekkene i Blichers forfatterskap. I 1904 betegnet Jeppe Aakjærs 3-bindsverk om Blicher en endring i tolkningen av Blicher. Her tilbakeviste Aakjær den biedermeierske lesing av Blicher. I stedet fremhevet han Blichers evne til å beskrive tragiske menneskeskjebner basert på Blichers tragiske livsforløp. Hans Brix anser derimot at de de dystre trekkene ved novellene er et uttrykk for Blichers innsikt i den menneskelige natur og seksualitet. Etter 1920, da Sigmund Freuds Det ubevisste ble oversatt til dansk ble vekten på det psykologiske elementet i novellene fremherskende.
Søren Baggesens disputas er det hittil mest omfattende verk om Blicher. Han fastlegger først sjangeren for de blicherske novellene som betegnes som realistiske skjebnenoveller, der personene beskrives i uunngåelige skjebnebestemte situasjoner.
Blichers verker er derfor uttrykk for en tragisk realisme, og Blichers beste noveller handler om menneskelig ulykke utenfor den enkeltes kontroll. Baggesen påpeker også som noe nytt i Blicher-fortolkningen, at mange av novellene inneholder en forteller som enten misforstår, fortrenger eller fortier vesentlige deler av handlingsforløpet. I løpet av novellen legger forfatteren inn tegn på at fortelleren etter hvert erkjenner sin rolle, og derved oppstår et eget spenningsfelt for den observante leser.
Ettermæle
I 2006 ble Præsten i Vejlbye en del av Danmarks kulturkanon, begrunnet blant annet med at «stilen lyser av elegisk smerte og uhyggelig fortettet drama, og fortellingen er vanskelig å riste av seg».
Da Sigrid Undset debuterte, fikk hun av sin danske mor Blichers Trækfuglene, med ønske om at «du som forfatter alltid må se opp til Blicher som ditt forbilde, være ubestikkelig ærlig som han, fryktløst se livet i øynene, som det er, og sannferdig berette hva du ser''».
Præsten i Vejlbye har vært filmatisert tre ganger, som stumfilm i 1920, i 1931 med Henrik Malberg som den anklagede presten, og i 1972.
Puerto Rico under Vinter-OL 1994
Puerto Rico under Vinter-OL 1994. Fem mannlige sportsutøvere fra Puerto Rico deltok i bobsleigh under Vinter-OL 1994 i Lillehammer i Norge. Puerto Rico, som deltok for fjerde gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 25.-plass firerbob.
Bolivias kvinnelandslag i fotball
Bolivias kvinnelandslag i fotball representerer Bolivia i internasjonal fotball. Ettersom Bolivia ikke har lykkes å kvalifisere seg til VM eller De panamerikanske leker, er deres innsats som oftest begrenset til deltakelse i Sudamericano Femenino. Ettersom dette bare arrangeres hvert fjerde år, hender det ofte at Bolivia forsvinner fra FIFA-rankingen. Per desember 2008 er Bolivia ikke med på rankingen, men poengsummen ville ha gitt dem en 100.-plass på rankingen på verdensbasis. Bolivia er klart sist i CONMEBOL per desember 2008.
Bolivia har vært med i Søramerikamesterskapet siden det andre mesterskapet, men har bare i 2003-mesterskapet oppnådd noe bedre enn en sisteplass, da de slo et blekt Chile. I de Bolivarske Leker i 2005 kom Bolivia nok en gang på fjerde (av fem) etter å ha slått Venezuela. Det kvalifiserte til semifinale, der Bolivia tapte for Peru. Bolivia tapte knepent bronsefinalen 2-3 mot Ecuador.
Leverhulmemedaljen
Leverhulmemedaljen er pris som har blitt delt ut av Royal Society hvert tredje år siden 1960. Medaljen ble opprettet på initiativ av Leverhulme Trust Fund og deles ut for enestående bidrag innen teoretisk kjemi, anvendt kjemi eller ingeniørvitenskap
Samuel Birch
Samuel Birch (født 3. november 1813 i London, død 27. desember 1885 i London) var en britisk språkforsker og arkeolog.
Chile under Sommer-OL 1920
Chile under Sommer-OL 1920. To mannlige sportsutøver fra Chile deltok i friidrett under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. De vant ikke noen medalje.
