cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kingdom Hearts (videospill)
Spillmekanismer
Kingdom Hearts er påvirket av Square Enix-serien Final Fantasy og fører spillmekanismer fra denne serien over til sitt eget hack and slash-system. Hovedkampgruppen består av tre figurer: Sora, Donald Duck og Langbein. Sora blir direkte kontrollert av spilleren fra et tredjepersonsperspektiv mens de andre medlemmene er datastyrt, selv om spilleren kan tilpasse oppførselen deres til en viss grad på pausemenyen. Donald og Langbein er de datastyrte figurene, og de kan brukes i de fleste områder. Nesten alle verdenene i spillet inneholder en egen figur som kan erstatte Donald eller Langbein mens spilleren befinner seg der. For eksempel kan Jack Skellington fra Et førjulsmareritt slutte seg til gruppen i Halloween Town, men kan ikke bli med dem videre til andre steder. I noen nivåer forandrer gruppen utseende, får ferdigheter som er unike for den verdenen eller begge deler. For eksempel kan gruppen fly i Drømmeland, og de har vannformer i Atlantica som gjør at de kan overleve under vann.
I likhet med mange tradisjonelle rollespill inneholder Kingdom Hearts et erfaringspoengsystem som bestemmer figurenes utvikling. Etter at fiender har blitt bekjempet, får spilleren erfaring som kan føre til at spilleren går opp et nivå; det vil si at figuren blir sterkere og får tilgang til nye ferdigheter. Til forskjell fra andre liknende spill, introduserer Kingdom Hearts en viss grad av tilpasning for figurutvikling gjennom en kort veiledning i starten av spillet. Veiledningen lar spilleren velge ut to av tre hovedattributter – styrke, forsvar og magi – én som Sora skal utmerke seg i og én han er dårlig i. Ved å velge visse muligheter, er spilleren i stand til å manipulere hvordan Sora lærer ferdigheter, blir sterkere og kommer til høyere nivåer. Donald, Langbein og alle andre tilleggsmedlemmer har sine sterke sider bestemt fra begynnelsen av spillet. Donald utmerker seg i magi, og Langbein utmerker seg i forsvar og spesialstyrker.
Kingdom Hearts blir hovedsakelig spilt lineært frem til neste historiehendelse, som vanligvis blir vist i filmsekvenser, selv om det er flere sideoppdrag tilgjengelige som gir ekstra fordeler til figuren. Mesteparten av spillet foregår på sammenkoblede feltkart hvor kamper finner sted. Kamper i Kingdom Hearts foregår i sanntid og består i å trykke på knapper for å få figuren til å angripe. En rollespillmeny, som likner på de som er i Final Fantasy-spill, er plassert i det nedre høyre hjørnet av skjermen og gir andre kampmuligheter, som for eksempel bruk av magi og gjenstander. Det er også et kontekstsensitivt valg på bunnen av menyen som brukes for å utføre forskjellige handlinger i og utenfor kamper, som for eksempel å se på gjenstander eller utføre spesielle angrep. Spilleren navigerer i menyen med høyre analogspake eller retningsknappene og styrer figurene med venstre analogspake. På denne måten kan spilleren navigere i menyen mens han/hun unngår eller angriper fiender.
Gummi Ship
Gummi Ship er et transportmiddel som man bruker for å reise mellom de forskjellige nivåene i Kingdom Hearts. Spilleren kontrollerer Gummi Shipet bakfra i et tredjepersonsperspektiv mens det flyr gjennom et ytre rom-miljø. Kontrollene i denne delen av spillet er svært annerledes i forhold til resten, ettersom det bytter til et rail shooter-format. Ved begynnelsen av spillet er det få tilgjengelige muligheter for å tilpasse flyet, men ettersom man avanserer blir nye våpen, motorer og rustninger til fartøyet tilgjengelige. I tillegg kan mange forskjellige forhåndsutformede planer bli funnet i spillet. Disse kan brukes til å konstruere et Gummi Ship på kortere tid.
