cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boikott av Israel i Norge
Boikottvedtak i Sør-Trøndelag
Anti-Defamation League mente at «boikottvedtaket er det fremste tegnet på at norsk opinion er antisemittisk». Også Simon Wiesenthal-senteret mente at «dette er uten tvil et uttrykk for antisemittisme». På instruks fra Utenriksdepartementet (UD) måtte Vollebæk svare at det sørtrønderske boikottvedtaket på ingen måte er et uttrykk for Norges holdning til Israel.
De rødgrønne partienes politikk
Spørsmålet om Israel-boikott er ikke nevnt i Soria Moria-erklæringen, og det rådet forskjellige syn innad i den rødgrøne regjeringen. SV har programfestet boikott av Israel og arbeider for det, og den rødgrønne regjeringens finansminister Kristin Halvorsen rykket 5. januar 2005 ut i Dagbladet med en oppfordring om boikott av Israel. Partiet vil i 2006 gjennomføre en landsomfattende kampanje for boikott av Israel. Kampanjen ble enstemmig vedtatt av partiets sentralstyre 29. august 2005, og de viktigste målene er å øke forståelsen for palestinernes sak i Norge, få større aksept i befolkningen for sanksjoner overfor Israel, medvirke til at flere boikotter israelske produkter samt oppnå at den norske regjeringen arbeider for internasjonale sanksjoner mot Israel, ifølge Dagbladet.
Selv om både Arbeiderpartiets og Senterpartiets ungdomsorganisasjoner er for boikott av Israel, støtter ikke moderpartiene dette kravet. Statsminister Jens Stoltenberg sa til NTB at en boikott er «helt klart ikke regjeringens politikk», og la til at han mente boikott ikke ville fremme fredsprosessen. Den politiske ledelsen i Utenriksdepartementet har gitt uttrykk for at boikott er et dårlig virkemiddel. Statssekretær Raymond Johansen uttalte at «Norge er avhengig av et godt forhold til partene i Midtøsten, og det forutsetter dialog. Boikott er det motsatte av dialog». Utenriksminister Jonas Gahr Støre (Ap) rykket ut i media etter Halvorsens uttalelser for å klargjøre at regjeringen ikke er for en boikott. Støre tok i bruk et såpass sterkt ord som «uheldig» for å karakterisere regjeringskollegaens uttalelser.
I et brev til USAs utenriksminister Condoleezza Rice den 6. januar 2006 skrev Støre blant annet:
Dagen etter Halvorsens utspill, beklaget hun uttalelsene i et intervju med NRK TV:
Til NTB uttalte hun videre:
21. juni 2006 sluttet Arbeiderpartiets gruppe i Oslo bystyre seg til et forslag fra Rød Valgallianse, sammen med SV, om å oppfordre til boikott av israelske varer.
Virkninger av boikottaksjonene
Nettverket Boikott Israel ble opprettet i februar 2001. LO-leder Gerd-Liv Valla brukte i 2002 1. mai-talen på Youngstorget i Oslo til å komme med en appell mot israelsk maktbruk. I appellen oppfordret hun til boikott av israelske varer.
Ifølge SSB ble det i årene 2002, 2003 og 2004 importert varer fra Israel til 94,5, 105,4 og 127,1 millioner kroner. Importen av israelske varer har med andre ord økt. På den annen side har eksporten til Israel gått ned. At eksporten av varer til Israel skulle bli rammet av en forbrukerboikott er imidlertid tvilsomt.
Etter Kristin Halvorsens boikottutspill og påfølgende dementi, uttalte LOs talskvinne Ellen Stensrud til NRK Dagsrevyen 6. januar 2006: ''Vi må følge utviklingen i verden. Per i dag er ikke boikott det beste tiltaket.''
Norske forbrukere har i liten grad fulgt SVs oppfordring om å boikotte Israel. Norges import av israelske varer er mer enn doblet fra 2005 til 2006. I juli 2005 kjøpte norske forbrukere israelske varer for 22 millioner kroner. Samme måned i 2006 var tallet 46 millioner kroner, viser tall fra Statistisk sentralbyrå. I hvilken grad dette reflekterer oppslutningen om boikotten eller har andre årsaker foreligger det ikke statistikk på. Sammenlignet med andre europeiske land er Norges import fra Israel fortsatt svært liten.
Andre boikottaksjoner
Det finnes aktive boikottaksjoner i flere land, blant annet i Sverige, Danmark, Storbritannia, USA, Australia og Sør-Afrika. I tillegg finnes det også en aksjon internt i Israel blant israelere som er uenig i sitt eget lands virkemidler mot palestinerne.
Boikott som virkemiddel har fått lite gjennomslag på nasjonalt plan rundt om i verden. Libya, Irak, Iran, Libanon og Syria boikotter Israel offisielt.
The New York Times International Edition
The New York Times International Edition, tidligere International Herald Tribune og The International New York Times, er en amerikansk avis som utgis av The New York Times Company og selges hver dag. Avisen ble grunnlagt i 1887.
I februar 2013 ble det kjent at eierne planla å endre navn på avisen til The International New York Times. I oktober 2016 ble navnet endret til The New York Times International Edition.
Tim Harden
Tim Harden (født 27. januar 1974) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte på sprintdistansene.
I innendørs-VM 1999 tok Harden sølv på 60 meter etter landsmannen Maurice Greene på tiden 6,43. Han deltok også i utendørs-VM 1999; der ble han femtemann på 100 meter på tiden 10,02.
Hans siste store mesterskap ble innendørs-VM 2001 da han ble verdensmester på 60 meter på tiden 6,44.
Wilkes Land
Wilkes Land er et stort landområde i den østre delen av det antarktiske kontinentet og inngår i Australias kravområde i Antarktis, Australian Antarctic Territory. Området er oppkalt etter løytnant, senere kontreadmiral Charles Wilkes, som ledet den amerikanske antarktisekspedisjonen 1838–1842 og observerte land flere steder i denne sektoren.
Området strekker seg fra Queen Mary Coast i vest ved 100°28' Ø til Adelie Land i øst ved 136° Ø, og havet utenfor kysten av Wilkes Land grenser mot Indiahavet. Området strekker seg som en sektor helt inn til Sydpolen og har et flateinnhold på om lag 2 000 000 km², hvorav det meste ligger under is. Landet er delt inn i følgende sektorer:
Kystlinjen ble undersøkt og kartlagt av Operasjon Highjump 1946–1947, Operasjon Windmill 1947–1948, Australian National Antarctic Research Expeditions (ANARE) 1956–1960 og sovjetiske antarktisekspedisjoner 1956–1959.
