cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
L’Origine du monde
Nakenhet i samtidens kunst
L’Origine du monde ble skapt i en tid da moralske spørsmål var under debatt. Bildets direkte, realistiske erotiske natur har fremdeles evnen til å forurolige betrakteren.
I løpet av 1800-tallet ble konvensjonene redefinert med hensyn til nakenhet i billedkunsten. De viktigste pådriverne i denne utviklingen var Courbet og Édouard Manet. Courbet avviste de dannede, idealisterte aktmaleriene i akademiets tradisjon, men han var også avvisende til det han oppfattet som en hyklersk praksis under det andre keiserdømmets tid, hvor erotikk og endog pornografi var sosialt akseptabelt dersom det ble kamuflert som mytologiske eller drømmeaktige motiv.
Courbet insisterte i ettertid på at han aldri løy i sine bilder, og hans realisme utfordret grensene for det sosialt akseptable. Med L'Origine du monde hadde han gått lenger enn Manet tre år tidligere hadde gjort med maleriet Olympia (1863).
Senere eiere
Khalil Beys økonomi ble rasert av hans hang til spill, og bildet ble solgt under en auksjon over hans malerisamling i 1868, til antikvitetshandleren Antoine de la Narde. Forfatteren Edmond de Goncourt fant det i en antikivtetsforretning i 1889, skjult bak en treplate med et motiv av en borg og en kirke i et vinterlandskap. Ifølge maleren Robert Fernier ble bildet kjøpt på en utstilling i 1910 av den ungarske kunstsamleren baron Ferenc Hatvany (1881-1958), som tok bildet med seg til Budapest. Mot slutten av andre verdenskrig ble bildet «beslaglagt» av sovjetiske militærstyrker, men da Hatvany emigrerte, fikk han lov til å ta med seg ett bilde og valgte L'origine som dermed fulgte ham til Paris.
I 1955 ble bildet solgt på auksjon for 1,5 millioner franc. Den nye eieren var psykoanalytikeren Jacques Lacan. Han og hans kone, skuespilleren Sylvia Bataille plasserte bildet i sitt feriehus i Guitrancourt. Etter at Lacan døde i 1981, ble familien enige med den franske finansminsteren om at skyldig arveavgift ble avregnet ved at bildet ble overført til den franske staten, og plassert i Musée d'Orsay. Bildet kom til museet i 1995, og dette vakte behørig oppsikt.
Annet
I 2013 ble det oppdaget et portrett som synes å være malt på samme lerret som L'Origine du monde, men seinere er blitt skåret vekk. Dette bildet kan dermed vise hodet på modellen «Jo» Hiffernan.
Cato Cocozza
Cato Cocozza (født 18. mars 1984 i Oslo) er en norsk ishockeyspiller som spiller for Grüner. Han har tidligere spilt for Frisk Asker, Sparta Sarpsborg, Vålerenga, Manglerud Star, og Lørenskog. Moderklubben hans er Hasle Løren. I perioden 2000-2003 var han elev ved Norges Toppidrettsgymnas i Bærum. Han er nå tilbake som lærer og trener på NTG-U i Bærum.
Louhi
Louhi (russisk: Лоухи, Louchi) er en bymessig bosetning i distriktet Louhi i Karelia i det vestre Russland, rundt 596 km nord for Petrozavodsk. Byen har et innbyggertall på 5 528 (1. januar 2006).
Den ble anlagt i årene 1912 – 1914 i forbindelse med byggingen av jernbanelinjen til Murmansk gjennom området, og fikk status som bymessig bosetning i 1944.
Wim Vansevenant
Wim Vansevenant (født 23. desember 1971 i Diksmuide) er en tidligere profesjonell belgisk landeveissyklist. Vansevenant ble proff i 1995. De siste fem årene av sin karriere (2003–2008) syklet han for det belgiske laget Silence-Lotto.
Vansevenant er mest kjent fordi han har blitt siste mann sammenlagt (Lanterne Rouge) i Tour de France tre år på rad, fra 2006 til 2008, noe ingen andre har klart.
Bizzarrini Europa
Bizzarrini Europa var en sportsbil produsert av den italienske bilprodusenten Bizzarrini fra 1966 til 1969. Modellen var opprinnelig utstyrt med en motor fra Opel, og totalt 20 eksemplarer ble bygget, femten av dem med Opel-motor.
Morselskap
Et morselskap (moderselskap) eller holdingselskap er et selskap som har kontrollerende innflytelse over et eller flere andre selskaper («datterselskap»). For at dette skal være tilfelle kreves normalt at det er eier av over 50 % av eierandelene (mest praktisk aksjene) i det andre selskapet, men man kan også anses som morselskap dersom man har kontrollerende innflytelse gjennom avtale med de øvrige eierne i datterselskapet. Et morselskap vil ofte ha som eneste funksjon å eie aksjer (andeler) i andre selskaper, og det omtales i denne forbindelse ofte som et holdingselskap. Et morselskap kan imidlertid også drive egen virksomhet uavhengig av eller i samarbeid med sine datterselskaper.
Morselskapet og dets datterselskaper omtales gjerne som et konsern. De fleste selskaper som inngår i konsernforhold vil være aksjeselskaper, men det er ingenting i veien for å opprette konserner der også andre selskapsformer inngår, for eksempel kommandittselskap eller ansvarlig selskap.
Referanser
Holding Холдинг Holding Холдинг
Finnvollheia
Finnvollheia (sørsamisk: Raassje) er et fjell på grensa mellom kommunene Åfjord og Namsos i Trøndelag. Det har en høyde på 675 meter over havet og er det høyeste fjellet i Åfjord kommune, og på hele Fosen.
Elf Aquitaine
Elf Aquitaine var et fransk oljeselskap som ble fusjonert med TotalFina. TotalFinaElf skiftet i 2003 navn til Total.
Det er særlig kjent for omfattende korrupsjonsskandaler. Selskapet finansierte den franske presidenten François Mitterrands politiske venner i bl.a. Tyskland. Nordmannen Eva Joly har ledet etterforskningen.
Kindu
Kindu er hovedstaden i provinsen Maniema i Den demokratiske republikken Kongo.
Byen ligger ved bredden av Kongofloden og har ca. 200.000 innbyggere. Den ligger 400 km vest for Bukavu, og har jernbaneforbindelse med byene Kalemie, Kamina og Kananga, og en flyplass.
På 1800-tallet ble byen et viktig sentrum for handelen med gull, elfenbein og slaver. Slavehandlere av arabisk-swahili tilhørighet hadde base her fra 1860-årene og sendte herfra sine karavaner til Zanzibar.