Oddvar J. Majala
Oddvar Johansen Majala (1932–2022) var en norsk fisker, forretningsmann og politiker (Ap).
Han var stortingsrepresentant fra Finnmark i to perioder 1981–1985 og 1985–1989. Majala var varaordfører i Måsøy i perioden 1975–1979 og ordfører 1979–1981.
Utenfor politikken var Majala utdannet som kystskipper. Han arbeidet som fisker og senere fiskebåtreder, før han trakk seg tilbake i 2002 og overlot familierederiet til sønnen Jørn Oddvar Majala.
Ant-Man (film)
Ant-Man er en amerikansk superheltfilm fra 2015, basert på Marvel-tegneserien ved samme navn. Filmen er produsert av Marvel Studios og distribuert av Walt Disney Studios Motion Pictures. Ant-Man er den tolvte filmen i Marvel Cinematic Universe. Peyton Reed regisserte filmen. Manus er skrevet av Edgar Wright, Joe Cornish, Adam McKay og Paul Rudd. Hovedrollefigurene, Scott Lang og Hank Pym, spilles av henholdsvis Paul Rudd og Michael Douglas.
Ant-Man hadde verdenspremiere 29. juni 2015 i Dolby Theatre i Los Angeles. Den skal ha premiere i Nord-Amerika 17. juli og i Norge 22. juli samme år.
Handling
Utstyrt med en superdrakt og evnen til å krympe i størrelse, men øke sin fysiske styrke, må småkriminelle Scott Lang finne sin indre helt og hjelpe mentoren sin, Hank Pym, med å planlegge og utføre et ran som vil redde verden.
Emil Rausch
Emil A. Rausch (født 11. september 1883, død 14. desember 1954) var en tysk svømmer som deltok i OL 1904 i St. Louis. Han deltok også under Ekstralekene i Athen i 1906.
Under OL 1904 i St. Louis ble han olympisk mester i svømming to ganger. Han vant både 880 yards fri og 1 engelsk mile fri. Han kom på tredjeplass og fikk en bronsemedlaje på 220 yards.
Haimonssønnene
Haimonssønnene var sønner av en legendarisk Aimon (Haimon), i sin tur sønn av Doon de Mayence. Haimonssønnene strider med Karl den store utgjør innholdet i dette epos, hvis fortellibngre ble spredt i hele Europa. I Norden tok Magnussagaen opp deler av fortellingen.
Georg Wilhelm Müller
Georg Wilhelm Müller (født 29. desember 1909 i Königshütte (Chorzów), død 30. april 1989 i Hamburg ), ofte kalt G.W. Müller, var en tysk nasjonalsosialistisk studentleder og senere profesjonell propagandist. Han var nær medarbeider av Joseph Goebbels, propagandaminister i Hitler-Tyskland, og ble toppbyråkrat med ansvar for blant annet presse, kultur og informasjon i det tyskokkuperte Norge under andre verdenskrig. G.W. Müller var medlem av SS, nazistpartiets eliteorganisasjon, der han etterhvert fikk graden Oberführer.
Bakgrunn og karriere
Fra april 1940 til mars 1945 var Müller leder for hovedavdelingen for folkeopplysning og propaganda (Hauptabteilung für Volksaufklärung und Propaganda) ved Reichskommissariat Norwegen, den tyske sivile administrasjonen som styrte det norske embetsverket under krigen under ledelse av rikskommissær Josef Terboven, med rang som ministerialråd og fra 1943 som ministerialdirigent. I denne rollen hadde han ansvar for spørsmål som gjaldt bl.a. presse, kulturlivet og informasjon. Müller hadde graden SS-Oberführer, den første generalstabsgraden (tilsvarer oberst), i Allgemeine SS og Untersturmführer, den laveste offisersgraden (tilsvarer fenrik), i Waffen-SS.
Allerede i studentdagene ble Müller regnet som en overbevist og spesielt fanatisk nasjonalsosialist («besonders strammer alter Kämpfer» ), og han var mislikt av mange av sine kolleger i rikskommissariatet. Etter krigen ble han av det såkalte Vurderingskammeret (Spruchkammer) kategorisert som «entlastet». Det vil si en person som ble regnet som motstander av nasjonalsosialismen.
Etter krigen jobbet han som forretningsmann i Hamburg.