Digital-TV
Digitalt fjernsyn bruker digital modulasjon og komprimering til å kringkaste video-, audio- og datasignaler til fjernsynsapparater.
En av mulighetene med digitalt fjernsyn er å kunne sende flere kanaler over samme båndbredde som en analog kanal krever. En annen mulighet er å sende programmer i HDTV-format.
Donato Brambani
Caspar Donato Brambani (født i Christiania 24. februar 1834, død i Sandvika 17. desember 1906) var en norsk industrigründer. Mange kjenner han som "mannen som skapte Sandvika", etter at han etablerte en rekke kalkovner og teglverk, fikk i gang en sykekasse for arbeiderne, etablerte Sandvikens Vandverk, stiftet Selskabet til Sandvikens Vel i 1896 og fikk ordnet gatelys til bygda.
Digital-TV
Det digitale signalet eliminerer vanlige analoge sendingsforstyrrelser som kornete bilder og lyd. Analoge forstyrrelser kan imidlertid erstattes av digitale MPEG-kompresjonsforstyrrelser, som frysing av bildet, når signalet sendes i lav hastighet og kan slutte helt å virke i noen situasjoner der analoge sendinger ville gitt et svekket, men brukbart bilde.
Donato Brambani
Opphav og oppvekst
left|thumb|Donatos mor Johanne Caroline Rumi (1812–1884) avbildet i 1860. Caspar Donato Brambani, også kjent som "mannen som skapte Sandvika", var sønn av Donato Brambani sr. (1800–1842) og Johanne Caroline Rumi (1812–1884). Faren var fra Germasino ved Comosjøen i Nord-Italia og kom via Bonn og Amsterdam til Christiania i 1826. Der fikk han arbeid hos sine to onkler Borello (Donato og Peter Anton) som også var fra Germasino. I 1809 ble Gaspare Maria Nathaljeros Rumi (1777–1853) gift med sin brors kone Marie f. Harris De fikk to døtre hvorav Johanne Caroline (1812–84) var den yngste. Etter handelseksamen i 1832 ble Donato sr. borger av byen i 1833 og gift med Johanne Caroline Rumi. Efter Donato sr.'s bortgang i 1842 drev enken Johanne Caroline forretningen videre og giftet seg i 1846 med moldenseren Oluf Onsum (1820–99), som hadde vært assistent hos Donato sr. og i 1853 stiftet både Christiania Spigerverk og Kværner Brug. Søsteren Jeanette Martine Brambani (1836–1932) ble for øvrig gift med Onsums bror Rudolf Emil Onsum (1827–1913).
Digital-TV
Plattformer
Pr 2022 er det fire teknologier tilgjengelig for sending/mottak av digitale TV-signaler.
Donato Brambani
Opphav og oppvekst
Etter sin fars ønske reiste både Caspar (Donato jr.) og broren Carl Anton (1835–1912) til Altona for utdannelse, videre til England for å lære språket. Etter hjemkomsten overtok Caspar sin stefars forretning i Dronningensgt. 20, mens broren Carl Anton overtok Rumis forretning i Prinsensgt. 6. Caspar Donato giftet seg i 1858 med Maren Elisabeth Sofie Malling (1836–1924), datter av boktrykker og forlegger Peter Tidemand Malling fra Drammen.
Digital-TV
Plattformer
All digital-TV, inkludert HDTV, krever en mottakerboks eller en TV med integrert digitaltuner.
Norske forhold
Markedsmessig i Norge er (per 2011) bruken av de forskjellige teknologiene som følgende:
Håkøybotn
Håkøybotn er ei bukt i Tromsø kommune i Troms og Finnmark fylke. Den ligger sør på Kvaløya og strekker seg fra Håkøybrua til Marisletta, og kan deles inn i Nordbotn og Sørbotn.
Digital-TV
Standarder
Det må dog ikke nødvendigvis være HDTV man sender over disse standardene. SDTV kan gjøres digitalt, og sendes bl.a DVB, ATSC og ISDB.
Donato Brambani
Industrigründer
thumb|right|Brambanigården i [[Sandvika ble reist i 1937 på den eiendom der Donato startet sitt første kalkverk i 1870. ]] Brambani etablerte Sandvikens Kalkfabrik og Teglværk i 1871 og Kampebraatens Kalkfabrik på Jongsåsen i 1874. Tidlig på 1890-tallet kjøpte han eiendom på Brønnøya og oppførte en stor kalkovn på øyas nordøstside. Videre etablerte han Bjørnegaard Teglverk på Jongsåsen, Løkke Teglverk og Sandvikens Teglstensfabrik. I 1888 startet han Sandvikens Blikvarefabrik som laget emballasje til diverse Brambaniprodukter. Den ble ført videre av sønnen Johannes Brambani (1862–1935) som var farmasøyt. Brambani tjente godt på byggeboomen i Christiania 1870 til 1900, men alt endte med det store krakket i 1899 og etter avviklingen ble sykekassen overlevert til kommunen. Brambani fikk likevel den svenske Vasaordenen i 1896. Han og familien bodde i Villa Bergli fra 1900, der han døde av slag i 1906. Restauranten Brambani var oppkalt efter ham, men byttet navn til Caspar etter innsigelser fra en i Brambani-slekten. Brambanis vei er også oppkalt etter Donato Brambani.
Håkøybotn
Landskapet rundt Håkøybotn består stort sett av skogkledte fjordsider med jordbruk og boligbebyggelse, unntatt ved de flate og stort sett uberørte myrområdene ved den sørlige delen av Sørbotn.
Donato Brambani
Etterkommere
Brambanis sønn Peter Tidemand Malling Brambani (1863–1927) ble gift med Mia Svensson (1870–). Deres datter Birgit Brambani (1898–1970) ble gift med Richard Bjercke (1880–1966) og således mor til industrimannen Alf R. Bjercke (1921–2011).
Håkøybotn
Fylkesvei 858 går sørfra langs Kvaløysida av Håkøybotn til Eidkjosen, hvor den møter fylkesvei 862, som fortsetter til Sandnessundbrua og Tromsøya.
Det tyske slagskipet «Tirpitz» ble den 12. november 1944 senket mellom Håkøybotn og Håkøya av britiske bombefly, og i alt 971 tyske marinesoldatar mistet livet.
Navnet Håkøybotn brukes også om bebyggelsen i den innerste delen av Sørbotn, som består av en blanding av eldre gårdsbruk og eneboligfelt fra 1980-tallet.
Belém de Maria
Belém de Maria er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Moment of Peace
Moment of Peace er et musikkalbum av Steinar Albrigtsen, utgitt i 2007. Albumet ble produsert av Ernst Nikolaisen.