Le Robert
Le Robert er en by og kommune nordøst i Frankrikes oversjøiske departement Martinique i Karibia. Le Robert er den tredje største kommunen på øya.
Euptychia
Euptychia er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Små til middelsstore, brunlige sommerfugler med avrundede vinger. Både over- og undersiden av vingene er gråaktig med tynne, brune tverrstreker og øyeflekker langs ytterkantene.
Fylkesvei 3794
Fylkesvei 3794 går mellom Dåsnes – Hornnes i Evje og Hornnes kommune. Veien er 974 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 310 (Aust-Agder).
Robert Hare
Robert D. Hare er en kanadisk forsker, psykolog og spesialist innenfor kriminelles psykologi. Han er professor ved University of British Columbia, der han studerer psykopatologi. Han har utviklet Psychopathy Checklist (PCL) som brukes til å diagnostisere tilfeller av psykopati og er nyttig for å forutsi sannsynligheten for voldelig oppførsel.
Hare er i tillegg rådgiver for FBIs avdeling for bortførte barn og Serial Murder undersøkende Resources Center (CASMIRC).
Monday Monday
«Monday Monday» er en amerikansk sang skrevet av John Phillips og spilt inn av The Mamas & The Papas for deres album If You Can Believe Your Eyes and Ears. Den ble også utgitt på singlen Dunhill 45-D-4026. Produsent var Lou Adler.
«Monday Monday» har bemerket seg for sin falske slutt, da det er en pause før sangens koda. Den har også bemerket seg for å gå opp en halv note i broene og refrengene.
2. mars 1967 vant The Mamas & The Papas en Grammy Awards for Best Pop Performance by a Duo or Group with Vocal for denne sangen.
Norsk versjon
H. Karlsen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Mandag, mandag». Sangen ble utgitt av Teknikum Four på singlen Nor-Disc NOR 144 i 1967.
Bizzarrini P538
Bizzarrini P538 var en løpsbil med motoren montert bak som ble lansert i 1966 av den italienske bilprodusenten Bizzarrini. Bilen var utstyrt med en 4,0-liters Lamborghini V12-motor, som utviklet en effekt på 450 hk ved 10 000 omdreininger per minutt, og en femtrinns manuell girkasse fra ZF, samt skivebremser på alle fire hjul og et uavhengig hjuloppheng. Karosseriet var laget av glassfiber, mens chassiset var stål.
Bizzarrini Strada
A3C GT Strada var den mest vellykkede modellen fra den italienske bilprodusenten Bizzarrini. Modellen ble utviklet i 1963 og lansert i 1965. Modellen liknet Iso Grifo, som også var designet av Giotto Bizzarrini, og ble til og med kalt Grifo under utviklingen. Den ble senere solgt under navnet 5300 GT.
Strada var utstyrt med en Chevrolet-motor med 5 358 ccm sylindervolum og en effekt på 365 hk. Dessuten hadde den en firetrinns manuell girkasse og karosseri av aluminium, som var designet av Bertone. Bilen var en toseter, og ett enkelt cabriolet-eksemplar ble også bygget.
Da produksjonen stoppet i 1969 var 133 eksemplarer bygget.
Manu
Manu kan vise til:
Liste over filmfestivaler
En filmfestival er en festival hvor filmen hylles. Det finnes en rekke norske og internasjonale filmfestivaler. Mange av festivalene deler ut premier eller utmerkelser til de beste filmene.
A-festivaler
Organisasjonen Fédération Internationale des Associations de Producteurs de Films har kategorisert enkelte av festivalene som såkalte A-festivaler
Hvitflekkdvergmåler
Hvitflekkdvergmåler (Eupithecia tripunctaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den hører til den artsrike slekten dvergmålere (Eupithecia)
Utseende
En liten (vingespenn 17 – 21 mm), slank, brungrå måler. Forvingen er ensfarget brungrå med en liten, svart flekk nær midten og en smal, hvit tverrstripe langs ytterkanten, denne er utvidet til en hvit flekk ved vingens bakhjørne. Bakvingen er litt blekere enn forvingen og har en hvit flekk ved bakhjørnet. Larven er naken, litt knudrete, lysbrun – beige med store, trekantede, sjokoladebrune flekker på ryggen og litt lysere brune flekker langs sidene.
Levevis
Larvene lever på blomstene til planter i skjermplantefamilien (Apiaceae), dessuten på svarthyll (Sambucus nigra). De voksne målerne har to generasjoner hver sommer, i mai – juni og i juli – august.
Benjamin Disraeli
Benjamin Disraeli, 1. jarl av Beaconsfield, (født 21. desember 1804 i London, død 19. april 1881 i Mayfair i London) var en britisk konservativ politiker og statsmann. Han var medlem av den britiske regjeringen gjennom tre tiår, og var Storbritannias statsminister i 1868 og mellom 1874 og 1880. I tillegg var han finansminister. I 1846 grunnla han det moderne konservative partiet, med opprinnelse i det gamle Tory-partiet fra 1700-tallet. Disraeli var av jødisk herkomst med far fra Italia, men ble døpt i Den anglikanske kirke i ung alder. Han ble også kjent som «litteraten i Downing Street», og var forfatter bak en rekke romantiske romaner. Disraeli begynte som radikal, men endte som en konservativ realpolitiker. Dronning Victoria var en stor tilhenger av Disraeli, og motsatt, og vennskapet begynte da Disraeli ble finansminister, og det var Disraeli som overtalte Dronning Victoria til å la seg utnevne som keiserinne av India. Den store politiske rivalen til Disraeli var William Gladstone. Begge er kjent som grunnleggerne av den moderne britiske politikken. Disraeli var en uhemmet imperialist, og utvidet det britiske imperiet mer en noen annen britisk politiker. Han gjennomførte også en rekke sosiale og politiske reformer.
Bakgrunn
Disraeli nedstammet fra italienske sefardiske jøder på både mors- og farssiden. Hans far var litteraturkritikeren og historikeren Isaac D'Israeli som, til tross for at han var jøde, lot Benjamin døpe i 1817 i Church of England etter en disputt med familiens synagoge. Den eldre D'Israeli (Benjamin synes å ha endret stavemåten på 1820-tallet) involverte seg selv ikke i noen form for organisert religion. Fra 1817 gikk Benjamin på skolen Higham Hall i Walthamstow. Hans yngre brødre gikk derimot på eliteskolen Winchester College, noe som tydelig plaget Disraeli og kan forklare at han hadde et anstreng forhold til sin mor.