Vorskla
Vorskla (ukrainsk/russisk: Ворскла) er ei elv i Poltava og Sumy oblast i Ukraina, og Belgorod oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Dnipro, med en lengde på 464 km, og et nedbørfelt på 14 700 km².
Langs Vorskla ligger flere byer: Poltava, Novi Sanzjary, Okhtyrka og Kobeljaky i Ukraina, og Grajvoron og Stroitel i Russland. Elva er seilbar fra munningen til Kobeljaky.
I 1399 ble slaget ved Vorskla utkjempet i området. I 1709 ble byen Poltava ved Vorskla beleiret av Karl XII under slaget ved Poltava.
Blanche Bingley
Blanche Bingley Hillyard (født 3. november 1863 i Greenford, Middlesex, England død 6. august 1946) var en britisk, kvinnelig tennisspiller.
Hillyard (frem til 1888 frk. Bingley) vant singletittelen for damer i Grand Slam-turneringen Wimbledon seks ganger, og hun var i ytterligere sju finaler. Tretten singlefinaler i Wimbledon er fremdeles rekord. Miss Bingley vant sin første tittel i 1886 da hun i finalen beseiret Maud Watson som hadde vunnet tittelen to ganger. Året før hadde hun tapt mot just Maud Watson i finalen og i 1984, i den første damesingleturneringen i Wimbledon tapte hun også mot Watson, men da i semifinale.
Miss Bingley møtte som tittelforsvarer i 1887, den 15-årige Lottie Dod, i Wimbledons Challenge Round, i en turnering med kun seks damer i singleturneringen. Dod som hadde gått i lære hos brødrene William Renshaw og Ernest Renshaw og tilegnet seg en moderne spilleteknikk med serve og smash over hodet og angrepsspill fremme ved nettet. Bingley var sjanseløs og tapte finalen med 2-6, 0-6. I finalen året etter møttes de igjen i Wimbledon-finalen, Dod vant denne gangen også. De møttes i ytterligere tre finaler i Wimbledon, 1891, 1892 og 1893 med samme vinner; Charlotte Dod. Hun lyktes aldri å vinne over Dod.
Men Blanche Hillyard vant tross det singletittelen i Wimbledon flere ganger, i 1889 mot Lena Rice, 1894 mot Edith Austin og i årene 1897, 1899 og 1900 mot Charlotte Sterry (født Cooper). Hun deltok i hele 24 Wimbledonmesterskap og siste gangen, i 1912, da hun var 48 år nådde hun semifinalen.
Hun vant også singletittelen i Irish Open i årene 1888, 1894 og 1897. Det tyske mesterskapet vant hun to ganger, i 1897 og 1900.
Marianna von Martines
Anna Catharina von Martinez (1744–1812) var en østerriksk komponist, cembalist, sanger og sangpedagog.
Bakgrunn
Mariannas bestefar på farssiden var en spansk soldat som hadde slått seg ned i Napoli. Her vokste også Mariannas far Nicolò opp. Nicolò var en stund soldat, men skiftet karriere og ble seremonimester hos den pavelige nuntius i Wien. Theresia og Nicolò Martines fikk elleve barn, hvorav bare fire sønner og to døtre levde opp. Keiserinne Maria Theresia adlet de seks søsknene 23. januar 1774, derav von i navnet.
Utdannelse
Den italienske librettisten, forfatteren og keiser Karl VIs hoffdikter Pietro Metastasio var en gammel venn av Mariannas far og bodde i samme hus som Martines-familien. Han sørget for at Marianna fikk en utdannelse innen musikk, språk og litteratur som gikk langt utenpå det som var vanlig for kvinner av hennes sosiale klasse på den tiden. Hun snakket tysk og italiensk på morsmålsnivå og behersket fransk. Den engelske musikkviteren Charles Burney fant under et besøk i Wien at hun også snakket engelsk.
VIRVE
VIRVE (finsk: VIRanomaisVErkko, radionett for myndigheter) er et landsdekkende TETRA-basert radionett for myndigheter og nødetater i Finland. Det tilsvarer det norske Nødnett og det svenske RAKEL-nettet.
Galericinae
Galericinae (rottepiggsvin, månerotter, hårpiggsvin eller gymnurer) er en delgruppe i piggsvinfamilien (Erinaceidae), som er insektetere (Eulipotyphla). Gruppen består av åtte arter, fordelt i fem slekter. Artene er utbredt i Sørøst-Asia.