Miljø
Universet i Kingdom Hearts består av ulike nivåer, benevnt som «verdener», som spilleren rykker frem gjennom. Tretten verdener kan besøkes i spillet, og én, Disney Castle, blir vist i filmsekvenser. Ti av disse er basert på Disney-filmer, og de resterende fire ble skapt av Square spesielt for spillet. Flere verdener blir også nevnt, men de er ikke tilgjengelige fordi de har blitt ødelagt av noen vesener kalt Heartless.
Nivåene som ble skapt spesifikt til spillet gjenspeiler den generelle stilen til de andre verdenene og inneholder enten nye figurer eller figurer fra flere Final Fantasy-spill. De nye verdenene er: Destiny Islands, hvor handlingen begynner; Traverse Town, som brukes som et landingspunkt for mesteparten av spillet; Hollow Bastion, hjemverdenen til flere Final Fantasy-figurer; og End of the World, en diger, mørk verden som ble lagd av restene etter diverse nivåer som ble slukt av mørket. Hovedfigurene reiser gjennom nivåene for å forsegle hvert «nøkkelhull»; dette beskytter verdenen fra mørkevesenene Heartless og dermed fra tilintetgjørelse. Innbyrdes kommunikasjon med figurer fra andre verdener forsøker de i tillegg å redusere til et minimum for å vedlikeholde en atskillingsbalanse. For å passe inn med innbyggerne til et nivå, forandrer noen ganger Sora, Donald og Langbein sitt fysiske utseende.
Figurer
Ettersom Kingdom Hearts var et samarbeid mellom Disney og Square, inneholder det en blanding av kjente Disney- og Square-figurer, i tillegg til flere nye figurer som ble utformet og skapt av regissøren Tetsuya Nomura. Hovedfiguren i spillet er Sora som er utvalgt til å anvende Keybladet, et våpen som brukes for å bekjempe mørket. Hans to venner, Kairi og Riku, er også med. I mesteparten av spillet følges derimot Sora av Donald Duck og Langbein. Donald, som er hofftrollmannen, og Langbein, som er kaptein for den kongelige garde, har blitt sendt fra Disney Castle for å finne Keybladet. De tre blir enige om å samarbeide for å finne kong Mikke Mus, Kairi og Riku. Hovedmotstanderen er Ansem, som søker å erverve makt og kunnskap ved bruk av mørkevesener kalt Heartless, hjerter som er blitt fordervet av mørket. Heartless er de fiendene man møter oftest gjennom spillet, og de kommer i forskjellige former og størrelser.
I og med at spilleren får anledning til å utforske fiktive universer fra forskjellige Disney-filmer, inneholder spillet over 100 Disney-figurer. Selv om mange av dem opptrer som sentrale figurer i handlingen, opptrer andre i cameo-roller, som for eksempel valpene fra 101 dalmatinere – En sjarmør i pels som spiller sin rolle i et sideoppdrag. De fleste verdener inneholder også Disney-skurker som spilleren må bekjempe. Spilleren kan tilkalle forskjellige Disney-figurer for å slåss sammen med Sora i kamper, og Donald og Langbein må dermed trekke seg bort fra kampfeltet mens de er der. Figurer som kan tilkalles inkluderer Genie fra Aladdin, Tingeling fra Peter Pan, Bambi fra Bambi og Simba fra Løvenes konge.
Square tok også en del av sine velkjente figurer fra Final Fantasy-serien inn i spillet, selv om de ble modifisert litt for å se nyere ut og for å passe inn i spillets bakgrunnshistorie. På Destiny Islands møter spilleren yngre versjoner av Tidus, Wakka (begge fra Final Fantasy X) og Selphie Tilmitt (fra Final Fantasy VIII). I Traverse Town støter spilleren på Squall Leonhart (kalt «Leon» i spillet) fra Final Fantasy VIII, i tillegg til Aerith Gainsborough, Cid Highwind og Yuffie Kisaragi fra Final Fantasy VII. Både Rikku fra Final Fantasy X og Irvine Kinneas fra Final Fantasy VIII skulle opprinnelig gjøre cameo-opptredener i spillet, men ble erstattet av Yuffie og Wakka. Cloud Strife og Sephiroth fra Final Fantasy VII opptrer i Olympus Coliseum, hvor spilleren kan slåss mot dem i turneringene. Nomura la vekt på å bruke figurer fra nyere Final Fantasy-spill fordi han var usikker på å bruke figurer som han ikke hadde utformet.