Hans far syntes at han skulle bli jurist, og han ble satt i lære hos en advokat i 1821. Imidlertid passet ikke jusen ham, og 1825 oppgav han den karriereveien.
Carnen
Carnen – Sindarin for Rødvann men også oversatt som Raudvasselv – er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Elven fløt mot sør fra Jernhøene øst for Ensomfjellet og flyter sørover helt til den møter på Celduin, som kommer fra nordvest, og de møtes ca. 250 Númenóreanske mil lenger sør. Derfra fløt de sammen ned mot Rhûnhavet, forbi Dorwinion.
Benjamin Disraeli
Investor
Disraeli synes å ha vært opptatt av å skaffe seg en egen formue, og spekulerte på børsen allerede fra 1824 på forskjellige søramerikanske gruveselskaper. Anerkjennelsen av de nye republikkene i Sør-Amerika etter anbefaling av George Canning hadde ført til en anselig økonomisk oppsving, som ble oppmuntret av promotører og reklamefolk. På grunn av dette, ble Disraeli kjent med finansmannen J. D. Powles, og i 1825 skrev Disraeli tre reklametekster for Powles.
Samme år bragte Disraelis finansielle virksomhet ham i kontakt med John Murray. Murray var som Powles og Disraeli involvert i den søramerikanske gruveindustrien. De forsøkte de å utgi en avis som het «The Representative», for å fremme gruvenes sak og de politikere som støttet gruvene, særlig George Canning. Avisen ble en fiasko, delvis fordi «gruveboblen» sprakk i slutten av 1825 og ruinerte Powles og Disraeli. Dessuten var avisen elendig redigert og ville antagelig ha gått under uansett, ifølge Disraelis biograf Lord Blake. Gjelden som Disraeli pådro seg ved disse investeringene forfulgte ham resten av hans liv.
Carnen
Det er ikke helt klart hva navnet på denne elva er etter at den flyter sammen med Celduin, men mange kart forteller at Carnen er navnet på disse elvene etter at de flyter sammen. Selv om dette området ikke var satt på kartet av Tolkien må Carnen ha dratt forbi mange små landsbyer og byer, som menn fra Dale og Esgaroth handlet med, hvis de bodde lenger ned langs elva.
Benjamin Disraeli
Forfatter
Disraeli rettet seg nå mot skjønnlitteraturen, og gav ut sin første roman «Vivian Grey» i 1826. Disraelis biografer er enige om at «Vivian Grey» var en tynt maskert gjenfortelling av omstendighetene rundt avisen The Representative. Romanen ble meget populær, selv om den også vakte harme innen den konservative litterære verden da det kom for dagen at det var Disraeli som var forfatteren. Boken ble først publisert anonymt, og ble oppgitt å være forfattet av en «mann av verdi», og av en som beveget seg i sosieteten. Disraeli, som da var bare 23 år gammel, beveget seg ennå ikke i de finere kretser, og de mange etikettebruddene i «Vivian Grey» gjorde dette pinlig åpenbart. Anmelderne var av denne grunn skarpt kritiske mot både forfatteren og boken. Dessuten trodde Murray at Disraeli hadde tegnet en karikatur av ham og misbrukt hans tillit. Denne beskyldningen ble imøtegått og avvist, men senere biografer (blant dem Blake) har gitt uttrykk for at Murray hadde rett.
Etter å ha gitt ut essayet «Vindication of the British Constitution» og noen politiske pamfletter, fulgte Disraeli opp «Vivian Grey» med en serie romaner; The Young Duke (1831), Contarini Fleming (1832), Alroy (1833), Venetia og Henrietta Temple (1837). I den samme perioden skrev han også The Revolutionary Epick og tre burlesker med titlene Ixion, The Infernal Marriage og Popanilla. Av disse var det bare Henrietta Temple (som var basert på hans affære med Henrietta Sykes) som ble suksess.
Marilyn Maxwell
Marvel Marilyn Maxwell (født 3. august 1921, død 20. mars 1972) var en amerikansk skuespillerinne og sangerinne.
Benjamin Disraeli
Forfatter
I 1839 giftet han seg med Mary Anne Wyndham Lewis, enken etter en av hans nærmere venner. Hun døde i 1872.
Marilyn Maxwell
Biografi
Marvel Marilyn Maxwell ble født 3. august 1921 i Clarinda i Iowa. Hun startet karrieren som sangerinne på radio, før hun i 1942 fikk filmkontrakt med Metro-Goldwyn-Mayer. MGM-sjef Louis B. Mayer insisterte på at hun droppet Marvel fra navnet sitt. Hun begynte derfor å bruke mellomnavnet Marilyn som fornavn i stedet.
Rally
Rally er en form for motorløp for biler som finner sted på avsperrede offentlige eller private veier med spesialbygde biler. Denne motorsporten kjennetegnes ved at den ikke kjøres på en racerbane, men i et punkt-til-punkt-format, hvor deltakerne kjører mellom sett med kontrollpunkter (etapper). De starter i forskjellige intervaller fra et eller flere startpunkter.
Marilyn Maxwell
Biografi
Blant filmene hun spilte i er Vi har'em i harem (1944), Champion (1949), Svindlere på Broadway (1951) og Rock-A-Bye Baby (1958). Hun spilte også hovedrollen i TV-serien Bus Stop, som ble sendt på ABC i 1961 og 1962. Maxwell døde 20. mars 1972 i Beverly Hills i California av hjerteinfarkt.
Benjamin Disraeli
Tidlig politisk karriere
Disraeli hadde overveiet en politisk karriere allerede i 1830, innen han forlot England og dro til Middelhavet. Hans første virkelige anstrengelser kom imidlertid ikke før i 1832, under den store krisen med reformproposisjonen i 1832, der han bidro til et anti-whig-skrift som ble publisert av Murray med tittelen England and France: or a cure for Ministerial Gallomania. Valget av en torypublikasjon ble sett som underlig eller til og med anstøtelig av Disraelis venner og slekt, som betraktet ham som mer av en radikaler.
Rally
Deltakerne består av mannskap på to personer, en fører og en kartleser. Førerens oppgave er å kjøre bilen mens kartleserens oppgave er å gi førerens opplysninger om veiens kjennetegn og forløp, slik at hastighetsprøvene kan gjennomføres på kortest mulig tid.
Benjamin Disraeli
Tidlig politisk karriere
Disraelis politiske innstilling på denne tiden var påvirket av både av hans rebelske side og hans ønske å gjøre seg bemerket. I begynnelsen av 1830-tallet virket Toryene og de interessene de representerte nesten som en tapt sak. Det andre store partiet, Whigs, var tydelig utenkelig for Disraeli: «Toryismen er gått trett og jeg kan ikke nedlate meg til å bli en whig.»
