cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anders Konradsen
Landslagsspill
14. november I 2012 debuterte han for i en privatkamp mot. 31. mai 2014 scoret han sitt første landslagsmål for mot Russland. Anders Ågnes Konradsen har en rekke kamper for norske aldersbestemte landslag.
Oorts sky
Objekter i Oorts sky
Foruten langperiodiske kometer er det bare fire kjente objekter med bane som antyder at de tilhører Oorts sky: 90377 Sedna, 2000 CR105, 2006 SQ372 og 2008 KV42. De to første har i perihel på utsiden av Neptuns gravitasjonsfelt, og derfor kan ikke banene forklares av påvirkning fra gasskjempene. Hvis de ble dannet der de befinner seg i dag, må banene opprinnelig ha vært sirkulære; ellers ville tilveksten (sammenslåingen av mindre legemer tl større) ikke ha vært mulig på grunn av at de store relative hastighetene mellom planetesimalene ville ha vært altfor forstyrrende. De elliptiske banene de har i dag kan forklares av flere hypoteser:
Av disse er det den første hypotesen som synes å stemme best overens med observasjoner. Noen astronomer foretrekker å vise til Sedna og 2000 CR105 som tilhørende i den «utvidede spredte skiven» snarere enn i indre Oorts sky.
Endret newtonsk dynamikk i Oorts sky
Det har blitt foreslått at ved denne avstanden fra solen opplever objektene som utgjør Oorts sky akselerasjoner i størrelsesorden 10−10 m s−2, og dermed skulle være innenfor området hvor endret newtonsk dynamikk (MOND) inntreffer. Hypotesen ble foreslått for å forklare avviket i galaksers rotasjonskurve og forbindes i dag først og fremst med mørk materie, men den sier at akselerasjonen slutter å være proporsjonal med kraften ved svært lave akselerasjoner. Hvis dette stemmer, vil det ha stor betydning for formasjonen og strukturen til Oorts sky. Flertallet av kosmologene anser imidlertid ikke MOND som en gyldig hypotese.
Fremtidig utforskning
Romsonder har enda ikke nådd frem til området for Oorts sky. Et foreslått oppdrag innebærer å bruke et fartøy drevet av solseil og som vil bruke rundt 30 år på å nå frem.
Joe English
Joe English (født 7. februar 1949) er en amerikansk musiker som i løpet av 1970-tallet spilte trommer i Paul McCartneys band Wings og senere i bandet Sea Level, foruten andre grupper.
English kom fra Rochester i New York og var medlem av Jam Factory, et band basert i Syracuse. Da han søkte en mulighet for å utvikle seg som musiker svarte han på en annonse som søkte etter en trommeslager. Han møtte opp i en gammel bygning hvor han til sin overraskelse møtte Paul McCartney som holdt audition for Wings. Hans første album med Wings var Venus and Mars, og et album senere, Wings at the Speed of Sound, fikk han lov til å synge på en av sangene, «Must Do Something About It». Han var trommeslager på Wings Over the World-turné.
I løpet av september 1977 i løpet av innspillingen av Wings' London Town forlot English Wings grunnet interne uenigheter og flyttet til Macon i Georgia hvor han begynte å spille sammen med Chuck Leavells band Sea Level.
På grunn av sin kristne overbevisning dannet han Joe English Band med seg selv som sanger og trommeslager. Bandet turnerte verden og spilte med andre kristne band. Bandet spilte inn en plate, AKA, men uten Joe English som vokalist.
I 1986 spilte English i Pieces of Eight, et annet kristent band. På slutten av 1980-tallet gikk English sammen med Randy Stonehill, Phil Keaggy, Rick Cua og andre for å danne det kristne bandet Compassion All Star Band. I 1988 spilte bandet inn konsertplaten One by One som også ble deres eneste plate sammen.
På slutten av 1990-tallet sluttet Joe English å spille trommer på profesjonell basis grunnet kroniske helseproblemer.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Byggingen av tårnet
Utbygging og utleie av pulpiturer og private gravkjellere ga kirken store inntekter. Dette gjorde at man i 1739 begynte bygging av et stort tårn utenfor vestenden av skipet, ledet av murmester Rasmus Banch. Man trengte enorme mengder stein – grunnflaten var 11,5x11,5 m, høyden 29,5 m, og murene var 2,5 m tykke. Man fikk ikke ta mer stein fra Domkirken, så mye ny bruddstein måtte tas ut. Tårnet er merket med et gyllent kongemonogram og årstallet 1739, men sto ikke ferdig før i 1742. Det hadde da et moderne tårnur, en eksklusiv portal av engelsk sandstein, og et flatt tak med balustrade og pyramider i hjørnene, som man kan se på Gerhard Schønings tegning fra 1770-årene.
Warren County (New York)
Warren County er et fylke i den amerikanske delstaten New York.
Fylket ble grunnlagt 12. mars 1813 av områder fra Washington County.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Byggingen av tårnet
Det elegante taket ble et meget populært utsiktspunkt blant byens befolkning, men ble snarten kilde til stadige vannskader som førte til dyre vedlikeholdsarbeider. Problemene ble ikke ble løst før tårnet i 1779 etter store protester fikk en lav, pyramideformet tårnhette som det har hatt siden. Tidlig på 1900-tallet var det planer om å erstatte denne med en høy, spiss tårnhjelm, men tårnhetten ble da sett på som bevaringsverdig og berget for ettertiden.
Pentaerytritol
Pentaerytritol er et organisk stoff med kjemisk formel C5H12O4. Det brukes hovedsakelig til produksjon av sprengstoffet pentaerytritoltetranitrat ( PETN ) og kjemikaliet pentaerytritol-tetra-akrylat. Halogenfrie pentaerytritol-estere er et miljøvennlig alternativ til miljø-giftige transformator-oljer som inneholder PCB ( polyklorbifenyl ). Pentaerytritol fremstilles ved kondensering av acetaldehyd og formaldehyd i et basisk miljø.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Byggingen av tårnet
Tårnhetten har fire arker med utsikt i alle fire retninger, samt en overetasje med små glugger (kobbhus) i alle retninger. Brannvakta holdt til i overetasjen fram til 1937. Helt øverst er det også et lite rom med glugger til utkikk.
Etter at tårnet sto ferdig, fikk kirken ingen større endringer de neste hundre årene. Domkirkens barokkaltertavle ble donert til kirken i 1837, og komforten ble bedret da kirken fikk sitt første varmeanlegg i 1850-årene, noe som riktignok ødela mange gravkjellere.