Spillet tar også andre Final Fantasy-elementer i bruk. «Moogles», små vesener som opptrer i flere spillserier av Square, hjelper til med å syntetisere gjenstander. Flere våpen, som «Lionheart» og «Save the Queen», deler navn med våpen fra tidligere spill i Final Fantasy-serien. Flåten som blir bygget av Sora, Riku og Kairi tidlig i spillet, blir av Riku foreslått å bære navnet «Highwind», som er en henvisning til luftskipet i Final Fantasy VII. Samtidig er standardnavnet til Soras navneforslag «Excalibur», et våpen i Final Fantasy-serien. Navnesystemet til magien i Kingdom Hearts (for eksempel Fire, Fira, Firaga og så videre) er identisk med magien i Final Fantasy-serien. Navnene til forskjellige trylleformler er de samme som navnene til Gummi-blokker og flere tilkallingsvesener, våpen, bosser og monstre har samme navn som Gummi Ship-blåkopier.
Handling
Kingdom Hearts begynner på Destiny Islands hvor Sora, Riku og Kairi bor. De tre vennene vil forlate øyene og utforske nye verdener og har gjort klar en flåte til dette formålet. En natt blir øyene angrepet av noen skyggeskapninger kalt «Heartless». Sora leter etter vennene sine og finner Riku som forsvinner inn i mørket. Samtidig mottar Sora «Keybladet». Øyene blir ødelagt, og Sora etterlates drivende i luften. Samtidig har kong Mikke forlatt sin verden for å ta seg av det stigende mørket. I instruksjonene som han etterlater til trollmannen Donald og ridderen Langbein ber han dem om å finne «nøkkelen».
Donald og Langbein bruker et «Gummi Ship» for å reise til Traverse Town hvor Sora har ankommet. Sora støter på skyggeskapningene igjen og møter Leon som forklarer at skyggeskapningene er Heartless, vesener som sluker hjerter, og at Keybladet er det eneste våpenet som er i stand til å beseire dem. En mann kalt Ansem, lederen av Leons hjemverden, skal ha studert Heartless. Sora møter Donald og Langbein og de tre bestemmer seg for å reise sammen: Donald og Langein for å finne Mikke, og Sora for å finne Kairi og Riku. De tre drar til flere nivåer som er basert på Disney-filmer og oppdager at Keybladet også låser nøkkelhull; passasjer som Heartless bruker for å ta hjertet til en verden. En gruppe Disney-skurker, ledet av Malefika, oppsøker de syv «Princesses of Heart» for å låse opp nøkkelhullet som fører til «Kingdom Hearts», et lager av kunnskap og makt og kilden til alle hjerter. Denne gruppen inkluderer Riku, som har blitt lovet hjelp med å finne Kairi av Malefika. Hun forteller Riku at Sora har forlatt ham og Kairi til fordel for nye venner og Keybladet. En stadig fiendtligere innstilt Riku finner Kairis kropp, men kan ikke finne hjertet hennes.