Selv om han stilte som radikal kandidat den første gangen han – forgjeves – forsøkte å få et sete i Underhuset, var Disraeli en progressiv tory da han fikk sete i Underhuset i 1837 som representant for valgkretsen Maidstone. Han hadde også mislyktes å bli valgt i 1835 med et mer toryistisk program. Disraeli var velvillig innstilt til noen av chartisternes krav, og gikk inn for en allianse mellom den jordeiende adelen og arbeiderklassen mot middelklassens økende makt. Han var med på å stifte gruppen Young England i 1842; gruppen ivret for at de rike skulle bruke sin makt til å verne de fattige mot middelklassens utnyttelse. Gjennom hele sin karriere skulle Disraeli søke å etablere allianser mellom de konservative og de radikale.
Statsminister Robert Peel tok ikke med Disraeli da han satte sammen sitt kabinett i 1841, og Disraeli ble senere en skarp kritiker av Peels regjering. I parlamentet ble Disraeli kjent for sitt forsvar for de proteksjonistiske kornlovene («Corn Laws»), da han gikk i mot partikollegaen Peels engasjement for frihandel, som Disraeli fordømte som «laissez-faire-kapitalisme». Slutten av 1845 og de første månedene av 1846 ble dominert av striden i parlamentet mellom frihandelsvennene og proteksjonistene. Disraeli tapte kampen, men avskaffelsen av kornlovene fikk en høy politisk pris da det konservative partiet sprakk. Peel og hans tilhengere, som ble kjent som peelitter, nærmet seg whigene. Rundt proteksjonistene ble det dannet et nytt konservativt parti, under ledelse av Disraeli, George Bentinck og Edward Smith-Stanley Derby.
I regjeringen
I 1852 utnevnte Derby Disraeli til finansminister (Chancellor of the Exchequer) og underhusleder (Leader of the House of Commons) i sin kortlivede regjering som skulle bli kalt «''Who? Who? Ministry''». På grunn av en kombinasjon av dårlig valgt tidspunkt og lite erfaring ble Disraelis første budsjett mislykket. Disraelis duell mot Gladstone om budsjettet ble imidlertid starten på tretti år med fiendtligheter mellom de to i parlamentet. Derbys regjering falt etter noen måneder og Disraeli havnet i opposisjon og Gladstone tok over som finansminister. I 1858 kom Derby tilbake som statsminister og utnevnte igjen Disraeli til finansminister og underhusleder (statsministeren satt selv i Overhuset) med ansvar for å gjennomføre parlamentsreformer, men hans reformer skulle ha fratatt visse velgere i byene stemmeretten, og ble motarbeidet av liberalerne og ble nedstemt. Regjeringen falt i 1859 og Disraeli vendte tilbake til opposisjonssiden til 1866 da han for tredje gang ble finansminister og underhusleder.
Etter at de klarte å beseire en liberal reformproposisjon foreslått av Gladstone i 1866, innførte Disraeli og Derby et eget reformtiltak i 1867. Dette var en politisk strategi i det forå gi de konservative kontroll over reformprosessen og få langsiktige fordeler i underhuset. Reformakten 1867 utvidet stemmeretten til ytterligere 1,5 millioner personer ved at mannlige huseiere og mannlige inneboende som betalte minst 10 pund for rom fikk stemmerett, avskaffet rotten boroughs med færre enn 10 000 innbyggere og innførte valgkretser i femten større byer som Liverpool og Manchester, som hadde vært underrepresenterte i parlamentet. Dette ble mislikt av det konservative partis høyrefløy, av blant andre Robert Gascoyne-Cecil (senere marki av Salisbury), som forlot regjeringen og talte mot loven.
Statsminister
Derbys helse ble stadig svakere og han gikk til slutt av som statsminister i slutten av februar 1868. Disraelis anstrengelser under de to foregående år hadde fjernet all tvil om at han skulle få etterfølge Derby som partileder og dermed statsminister. Selv om deler av partiets høyrefløy fortsatt motsatte seg ham, hadde hans rolle i gjennomførelsen av reformforslaget og særlig hans oppvisning mot Gladstone vunnet ham beundring fra en stor del av parlamentsgruppen. Den 27. februar 1868 ble Benjamin Disraeli statsminister for første gang.
Imidlertid var det konservative parti fortsatt i minoritet i Underhuset, og gjennomføringen av reformene krevde at nyvalg skulle holdes så snart de nye stemmelistene var sammenstilt. Disraelis periode som statsminister skulle dermed bli ganske kort hvis ikke de konservative vant valgt. Han foretok bare to større endringer i kabinettet: han erstatte Frederic Thesiger som lordkansler med Hugh Cairns, og tok inn George Ward Hunt som finansminister. Disraeli og Chelmsford hadde aldri gått godt sammen, og Cairns var etter Disraelis mening en sterkere minister.
Disraelis første periode som statsminister ble dominert av den debatten om den irske statskirke Church of Ireland. Til tross for at en overveldende majoritet av befolkningen på Irland var katolikker var den protestantiske kirke statskirke og finansiert med direkte beskatning. Et første forsøk fra Disraeli på å forhandle med kardinal Manning om å opprette et katolsk universitet i Dublin slo feil da Gladstone la frem forslag om å skille den irske kirke helt fra staten. Forslaget førte til splittelse i det konservative partiet, mens det gjenforente liberalerne under Gladstones ledelse. Disraelis regjering overlevde til valget i desember 1868, men initiativet var tapt.
I valget seiret Gladstone og liberalerne med en majoritet på 170 seter. Disraeli og hans parti tilbragte så seks år i opposisjon, til de vant parlamentsvalget i Storbritannia i 1874 og for første gang siden 1840-tallet fikk et parti absolutt majoritet i underhuset. Disraelis regjering innførte forskjellige reformakter som håndverkerbostedsloven (Artisans Dwellings Act) i 1875, folkehelseloven (Public Health Act) i 1875, en lov om renhet for mat og medisiner (Pure Food and Drugs Act) i 1875, Climbing Boys Act i 1875 og utdannelsesloven i 1876. Hans regjering innførte også en ny fabrikklov (Factory Act) for å beskytte arbeidere, Conspiracy and Protection of Property Act i 1875 som tillot fredelige demonstrasjoner, og arbeidsgiver- og arbeiderloven (Employers and Workmen Act) i 1878 som muliggjorde for arbeidere å saksøke arbeidsgivere i sivile domstoler om de brøt mot lovlige kontrakter.