Restaureringer
Ved sine tallrike forseggjorte veggstoler, galleri og prekestol, hadde Vår Frue kirke et rikt barokk- og rokkokkointeriør ved slutten av 1800-tallet. En hardhendt restaurering på 1880-tallet under Christian Christie førte til at interiøret ble skrotet, bortsett fra orgelet og altertavlen. Interiøret ble ombygd til et nygotisk stilpreg. Kirken fikk også nye, store vinduer som ødela middelaldervinduene i skipet og gjorde stygge inngrep i murverket. Nordre våpenhus ble revet og erstattet av et nygotisk tegltilbygg.
Restaureringen fortsatte noe skånsommere under arkitekt Sverre Pedersens ledelse i 1906 med tårnet og søndre våpenhus. Tårnet fikk nå dagens urskive i glass og jern, og vestportalen ble fornyet med sandstein fra Hovin. Åpningen mellom tårn og skip ble stengt med en vegg i nyrokokko. Innvendige tak og vegger ble malt med dekorasjoner inspirert av folkekunsten.
Stig Johansen (fotballspiller)
Stig Johansen (født 13. juni 1972 i Kabelvåg, Lofoten) er en tidligere norsk fotballspiller som jobber som trenerutvikler for Bodø/Glimt.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Restaureringer
Imidlertid ble kirken de påfølgende tiårene nærmest oversett og forslummet, med støv, skitt, knuste ruter, fuktskader og midlertidige reparasjoner. En rapport fra Nidaros domkirkes restaureringsarbeider i 1996 påpekte forfallet og kom med en rekke forslag til tiltak.
Pågående restaurering
Rapporten fra 1996 ble foranledningen til en storstilt restaurering for å sette kirken i stand til det offisielle 800-årsjubileet i 2007. Kirken har fått nytt tak og bedre vannavrenning, de tette sementfugene fra 1950-tallet erstattes med pustende kalkfuger, og en del av gravkjellerne blir ryddet og satt i stand. Videre er vinduene reparert med blyglass, kirken skal vaskes og males innvendig. Litt av himmelhvelvingen med stjerner fra 1700-tallet er avdekket permanent. Korgulvet er senket, slik at altertavlen fra 1740-årene kommer bedre til sin rett. Tavlen blir renset og fargerestaurert sammen med korsfestelsesgruppen i korbuen. Sauer-orgelet blir restaurert tilbake til sin originale tilstand fra 1922, og tårnet har fått nytt elektronisk klokkespill. Det kommer også et lite tilbygg med nye toaletter og kjøkken til bruk for Kirkens Bymisjon. Det har også blitt foreslått på nytt å kalke kirken utvendig, men dette blir ikke gjennomført.
Stig Johansen (fotballspiller)
Han har tre A-landskamper for. Johansen har tidligere spilt for Mjølner, Kabelvåg IL, FK Lofoten, Southampton, Bristol City FC og Helsingborg.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Kirkegården
Vår Frue kirke har siden middelalderen vært omgitt av en kirkegård som opprinnelig strakte seg rundt kirken på alle sider. Ved nyreguleringen etter brannen i 1681 ble Kongens gate lagt tett inntil kirkens nordside, slik at den nordlige delen av kirkegården ble overtatt av gate og bygninger. Kirken fikk ingen økonomisk kompensasjon for dette, men fikk lov til å kjøpe to tilstøtende gårder mot øst for å utvide kirkegården. Kirkegården fikk etter dette den rektangulære formen den siden har hatt. Kirkegården var omgitt av et kirkegårdgjerde som var rødmalt på 16- og 1700-tallet. Åpninger i gjerdet var forsynt med kirkerister for å holde unna husdyr, særlig griser.
Ettersom Vår Frue kirke var sognekirke for godt over halvparten av befolkningen i Trondheim, ble kirkegården etterhvert for trang. Ved utgraving av nye graver dukket det stadig opp gamle beinrester. Disse hadde helt siden middelalderen blitt lagt i et benhus på kirkegården. Benhuset ble gjenoppført etter hver brann, før det til slutt ble revet i 1743 og beinrestene lagt i en felles grav.
Stig Johansen (fotballspiller)
Johansen ble etter en tid utlånt til Bristol City FC og gikk deretter til svenske Helsingborg, som ble ledet av Åge Hareide. Under Hareide ble laget seriemester i Allsvenskan i 1999. Året etter spilte Helsinborg og Johansen i Mesterligaen, men ble slått ut i gruppespillet. I 2002 returnerte Johansen til Glimt. Han var kaptein for Bodø/Glimt i 2003 og ledet laget til sølv i serie og cup. Han scoret Glimts ledermål i cupfinalen, men laget tapte 3-1 mot Rosenborg etter ekstraomganger. I 2006/2007-sesongen var Johansen plaget av flere skadeavbrekk. Under Glimt-spiss Thiago Martins skadeavbrekk spilte Johansen flere kamper på topp for Glimt og utmerket seg med to scoringer mot Molde hjemme på Aspmyra. I sesongen 2009 var han toppscorer i Glimt med 8 mål.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Kirkegården
Plassproblemene ved kirkegården ble ikke løst før to parseller av Domkirkegården ble lagt ut til bruk av Vår Frue kirke i 1820-årene. Siste begravelse ved Vår Frue kirkegård skjedde i 1830, og i 1884 ble kirkegården nedlagt og gjerdet fjernet. Enkelte eldre gravstøtter fikk bli stående, men forøvrig har området siden vært utlagt som park.
Stig Johansen (fotballspiller)
I 2009 fikk han ikke ny kontrakt med Glimt, men gjorde comeback i 2011 og gikk inn i rollen som spillende spillerutvikler.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Kirkegården
Kirkegården ble ved nedleggelsen delt i to ved at Vår Frue gate ble forlenget til Kongens gate. Østre del fikk navnet Tordenskioldsparken etter at Vilhelm Bissens Tordenskioldstatue ble oppstilt her i 1876. Statuen ble flyttet til vestre del av kirkegården i 1951 da en musikkpaviljong ble oppført i Tordenskioldsparken. Paviljongen ble fornyet i 1996.
Gravkjellerne
I middelalderen var begravelser inne i kirken svært sjeldne, og da var det helst geistlige som ble begravet under gulvet. Tidlig på 1600-tallet åpnet man for at også godt betalende borgere kunne få gravsteder inne i kirken. Opprinnelig ble kistene bare satt ned i en murt grav under gulvet, men etterhvert ble plassen utnyttet bedre ved at man fikk mure hvelvkjellere i full høyde under gulvet. Begravelsesformen ble meget populær blant byens overklasse, og kirken fikk store inntekter av dette. Man måtte betale både for å få oppføre gravkammer og for hver gang graven ble åpnet. Kirken kunne også selv bygge ut gravkjellere, f.eks. fikk det nye tårnet i 1739 gravkjeller under hele tårnfoten. Kryptene ble brukt som familiegravsted, men også for venner og bekjente av krypteieren, formodentlig mot god betaling. Det kunne derfor bli temmelig mange kister i en krypt – en av de største (Collin-krypten fra 1703) hadde 34 kister.