Sora og vennene hans ankommer omsider Hollow Bastion, hjemverdenen til Ansem og hovedkvarteret til Malefika. Riku tar Keybladet fra Sora og erklærer at han kun var en «løpegutt». Donald og Langbein, som tar ordren om å følge «nøkkelen» på ordet, drar med Riku. Sora utfordrer Riku og sier at hjertet hans henter styrke fra vennene hans. Donald, Langbein og Keybladet returnerer til ham. I sin skamfullhet møter Riku en tildekket mann som maner ham til å bli en del av mørket. De tre vennene dreper Malefika, men etter det møter de Riku, som har begynt å oppføre seg rart, med et Keyblade som låser opp hjerter. Sora finner Kairis kropp, og Riku avslører at han er Ansem som har besatt Rikus kropp. Ansem forklarer at Kairi er en Princess of Heart, og at hjertet hennes har vært fanget i Soras kropp siden Destiny Islands ble ødelagt. Etter å ha beseiret ham, bruker Sora Ansems Keyblade til å låse opp hjertet sitt ved å stikke seg selv og slipper løs både Kairi og sitt eget hjerte. Kairis hjerte vender tilbake til kroppen hennes og fullfører dermed det siste nøkkelhullet, mens Sora blir forvandlet til en Heartless. Kairi omskaper ham tilbake til menneskeform, og han bestemmer seg for å konfrontere Ansem.
Utvikling
Da Nomura og mannskapet hans skulle velge hvilke Disney-verdener som skulle være med i spillet, prøvde de å velge nivåer som tydelig skilte seg fra hverandre i stil. De prøvde også å ta hensyn til verdener med Disney-figurer som var interessante. Selv om de hadde få restriksjoner på hvilke nivåer de kunne bruke fra Disney, forsøkte de å holde seg innenfor figurenes grenser som de hadde fått fra sine respektive Disney-filmer. Noe av innholdet som ikke ble inkludert i Kingdom Hearts ble senere lagt til i Kingdom Hearts II. For eksempel var det ugjennomførlig å inkludere «Løveriket» fra Løvenes konge, fordi de trengte et annet program for å få Sora til å forvandles til en løve og gå på fire ben. De vurderte å inkludere Tifa Lockhart sammen med Sephiroth, men hun ble utelatt på grunn av tidsnød.
I forhold til den originale japanske versjonen ble det lagt til ekstra innhold i den nordamerikanske utgivelsen: nye valgfrie bosser—en av dem var oppkalt etter vinneren av den offisielle nettsidens «Name-In-Game»-sweepstakes, en ekstra vanskelighetsgrad og en kort trailer av Kingdom Hearts II som ble vist etter at spilleren oppfylte visse kriterier. Nomura inkluderte traileren i håp om at fansen ville ha en oppfølger. Han var usikker på om de ville ha en og følte at om de ikke ville ha det var det best å la visse hendelser i spillet forbli uforklart. Det nye innholdet ble senere inkludert i den japanske relanseringen Kingdom Hearts Final Mix. Denne versjonen hadde også ekstra innhold som for eksempel nye gjenstander, filmsekvenser og fiender. Det nye innholdet opererte som en kanonisk oppdatering til den originale utgivelsen og hintet ytterligere til hendelser som ble forklart i oppfølgere.
Markedsføring
Kingdom Hearts ble annonsert på E3 i mai 2001. Den første informasjonen anga at spillet skulle være et samarbeid mellom Square og Disney Interactive, og at det skulle inkludere nivåer utviklet av begge selskapene og Disney-figurer. Nye figurer ble designet av Nomura og inkluderer Sora, Riku, Kairi og Heartless. En spillbar demo var tilgjengelig på Tokyo Game Show i høsten 2001. Spillmekanismene til demoen fremviste mange action-rollespill-elementer som ble inkludert i sluttproduktet. For å hjelpe til med å markedsføre den engelske utgivelsen av spillet, lanserte Square den offisielle nettsiden i april 2002, som inkluderte trailere, et «Name-In-Game»-sweepstakes og annet Internett-innhold. 14. mai 2002 annonserte en pressemelding en liste over de engelske stemmeskuespillerne. Listen inkluderte Haley Joel Osment, David Gallagher og Hayden Panettiere som stemmene til de tre nye figurene i spillet. Det ble også annonsert at mange av Disney-figurene skulle bli gitt stemme av sine originale stemmeskuespillere fra sine respektive Disney-filmer. Andre markedsføringsstrategier inkluderte auksjoner av spillet og relaterte gjenstander før den nordamerikanske utgivelsen og en «Consumer Demo Day» i San Francisco, California.