Baetoidea
Baetoidea er en gruppe (overfamilie) av døgnfluer som trolig omfatter de mest primitive, nålevende døgnfluene. Gruppen omfatter en rekke familier, de fleste av dem er artsfattige og har ganske begrenset utbredelse. Sju av elleve familier har færre enn 10 kjente arter hver.
Utseende
Kroppen er fra lys gul-brun, til mørkere brun eller svart på farge og mellom 3 og 14 millimeter lang. Artene i denne gruppen har to haletråder (cerci) som voksne, nymfene har tre haletråder. Hannen har mer eller mindre oppsvulmede fasettøyne.
Vingene er vanligvis klare uten særlige fargetegninger, men ofte er de noe gule i framkanten. Framvingene er lange, avrundet, men ikke så spiss som hos enkelte andre familiegrupper. Bakvingene er små eller kan være svært reduserte.
Levevis
Nymfene lever vanligvis i rennende vann. Selv om de stort sett holder seg på bunnen, er de raske svømmere.
Systematisk inndeling med norske arter
I Norge er det arter. I 1993 ble det i bladet Insekt-Nytt, publisert en liste, med forslag til norske navn på døgnfluene. Norsk entomologisk forenings foreslåtte navn står først i listen, andre norske navn er skrevet inn bak. Det forvirrende med norske navn er at ulike bøker bruker ulike navn og navnene kan variere med dialektene. De fleste nummer av InsektNytt kan lastes ned og leses på siden til Norsk Entomologisk forening.
Norsk entomologisk forening har også utgitt en rekke Insekttabeller. Dette er små og billige hefter der en kan bestemme insekter til artsnivå. Et av heftene (se kilde) tar for seg døgnfluelarvene.
Nomenklaturen følger Puthz. En alternativ, mye brukt inndeling, plasserer familien Baetidae for seg i Baetoidea, eventuelt sammen med den ene arten i Siphlaenigmatidae, og de øvrige gruppene i en overfamilie Siphlonuroidea.
Hitra kirke
Hitra kirke er en korskirke i mur som ligger på Melandsjø på Hitra i Trøndelag. Den ble innviet 15. desember 1927. Kirken er bygget i lokal stein på en kvadratisk grunnplan, med et midstående klokketårn med kobberkuppel kronet med kors. Arkitekt for kirken var Claus Hjelte.
Hitra kirke på Melandsjø ble bygd for å erstatte den gamle hovedkirken for Hitra prestegjeld, Dolm kirke, etter at denne brant ned natt til 3. februar 1920. Kirken skulle være sognekirke for Hitra sogn (tilsvarende daværende Hitra gamle kommune) og hovedkirke for prestegjeldet, som omfatter sognene Hitra, Fillan, Sandstad og Kvenvær.
Restaurering og bevaring av Dolm kirke var et av hovedargumentene som ble framført for at den nye hovedkirken ikke kunne oppføres på ruinene etter denne. Før byggestart ble vedtatt, utviklet det seg imidlertid en klassisk lokaliseringsstrid. Hitra herredsstyre – som, ble det senere påpekt, hadde få representanter fra Dolm – vedtok 10. februar 1920 at den nye kirken måtte reises i området Hopsjø–Melandsjø. Fem dager senere, den 15. februar, sendte et folkemøte av alle stemmebrettigede på Dolm en protest til fylkesmannen i Sør-Trøndelag. Herredsstyret fastholdt imidlertid sitt vedtak, og søknad om å bygge kirken på det stedet det den nå står ble sendt til Kirkedepartementet den 17. februar 1920.
Tillatelse til å bygge ny hovedkirke ble gitt ved kongelig resolusjon 23. november 1923, på betingelse av at Hitra kommune påtok seg ansvaret for vedlikehold av kirkeruinene på Dolm.
Kirken ble bygget etter tegninger av arkitekt Claus Hjelte, uten at det ble utlyst arkitektkonkurranse. Byggekostnadene beløp seg til kroner 84 000, mot budsjettert kroner 75 000. Kroner 20 000 av byggesummen ble dekket av Kirkedepartementet.
Geltungsjude
Geltungsjude var et begrep som ble benyttet om personer som ble ansett som jøder i henhold til den første forordning av Riksborgerloven, som var en del av raselovene fra Nürnberg av 14. november 1935. Dette var personer som ble ansett som (tysk: gelten) jøder, uten å tilhøre kategoriene i de andre Nürnberglovene. Der var tre kategorier Geltungsjuden: 1) barn av gifte foreldre etter 1935 som tilhørte det jødiske fellesskap, 2) barn av en person som hadde giftet seg med en jøde etter 1935, og 3) et illegitimt barn av en Geltungsjude, født etter 1935.
Kurtsjatov (Russland)
Kurtsjatov (russisk: Курча́тов) er en by i Kursk oblast i Russland. Den ligger ved elva Sejm, rundt 40 km vest for Kursk. Innbyggertall: 46 300 (est. 2005), 45 556 (folketelling 2002).
Kurtsjatov ble grunnlagt i 1968 i forbindelse med byggingen av Kursk kjernekraftverk. Bystatus ble innvilget i 1983. Byen er oppkalt etter den sovjetiske fysikeren Igor Kurtsjatov.
Linjeavl
Linjeavl er et begrep som benyttes om avl der en spesiell arvelinje går igjen på ulike steder i stamtavlen. Linjeavl kalles også av og til organisering av nedarvede egenskaper. Linjeavl er altså en form for innavl, der ei eller flere bestemte arvelinjer inngår på flere nivåer. Mange hevder at linjeavl er en «mildere form» for innavl, men risikoen er betydelig og resultatene i mange tilfeller også uønskelige.
Linjeavl foregår helst med dyr som holder spesielt høy kvalitet. Et eksempel på linjeavl er når en oppdretter søker å tilføre en bestemt arvelinje, ofte etter et bestemt hanndyr, til avkommet. Som regel av eksteriør- eller ytelsesmessige årsaker, men av og til også av psykologiske årsaker. Faremomenet med linjeavl er at andre oppdrettere vil ønske å gjøre det samme, slik at enkeltindivider vil gå igjen i avkommets stamtavle på flere nivåer og i flere anelinjer; dette kalles matadoravl. Dersom dette individets gener på et senere tidspunkt også skulle vise seg å være bærere av uønskede arvelige belastninger, for eksempel sykdom, kan linjeavl gi katastrofale følger for en rase.
