cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harald Godwinson
Slaget ved Stamford bro
Kongens sønn Olav Kyrre, jarl Pål av Orknøyene, en norsk biskop, og resten av hæren som voktet skipene fikk seile om de sverget å aldri angripe England igjen. Ingen av sidene hadde større lyst til å fortsette kampen. Den angelsaksiske seieren kom også med store kostnader da Harald Godwinsons hær sto igjen med store tap og i svekket tilstand. En indikasjon på de norske tapene var at kun 24 skip av de påståtte 300 seilte ut med de overlevende. Slaget ble utkjempet mandag den 25. september. Den følgende onsdagen førte en fordelaktig vind til at normannerne kunne seile over Den engelske kanal i ly av mørket, og i nitiden om morgenen på torsdag den 28. september gjorde Vilhelm av Normandie og hæren landgang på den ubeskyttede bukten Pevensey i East Sussex.
Slaget ved Hastings
Det er uklart når Harald Godwinson fikk høre om Vilhelms landgang, men det var antagelig mens reiste sørover igjen. Han stoppet opp i London, og var der rundt uke før Hastings, og det er derfor trolig at han tilbrakte rundt en uke på marsjen sørover, gjennomsnittlig rundt 43 km om dagen for de rundt 320 km. Det er uklart hvor mange menn Vilhelm hadde med seg. De samtidige tallene er antagelig dramatisk overdrevet. Et estimat er 7 000–8 000 menn hvorav 1 000–2 000 av dem pansret kavaleri. Den angelsaksiske hæren slo leir ved Caldbec Hill natten før den 13. oktober, omtrent 13 km fra normannerne ved Hastings. Selv om Harald Godwinson håpet å overraske normannerne, slik han hadde gjort med nordmennene, hadde Vilhelms speidere rapporterte om angelsaksernes ankomst. De nøyaktige hendelsene opp mot slaget er uklare, men det synes som om Vilhelm ledet sin hær ut fra festningverket og mot fienden. Harald Godwinson hadde tatt en forsvarsposisjon på toppen av Senlac Hill, dagens sted Battle i East Sussex, rundt 10 km fra Vilhelms festning ved Hastings. Den engelske hæren besto utelukkende av infanteri. Muligens var det en del av adelen som red, men de gikk av hestene for å slåss til fots. Det er ikke mulig å vite antallet, men beregningene strekker seg mellom 5 000 til 13 000, og et sted midt imellom er kanskje mest sannsynlig, på rundt 7 000-8 000 menn.
Elmer Bernstein
Elmer Bernstein (født 4. april 1922 i New York City, død 18. august 2004) var en amerikansk komponist og dirigent best kjent for sin filmmusikk.
Harald Godwinson
Slaget ved Hastings
Vilhelm satte opp sine bueskyttere og armbrøster i første rekke, i andre rekke sitt infanteri, og i tredje rekke sin riddere og kavaleri, fordelt i tre avdelinger med bretonerne til venstre, normannerne midten og franske leiesoldater til høyre. Harald trakk sin hær opp i tre kileformete formasjoner. Mot det normanniske kavaleriet hadde han ikke annet valg enn å kjempe et defensivt slag. Han ble tvunget til å støtte seg på en massiv skjoldmur, slik også nordmennene hadde gjort ved Stamford bro, og la normannerne angripe dem. Denne taktikken virket, normanniske riddere kastet seg mot den angelsaksiske skjoldmuren, men som Bayeux-teppet viser, de klarte ikke å bryte igjennom. Deretter begynte grev Alan av Bretagne på den normanniske venstresiden å gi etter. Orderic Vitalis fortalte at hardheten i skjoldmuren satt skrek i de bretonske fotsoldatene, og de begynte å rømme. Nær hele den normanniske linje falt bakover da det ble ropt at hertugen var død. Vilhelm så hva som skjedde og sprang fram. Han løftet hjelmen, viste ansiktet og ropte til dem at han levde og at kampen skulle fortsette. Denne episoden er også framstilt på Bayeux-teppet. Det var et vendepunkt i slaget. Normannerne rykket fram på nytt, den angelsaksiske skjoldmuren begynte å brytes opp og normannerne slo seg igjennom i sprekkene. Utmattet og økende tap, uten håp om forsterkninger, begynte å gjøre seg gjeldende. Gyrth og Leofwine, de to gjenværende brødrene til Harald, ble visst hogd ned på teppet og snart ble også Harald Godwinson drept.
Elmer Bernstein
Karriere
Over en karriere som strakte seg femti år, komponerte Bernstein musikk for hundrevis av film- og TV-produksjoner. Hans mest populære verker inkluderer musikk til filmer som De syv uovervinnelige (1960), De ti bud (1956), Den store flukten (1963), Drep ikke en sangfugl (1962) og Ghostbusters – Spøkelsesligaen (1984). Han fikk 14 Oscar-nominasjoner i løpet av karrieren og ble nominert minst en gang per tiår fra 1950-tallet til 2000-tallet, men den eneste gangen han vant var for filmen Moderne Millie (1967). Han vant også to Golden Globe og ble nominert til to Grammy Awards. Bernsteins filmmusikk i De syv uovervinnelige ble kåret til tidenes 8. beste filmlydspor fra USA av det amerikanske filminstituttet. Lydsporet i Drep ikke en sangfugl ligger på 13.-plass.
Sammen med mange andre skuespillere, artister og produsenter i Hollywood ble Bernsteins arbeid sensurert under Joseph McCarthys styre i 1950-årene. Arbeidet ble ikke forbudt på denne tiden, men han ble holdt vekk fra større prosjekter på grunn av hans sympati for venstreorienterte politikere, og han måtte ofte jobbe på filmer med lavere budsjett. Bernstein var professor ved University of Southern California Thornton School of Music.
Harald Godwinson
Død
Oppfatningen om at Harald døde av en pil gjennom øyet, som framstilt på Bayeux-teppet, er en vedvarende tro i dag, men denne historiske legenden har vært emne for akademisk debatt. En normannisk redegjørelse av slaget, Carmen de Hastingae Proelio («Sangen om slaget ved Hastings»), som det er sagt ble skrevet av Guy, biskop av Amiens, onkel av Guy I av Ponthieu, kort tid etter slaget, forteller at Harald ble drept av fire riddere, og at hans lik ble brutalt kappet opp i biter. Anglo-normanniske historier som William av Malmesburys Gesta Regum Anglorum og Henry av Huntingdons Historia Anglorum forteller at Harald døde av en pil i hodet. En tidligere kilde, Amatus av Montecassinos L'Ystoire de li Normant («Normannernes historie»), skrevet kun tjue år etter slaget ved Hastings, inneholder detaljen at Harald ble skutt i øyet av en pil, men denne detaljen er mistenkt å være et tillegg fra tidlig på 1300-tallet.