Disraeli var en overbevist britisk imperialist og bidro til å styrke det britiske imperium med sin støtte til byggingen av Suezkanalen. Han gjorde også diplomatisk fremgang ved Berlinkongressen i 1878 ved å begrense Russlands voksende innflytelse på Balkan og bryte opp trekeiserforbundet. Imidlertid ble hans regjering svekket av vanskeligheter i Sør-Afrika og Afghanistan, noe som nok bidro til at hans parti tapte parlamentsvalget i 1880.
Han ble tatt opp til Overhuset i 1876, da dronning Victoria adlet ham som jarl av Beaconsfield. Han fortsatte som statsminister til 1880 da de konservative tapte for Gladstones liberaler.
Disraeli ble syk straks deretter og døde i april 1881.
Phippsøya
Det høyeste punktet er Tryggve Granfjellet 465 moh. Arealet av øya er omkring 26 km².
Phippsøya har fått navn etter den engelske oppdageren Constantine John Phipps, som hadde kommandoen for to fartøyer under en arktisekspedisjon som nådde Svalbard og Sjuøyane i 1773. I Isflakbukta syd på Phippsøya ligger en såkalt Merckoll-hytte, oppført av bergmester Hans Merckoll i 1936. Dette var en av flere nødhytter som dette året ble satt opp på østsiden av Svalbard for å huse mennesker i nød eller tjene som tilfluktssted for eventuelle forliste. Hyttene ble bekostet av statens krisemidler. Nødhytten på Phippsøya er det nordligste bygg på Svalbard og er fredet som prioritert kulturminne.
Josep Jufré
Josep Jufré Pou (født 5. august 1975 i Santa Eulàlia de Riuprimer, Catalonia) er en tidligere profesjonell katalansk landeveissyklist.
Håbo-Tibble kyrkby
Håbo-Tibble kyrkby er et tettsted i Upplands-Bro kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 256 innbyggere.
Audun Hugleiksson
Audun Hugleiksson med tilnavnet «Audun Hestakorn» (hestakorn = havre), (født ca. 1240, henrettet 2. desember 1302 i Bergen) var en stormann i kongeriket Norge på slutten av 1200-tallet. Han var kongens høyre hånd, både under Magnus Lagabøte og Eirik Magnusson, ansett som en viktig politiker og jurist i sin tid, med en sentral rolle i utformingen av norsk lovverk. Fra 1280 og fram mot århundreskiftet fikk han stadig viktigere stillinger i statsledelsen, og hadde et eget sete i kongens råd, tjenestegjorde som stallare og fehirde, fra 1277 forfremmet til lendmann med tittelen baron. Audun oppførte en borg i stein på Ålhus i Jølster i Sunnfjord, hva som ikke var vanlig i datidens Norge. Han ble henrettet ved hengning på Nordnes i Bergen den 2. desember 1302.
Bakgrunn
Audun Hugleiksson vokste opp på gården Hegranes på Ålhus i Jølster, som ligger i det som tidligere ble kalt Firda-fylket (øst for Førde og nord for Sognefjorden). Faren Hugleik synes å ha tilhørt lavadelen, og var sannsynligvis hirdmann under kong Håkon Håkonsson (1204–63), gift med en kvinne fra Østlandet.
Hugleik må ha vært en fremstående mann lokalt, for sønnens jordegods i Jølster omfattet over 30 gårder. Dette godset tilfalt Otte Rømer i 1361 som kongehusets takk for lang og tro tjeneste; godset tilfalt kronen etter at Audun Hugleiksson var henrettet.
Bakgrunnen for tilnavnet «Hestakorn» er ikke kjent. Ordet viser til havre som hestefôr, i middelalderen var dette ikke vanlig blant bønder. Én teori er at Audun var den eneste i Jølster som hadde råd til dette. Begrepet er også brukt om en egen kornskatt til kongens hird, muligens har Audun på et tidspunkt stått i spissen for innkrevingen av en slik skatt.
På 1200-tallet opplevde Norge en storhetstid under kong Håkon Håkonssons ledelse. Borgerkrigstiden var tilbakelagt rundt 1240, og kong Håkon gjorde krav på gamle landområder som Island, Grønland, de nordlige og vestlige delene av og øyene nord for Skottland, inklusive Færøyene. Norgesveldet ble fra 1260-årene en makt å regne med internasjonalt, og kong Håkon bygget allianser, blant annet da han fikk giftet sin datter Kristina av Tunsberg inn i den spanske kongefamilien.
Kong Håkon innså viktigheten av å bevare freden innenlands. Som andre konger i 1200-tallets Europa vektla han et stabiliserende lovverk. Det hadde skjedd en rivende utvikling i europeisk rettsfilosofi i århundret fra 1150 til 1250, og med tanke på utarbeidelsen av et nytt norsk lovverk ble unge nordmenn sendt til søreuropeiske universiteter.
Lovmann med innflytelse
Mellom 1269 og 1281 ble det norske og islandske lovverket kraftig reformert, og Audun Hugleiksson hadde en sentral rolle i dette arbeidet, som blant annet samlet det meste av norske lover i ett lovverk (Landsloven). Borgartingsloven ble revidert i 1269, og året etter ble Frostatingsloven lagt fram og kongerikets jurister begynte arbeidet med Landsloven. Første gang Audun Hugleiksson nevnes i kildene som sendebud for kongen, var på et rettsmøte i Bergen i 1273. Samme året fikk han sin første politiske utmerkelse da han i en alder av 33 år ble gjort til stallare av Magnus Lagabøte. Det var en ung alder for en stilling som var regnet som en av landets viktigste. I 1277 ble Gulatings-, Frostatings- og Eidsivatingslovene for første gang samlet i et lovverk, Landsloven.
Norge var blant de første nasjonene i Europa som foretok en slik reform, og Magnus Lagabøte hadde rettskyndige som Audun Hugleiksson og Oslo-bispens sønn Tore Håkonsson Biskopsson sittende i sitt råd. Sentralt stod også kansleren Askatin, senere biskop i Bergen. Muligens også kongens biograf Sturla Tordsson, Snorres svigersønn som dro til Island med loven som kongens lagmann i 1271.
Tidligere hadde hver del av Norge hatt sine egne lover, dvs. nedarvet juridisk tradisjon, samlet ved årlige lokale ting med pliktig fremmøte for alle frie voksne menn. Ved lovreformene 1269-81 tiltok kongen seg retten til å gi lover, dømme og sørge for fullbyrdelsen. Kirken hadde samme ønsket, og sikret seg betydelige rettigheter ved sættargjerden i Tunsberg i 1277.