Etter hvert begynte man å forstå at begravelser i kirken var forbundet med smittefare, og praksisen ble forbudt i 1805. Gravkjellerne i Vår Frue kirke har etter dette ikke vært benyttet, og mange av dem ble ødelagt ved innlegging av varmeanlegg i 1853 og 1902. Etter restaureringsarbeidene fra 1880-tallet er noen av kjellerne ikke lenger tilgjengelige. Man har derfor ikke full oversikt over hvor mange gravkjellere eller kister som finnes i dag, spesielt under den østlige delen av kirken.
Gravkjellerne under Vår Frue kirke er meget forseggjorte og omtales populært som «Trondheims katakomber». Først i 1989 begynte man med en delvis opprydning i noen av kjellerne, et arbeid som ennå ikke er avsluttet.
Tidligere klokker
Kirkeklokkene har spilt en viktig funksjon i byens liv, og disse var blant det første som kom i orden etter hver brann. Klokkene kan tidligere ha vært plassert i en frittliggende klokkestøpul eller i en takrytter, men da kirken fikk tårn i 1640-årene ble klokkene plassert her. Da tårnene ble ødelagt i brannen i 1651, ble den smeltede klokkemalmen plukket fram fra brannruinene og allerede høsten 1652 sendt til omstøping i Holland. Dette resulterte i tre klokker i ulike størrelser. Ettersom tårnet strøk med i brannen, ble de to største klokkene hengt opp i en klokkestøpul på kirkegården, mens den minste klokken fikk plass i en liten takrytter. Dette kan sees på Maschius’ stikk fra 1661.
Klokkene gikk igjen tapt i brannen i 1681, og klokkemalmen ble sendt til omstøping i Amsterdam i 1683. Dette resulterte i to nye store klokker som ble opphengt i en klokkestol på kirkegården. Klokkene ble hengt opp i det nye solide tårnet over vestenden av skipet i 1707 og strøk dermed med i bybrannen året etter.
Billigste alternativ for å få nye klokker var å smelte om klokkemalmen hos gjørtleren O. Møller i Ila. I 1711 laget han to nye klokker på henholdsvis 700 og 325 kg som ble hengt opp i et provisorisk klokkehus på kirkegården. Arbeidet var imidlertid av dårlig kvalitet, og den store klokken sprakk allerede etter fire års bruk. Man overveide da å få den omsmeltet i Amsterdam, men igjen det ble billigst å bruke Møller, noe som ble en uklok beslutning. Allerede i 1719 hadde begge klokkene sprukket, og man valgte da å gå til anskaffelse av tre helt nye klokker fra Amsterdam.
Dagens klokker
I 1729 ble denne, sammen med Møllers gamle sprukne klokker omsmeltet i Amsterdam. Dette resulterte i tre nye klokker på hhv 1120, 830 og 260 kg, kalt Stor’a, Ny-nia og Kvinten. Klokkehuset på kirkegården ble på denne tiden beskrevet som «pillraadent», og man fryktet at flere av klokkene skulle bli ødelagt. Bare storklokken ble derfor plassert i klokkehuset, mens de øvrige bare ble lagret i kirken helt til alle fem klokkene kunne henges opp i det nye tårnet i august 1742. 1. oktober samme år klang klokkene sammen for første gang i begravelsen til Tordenskiolds mor, Maren Schøller.
Kvinten sprakk under ringingen ved Oscar Is død 1859 og ble omstøpt 1903. Tonen passet imidlertid ikke med de andre klokkene, og da også Ny-nia sprakk, ble begge klokkene omstøpt i 1915. Denne gangen passet ikke klangen til Ny-nia, så den måtte omstøpes enda en gang før alle klokkene igjen var i harmoni.
Vår Frues fem klokker er omtalt som en av de fineste samlinger av kirkeklokker i Norge.
Klokkespill
I 1961 fikk kirken et Schulmerich Carillons elektronisk klokkespill, der lyden fra et lite sett staver av klokkemetall ble elektronisk forsterket og spilt på store høyttalere i tårnet. Klokkespillet sluttet å fungere på 1980-tallet og ble demontert og gitt til Ringve musikkhistoriske museum i 2006. Samtidig fikk kirken et nytt, datastyrt elektronisk klokkespill som slår timesslag og spiller en liten melodi hver dag kl. 9, 12 og 18. På repertoaret står salmer, folkemelodier og andre kjente sanger.
Tårnur
Tårnuret ble laget samtidig med tårnet i 1742 og viste Trondheims offisielle tid. Opprinnelig hadde tårnuret urskiver av tre, men disse ble byttet ut med urskiver i glass og jern ved restaureringen i 1906. Fram til elektrisk drivkraft ble installert på 1980-tallet, måtte urverket trekkes opp hver andre dag. I dag er uret datastyrt, men det originale urverket er bevart.
Tidligere altertavler
Billedfeltet viser en triumferende Kristusfigur med seiersfane, et typisk barokkmotiv som sannsynligvis er modellert etter et samtidig kobberstikk og normalt del av en tredelt serie med motiv fra nattverden, korsfestelsen og oppstandelsen. Som eneste sikre verk av Haard er maleriet er historisk interessant, men regnes ikke som noe kunstnerisk høydepunkt, snarere tvert imot. Kristusfiguren er noe hobbitaktig proporsjonert med store hender og føtter, for sikkerhets skyld to høyreføtter. Kunsthistorikeren Brodahl omtaler bildet som et «smøreri», et produkt av norsk kulturliv «paa bunden av en historisk bølgedal».
Utseendet til resten av tavlen er ukjent, men imponerte ikke den ellers svært nøkterne antikvar Schøning da han i 1770-årene omtalte altertavlen som «af maadeligt Billedhugerie, endnu slettere Maling og ingen Architectur.» Kirkeinspeksjonen var heller ikke nostalgisk overfor kunstverket, «hvis plumpe Billedarbeide og ilde anbragte Malinger ere uden al Smag og for det øvede Øie endog virkelig stødende», som de skrev da tavlen endelig kunne byttes ut i 1837.