Elmer Bernstein
Karriere
Bernstein har også vunnet Western Heritage Awards for De syv uovervinnelige (1960) og The Hallelujah Trail (1965). I 1963 vant Bernstein en Emmy Award for musikken i dokumentarfilmen The Making of The President: 1960 (1963). Han har også fått ærespriser fra Academy of Motion Picture Arts and Sciences (AMPAS) og American Society of Composers, Authors and Publishers (ASCAP). Bernstein døde i søvne i sitt hjem i California i august 2004, 82 år gammel.
Harald Godwinson
Død
Senere redegjørelser reflekterer den ene eller begge av disse to versjoner. En figur på Bayeux-teppet har inskripsjonen Harold Rex Interfectus Est («Harald konge er drept») og viser ham gripe en pil som står inn i øyet, men en del historikere har stilt spørsmål om denne mannen er den som hevdes å være Harald, eller om Harald er den figuren som ligger til høyre og mishandlet under en hests hover. Raderinger gjort av Bayeux-teppet på 1730-tallet viser en stående figur med andre objekter. Antoine Benoîts skisse av teppet fra 1729 viser kun et prikket linje som indikerer maskemerker uten noen indikasjoner av piler. Bernard de Montfaucons gravering fra 1730 har en solid linje som minner om et spyd bli holdt på tilsvarende vis som figuren til venstre. Stothards akvarell fra 1819 viser for første gang en pil i øyet. Selv om det ikke er åpenbart fra tidligere framstillinger, har Bayeux-teppet i dag broderinger at den felte figuren hadde en pil i øyet. Det har blitt foreslått at den andre figuren fikk tillagt en pil av litt for entusiastiske restaurerer på 1700-tallet som senere ble fjernet. Et forslag er at begge redegjørelser er riktige, at Harald først fikk et sår i øyet, og deretter ble lemlestet, og at Bayeux-teppet faktisk viser begge deler i en sekvens som en tegneserie.
Gravleggelse og arv
Fortellingen til den samtidige kronikøren William av Poitiers hevder at liket til Harald ble gitt til William Malet, en i Vilhelms følge, for gravleggelse:
Ved Haralds fødested i Bosham, rundt 3,2 km vest for Chichester, ble det i 1954 oppdaget en angelsaksisk kiste i kirken der. Det ble mistenkt at dette kunne være Haralds kiste og gravleggelse. En forespørsel på å undersøke graven i kirken i Bosham ble avvist av Chichester bispedømme i desember 2003 under begrunnelsen at muligheten for å identifisere liket som Harald var altfor liten til å rettferdiggjøre forstyrrelsen av et gravsted. En tidligere ekshumasjon har avslørt levninger av en mann, beregnet til å være opp til 60 år fra fotografier av levningene, manglet et hode, en fot og nedre del av den andre foten. Det er i samsvar med skjebnen til kongen som nedtegnet av Carmen de Hastingae Proelio. Diktet hevdet også at Harald ble gravlagt ved havet, noe som er i samsvar med William av Poitiers' redegjørelse og med identifiseringen av graven i Bosham-kirke, som ligger rett ved havnen i Chichester og med utsikt til Den engelske kanal.
Det var legender om at Haralds lik ble gitt en skikkelig flere år senere i hans klosterkirke ved Waltham Abbey i Essex, som han hadde grunnlagt i 1060. Det dukket også opp legender om at han slett ikke hadde dødd ved Hastings, men isteden flyktet fra England, eller at han senere avsluttet livet som en eremitt ved Chester eller Canterbury.
Haralds unge sønn Ulf, sammen med jarl Morcar og to andre, ble sluppet ut av fengselet av kong Vilhelm da han lå for døden i 1087. Ulf slo seg sammen med Vilhelms sønn Robert Curthose, hertug av Normandie, som gjorde ham til ridder. Deretter forsvant Ulf fra historien. To av Haralds andre sønner, Godwin og Edmund, invaderte England i 1068 og 1069 med støtte fra Diarmait mac Maíl na mBó, overkonge av Irland og den samme konge som ga ly til Harald Godwinson i 1051. Midt på sommeren 1069 er det rapportert at Brian av Bretagne (senere jarl av Cornwall) og Alain le Noir (Alan den svarte) ledet en styrke som beseiret et angrep fra Godwin og Edmund. De hadde seilt fra Irland med en flåte på 64 skip til munningen av elven Taw i Devon. Noe kuriøst ble Haralds yngste datter Gunnhild værende i England etter Hastings og fikk sin utdannelse og ble nonne ved klosteret Wilton Abbey. Det er hevdet at både Alain le Noir og hans eldre bror Alain le Roux (Alan Rufus eller Alan den røde) hadde et seksuelt forhold til Gunnhild, først med den eldste og deretter med den yngre broren. Historikeren Richard Sharpe har teoretisert at Matilda d'Aincourt, hustru av Walter d'Aincourt, var Gunnhilds datter med Alan Rufus. Brødrene Godwin og Edmunds angrep ble aldri noe annet en private eventyr uten militær betydning, og det er antatt at de døde ubemerket i Irland. Eller, som en annen antagelse, at de reiste til Danmark sammen med deres søster Gyda.
Lenore Kight-Wingard
Lenore Kight-Wingard (født 26. september 1911 i Frostburg i Maryland, død 9. februar 2000 i Cincinnati i Ohio) var en amerikansk svømmer som deltok i De olympiske leker i 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Harald Godwinson
Gravleggelse og arv
Harald Godwinson er betraktet av en del (østlige) ortodokse kristne og teologer som den siste ortodokse (rettro) konge av England og en mulig strastoterpets, («pasjonsbærer», en ortodoks tittel) etter sammensvergelsen til Vilhelm Erobreren (som han ble hetende) og pave Alexander II for å sikre romersk riter over De britiske øyer, som på den tiden ennå ikke hadde innsett effektene av det store skisma i 1054.
Lenore Kight-Wingard
Kight vant en olympisk sølvmedalje i svømming under OL 1932 i Los Angeles. Hun kom på andreplass i finalen på 400 meter fri, 0,1 sekund bak sin landsmann Helene Madison som vant med tiden 5.28,5 som var ny verdensrekord.
Harald Godwinson
Gravleggelse og arv
Vilhelm fikk pavens velsignelse for invadere England, et kristent land, og et banner, velsignet av paven for invasjonen av England, ble sendt til Normandie fra den hellige stol, og presteskapet på det europeiske fastlandet framhevet at invasjonen var Guds vilje, en hellig krig og et korstog. Banneret er et Georgskors, et rødt kors på hvit bunn, og dagens engelske flagg. Pavens begunstigelser var medvirkende til å underkaste den angelsaksiske kirken etter slaget ved Hastings.
