cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afrikaans’ grammatikk
Ordstilling
Som i nederlandsk og tysk så kommer infinitiv og perfektum partisipp på siste plassen i hovedsetninger, avskilt fra det korresponderende hjelpeverbet. For eksempel,
Alternativt kan en relativ setning begynne med en preposisjon + «wie» når man viser til personlig fortid, eller en sammenklebing mellom «waar» og en preposisjon når man viser til ikke-personlig fortid.
Dobbel nektelse
En særegenhet med afrikaans er dets bruk av dobbel nektelse, noe som er sjeldent i andre vestgermanske standardspråk. For eksempel,
Både fransk og khoisansk avstamming har blitt foreslått som opphav til dobbel nektelse i afrikaans. Mens man fortsatt kan finne dobbel nektelse i lav-franske dialekter i Vest-Flandern og i noen «isolerte» landsbyer sentralt i Nederland (f.eks. Garderen), så har det en annen form, som ikke finnes i afrikaans. Følgende er et eksempel:
-ne var den gammelfranske måten å benekte på, men det har blitt foreslått at siden -ne ble veldig ikke-muntlig så var nie eller niet nødvendig for å fullføre -ne. Med tiden så forsvant -ne i de fleste lavfransk-hollandske dialekter.
Den doble nektelseskonstruksjonen har blitt fullstendig grammatisert i standard afrikaans og dens ordentlige bruk gir et sett av ganske komplekse regler, som eksempelet nedenfor viser:
Ordet het på nederlandsk korresponderer ikke med het i afrikaans. Het på nederlandsk betyr den/det på norsk. Det nederlandske ordet som korresponderer med het på afrikaans (i disse kasusene) er heb.
Merk deg at i disse kasusene ville de fleste nederlandsktalende istedenfor si:
En merkverdig unntakelse til dette er bruken av nektende grammatikkform som sammenfaller med nektelse i norsk presens partisipp. I disse kasusene er det kun en enkelt nektelse.
Phillips Petroleum Company
Phillips Petroleum Company var et olje- og gassfirma, grunnlagt i 1917. Den 30. august 2002 fusjonerte det med Conoco Inc. til ConocoPhillips.
Selskapet ble grunnlagt i 1917 i Bartlesville i Oklahoma av L.E. Phillips og hans bror Frank Phillips. I 1954 bestemte den amerikanske høyesterett i saken Phillips Petroleum vs. Staten Wisconsin at det var staten som skulle regulere prisene for gass.
Senere på året i 1954 forsøkte selskapet Mesa Petroleum å overta Phillips i et fiendtlig oppkjøp. Phillips avverget oppkjøpet, men måtte øke sin belåning.
Under prøveboring i oktober 1969 oppdaget Phillips den første oljen i Nordsjøen i norsk sektor på Ekofiskfeltet.
Camilla Tyldum
Camilla Tyldum (født 26. oktober 1981 i Namsos) er en norsk håndballspiller for Nordstrand Håndball Elite. Tyldum spiller mest i posisjonen ving, men er også på backplass.
Tyldum har ca. 50 landskamper for junior- og ungdomslandslag. Hun har tidligere spilt for klubbene Kjelsås, Refstad/Veitvet og Furuset. Hun studerte idrettsfag ved Bjerke videregående skole fra 1997–2000.
Ved sesongstart 2007–2008, fikk Tyldum medieoppslag etter en episode hvor hun påstod at Stabæk-trener Kenneth Gabrielsen kom med kommentarer om hennes vekt. (Tyldum er 170 cm høy og veier ca. 60 kg).
Finnhvaler
finnhvalslekten: gråhvalslekten: knølhvalslekten:
Finnhvaler (Balaenopteridae) eller finnhvalfamilien er den største gruppen av bardehvaler. Blant finnhvalene finner man det største pattedyret som noen gang har levd på Jorden, blåhvalen, som kan bli mer enn 140 metriske tonn tung og over 30 meter lang. Gruppen inkluderer dessuten to andre arter som passerer en vekt på 50 tonn.
Beskrivelse
Finnhvaler har ryggfinne og en rekke lengdefurer på undersiden av kroppen, fra munnen og bakover til navlen (bortsett fra seihvalen, som har kortere furer). Furene gjør at gapet kan utvides enormt når dyra spiser. De minsker dessuten motstanden i vannet når dyret svømmer. Ekte finnhvaler har en lang, torpedolignede kropp, mens gråhval og knølhval er mer kompakte i formen. Sveivene er lange og spisse.
Utbredelse
Finnhvaler finnes i alle verdenshavene, men de ekte finnhvalene går sjelden nær iskanten eller inn i drivisen ved polområdene. Gråhvalen er stort sett kystnær.
Rune Johansson
Rune Johansson (født 23. august 1920 i Stockholm, død 30. desember 1998) var en svensk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo.
Finnhvaler
Habitat
De fleste finnhvaler oppholder seg nesten utelukkende på åpent hav: unntakene er brydehvalene (som vanligvis kan finnes nær land året rundt) og knølhvaler (som når de migrerer kan komme nær kysten). Merkelig nok er det de største og de minste artene som gjerne oppholder seg i de kaldeste havene; finnhvaler pleier ikke å gå så nær isen; og seihvaler holder seg helst til tempererte farvann på den nordlige halvkule.
Rune Johansson
Johansson vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han spilte på det svenske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og USA.
Marc Ouellet
Marc Armand Ouellet (født 8. juni 1944 i La Motte i Canada) er en av Den katolske kirkes kardinaler. Han er erkebiskop av Québec.
Rune Johansson
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, Sverige og Tsjekkoslovakia fikk begge tolv poeng og samme målforskjell +29. De møttes i en kamp om bronsemedaljene 25. februar, Sverige vant kampen med 5-3. Johansson ble verdensmester i ishockey 1953. Han spilte 103 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey.
Finnhvaler
Slekter og arter
I november 2003 ble det oppdaget en ny finnhvalart, som inntil videre har fått det vitenskapelige navnet Balaenoptera omurai (etter den japanske forskeren Omura som oppdaget den). Denne arten er mindre enn de tradisjonelle finnhvalene, som den ellers ligner på. Tidligere har man trodd at dette var en hval som ikke var fullt utvokst, men etter funn gjort i indo-stillehavsområdet slo forskerne fast at det var snakk om en ny og mindre art, som ennå ikke har fått et tradisjonelt navn.