Man forsøke i flere år å selge den gamle tavlen, men da det høyeste budet man fikk kun var to speciedaler, ble den bare liggende og støve ned, helt til den ble endelig skrotet under restaureringen i 1881. Mange år senere dukket billedfeltet opp igjen og er i dag bevart i kirkesamlingen til Vitenskapsmuseet i Trondheim.
Dagens altertavle
Vår Frue kirkes nåværende altertavle ble laget i Trondheim 1742-44 for plassering i oktogonen i Nidarosdomen. Snekkerarbeidene ble utført av Heinrich Kühnemann, en innvandret snekkermester fra Arkhangelsk. S. Erichsøn dreide de store søylene, Jonas Granberg fra Jämtland skar billedfigurene, og Johan Nicolai Schavenius malte tavlen og billedfeltene. Etter ca. 90 år i oktogonen var den fargesterke tavlen gått helt av moten, og den ble i 1837 demontert og erstattet av en kopi av Bertel Thorvaldsens Kristusstatue i Vor Frue kirke i København. Nidarosdomen donerte altertavlen til Vår Frue kirke i bytte mot to lysestaker, og siden oktober 1837 har den stått oppstilt i kirken.
Altertavlen er et pompøst barokkverk i datidens populære jesuitterstil, og etterligner steinformer i tre. Altertavlen er formet som en portal rundt en stamme av tre sentraltema – nederst et lite maleri av nattverden, så midt i portalen et maleri av den korsfestede Kristus, og helt øverst en skulptur av den triumferende Kristus. Portalen er flankert av bibelpersoner og kardinaldyder. Nederst står Moses med lovtavlene og Aron med røkelseskar, flankert av hhv. Fides (troen) med alterkalk og Caritas (kjærligheten) med et barn på armen og ved foten. Over portalen finner vi til venstre Pietas (fromheten) som bærer et lam, og til høyre Spes (håpet) med et anker. Rett over portalen stråler Guds øye, flankert av to gammeltestamentlige profeter, som holder et blomstergirlander båret av to engler som hyller den oppstandne Kristus. Samlet høyde er ca. 10 meter, og den er trolig Norges største.
Pulpiturene
Etter brannen i 1651 hadde kirken 20 benkerader på hver side av midtgangen, der menn satt på den ene siden og kvinner på den andre. De tre første benkene var reservert byens øvrighet og deres kvinner, mens menigheten kunne kjøpe seg faste plasser på de øvrige 17 benkeradene. De aller rikeste kunne i tillegg betale adskillig mer for retten til å oppføre private veggstoler, såkalte pulpiturer. Trolig fantes dette allerede før brannen i 1651, iallfall kom den første lukkede veggstolen opp allerede to år etter brannen, og det ble stadig flere utover 1600-tallet. I disse kunne mann og kone sitte sammen, noe som for første gang brøt med det urgamle kjønnsskillet i kirkene.
En del av stolene ble gjenoppført etter brannen i 1681, men det var først etter brannen i 1708 at det ble virkelig fart i utbyggingen. Denne måten å avsondre seg fra den gemene hop ble meget populær blant byens aspirerende overklasse, og kirken fant raskt ut at den kunne tjene gode penger på fenomenet. Opprinnelig betalte man kun for retten til å oppføre stolen, men etterhvert tok kirken stadig mer også for årlig leie. I 1715 hadde kirken allerede 22 stoler, og etterhvert som kirken fikk bedre økonomi, bygget den selv ut stoler og solgte til høystbydende. Dette ga også pulpiturene et mer enhetlig utseende. Omfanget var så stort at veggene i skipet var til slutt helt dekket av pulpiturer – tre etasjer på nordsiden og to på sørsiden.
Stiftamtmann von Ahlen bygget den prektigste av alle pulpiturene på den fornemste plassen i kirken, på østveggen i skipet rett i mot prekestolen. Han fikk den dekorert med skjold, krone og riksløver, og den hadde personlig inngang gjennom kirkemuren direkte fra kirkegården i hjørnet mellom kor og skip. Den gjenmurte døren vises ennå i veggen. Von Ahlens stol ble kjent som kongestolen og ble kjøpt tilbake av kirken i 1729 og brukt som fast stol for stiftamtmannen.
Etter hvert skulle murene bli gjennomhullet av flere slike personlige innganger, og sårene etter disse er klart synlige i dag. Pulpiturene ble skrotet og inngangene gjenmurt under restaureringen på 1880-tallet. Da man i mellomkrigstiden angret på interiørinngrepene, klarte man å gjenfinne kongestolen og prekestolen, og det forelå planer om å rekonstruere interiøret fra før 1880. Imidlertid ble kun prekestolen satt inn igjen under restaureringen i 1950-årene, og pulpiturene kom aldri opp igjen.
Fylkesvei 613
Fylkesvei 613 går mellom Moskog i Sunnfjord og Dragsvik i Sogndal.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Pulpiturene
Fram til 1926 ble kongestolen og en annen veggstol brukt som lysthus av fabrikkeier Bernhard Brænne på hans gård på Munkaunet. De ble da demontert og sendt til Trøndelag Folkemuseum på Sverresborg, der de senere ikke er gjenfunnet.
Fylkesvei 613
Historikk
Før Fjærlandstunnelen ble åpnet 1986 var hele strekningen del av riksvei 5. Da Rv5 ble flyttet til Fjærlandstunnelen ble strekningen del av riksvei 13, slik at denne gikk mellom Førde og Sandnes.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Busch-orgelet
Behovet for et virkelig orgel var hele tiden til stede, noe den rike kjøpmann Thomas Angell tilgodeså med et symbolsk bidrag på 2-300 rdr i sitt testamente i 1762. Stiftelsen som forvaltet hans etterlatte formue donerte likevel hele beløpet på 1900 rdr, som var billigste anbud på nytt orgel fra orgelbyggeren G. H. Gloger. Han oppfylte imidlertid ikke kontrakten, så man måtte heller skaffe et orgel fra Johan Daniel Busch fra Itzehoe i Holstein for 2500 rdr. Det 28-stemmers orgelet hadde 1681 piper, litt mindre enn det bevarte Wagnerorgelet i Nidarosdomen, og hadde en forseggjort barokkfasade som fortsatt er bevart. Orgelet hadde imidlertid så mange feil og mangler at den nye organisten nektet ta det i bruk før det var holdt en offisiell befaring og feilene utbedret. Gloger var igjen billigst, men stakk av fra byen etter å ha mottatt et forskudd på 200 rdr. Ytterligere 500 rdr var påkrevet for å få en orgelekspert fra København for de nødvendige utbedringene. Orgelet holdt seg da bra lenge, men ble til slutt skrotet i 1922 til fordel for et helt nytt orgel. Barokkfasaden fra Busch-orgelet er likevel bevart som fasade for det nye orgelet.