Ekteskap og barn
I rundt tjue år var Harald gift med Edith Swannesha, Edith Svanenakke, i et samboerforhold, More danico, «på dansk vis». Et slikt ekteskapsforhold var allment akseptert, men kirken betraktet Edith som en frille. De fikk minst seks barn sammen.
Lenore Kight-Wingard
Fire år senere, under Sommer-OL 1936 i Berlin, kom hun på tredjeplass på 400 meter fri bak Rie Mastenbroek fra Nederland og danske Ragnhild Hveger.
Harald Godwinson
Ekteskap og barn
I henhold til William av Jumièges var Harald på et tidspunkt trolovet til Adeliza, en datter av Vilhelm da han var hertug av Normandie. Orderic Vitalis mener det isteden var en annen datter, Agatha. Det hele kan i realiteten ha vært en del av forhandlingene i tiden før invasjonen som aldri førte fram.
En gang i januar 1066, i tiden rundt hans kroning, giftet Harald seg også med Ældgyth, datter av ealdorman Ælfgar av Mercia, enke etter den walisiske kongen Gruffydd ap Llywelyn. Ældgyth er et navn som jevnlig ble oversatt til Edith, derav muligheten til forveksling av kvinner med likelydende navn. Ældgyth hadde to sønner, muligens tvillinger, ved navn Harald og Ulf, født en gang rundt november 1066, begge synes å ha overlevd til de bli voksne, men levde antagelig utenfor England. Ulf ble værende som gissel ved det normanniske hoff, og satt fri ved Vilhelms død og gikk i tjeneste hos Vilhelms sønn Robert Curthose i Normandie. Det er mulig at han kan identifiseres med en bestemt Loup Fitz Heraut som sto som vitne av flere chartere. Hans bror Harald synes å ha blitt tatt vare på av morens brødre Edwin og Morcar, tatt med til Chester, og det er mulig at onklene planla å bruke ham som en spydspiss for et framtidig krav på tronen, men deres eget opprør i nordlige England mislyktes. Ældgyth skal da ha tatt med sønnen til Irland. Harald Haraldson skal tilsynelatende som voksen ha kommet seg over til Norge. I 1098 fulgte han kong Magnus Berrføtt på hans krigstokt i Irskesjøen, men deretter forsvinner han ut i historiens mørke.
Mindaros
Mindaros fikk først kommandoen ved Miletos, hvor satrapen Tissafernes hadde lovet spartanerne at de skulle få selskap fra den betydelige fønikiske flåten som skulle stilles under hans kommando. Mindaros innså etter flere måneders ventetid at en slik flåte ikke var på vei, og han tok den strategiske avgjørelsen med å flytte sin flåte til Hellespont, hvor satrapen Farnabazos hadde lovet ham større støtte enn han fikk fra Tissafernes.
Mindaros dro ut fra Milet med 73 skip. En storm tvang ham i land ved Khíos, men han ble bare værende der noen få dager. Han seilte raskt for å unngå en athensk flåte som ble ført opp fra Samos for å møte ham, og han lyktes i å føre flåten sin mellom Lesbos og fastlandet og inn i Hellespont. Der feide han til side en liten athensk flåte og sluttet seg til de få allierte skipene i regionen i den spartanske basen ved Abydos. Mindaros hadde dermed plassert flåten sin i en slik stilling at han kunne avskjære de athenske kornforsyningene, og han hadde tvunget den athenske flåten til å utfordre ham på et sted han selv hadde valgt.
Men fra dette tidspunktet av, vendte Mindaros lykke seg. Fem dager etter at han ankom Abydos, seilte athenerne inn i de trange farvannene ved Hellespont for å møte hans tallrikt overlegne styrke. I det resulterende slaget ved Kynossema, virket det som en peloponnesisk seier var innen rekkevidde, siden athenernes venstre flanke ble avskåret og sentrum ble drevet på land ved Kynossema. Men det overlegne sjømannskapet til de athenske kapteinene og sjømennene vendte slagets gang, og Mindaros' flåte flyktet tilbake til Abydos med tap.
Mindaros tilkalte forsterkninger til Abydos, men led et nytt nederlag i slaget ved Abydos da en liten gruppe av skip som seilte for å slutte seg til ham ble fanget av den athenske flåten. Mindaros seilte ut for å redde dem, men etter et slag med harde kamper, vendte ankomsten til Alkibiades med athenske forsterkninger slaget til peloponnesisk flukt. Peloponneserne led igjen tap på vei tilbake til Abydos.
I løpet av de neste månedene bygget Mindaros opp igjen sin flåte med finansiell støtte fra Farnabazos. Flåten bestod av 80 triremer innen våren 410. Han seilte østover til Kyzikos hvor han beleiret byen med hjelp fra Farnabazos' hær og stormet den. Athenerne forfulgte ham, og i farvannet utenfor Kyzikos trakk de ham inn i en dødelig felle i slaget ved Kyzikos.
Mens Thrasybulos og Theramenes ventet utenfor synsvidden med et antall triremer, tok Alkibiades førti skip og viste seg utenfor Kyzikos. Mindaros tok agnet og satte etter med hele sin flåte i forfølgelse. Da han var langt nok fra kysten, dukket de skjulte athenske styrkene opp for å avskjære ham fra å kunne trekke seg tilbake. Mindaros var omringet og ledet sine skip i en desperat flukt mot en strand sørvest for byen, den eneste retningen som var åpen for ham. Mindaros' menn gikk i land med Alkibiades' styrker i hælene, og Farnabazos' styrker som hadde kommet for å støtte dem, kjempet for å forhindre athenerne fra å trekke skipene deres til sjøs.
Til å begynne med ble athenerne drevet tilbake, men Thrasybulos og Theramenes som førte sin styrker med seg, samt de athenske landstyrkene bakfra, klarte til slutt å drive perserne bort. Mindaros delte opp sin styrke for å møte trusselen som han nå stod ovenfor fra begge sider, men han falt i kampene og den peloponnesiske motstanden oppløste seg. Alle skipene til flåten ble enten ødelagt eller erobret
I etterkant av dette knusende nederlaget ble Mindaros' navn udødeliggjort i et av de mest berømte eksemplene på lakonisk kortfattethet. Et brev sendt til Sparta ble tatt av athenerne. Det lød: «Skipene er tapt. Mindaros er død. Mennene sulter. Vi vet ikke hva vi skal gjøre.»