NS-Tötungsanstalt Hadamar
NS-Tötungsanstalt Hadamar var en institusjon som ble benyttet av det nasjonalsosialistiske eutanasiprogrammet Aktion T4. Massedrapene fant sted i den gamle bygningen til den nåværende psykiatriske klinikken vitos Hadamar ved Mönchberg i Hadamar i Hessen.
Beskrivelse
Mellom januar 1941 og mars 1945 ble omkring 14 500 funksjonshemmede og psykisk syke avlivet i gasskamre, gjennom dødelige injeksjoner og medikamenter, såvel som gjennom utsultinger.
Første fase
Et antall ofre på mer enn 10.000 mennesker omfatter den første fase av Aktion T4 i Hadamar. De innbragte ble gasset ved karbonmonoksid og etterpå kremert. Ettersom de ble bragt til Hadamar i busser, kanskje hundre personer om dagen, og røyken fra krematoriene etterhvert fikk lokalbefolkningen til å gjette seg til hva som foregikk, ble det snart stor forskrekkelse blant vanlig folk.
Denne fase ble avsluttet ved anordning fra Adolf Hitler datert 24. august 1941. Protester fra den katolske kirke bidro til stengningen. Også biskop Antonius Hilfrich, i hvis bispedømme Hadamar lå, hadde sendt et protestskriv til Riksjustisministeriet.
Annen fase
Etter en tid gjenopptok man imidlertid i det stille, mer forsiktig, drapsvirksomheten. I denne andre fasen mistet ca 4.500 mennesker livet. Ut i 1942 begynte man å drepe «uønsket» liv. Residerende leger og ansatte, ledet av sykepleiersken Irmgard Huber, drepte flertallet av disse senere ofre direkte. Blant ofrene var tyske funksjonshemmede pasienter, mentalt forvirrede eldre fra utbombede områder, «halvjødiske» barn fra pleieinstitusjoner, psykisk eller fysisk syke tvangsarbeidere og deres barn, tyske soldater og utenlandske Waffen-SS-soldater antatt psykisk uhelbredelige. De aller fleste av ofrene fikk dødelige overdoser av medikamenter som Luminal, Veronal eller injeksjoner med Morfin-Skopolamin eller rett og slett luft; noen andre døde av villet pleieunnlatelse det vil si stort sett sultet i hjel.
Rettegang
Mellom den 8. og 15. oktober 1945 ble Hadamarprosessen gjennomført mot syv personer avr anstaltens personale.
Belém de São Francisco
Belém de São Francisco er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Walafrid Strabo
Walafrid (eller Walahfrid), (født ca. 808 i Schwaben, død 18. august 849) var en frankisk eller tysk benediktinermunk og teologisk forfatter. Til etternavn het han Strabo eller Strabus (etter latinske strabismus = skjeløyd). Han ble født ved Bodensjøen, var elev av Hrabanus Maurus ved klosteret i Fulda, og ble utnevnt til abbed over klostret i Reichenau 839. I 827 skrev han Liber de cultura hortorum, et av middelalderens betydeligste verker om botanikk. Han druknet 40 år gammel i Loire.
Liv
Walafrid ble født i det karolinske hertugdømmet Svebia (Alamannia) og ble utdannet ved klosteret Reichenau som lå på en øy i Bodensjøen, ikke langt unna Konstanz hvor han hadde lærerne Tatto og Wettin. Til sistnevntes døende visjoner viet han et av sine dikt. Deretter dro han til Fulda hvor han studerte for en tid under Hrabanus Maurus før han dro tilbake til Reichenau. Ved det samme klosteret ble han utpekt abbed for i 838 av kong Ludvig den fromme. I 840 ble han sendt i eksil fra Reichenau og han flyktet til Speyer.
Det er en fortelling, som vanskelig kan verifiseres, at eksilet hadde sin grunn i at Walafrid henga seg så mye til sine brev at han neglisjerte sine klosterplikter. Fra hans egne dikt synes det heller som om hans flukt skyldtes at han hadde politisk støttet Lothar da Ludvig den fromme døde i 840, til tross for at han hadde vært lærer for dennes yngre bror Karl den skallete. Det kom til en forsoning og han ble likevel gjeninnsatt i sin stilling i 842.
Forfatterskap
Walafrid regnes blant den karolingiske renessanses mest betydelige diktere og forfattere.
I 824 forfattet han Visio Wettini, der han i latinske heksametre gjengav den dødsvisjon som Wetti, læremester til abbed Heiti, hadde meddelt Heiti. Heiti hadde nedtegnet den i prosa. Walafrids verk er den tidligste gjengivelse av en middelaldersk endetidsfremstilling. Den gav støtet en gjenopplivelse av en antikk litterær form som senere skulle nå sitt høydepunkt i Divina commedia av Dante Alighieri. I Visio skildres hvordan Wetti føres av en engel gjennom underverdenen og der får skue de forskjelligste former for avstraffelser - blant dem som befinner seg der, er Karl dern store. I innledelsen gir Walafrid også en oversikt over øya Reichenaus historie, og korte biografier av Heito og den da regjerende abbed, Erlebald.
Rundt 840 skrev han verket Liber de cultura hortorum, også kjent som Hortulus, en av middelalderens mest betydningsfulle botaniske skrifter. Heri beskrives i verseform 24 helbredende planter.
Et annet viktig verk er De imagine Tetrici, en kritikk av den av Karl den store foretatte flytting av statuen av østgoterkongen Theoderich den store fra Ravenna til Aachen.
Hans Codex Sangallensis fra 878 inneholder Walafrids såkalte Vademecum, en personlig håndbok, der han siden ungdommen hadde notert seg ting vedrørende for eksempel grammatikk og metrikk, viktige begivenheter, medisin og landbruk.
Gata
Gata er et tettsted i Stange kommune i Innlandet. Tettstedet har innbyggere per 1. januar og er bygdesentrum i Vallset. Fylkesvei 24 går gjennom Gata. Dette er hovedveien mellom Hamar/Stange og Skarnes/Kongsvinger.
I Gata finnes barnehage, barneskolen Vallset skole , bo- og servicesenter og idrettsplass. Vallset kirke er omtrent en kilometer nord for Gata, ved Tomter gård, som den tidligere hadde navn etter. I Gata finnes bensinstasjon, selvbetjent solstudio samt kolonialforretning med apotek og posttjenester.
Arsinoe I av Egypt
Arsinoe I (gresk: Ἀρσινόη Αʹ; født 305 f.Kr., død etter 248 f.Kr. ) var en gresk prinsesse av avstamning fra Makedonia og Thessalia. Hun var den andre datteren og det yngste barnet til Lysimakhos, konge av Trakia, vestlige Anatolia og til sist også Makedonia, og hans første hustru Nikaia. Arsinoe I hadde to eldre søsken; en bror ved navn Agathokles og en søster ved navn Eurydike.