Musikk
Musikken i Kingdom Hearts ble komponert av Yoko Shimomura. Selv om noen arrangerte melodier er hentet fra tidligere Disney-filmer, består mesteparten av lydsporet av originalmusikk skrevet spesifikt for spillet av Shimomura. Orkestermusikken i begynnelsen og slutten av spillet ble arrangert og orkestrert av Kaoru Wada og spilt av New Japan Philharmonic. Vokalsangen for den originale japanske utgivelsen fikk tittelen «Hikari». Den engelske versjonen av «Hikari», «Simple and Clean», ble brukt i vestlige utgivelser og den japanske relanseringen, Final Mix. Begge versjonene av sangen ble komponert og fremført av Hikaru Utada. Hennes bidrag, i tillegg til den japanske sangtittelen, ble annonsert i januar 2002.
Utada var den eneste sangeren som Nomura hadde i tankene for å synge Kingdom Hearts-kjenningsmelodien. Dette var første gang at Utada produserte en sang for et videospill. Singlen «Hikari» ble gitt ut i Japan 20. mars 2002 og viste seg å bli svært populær; innen august 2002 hadde den solgt over 860 000 eksemplarer. Lydsporet til Kingdom Hearts ble lansert på to CD-er 27. mars 2002 i Japan og ett år senere i USA. Det ble senere inkludert i Kingdom Hearts Original Soundtrack Complete, som ble gitt ut i Japan 28. mars 2007. I 2008 ble musikk fra Kingdom Hearts inkludert i Yoko Shimomuras «beste verk»-samling, Drammatica.
Versjoner og produkter
Flere versjoner av Kingdom Hearts ble utgitt. Den første var den japanske utgaven som deretter ble fulgt av utgivelser i Nord-Amerika og PAL-områder, med ekstra innhold. Spillet ble deretter utgitt på nytt i Japan som Kingdom Hearts Final Mix med det ekstra innholdet så vel som enda mer innhold. Både Square og Disney ga ut flere produkter basert på spillet, slik som leker, figurer, klær og bøker. Square ga også ut en Ultimania-bok om Kingdom Hearts i Japan, lik bøkene de har laget om Final Fantasy-spillene. Etter utgivelsen av Final Mix ga de ut en revidert utgave av boken. I Nord-Amerika ga BradyGames ut en strategiguide 11. september 2002. Både en manga- og en romanserie ble laget og utgitt i Japan og Nord-Amerika. Sistnevnte består av to bøker som ble skrevet av Tomoco Kanemaki og illustrert av Shiro Amano.
Final Mix
Kingdom Hearts Final Mix ble bare utgitt i Japan og har blant annet flere nye scener og modifiseringer av spillmekanismer. Stemmene er på engelsk med japanske undertekster. De nye scenene gjør deler av handlingen klarere, slik som Rikus reise, og gir hint om oppfølgeren. Det er også lagt til en mulighet for spilleren å hoppe over scener hvis de allerede er sett. De ekstra bossene som ble lagt til i den engelske versjonen er også inkludert sammen med bossen «Unknown» i et forsøk på å øke interessen for oppfølgeren.
Et annet hint om oppfølgeren er videoen «Another Side, Another Story [deep dive]» som blir spilt etter sluttfilmen hvis spilleren gjør visse oppgaver. To nye musikkspor ble inkludert i Final Mix, «Disappeared» og «Another Side». «Night on Bald Mountain» og «One-Winged Angel» fra den engelske versjonen ble også inkludert. Andre endringer inkluderer nye ferdigheter, nye våpen, nye gjenstander, ekstra nyfargede fiender og modifiseringer på spillmekanismer for å gjøre det enklere for spilleren, sammen med to nye vanskelighetsgrader. På den første dagen av relanseringen inkluderte spillet enten en Kingdom Hearts-kortstokk eller en spesiell musikk-CD. En begrenset «Platinum Edition»-versjon av Kingdom Hearts Final Mix ble senere utgitt med en actionfigur av Sora, et klistremerkesett og skisser av noen av hovedfigurene.