Robert Cecil, 1. jarl av Salisbury
'''Robert Cecil, 1. jarl av Salisbury''' (født 1. juni 1563, død 24. mai 1612) var en engelsk statsmann og ledende minister for Elisabeth I av England og Jakob I av England. Han var sønn av William Cecil, 1. baron Burghley og halvbror av Thomas Cecil, 1. jarl av Exeter.
Han ble omtalt i negative ordelag av mange samtidige, og skal ha hatt et utiltalende, dvergaktig ytre. Elisabeth I kalte ham sin «pygmé».
Han ble statssekretær etter Francis Walsinghams død, og da faren døde i 1598 etterfulgte han ham som dronningens ledende minister. Han kom i konflikt med Robert Devereux, 2. jarl av Essex, men takket være dennes dårlige krigføring i Irland gikk han seirende ut av konflikten, og jarlen av Essex ble til slutt henrettet. Da Elisabeth I døde, var han i posisjon til å arrangere arvefølgen til tronen. Jakob I utnevnte ham til baron Cecil av Essendon i 1603, og til vicomte Cranborne i 1604. Endelig ble han utnevnt til jarl av Salisbury i 1605.
Cecil var ridder av Hosebåndsordenen.
Liv Bliksrud
Liv Bliksrud (født 12. mars 1945) er professor i nordisk litteratur ved Institutt for lingvistiske og nordiske studier, Universitetet i Oslo.
Hun ble cand. philol. 1973 og dr. philos. 1987. Hun er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi, Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Det Norske Akademi for Språk og Litteratur.
Bliksrud har produsert en rekke bøker og artikler om eldre og nyere norsk litteratur, med særlig vekt på Sigrid Undsets forfatterskap, bl.a. Natur og normer hos Sigrid Undset (1988  og 1995), Sigrid Undset (1997 og 2007), redaktør av firebindsverket Sigrid Undsets artikler og essays 1910-1949 (Aschehoug 2004-2008). Medforfatter av 6-bindsverket Norsk idehistorie, red. T.B. Eriksen og Ø. Sørensen, Aschehoug, 2001–2006.
Andre utgivelser bl.a. ''Den smilende makten. Norske Selskab i København og Johan Herman Wessel (1999), Gjenlyd af min Sang. En antologi om Johan Sebastian Welhaven (2009),  Den engasjerte kosmopolitt. Nye Bjørnson-studier 2013'' (medredaktør).
Pararge
Pararge er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Middelsstore, brune, forholdsvis slankvingete sommerfugler. Vingene har spredte, oransje til hvite flekker. Vingenes ytterkant er litt bølgende.
Utbredelse
Denne slekten er utbredt i Europa og Nord-Afrika, inkludert Kanariøyene og Madeira.
Street Legal
Street Legal er lovlig dragracing for registrerte gatebiler på avsperret offentlig vei eller annet godkjent avsperret område. Street Legal ble lansert i Norge i 1998 som et lovlig alternativ til illegal gateracing. Lokale arrangører står hver sesong bak over 30 stevner over hele landet.
Grønlandstorsk
Grønlandstorsk (Gadus ogac) er en fisk i torskefamilien.
Kobe
Kōbe (japansk: 神戸市; -shi) er en by i Japan, som ligger på øya Honshu. Kobe er hovedstaden i Hyōgoprefekturet, og er en av Japans viktigste havner. Byen ligger i Kansai regionen, vest for Osaka, og var en av de første japanske byene som åpnet for handel med Vesten i 1868. Den kosmopolitiske havnebyen har en befolkning på 45 000 utenlandske innbyggere fra mer enn 100 nasjoner. Den 17. januar 1995 var det et jordskjelv som målte 7,3 på Richters skala. Kobe utgjør sammen med Osaka og Kyoto Japans nest største område med en befolkning på rundt 18 millioner innbyggere.
Nikolai Hagen
Nikolai Hagen (født 28. januar 1988) er en norsk fotballspiller som spiller for 2.-divisjonslaget Manglerud Star.
Ulrik Wilbek
Ulrik Wilbek (født 13. april 1958) er en dansk håndballtrener og lokalpolitiker for Venstre. Han er borgermester i Viborg kommune fra 2018.
DS «Audun»
DS «Audun» var et lasteskip bygget ved Stavanger Støberi & Dok med byggenummer 88. Hun ble levert til Jens Marcussen på Askerøya i februar 1925. Skipet hadde flere navn og eiere før det ble hugget i Tyskland i 1963.
Ulrik Wilbek
Han er tidenes mest suksessrike danske håndballtrener; inntil OL i Beijing i 2008 hadde han aldri deltatt som trener i en VM-, EM- eller OL-turnering uten å vinne medalje. Han var landslagstrener for Danmarks herrelandslag i håndball i perioden 2005 til 2014. Han har oppnådd gode resultater med både dame- og herrelag, både landslag og Viborg HK.
I tillegg har han skrevet bøker om sine opplevelser med håndball, samt om ledelse, noe som også danner grunnlaget for hans utstrakte foredragsvirksomhet.
Biografi
I sin ungdom var Ulrik Wilbek aktiv i både fotball, håndball og friidrett. Særlig i friidrett viste han talent; han var på landslaget i tresteg, og vant tre bronsemedaljer i DM; 1980, 1981 og 1983. Håndball spilte han i Virum-Sorgenfri Håndballklub, til en skade satte en stopper for denne sporten. Etter dette ble han trener, og i perioden 1985–88 trente han klubbens eliteherrelag.
I 1998 valgte Ulrik Wilbek å gi seg på toppen med damelandslaget, for å vende tilbake til jobben som klubbtrener i Viborg HK. Det ble også her flere gode år, med fire DM-gull og en finale i Champions League, før Wilbek ønsket nye utfordringer. Han ble da trener for klubbens herrelag, som til nå hadde levd en mer anonym tilværelse. Etter et par resultatmessig beskjedne år her lot han seg overtale til å overta jobben som landslagstrener for herrelaget, som hadde mange talentfulle spillere.
Wilbek ble i 2010 tildelt ridderkorset av Dannebrogordenen. I 2012 ble han av IHF kåret til «den beste herretrener i verden».
Privat ble Wilbek i 1994 gift med damelandslagets keeper Susanne Munk Lauritsen, og sammen har de to barn. Wilbek har i tillegg en datter fra et tidligere forhold.
Bibliografi
Ulrik Wilbek har skrevet følgende bøker:
Om Wilbek er skrevet følgende bok:
Gudleiv Bø
Gudleiv Bø (født 1939) er professor emeritus i nordisk litteratur ved Universitetet i Oslo. Han har utgitt bøker om Arne Garborg, Henrik Ibsen, om folkedikting og populærkultur og har også publisert en rekke artikler om litterære emner i tidsskrift og samleverk.