Bakgrunn
Hennes bestefar på farsiden var Agathokles av Pella, en adelsmann som var samtidig med kong Filip II av Makedonia, mens hennes bestefar på morsiden var den mektige regenten Antipatros. Arsinoe ble oppkalt i ære til en bestemor som ellers er ukjent, og kan ha vært mor til Lysimakhos eller mor til Nikaia da ingen detaljer finnes om de respektive mødrene. Lite eller ingenting er kjent om Arsinoes liv fra før hun ble gift.
Ekteskap
Arsinoe ble gift en gang mellom 289/288 f.Kr. og 281 f.Kr. til hellenistiske, ptolemeisk konge og farao Ptolemaios II Filadelfos som hans første hustru. Han var også hennes fetter på morsiden. Ekteskapet kom i stand som en del av politisk allianse mellom hennes far og Ptolemaios II mot deres felles fiende Selevkos I Nikator.
Jomsvikingene
Jomsvikingene var en gruppe vikinger som levde på 900- og 1000-tallet. Ifølge Jomsvikingenes saga, Olav Tryggvassons saga i Heimskringla, holdt de til i Jomsborg som lå ved kysten av dagens Tyskland eller Polen. Den eksakte beliggenheten er omdiskutert, men en mulig plassering er ved byen Wolin i det nåværende Polen.
Arsinoe I av Egypt
Ekteskap
Som gift med farao ble hun dronningregent av ptolemeiske kongedømme i Egypt. Arsinoe fødte Ptolemaios II tre barn; to sønner Ptolemaios III Euergetes og Lysimakhos av Egypt, og en datter ved navn Berenike. Som ektemannens medregent fikk hun aldri noe politisk innflytelse; selv den religiøse siden av dronningrollen ble håndtert av hennes svigermor Berenike I fram til minst 279 f.Kr..
Jomsvikingene
Det er også usikkert hvem som grunnla Jomsborg. Noen kilder hevder at befestningen ble grunnlagt av Harald Blåtann, mens andre kilder sier den ble grunnlagt av Palnatoke.
Jomsvikingenes saga forteller at i 986 angrep jomsvikingene Håkon jarl hvor de ble nedkjempet ved slaget ved Hjørungavåg. Jomsvikingene deltok også i slaget ved Svolder i år 1000.
I 1043 gjorde Magnus den gode slutt på jomsvikingene. Han angrep da Jomsborg, ødela befestningen og drepte de overlevende.
Sylvestre François Lacroix
Sylvestre François de Lacroix (født 28. april 1765, død 24. mai 1843) var en fransk matematiker. Lacroix vokste opp i fattige kår i Paris i Frankrike. Til tross for at familien var fattig, klarte de å sørge for at sønnen fikk en god utdannelse. Han viste et spesielt talent for matematikk, og allerede som 14-åring regnet han ut planetenes baner. I 1799 ble han professor ved École polytechnique. De fleste publikasjonene sine skrev han for å forbedre undervisningen.
Gaffelseil
Gaffelseil betegner hovedseilet på seilbåter og –skip med gaffelrigg. Seilet har fire lik og settes mellom mast, bom og gaffel. På større fartøy står gaffelen fast og seilet settes opp til denne, ett gaffelseil per mast. På mindre fartøy er bommen løs slik at seil og bom utgjør en enhet som kontrolleres med pigg- og klofall.
Arsinoe I av Egypt
Forvist
Ptolemaios II dømte Arsinoe I for å ha sammensverget mot ham. Han avsluttet sitt ekteskap og skilte seg fra henne. Deretter fikk han henne forvist til øya Koptos lengre sør i Egypt, omtrent 43 km nord for Luxor. Det er kronologisk sannsynlig at disse hendelsene også er sammenkoblet med forvisningen av en niese av Ptolemaios II, Theoxena av Egypt, da niesen ble sendt til Thebais, også langt sør for Egypts hovedstad Alexandria, og siden kanskje også til Koptos.
Etter å ha kvittet seg med lovmessige hustru, giftet Ptolemaios II seg med sin søster Arsinoe II, og etter at Arsinoe II døde i 270 f.Kr., lot Ptolemaios II sine barn med sin første hustru offisielt bli regnet som barn av sin søster. Hans epitet Filadelfos, Φιλάδελφος, «søskenelsker», ble benyttet på dem begge i flertall, Filadelfoi, Φιλάδελφοι, «Søskenelskere», i nedsettende mening av de grekere som mislikte denne incestuøse forbindelsen.
Arsinoe I levde i landsforvisning på Koptos i minst tyve år. I løpet av denne tiden manglet hun ikke luksus og var heller ikke uten makt som hustru av en tidligere farao og med en sønn som etterfulgte faren ved hans død.
Ettermæle
En bevart stele har blitt funnet på Koptos som viser til Arsinoe I.  Stelen er av Senu-sher, en høytstående tjener av henne og stelen er utpekt til Arsinoe Is forvisning. Stelen kaller Arsinoe I for «kongens hustru», men hennes navn er ikke kapslet i den kongelige kartusj, hvilket var skikken for en egyptisk dronning.
Et annet stykke bevart bevis som er knyttet til Arsinoe I er en fønikisk inskripsjon som er funnet i Lapithos på Kypros, og som er datert til 11. eller 12. år av styret til Ptolemaios II. Inskripsjonen viser til et offer som ble anordnet av en Yatonba’al på vegne av «den lovmessige ætling og hans hustru», således viser til Arsinoe I. Da hun ble vanæret som en forræder, antyder dateringen for ofringen at nyheten om hennes fall og forvisning ikke hadde nådd fram til ham.
Fylkesvei 642 (Østfold)
Fylkesvei 642 i Østfold gikk mellom Vortvedt til Holøs i Rakkestad. Veiens lengde var 10,4 km.
Alain Hamer
Alain Hamer (født 10. desember 1965 i Luxembourg) er en fotballdommer fra Luxembourg. Han har dømt flere kamper i Mesterligaen, den første i 2000/01. Han har dømt en kamp i Afrikamesterskapet, 32 kamper i fransk Ligue 1. Han dømte i VM-kvalifiseringskampene hjemme mot  både i 2005 og 2009.
Han har vært FIFA-dommer siden 1993.
Laura
Laura kan være en opprinnelig italiensk kortform av det latinske kvinnenavnet Laurentia som opprinnelig var et tilnavn med betydningen «fra Laurentium». Laurentium var en by i Italia. Laura kan også være en feminin form av det latinske navnet Laurus som betyr «laurbær».