Tradisjonelt blir finnhvalene (Balaenopteridae) delt inn i to slekter: Balaenoptera og Megaptera, men en ny studie av hvalens fylogeni og evolusjon, gjort av Laura May-Collados og Ingi Agnarssons og publisert i 2005, der hele 64 (63 anerkjente) hvalarter inngikk, antyder at endringer i CDTs klassifisering kan være nødvendig. May-Collados og Agnarssons studie viser blant annet at sørlig vågehval (Balaenoptera bonaerensis) er nærmere beslektet med gråhval (Eschrichtius robustus), enn med seihval (Balaenoptera borealis) og dvergbrydehval (Balaenoptera edeni). Undersøkelsen gir heller ikke støtte til retthvalslekten (Eubalaena) som en egen slekt under finnhvalfamilien (Balaenopteridae). Den deler hvalene i denne familien inn i tre slekter.
Leptotes
Leptotes er en slekt av blåvingene. De er sommerfugler i gruppen glansvinger.
Marc Ouellet
Bakgrunn
Ouelletene stammer fra innvandrere til Ny-Frankrike; den første var pioneren René Ouellet (også stavet Hoélet eller Hoûallet), som var født i Paris og som ankom Canada i 1663. René Ouellet giftet seg 8. mars 1666 i Québec med Anne Rivet, en datter av kongen og opprinnelig fra Normandie. Blant deres barn, født i Sainte-Famille på Île d'Orléans midt i Saint-Laurent-floden, var Grégoire Ouellet, stamfar til kardinal Marc Ouellet.
Marc Armand Ouellet, sønn av Pierre Ouellet (født 31. januar 1919 i Albanel) og Graziella Michaud (født 23. mai 1922 i La Motte), ble født 8. juni 1944 i La Motte i bispedømmet Amos, som det tredje av åtte barn. Faren Pierre var en selvlært gårdbruker som senere ble generaldirektør for områdets skilestyre. Ouellet gikk regelmessig til messe i Église Saint-Luc med familien. Ouellet beskrev senere familien som religiøs, men ikke særskilt indelig from.
Leptotes
Levevis
Larvene til mange arter lever på planter i slekten Plumbago (Plumbaginaceae) og ulike planter i erteblomstfamilien.
Marc Ouellet
Prest
Ouellet studerte katolsk teologi, filosofi og pedagogikk og mottok prestevielsens sakrament i mai 1968. Deretter virket han i flere år i menighetssjelesorgen, og inntrådte i 1972 i presteselskapet Saint-Sulpice (Societas Presbyterorum a Sancto Sulpicio – PSS).
Leptotes
Utbredelse
Slekten er hovedsakelig utbredt i Afrika og Sør-Amerika, men den vidt utbredte arten L. pirithous finnes også i Sør-Europa.
Marc Ouellet
Prest
Fra 1972 til 1997 var han professor og rektor ved forskjellige seminarer i Colombia, og deretter det samme i Montréal og Edmonton i Canada. Han tok i 1974 lisensiatgraden i filosofi ved det pavelige universitet Sankt Thomas Aquinas (Angelicum) i Roma. I 1983 tok han doktorgrad innen den teologiske disiplin dogmatikk ved Det pavelige universitet Gregoriana i Roma.
Fra 1997 til 2001 ledet Marc Ouellet Det pavelige institutt for familiespørsmål.
Kuriebiskop
Den 3. mars 2001 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærerkebiskop av Acropolis og til sekretær for Det pavelige råd for fremme av de kristnes enhet. Paven selv bisppeviet ham i Peterskirken den 3. mars 2001; mmedkobsekrerende var kuriekardinalene Angelo Sodano og Giovanni Battista Re.
No går det så det suse
No går det så det suse er et musikkalbum av den norske musikkgruppa D.D.E., utgitt i 2007. Albumet inneholder en ny sangtekst av bandets gamle tekstforfatter Idar Lind, Som nylagt is om høsten
Marc Ouellet
Erkebiskop av Québec
Ett år, den 15. november 2002, etter utnevnte pave Johannes Paul II ham til erkebiskop av Québec i Canada. Han ble raskt en forkjemper for den katolske kirke i tidens brennbare politiske spørsmål. Den 12. juli 2005 vitnet Ouellet på vegne av Den kanadiske katolske bispekonferanse for Senatet i Canada. Han oppfordret senatorene til å stemme imot legalisering av samkjønnet ekteskap, som han karakteriserte «et pseudoekteskap, en fiksjon».
Den 21. november 2007 beklaget Ouellet i et brev publisert i franskspråklige aviser i Quebec det han beskrev som Quebecs kanadiske kirkes historiske «feil». Blant disse nevnte han holdninger som «før 1960 fremmet antisemittisme, rasisme, likegyldighet overfor First nations (indianere) og diskriminering mot kvinner og mot homoseksuelle.»
I oktober 2008 var Ouellet skarpt kritisk til et nytt obligatorisk fag på Quebecs skoler. Etikk og religiøs kultur. Han tvilte på at lærene kunne gi undervisning med «full nøytralitet» for å «frembringe en ny liten quebecer, pluralist, ekspert på interreligiøse relasjoner og kritisk til alle tros- og livssynssystemer». Han gikk inn for vern av Quebecs religiøse arv, som han beskrev som «en kraft for sosial integrasjon og meget mer effektiv enn den abstrakte konnskap om noen få enkle oppfatninger innen seks eller en rekke religioner».
På en tilstelning mot abort i 2010 sa Ouellet at aborter ikke burde utfører i tilfeller der graviditeten skyldtes voldtekt, og sa at «Her er det allerede et offer. Hvorfor trenger det å være ett til?»
I mai 2010 oppfordret han den kanadiske regjering å hjelpe gravide til å beholde sinbe barn. Han sa at «regjeringer finansierer abortklinikker. Jeg vil se likeverdig finansiering av organisasjoner som forsvarer også livet. Hvis vi har slik likeverdighet ved finansiering av hjelp til kvinner tror jeg vi kan oppnå meget fremgang i Canada.».
Kardinal
Han ble kreert til kardinalprest i oktober 2003, og fikk Santa Maria in Traspontina som tittelkirke. Han var en av kardinalelektorene ved konklavet 2005 (som valgte pave Benedikt XVI) og ved konklavet 2013 (som valgte pave Frans). kardinak Ouellet var blant dem som fikk flest stemmer ved de to første avstemningsomganger. Som elektorene begynte å tilreise Roma for dette konklavet, var Ouellet blant dem som fikk den skotske kardinal Keith O'Brien til å frastå fra å delta idet han var blitt beskyldt for flere tilfeller av seksuell utnyttelse.