1239 Queteleta
1239 Queteleta er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 4. februar 1932 av Eugène Joseph Delporte ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Skattumgården (Mysen)
Skattumgården er en bygård i Anton H. Mysens gate på Mysen i Indre Østfold. Gården kom i Skattum-familiens eie i 1922, da Haldor Skattum kjøpte M.A. Lunds Herreekvipering. Sønnen Magne overtok gården i 1939 og foretok i 1962 ei større utbygging. Gården var i familien Skattums eie fram til 2005. Skattumgården består nå (2005) av sju leiligheter og fire næringslokaler.
Eddie Skoller
Edward Ralf Skoller (født 1944) er en dansk komiker, musiker og entertainer. Han er blant annet kjent for sanger som «I Middelhavet sardinen svømmer», «What Did You Learn In School Today» og «En Enkel Sang Om Frihed».
Skoller ble født i USA som sønn av en svenskfødt mor og en russiskfødt far. Han ble døpt Edward Ralf Skoller. Familien flyttet til Danmark 1950 og har bodd der siden. Etter seks års opphold i Danmark ble hans foreldre skilt.
Han er utdannet økonom fra Handelshøjskolen i København (1966). Som utdannet økonom fikk han jobb på Danfoss på Als, og senere var han tre år i Bladkompagniet, men hans drøm var å bli entertainer.
Karriere
I 1968 undertegnet han sin første kontrakt og var med i et show på dansk TV, og 1. mai 1969 debuterte han i Tivolis Vise Vers-Hus med sitt eget show. Samme år ble Skoller artist på heltid. I 1970 fikk han en hit med fredssangen «En enkelt sang om frihed», og året etter spilte han hovedroller i musikalenene Hair og Jesus Christ Superstar.
…And Justice for All (sang)
…And Justice for All er en sang av Metallica.
Eddie Skoller
Karriere
Showet «InterNeddie» på Bellevue Teatret i 1997 ble derimot en skuffelse og avsluttet etter kort tid. Han vendte imidlertid tilbake på scenen noen år etter, og i 2001 og 2002 opptrådte han i Tivolis Glassalen med showet «Det jeg har lyst til».
…And Justice for All (sang)
Sangen er spor nummer to på albumet …And Justice for All fra 1988. De foregående albumene Master of Puppets og Ride the Lightning hadde også tittelsangene som spor nummer to. Denne trenden ble avsluttet med dette albumet etter som albumet Metallica ikke hadde et tittelspor.
Sangtekst
Teksten i sangen handler i all hovedsak om korrupsjon og om hva som skjer når penger blir viktigere enn sannheten. Det er høyst trolig at sangen har blitt inspirert av filmen med samme navn fra 1976 med Al Pacino i hovedrollen. Filmen handler om en advokat som er lei av rettssystemet, og sliter med frustrasjonen av at mordere går fri, mens mange uskyldige blir fengslet og drept.
Eddie Skoller
Karriere
Skoller har siden det ofte turnert i Norge og opptrådt ved mere private arrangementer i Danmark. I en årrekke medvirket han i Hjørring Revyen, hvor han også i en periode var direktør. På film spilte han rollen som pianisten Leo Mathisen i Jesper Høms film Take It Easy. I 2003 hadde han en mindre rolle i den norske filmen Kvinnen i mitt liv.
Skoller har beskrevet seg selv som autodidakt som scenekunstner.
Privatliv
Skoller har to døtre fra et ekteskap fra 1966 til 1975 med Pia Persson, deriblant designeren Trine Skoller. Fra 1983 til 1990 var han gift med skuespilleren Lisbet Lundquist, som han fikk datteren Marie med. Fra 1993 til 2004 var han gift med den norske sangeren Sissel Kyrkjebø, som han fikk to døtre med. De ble skilt i 2004. I 2007 ble han samboer med stylist Dorrit Christina Elmquist, som er forfatter av flere bøker om arkitektur og boliginnredning. De ble gift i 2016.
ENSO
ENSO kan sikte til:
Gammelsei
Gammelsei er moden saltet sei på tønne. Seien fiskes i sommerhalvåret og saltes uten å bløgges, og den skal ha en viss modningstid. Gammelsei har vært en velkjent del av sjølberging langs kysten, men produktet har i mindre grad vært markedsført ut over det regionale. Bare i begrenset grad er denne svært varierende skikken dokumentert. I dag markedsføres gammelsei som tradisjonsfisk.
Flere navn
Gammelsei er et produkt som er basert på konserveringsmetoder fra før moderne fryseteknikk. Det dreide seg også om rasjonelle arbeidsmetoder når store fangster ble brakt på land, og har store likheter til handtering av sild, som også ble tatt i store fangster, noe betegnelsen spekasei går på.
Saltet sei på tønne hadde mange ulike navn: Saltsei, rausei eller rødsei, spikkjesei eller spekasei, gammelsei, gammelsalta sei.
Seifiske
Langs hele norskekysten har det foregått seifiske i sommerhalvåret. Dette var et svært variert fiske, fra små robåter der det ble fisket med trover, til notlag som fisket med søkkenot.
Om sommeren beitet seien på rauåte, og dette skapte karakteristiske variasjoner i produktet.
For salting har sei av en viss størrelse blitt foretrukket.
Salting
I sommerhalvåret var tørking av fisk en usikker metode fordi insektangrep kunne gjøre store skader. Kun i Troms og Finnmark ble sommerseien hengt til tørrfisk fordi den, fram til 1920, kunne selges til Russland gjennom pomorhandelen. Lenger sør på kysten måtte fisken saltes om kvaliteten skulle bli akseptabel. Den kunne da saltes og tørkes som klippfisk, eller den kunne bli liggende i tønna og modnes. Det ble gjerne gjort på den måten at fisken ble flekket og lagt lagvis med grovt salt.
Fisken skal ikke bløgges, for blodet skal være med. Den skal ikke sløyes straks, men ligge fem-seks timer før innmat og hode fjernes. Fisken skal ikke vaskes, og må heller ikke komme i berøring med jord.
Kildene har ulik opplysning om sporen skal være med, og om en del av ryggbeinet skal fjernes.
Gammelsei i tønne trenger et helt år for å oppnå den rette smaken, og den regnes som best to år gammel. Men gammelseien kunne bli liggende i opptil fire år uten å ta skade. dersom en klarte å holde oppbevaringstemperaturen lav nok i sommervarmen.