Utbredelse
Laura var i bruk i England på 1400-tallet og var populært i deler av 1800- og 1900-tallet.
Laura har i mange år vært et populært navn i USA.
Laura er i dag et vanlig navn i mange land over hele verden. Formen Lára er et vanlig navn på Island.
I Norge var Laura mest populært som navn på nyfødte jenter på siste halvdel av 1800-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Hans Frankenthal
Hans Frankenthal (født 15. juni 1926 i Schmallenberg i provinsen Westfalen i Fristaten Preussen, død 22. desember 1999 i Dortmund) var en tysk overlevende etter holocaust.
Frankenthal overlevde utryddelsesleirene Monowice i Auschwitz og KZ Mittelbau-Dora i Buchenwald. Frankenthal beskrev sine erfaringer med de tyske krigsforbrytelsene i biografien Verweigerte Rückkehr, som ble utgitt et halv år før hans død.
Grunnkretser i Osterøy kommune
Grunnkretser i Osterøy kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Osterøy kommune, Hordaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Tim Forsyth
Tim Forsyth (født 17. august 1973 i Mirboo North, Victoria) er en australsk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i høydehopp.
Forsyths gjennombrudd kom da han som 18-åring tok bronse i OL 1992 i Barcelona med et hopp på 2,34. Senere samme år tok han sølv i junior-VM med et hopp på 2,31.
I VM 1999 OL ble han utslått i kvalifiseringen.
Blandingsekteskap (nasjonalsosialismen)
Mischehe var under Det tredje rike navnet på jøder som levde i et såkalt «blandingsekteskap» med en partner med «tysk blod». Slike personer opplevde begrensinger innenfor yrkeslivet og ble definert som uønskede med hensyn til deres livsvandel. De ble likevel spart, i hvert fall frem til kort tid før avslutningen av andre verdenskrig, og unnslapp folkemordet holocaust.
«Lov om beskyttelse av det tyske blod og den tyske ære» (Gesetz zum Schutze des deutschen Blutes und der deutschen Ehre), en del av Nürnberglovene som ble vedtatt på NSDAPs Rikspartidag den 15. september 1935, forbød ekteskap mellom jøder og folk av «tysk blod» og forbød utenomekteskapelige forhold med personer som bedrev «raseskjending». Avkom av slike ekteskap ble kalt halvjøder. Lovene skilte mellom «fulljøder», «halvjøder» og de som var rene tyskere dokumentert med et arisk sertifikat.
Se også
Anti-miscegenation laws
Fillan kirke
Fillan kirke ligger ved Fillan på Hitra i Trøndelag, og ble innviet den 16. september 1789.
Kirka er den eldste eksisterende på Hitra og avløste den mindre Vår Frelsers kirke reist i 1686 da kirkestedet på Hestøya vest for Ulvøya og Ulvan kirke ble flyttet.
Noen gjenstander fra Vår Frelsers kirke er bevart, blant annet prekestolen fra 1689 og altertavlen fra 1691. Den gamle altertavlen forestiller et syn av den blødende Kristus som kong Christian IV skal ha hatt i 1625. Den gamle altertavlen lå lenge på kirkeloftet, men ble i 1927 innrammet og hengt opp. Kirkens nye altertavle er fra 1880.
Fillan kirke har en lukket veggstol i samme høyde som galleriet. Dette er Ansnesstolen, bekostet av en rik familie fra Ansnes og sannsynligvis oppsatt da kirken ble bygget. Etter tradisjonen kan bare folk fra Ansnes sitte i denne veggstolen. Det eksisterende galleriet ble ikke satt opp før mot slutten av 1800-tallet.
På kirkegården ved Fillan kirke ble det i 1979 reist en bauta til minne om fiskere som er kommet bort på havet. På bautaen står det skrevet opp 62 navn.
Engfly (Oligia)
Engfly (Oligia spp.) er en slekt av nattfly som tilhører underfamilien Hadeninae. Navnet engfly brukes også på mange arter som tilhører andre, nærtstående slekter. Det forekommer tre arter i Norge. De svært like artene buelinjet engfly og rettlinjet engfly er utbredt over hele Sør-Norge, mens rødgult engfly bare finnes på Sør- og Vestlandet.
N.H. Lerum
N.H. Lerum AS er en norsk familiebedrift etablert i 1907 av Kari og Nils Lerum på Sørheim i Luster i Sogn. Det er i dag 4. generasjon som eier bedriften. Lerum produserer husholdningsprodukter, og er mest kjent for saft og syltetøy. Lerum er Norges største produsent av ekte saft. Selskapet har i dag fabrikk på Kaupanger.
Engfly (Oligia)
Levevis
Artene har larver som lever på røttene og den nedre delen av stenglene av ulike gras (Poaceae). De fleste artene lever nede i bakken, der de overvintrer. De voksne sommerfuglene flyr i kveldingen og utover natten, vanligvis rundt midtsommer, og kommer gjerne til lys.
N.H. Lerum
Historie
I 1982 kjøpte Lerum en fabrikk på Hermansverk av konkursboet til Bergens & Drægni Produkter AS (Drægni AS). Her ble det produsert syltetøy, og senere også brus og juice. Fabrikken ble bygget om i 1991, og fremstod da som en av de mest moderne brusfabrikkene i verden. Produksjonen på Hermansverk ble nedlagt i 1998, da fabrikken var blitt overflødig etter at konsernet hadde bygd nytt anlegg på Kaupanger og utvidet fabrikken i Sogndal. I 2009 ble fabrikken bygget om til flerbrukshall i regi av Leikanger kommune.
Engfly (Oligia)
Utbredelse
Slekten forekommer i alle verdensdeler bortsett fra Australia og Antarktis, men det er flest arter i Afrika og Nord-Amerika.
N.H. Lerum
Historie
I 2015 ble Lerum tildelt Storegutprisen. Den tildeles «den eller dei som på ein positiv måte nyttar eit levande og ledig nynorsk i det offentlege rom».
Lerum julebrus
I 2006 ble det bestemt å avvikle selskapets julebrus. Den hadde hatt sin storhetstid, men passet ikke lenger inn i Lerums sortiment. Denne nyheten nådde 23 år gamle Lene Fløysand, som hadde sterke forbindelser mellom Lerum julebrus og egen julefeiring, og dermed julestemning. Hun startet et opprop på internett for å få Lerum til å fortsette produksjonen av julebrusen. Etter bare ett døgn hadde nær 650 mennesker signert oppropet. I tillegg var Fløysand og andre aksjonsmedlemmer innom flere butikker og bad dem ta inn Lerum julebrus igjen. Aksjonens omfang og respons gjorde at også pressen tok tak i saken. Direktør Jan Petter Vadheim ble overveldet over responsen og omgjorde vedtaket om avvikling.