VIRVE
VIRVE eies av det finske Innenriksministeriet. Nettet ble bygget mellom 1998 og 2003. Det er over 60,000 brukere og ca. 1,300 basestasjoner over hele Finland.
Galericinae
Biologi
Gymnurer er nærmest beslektet med ekte piggsvin, men de ligner mer på rotter og artene i spissmusfamilien. Artene trives i overgrodde skogsområder og i sump, men de forekommer også i plantefelt og på plantasjer. Den relativt lange og spisse snuten har velutviklet luktesans og er et effektiv verktøy når artene leter etter mat. Artene er både dag- og nattaktive. De hviler ellers i hule trestammer, under trerøtter og ellers i forlatte dyreboliger og lignende. Artene lever stort sett solitært og de forsvarer seg med et illeluktende sekret som avsettes fra spesielle duftkjertler. Dyene er insektetere, og føden består i hovedsak ernærer av insekter og leddormer som de finner med snutens mens de roter rundt i løv og annet rusk på bakken. De kan imidlertid også ete små virveldyr, åtsel og frukt.
Jardinópolis (São Paulo)
Jardinópolis er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Viggo Hagstrøm
Viggo Hagstrøm (1954–2013) var en norsk jurist og professor ved Institutt for privatrett ved Universitetet i Oslo.
Marianna von Martines
Utdannelse
En annen leieboer i Martines-familiens hus var den unge freelance-musikeren Joseph Haydn som bodde under kummerlige kår i en kald og trekkfylt loftsleilighet. Fra Mariannas 10. år ga Haydn henne klaverundervisning mot fri kost. Allerede fra undervisningen startet skal hun ha spilt fremragende.
Viggo Hagstrøm
Hagstrøm fikk den juridiske doktorgrad i 1985 på en avhandling om det offentliges erstatningsansvar. Etter å ha vært førsteamanuensis en kort periode ble han i 1988 professor i rettsvitenskap (privatrett). Hans utgivelse Culpanormen dreier seg om erstatningsrettens regler om erstatningsansvar ved såkalt culpøs opptreden. Fra 1999 var han redaktør for Tidsskrift for rettsvitenskap. Han ble oppnevnt som voldgiftsdommer i en rekke saker og var leder for Bankklagenemnda.
Marianna von Martines
Virksomhet som komponist
Martines var 17 år gammel da hun til allmenn anerkjennelse oppførte sin første messe. Oppførelsen skjedde i Wiens hoffkirke St. Michael i 1761. I 1760/71 sendte hun noen av sine komposisjoner til komponisten og musikkteoretikeren Padre Giovanni Battista Martini som ga verkene hennes en positiv omtale. Musikkforleggeren Johann Ulrich Hafner publiserte i 1760 en antologi hvor Martines' klaversonater i E og A-dur var med – et betydelig kvalitetsbevis. Disse sonatene var de eneste verk hun noensinne fikk publisert.
Viggo Hagstrøm
Han satt i styret for Nasjonalmuseet, men trakk seg i 2008 som en protest mot at direktøren fikk fortsette. Han var også formann i Bildende Kunstneres Styres hjelpefond og eide selv en betydelig kunstsamling.
Marianna von Martines
Virksomhet som komponist
I 1773 ble hun opptatt i Accademia Filarmonica di Bologna som ble ledet av Martini. Dette var en høy utmerkelse som bare ble kremen av komponister forunt. For å bli tatt opp måtte man legge fram en oppgaveløsning for en jury. En av oppgavene var et arrangement av en antifon for fire stemmer. Juryens trakk spesielt fram «sirligheten, oppfinnsomheten [...] [og] komposisjonenes forbløffende presisjon».
Viggo Hagstrøm
Hagstrøm var også kjent som en stor kunstsamler av billedkunst fra perioden 1880–1940, spesielt mellom 1910 og 1930, og av jugendsølv.
Marianna von Martines
Virksomhet som komponist
Gjennom sin far og Metastasio knyttet Martines allerede tidlig kontakter med viktige personligheter innen politikk, kultur og sammfunnsliv. Keiserinne Maria Theresia inviterte henne mange ganger til å spille og synge ved hoffet. Minst en gang om uken ga hun musikksoaréer i hjemmet sitt. En angivelig fellesopptreden med Mozart er ikke kildebelagt, heller ikke et påstått æresdoktorat ved universitetet i Padova.