Markedsføring
Salt sei, rødsei og gammelsei har ikke vært et fiskeprodukt for eksport. Det har vært hverdagsmat for folk langs kysten og for de mindre velstående i byene. Saltseien har også inngått i et varebytte mellom folk på kysten og fjordfolket. I dag markedsføres gammelsei som tradisjonsmat i kystnorge, både på spisesteder og som vakumpakket dagligvare.
Litteratur
Astrid Riddervold: Innenfor fellesskapet. Dagliglivet på gården i Indre Salten i gammel tid. Skjerstad og Fauske bygdeboknemnd 1996. s. 122 - 126.
Iñaki Isasi
Iñaki Isasi Flores (født 20. april 1977 i Respaldiza, Alava) er en tidligere profesjonell spansk landeveissyklist. Han var profesjonell fra 2001 til 2011 og syklet hele sin karriere for det spanske laget Euskaltel-Euskadi.
Frederik Nicolai Jensen
Frederik Nicolai (Fritz) Jensen (født 21. juni 1818 i Bergen, død 28. november 1870 i Steigen) var norsk prest, kunstner og stortingsmann.
Han tok studenteksamen fra Bergen katedralskole i 1837, og ble cand.theol. i 1840. Etter sin teologiske utdannelser i 1841 dro til Kunstakademie Düsseldorf for å utdanne seg som maler. Han studerte der til 1845, tildels med offentlig stipend. Han var også på reise til München og Italia. Hans maleri Ingeborg ved havet (1845) finnes i Bergen Kunstmuseum.
Siden malte han flere store historiemalerier, ofte med norrøne motiver.
Da han kom hjem fra Düsseldorf, prøvde han å leve som kunstner i Bergen. Han stod bak etableringen av Det norske Theater i Bergen sammen med Ole Bull, og var teatrets første instruktør. Kari Gaarder Losnedahl har karakterisert ham som «den første moderne norske instruktør». Han var også aktiv i Bergens Haandværkerforening en periode.
Fritz Jensen fortsatte siden å male, men uten å stille ut. Blant annet malte han altertavla i Vågan kirke i 1869-1870. Den ble tatt vekk da gammelkirken ble erstattet av Lofotkatedralen i 1900, men satt opp igjen etter menighetens ønske i 1948. Altertavla er utgangspunkt for Herbjørg Wassmos roman Hundre år.
Slaget ved Alma
Slaget ved Alma (20. september 1854) var et slag under Krimkrigen som sto mellom Russland på den ene siden og Frankrike og Storbritannia på den andre.
De engelsk-franske styrkene gikk i land på Krim 13. september 1854. Seks dager senere marsjerte de allierte inn i landet til de kom til elven Alma, der russerne under ledelse av fyrst Mensjikov ventet på dem på et fjellplatå der de hadde bygd opp gode stillinger. Gortsjakov kommanderte russernes høyre fløy, Kirjakov den venstre.
Forløp
Etter vanskeligheter med å koordinere det allierte angrepet mellom de øverste befalshaverne Marsjall Arnaud og Lord Raglan klarte Pierre Bosquets franske divisjon å nå platået. Britene skulle foreta et lignende angrep på den høyre fløyen, men det var dårlig koordinert, og man unngikk en katastrofe bare takket være de britiske soldatenes utholdenhet. I mellomtiden klarte franskmennene å få en divisjon til opp på platået, og med det avgjøre slaget.
Peter Flermoen
Peter Flermoen (født 1996 i Harstad) er en norsk sjakkspiller. Han var i sin tid den høyest rankede U-18-spilleren i Norge. Magnus Carlsen rangerte ham i 2008 blant de tre største sjakktalentene i Norge.
Flermoen ble i 2006 norsk mester i sin klasse med 9 av 9 mulige poeng. Han vant NM også i 2007.
I februar 2009 ble han nordisk mester (13-årsklassen) i Tórshavn på Færøyene. Senere samme år spilte han mot Hikaru Nakamura i lynsjakk hvor han tapte begge partiene. Flermoen vant et parti mot Kjetil Stokke, som tidligere samme år hadde vunnet Norgesmesterskapet i lynsjakk!
Peter Flermoen deltok i oktober 2010 i en turnering i Tromsø for å markere tildelingen av sjakk-OL 2014. Han vant alle fem partier og turneringen totalt. I november vant Flermoen Norgesmesterskapet for ungdom i sin aldersgruppe for 4. gang og var den eneste av de 263 deltakerne som oppnådde perfekt score med 7 av 7 mulige poeng.
Flermoen har etter dette deltatt i relativt få turneringen.
Carlo Scarpa
Carlo Scarpa (født 2. juni 1906 i Venezia, død 28. november 1978 i Sendai, Japan) var en Italiensk arkitekt og professor i arkitektur ved Kunstakademiet i Venezia og senere ved fakultet for arkitektur, Universitá Iuva di Venezia. Fra 1933 til 1947 var han kunstnerisk direktør ved Venini, det mest prominente foretak for fremstilling av venetiansk glass. Fra 1954 til 1964 holdt han forelesninger for Fullbrightstipendiater i Roma. I 1956 vant han Olivettiprisen i arkitektur, og i 1962 mottok han IN-ARCH National Award for Museo Castelveccio i Verona. I 1971 ble han direktør for Fakultet for arkitektur, Universitá Iuav di Venezia.
Carlo Scarpa var en av 1900-tallets betydelige italienske, modernistiske arkitekter, og hadde en enestående evne til å smelte sammen gammelt og nytt til det tidløse.
Litteratur
Francesco Dal Co; Giuseppe Mazzariol (2002) Carlo Scarpa : The Complete Works. Rizzoli, (Paperback) M. A. Crippa, (1986). Carlo Scarpa, Theory, Design, Projects. MIT Press, Cambridge, Mass.
Francesca Baudin
Francesca Baudin (født 25. november 1993 i Aosta) er en italiensk langrennsløper, som representerer Gruppo Sciatori Fiamme Gialle.
Baudin ble tatt ut i den italienske troppen til Ski-VM 2013 i Val di Fiemme, men ble slått ut allerede i prologen under den klassiske sprinten.
Året etter returnerte Baudin til Val di Fiemme, denne gangen for U23-VM på ski 2014, hvor hun endte med én 4.-plass og to 6.-plasser. Én måned senere, debuterte Baudin i verdenscupen i langrenn under sprinten i Lahtis hvor hun 1. mars 2014 endte på en 39.-plass.
Under U23-VM på ski 2015 i Almaty tok Baudin gull i klassisk sprint, foran norske Silje Theodorsen og italienske Giulia Stuerz. Fire dager senere endte hun på en 4.-plass under 15 km skiathlon; 35,3 sekunder bak vinneren Nathalie von Siebenthal fra Sveits.