Den 28. juni 2018 opphøyde pave Frans Ouellet til kardinalbiskop.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
René Haselbacher
René Haselbacher (født 15. september 1977) er en profesjonell østerriksk landeveissyklist. Han sykler for Vorarlberg-Corratec. Han har syklet åtte sesonger for Gerolsteiner og to for Astana.
Sherwoodskogen
Sherwoodskogen er en naturpark rundt landsbyen Edwinstowe i Nottinghamshire i England. Den er siste rest av en mye større skog, som i middelalderen kan ha dekket det meste av grevskapet og strukket seg inn i nabogrevskapene. Skogen er sterkt knyttet til legenden om Robin Hood.
Et eiketre i Sherwoodskogen, kjent som Major Oak, er mellom 800 og 1000 år gammelt. På folkemunne sies det at hovedkvarteret til Robin Hood og hans menn lå ved dette treet. Siden viktoriansk tid har det vært støttet opp for å unngå at grener brekker av. I februar 1998 tok et lokalt selskap stiklinger fra treet, og brukte disse for å drive frem trær som har blitt plantet i flere byer verden om. I tv-serien Seven Natural Wonders ble treet valgt ut som et av undrene i Midlands.
I 2006 ble det annonsert at myndighetene i Nottinghamshire har søkt om 50 millioner pund fra Big Lottery Fund for å bygge opp et nytt besøkssenter, gangveier mellom tretoppene, utdanningsfasiliteter og annet som vil gjøre skogen mer attraktiv for besøkende. Det er også planer om å plante nye trær for å utvide skogen.
Kim Collins
Kim Collins (født 5. april 1976) er en sprinter fra St. Kitts og Nevis. I 2003 ble han verdensmester på 100 meter.
Collins' debut i et stort mesterskap kom under VM 1997, da han ble slått ut i første kvalifiseringsrunde på 100 meter. Han forbedret seg raskt, og under OL 2000 i Sydney ble han den første fra sitt land som kvalifiserte seg til en olympisk finale. Han endte på 7.-plass på 100 meter. Året etter vant Collins St. Kitts og Nevis' første VM-medalje, da han fikk delt tredjeplass på 200 meter.
I Samveldelekene 2002 vant Collins sin første tittel. Etter 100 meter-finalen, som Collins vant etter at to andre favoritter hadde trukket seg med skader, avla han positiv dopingprøve. Det viste seg imidlertid at det forbudte stoffet var en del av astmamedisinen Collins hadde tatt i flere år, men som han hadde glemt å oppgi. Det ble senere besluttet at Collins fikk beholde tittelen, og slapp unna med en advarsel.
100 meter-finalen under verdensmesterskapet 2003 ble den største triumfen i Collins' karriere. Etter at olympisk mester og verdensmester Maurice Greene ble slått ut i semifinalen, var det en åpen finale. I et uhyre jevnt løp, der det bare skilte 0,02 sekunder mellom de fire fremste, vant Collins, og ble dermed den første verdensmester noensinne fra Saint Kitts og Nevis.
I verdensmesterskapet i 2005 tok Collins en bronsemedalje, slått bare av Justin Gatlin og Michael Frater.
Han vant sølv på 100 meter under de Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico.
Collins bar sitt lands flagg under åpningen av Sommer-OL i London i 2012.
Uppingham School
Uppingham School er en privatskole i den lille byen Uppingham i grevskapet Rutland i Storbritannia. Den ble grunnlagt i 1584 av Archdeacon Johnson, i samarbeid med Oakham School.
Edward Thring er skolens mest kjente rektor, og var det i perioden 1853–1887 og gjorde mange innovative forandringer i skolens pensum som senere ble eterfulgt i andre engelske skoler. I hans periode ble skolen tvunget å midlertidig flytte til Borth i Wales etter tyfus-utbrudd på skolen.
Dronning Elisabeth besøkte skolen den 16. november 1984 i forbindelse med skolens 500-årsjubileet.
Gadd
Gadd er innen forstvitenskapene en betegnelse på stående, døde trestammer, oftest furu. Disse er svært viktige for biologisk mangfold i skog og bør skånes ved hogst for å verne om sårbare arter. Gadd er spesielt viktige for insekter, som biller, tovinger, barkteger og vepser, og også som reirplass og matressurs for hakkespetter (som spiser de vedborende insektene). Andre fugler drar senere nytte av hakkespettenes reirhull.
Viktige faktorer som avgjør hvilke arter som kan leve på en gadd er treslag, alder (hvor lenge treet har vært dødt), om barken fortsatt sitter på eller har falt av, og om gadden står soleksponert eller i skyggen. Gadd av osp ser ut til å være spesielt verdifulle, med mange sjeldne insektarter knyttet til seg.
Hanefoss kraftverk
Hanefoss kraftverk er et vannkraftverk i Uldalsvassdraget ved Herefoss i Birkenes kommune i Agder.
Produksjon
Det er installert to turbiner med total effekt på 22 MW og midlere årsproduksjon på 120 GWh. Vannet ledes i en 530 meter lang trykksjakt fra reguleringsmagasinet i Ulvdalsåna til turbinen. Totalt fall er 71 meter.
Også Eptevatna og Kolstrømfjorden brukes som reguleringsmagasiner.
Eierskap
Kraftverket eies av Å Energi.
Historikk
Produksjonen startet i 1961.
Herbert Asquith
Herbert Henry Asquith, 1. jarl av Oxford og Asquith, (født 12. september 1852 i Yorkshire, død 15. februar 1928) var en britisk politiker for liberale partiet som var statsminister i Storbritannia fra 1908 til 1916.
I sin levetid var han kjent som H.H. Asquith; etter at han ble adlet i 1925 ble han omtalt som lord Oxford. Han var statsminister da første verdenskrig brøt ut. Midt under krigen ble han utmanøvrert av sin finansminister David Lloyd George, og trakk seg tilbake.
Skuespilleren Helena Bonham Carter er hans oldebarn.
Bakgrunn
Asquith ble født i Morley i Yorkshire og ble utdannet ved Fulneck School i West Yorkshire og City of London School. Han fikk et stipendium for å studere ved Balliol College (Oxford) i Oxford og ble etter eksamen advokat (barrister).
Han giftet seg med Helen Kelsall Melland, datter av en doktor i Manchester, i 1877, og de fikk fire sønner og én datter. Etter at Helen døde av tyfus i 1891, giftet han seg på nytt i 1894, med Margot Tennant, datter av Charles Tennant.