Sauer-orgelet
Dagens orgel stod ferdig i 1922 og ble bygget i Frankfurt an der Oder av W. Sauer, et av Europas mest velrenommerte orgelfirmaer. Det er svært få større instrumenter tilbake i Norge av denne typen. Orgelet har 47 stemmer og tre transmisjoner, fordelt på tre manualer og pedal. Disposisjonen var preget av fransk romantisk/symfonisk orgelstil, med en varm og fyldig grunntone. Men orgelet ble delvis ombygd i 1971 for å få en lysere klang. Den gamle spillepulten som var pneumatisk koblet mot pipeverket, ble samtidig erstattet av en ny elektrisk forbundet pult, plassert helt framme ved gallerikanten. Orgelet er i dag svært nedslitt, men en større ombygging i 2007 vil tilbakeføre orgelet til den tilstanden det hadde da det var nytt.
Fylkesvei 613
Historikk
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 13. Veien mellom Balestrand og Sandnes har også nummer 13, men med status som riksvei.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Prekestol
Den nåværende prekestolen ble laget i 1771. Bekroningen over prekestolen kommer fra domkirkens prekestol og er fra 1738. Prekestolen i Vår Frue kirke ble i sin helhet skrotet under restaureringen på 1880-tallet, men ble senere gjenfunnet som lysthus i en privat hage og kom på plass igjen under tilbakeføringen og restaureringen på 1950-tallet.
Fylkesvei 613
Historikk
Nasjonal turistvei Gaularfjellet Sammen med delstrekninger av og  har veien fått status som Nasjonal turistvei. Turistveien er til sammen 130 km lang.
Vår Frue kirke (Trondheim)
Brosteinsalteret
Brosteinsalteret er tegnet av arkitekt Bodvar Schjelderup. Alteret er plassert under orgelgalleriet bak i kirken og benyttes av Kirkens Bymisjon. Foran alteret ligger et kors formet av brostein.
Fylkesvei 613
Kommuner og knutepunkter
Gaularfjellet (nasjonal turistvei)
Vår Frue kirke (Trondheim)
Kalvariegruppen
Kalvariegruppen i korbuen forestiller Jesus på korset, flankert av jomfru Maria og døperen Johannes. Figurene er trolig laget av Erik Kolstrup i 1730-årene og ble restaurert i 2006.
Veggmaleriet over korbuen
Veggmaleriet over korbuen viser scener fra Jesu lidelse – korsbæringen, oppstandelsen, og i midtfeltet Jesus som viser seg for Maria Magdalena. Maleriet er utført av Simon Hoff ca. 1774. Det ble renset for skitt og gammel ferniss i 2006.
Kvinnefigurene i tårnhallen
Den store åpningen mellom tårnhallen og skipet ble i 1906 dekket med en vegg i nyrokokko, flankert av to legemsstore og uvanlig yppige kvinnefigurer, som representerer dydene Caritas (kjærligheten) og Spes (håpet), som forøvrig også er representert på altertavlen i en noe mindre skjødesløs påkledning. Figurene er laget av en begavet, men ukjent kunstner på slutten av 1700-tallet, og var opprinnelig plassert ved Thomas Angells gravmonument i Nidarosdomen.
The Salisbury Tazza
«The Salisbury Tazza» er en sølvkalk med lokk, laget i London i 1603-04 for greven av Salisbury. Begeret er i renessansestil, innvendig dekorert med blomster- og fruktmotiver, og lokket krones av en pilebunt med hjelm, et element fra grevens våpenskjold. Begeret er 28,6 cm høyt og veier 870 gram. Den rike engelske kjøpmannen Thomas Hammond bragte begeret med seg til Trondheim i 1650-årene, og hans barnebarn Thomas Angell testamenterte begeret til Vår Frue kirke i 1762. Av sikkerhetsgrunner er også dette begeret deponert i Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum.
Sølvhjertene
Vår Frue kirkes prest i 1742, Laurits Lund, fikk laget to hjerter av sølv som en kjærlighetserklæring til sin hustru. Hjertene med parets monogrammer kan den dag i dag ses på alteret.
Dåpsfatet
Dåpsfatet er fra 1694 og er donert av lagmann Peter Dreyer og hans kone. Fatet er gravert med tysk tekst, men er laget i Trondheim. Det rikt dekorerte fatet regnes som et høydepunkt i norsk sølvsmedkunst fra barokken.
Lysekronene
Kirken har fem lysekroner. Den eldste er fra 1649 og er blitt reddet fra hele tre branner. Den største ble skjenket til kirken i 1652 av enken Kristine Nielsdatter og har inskripsjonen: «Til Gudts ære oc Wor Frue Kirchkis Zirat». Hun donerte ytterligere en lysekrone i 1654, mens Anders Andersen og frue gav en fjerde lysekrone i 1720. Lysekronen over galleriet har ingen inskripsjon.
Kollektbøssen
Kollektbøssen er formet som en knelende engel på sokkel og ble støpt ved Trondheim Mekaniske Verksted, trolig i 1880-årene. Engelen holder den egentlige kollektbøssen, merket «For de fattige». I dag går de innsamlede pengene fra denne bøssen til Kirkens Bymisjon.
Arve Johnsen
Arve Johnsen (født 18. februar 1934) er en norsk siviløkonom og jurist, og tidligere industrileder og politiker. Johnsen ble utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i 1957 og cand.jur. fra Universitetet i Oslo i 1960. Johnsen var aktiv i Arbeiderpartiet og industriminister Finn Lieds statssekretær tidlig i 1970-årene.
Han var administrerende direktør i tidligere Statoil, nå Equinor, fra grunnleggelsen i 1972 til han måtte gå av i 1988 som følge av «Mongstad-saken». Da var Statoil blitt et av verdens største oljeselskaper til havs.
Johnsen publiserte sommeren 2008 boken Norges evige rikdom, som særlig handler om hans egne år som toppsjef i Statoil. Johnsen er hovedperson i Georg Johannesens satire Romanen om Mongstad.
Recursolândia
Recursolândia er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Arve Johnsen
Johnsen ble i mai 2023 utnevnt til kommandør av den kongelige norske St. Olavs orden for sin fremragende samfunnsnyttige innsats.
Ole Jacob Brochs gate (Oslo)
Ole Jacob Brochs gate (1-9; ingen partallsadresser) er en gate i Oslo på Lindern i Bydel St. Hanshaugen. Gaten starter i General Birchs gate og går nordover til Eugene Hanssens gate. Gaten fikk sitt navn i 1936 etter matematikeren og professoren Ole Jacob Broch (1818-1889). På vestsiden av gaten ligger Norges veterinærhøgskole på Adamstuen, og på østsiden ligger boligene i Lindern hageby.