Viggo Hagstrøm
Hagstrøm testamenterte store deler av kunstsamlingen til Nordnorsk Kunstmuseum.
Marianna von Martines
Virksomhet som komponist
Marianna skrev en rekke verdslige kantater og to oratorier med italiensk tekst. Tekstene er selvsagt skrevet av mentoren Metastasio.
Av overleverte verk finnes fire messer, seks motetter og tre litanier for kor. Hun skrev i den italienske stilen som var vanlig i den tidlige klassisistiske perioden i Wien.
Martines' mest kjente verk er oratoriet Isacco figura del redentore som hun skrev i 1782, og som med stor suksess ble oppført av Wiener Tonkünstler-Sozietät.
Siste år
Marianna bodde sammen med sin tre år yngre søster Antonia, begge var ugift. De pleiet familievennen Metastasio til hans død 12. april 1782, og han etterlot sin formue til søsknene Martines.
Selv om Marianna var en aktiv og dyktig musiker og komponist søkte hun aldri på en musikkpost, slikt arbeid ville vært uakseptabelt for en kvinne av hennes sosiale klasse.
Salomon Soldin
Salomon Soldin (født 15. mars 1774, død 27. november 1837) var en dansk bokhandler, forlegger, redaktør, forfatter og avisutgiver.
I 1808 overtok han utgivelsen av bladet Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn som var grunnlagt av Johan Werfel. Soldin bidro selv med en stor del av innholdet og det ble snart et av tidens førende blader. Samtidens store personligheter som Rasmus Nyerup, Knud Lyne Rahbek, Christian Molbech og N.F.S. Grundtvig skrev i bladet.
Soldin skrev bøkene Napoleon Buonopartes Regjeringshistorie (1815), Exempelsamling til Veiledning for Enhver, der vil øve sig i dansk prosaisk Stiil (1816) og oversatte boken J.J. Rousseau om Oprindelsen til Uligheden blandt Menneskene og dens Grundstøtter, et kronet Priisskrift (1800).
Dessuten skrev og utga han 1818–1819 bladet Humoristen.
Marianna von Martines
Siste år
13. desember 1812 døde hun av tuberkulose, 68 år gammel. Bare to dager før døde hennes søster av alderdom. Marianna von Martines er gravlagt på Sankt Marxer Friedhof i Wien.
Dmitrij Larionov
Dmitry Larionov (russisk: Дмитрий Геннадьевич Ларионов; født 22. desember 1985) er en russisk padler som konkurrerer i slalåm. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 14 i C-2. Han tok bronse i samme øvelse under Sommer-OL 2008.
Ferdinand Bracke
Ferdinand Bracke (født 25. mai 1939 i Hamme, Belgia) er en tidligere profesjonell landeveissyklist og banesyklist, som kjørte for sykkellaget Peugeot fra 1966 til 1976.
Bracke vant blant annet Vuelta a España i 1971, men er nok aller mest kjent for å ha vært verdensrekordholder av timesløp på bane i ett år, fra 30. oktober 1967 til 10. oktober 1968.
Åshild Ulstrup
Åshild Ulstrup (født 29. april 1934) er en norsk journalist, historieforteller og radiomedarbeider. Hun er særlig kjent for sine mange personlige intervjuer og sosialreportasjer i NRK gjennom 40 år, blant annet i radioprogrammene «Sånn er livet», «På livet laus» og «Middagsstunden». Åshild Ulstrup har også utgitt flere dokumentar- og intervjubøker, deriblant «Rop fra en taus generasjon» (1973), «Hore og madonna på kjærleikens øy – ein turistrapport frå Syden» (1987), «Huldra» (1993), «100 pluss, våre eldste forteller» (2005), «Galskap og eventyr» (2015),
Åshild Ulstrup voktse opp i Valen i Sunnhordland.
Dinetinae
Dinetinae er en underfamilie av solitære vepser. Den blir plassert i gruppen Apoidea, som omfatter bier og gravevepser.
Utseende
Middelsstore (den europeiske arten 5-9 millimeter), gule og svarte vepser med store hoder med store fasettøyne, relativt korte antenner.