Politikk
Han markerte seg på denne tiden som en tilhenger av frihandel. Det liberale partiet vant parlamentsvalget i 1906, og Asquith ble finansminister i Henry Campbell-Bannermans regjering. ampbell-Bannerman gikk av på grunn av sykdom i april i 1908 og Asquith etterfulgte ham som statsminister.
Asquiths regjering ble trukket inn i en dyr flåtekapprustning med Tyskland. Dessuten ble det påbegynt et omfattende sosialt velferdsprogram, og statlige pensjoner ble innført i 1908. Det sosiale velferdsprogrammet viste seg å være kontroversielt, og Asquiths regjering møtte hard motstand fra konservative opposisjonspartiet. Dette ble satt på spissen i 1909, da finansminister David Lloyd George la fram et ekspansivt budsjett. De konservative, som var fast besluttet på å blokkere budsjettet, benyttet sin majoritet i Overhuset til å blokkere det. Det var ikke vanlig av Overhuset å blande seg inn i finansspørsmål, og handlingen utløste dermed en konstitusjonell krise som førte til nye valg i januar 1910.
Den mest drastiske mulighet i denne situasjon var å la kong Edvard VII true med å fylle Overhuset med nyutnevnte liberale peers, som kunne forrykke det konservative flertallet i Overhuset. Asquith klarte til sist å avskaffe Overhusets vetorett i budsjettsaker ved parlamentsloven av 1911.
Hans tid var også suffragettenes tid, tiden for home rule-loven av 1914 for Irland, utbruddet av første verdenskrig og Påskeopprøret i Irland i 1916.
Asquith ledet den liberale regjeringen inn i krigen. Etter en splid i kabinettet i mai 1915, som skyldtes en krise i spørsmålet om hærens tilgang til artilleriutrustning, ble han sjef for en ny koalisjonsregjering, der ledende personer fra opposisjonen ble med i kabinettet. David Lloyd George foreslo et underutvalg i regjeringen - uten statsministeren - for å behandle krigsspørsmål. Dette splittet regjeringen og partiet, og den 5. desember 1916 fratrådte Asquith. Lloyd George ble ny statsminister i koalisjonsregjeringen to dager senere.
I ettertid
Asquith fortsatte som partileder etter 1916, og også etter at han hadde tapt sitt parlamentsmandat ved valget i 1918. Han ble innvalgt igjen i et suppleringsvalg i 1920, og gikk ut av underhuset for siste gang i 1924.
Asquith ble adlet som viscount Asquith av Morley og earl av Oxford og Asquith i 1925, og ble ridder av Hosebåndsordenen kort tid etter.
I sine siste årene utga memoarene The Genesis of the War (1923), Fifty Years of Parliament (1926) og Memories and Reflections 1852–1927 (1928). Utgivelsene var delvis økonomisk motivert.
Asquith døde i 1928. Hans andre hustru, Margot, overlevde ham og døde i 1945. Hans eneste datter fra det første ekteskapet, Violet (senere Violet Bonham-Carter), ble forfatter og medlem av Overhuset. Hennes barnebarn er skuespilleren Helena Bonham Carter. Asquiths eldste sønn, Raymond, døde i slaget ved Somme i 1916, og adelstittelen gikk derfor til dennes eneste sønn Julian (1916–2011). En annen sønn Cyril ble lovlord, og en tredje var dikteren Herbert Asquith. Hans to barn med Margot var Elizabeth Bibesco, forfatter, og Anthony Asquith, filmregissør.
Barnsdale
Barnsdale eller Barnsdaleskogen er et område i Yorkshire i England. Området har en rik historie, og er knyttet til mange folkelige sagn. Det ligger like nord og nordvest for Doncaster, og var i middelalderen dekket av skog. Kongen jaktet ofte i skogen, og i ballader fortelles det at Robin Hood og hans menn holdt til der.
Geografi
Barnsdale var tidligere et administrativt område, og har tilhørt Nottinghamshire, Lincolnshire, Derbyshire og Yorkshire. Landsbyene i den sørlige delen av området tilhører noe South Yorkshire og administreres av den enhetlige myndigheten Doncaster, mens de i den nordlige delen ligger under City of Wakefield i West Yorkshire.
Den lille landsbyen Hampole i South Yorkshire regnes gjerne som det geografiske sentrum for Barnsdale. Den nevnes av forfatteren og bibeloversetteren Richard Rolle (1300–1349), som levde som eneboer der de siste årene av sitt liv.
Det antas at skogen som i tidlig middelalder dekket Barnsdale kan ha dekket det meste av South Yorkshire. En så sterk avskoging er ikke unikt i England; den lille Sherwoodskogen dekket engang antagelig det meste av Nottinghamshire.
Ved Barnsdale Bar, hvor A1 krysser A639, er det gjort arkeologiske funn fra middelalderen, subromersk tid og tidligere. Det eneste som er bevart av skogen er et lite område ved Barnsdale Bar. Det er også mulig at Hampoleskogen, som er noe større, opprinnelig var en del av Barnsdaleskogen.
Dinkelland
Dinkelland er en kommune i den nederlandske provinsen Overijssel.
Sverre Kongshavn
Sverre Kongshavn (født 15. juli 1926 i Haugesund) er en tidligere norsk forretningsmann og politiker (H).
Han tok examen artium i 1945 og handelsgymnasium i 1946. Han var kontormann 1946–1949, sekretær i Nordland Unge Høyre i 1949, sekretær for Høyres stortingsgruppe 1950–1952, fylkessekretær i Nordland Høyre 1952–1954 og sekretariatsleder for Høyres stortingsgruppe 1954–1961. I Trio Fabrikker A/S var han direktørens sekretær i 1961, assisterende direktør i 1962 og administrerende direktør fra 1963. Kongshavn var også formann i Industridepartementets konfeksjonsutvalg i 1970 og Statens representant og styreformann i Persilfabrikken A/S 1967–1968.
Kongshavn var medlem av Oslo Høyres hovedstyre og arbeidsutvalg 1964–1967, medlem av Oslo bystyre 1964–1967, statssekretær i Industridepartementet under Per Bortens regjering 1970–1971 og formann i Høyres distriktspolitiske utvalg 1971–1972.
Vila do Maio
Vila do Maio (portugisisk for Maibyen), tidligere kjent som Porto Inglés og Porto Inglêz (portugisisk for Engelskhavnen) er et tettsted på sørvestsiden av øya Maio, Kapp Verde og er også øyas hovedby.