Manga
Kingdom Hearts ble omskrevet til en mangaserie av Shiro Amano. Historien følger hendelsene som fant sted i spillet med noen få forskjeller på grunn av mangelen på interaktivitet. Noen av hendelsene fra Final Mix-versjonen ble også inkludert. Mangaen ble opprinnelig publisert i Japan av Squares Monthly Shōnen Gangan men har siden blitt gitt ut på verdensbasis i fire bind. De ble publisert på engelsk i USA av Tokyopop. Det første bindet ble gitt ut 11. oktober 2005, og det fjerde ble gitt ut 10. juli 2006. Den fullstendige serien ble senere utgitt i et sett 10. oktober 2006.
Mangaserien har hatt moderat suksess. Det første bindet ble rangert som nummer 95 i USA Todays «topp 150 bestselgere» uken den ble lansert. IGN roste Amanos tegninger og kommenterte at de ville spille spillet om igjen etter å ha lest mangaen. De kritiserte imidlertid mangelen på nytt innhold og sa at med overgangen fra spill til manga ble mesteparten av handlingens interesse borte. Serien ble fulgt av oppfølgeren Kingdom Hearts: Chain of Memories, basert på spillet med samme navn. Kingdom Hearts-mangaen ble også relansert i tre bind i Japan i desember 2006 som Kingdom Hearts: Final Mix.
Mottakelse
Kingdom Hearts fikk generelt god kritikk og hadde høye salgstall. I de første to månedene av den nordamerikanske utgivelsen var det ett av de tre bestselgende videospillene og var én av toppselgerne i feriesesongen i 2002. I november 2002 listet UBS Warburg det som det sjette bestselgende konsollspillet. På slutten av april 2003 annonserte Square at Kingdom Hearts hadde solgt én million eksemplarer i USA, som gjorde det kvalifisert for Sonys «Greatest Hits»-status, og over tre millioner eksemplarer på verdensbasis. Salgstall nådde 1,2 millioner i Japan i det første kvartalet av 2004 og mer enn fire millioner på verdensbasis. I desember 2005 listet NPD Group Kingdom Hearts som «ett av de topp ti bestselgende PlayStation 2-spillene gjennom tidene i Nord-Amerika». Per desember 2006 har Kingdom Hearts solgt over 5,6 millioner eksemplarer på verdensbasis, med 1,1 millioner i PAL-regioner, 1,5 millioner i Japan og tre millioner i Nord-Amerika.
Anmeldelser
Spillet fikk høye poengsummer blant anmeldere. I IGNs «beste av 2002»-prisutdeling, ble det nominert for «PS2's Best Game of 2002 Editor's Choice Award» og ble nummer to i kategorien «PS2's Best Game of 2002 Reader's Choice Award». I 2007 listet de Kingdom Hearts som det 22. beste PlayStation 2-spillet gjennom tidene. Kritikerne roste visualiseringen, den orkestrerte musikken, stemmene og følelsen av action-eventyr-rollespill i spillet. IGN utnevnte det til «beste kunststil/retning», andreplass for «beste datagrafikk» og ga det hederlig omtale for «beste animasjon» i sin liste over «beste spill på PS2». GamePro sa at grafikken var «praktfull» og ga den en poengsum på 4,5 av 5. Lyden ble også rost blant kritikerne, spesielt kvaliteten på stemmene og musikken. GamePro hadde positive kommentarer til lyden generelt og ga den en poengsum på 5 av 5.
Gressier
Gressier er en by i departementet Ouest i Haiti, et stykke vest for hovedstaden Port-au-Prince. Den hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 17,132, med 34,787 i kommunen med samme navn.