Levevis
Larvene fores med teger som moren har fanget. Hannene kan finne sittende på solrike steder.
Utbredelse
Slekten Dinetus er utbredt i Nord-Afrika og Europa nord til det sørligste Finland.
Cimabue
Bencivieni di Pepo, på moderne italiensk Benvenuto di Giuseppe (født omkring 1240 i Firenze, Italia; død omkring 1302 samme sted), bedre kjent som Cimabue som kan oversettes med «oksehode», var en italiensk maler, hovedsakelig virksom i Firenze.
Dinetinae
Systematisk inndeling
Slekten Dinetus ble tidligere plassert i Astatinae. Arter i Europa i henhold til
Cimabue
Biografi
Cimabue regnes som banebrytende innenfor det italienske maleriet. Han beveget seg bort fra den vesteuropeiske middelalderske deformasjonen, med mindre stiliserte fremstillinger og større grad av monumentalitet og intensitet. Dante betegnet ham som den ledende billedkunstneren før Giotto. Vasari utpekte Cimabue som grunnleggeren av den nye stilen i malerkunsten, som bæreren av en mer naturtro kunstretning. Han ga nytt liv til de stive bysantinske formene, og ga rom for eleven Giottos gjennombrudd.
Cimabues livsløp er i høy grad usikkert, hans verker er ikke sikkert fastslåtte. Et arbeid som uomtvistelig er laget av Cimabue, er mosaikkbildet med frelseren og evangelisten Johannes i domkirkens apsis i Pisa (1301-02). Johannes-skikkelsen er laget av Cimabue. For øvrig nevner Vasari en lang rekke andre verker av ham.
Han nøt samtidens beundring, som da det store madonnabildet på gullgrunn, Madonna de' Rucellai - som i dag tilskrives Duccio - skal ha blitt båret i et høytidelig opptog fra kunstnerens bolig til kirken Santa Maria Novella, til jublende tilrop fra folkemengden. Madonnabildene som i dag tilskrives Cimabue, er den fortsatt eksisterende Trinità-madonnaen. Cimabue skal videre ha vært sysselsatt med større mosaikkarbeider i Siena, likeledes i Assisi, i hvis kirke San Francesco vises en hel rekke livlige, men dårlig bevarte veggmalerier av ham.
Dante plasserer ham i sin Divina commedia i skjærsilden blant de hovmodige. Det het seg at Cimabue var så stolt og kravstor at om noen fant feil ved ett av hans verker, eller han ikke selv var fornøyd, skal han straks ha ødelagt dette arbeidet, samme hvor verdifullt det var.
I 2019 ble det oppdaget et ukjent maleri av ham, Christ moqué (= Kristus hånes), i privat eie i Frankrike. Ved hjelp av infrarødt lys kunne det bekreftes at bildet er del av et større Cimabue-verk fra 1280 med åtte scener fra Jesu korsfestelse.
B’Day Anthology Video Album
B'Day Anthology Video Album er en DVD av R&B-sangerinnen Beyoncé Knowles.
Den ble lansert i 3. april 2007 og inneholder musikkvideoer.
Vene
En vene (biologi) er en blodåre som fører blodet fra mikrosirkulasjonen tilbake til hjertet. Blodet som transporteres er da oksygenfattig, og skal tilbake til hjertet og lungene for å få påfyll av oksygen før det igjen blir pumpet ut i kroppen via arteriene. Dette med unntak av lungevenene og navel-venen som transporterer oksygenert blod til hjertet fra henholdsvis lungene og ut fra morkaken.
Vener har en muskulatur i åreveggen som blir styrt av det autonome nervesystemet, noe som gjør at venene kan styre blodstrømmen tilbake til hjertet ved behov.
Nikita Bitsjurin
Nikita Jakovlevitsj Bitsjurin (Никита Яковлевич Бичурин) (født 29. august 1777, død 11. mai 1853), bedre kjent under sitt munkenavn Iakinf (Иакинф), Iakinf  Bitsjurin, var en russisk sinolog.
Vene
Venene i armer og ben er utstyrt med veneklaffer som sørger for at blodet strømmer i riktig retning. Ved bruk av muskulaturen i armer og ben vil seksjoner av vener mellom klaffene trykkes sammen og utvides. Dette pumper blodet oppover mot hjertet. Dersom man står helt stille og er i ferd med å besvime, er det fordi det er for lite blod til hjernen. Ved bruk av musklene i bena vil mye blod strømme oppover og besvimelsen unngås.