Fra 1990 til 2005 opplevde Vila do Maio økt tilflytning fra andre steder på øya, og innbyggertallet ble fordoblet mellom 1990 og 2005, fra 1 573 i 1990 til 3 009 i 2005.
Utviklingssenter for sykehjem og hjemmetjenester
Utviklingssenter for sykehjem og hjemmetjenester er en videreutvikling av satsingen på Undervisningssykehjem som startet opp i 1999. Ideen med undervisningssykehjem var å bidra til økt kvalitet i eldreomsorgen. Dagens Utviklingssenter omfatter både sykehjem og hjemmetjenester og alle tjenestemottakere, uavhengig av alder, diagnose og funksjonsevne.
En sentral idé med satsingen er etablering av et forpliktende samarbeid på tvers av utdanningsinstitusjoner, Fylkesmann, utvalgte kommuner og stat. Et annet viktig aspekt er forpliktelse til erfarings- og kunnskapsdeling på tvers av kommunegrensene.
Hvert fylke har to utviklingssentre: ett utviklingssenter for sykehjem og ett utviklingssenter for hjemmetjenester. Unntak:
Visjon og mål
Helsedirektoratets visjon for er: [https://web.archive.org/web/20110705161423/http://helsedirektoratet.no/helse_omsorg/fagnytt/utvikling_gjennom_kunnskap_i_pleie__og_omsorgssektoren_777124 ''«Utvikling gjennom kunnskap». '']
Hovedmål
Utviklingssentrene for sykehjem og hjemmetjenester er pådrivere for kunnskap og kvalitet i sykehjem og hjemmetjenester.
Historie
Ideen om en nasjonal satsing på undervisningssykehjem ble tatt opp i Nasjonalt geriatriprogram, Statens helsetilsyn i 1996. Institutt for sykepleievitenskap ved Universitetet i Oslo fikk tilskudd fra geriatriprogrammet til å utarbeide en nasjonal plan for undervisningssykehjem. Planen ble støttet av Sosialdepartementet i 1999 og innebar underprosjekter i Oslo (Tåsenhjemmet), Bergen (Fyllingsdalen sykehjem), Trondheim (Søbstad helsehus) og Tromsø (Kroken sykehjem). I 2001 ble Karasjok definert som et eget prosjekt med fokus på den samiske befolkningen.
Prosjekt undervisningssykehjem varte ut 2003. I 2004 ble det bestemt å satse videre på undervisningssykehjemsmodellen. Målet om undervisningssykehjem i alle fylker ble nådd i 2008. Undervisningshjemmetjenestene ble etablert i alle landets fylker i 2009, etter modell av undervisningssykehjemmene.
Frem til 2010 var undervisningssykehjemmene organisert med et hovedundervisningssykehjem i hver region og med satellittundervisningssykehjem i hvert fylke. Hovedundervisningssykehjemmene hadde ansvar for nettverk i regionen. Undervisningshjemmetjenestene ble i motsetnings til dette organisert etter en modell der alle enheter fikk tildelt samme ansvar og oppgaver. Fra 2011 tillegges alle utviklingssentre for sykehjem og hjemmetjenester samme ansvar og oppgaver og i 2015 vil denne likestilte modellen evalueres.
Ramsay MacDonald
Bakgrunn
MacDonald var uekte sønn av John MacDonald, landarbeider, og Anne Ramsay, en hushjelp. Han het først James Ramsay, men tok senere sin fars etternavn og brukte helst Ramsay som fornavn. Å være uekte barn var et alvorlig handikapp i 1800-tallets Skottland, og det stigma som dette medførte påvirket MacDonald hele hans liv. Han fikk en grunnleggende utdannelse i småbyen Drainie og arbeidet der som lærerkandidat til han var 18 år, da han flyttet til London. Under resten av sitt liv hadde han ikke særskilt varme følelser for Skottland eller skotske holdninger.
Ledende Labour-politiker
I 1911 ble MacDonald partileder for Labour (formelt formann for parlamentsgruppen - Chairman of the Parliamentary Labour Party). I 1914 tok han imidlertid stilling mot Storbritannias inntreden i første verdenskrig, mens partiets majoritet, under Arthur Hendersons ledelse, ikke delte dette standpunkt, og MacDonald måtte gå av som partileder.
I første del av krigen var han svært upopulær og ble beskyldt for forræderi og feighet, men etterhvert som krigen fortsatte ble dette gradvis endret. Likevel tapte han sin parlamentsplass i parlamentsvalget i 1918, da David Lloyd Georges koalisjonsregjering seiret med stor majoritet.
I 1922 var MacDonald tilbake i underhuset som representant for Aberavon i Wales. Nå var partiet gjenforent, og MacDonald ble atter valgt til partileder. De liberale var nå på tilbakegang, og etter valget i 1922 ble Labour det største opposisjonspartiet til Stanley Baldwins konservative regjering, og MacDonald ble opposisjonsleder. Han hadde beveget seg bort fra partiets venstreside og forlatt sin ungdoms strenge sosialistiske overbevisning. Han motsatte seg sterkt den radikale bølge som skylte igjennom arbeiderbevegelsen etter den russiske revolusjon og ble en bestemt fiende av kommunismen. Til forskjell fra de sosialdemokratiske partier i Frankrike, Tyskland, Sverige med flere land ble ikke Labour delt, og det britiske kommunistparti var lite og isolert.
Selv om han var en begavet taler ble MacDonald kjent for ullen retorikk, og det var uklart hvilken politikk han stod for. Det var allerede en del uro innen partiet for hva han skulle gjøre dersom Labour fikk mulighet til å danne regjering.
Statsminister
MacDonald var den første statsministeren som kom fra arbeiderpartiet Labour. Hans første periode varte under ett år, fra 22. januar til 4. november 1924. Den andre perioden begynte 5. juni 1929, og endte da MacDonald trådte tilbake 24. august 1931. Han ble utnevnt på nytt samme dag, denne gang som leder av en samlingsregjering. Denne tredje og siste perioden i stillingen varte til 7. juni 1935.
I likhet med økonomien i andre industrialiserte land ble også den britiske paralysert etter krakket på New York-børsen i 1929. Tallet på arbeidsledige som hadde vært på litt over en million da Labour overtok regjeringsmakten, nådde 2,7 millioner i løpet av 1930. Det oppsto ytterligere problemer i 1931 i kjølvannet av at den største banken i Østerrike gikk konkurs. Det var et sterkt press for å kutte i budsjettene, noe som skapte splittelse innad i regjeringen og sterk motstand innad i partiet. Ni av regjeringens 20 medlemmer gikk i mot, og MacDonald gikk til kongen for å levere regjeringens avskjedssøknad, men opposisjonen, som anså det som fordelaktig at det var en «sosialistisk» statsminister som sto for kuttene, ba ham fortsette. Resultatet ble en nasjonal samlingsregjering med ti medlemmer, hvorav flere, inkludert MacDonald selv, kom fra den tidligere Labour-administrasjonen. MacDonald, og de som fulgte ham, ble ekskludert fra partiet. Resten av partiet gikk i opposisjon med George Lansbury som ny partileder.