Under Ski-VM 2015 i Falun kvalifiserte Baudin seg til sprintfinalene med 16. beste tid, men ble slått ut i kvartfinalen og endte derfor på 15.-plass. Hun fullførte ikke 15 km skiathlon, men gikk Sveits inn til en 9.-plass på stafetten én uke senere, på lag med Virginia De Martin Topranin, Marina Piller og Ilaria Debertolis. Mesterskapet ble avsluttet med 34.-plass på den klassiske tremila.
American Car Club of Norway
American Car Club of Norway (ACCN) er en organisasjon for alle bilentusiaster og bilklubber, uavhengig av biltype og opprinnelsesland. ACCN jobber for hele den norske bilhobbyen. Klubben ble stiftet i 1975 og har i 2023 totalt 165 tilsluttede bilklubber og representerer derfor ca 50.000 direkte og indirekte medlemmer på landsbasis.
Formål
ACCN engasjerer seg for å bedre vilkårene og hverdagen for de sin er glad i bil. Dette gjøres ved å tilby ett skreddersydd medlemstilbud.
ACCN har siden stiftelsen vært sterkt engasjert i bilpolitikk. Organisasjonen er høringsinstans for Vegdirektoratet, Samferdselsdepartementet, Finansdepartementet og Tolldirektoratet. ACCN jobber målrettet mot det politiske Norge for å beholde og forbedre vilkårene til den norske bilhobbyen.
ACCN tilbyr teknisk bistand til medlemmer av organisasjonen og hjelper med registreringsdata, teknisk feilsøking, spørsmål om import, kjøp og salg med mer. ACCN har et stort bibliotek med amerikansk billitteratur som dekker de fleste bilmodeller fra ca. 1930 og frem til i dagens moderne biler.
ACCN tilbyr rabattert forsikring og kjøretøyfinansiering til sine medlemmer igjennom samarbeidspartner If Skadeforsikring.
Videre tilbys også bilberging uten egenandel, rabattavtaler og medlemsreiser inn i medlemstilbudet.
Historikk
Organisasjonen AMCAR har vært pådrivere for dragracing, og det første stevnet ble arrangert i Fyresdal i 1978. Arrangementet var startskuddet for dragracing på norsk jord og ble en suksess for AMCAR som bilsportarrangør. Stevnet ble besøkt av mellom 15 000 og 20 000 mennesker. I dag er det NDRG (Norsk Drag Racing Gardermoen) som arrangerer slike stevner i Norge. NDRG er tilsluttet AMCAR, og sistnevnte har bidratt med økonomisk støtte for å sikre dragracing i Norge. AMCAR har også investert mye i baneanlegget på Gardermoen, som i dag heter «Amcar International Dragway».
AMCAR var aktiv med å få i gang biltreff i Norge, blant annet Hunderfossen-treffet. De tidlige Hunderfossentreffene, Grand Nationals, er de eneste profesjonelt organiserte Amcar-treffene på 1970- og 1980-tallet. Det første organiserte Amcar-treffet fant sted nord for Hunderfossen på Mageli Camping i 1975. I 1976 ble «Amcar Weekend» holdt på Hunderfossen for første gang. Innen 1980 var treffet godt innarbeidet og anerkjent som Norges viktigste biltreff. Etter hvert som AMCAR vokste som bilhobbyorganisasjon trakk de seg ut som arrangører og overlot treff, utstillinger og dragracing til lokale arrangører.
I 2016 åpnet organisasjonen opp for klubbtilslutning fra alle typer bilklubber uavhengig av merke og opprinnelsesland, dette for å møte framtidens utfordringer for bilhobbyen.
Infinity Ward
Infinity Ward, Encino, California, er et amerikansk spillutviklingsfirma stiftet i 2002. De er mest kjent for videospillene Medal of Honor: Allied Assault og Call of Duty: Modern Warfare 1-3.
Firmaet ble kjøpt opp av Activision i oktober 2003. For tiden (2010) er antallet ansatte nær 100.
Norges Bilsportforbund
Norges Bilsportforbund (NBF) er en norsk forening som organiserer bilsport i Norge.
Historikk
Det var KNA som startet med bilsport i Norge. Klubben ble stiftet i 1907 og arrangerte i 1912 det første billøpet i Norge. Det var et israce på Bunnefjorden sør for Oslo. Mens man i dag arbeider intenst med markedsføring for å få publikum til bilsporten var situasjonen en ganske annen den gang. Det kom 10 000 mennesker til løpet på Bunnefjorden. Alt ble kaos og løpet måtte avlyses. Arrangøren fikk kritikk i media for å ha drevet en for omfattende markedsføring av løpet, en problemstilling som er ganske vanskelig å fatte i dag.
Det gikk to år før KNA igjen forsøkte seg som billøpsarrangør. Da valgte man også å bytte fra baneløp til pålitelighetsløp. Med start fra Frogner stadion i Oslo 21. juni 1914 ble det kjørt løp fra Oslo over Grua, til Hønefoss, Kongsberg, Skien, Larvik og Drammen. Det ble en suksess. Igjen var publikumsinteressen stor, og store folkemengder møtte frem langs løypa.
I dag er det fortsatt disse fire organisasjonene sammen med American Car Club of Norway (AMCAR) som utgjør eierskapet i det som nå heter Norges Bilsportforbund.
Det er fortsatt KNA som har den internasjonale representasjonen for bilsport i Norge gjennom Det internasjonale bilsportforbundet (FIA), men denne er delegert til NBF. FIA er det internasjonale bilsportforbundet som administrerer alle internasjonale mesterskap fra Formel 1 og nedover. Det er også FIA som lager alle internasjonale regelverk.
Utviklingen har vært stor for bilsporten i Norge, og det desiderte høydepunktet i forbundets historie var da Petter Solberg ble verdensmester i rally i 2003. Andre kjente norske bilsportutøvere er blant annet Martin Schanche, som ble Europamester i rallycross flere ganger, samt Dennis Hauger som i 2021 vant FIA Formel 3.
NAF gikk ut av Norges Bilsportforbund i 2016 med virkning fra og med 2017. Flere av NAF-klubbene gikk da inn i Frittstående Motorsportsklubber (FMK), som også en av flere deler av NBF. FMK ble etablert. 18 mars 2017, og er en «hovedorganiasjon med medlemsklubber tilsluttet NBF».