I siste avsnitt i Hirdskråen fra 1277 summerer lovskriveren opp arbeidet han hadde vært sentral i. Dette regnes som Auduns tekst: «''No, gjev oss Gud gode seder og helsebot av alt dette, så det fører til slik nytte at det vert vår herre Jesus Kristus til lov og ære, kongen vår til stønad og sømd, og oss sjølve til timeleg tarv og evig lukke. No og utan ende vere Jesus Kristus med oss alle. Amen.» Gjennom Hirdskråen'', kongens og hirdens lovbok, ble en stor mengde europeiske tradisjoner innført i norsk statsstyre. Gamle norske adelstitler fikk europeiske navn; «lendmannen» ble «baron». Audun ble selv en av disse baronene med eget sete i kongens råd. Det samme året som Landsloven ble lagt fram, ble Audun hedret av kongen både som fehirde og baron.
Strid med kirken
Sættargjerden i Tunsberg fra 1277 var en avtale som innrømmet kirken betydelige rettigheter, blant annet reduksjon i skattene til kongen, kirkens rett til å felle dom ved moralske og religiøse spørsmål; samt rett til å prege mynt, noe som ellers var et rent kongelig privilegium.
Som en av Eirik Magnussons formyndere må Audun ha støttet den antikirkelige politikken som etter Magnus Lagabøtes død i mai 1280 førte til konflikt med kirken. Ifølge Biskop Arnes saga var Audun i 1281 «høyest i rådet hos kongen», og må ha vært sentral i arbeidet med rettarboten (forordningen) fra 1280 som lovfestet denne politikken. Erkebiskopens rett til å slå mynt ble tilbakekalt, og i 1282 stod Audun på Mariakirkegården i Stavanger da han lyste biskop Arnes menn fredløse fordi de nektet å betale leidangsskatt. Så ble også erkebiskopen og biskopene Andres i Oslo og Torfinn i Hamar lyste fredløse. Nå brøt striden løs igjen, og førte til at erkebiskop Jon Raude måtte rømme landet. Kirken svarte med å bannlyse ledende menn og baroner. Audun Hugleiksson ble ikke rammet av dette. Alt i 1281 hadde han skjenket kirken deler av jordegodset sitt.
Utenrikspolitiker og diplomat
Kong Magnus Lagabøte hadde gitt opp den ekspansive norske utenrikspolitikken som faren hadde ført, men da formynderne styrte på vegne av barnekongen Eirik, ble den gamle politikken gjenopptatt. Øyene vestover ble regnet som norske, og lengre syd mot Skottland hadde Norge også interesser. I 1281 fikk rådet til et strategisk ekteskap mellom prinsesse Margaret av Skottland, datter til kong Alexander III av Skottland, og barnekongen Eirik, syv år yngre enn sin hustru. Dette skulle både sikre norske interesser i Skottland og en posisjon ved det skotske hoffet. Prinsessen fødte i 1283 en datter som ble døpt Margaret etter sin mor som døde i barsel.
Tre år senere døde kong Alexander, og Skottland sto uten mannlig arvtaker. Hans datterdatter i Norge var den eneste direkte arvingen igjen av huset Dunkeld. Dette satte Norge i en særegen posisjon som krevde diplomatisk handlekraft. Audun Hugleiksson var med på forhandle fram Birgham-traktaten i 1290, som slo fast at prinsesse Margaret var trolovet med sønnen til kong Edvard I av England, prinsen av Wales. Den engelske kongen skulle da garantere for skotsk uavhengighet og ville fungere som verge for den norske prinsessen, «jomfruen fra Norge» som hun kalles i skotsk historie, inntil hun nådde myndighetsalder. For Norge medførte avtalen ikke minst en finansiell medgift.
Krig med Danmark
I 1283 styrket hansabyene seg da Lübeck og danskekongen Erik Klipping inngikk et forbund, og vinteren 1283/84 innledet de forhandlinger om blokade av Norge. Våren 1284 sendte det norske riksstyret et brev til hansabyene i kong Eiriks navn: Tyskerne skulle få tilbake sine gamel rettigheter i Norge, mot at nordmenn ble behandlet likedan i tyske byer, og det skulle gis oppreisning for påviste overgrep mot tyskere i Norge som ikke hadde vært hjemlet i norsk lov og rett. Så da seilingssesongen begynte, sendte hansabyene som vanlig sine skip til Norge, men underveis ble de bordet og plyndret av norske kapere som Alv Erlingsson hadde utrustet fra sin base Isegran ved Glommas munning. Selv herjet han Skagen og Skanör. Det er sagt at Alv handlet i hemmelig forståelse med en krets rundt kong Eiriks mor, den danskfødte enkedronning Ingeborg, men saken om hennes arv var gått i orden våren 1284, ettersom den var avgjort i hennes favør ved et danehoff i Nyborg i mai.
Alv Erlingssons krigsføring sommeren 1284 førte til at de vendiske byene vedtok å iverksette blokade av Norge med tilslutning fra hansabyene. Bare Bremen holdt seg utenfor og ble dermed ramt av sanksjoner. Kong Erik Klipping sluttet seg i november til det rostockske landefredsforbundet og blokaden av Norge. I seilingssesongen 1285 sperret Lübeck, Rostock, Wismar, Stralsund og Greifswald av Øresund. Tyskerne prøvde å få England med, mens den norske regjeringen våren 1285 ba kong Edvard om å hindre tyskerne i å avskjære trafikk over Nordsjøen. Midtsommers kom det til våpenstillstand. Høsten 1284 påla en dom i Kalmar Norge å betale tyskerne 6,000 mark sølv i erstatning. Tyskerne fikk også rett til fritt kjøp i norske byer og markedsplasser på linje med innbyggerne der. Kalmar-dommen gjenopprettet bylovens likestilling av innfødte og fremmede; særrettighetene fra 1278 ble gjenopprettet, og begrensningen på vintersitternes oppkjøpsvirksomhet i de bergenske vedtektene fra 1282 var dermed ugyldige. Tilbakebetalingen av sølvet gikk det tregt med, men til gjengjeld slapp de vendiske byene å betale toll på sild fra Bornholm.
I november 1286 ble Erik Kipping myrdet, og i juni 1287 satte Audun Hugleiksson i Tønsberg seglet sitt under avtalen med de påståtte danske kongemorderne. I virkeligheten er det verken sannsynlig eller dokumentert at noen av de som ble dømt for drapet, hadde hatt noen andel i det. Dette var heller en gjenopptagelse av den tidligere anti-danske politikken.