Regjeringen Frijs
Regjeringen Frijs var Danmarks regjering i perioden 6. november 1865 – 28. mai 1870.
Endringer: 17. august 1866, 29. september 1866, 21. juli 1867, 4. september 1867, 1. november 1867, 10. august 1868, 22. september 1869, 19. april 1870
Regjeringen Frijs besto av følgende ministre:
Bohêmbud
«Bohembud», eller «Bohemens ni bud», er et ofte sitert tekststykke fra bohemmiljøet i Kristiania:
Stykket ble trykt i bladet Impressionisten nr. 8 i februar 1889 og er ofte kreditert Hans Jæger. Imidlertid skriver bl.a. Ketil Bjørnstad i den biografiske romanen Jæger - en rekonstruksjon (s. 550) at bladets utgivere, Johan Collett Michelsen samt Oda og Christian Krohg, selv skrev teksten som en parodi på Jæger, som de da var i krangel med.
Spooky Tooth
Spooky Tooth var et engelsk progressivt rockeband som spilte hardrock fra slutten av 1960-tallet. De forsvant ut i ubemerkelse, et problem tilsvarende til The Band i det at de var mer populær blant andre musikere enn hos de jevne publikum. Gruppen fikk aldri noen større hit, men mange av deres album lå jevnt på topp-100 listen over de mest solgte.
Bandet ble oppløst høsten 1970, men gjenforent i september 1972, oppløst på nytt i september 1974 og på nytt gjenforent i 1998.
Andre velkjente medlemmer var Mick Jones (født Michael Leslie Jones, 27. desember 1944 i London, på gitar og vokal) fra mars 1973 til september 1974, senere i Foreigner, og Mike Patto (født Michael Thomas McCarthy, 22. september 1942 i Cirencester, Gloucestershire, på vokal) fra februar til mai 1974. Ridley ble medlem av Humble Pie i 1969. Grosvenor spilte med Stealers Wheel og Mott the Hoople. Wright hadde en tildels heldig solokarriere.
Spooky Tooths velkjente sang «Better By You, Better Than Me» ble senere innspilt av Judas Priest.
Storfoten
Storfoten er en interesseorganisasjon for mennesker med store føtter. Kvinner må ha størrelse 42 eller mer, og menn må ha størrelse 48 eller mer for å bli medlem.
Odd Grette
Odd Grette (født 12. juni 1952) er en norsk tidligere skihopper. Han representerte Svene IL, og er i dag æresmedlem i laget
Han deltok i Hoppuka i 1970/71, 1972/73, 1973/74 og 1975/76. Hans beste enkeltresultat var 6.-plass i Bischofshofen 5. januar 1974. Hans beste sammenlagtplassering var 17.-plass i 1973/74. Han ble nummer 25 i normalbakke i VM i Falun i 1974.
Odd Grette ble norgesmester i stor bakke i Skuibakken i Bærum i 1975. Han har også to sølvmedaljer (normalbakke i Trondheim og stor bakke i Meldal, begge i 1974) og én bronsemedalje (stor bakke på Rena i 1976).
BMW 1-serie
BMW 1-serie er en bilmodell fra den tyske bilprodusenten BMW. Det er en modell i kompaktklassen som har vært i produksjon siden 2004, og er merkets rimeligste modell i salg. Første modell er bygget på BMWs E87-plattform, som konkurrerer med biler som Volkswagen Golf og Audi A3 i premiumsegmentet, hvor 1-serie er den eneste modellen med bakhjulsdrift.
E87 2004 - 2007
BMW E87 er den første modellen i BMWs 1-serie og er en bil i kompaktklassen. E87 ble lansert i 2004 og produseres ved fabrikken i Regensburg.
E87 2007 -
I 2007 ble det gitt et mindre ansiktsløft til BMW E87. Blant annet har luftinntak og grill i front blitt litt større og det har blitt gjort små forandringer med hodelyktene. Mindre forandringer med interiør og dashbord er også innført. Med den nye modellen innføres også forandringer i motorvalget. Alle motorer unntatt 130i har fått BMW EfficientDynamics teknologi, noe som medfører mindre bensinbruk og CO2 utslipp, i tillegg til en økning i antall hestekrefter:
E81 2007 -
E81 er karosserinavnet på 3-dørs versjonen av BMW 1-serie. Denne utgaven av bilen er nær identisk E87, med unntak av antall dører.
E82 coupé
Høsten 2007 ble det lansert en coupéutgave av 1-serie.
1-serie Coupé er tilgjengelig i form av følgende modeller: I Norge kan det imidlertid se ut som at den norske BMW-importøren velger å kutte 120d med 177hk, for å erstatte den med en 120d med 163hk. Bakgrunnen for trekket er antakeligvis avgiftssystemet i Norge som straffer antall hestekrefter i mye større grad enn i andre land.
Cabriolet
Lanseringen av en cabriolet versjon av BMW 1 serie skal skje den den 29. mars i Norge.
Eksterne lenker
https://web.archive.org/web/20080204133337/http://www.dinside.no/php/art.php?id=506963
Westchester County
Westchester County er et fylke i den amerikanske delstaten New York. Det har en befolkning på 940 000 og er oppkalt etter Chester i England. Fylkets administrative senter er White Plains.
Fylket ble grunnlagt 1. november 1683.
Frank Abagnale pleide å bo her.
Byer
Det er seks byer i Westchester fylke:
Ulevasselva
Ulevasselva (eller Urdevasselva) er ei elv i Ringerike kommune i Viken. Elva, som ligger i Strømsoddbygda i Soknedalen, renner fra Søre Urdevatnet vest for Blankvannet (på vestsiden av Ådalsfjellene) til nordenden av Øvre Kollsjø.
BMW M42
BMW M42 er en stempelmotor med fire sylindere på rekke, 16 ventiler og doble overliggende kamaksler bygget av BMW, første gang i E30 318is i 1989. Motoren er basert på BMW M40, som ble benyttet i 318i, men er utstyrt med doble overliggende kamaksler med kjededrift, hydrauliske ventilløftere og økt kompresjon (10:1).
M42B18
Sylindervolumet i M42B18 var 1,8 liter (1 796 ccm). E30 318iS, 318i (i USA, europeiske versjoner av 318i var utstyrt med M40-motoren) og tidlige E36 318iS/318ti (før 1992) var utstyrt med en versjon av motoren som leverte 100 kW (134 hk) og 172 Nm (127 ft-lbf). Senere bidro en endring i kamakseldesignet til å løfte effekten til 103 kW (138 hk) og 175 Nm (129 ft-lbf) for å veie opp for den økte vekten i E36-plattformen.