Sportsåret 1852
Sportsåret 1852 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1852.
Storm Roux
Storm James Roux (født 13. januar 1993) er en sørafrikanskfødt newzealandsk fotballspiller som spiller for den australske klubben Central Coast Mariners FC.
Vene
Vener samler metabolske avfallsprodukter fra hele kroppen og samles til slutt i vena cava, som fører til hjertet. Unntaket er portåren, som samler næringsrikt blod fra tarmene og fører det til leveren. Enda en vene, levervenen, drenerer leveren igjen og tømmes i vene cava.
Storm Roux
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til FIFA Confederations Cup 2017 i Russland.
Konfliktåret 1920
Dødsfall
…
Nikita Bitsjurin
Han kom fra en tsjuvasjisk prestefamilie og studerte ved det russisk-ortodokse presteseminaret i Kazan. I 1802 ble han tonsurert og så sendt til Beijing i Kina. Der tilbragte han de neste 14 år av sitt liv. Han interesserte seg sterkt for Kinas historie og kinesisk språk. Denne interessen var så altoppslukende at den religiøse iver kom i annen rekke.
Han ble til slutt ble anklaget for religiøs slapphet, fratatt sin abbedrang og fengslet i Valamoklosteret i Ladoga. Der oversatte han mane gamle kinesiske dokumenter som tidligere hadde vært ukjente for europeerne. Hans forfatterskap innen kinesisk og mongolsk historie ble etterhvert meget omfattende, og det gikk også inn på områdenes geografi, landbruk, religion og statistikk.
I 1837 åpnet han den første språkskole for kinesisk i Den russiske rike. Hans bidrag til kinaforskningen var grunn til at han ble opptatt som medlem av de russiske, prøyssiske og franske vitenskapsakademier.
Frank M. Wilkes gasskraftverk
Frank M. Wikes gasskraftverk er et varmekraftverk i Marion County, Texas i det sørlige USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 891 MW, fordelt på 3 turbiner. Operatør er Southwestern Electric Power Co.
Egypt under Sommer-OL 1920
Egypt under Sommer-OL 1920. Tjue sportsutøvere fra Egypt deltok i seks sporter, bryting, fotball, friidrett fekting, vektløfting og turn under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. De vant ikke noen medalje.
Arnljot Strømme Svendsen
Ole Arnljot Strømme Svendsen (født 5. desember 1921, død 5. januar 2022) var en norsk økonom og professor ved Norges Handelshøyskole (NHH).
Strømme Svendsen var utdannet cand. oecon. fra Universitetet i Oslo og var med å stifte Instituttet for samfunnsøkonomi ved Norges Handelshøyskole (NHH) i 1951. Han var også med på oppstarten av Skipsfartsøkonomisk institutt (nå Senter for internasjonal økonomi og skipsfart) ved samme høyskole i 1958. Han ble professor ved NHH i 1966, har vært gjesteforeleser ved en rekke universiteter i inn- og utland og har utgitt 50 bøker og avhandlinger. I en periode var Svendsen også prorektor ved Norges handelshøyskole.
Han hadde flere offentlige verv, blant annet som styreleder for Den Nationale Scene 1960-1992, Norsk Teater- og Orkesterforening 1970-1992 og i Raftostiftelsen 1989-2000. Han har også vært medlem av Rikslønnsnemnda og var også leder av Bergen Høyre. Han var ærespresident i International Association of Maritime Economists.
Strømme Svendsen ble i 1973 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han har også mottatt Heddaprisen (1992).
Han mottok flere internasjonale ærespriser blant annet Christoforo Colombo-prisen i Genova (1985) og Onassis-ærespris (2012) for sitt virke innen maritim økonomisk forskning.
Storsteinnes
Storsteinnes (nordsamisk: Eljásnjárga eller Njarga) er et tettsted og administrasjonssenteret i Balsfjord kommune i Troms og Finnmark. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger innerst i Sørkjosen i Balsfjorden. Tettstedet er det største i kommunen.