Sommeren 1289 herjet kong Eirik danske farvann med den norske leidangsflåten og de danske fredløse i følget sitt. På et nytt krigstog i 1290 satte marsk Stig Andersen Hvide seg fast på Hjelm og lot oppføre en borg der. Imens reiste grev Jakob borgen Hunehals i Halland. Begge borgene ble regnet for norske kronbesittelser og tjente som baser for angrep på dansk område. De lå ytterst strategisk plassert for kontroll med skipsfarten over Østersjøen. Grev Jakob bygget også Varberg festning og fikk tildelt Ragnhildarholm ved Konghelle. Et krysningspunkt mellom de nordiske rikene var dermed kontrollert av fredløse. Først i september 1295 ble det lyst fred på Hindsgavl på Fyn med gunstige vilkår sett fra Norge, som fikk beholde Hjelm og i tillegg Hunehals. Kong Eirik og hertug Håkon fikk også bruksrett til sin mors gods i Danmark.
Forsvarsallianse med Skottland og Frankrike
I årene frem til Margaret Eiriksdatter ble syv år, reiste Audun frem og tilbake mellom de britiske øyene og hjemlandet, og representerte norske interesser. Så ble det bestemt at prinsessen skulle føres til Skottland. Syvåringen som alt var offisiell skotsk dronning på fjerde året, seilte ut fra Bergen. Overfarten var tung, Margaret fikk feber, og man gikk i land på Kirkwall på Orknøyene, men livet hennes sto ikke til å redde. Margaret døde uten noen gang å bli kronet. Den døde ble ført tilbake til Bergen og begravet ved Kristkirken. En enestående dynastisk allianse mellom Norge og Skottland gikk tapt med dette. For Skottland var konsekvensene spesielt alvorlige, da landet igjen stod uten monark.
I de to årene som fulgte etter Margarets død var det fjorten personer som gjorde krav på den skotske tronen. Også den norske kongen, Eirik Magnusson, var formelt en kandidat, men de mest direkte konkurrentene var Huset Balliol og Huset Bruce. Sommeren 1291 ble den skotske tronfølgen diskutert på et parlament i Berwick-on-Tweed, ledet av kong Edvard. Norske utsendinger fremsatte på kong Eiriks vegne krav på Skottlands krone og det utestående av sin avdøde dronnings medgift. Høsten 1292 ankom Audun Hugleiksson med kongelig fullmakt til å slutte et hvilket som helst forlik. Han brukte Eiriks tronkrav til å oppnå flere fordeler: Inntektene fra Skottland de årene Margaret Eiriksdatter formelt var dronning, og £ 100.000 i erstatning fordi skottene ikke straks hadde godtatt henne som dronning etter hennes morfars død. Det ble også innledet ekteskapsforhandlinger mellom kong Eirik selv og Robert Bruces sønnedatter Isabella Bruce. I 1293 giftet Isabella seg med kong Eirik, men den skotske krone tilfalt John Balliol. Eirik Magnusson fikk bare stadfestet sin rett til sin første dronnings medgift. At kong Edvard så tydelig tok parti for Bruce-ætten i 1292, bidro nok til å kjølne forholdet mellom det norske og det engelske kongehus. I praksis var Skottland i en tilstand av borgerkrig, og John Balliol måtte ved innsettelsen godta kong Edvard som overkonge. Å stå til regnskap for den engelske kronen fikk ham til å søke forbund med andre land.
I Skottland ble Audun Hugleiksson adlet i 1293, den første nordmann som opplevde en slik ære.
Audun Hugleiksson ønsket et forbund med England og Skottland i en felles front mot Danmark og det tyske hanseforbundet, men mislyktes. I oktober 1295 satte han på vegne av Norge seglet sitt på Auld-alliansen mellom Skottland, Frankrike og Norge, signert av John Balliol, kong Filip IV av Frankrike og Audun Hugleiksson. Alliansen er en forsvarsallianse hvor vilkårene er at om ett av landene ble angrepet av England, skulle de andre bistå med militær hjelp. Alliansen betydde også slutten på utvidelsen av det norske riket til de britiske øyene. For en rede sum av 40 000 groat skulle Norge forsyne Skottland med 100 krigsskip fire måneder av året, så lenge som fiendskapet mellom Frankrike og England holdt seg (groat var myntenhet, omtrentlig 1/8 av en unse (28,349 gram sølv). Skottland betale aldri den avtalte summen, og Norge oppfylte heller ikke sin del av avtalen om å stille 300 skip og mer enn 33 000 soldater til Frankrikes disposisjon for en kommende krig med England. Til gjengjeld hadde Hugleiksson med seg 6,000 mark sterling (1.200 kg) rent sølv tilbake til Norge. Kongeriket var da i stand til å nedbetale den norske utenriksgjelden. Summen var kun et forskudd. Hvis Norge stilte militærstyrken, skulle Frankrike betale 30 000 sterling i leie pr. år, men det ble aldri aktuelt.
Trolig var Audun klar over problemet med innfrielsen. I Frankrike forhandlet han om et ekteskap mellom kong Eirik og grevedatteren Isabella av Joigny, en slektning av kong Filip 4.s dronning. Parallelt med dette foregikk forhandlinger om Auld-alliansen, der skottene gikk med på å gi kong Eirik tilbake land og eiendom i Skottland. Resultatet av Paris-forhandlingene kan dermed kalles en skotsk-fransk-norsk trippelallianse mot England.
Kritiske historikere
Audun ønsket ikke krig med England, men tvert imot en fast handelsrute dit. Nå fikk Skottland aldri den militære støtten fra Frankrike som det var lovet. Edvard I av England oppdaget den fransk-skotske alliansen i 1295, rustet øyeblikkelig opp store hærstyrker mot den skotske grensen, og året etter var krigen et faktum da John Balliol invaderte Nord-England som støtte for Frankrike, og innledet den lange skotske uavhengighetskrigen. Norge slapp å bli involvert.
Mezcal
Mezcal eller mescal er et samlenavn på meksikansk destillert brennevin fra agaveplanten og som har sin opprinnelse fra delstaten Oaxaca eller omliggende stater. Ordet mezcal kommer fra nahuatl mexcalli «kokt magueyløv» (fra metl «maguey» og ixcalli «kokt»). Rundt 40 arter av agave benyttes i produksjon av mezcal, under betegnelsen maguey. Agave angustifola (maguey espadin) er mest benyttet, andre eksempler er tobalá, tobaziche, arroqueno, madrecuixe, jabalí, tepextate og barril.
Audun Hugleiksson
Auduns segl
På et skotsk dokument fra 1290 står signaturen «Odwyni de Hagernes». Det store seglet til Audun Hugleiksson viser Audun i fullt ridderutstyr til hest. Omskriften i seglet er på latin: «S’Avdoeni Hvglaci Din De Hegrenes», som betyr: Audun Hugleiksson av Hegranes. Audun er utstyrt med et våpenskjold og deler av våpenet ser ut til å ha vært inspirert av figurer som er brukt i skotske våpen. Hovedfiguren i skjoldet er en heraldisk stilisert rose, som man finner i noen andre, norske våpen fra middelalderen. Men Auduns skjold er særpreget ved at det langs skjoldkanten – dvs. rundt rosen – har en krans eller streng som det er festet små liljer på. Denne liljestrengen er et særmerke som det hendte at den skotske kongen ga til sine følgesmenn. Liljestrengen kan stamme fra tiden for de viktige forhandlingene Audun Hugleiksson ledet om norsk-skotske landområder på slutten av 1200-tallet.
Mezcal
En ensamble er en blanding av to eller flere magueyes. Som regel komponeres blandingen før destillering, men flere ferdige destillat kan også settes sammen.
Lockheed Martin
Lockheed Martin er en stor produsent av passasjerfly, militærfly, rakettvåpen og romfartøyer. Selskapet er en av verdens største produsenter av forsvarsutstyr. Pr. 2005 er 95 prosent av alle inntekter hentet fra kontrakter med Forsvarsdepartementet i USA og andre utenlandske departementer. Selskapet har 130 000 ansatte. Lockheed Martin ble opprettet i 1995 gjennom en sammenslåing mellom Lockheed Corporation og Martin Marietta.
Mezcal
Beskrivelse
Mezcal produseres ved at agavestammen uten blad males og kokes for så å gjære til en mos som destilleres og lagres en kort tid, tradisjonelt i leirkrus som kan være brente. Smaken varierer etter metoden som er brukt ved kokingen. Vedfyrte jordgroper benyttes tradisjonelt og gir en tydelig røyksmak på sluttproduktet. En myte er at tradisjonell metode for å kontrollere alkoholgehalten har vært å legge agavelarver (som regel hipopta agavis) i drikken. (Deres oppgave skulle vært å vise at spriten holder tilstrekkelig styrke, for dersom spriten er for svak skulle larven ha blitt oppløst.) Men dette er en etterkonstruksjon av noe som egentlig ganske snart ble et markedsføringsgrep. Å legge en eller flere larver i flasken er blitt et kjennetegn for en del produsenter. Andre erstatter larven med en skorpion.
Audun Hugleiksson
Auduns segl
Foruten rytterseglet hadde Audun også et kontrasegl som er mindre og bare har det skjoldet som han holder på rytterseglet. Han benyttet begge seglene ved ulike anledninger. Kommunevåpenet i Jølster er bygd på liljedelen av våpenskjoldet og viser et liljekors i gull på rød bunn.
Mezcal
Beskrivelse
Den mest kjente, regionale varianten av mezcal er tequila som er en beskyttet tittel og som kun kan lages av Weber-agave (blå agave). Tequila er som regel ikke merket eller markedsført som mezcal i det hele tatt.
Tradisjonell og håndverksmessig produksjon av mezcal skjer med både kultiverte og viltvoksende arter av agave. Delstaten Oaxaca syd i Mexico har størst produksjon, men meksikansk regulering for å benytte den beskyttede betegnelsen mezcal omfatter etter hvert flere stater. Tappingen er som oftest merket med hvilken variant av agave som er brukt, enten på etikett eller i varebeskrivelsen. Den vanligste er espadín , andre eksempler er tobalá og tepeztate. Til forskjell fra tequila er det ingen restriksjon på hvilken agave som kan benyttes. Mezcal som ikke er fatlagret kan være merket som joven, mens betegnelsene reposado og añejo indikerer henholdsvis to til tolv og over tolv måneders fatlagring.
Jixi (Heilongjiang)
Jixi (forenklet kinesisk: 鸡西; tradisjonell kinesisk: 雞西; pinyin: Jīxī; Wade-Giles: Chī-hsī) er by på prefekturnivå i provinsen Heilongjiang i det nordøstlige Kina. Jixi har et areal på 23.040 km² og rundt 1,96 millioner innbyggere (2002).
Audun Hugleiksson
Borgherre
I dag står bare ruinene tilbake av Hegrenes-borgen ytterst ute ved neset mot Jølstravatnet i Sunnfjord, første gang utgravd i 1934. Bygningen var sannsynligvis modellert over Håkonshallen i Bergen som var dobbel så lang og bred. Auduns borg ble reist i stein i årene 1276-86, sannsynligvis av engelske håndverkere som oppholdt seg i Bergen. Den avlange bygningen, 22 ganger 13 meter, hadde tre etasjer i massive murer, lager i første etasje, oppholdsrom i andre og festsal i øverste. Den skal ha hatt vinduer og store buer. Den har vannkanten på tre sider og var således lett å forsvare. I Norge var det bare kongen selv og kirken som hadde råd til å bygge i stein. Det eneste unntaket er jarl Alv Erlingsson som bygde borgen Isegran ved Glomma.
Mariedal
Mariedal er et tettsted i Upplands-Bro kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 297 innbyggere.
Audun Hugleiksson
Borgherre
I Ålhus kirke står en gammel dør i våpenhuset med smijern i form av liljer som kommer fra borgen. Nyere forskning mener å påvise at Audun i liten grad bodde på fedregården, men oppholdt seg enten på Østlandet eller i Bergen.
Nedverdigende død
Det første Håkon V gjorde da han overtok kongetittelen etter broren Eiriks død 13. juli 1299, var å arrestere Audun og Bjarne Lodinsson, to av landets fremste jurister og betydelige medlemmer i Eiriks rikskanselli. (Bjarne Lodinsson hadde provosert ved å gå i forbund med den svenske hertug Erik Magnusson av Södermanland. ) Det neste kong Håkon gjorde, var å flytte hovedstaden fra Bergen til Oslo. Det virker som han fryktet opprør, og i Oslo hadde han Akershus festning, et ferdigbygd borganlegg. Hans utenrikspolitiske interesser gikk østover, og med Audun Hugleiksson forsvant også Norgesveldets ambisjoner.
Le Lamentin
Le Lamentin er en kommune i Frankrikes oversjøiske departement Martinique i Karibia. Le Lamentin ligger midt på øya og er en del av storbyområdet rundt hovedstaden Fort-de-France.