Brukt i:
Tyneside
Tyneside er en flerkjernebyregion i nord-England og inkluderer deler av Tyne and Wear, nemlig områdene Newcastle upon Tyne, Gateshead, Jarrow, North Shields og South Shields — alle langs breddene av elven Tyne. Området hadde pr 2001 879 996 innbyggere.
General Birchs gate (Oslo)
General Birchs gate (7A–7B, 16–34) er en gate i Oslo på Adamstuen/Lindern i bydel St. Hanshaugen. Gaten starter i Ullevålsveien og går til Geitmyrsveien forbi parken Idioten og Norges veterinærhøgskole.
Gaten fikk sitt navn i 1871 etter generalmajor Paul Hansen Birch (1788-1863), vaktkommandant ved riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814.
Meteorologiåret 1885
Meteorologiåret 1885 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1885.
Nebbiller
Nebbiller (Salpingidae) er en familie av biller som har den fremre delen av hodet trukket ut til en mer eller mindre lang snute. De kan minne sterkt om enkelte snutebiller, men kan skilles fra disse på at snuten er flat, ikke rund i tverrsnitt (som et andenebb), og at for-og mellomføttene har fem ledd, bakføttene fire. I motsetning til hos snutebillene er ingen av fotleddene tolappede. Nebbillene er skogsinsekter, de fleste av artene lever i morken ved eller under bark, der de er rovdyr som blant annet jakter på barkbiller. Mange billegrupper har blitt flyttet ut og inn av denne familien, slik den her er avgrenset omfatter den familiene Dacoderidae, Inopeplidae og Othniidae.
Utseende
Denne beskrivelsen passer på de nordiske artene, noen arter fra andre områder kan avvike ganske mye fra dette i utseende. Blant annet ligner artene i underfamilien Inopeplinae sterkt på kortvinger av underfamilien tannkortvinger (Oxytelinae). Små til middelsstore (1,4 – 15 mm) biller, glatte og blanke, kroppen med tydelig "midje" mellom dekkvingene og brystskjoldet. Oversiden er tydelig, spredt punktert, fargen som oftest mørk, gjerne med metallglans, noen deler ofte røde. Hodet er fremst trukket ut til en mer eller mindre tydelig, flat snute. I noen tilfeller kan denne være lenger enn resten av hodet pluss brystskjoldet til sammen. Kjevene (mandiblene) er fremoverrettede og ganske kraftige. Fasettøynene er små, runde og utstående. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen, tykkere mot spissen, men vanligvis uten en klart avgrenset kølle. De er ikke knebøyde. Brystskjoldet (pronotum) er vanligvis omtrent så langt som bredt og mye smalere enn dekkvingene. Det har rundede sider og er bredest i den fremre halvdelen. På oversiden er det spredt, men tydelig punktert. Dekkvingene har markerte "skuldre" og er parallellsidige eller noe rundete på sidene. De har vanligvis tydelige punktrekker. Beina er slanke og middels lange, for- og mellomføttene er fire-leddete, bakføttene fem-leddete.
Levevis
Nebbillene kan finnes under steiner, blant rusk og rask på bakken, eller på blomster, men de fleste artene er knyttet til død ved. De lever i morken ved eller under barken på døde trær. Både larvene og de voksne billene er rovdyr. De lever særlig av barkbiller. De er derfor å regne som nyttedyr i skogbruket, selv om de sjelden er så tallrike at de utgjør noen stor trussel mot barkbillebestandene.
Wyoming County (New York)
Wyoming County er et fylke i den amerikanske delstaten New York. Fylket har en befolkning på 43 424 (2000), og administrasjonssenteret er Warsaw. Fylket ble skilt ut fra Genesee County i 1841.
Wyoming County grenser til Genesee County i nord og Erie County i vest. I øst ligger Livingston County. Den sydlige grensen er delt mellom fylkene Cattaraugus og Allegany.
Fylket ble grunnlagt 19. mai 1841.
Torevannet
Torevannet er en liten innsjø som ligger i Ringerike kommune i Viken. Vannet strekker seg sørvestover langs med riksvei 7 vest for Sokna i Soknedalen. Vannet får tilførsel gjennom Eidselva i sørvest, Landselva i sør og Rudselva i nord. Ved utløpet i nordøst dannes Verkenselva, som via Verkensfossen renner ned langs sørvestsiden av Sokna, der den møter Sogna.
Torevannet er kjent for bra fiske og flere flotte badeplasser. Ørret på 1 kg er ikke uvanlig. Rekorden er en ørret på 3,7 kg, som ble tatt på garn i 2003. Den mest populære badeplassen kalles Jomfruøya (ikke en øy) og ligger på en odde på nordøstsiden av vannet.
Barbara Nadel
Barbara Nadel (født i London i England) er en britisk forfatter. Mange av hennes bøker har handling fra Tyrkia.
Barbara Nadel er født og vokste opp i Londons East End. Hun er utdannet skuespiller og psykolog.
Nadel har arbeidet som informasjonsansvarlig for National Schizophrenia Fellowship's Good Companion Service. Hun har også undervist i psykologi, arbeidet med opplysningsarbeide om mental helse og arbeidet med seksuelt misbrukte tenåringer. Hun har forbindelser til Tyrkia og har gjennom 20 år besøkt landet ofte, noe som vises igjen i hennes forfatterskap.
I 1999 debuterte hun som forfatter med kriminalromanen Belshazzar's Daughter. Dette ble den første i en serie med den kjederøykende, hardt-drikkende Çetin İkmen, etterforsker ved Istanbul-politiet, i hovedrollen. Fra 2005 har hun også arbeidet med en serie kriminalromaner fra East End under Blitzen i 1940. Bøkene er oversatt til flere språk, inkludert tyrkisk.
I 2005 ble hun tildelt The Silver Dagger for romanen Deadly Web.
Nevlunghavn
Nevlunghavn (også stavet Nevlunghamn) er ei bygd i Larvik kommune i Vestfold og Telemark fylke. Stedet hørte tidligere til Brunlanes kommune, som i 1988 ble en del av Larvik. Nevlunghavn – eller Havna – som stedet blir kalt på folkemunne, er en del av tettstedet Helgeroa/Nevlunghamn og ligger ytterst på «Neset» på Vestfoldsiden av Langesundsfjorden, som Vestfolds ytterste utpost mot Skagerrak. Nevlunghavn er en liten fiskerlandsby og loshavn som har greid å bevare sitt opprinnelige preg.