Benedikte Ferner
Benedikte Ferner (født 27. september 1963 i Oslo) er en norsk næringsdrivende som i perioden 1997–2013 eide og drev en motebutikk i Oslo. Ferner er også styremedlem i Frogner Næringsforening.
Ramsay MacDonald
Senere leveår
MacDonalds siste år som politiker ble tragiske. Det var etterhvert åpenbart for de fleste at statsministeren var i mental oppløsning. Trolig hadde han alzheimer. Finansminister Stanley Baldwin var den som satt med den virkelige makten, og han sendte statsministeren på lange, betydningsløse utenlandsreiser. Det gikk så langt at engelske aviser ved en anledning skrev at «statsministeren er på besøk i hjemlandet».
Benedikte Ferner
Motebutikk
Ferner etablerte motebutikken Benedikte Ferner a/s i 1997. Butikken ble startet på Aker Brygge, men flyttet i 2002 til Skovveien på Frogner. Ferner vant prisen Årets Motebutikk under Oslo Fashion Awards 2005. Prisen var en Smart som ble overrakt av Petter Stordalen. Butikken ble lagt ned 1. juli 2013 på grunn av sviktende omsetning.
Ramsay MacDonald
Senere leveår
Også på det private planet opplevde han tragedier. Han ble tidlig enkemann, og ble alene med ansvaret for to små barn. Han giftet seg aldri igjen, og det var hans datter som fungerte som vertinne i Downing Street mens faren var statsminister. Hun var bare 20 år første gangen. Da han trakk seg ut av politikken var det noen som kom med velmente ord om at de håpet han nå kunne få noen gode år mot slutten av livet. «Mitt liv sluttet for 25 år siden», svarte han da.
Benedikte Ferner
Lokstallen
I 2011 kjøpte Ferner lokstallen i Røykenvik sammen med Aage Hvinden. Bygningen var lokomotivstall da Røykenvikbanen var i drift på første halvdel av 1900-tallet, og har i årene siden vært brukt til blant annet keramikkverksted og galleri. Bygningen ble i 2012 rehabilitert, og i 2014 åpnet Lokstallen for publikum, med restaurant, kafeteria og interiørbutikk. Ferner er styremedlem i Lokstallen Røykenvik AS.
Familie
Ferner er datter av prinsesse Astrid, fru Ferner og Johan Martin Ferner og barnebarn av kong Olav. Hun er nummer to i rekken fem søsken: Cathrine Ferner (f. 1962), Alexander Ferner (f. 1965), Elisabeth Ferner (f. 1969) og Carl-Christian Ferner (f. 1972).
Hun har vært gift to ganger, første gang med den norsk-kanadiske spillmakeren Rolf Woods. De var gift fra 1994 til 1998. Hun brukte i denne perioden navnet Benedikte Ferner Woods. I desember 2000 giftet hun seg på nytt, denne gang med Mons Einar Stange. Paret ble skilt i juli 2002.
Sarnestunnelen
Sarnestunnelen er en tunnel på europavei 69 i Nordkapp kommune i Finnmark. Tunnelen er 195 meter lang. Den er en del av FATIMA-prosjektet, Fastlandsforbindelsen til Magerøya, som ble åpnet 15. juni 1999. Det er lov å sykle gjennom tunnelen.
Dennis Quaid
Dennis Quaid (født 9. april 1954 i Houston i Texas) er en amerikansk skuespiller som er kjent for sine roller i filmer som Frequency og The Day After Tomorrow. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Han er bror av skuespilleren Randy Quaid.
Liste over panserskip
Dette er en liste over panserskip.
Dennis Quaid
Etter at hans skuespillerbror, Randy, ble nominert til en Oscar for beste mannlige birolle for hans rolle i filmen The Last Detail fra 1973, droppet Quaid ut av University of Houston i Texas før han tok eksamen og han flyttet til Los Angeles for å begynne på sin skuespiller-karriere. Quaid hadde i utgangspunktet problemer med å finne arbeid, men begynte å få oppmerksomhet da han dukket opp i Breaking Away (1979) og han fikk gode kritikker for sin rolle i The Right Stuff i 1983.
Quaid har dukket opp både i komiske og dramatiske roller. Quaid hadde hovedrollen i filmene Enemy Mine (1985) og Innerspace (1987). Han oppnådde mye anerkjennelse for sin skildring av Jerry Lee Lewis i Great Balls of Fire! Fra 1989. Quaids skuespiller-karriere fikk motgang på begynnelsen av 1990-tallet da han fikk sparken på grunn av kokain-avhengighet. Han fikk positive anmeldelser for hans mange opptredener i en rekke filmer, slik som da han spilte karakteren Doc Holliday i filmen Wyatt Earp (1994).
Den 18. november 2007 ga sykehuspersonalet feilaktig dosering av heparin som var 1000 ganger større enn den vanlige dosen for spedbarn, til Quaids ti dager gamle tvillinger, men de overlevde.
I 2008 spilte han i filmen The Express, som er basert på virkelige hendelser. I 2011 spilte han pastor Shaw Moore i Footloose, nyinnspillingen av filmen fra 1984 med samme navn.
Miksha
Miksha er et norsk heavy metal-band.
Bandet ble stiftet i Vadsø i 1999 av Tor-Åge Ballo, Fritz Pettersen og Kim-Erling Johansen. Da alle tre i 2002 flyttet til Trondheim ble Mathis Ståle Mathisen også en del av bandet. Gjennombruddet kom like etter, med seier i Trøndersk mesterskap i pop og rock. Bandet har i senere tid vært på turne i både England og Skandinavia, og gitt ut flere musikkalbum. Bandet er nå lokalisert i Oslo.
Dalfsen
Dalfsen er en kommune i den nederlandske provinsen Overijssel.
Domalde
Domalde av Ynglingeætten var en svensk sagnkonge.
I henhold til Ynglingesagaen var han sønn av Visbur, far til Domar, og konge av Svitjod. Domalde var konge i Uppsala i en rekke år med misvekst og uår. Ettersom hans ofringer av både mennesker og dyr var virkningsløse, ble han til slutt selv ofret til gudene.