I 2007 kom Lerum julebrus på topp i nettsiden Aperitiffs test av julebrus.
Cream Gold
Cream Gold er et samlealbum bestående av to disker av bandet Cream som ble utgitt i 2005, i forbindelse med bandets gjenforening i Royal Albert Hall.
Disk 1 består av 21 studiosanger og disk 2 består av åtte konsertinnspillinger.
Sangene kommer fra bandets fire studioalbum: Fresh Cream, Disraeli Gears, Wheels of Fire, og Goodbye, såvel som Live Cream og Live Cream Volume II (som ble utgitt etter oppløsningen av bandet).
Disk en
Spor tatt fra Fresh Cream (1966):
Spor tatt fra Disraeli Gears (1967):
Spor tatt fra Wheels of Fire (1968):
Spor tatt fra Goodbye (1969):
Anmerkninger
tidligere utgitt som en ikke-album single, men inkludert i senere gjenutgivelser av albumet
tidligere utgitt på Wheels of Fire (1968)
tidligere utgitt på Goodbye (1969)
Se også
Andre Gold titler:
Frederick County (Maryland)
Frederick County er et fylke i den amerikanske delstaten Maryland. Det ligger nord i staten og det grenser mot Carroll County i øst, Howard County i sørøst, Montgomery County i sør og mot Washington County i vest. Det har også grense mot delstatene Pennsylvania i nord og Virginia i sørvest.
Frederick Countys totale areal er 1,728.4 km² hvorav 11.55 km² er vann. I 2000 hadde fylket 195,277 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Frederick.
Historie
Fylket ble grunnlagt i 1748 av land som ble utskilt fra Prince Georges county. Det har fått sitt navn etter den 6. baron av Balitmore, Frederick Calvert. I 1776 ble fylket delt i tre deler som ble til fylkene Washington, Montgomery og Frederiks County. I 1837 ble en del av fylket utskilt til Carrol county.
Camp David ligger i fylket.
Iowa (andre betydninger)
Iowa har flere betydninger:
Sigmund
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Sigmund og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Sunday Bada
Sunday Bada (født 22. juni 1969, død 12. desember 2011 i Lagos ) var en nigeriansk friidrettsutøver (sprinter).
Badas gjennombrudd kom da han tok sølv på 400 meter i innendørs-VM 1993 i Toronto med tiden 45,75. Han kom også til finalen i utendørs-VM samme år – der ble han nummer fem med tiden 45,11. I innendørs-VM 1995 tok han igjen sølv, denne gang på tiden 46,38.
Under utendørs-VM 1995 i Göteborg ble han nummer åtte på 400 meter, men han var med på det nigerianske laget som tok bronse på 4 x 400 meter. Badas siste store individuelle meritt kom under innendørs-VM 1997 der han tok gull på 400 meter på tiden 45,51, som var ny afrikansk rekord.
Han ble utslått før finalen på 400 meter både i VM 1997 og 1999. Det samme hendte under Sommer-OL 2000 i Sydney, der han imidlertid var med på å ta gull i stafett.
Etter et mislykket VM i 2001 valgte han å avslutte løperkarrieren.
Pimp My Ride
Pimp My Ride er en amerikansk serie som gikk på MTV fra. Programmet går ut på at en heldig deltaker får sin gamle, falleferdige brukte bil reparert og lakkert på nytt av profesjonelle mekanikere. Programmet ble ledet av rapperen Xzibit.
Det ble også lagd en britisk og en norsk versjon av programmet. Den norske versjonen kom i 2012 og ble sendt på Viasat 4.
Schmallenberg
Schmallenberg er en by i Hochsauerlandkreis i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Byen har et areal på 303 km² og et folketall på 25 281 innbyggere (31. desember 2010).
Silvio Confortola
Silvio Confortola (født 20. januar 1910) var en italiensk skiløper som konkurrerte på 1930-tallet.
I 1938 var han med på å vinne lagkonkurransen Trofeo Mezzalama som er et arrangement som foregår høyt i alpene og krever ikke bare ferdigheter i langrenn, men også i klatring, orientering og skikjøring i bratt fjellterreng. Med seg på laget hadde han Aristide Compagnoni og sin egen bror Severino Confortola.
Bezerros
Bezerros er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
I Dovregubbens hall
«I Dovregubbens hall» er et musikkstykke for orkester og kor (alternativt orkester alene) av Edvard Grieg fra 1874–1875. Stykket ble opprinnelig skrevet som en del av scenemusikken til Henrik Ibsens skuespill Peer Gynt (op. 23, der «I Dovregubbens hall» er sats nr. 8), men har blitt vel så kjent som et rent konsertstykke (som 4. sats i Peer Gynt Suite nr. 1, op. 46 fra 1887–1888) og gjennom hyppig bruk i populærkulturen. Stykket er bygd opp på en høyst egenartet måte, som en eneste stor stigning i både styrkegrad og tempo. Ideen ble senere adoptert av komponister som Maurice Ravel (i «Bolero»), Arthur Honegger (i «Pacific 231») og Harald Sæverud (i «Kjempeviseslåtten»).
Besetning
Instrumentasjonen i sceneversjonen (op. 23 nr. 8) er blandet kor og orkester bestående av 3 fløyter (1 piccolo), 2 oboer, 2 klarinetter, 2 fagotter, 4 valthorn, 2 trompeter, 3 tromboner, tuba, pauker, slagverk (stortromme og cymbaler) og strykere.
Koret er sløyfet i instrumentalversjonen av stykket i ''Peer Gynt Gynt-suite nr. 1, opus 46''. Det er imidlertid denne versjonen av stykket som er mest berømt og som figurerer på flest innspillinger.
I 1888 ble det også utgitt versjoner av Peer Gynt-suiten for 2- og 4-hendig piano.
Musikken
«I Dovregubbens hall» hører til andre akt, scene 6 av skuespillet, på stedet i stykket der Peer Gynt kommer inn i Dovregubbens kongshall etter å ha ridd inn i fjellet sammen med Den grønnkledde på en gris: «I Dovregubbens kongshall. Stor forsamling av hofftrolle, tomtegubber og haugmenn. Dovregubben i høysetet med krone og spir. Hans børn og nærmeste slektninge til begge side. Peer Gynt står for ham. Sterk røre i salen.»