Losing og fiske
De første innbyggerne som slo seg ned her i andre halvdel av 1600-tallet, drev med losing og fiske. Etter hvert vokste det fram en karakteristisk bebyggelse lunt plassert under Havneberget – eller Kikkærsberget, som havningene kaller det. Her satt losene og speidet etter skip som skulle ha los. Stedet ble kjent for sine modige og dyktige loser. Losyrket gikk i arv fra far til sønn i generasjon etter generasjon. I 1861 besøkte maleren Adolph Tidemand Nevlunghavn og malte akvarell-portretter av sju av losene. Akvarellene er gjengitt i boken Adolph Tidemand og folk de møtte av Aagot Næss. (I serien Norske folkedrakter, Universitetsforlaget, Oslo 1981.)
Havnefjorden er godt beskyttet av de idylliske Bramskjæra. I tidligere tider kunne fjorden være full av seilskuter som søkte ly mot storm og uvær.
Populært ferieområde
Den lune beliggenheten har gjort Havna til en mye besøkt gjestehavn for seilbåter. Havna har flere serveringssteder, og på brygga kan en om sommeren kjøpe fersk fisk, reker og krabber. I selve Havna bor det ca. 650 mennesker. Med alle sommergjestene sju-åttedobles innbyggertallet.
Humlesekken
Ved innseilingen til Havna vestfra ligger det lille skjæret Humlesekken med den karakteristiske flyttblokken, som ser ut til når som helst å ville rulle ut i havet. Ifølge sagnet beilet to jutuler til en jomfru på Jomfruland. Hun bestemte da at den som kunne kaste en stein lengst fra Jomfruland, skulle få henne. En av steinene havnet på Humlesekken og har siden ligget der, en annen ligger på den andre siden av Havnebukta og en tredje i en privat hage like ved brygga i Nevlunghavn.
Mølen
Like vest for Havna ligger Mølen, der Vestfoldraet, den gigantiske moreneryggen fra istiden, dukker ned i havet. Det unike landskapet med sine 16 storrøyser og tallrike mindre steinvoller er ikke vesentlig endret siden de siste gravminnene ble bygd her, antakelig noe før vikingtiden. I tillegg har området en særegen natur, geologi og botanikk. Området er fredet.
Verneverdig tettsted
I 1991 ble Nevlunghavn utpekt som Vestfolds kandidat til Riksantikvarens utnevning av de best bevarte stedene i Norge. Dette brakte samtidig Nevlunghavn inn på UNESCOs internasjonale liste over verneverdige tettsteder. I kommuneplanen for Larvik er Nevlunghavn et av de stedene som er underlagt spesielle verneregler. Reglene omfatter ikke bare en vesentlig del av tettbebyggelsen (ca. 70 hus), men også de karakteristiske rundsvaene, som bebyggelsen smidig føyer seg inn etter.
Mørk lykteblomsterflue
Mørk lykteblomsterflue (Leucozona laternaria) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er en vanlig blomsterflueart i Sør-Norge om sommeren.
Utseende
En middelsstor (10-12 mm), noe slank, ganske mørk blomsterflue. Den ligner på lys lykteblomsterflue (Leucozona glaucia) men kan kjennes fra denne på at scutellum er mørkt. Hodet er ganske bredt, fasettøynene tett hårete. Thorax er matt bestøvet, tett kledt med gule hår, særlig på sidene, med et par litt utydelige, grå lengdestriper. Scutellum er svart, også dette tett kledt med gule hår. Bakkroppen er avlang, svart. På det andre leddet er det store, rektangulære sideflekker som er blå hos hannen, gulhvite hos hunnen. Der tredje og fjerde leddet har smale, rette, blå tverrflekker hos begge kjønn. For og mellombeina er brune med et bredt gult parti rundt kneet, bakbeina helt mørke. Vingene er glassklare med et stort, mørkt vingemerke.
Levevis
Larvene lever av bladlus, særlig i slekten Cavariella på sløke. Disse fluene finner man særlig i og ved bar- og blandingsskog. De besøker mange slags blomster, og flyr i juni-september.
Utbredelse
Denne vidt utbredte arten finnes over mesteparten av den palearktiske sone. I Norge er den utbredt i Sør-Norge og langs kysten til Nordland.
Fortar, hardar, høgar
Fortar, hardar, høgar er det norske bandet Null$katte$nylternes offisielle debutalbum utgitt i 2004. Albumet fikk terningkast 4 av VG.
Året før, i 2003, hadde bandet gitt ut en EP som også hadde tittelen Fortar, høgar, hardar – EP-en inneholder fire av sporene som ble gjenutgitt i 2004, og har en total spillelengde på 10 minutter.
Slaget om Xuzhou
Slaget om Xuzhou ble utkjempet mellom japanske og kinesiske styrker i perioden mars-mai 1938 under andre kinesisk-japanske krig. Selv med langt færre soldater enn Kina klarte Japan å komme seirende ut av slaget.
I 1937 hadde den japanske hæren i Nord-Kina jaget Song Zheyuans 29. armé sørpå langs Jinpu-jernbanen (se Tianjin–Pukou jernbaneoperasjonen) etter hans nederlag i slaget ved Lugou Bridge. Etter at Japan hadde vunnet slaget om Nanking rykket landets styrker i Nord-Kina sørpå for å etablere en japansk forbindelse mellom Beijing og Nanjing uten å ta hensyn til den ikke-ekspansjonistiske politikken som ble ført av den keiserlige hærens overkommando i Tokyo. De fleste mekaniserte styrker og fly i det østlige Kina hadde blitt ødelagt i slaget om Shanghai i 1937. Selv om nytt utstyr var anskaffet, var det ennå ikke levert.
Han Fuqu, formannen for Shandong-provinsen, avviste ordre fra Chiang Kai-shek og fortsatte å trekke seg bakover for å kunne beholde sin styrke. Etter at Qingdao hadde blitt besatt i januar 1938 ble hans politikk fordømt, og han ble henrettet 24. januar. I mars 1938 besatte japanske styrker det nordlige Shandong, herunder hovedstaden Jinan. Forsvarslinjen langs Den gule flod ble revet opp.
Under press fra japanske styrker samlet 64 kinesiske divisjoner seg omkring Xuzhou i Jiangsu, som var hovedkvarter for den nasjonale revolusjonshærs 5. militærregion. Uten å omringe byen, rykket Itagaki Seishiro først sørpå for å angripe Tai'erzhuang, hvor han ble beseiret av Li Zongren i et regionalt asymmetrisk slag.