«Årets Bilsportutøver»
Norges Bilsportforbund innførte kåringen av «Årets Bilsportutøver» i 1988:
«Årets Bilsporttalent»
Norges Bilsportforbund innførte kåringen av «Årets Bilsporttalent» i 2007:
Eksterne lenker
Hjemmeside
Ikenere
Ikenere (latin: Iceni) var en britonsk stamme eller kongerike i Britannia (dagens England) som var bosatt i et område som grovt sett tilsvarer dagens grevskap Norfolk fra kanskje 200-tallet f.Kr. og fram til 100-tallet e.Kr. De hadde korieltauerne (corieltauvi) i vest, og katuvellaunere (catuvellauni) og trinovantere (trinovantes) i sør. Stammen ble til en civitas under den romerske okkupasjonen av Britannia. Deres hovedstad var Venta Icenorum, lokalisert ved dagens landsby Caistor St. Edmund. Under den romerske okkupasjonen, sendte den romerske keiseren myndighetsperson til stammene for å omgjøre dem til civitates som et virkemiddel for styre og passivisere dem. Ikenere var grovt sett en av seksten civitates i Britannia. Romernes innflytelse og innblanding i ikenernes indre styre førte til sist at de gjorde opprør i år 61.
Arkeologi
Arkeologiske spor av ikenerne omfatter torquer, en type halsring av gull eller sølv som var utbredt i keltiske miljøer. Ikenerne begynte å framstille mynter rundt 10 f.Kr. deres mynter var en særskilt tilpasning av gallisk-belgiske «ansikt/hest»-design, og i en del tidlige utgaver, mest tallrike i nærheten av Norwich, ble hesten erstattet av en bjørn. En del mynter har inskripsjonen ECENI, noe som gjør dem til de eneste mynter framstilt av opphavelige stammefolk på Britannia som benyttet sitt eget stammenavn på dem. Det eldste personnavnet som opptrer på myntene er Antedios, en gang rundt år 10 f.Kr. Andre navn er forkortelser, som AESU og SAEMU.
Det har blitt avdekket navnet til Antedios’ etterfølger Prasutagus (kjent som ektemannen til Boudicca) også opptrer på mynter. I artikkelen «An Elusive Icenian Legend» diskuterer forskeren H. R. Mossop mynter som ble oppdaget av D. F. Allen i Joist Fen i Suffolk: «Det er myntene Nos. 6 og 7 som gir et framskritt i lesningen av [myntens] forside, og bekrefter lesningen PRASTO med dens underforståtte hentydning til Prasutagus.»
Allerede Thomas Browne (1605–1682), den første engelske arkeologiske forfatteren, skrev om den romerske okkupasjonen, Boudicca og ikenernes mynter. Icknield Way, en oldtidsvei som knyttet East Anglia til Chilterns, kan ha fått navn etter ikenerne. Julius Cæsar beskrev cenimagni som underkastet seg ham ved hans andre invasjon av Britannia i år 54 f.Kr. Disse kan ha vært i slektskap med ikenere eller form for sidegren, eller det kan være en forvanskning Eceni Magni i betydningen «Store Eceni».
John A. Davies og Tony Gregory gjennomførte arkeologiske undersøkelser av romerske mynter som sirkulerte under den romerske okkupasjonen av Norfolk. Deres forskning viste at de freste mynter i sirkulasjon før 60 e.Kr. var ikenske framfor romerske. Det er mulig at romerske mynter ikke ble adoptert i ikenske områder før etter år 60. Undersøkelsen av myntene viste at det heller ikke var jevn og fast tilgang på romerske mynter fra år til år; det viser at tilgangen var sporadisk og at det var perioder med liten eller ingen nye mynter ble sendt til romersk Britannia fra de keiserlige myntstøperiene. I en del områder i Norfolk kan det tyde på at de ikeniske bøndene i svært liten grad ble påvirket av civitas ettersom det var liten tilgang på mynter og rikdommer. Undersøkelsen viste også at det var steder med svært rike funn av mynter som synes å ha fungert som sentre for periodiske markeder og festivaler.
Romernes invasjon
thumb|290px|Britiske keltere, ikenere, gullstater, [[Fil:boudiccastatue.jpg|thumb|290px|Statue av [[Boudicca med sine to døtre på en stridsvogn av Thomas Thornycroft i nærheten av Westminster Pier, London.]] Betydningen av navnet Iceni (ikenere) er ikke kjent. Ikeniske mynter datert fra 100-tallet e.Kr. benytter stavingen ECEN, og en artikkel av D. F. Allen, «The Coins of the Iceni», tar opp forskjellen mellom mynter med inskripsjonene ECE og ECEN. Allen mener at denne forskjellen forteller oss at myntene ved begynnelsen av Prasutagus’ styre hadde myntene ennå ikke fått preget stammens navn. Det begynte først rundt 47 e.Kr. Da Antedios var ikenernes konge hadde myntene heller ikke stammens navn, men herskerens, «Om så, antyder myntene at Prasutagus’ tid som hersker først begynte etter hendelsene i 47.»
Tacitus forteller at ikenerne ikke ble erobret ved Claudius invasjonen av Britannia i 43, men at det kom til en frivillig allianse med romerne. Imidlertid gjorde de opprør i 47 etter den romerske guvernør Publius Ostorius Scapula truet med å ta fra dem våpnene. Allen forklarer i sin nevnte artikkel at Scapula hadde blitt «opptatt med forsvaret av de ikke erobrede silurene i sørlige Wales og brigantene i Yorkshire.» Allen informerer leserne at det var slik Prasutagus fikk kontroll over ikenerne. Ikenerne ble nedkjempet i et voldsomt slag ved et befestet sted, men fikk lov til å beholde sin uavhengighet. Dette tyder på at de romerske tapene var betydelige. Stedet for slaget kan ha vært Stonea Camp, en bygdeborg fra jernalderen i Cambridgeshire.
Et annet og langt mer omfattende opprør skjedde i år 61. Prasutagus, den rike og proromerske ikeniske konge, hadde dødd etter å ha vært høvding for ikenerne i årene mellom 43 og 50. Det var vanlig praksis for en romersk klientkonge å overlate kongeriket til Roma ved sin død, men Prasutagus hadde forsøkt å bevare sin slekt ved å testamentere bort sitt rike og sine eiendommer (som Allen mener var lokalisert i Breckland i nærheten av Norwich) i fellesskap til keiseren og sine døtre. Romerne tok ikke hensyn til dette og prokurator Catus Decianus beslagla hele hans eiendom. Da dette skjedde skal romerne ha gjort grove overgrep, de pisket hans enke Boudicca og voldtok hans døtre. Samtidig innkrevde den romerske finansmannen deres lån. Mens guvernør Gaius Suetonius Paulinus drev krig i Wales, samlet Boudicca ikenerne og nabostammene trinovantene seg til et stort opprør: