cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neoxymirus
Utseende
En middelsstor (15-25 millimeter), nokså kraftig trebukk, grå eller gråbrun på farge. Oversiden er nokså tett kledt med korte, nedliggende, gulaktige hår. Antennene er lange og kraftige, mørke hos hannen, gulbrune hos hunnen, hodet forholdsvis lite. Pronotum er mye smalere enn dekkvingene, med en butt tann på hver side. Dekkvingene har markerte, rettvinklede "skuldre" og er jevnt tilsmalnende bakover. De har noen gulaktige tegninger og svarte flekker. Beina er nokså lange.
Levevis
Larven utvikler seg i råtten, død ved av mange ulike løvtrær. De voksne besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørlige Russland, Kaukasus, Transkaukasia, det nordlige Iran og det nordøstlige Tyrkia.
Jan Małkowiak
Jan Małkowiak (født 20. mai 1919, død 26. juli 1991) var en polsk landhockeyspiller.
Han representerte Polen under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, hvor laget hans ble nummer 6.
Kjølen (stjernebilde)
Kjølen (fra latin Carina) er et stjernebilde på den sørlige himmelhvelving.
Ute Thimm
Ute Thimm (født 10. juli 1958) er en tysk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i sprintløp.
Galyah Mikel
Galyah Ngerchesiuch Mikel (født 9. juni 2006) er en palauisk svømmer.
Ute Thimm
Hun representerte Vest-Tyskland under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der hun ble nummer 6 på 400 meter. Hun tok senere bronse i langstafetten.
Galyah Mikel
Hun representerte Palau under VM i svømmesport 2023 i Fukuoka, Japan, der hun ble utslått i forsøksheatet på 50 meter butterfly med en 62. plass på tiden 38,22. I samme VM ble hun også utslått i forsøksheatet på 200 meter fristil med en 64. plass på tiden 2.43,01.
Svenska Journalen
Svenska Journalen var fra begynnelsen av et kristen ukeblad, grunnlagt i 1925 av Nils Ekberg. I 1953 ble den kjøpt opp av Harry Lindquist som slo den sammen med sin avis Hemmet och familjen. I 1960 ble den en månedsavis. Avisen er siden 2002 et månedsmagasin i den kristne dagsavisen Dagen med reportasjer, intervjuer og et stort notismateriale.
Redaktører har vært Nils Ekberg (1925–1946), Frank Mangs (1946–1952), Erland Sundström (våren 1953), Sven Svensson (1953–1969), William Rigmark (1969–1975), Ivar Lundgren (1976–1979), Ruben Baggström (1979–1981), Berndt Sehlstedt (1982–1989), Gunilla Hjelmåker (1989–1991), Jan Alfredsson (1991), Conny Sjöberg (1991–2000), Berthil Åkerlund (2000–2002), Marlene W. Antonson (2002–2005) og Ann-Sofi Roberntz (2005), Ann Jonsson (2005–). Ansvarlig utgiver har vært Nils Ekberg (1925–1952), Harry Lindquist (1952–1979), Ivar Lundgren (1979–1981 og 1986–1991), Dan Olofsson (1982–1983), Berndt Sehlstedt (1984–1986), Conny Sjöberg (1991–2002), Daniel Grahn (2002–2007), Elisabeth Sandlund (2007 -)
Avisen lanserte på 1920-tallet platemerke "Tal och ton" og en av de første artistene som gjorde en innspilling på dette merket var Lapp-Lisa.
Svenska Journalen var den første svenske avisen som publiserte Donal Duck i serieform og var blant de aller første avisene med kontaktannonser.
I 1958 startet Läkarmissionen i Svenska Journalen, som siden det har vokst og fortsatt vokser. Innsamlingsorganisasjonen hjelper nødlidende mennesker i mer enn 60 land over hele verden. Gatebarn, sykehus og klinikker i fattige områder, lese- og skrivekurs for analfabeter, vannprosjekt og akutt katastrofeinnsats er bare noen eksempler.
Grå eminense
En grå eminense (fransk: Éminence grise) er en betegnelse for en innflytelsesrik, men uoffisiell rådgiver eller beslutningstaker.
Bakgrunn
Betegnelsen ble opprinnelig benyttet om kapusinermunken François Leclerc du Tremblay (1577-1638), som var politisk rådgiver og høyre hånd for Kardinal Richelieu, og arbeidet for Frankrikes deltagelse i trettiårskrigen. Munkene av denne orden bar en grå, eller brun, drakt; derav tilnavnet grå eminense.
Brun eller lysebrun (nå beige) ble kalt kalt grå i Frankrike på den tiden. Tittelen eminense er en tiltaleform benyttet om kardinaler. Selv om Leclerc du Tremblay aldri nådde en slik rang, er det sannsynleg at de rundt ham kan ha tiltalt ham på denne måten på grunn av den store innflytelse «den grå munken» hadde på «hans eminense kardinalen», kardinal Richelieu.
Aldous Huxley skrev en biografi om Leclerc på engelsk med tittelen Grey Eminence. Det finnes også et maleri fra 1873 av Jean-Léon Gérôme, L'Éminence Grise, som viser Leclerc gå ned den store trappen i Palais Cardinal.
Annen bruk
Grå eminense kan også bli benyttet om en eldre person, gjerne gråhåret, som er kjent for hva han eller hun har gjort tidligere, men som nå virker mer som en rådgiver enn som en utøver, og som har innflytelse som følge av tidligere status. Dette kan være en pensjonert professor, en tidligere politikar med godt rykte med videre.
Eksempler
Eksempler på andre personer som er blitt omtalt som grå eminrnser er
Joachim Fest omtalte analogisk Martin Bormann, sjef for NSDAPs partikanselli og innflytelsesrik medarbeider til Adolf Hitler fra 1941, for brun eminense.
Evelyn Adiru
Evelyn Adiru (født 25. mai 1962) er en ugandisk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i mellomdistanseløp.
Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der hun ble utslått i de innledende rundene på 800 meter.
Maksymilian Małkowiak
Maksymilian Małkowiak (født 26. september 1922, død 6. september 2009) var en polsk landhockeyspiller.
Han representerte Polen under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, hvor laget hans ble nummer 6.
Tonga under VM i svømmesport 2023
Tonga deltok under VM i svømmesport 2023 i Fukuoka i Japan fra 14. juli til 30. juli 2023.
Svømming
Tonga stilte med 4 svømmere.
Friidrett under Paralympiske sommerleker 2016 – 100 meter menn T36
100 meter for menn i kategorien T36 ved Paralympiske sommerleker 2016 ble arrangert 10. september 2016, på Estádio Olímpico João Havelange.
Finale
17:38 10. september 2016:
VM i vektløfting 2015
VM i vektløfting 2015 (verdensmesterskapet i vektløfting) ble arrangert i Houston i USA i 2015.
Dagmar Rom
Dagmar Rom (født 16. juni 1928 i Innsbruck) er en østerriksk tidligere alpinist.
To år senere, under OL 1952 i Oslo, tok hun sølv storslalåm, bak amerikanerinnen Andrea Mead-Lawrence. I det olympiske utforrennet ble hun nummer fem.
Johanna Ögren
Johanna Ögren (født 1976 og oppvokst i Vittangi, Sverige) er en svensk forfatter og skribent. Hun har bodd lenge i Stockholm, men siden 2012 har hun vært tilbake i Vittangi.
Ögren har gitt ut bøkerne Lilla Gummans gör det själv-guide (Ica Bokförlag, 2011) og När två blev tre: Förstagångsföräldrars funderingar, farhågor och fantasier (Natur & Kultur, 2012). Hun var en av personene bak bokforlaget Norstedts litteraturtidsskrift Album for 2009.
Ögren er også en kjent profil i svensk bloggmiljø, og har vært med å starte flere betydningsfulle blogger, blant disse Bokhora. Våren 2012 ble hun av avisen Internetworld plassert på 17.-plass i en oversikt over det digitale Sveriges mest kreative personligheter. Hun er gift med forfatteren Daniel Åberg.
Kaja Steen
Liv og virke
Prestedatteren Kaja Steen var i årene 1860–1861 elev av Otto Mengelberg i Düsseldorf. Hun utdannet seg videre til dyremaler i Brussel under Charles (eller Edmond) Tschaggeny i 1861–1862. Etter oppholdet i Brussel ble hun kalt hjem til Norge, da familien fant det upassende for henne å satse på en tilværelse som kunstner. Hun døde få år senere.
Steen arbeidet med dyremotiver i tradisjonen etter den franske kunstneren Rosa Bonheur, og hadde en meget beskjeden produksjon. Hennes bilde «Sauegjeter» fra omkring 1860 havnet hos Trøndelag Kunstgalleri, som gave fra Fredrik Lundgreen i 1913.
Hun ble i 1861 portrettert av Mathilde Dietrichson, som hun en periode også delte atelier med.
Familie
Kaja Steen var datter av sogneprest Nathan Surland Steen (1809-1893) og Agathe Johanne Holck (1814-1878). Hun forble ugift.
Greuelpropaganda
Begrepet gräuelpropaganda ble først brukt under første verdenskrig av tyskerne om de alliertes skildringer av tysk grusomhet i krig.
EM i moderne femkamp 1987
EM i moderne femkamp 1987 (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i Vest-Berlin i Vest-Tyskland i 1987.
Daniel Batman
Daniel Batman (født 20. mars 1981 i Melbourne, død 26. juni 2012) var en australsk sprinter som konkurrerte i Sommer-OL 2000. Han var australsk mester på 200 meter i 2005 og 2006, men konkurrerte også på 100 meter og 400 meter. Beste internasjonale plassering var 6.-plass på 200 meter i  VM i friidrett innendørs 2003. Han døde i en bilulykke nær Darwin i juni 2012.
Úrsula Ruiz
Úrsula Ruiz (født 11. august 1983) er en spansk friidrettsutøver som konkurrerer i kulestøt. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i kulestøt.
Jillian Camarena-Williams
Jillian Camarena-Williams (født 2. mars 1982) er en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerer i kulestøt. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i kulestøt.
Luftpumpen
Luftpumpen (fra latin Antlia) er et stjernebilde på den sørlige himmelhvelving.
Kusken
Kusken (fra latin Auriga) er et stjernebilde på den nordlige himmelhvelving.
I henhold til gresk mytologi ble stridsvognen oppfunnet av helten Erikhthonios av Athen. Det var sagt at han var lam i føttene og oppfant stridsvognen med fire hester (quadriga) for å kunne reise rundt. Han deltok også i kappløp og Zevs ble så imponert over hans dyktighet at han etter hans død løftet ham opp til himmelen hvor han ble stjernebildet Kusken.
Jin Mudi
Jin Mudi (kinesisk: 晉穆帝/晉穆帝, pinyin: Jìn Mùdì, Wade-Giles: Chin Mu-ti; personlig navn: Sima Ran; født 343, død 361) var keiser av Kina fra 344 til 361 under Jin-dynastiet.
Alejandro D. Aclan
Alejandro Dumbrigue Aclan (født 9. februar 1951 i Pasay på Filippinene) er en filippinsk-amerikansk prelat i den katolske kirke, som har vært hjelpebiskop i erkebispedømmet Los Angeles siden 2019.
Jin Mudi
Han var sønn av keiser Kang.
Jin Mudi var bare ett år gammel da han ble keiser (to år etter kinesisk tellemåte). Mens han var mindreårig var det hans mor, enkekeiserinne Chu, som var hans regent, frem til han overtok personlig i 357.
Alejandro D. Aclan
Bakgrunn
Alejandro Aclan var det tredje av åtte barn født av Geronimo og Emerenciana Aclan. Hans far Geronimo tjenestegjorde som pilot i Philippine Army Air Corps under andre verdenskrig og regnes som krigshelt på Filippinene. Før Aclan begynte på High School, flyttet familien fra Manila til Makati. Mens han gikk på en skole som ble drevet av salesianerne, tenkte han på å bli prest. Etter å ha fullført videregående begynte Aclan på University of Santo Tomas i Manila for å studere medisin, men ble i stedet uteksaminert i 1971 med en grad i medisinsk teknologi.. Etter endt utdanning underviste Aclan ved universitetet i en periode, og begynte deretter å arbeide for selskaper som programmerer og systemanalytiker. Han nådde etter hvert mellomlederstillinger for San Miguel Corporation og Citibank Philippines.
I 1982 immigrerte Aclan med familien til Covina i California, og han fikk en stilling i Union Bank of California. Mens han fortsatt arbeidet i banken begynte han seriøst å gå videre med tankene om å bli prest. I 1988 begynte Aclan på St. John's Seminary i Camarillo i California..
Prest
Den 5. juni 1993 ble Aclan presteviet for erkebispedømmet Los Angeles av kardinal Roger Michael Mahony ved katedralen St. Vibiana i Los Angeles. Mellom 1993 og 2001 vare Aclan som assisterende pastor ved St. Finbar Parish i Burbank, deretter i St. John of God Parish i Norwalk. Parallelt med dette fungerte Aclan også som direktør for kallsutvikling (1996 til 1999).
Aclan ble utnevnt til sogneprest i 2001 for St. Madeleine Parish i Pomona, og ble der de neste elleve årene.. Mens han var på St Madelaine var han også i presterådet (2006-2010) og regional kallsdirektør for San Gabriel Valley Pastoral Region (2010-2012). I 2014 ble Aclan utnevnt til biskoppelig vikar for prester i erkebispedømmet.
Hjelpebiskop i Los Angeles
Som hjelpebiskop ble Aclan utnevnt til biskoppelig vikar for San Fernando Pastoral Region 16. mai 2019. Den 2. april 2021 deltok Aclan på en bønnevake ved Incarnation Church i Glendale for å støtte asiatiske kvinner over hele USA som hadde vært ofre for hatkriminalitet.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Céléstine N’Drin
Céléstine N'Drin (født 20. juli 1963) er en ivoriansk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i mellomdistanseløp.
Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der hun ble utslått i de innledende rundene på 800 meter.
19. serierunde i OBOS-ligaen 2022
19. serierunde i OBOS-ligaen 2022 startet søndag 7. august kl. 15:00 med tre kamper, og ble avsluttet mandag 8. august kl. 18.00 med fem kamper kl. 18:00.
Lyren
Lyren (fra latin Lyra) er et stjernebilde på den nordlige himmelhvelving.
Bronisław Pawlicki
Bronisław Pawlicki (født 28. desember 1925, død 19. september 2014) var en polsk landhockeyspiller.
Han representerte Polen under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, hvor laget hans ble nummer 6.
Hans Hækkerup
Hans Hækkerup (født 3. desember 1945 i Frederiksberg, død 22. desember 2013 ) var en dansk sosialdemokratisk politiker. Han var forsvarsminister fra 1993 til 2000, og var i 2001 sjef for FNs midlertidige administrasjon i Kosovo (UNMIK).
Liv og virke
Hækkerup ble i 1973 cand.polit. ved Københavns Universitet. Han ble første gang fast medlem av Folketinget i 1979 og satt til 1981. I 1984 ble han på nytt valg til Folketinget og satt denne gang til 2001. I 1993 ble han forsvarsminister i Poul Nyrup Rasmussens første regjering, en posisjon han beholdt i Rasmussens andre, tredje og fjerde regjering.
Fra 13. januar til 31. desember 2001 var han FNs generalsekretærs spesialrepresentant for Kosovo og sjef for FNs administrasjon i provinsen (UNMIK). Han trakk seg fra stillingen etter at de første frie valgene ble avholdt.
Hans Hækkerup var sønn av Per Hækkerup og Grete Hækkerup, samt nevø av Hans Erling Hækkerup, alle framtredende sosialdemokratiske politikere.
Antoni Adamski
Antoni Adamski (født 29. mai 1932, død 26. mars 2001) var en polsk landhockeyspiller.
Han representerte Polen under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, hvor laget hans ble nummer 6.
VM i vektløfting 1891
VM i vektløfting 1891 (verdensmesterskapet i vektløfting) ble arrangert i London i England i 1891.
MS «Fjorddronningen»
MS «Fjorddronningen» er den første av tre identiske katamaraner som eies av Norled. MS «Fjorddronningen» går sambandet Harstad - Engenes - Brøstadbotn - Finnsnes - Tromsø.
Katamaranen er bygget av Oma Baatbyggeri for Norled.
MS «Fjorddronningen» ble satt i trafikk fra 1. januar 2020 av Norled på anbud fra Troms fylkestrafikk.
Siwan (distrikt)
Siwan (bihari: सिवान जिला ) er et distrikt i den indiske delstaten Bihar. Distriktets hovedstad er Siwan.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 3,318,176 innbyggere i distriktet, mot 2,714,349 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 5,49 % av befolkningen.
Eugeniusz Czajka
Eugeniusz Czajka (født 25. mars 1927, død 5. februar 2011) var en polsk landhockeyspiller.
Siwan (distrikt)
Demografi
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 16,06 % i 2011 mot 20,25 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 934 i 2011, det samme som i 2001.
Eugeniusz Czajka
Han representerte Polen under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, hvor laget hans ble nummer 6.
Vg3 yrkesfag i skole
Vg3 yrkesfag i skole (også alternativt Vg3 i skole og Vg3 i skole) er et alternativt opplæringstilbud i norsk videregående opplæring til elever under yrkesfaglig utdanning som står uten læreplass. Formålet er forberedelse til Fag- eller svenneprøve ved endt opplæring.
Opplæringen er en rettighet til elever som ønsker det. Varighet er normalt 12 måneder og er ulønnet, siden opplæringen foregår i skole og er uten verdiskapning i bedrift. Selv om elevene er ferdige med grunnopplæringen og året regnes som læreperiode får deltakerne status som elev ved skolen. Så langt det lar seg gjøre skal elevene motta opplæring gjennom praksisplass i bedrift i perioder eller faste dager per uke. Elever som får tilbud om læreplass i løpet av skoleåret anbefales å tegne lærekontrakt og fortsette som lærling.
Et kontroversielt tilbud
Ordningen har vist seg å ha vesentlig høyere andel stryk enn for lærlinger. Tilbudet er også kostbart, da det er en rettighet som gjerne må opprettes uavhengig av gruppens størrelse. Læretiden med to arbeidsårs som læring skal i dette tilbudet tas på ett skoleår. Erfaring tilsier at timetallet etter et år i skole ikke er nok for å tilstrekkelig forberede elevene på fag- og svenneprøve. Dette medfører at elever dropper ut, ikke består fag- eller svenneprøver, eller må få forlenget tid i skole. Alle disse sidene ved tilbudet er fordyrende.
Fagopplæring med fag- svennebrev fra Vg3 i skole gjør at kandidatene stiller som søkere uten relasjon som lærling til bedrift og bedriftene er kjent med at fagarbeideren står uten verdiskapning og modningen som ligger i en toårig læreperiode.
Alta basis
Alta basis er en nøyaktig oppmålt avstand på 2250,689 meter som ble brukt for å få en målestokk inn i meridianbuenettet. Denne ligger på Elvebakken, mellom Alta lufthavn og Bukta. For å måle en basis ble det brukt trestaver av en kjent lengde som ble målt etter et relativt flatt terreng. Alta basis er en av 10 basiser som ble målt opp i meridianbuenettet som strekker seg fra Svartehavet i sør til Hammerfest i nord.
Poenget med å definere og fysisk måle denne distansen var at man trengte å få noen få målinger av faktiske avstander i terrenget, for derved å kunne regne ut alle avstandene man hadde målt indirekte ved å måle vinkler horisontalt og vertikalt. Prinsippet er at dersom man kjenner en side i en trekant, i dette tilfellet basisen, kan man regne ut avstanden i de andre sidene ved hjelp av vinkelmålinger. Vinkelmålingene ble gjort med bruk av en teodolitt.
Dette kartet viser litt om hvordan et ekspansjonsnett ut fra Alta basis til slutt møter hovedpunktene i meridianbuenettet.
2. serierunde i Tippeligaen 2011
2. serierunde i Tippeligaen 2011 startet fredag 1. april klokken 19:00 med Vålerenga som slo Aalesund med 2 mot 0. Dette ble en av de få kamper der alle som scoret fikk gult kort. Den andre kampen ble spilt lørdag 2. april, før runden fortsatte med fem kamper søndag 3. april, fire kamper klokken 18:00 og hovedkampen mellom Rosenborg og Stabæk på Lerkendal stadion klokken 20:00. Runden ble avsluttet mandag 4. april klokken 19:00 med Lillestrøm mot Brann.
Trondheim tinghus
Trondheim tinghus er et tinghus i Trondheim som huser rettssaler og kontorer for Frostating lagmannsrett og Trøndelag tingrett. Adressen er Munkegata 20.
Niisatoa
Niisatoa er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Trondheim tinghus
Bygningen ble oppført i årene 1937–1951 i funkisstil. Arkitektene var Hjalmar S. Bakstad og Holger N. Bratlie. Inngangspartiet har en symbolrik utsmykning utført av billedhuggeren Nic. Schiøll: Sentralt står statuen «Lovsigemannen», og på sidene er det keramikkrelieffer av andre toneangivende lovmenn, blant andre Magnus Lagabøte.
Niisatoa
Utseende
En middelsstor (14,5 millimeter), lang og slank, brunlig trebukk. Hodet har rundede, utstående fasettøyne, og er nesten så bredt som pronotum, som er sylindrisk med en kraftig, butt pigg på hver side, lengre enn bredt. Antennene er tynne, nesten så lange som kroppen. Dekkvingene er langstrakte, parallellsidige, med rettvinklede "skuldre", spredt og grovt punktert. Beina er tynne, lange.
MF «Gloppen»
MF «Gloppen» kan vise til:
Anthony de Mello
Anthony de Mello (født 4. september 1931 i Santa Cruz i Bombay i Britisk India; død 1. juni 1987 i New York City i USA) var en katolsk prest tilhørende jesuittordenen og spirituell lærer og forfatter.
Bakgrunn
Anthony de Mello var den eldste av fem barn til Frank og Louisa (née Castellino) de Mello, en katolsk familie i Bombay. Han fikk tidlig lyst til å bli prest i jesuittordenen, og trådte inn som 16-åring i deres novisiat i Vinalaya i utkanten av Bombay.
Prest
Han ble presteviet i mars 1961. Han virket i flere år i presteseminarer i 1968 og ble rrektor ved seminaret i Vinalaya.
Anthony de Mello fortsatte med studier i filosofi, teologi og psykologi og grunnla Sadhana Institute i Lonavia (opprinnelig: Institute of Pastoral Counseling and Spirituality ved de Nobili College i Pune i India).
Anthony de Mello var fremfor alt en multikulturelt preget lærer, som på humorfullt sett og vis formidlet livspraktiske visdomsord og fortellinger fra alle religiøse tradisjoner.
Ifølge en Notification fra Den hellige stol fra 1998 skulle han i økende grad ha fjernet seg fra aksepten av Jesus Kristus som Guds sønn og fra Den Hellige Skrifts relevans, slik at deler av de Mellos lære «ikke er forenlig med den katolske tro og kan anrette stor skade».
De Mello var nær venn med den spanske jesuitt, forfatter og matematiker Carlos G. Vallés.
Melun
Melun er en kommune i departementet Seine-et-Marne i regionen Île-de-France, og ligger i de sørøstlige forstedene til Paris. Melun er hovedstad (prefecture) i Seine-et-Marne. Kommunen ligger 41 km fra sentrum av Paris. Innbyggerne i kommunen kalles for Melunais.
Anthony de Mello
Verker i utvalg
Flere av de Mellos verker ble utgitt posthumt som samlinger, eller bassert op lydopptak av hans kursforedrag.
James W. Gibson
James William Gibson (født 21. oktober 1877 i Salford, død september 1951) var en britisk forretningsmann som var eier av Manchester United mellom desember 1931 fram til sin død.
Gibson vokste opp i det sentrale Manchester med en yngre bror, John, og ei søster som døde tidlig. Da Gibson var 14 år, døde begge foreldrene døde av sykdom og barna måtte bo hos sine besteforeldre på farssida. Kort tid etter døde også begge besteforeldrene og barna flytta nå til sin onkel William Fell, morens bror. Han var i likhet med Gibsons far en suksessfull forretningsmann og Gibson begynte å jobbe med ham.
Karriere
Etter 15 år som arbeider for sin onkel, bestemte Gibson seg på starten av 1900-tallet å opprette egne forretninger. På denne tida i Manchester var tekstilindustrien stor og Gibson fulgte i farens fotspor og begynte med uniformer. Han bygde fort opp gode kontakter siden farens navn fortsatt var godt kjent i byen. Forretningene vokste seg jevnt større og da første verdenskrig brøt ut, fikk Gibson sin første store kontrakt. Selskapet hans begynte å lage uniformer for Storbritannias forsvar, noe som førte til at Gibsons rykte etter krigen var bra og han var en respektert mann.
Etter krigen var naturlig nok behovet for uniformer mindre, så Gibson trengte en annen kilde for sin inntekt. Gibson kom med et tilbud om å lage uniformer for byens trikkeførere og konduktører. Det ble en suksess. I 1924 inngikk han samarbeid med to herrer ved navn F. Jones og R.H.H. Briggs, og de etablerte selskapet Briggs, Jones and Gibson. De flytta lokaler til Collyhurst midt i Manchester, og talentene til de tre herrene førte til utvidelse, både i Manchester og i andre byer. Men i 1926 døde Jones og Briggs bestemte seg for å selge sine aksjer til Gibson, som nå hadde alle aksjene i selskapet. Til tross for den store depresjonen, klarte Gibson seg gjennom andre interesser.
Manchester United
Manchester United var i store økonomiske problemer som følge av den store depresjonen. Etter at den tidligere eieren John Henry Davies døde i 1927, gikk ting nedover. Davies hadde i 1902 redda United fra konkurs og i hans 25 år i klubben vant United to ligagull og en FA-cup. Gibson var ingen fotballmann, men han var en stolt Mancunian (Mancunians er folk fra Manchester). Gibson var ikke villig til å la en lokal institusjon som United forsvinne, så han gikk inn med £2000 av sine egne penger. Men han var ikke fornøyd bare ved å redde klubben, han ville utvikle den til å sette Manchester tilbake på kartet. Han ville spytte inn mer penger hvis andre interesserte kunne matche hans originale sum på 2000 pund. Fire nye medlemmer kom til i styret, hver og en med 2000 pund. Fansen hadde to år tidligere kommet med fem ønsker: En ny styreformann, et nytt styre, penger, lovnader om nye spillere og en ny manager. Men suksessen på banen uteble og United rykka nesten ned i 3. divisjon i 1934. Bare seier i siste kamp mot Millwall gjorde at United beholdt plassen i 2. divisjon. Klubben har verken før eller seinere vært så langt nede i seriesystemet.
Gjennom den store depresjonen bidrog Gibson med rundt £40 000. Etter at Old Trafford ble bomba av tyskerne under andre verdenskrig, var det Gibson som finansierte oppbygginga av Uniteds hjemmebane. Det eneste trofeet Gibson fikk oppleve som eier av Manchester United, var seieren i FA-cupfinalen i 1948. Han døde i 1951 og hans kone var fortsatt klubbens største aksjeeier da hun døde 20 år seinere.
Chiara Rosa
Chiara Rosa (født 28. januar 1983) er en italiensk friidrettsutøver som konkurrerer i kulestøt. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i kvalifiseringen i kulestøt.
Bellingcat
Bellingcat (også stilet bell¿ngcat) er et kollektiv for borgerjournalister grunnlagt av britiske Eliot Higgins. Bellingcat bruker frikildeetterretning, spesielt gjennom internett og sosiale medier, for å undersøke menneskerettighetsbrudd og kriminalitet over hele verden. Bellingcat bringer sammen bidragsytere som spesialiserer seg på etterforskning via sosiale medier og andre åpne kilder, og har utviklet retningslinjer og case-studier, slik at andre kan lære å gjøre det samme.
Opprinnelig undersøkte Higgins bruken av våpen i den syriske borgerkrigen. Nettverket har fått internasjonal oppmerksomhet for sine etterforskninger. Enkelte konklusjoner, om blant annet redigerte satellittbilder i forbindelse med nedskytingen av Malaysia Airlines Flight 17 under den pågående krigen i det østlige Ukraina har møtt kritikk for metodene som ble brukt.
Under Russlands invasjon av Ukraina 2022 skrev Bellingcat blant annet om mange funn av klasebomber i Ukraina. 16. mars ble nettsiden til Bellingcat blokkert av Russlands medieregulator Roskomnadzor for russiske brukere.
I oktober 2022 påviste Bellingcat at brasilianeren Jose Assis Giammaria som ble pågrepet av Politiets Sikkerhetstjeneste i forbindelse med Spionasjesaken ved Universitetet i Tromsø, egentlige navn er Mikhail Valerjevitsj Mikusjin og jobber for den russiske etterretningstjenesten GRU.
Hasan Kurucay
Hasan Kuruçay (født 31. august 1997) er en danskfødt tyrkisk fotballspiller som spiller for den tyske klubben Eintracht Braunschweig.
Haida
Haida (IFA: /ˈhaɪdə/, haida: X̱aayda,  x aadas,  x aad eller  x aat) er et nordamerikansk urfolk. Folkegruppen har vært bosatt på øygruppen Haida Gwaii like vest for kysten av Britisk Columbia, Canada i minst 12 500 år. Undergruppen Kaigani Haida holder til på Prince of Wales Island som er en av Alexanderøyene ved Stillehavet.
Haida er kjent for sine kunsthåndverk, deres ferdigheter som handelsfolk, og deres sjømannskap. De er antatt å ha vært krigerske og praktiserte slaveri. Antropologen Diamond Jenness har sammenlignet Haida med vikingene, mens Haida har svart med at det var vikingene som var lik Haida.
British Eagle
British Eagle International Airlines var et stort britisk uavhengige flyselskap som opererte fra 1948 til det gikk i likvidasjon i 1968. Det opererte ruter og charter på en nasjonale, internasjonale og transatlantiske strekninger gjennom årene.
Dannelse og tidlig drift
Harold Bamberg, en tidligere krigsflyver etablerte flyselskapet 14. april 1948 med en nominell aksjekapital på 100 pund som Eagle Aviation Ltd. på Aldermaston. Den første flåten bestod av to bombefly fra krigen, konvertert til å frakte frukt og grønnsaker. Det første flyet i aktiv tjeneste var en ombygget Handley Page Halifax. Eagle's første kommersielle fly fraktet en last med kirsebær fra Verona til Bovingdon. Det transporterte frukt fra Italia og Spania til kjøpmenn i Covent Garden. Det opererte sammen med en annen Halifax, kalt «Red Eagle». Begge fly fikk omfattende oppgaver sammen med ytterligere to andre under Berlinblokaden.
Flyselskapet kjøpte Air Freight Ltd. med tre ytterligere Halifax senere samme år. Eagle kjøpte tre Avro York i slutten av 1949, etterfulgt av åtte andre, og brukte disse til tidlig i 1955 til både passasjer og frakt - charter. Eagle Aviation flyttet til London Luton lufthavn i 1950. I det meste av sin eksistens lå selskapets hovedkontor i Clarges Street, i det sentrale London.
Riksvei 14
Riksvei 14 var hovedveien mellom Ålesund og Stavanger frem til 1992, da den ble forlenget til Kristiansund og fikk veinummer riksvei 1. Da europavei 39 ble opprettet ble det meste av veien del av denne.
British Eagle
Dannelse og tidlig drift
I 1951 fikk British Eagle sin første ordinære stalige kontrakter fra War Office for transport av soldater mellom Storbritannia og Singapore i august 1951. Dette bidro til å holde en flåte på seks Halifax og ni Avro York opptatt og ga arbeid til 100 mann, inkludert 12 piloter. Virksomheten flyttet til Blackbushe Airport i 1952. Et år senere ble det etablert ruteflyvning i samarbeid med British European Airways (BEA), som Eagle hadde kjøpt en rekke Vickers Viking.
Riksvei 14
Nord for Bergen fulgte veien samme trasé som den senere E39 (Solavågen–Festøya–Volda–Folkestad–Lote–Anda–Lavik–Brekke/Oppedal), men med ferge også mellom Knarvik i Lindås og Steinestø i Bergen.
British Eagle
Start av ruter
I løpet av 1953 fikk British Eagle stadig økende charteroppdrag, inkludert for første gang flyvninger til Middelhavet. Etter Eagle's beslutning om å selge sine York-fly til det konkurrerende britiske uavhengig Skyways for 160 000 pund gikk selskapet over fra charter til ruter fra sin nye base på Blackbushe Airport med Vickers Viking. Den første av disse ble kjøpt fra Crewsair, en annen konkurrerende britisk uavhengig. British Eagle hadde etablert Eagle Airways som et nytt selskap for ruter (slik at British Eagle fikk ansvar for all chartervirksomhet, (inkludert troppetransporten). Eagle Airways startet sin første rute 6. juni 1953 fra London (Blackbushe) til Beograd (via München), etterfulgt av London—Aalborg og London—Gøteborg. Det begynte også å operere innenlands flyvninger i Storbritannia og flere internasjonale ruter til andre vesteuropeiske destinasjoner. Eagle's nye ruter ble operert med 22 Vickers Viking, de som var igjen fra et tidligere kjøp av 37 tidligere BEA-fly
Etablering i feriemarkedet
I 1954 ga det britiske luftfartsverket, Ministry of Aviation Eagle konsesjon til å drive et begrenset program for en ny type lavkostruter som kombinerte fly utenlands med hotell til en pris som vesentlig lå under den samlede summen av fly og hotell, hvis kjøpt separat. Dette nye konseptet aktiverte flyselskapet til å omgå regulatoriske begrensninger som hindret private flyselskap fra å konkurrere med sine statlige kolleger. Den bidro også til å øke utnyttelse av flåten
Riksvei 14
Sør for Bergen var ferjesambandet Våge–Halhjem del av strekningen, fra Våge i Tysnes fulgte den dagens fylkesvei 49 til Flatråker der det var ferje til Jektavik i Stord, mellom Jektavik og Leirvik samme strekning som dagens E39. Fra Leirvik gikk det ferje til Valevåg i Sveio, der traseen fulgte dagens fylkesvei 4990 til Valestrand, og videre som dagens trasé.
Fra Haukås i Sveio fulgte Rv14 dagens fylkesveier 47 og 511 via Haugesund til Skudeneshavn i Karmøy, der det gikk ferge til Randaberg der veien fortsatte til Stavanger. Totalt var det ni ferger I 1992 ble nye europaveinummer innført i Norge og riksvei 14 ble det samme som europavei 14 Stjørdal–Meråker.
British Eagle
Etablering i feriemarkedet
Da reisebyrået Thomas Cook & Son avviste Eagle's tilbud om å ta på seg rollen som selskapets turoperatør, kjøpe Eagle Sir Henry Lunn Ltd.'s reisebyrå-kjede. Dette gjorde selskapet til en av pionerene innen den britiske pakketur-industri, og sannsynligvis markerte første gang i Storbritannia at et flyselskap ble integrert med sin egen in-house turoperatør (dvs. der et flyselskap eier eller er eid av en turoperatør eller begge er en del av en integrert gruppe). British Eagle kjøpte også Polytechnic Touring Association på 1950-tallet og dannet Lunn Poly bestående av to byråer på midten av 1960-tallet.
Eagle's første pakketur, (IT-flyvninger) gikk til destinasjoner i Italia og Spania (herunder Mallorca). For å gjøre turene sine mer attaltive og øke salget begynte Lunn å tilby avbetalingsordninger. Mellom 1955 og 1960 ble mange av selskapets turer gjennomført av Eagle Airways som operatør.
Programmet sommeren 1957 omfattet IT-turer for første gang. En 15-dager alt inklusive-tur til Spania's Costa Brava. Disse kombinerte fly til Perpignan i Sør-Frankrike og videre med turistbuss til priser som startet på 32,50 pund for reiser på mandager (36 pund for weekend). Også i 1957 sluttet Eagle seg til IATA.
Kjøp av importerte fly
I 1958 kjøpte Eagle de tre første av en eventuell serie på seks Douglas DC-6 for langdistanse charter og ruter. Disse var flyselskapets første fly med trykk-kabin. De var også de første importerte fly. Dette oppkjøpet markerte en viktig endring med hensyn selskapets anskaffelsespolitikk, da ny lovgivning tillot (for første gang) at fly importert fra utlandet — vanligvis amerikanske modeller — kunne betales i dollar. Mangel på utenlandsk valuta for å finansiere utenlandske flykjøp førte tidligere til at alle private britiske flyselskaper måtte utstyre sine flåter, enten med britisk-bygde sivile/ex-militære fly, eller krigs-overskudds,utenlandsk-bygde militære transport fly som hadde deltatt i RAF Transport Command, hovedsakelig Douglas Dakota. Deres statlige kolleger kunne søke om regjeringens tillatelse til å importere utenlandske fly. Dette ble bare gitt hvis det ikke var noe egnede britiske alternativer tilgjengelige. Disse tiltakene hadde blitt etablert i løpet av de tidlige etterkrigsårene for å bevare så mye av Storbritannias knappe US dollar-devaluerte utenlandske valutareserver som mulig.
Oppstart av lavkostruter i den vestlige halvkule
I november 1958 anmodet Eagle Air Transport Advisory Council (ATAC om tillatelse til å tilby lave billettpriser på eksisterende og planlagte ruter til Kypros, Gibraltar, Malta, Singapore, Bahamas, Caribbean, samt Øst - og Vest-Afrika til for eksempel, Eagle's 19 pund foreslåtte billettpris til Malta, sammenlignet med BEA's 52,60 pund og dens 199 pund Singapore-pris, sammenlignet med BOAC's 351 pund. Dette markerte første gang at et privat britisk flyselskapet søkte godkjenning for å tilby billettpriser på ruter som lå under tilsvarende publisert billettpriser på de statlig eide selskaper med en betydelig margin. Eagle's lave billettpriser var satt slik for å øke den britiske markedsandel på ruter som de statlige selskaper hadde monopolisert for å stimulere etterspørselen. Flyselskapet hevdet at den britiske økonomien som helhet ville tjene på at det ble gitt tillatelse til å tilby disse prisene som ville gi Stirbritannia utenlandsk valuta. Etter seks år med tap klarte Eagle å bryte det de selv hevdet å være Storbritannias største nettverk av uavhengige selskapers nettverk bestående av 12 ruter til Europa i 1959. På slutten av 1950-tallet ble alle flyvninger gjennomført Eagle Airways navn.
Tidlig på 1960-tallet (1960-1963)
Som følge av at sivil virksomhet på Blackbushe ble avsluttet i 1960, flyttet Eagle sin base til London Heathrow.
Eagle sammen med British United Airways (BUA) — den viktigste nye uavhengig konkurrent — hadde lykkes i sin korridorpolitikk rettet mot regjeringen i å få til en endring i lovgivningen som til nå hadde gitt de statlige kolleger et virtuelt monopol på ruter. Dette førte til luftfartsloven i 1960 som avskaffet BEA's og BOAC's lovfestetede monopol på viktige nasjonale og internasjonale ruter og — teoretisk — ga de uavhengige like muligheter til å etablere slike ruter i sin egen rett. Eagle, sammen med BUA og Caledonian Airways — en uavhengig oppkomling som de senere kom til å konkurrere med, gikk rett på for å få konsesjon til å drive transatlantiske ruter. En fullverdig rutevirksomhet var den eneste måten å bygge et flyselskap med en langsiktig, stabil fremtid. Det ble hevdet at chartervirksomheten — i hovedsak tropptnsport, ad hoc og charter — gjorde langsiktig planlegging fremover vanskelig på grunn av ekstreme sesongvariasjoner og generelt lave marginer. Derfor så Eagle sin fremtid først og fremst som en internasjonal ruteoperatør for passasjerer og frakt med transatlantiske ambisjoner.
Cunard Eagle Airways
Cunard's oppkjøp av en kontrollerende eierandel i Eagle førte til at Bamberg ble dets nye direktør i håp om at hans kunnskap om bransjen ville hjelpe dem til å få en betydelig andel av de 1 million som krysset Atlanterhavet med fly i 1960. Dette var også første gang at flere passasjerer valgte å foreta sin transatlantiske overfart med fly i stedet for skip.
I april 1960 godkjente Regjeringen en rekke nye Colonial Coaches priser for reiser som britiske statsborgere foretok bare på kabotasje ruter som forbandt England med dets gjenværende kolonier.Til tross for motstand fra IATA, ble britiske som blant annet Britiske IATA-medlemmer fri til å introdusere dem fra 1. oktober 1960. Da britiske myndigheter kontrollerte billettprisene i begge ender. Bortsett fra Eagle, ble de begunstigede BEA, BOAC, BUA og Skyways.
Fra 1. oktober 1960 ble DC-6C på London—Bermuda—Nassau ruten erstattet med Bristol Britannia i en 98-seter - tre-klasse konfigurasjon bestående av 14 første-klasse, 66 økonomi og 18 Skycoach. Som sine forgjengere, var disse Bermuda-registrert. En ekstra ukentlige hel Skycoach operasjonen med 113-seter Britannia 310 startet 10. oktober 1960. Alle inntekter, inkludert de fra første klasse passasjerer ble delt med BOAC. Ruten ble supplert med ytterligere Britannia og DC-6-charter i løpet av sommersesongen.Operasjon flyttet til Heathrow i 1960 som et resultat av at Blackbushe ble stengt for sivil trafikk.
Cunard Line fikk en kontrollerende eierandel i Eagle i mars 1960, noe som resulterte i etableringen av et joint venture-selskap Cunard Eagle. Eagle's grunnlegger, Harold Bamberg ble utnevnt til direktør i selskapet. Den nye støtten aktiverte Cunard Eagle til å bestille to nye Boeing 707 jetfly i mai 1961. I juni 1961 ble Cunard Eagle det første uavhengige selskap i Storbritannia til å få konsesjon av den nylig opprettede Air Transport Licensing Board (ATLB) til å drive rutetrafikk på hovedruten Heathrow — New York JFK med Boeing 707 jet og Bristol Britannia turboprops med en frekvens på en tur per dag. Konsesjonen var gyldig i 15 år — fra 31. august 1961 til og med 31. juli 1976. Flyselskapet fikk også retten til å fly Manchester, Glasgow Prestwick lufthavn til Philadelphia, Baltimore, Boston og Washington. Transport av passasjerer på UK innenlandske sektorer og post på alle sektorer ble avslått. På samme måte ble forespørsler for trafikkrettigheter til Toronto, Montreal, Detroit og Chicago avslått. Denne beslutningen ble dårlig mottatt av BOAC som tapte penger på den tiden. Det appellerte til luftfartstatsråd Peter Thorneycroft som var bemyndiget til å akseptere eller avvise ATLB's anbefalinger og for å opprettholde eller avslå klager på avgjørelser. Det statlige flyselskapet viste til sin ordre på 45 Standard og Super VC10 langdistanse jet og en tidligere ministers løfte om ikke å tillate at en annen Britisk konkurrent på denne ruten i sin appell. Klagen ble opprettholdt, noe som resulterte at Cunard Eagle's konsesjon ble avslått i november 1961. I mellomtiden kjøpte flyselskapet ytterligere to Britannia fly i mars og mai 1961, begge ex-Canadian Pacific Air Lines-fly.
Nye jet inn i flåten
Den 27. februar 1962 fikk Cunard Eagle sitt første jetfly — en Boeing 707 med Bermuda registrering VR-BBW. Nøyaktig en måned senere, den 27. mars 1962 begynte 707 operasjoner først for å supplere Cunard Eagle Airways (Bermuda) Viscount ruter på Bermuda — New York JFK på en ad hoc basis. Dette gjorde at Cunard Eagle ble det første britiske uavhengige selskap til å operere jet med betalende passasjerer
Den 5. mai 1962 innviet selskapets første 707 ruten fra London Heathrow til Bermuda og Nassau. Den nye jet, markedsført som Cunarder Jet i Storbritannia og som Londoner på den vestlige halvkule, og erstattet Britannia på denne ruten. Cunard Eagle lyktes i å utvide denne ruten til Miami, til tross for tapet av sin opprinnelige transatlantiske konsesjon og BOAC som hevdet at det var for lite trafikk til en direkte rute fra Storbritannia. En kabinfaktor på 56% ble oppnådd i starten. Åpningen av den første britiske flyrute mellom London og Miami bidro også til at Cunard Eagle kunne øke utnyttelse sine 707
BOAC-Cunard
BOAC motarbeidet Eagle's etablering som en fullverdig konkurrent i transatlantiske ruter på sin Heathrow—JFK flaggskip-rute ved å danne BOAC-Cunard som et nytt 30 millioner joint venture med Cunard Steamship Co. BOAC bidro med 70% av det nye selskapets kapital og åtte Boeing-707 Cunard Eagle's  langdistanse operasjon, inkludert to nye 707 som ble absorbert inn i BOAC-Cunard før levering av andre 707 i juni 1962. BOAC-Cunard leide (med besetning) noe ekstra flykapasitet til at BOAC kunne forsterke sin hovelinjeflåte i høysesongen. Som en del av denne avtale kjøpte BOAC-Cunard også flytimer fra BOAC for å bruke disse i tilfelle av mangel på kapasitet. Dette maksimerte den samlede flåteutnyttelse. Felles flåtebruk avtalen dekket ikke Cunard Eagle's europeiske ruter, troppetransport og charter operasjoner.
Selv om Bamberg ble utnevnt til styret i BOAC-Cunard, ble han ikke fortrolig med Cunard's bedriftskultur. Han trakk seg fra BOAC-Cunard styret i 1963. men fortsatte som administrerende direktør for Cunard Eagle Airways. Hans ettehvert fortroende med BOAC-Cunard-kulturen resulterte i beslutningen om å rekonstituere Eagle ved å kjøpe tilbake kontrollen fra Cunard.
Norges Bondesamband
Norges Bondesamband var en sammenslutning tilknyttet Nasjonal Samling, som skulle tjene som landbrukssektorens representant i NS-statens korporative samfunnsmodell.
British Eagle
Reorganisering av selskapet
Etter å ha hevet sin andel til 60% i februar 1963, endret selskapet den 9. august flyselskapets offisielle navn til British Eagle International Airlines Ltd (navnet Bamberg hadde gitt det nye holdingselskapet 1. mars). Det hadde en fullt innbetalt aksjekapital på 1 000 000 pund. Opprinnelig flypark som fulgte med, Vickers Viscount og Bristol Britannia turboprop fly. Fra 16. september kom nye farger som viste British Eagle navnet i sin helhet på selskapets fly ble vedtatt. Dette var et juridisk krav etter BEA's innvending til Bamberg var den opprinnelige plan forkortelsen BEIA i ny farge for å unngå forvirring mellom dem.
Norges Bondesamband
Ideen om en omorganisering av landbrukssektoren kom allerede fra Rikskommisariatet sommeren 1940. Gustav Richert, leder for avdelingen for ernæring og landbruk, reiste da rundt i Norge for å sondre stemningen blant ledelsen i bondebevegelsen. Han snakket med Jens Hundseid, Jon Leirfall, Trygve Dehli Laurantzon og Johan E. Mellbye, og tilbød blant annet Hundseid formannsvervet i et nytt Bondesamband som skulle erstatte Norges Bondelag.
British Eagle
Innføring av konkurransedyktige UK innenlandske ruter
I november 1963 innførte British Eagle daglige ruter mellom London Heathrow og Glasgow Renfrew med 103-seters, to-klasse Britannia. Den første London—Glasgow rute med ex-BOAC Britannia 310 Enterprise — ble etterfulgt av daglige to-klasse Britannia ruter fra Heathrow til Edinburgh og Belfast neste dag. To Britannia fly var innleid fra BOAC for ekstra kapasitet. Dette var første gang et uavhengig selskap fikk lov til å konkurrere med statlige selskaper på de viktigste UK innenlandske hovedruter og bare den fjerde gangen det var direkte konkurranse mellom private og statlig eide selskaper på innenlandske hovedruter noe sted. Det var også første gang et ruteselskap hadde tilbudt en egen første klasse på en innenlandsk engelsk rute. Da British Eagle var begrenset til en enkelt daglig rundtur på hver rute, skilte de seg fra BEA. Mens BEA drev disse rutene med 132-seters Vickers Vanguard i en hel-turist-konfigurasjon med minimal servise, ga British Eagle full catering på alle flyvninger. Dette omfattet førsteklasses vin, så vel som bruk av Wedgewood servise i første klasse. British Eagle skilte seg selv ved å innføre tildelte sitteplasser og "trickle ombordstigning". Det var første gang et britisk innenlands flyselskap, mens flyselskapet hevdet å ha startet den siste i Storbritannia. Selv om British Eagle holdt et standby-fly for å opprettholde integriteten på sine tidsplaner, var flyene timet til åtte timer arbeid per dag for ett fly for å maksimere dets utnyttelse. BEA's frekvenser som ikke var begrenset, svarte på utfordringen på sine tre viktigste innenlandske ruter ved å planlegge ekstra fly som dro og kom på samme tid, eller innen 10 minutter av sin rivals planlagt avreise- og ankomsttid. Dette hadde effekt av «sandwiching» av British Eagle's fly. BEA's svar omfattet også innføring av sen innlasting og påfølgende innføring av full ombord catering samt en egen første klasse.
Kjøp av Starways
Den 31. desember 1963 tok British Eagle over det Liverpool-baserte Starways. Dette ga selskapet tilgang til et raskt voksende nettverk av regionale ruter fra Liverpool — inkludert den travle London-rute — og til flere IT-kontrakter fra lokalt baserte turoperatører. British Eagle's evne til å drive den viktig Liverpool—London-rute styrket dens posisjon i Storbritannias interne luftfart generelt og på de viktigste innenlandske hovedruter fra Heathrow i særdeleshet. Starways flåte, to Vickers Viscount, tre Douglas DC-4 og tre Douglas DC-3 var ikke inkludert i overtakelsen og ble senere solgt. I stedet for å få tilstrekkelig kapasitet til å betjene begge selskapers ruter, kjøpte British Eagle ytterligere tre Viscount 700. Tiltross for å tape 80 000 pund i løpet av første driftsår, fikk den det rekonstituerte selskap gradvis til lønnsomhet.
Norges Bondesamband
Fretheim var på tross av toppstillingene i NS-staten relativt sett beskyttende ovenfor landbrukssektoren, og skjermet i stor grad landbruksinteressene fra tyskernes ønsker og mer ytterliggående krefter i Nasjonal Samling.
British Eagle
De senere år, og nedleggelse (1964-1968)
I januar 1964 ansksffet flyselskapet to Britannia fly (ex-Transkontinentale SA) for konvertering til frakt. Etter modifikasjon gikk de inn i flåten i juli 1964, spesielt for Storbritannias Blue Steel atomvåpen-program, ferget utstyr og personell til testanlegget i Woomera i Australia.
Norges Bondesamband
Bondelaget ble formelt omdannet til Norges Bondesamband i mars 1942, men da hadde allerede generalsekretær Wilhelm Dietrichson og flere andre sentrale tillitsvalgte trukket seg i protest. I mai 1943 ble Bondesambandet sammen med andre nyordnede næringsorganisasjoner tatt opp i paraplyorganisasjonen Norges Næringssamband, under Alf Larsen Whists ledelse. Næringssambandet kom imidlertid til å få liten innflytelse over Bondesambandet.
British Eagle
Midlertidig drift av UK Innenlandsruter
I oktober 1964 hadde British Eagle akkumulert et underskudd på 300 000 pund på sine innenlandske ruter. Beleggfaktoren på Belfast ruten var i gjennomsnitt bare 13%. Vedvarende avvisning av British Eagle's ammodning om en frekvensøkning førte til Bambergs beslutning om å suspendere all innenlandsk virksomhet fra 20. februar 1965.