Hovedtonearten i stykket er h-moll, og stykket begynner dypt nede i bassene med et ostinat firetaktsmotiv dels i h-moll og dels i parallelltonearten D-dur: Dette motivet veksler med en variant i dominanten Fiss-dur: Motivet bygger seg opp i stadig lysere instrumentgrupper og hurtigere tempo. I midten av satsen kommer også koret inn:
Villskapen øker, og helt mot slutten av stykket ropes det:
Deretter skal stortrommen og bekkenet, ifølge Griegs instruksjoner, «dundre alt hva tøyet kan holde» før Dovregubben med tordnende røst sier: «Isvann i blodet».
Annet
«I Dovregubbens Hall» er blitt brukt som åpningsnummer og kjenningsmelodi til en konsertserie siden 1990 med samme navn i Chateau Neuf, Oslo Spektrum (1992–93), Grieghallen i Bergen (1993–1998) og Universitetets aula (2012) i regi av foreningen Tårnseilerne.
Stefano Farina
Stefano Farina (født 19. september 1962 i Ovada, død 23. mai 2017 i Genova) var en italiensk fotballdommer.
Han dømte blant annet dette (pr. 20. september 2007):
Grunnkretser i Lom kommune
Grunnkretser i Lom kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Lom kommune, Innlandet, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Medebach
Medebach er en by i Hochsauerlandkreis i delstaten Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Byen har et areal på 126,06 km² og et folketall på 7 912 innbyggere (31. desember 2010).
Udo Jürgens
Udo Jürgens (født som Udo Jürgen Bockelmann 30. september 1934 i Klagenfurt i Østerrike, død 21. desember 2014 i Münsterlingen i Sveits ) var en østerriksk populærmusiker hvis karriere varte i over 50 år. I sine siste leveår hadde han både østerriksk og sveitsisk statsborgerskap.
Bakgrunn
Jürgens ble født som sønn av tyske foreldre i Klagenfurt. Hans mor Käthe (født Arp; født 9. august 1908) stammet fra Prasdorf i den prøyssiske provinsen Schleswig-Holstein. Hans far Rudolf ble født som sønn av den tyske bankdirektøren Heinrich Bockelmann den 14. desember 1904 i Moskva og flyktet etter utbruddet av første verdenskrig med sine foreldre til det nøytrale Sverige. Etter krigen slo hans foreldre seg ned på Gut Schloss Ottmanach i Kärnten, som Jürgens' bestefar hadde skjenket sine fem sønner. Faren var fra 1938 til 1945 og igjen fra 1954 til 1958 borgermester for  Ottmanach. Han døde 2. april 1984. Jürgens' onkel på morssiden var dadaisten Hans Arp. En onkel på farssiden, Werner Bockelmann (SPD), var fra 1957 til 1964 Oberbürgermeister i Frankfurt am Main. En annen onkel, Gert Bockelmann, bodde på Gut Barendorf ved Lüneburg, som senere ble en Heimvolkshochschule, og var tidvis borgermester der. Udo Jürgens' onkler Erwin Bockelmann og Jonny Bockelmann var i oljeindustrien. Den broren som er påtenkt i visen «Mein Bruder ist ein Maler», Manfred Bockelmann, var en kjent maler og fotograf.
Karriere
I 1950 vant Udo Jürgens en komponistkonkurranse arrangert av Østerrikes nasjonale kringkaster ORF med sangen «Je t'aime». Han skrev verdenshiten «Reach for the Stars» i 1961, som ble sunget av Shirley Bassey. I 1964 representerte han Østerrike for første gang i konkurransen med sangen «Warum nur warum», og ble nummer fem. Storbritannias deltaker, Matt Monro, var så imponert at han lagde sin egen versjon av sangen med engelsk tekst (kalt «Walk Away») som nådde fjerdeplass på listene i Storbritannia og 23. plass i USA. Hans sang «Sag ihr, ich lass sie grüßen» ble nummer fem i Eurovision Song Contest 1965, og i 1966 vant han konkurransen med sangen «Merci, Chérie», som senere ble en engelskspråklig hit med Vince Hill.
I årene som fulgte skrev han noen av sine mest kjente sanger, som «Griechischer Wein», «Aber bitte mit Sahne», «Mit 66 Jahren» og - en av hans største suksesser - «Buenos Días, Argentina», som han fremførte sammen med det tyske landslaget i fotball i 1978. Fordi han alltid spiller piano, har Jürgens noen ganger blitt sammenlignet med Billy Joel. Men mens Joel blir støttet av et rockeband, spilte Jürgens sammen med et storband.
På konserten hans i Wien i 1992 møtte over 220,000 mennesker opp, og dette er fremdeles et av de største tilskuerantallene som har forekommet i Europa. thumb|left|Udo Jürgens' gravsted i Wien er utformet som et tildekket flygel. Han opptrådte alene på turneer og fjernsyn, både i TV-programmer og filmer laget for TV. Han samlet vanligvis mange tilhørere fra alle aldersgrupper. Sin siste tv-opptreden hadde han i desember 2014, en drøy uke før sin død. Udo Jürgens, som var ateist og sosialt engasjert, tilhørte den politiske venstresiden, noe som fremkom i tekster som «Lieb Vaterland», «Café Größenwahn», «Ein ehrenwertes Haus» og «Rot blüht der Mohn». Han tok avstand fra den internasjonale våpenopprustningen («Traumtänzer») og var en talsmann for liberal innvandringspolitikk og et samlet Europa. Jürgens skrev og fremførte over tusen sanger, utga femti musikkalbum og solgte rundt 105 millioner enheter, noe som gjør ham til en av de mest suksessrike komponister og sangere gjennom tidene. Han døde av hjertesvikt i en alder av åtti. Han er bisatt i en æresgrav på Wiener Zentralfriedhof. I samsvar med egne ønsker ble hans urne plassert over bakken. Den er innfelt i et hvitt, tildekket marmorflygel som er skapt av hans bror, billedhuggeren Manfred Bockelmann.
Thetford
Thetford er en markedsby og et verdslig sogn i distriktet Breckland i grevskapet Norfolk i England. Stedet ligger på veien A11 mellom Norwich og London, rett sør for Thetford Forest. Det verdslige sognet har et areal på 22,55 km². Av industri er stedet kjent for Tulip International, en stor produsent av bacon og svinekjøtt. Etter den andre verdenskrig mottok byen folk fra London, og som et resultat økte byens antall betydelig. I henhold til folketellingen i 2011 har byen og sognet en befolkning på 24 833 innbyggere, beregnet til å utgjøre 26 176 i 2014.