Storsteinnes ligger i en solfylt og vindstille del innerst i Balsfjorden, 90 kilometer fra Tromsø. Europavei 6 og fylkesvei 858 møtes på stedet. Det er kort vei til flyplassene i Tromsø (90 kilometer) og Bardufoss (50 kilometer). Kommunesentret ligger i kommunens tetteste befolkede område, og innenfor 6 minutters kjøring fra sentrum bor det rundt 2,500 personer.
Elsa Isefiær
Elsa Isefiær (født 5. september 1918 i Hamar, død 15. juli 2013 i Oslo) var en norsk skuespiller.
Hun var engasjert ved Det Nye Teater og Det norske teatret. Isefjær hadde også en mindre rolle i filmen Skøytekongen (1953).
Hun ligger begravet på Vestre gravlund i Oslo.
Dagmar Engstrøm
Dagmar H (Gregersen) Engstrøm (født 1881 i Oslo, død 1984) var en norsk misjonær tilknyttet pinsebevegelsen. Sammen med Agnes Thelle (senere: Agnes Beckdal) var hun de første to misjonærene som ble utsendt fra den norske pinsebevegelsen. De reiste ut som pioner misjonærer til India i 1910. Dette skulle bli hennes virkefelt de neste 38 årene. Hun var også (sammen med Agnes Thelle) blant de første som brakte pinsevekkelsen til Danmark, Tyskland, Sveits, England.
Storsteinnes
Næringsliv
Flere av bedriftene på Storsteinnes er hjørnesteinsbedrifter. Dette innbefatter TINE med produksjon av ost fra ku- og geite-melk, Felleskjøpet, Fiskå mølle. Landbruk Nord betjener landbruket i hele Nord Norge. Element Nord produserer betong ferdigelementer. EWOS produserer fôr til husdyr og fisk. Det er opparbeidet ferdigregulerte industriområder rett ved E6, ca. 5 kilometer fra Storsteinnes sentrum.
Dagmar Engstrøm
Hun var gift med misjonær Henrik Engstrøm. Deres samliv ble kortvarig, han døde av nedbrutt helse, etter omtrent ti år i India. De fikk tre sønner. Like før den andre verdenskrig var slutt, den 11. april 1945, blir hennes yngste sønn, skutt ned og drept. Han var flyger. Dette ble et nytt hardt slag for Dagmar. Våren (første pinsdag) 1984 døde Dagmar Engstrøm, 102 år gammel.
Storsteinnes
Næringsliv
Det foreligger god tilgang på strøm til næring, herunder Balsfjord-trafo som fordeler strøm til Troms og Finnmark.
Det er etablert et vannverk med stor kapasitet, og som er godkjent for næring.
Dagmar Engstrøm
Misjonskallet
Dagmar Engstrøm vokste opp i Oslo (Christiania), og ble som ung frelst og døpt. Frelsen mottok hun 19 år gammel, nyttårsaften 1899. Det var på denne tiden (århundreskifte) en religiøs lengsel blant folk, både «frelste og ufrelste» oppsøkte kristne møter. Egentlig skulle hun til Trefoldighetskirken, men den var fullsatt og det var trengsel av mennesker som ville inn. Så hun valgte i stedet et bedehus i Teatergata, der hun lyttet til sjømannsprest Søren Pedersen. Han skal ha ropt ut: «Venner klokken er snart tolv, men vi vet ikke engang om vi kommer til å oppleve år 1900». Dagmar var en av de som valgte å omvende seg denne natten.
Storsteinnes
Næringsliv
Det er etablert dypvannskai.
Dagmar Engstrøm
Misjonskallet
På slutten av 1906 kom T.B. Barratt hjem fra en reise i Amerika. Han hadde opplevd pinsevekkelsen og hadde fått dåpen i Den hellige ånd. Pinsevekkelsen fra Amerika forplantet seg til Norge og Dagmar fikk en veldig hunger etter å oppleve åndsdåpen. Hun søkte Gud i bønn «natt og dag», og den 26. januar 1907 opplevde hun gjennombruddet og åndsdåpen. Dette medførte at hun mistet sin lærerstilling i skolen.
Storsteinnes
Helsetjenester
På Storsteinnes finnes legekontor, tannleger, fysioterapeut, kommunens helsesenter og Universitetssykehuset Nord-Norges avdeling Storsteinnes. Det er etablert veterinærkontor i sentrum.