Carl Larssons kjente monumentalmaleri Midvinterblot skildrer ofringen av Domalde. Den norske kunstneren Erik Werenskiold har også skildret dette motivet i sine illustrasjoner til Ynglingesagaen.
I Snorres versjon inngår også et utdrag fra Ynglingatal:
Juda
Juda (hebraisk:, Yhuda) var i henhold til Første Mosebok i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente) den fjerde sønnen til Jakob og Lea, og grunnlegger av den israelittiske stammen Juda. Bibelforskere som eksempelvis J.A. Emerton vurderer fortellingen om Juda som en etterskygge (spådom etter fakta), en eponymisk metafor eller en opphavsmyte som fremmet en årsak som knyttet Judas stamme til de andre stammene i det israelittiske forbundet.
Kong David og hans etterkommere, deriblant Jesus, hevdes å ha tilhørt Judas stamme, og var etterkommere av Juda via Peres.
Juda i Første Mosebok
Juda er den fjerde sønnen til patriarken Jakob og hans første hustru Lea. Hans brødre er Ruben, Simeon og Levi (alle eldre), og Jissakar og Sebulon (yngre), og han hadde dessuten seks halvbrødre.
Brødrene ble sjalu på nest yngste, Josef, som ble best lik av deres far Jakob og som fortalte dem om drømmer hvordan de bøyde seg for ham. En dag da brødrene dro ut for å gjete sauene, dro Josef etter dem da han ønsket å være en av dem. Han var usikker på hvor de hadde dratt, men en mann viste ham retningen. Da Josef fant brødrene sine gjorde de narr av ham og hånte ham. Ruben, den eldste, tok kontroll da brødrene ville drepe broren, og foreslo at de isteden skulle kaste ham ned i en dyp grop i nærheten. Brødrene tok Josefs tunika og kastet ham ned i gropen uten å gi ham mat eller drikke. Mens dette skjedde kunne de samtidig se karavane av ismaelittere med kameler som fraktet krydder på veg mot Egypt. Juda, den sterkeste av brødrene, reiste seg og sa at istedenfor å drepe broren, burde de selge ham til ismaelittene. Josef ble solgt for 20 sølvstykker og ble fraktet til Egypt. For å skjule beviset og komme opp med en historie, dyppet brødrene Josefs tunika i friskt geiteblod og viste det til faren. De sa at Josef hadde blitt drept av ulver fra Kanaan.
Juda giftet seg med datteren av en kanaaneer som het Sjua, og i henhold til Første Mosebok 38 fikk han tre barn med henne mens han var Kesib: Er, Onan og Sjela.
Er giftet seg med Tamar, men Gud drepte ham fordi han var ond eller ikke var god nok. Tamar ble deretter gift med Onan i henhold til tradisjonen at en bror gifter seg med sin brors enke, men Gud drepte ham fordi han ikke lot Tamar bli gravid ved å spille sin sæd på bakken (ettersom den døde broren ville bli regnet som far til eventuelle barn). Tamar skulle da ha giftet seg med Sjela, den gjenværende broren, men Juda ga henne ikke videre. Hun lurte da Juda til å ligge med seg ved å forkle seg som en prostituert, og da Juda oppdaget at hun var blitt gravid, ville han få henne drept, men da han lærte han selv var faren, tilbakekalte han det og bekjente at han hadde vært hos en prostituert. Avkommet fra foreningen ble tvillingene Peres og Serah, den fjerde og femte av sønnene til Juda, og i henhold til tradisjonen ble de forfedrene til David.
I mellomtiden hadde Josef hatt framgang i Egypt og steget opp til en maktposisjon, og han møtte brødrene sine igjen uten at de gjenkjente ham. Den yngste broren, Benjamin, som ble igjen i Kanaan med Jakob. Josef tok da Simeon som gissel for at også Benjamin skulle tvinges til Egypt. Juda greide å overtale Jakob til å la dem ta med seg Benjamin til Egypt. Da brødrene kom tilbake til Josef, og han satte brødrene på en prøve ved å kreve at Benjamin skulle bli slave. Juda ber da for Benjamin og Josef avslørte sin sanne identitet.
Litterær kritikk
Bibelkritikken har fokusert på forholdet mellom fortellingen om Juda i kapittel 38 og fortellingen om Josef i kapitlene 37 og 39. Victor Hamilton merket seg en del «bevisste litterære paralleller» mellom kapitlene, som tilskyndelsen av å «identifisere» Emerton vurderte forbindelsene som bevis for å inkludere kapittel 38 i korpus J og antyder at J-forfatteren sammensinket tradisjonene med Josef og Juda. Derek Kidner peker på at i innlegget av kapittel 38 «skaper spenning for leseren,» men Robert Alter går videre og antyder at det er et resultat av «glimrende spleising av kildene av en litterær kunstner.» Han merket seg at det samme verbet «identifisere» vil spille «en avgjørende tematisk rolle i avsløringen fortellingen om Josef da han konfronterte brødrene i Egypt, han gjenkjenner dem, men de klarer ikke å gjenkjenne ham.» Tilsvarende merket J. P. Fokkelman seg at den «ekstra oppmerksomheten» for Juda i kapittel 38 «setter ham opp i hans betydelige rolle som brødrenes talsmann i Første Mosebok 44.»
Jødisk tradisjon
Teksten i Tora argumenterer at navnet til Juda, i betydningen «å lovprise», refererer til Leas hensikt å prise Jahve ved å ha født fire barn, og oppnådd fra odeh, betydning «Jeg vil gi lovprisning». I klassisk rabbinsk litteratur er navnet tolket som en kombinasjon av Jahve og en dalet (bokstaven d); i gematri har dalet den numeriske verdien 4, hvilket disse rabbinske kildene argumenterer til Juda som Jakobs fjerde sønn. Ettersom Lea var matriark mener jødiske lærde at tekstens forfattere mente at stammen var en del av det opprinnelige jødiske forbundet, men inneholdt en stor andel av ikke-israelitter; et antall kenisseer, jerameelitter, og kenitter som ble slått sammen med stammen ved ulike tidspunkt.
Klassisk rabbinsk litteratur refererer til avsnittet om at en hersker kom fra Juda i Første Krønikebok, noe som innebærer at Juda var lederen blant brødrene ved at tilkjennegis som «fyrsten». Dette avsnittet beskriver Juda som «den sterkeste av sine brødre», noe som i den rabbinske litteraturen portretterer ham som den som hadde særdeles stor fysisk styrke, i stand til rope over store avstander, til knuse jern til støv med sin munn, og med hår som ble så stivt når han ble sint at det rev i stykker hans hår.
Klassiske rabbinske kilder hentyder også om en krig mellom kanaanittene og Judas familie, noe som ikke er nevnt i den hebraiske Bibelen. Krigen var et resultat av deres ødeleggelse av Sikem som hevn for voldtekten av Dina. Juda opptrer i stor grad som hovedpersonen i omtalene av denne krigen. I disse redegjørelsene drepte Juda en kong Jashub av Tappuah i nærkamp etter først å ha veltet Jashub ned fra sin hest ved å kaste en meget stor stein fra en lang avstand. Det fortelles at Juda greide denne prestasjonen selv om han var under angrep ved at Jashub skjøt med bue mot ham. Redegjørelsene forteller videre at mens Juda forsøkte å fjerne Jashubs rustning, ble han angrepet av ni fiender. Han drepte en av dem og skremte vekk de andre. Juda skal ha drept flere i Jashubs hær, tusen menn i henhold til Judas testamente, men langt mindre overdrevet i Sefer haYashar (Jashers bok), det vil si 42 stykker.
Ettersom flere rabbinske kilder hevder at Juda var lederen blant brødrene har de samme kildene også gjort ham ansvarlig for å selge Josef til slaveri og bedra sin far, selv om det ikke var Juda selv som viste fram Josefs tunika med det falske blodet til Jakob. Selv om Juda faktisk hadde forsøkt å redde Josef, har de rabbinske kildene uansett vurdert ham negativt. Som sine brødres leder burde han i henhold til disse kildene ha vist større anstrengelser for å forhindre Josefs skjebne. Disse kildene argumenterte at Judas brødre, etter å ha sett Jakobs sorg, avsatte og forviste Juda da de holdt ham alene ansvarlig ved at de ville ha ført Josef hjem om ikke Juda hadde fått dem til å handle annerledes. Guddommelig straff, i henhold disse kildene, var også påført Juda i straff for Er og Onan, og av hans hustru.
De klassiske rabbinske kildene argumenterte at Juda reagerte voldsomt overfor trusselen mot Benjamin, skrek så høyt at Hushim som var i Kanaan kunne høre ham. En tradisjon hevdet at han tok en stor stein og kastet den opp i luften. Disse rabbinske kildene hevder at Juda fikk Naftali til å telle opp distriktene i Egypt, og etter at han fant ut at det var 12 av dem (historisk sett var det faktisk 20 i Nedre Egypt og 22 i Øvre Egypt), besluttet han å ødelegge 3 selv, og la sine brødre ødelegge et hver av de øvrige. Det var disse truslene om at Egypt kunne bli ødelagt, i henhold til disse kildene, at Josef besluttet å avsløre hvem han egentlig var overfor sine brødre.
Sergej Ivanov (syklist)
Han har vært profesjonell siden 1996 og er seks ganger russisk mester.
SCORM
SCORM (Sharable Content Object Reference Model) er en samling spesifikasjoner og standarder for nettbasert e-læring.
SCORM versjon 2004, V4 er den mest modne spesifikasjonen.
SCORM kan anses som en konkurrent til AICC.
Sergej Jakovlev
Sergej Jakovlev (født 21. april 1976 i Timertau) er en profesjonell kasakhstansk landeveissyklist.
Geskel Saloman
Geskel Saloman (født 1. april 1821 i Tønder, Slesvig, død 5. juli 1902 i Båstad) var en svensk maler og kunstprofessor.
Saloman studerte ved Kunstakademiet i København, og dro deretter til Paris for å studere med Thomas Couture. Han ble utnevnt til professor i 1874. Han er representert på Nationalmuseum og i Göteborgs konstmuseum.
Simeon I av Bulgaria
Simeon (eller Symeon) I den store (Симеон I Велики, translitterert Simeon I Veliki; IPA: ) regjerte over Bulgaria fra 893 til 927, under Det første bulgarske riket. Simeons framgangsrike felttog mot bysantinerne, magyarerne og serberne førte Bulgaria til sin største territorielle utvidelse noensinne, og gjorde landet til den mektigste staten i datidas Øst-Europa. Regjeringstida hans var også en periode med uovertruffen kulturell velstand og opplysning, som seinere har blitt kalt den bulgarske kulturens gullalder.
Bakgrunn og oppvekst
Simeon ble født i 864 eller 865 som tredje sønn av knjaz Boris I av Krums dynasti. Siden Boris var herskeren som kristna Bulgaria i år 865, var Simeon kristen hele sitt liv. Da hans eldste bror Vladimir ble utnevnt til arving til Bulgarias trone tenkte Boris at Simeon skulle få en høy kirkelig post, muligens bulgarsk erkebiskop, og sendte ham til det ledende Universitetet i Konstantinopel da han var tretten eller fjorten år gammel for at han skulle få en teologisk utdanning. Han tok det hebraiske navnet Simeon som novise i et kloster i Konstantinopel. I løpet av det tiåret (cirka 878–888) han tilbragte i den bysantinske hovedstaden fikk han utmerka utdanning og studerte Demosthenes' retorikk og Aristoteles. Han lærte seg også flytende gresk, i en slik grad at han ble omtalt som «halvgrekeren» i bysantinske krøniker. Det spekuleres i om han fikk undervisning av patriark Fotios I av Konstantinopel, men dette har ikke støtte i noen kilder.
Rundt 888 dro Simeon tilbake til Bulgaria og slo seg ned i det nyoppretta kongelige klosteret i Preslav «ved munningen av Tiča», der han, under ledelse av Naum av Preslav, henga seg til aktiv oversettelse av viktige religiøse verk fra gresk til kirkeslavisk, med hjelp fra andre studenter fra Konstantinopel. I mellomtida hadde Vladimir innsatt Boris, som hadde trukket seg tilbake til et kloster, som hersker over Bulgaria. Vladimir forsøkte å gjeninnføre hedendom i riket og inngikk muligens en anti-bysantinsk pakt med Arnulf av Kärnten, noe som tvang Boris til å gjeninnta tronen kun for å avsette og straffe Vladimir og innsette Simeon til ny hersker. Dette ble gjort under en sammenkomst i Preslav der man også utropte bulgarsk som statens og kirkens eneste språk og beslutta å flytte hovedstaden fra Pliska til Preslav. Det er ukjent hvorfor Boris ikke satte sin andre sønn, Gavril, på tronen, og i stedet foretrakk Simeon.