Et overslag fra et FN-team etter jordskjelvet i 2010 konkluderte med at 40 til 50 prosent av bygningsmassen i Gressier var blitt ødelagt.
Asgeir
Asgeir er et norsk mannsnavn med norrøn opprinnelse. Navneleddene betyr «gud» og «spyd». Navnet er mest utbredt på Island, i formen Ásgeir.
Etymologi
Asgeir er avledet av de norrøne ordene áss, «gud», og geirr, «spyd». Den norrøne formen av navnet var Ásgeirr.
Asger er en gammeldansk og gammelsvensk form av navnet, som fortsatt er i bruk.
Utbredelse
Osgar eller Osgeard er kjent brukt i England fra 800-tallet til 1000-tallet. ÁsgæiRR og ÆsgæiRR er kjent brukt i 20 runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet var antakelig vanlig i Norden på den tiden.
Formen Asger er kjent i Danmark fra middelalderen, og har i nyere tid vært mest populær i 1930- og 1940-årene og igjen fra 1980-årene.
Asgeir var mest populært som døpenavn i Norge i 1950-, 1960- og 1970-årene.
Asgeir har navnedag i Norge.
Hokkaido
Hokkaido (japansk: 北海道 («Nordsjø-kretsen»); aino: Aynu Mosir («Aino-folkets land»)), tidligere kjent som Ezo, Yezo, Watari-shima, eller Yeddo, er en region, den nest største øya og det største prefekturet i Japan. Den største byen på Hokkaido er Sapporo.
Prefekturet Hokkaido
Hokkaido er både en region og et prefektur i Japan, som begge omfatter samme område. Prefekturets areal er 83 424 km². Dette tallet omfatter øya Hokkaido og omkringliggende øyer som også hører til prefekturet, samt de omstridte nordlige territoriene, som handler om de fire sørligste øyene i Kurilene. Disse kom under russisk jurisdiksjon etter andre verdenskrig, men Japan har fastholdt sitt krav på dem.
Begrepet dō (krets) ble i eldre tider brukt om områder i Japan bestående av flere han. Hokkaidō er den eneste gjenværende dō i dag. Meiji-regjeringen klassifiserte opprinnelig Hokkaido som en koloni (開拓使 – kaitakushi), og delte i 1882 øya inn i tre prefekturer (Sapporo, Hakodate og Nemuro). Disse ble sammenslått til Hokkaido i 1886. -Ken-suffikset ble aldri lagt til navnet, så -dō-suffikset ble regnet for å bety «et prefektur».
Da Hokkaido ble innlemmet i keiserdømmet, var infrastrukturen på øya fortsatt lite utviklet. Det ble bestemt å dele prefekturet inn i subprefekturer (支庁 – shichō) for lettere å kunne administrere og kontrollere på vegne av prefekturregjeringen. Disse subprefekturene eksisterer fortsatt, men de har mindre makt enn de hadde før andre verdenskrig. I dag er oppgavene begrenset til noen få byråkratiske funksjoner.
Øya Hokkaido
Hokkaido er den nordligste, nest største og tynnest befolkede av de fire japanske hovedøyene. Av verdens øyer rangerer Hokkaido som den 21. største (77 983,90 km² ), og kan i størrelse sammenlignes med Tsjekkia. Øyas kyster grenser i vest mot Japanhavet, i nord mot Okhotskhavet og i øst mot Stillehavet. I nord ligger øya Sakhalin på andre siden av La Pérouse-stredet. Mot sør skilles Hokkaido fra Honshu av Tsugarustredet. En undersjøisk jernbaneforbindelse, Seikantunnelen, går under dette stredet der det er på det smaleste.
Innlandet er preget av vulkanske platåer og fjell som rager opp til 2 291 moh. (vulkanen Asahi-dake). I alle retninger finnes store kystsletter. Som ellers i Japan, er øya svært utsatt for jordskjelv. Ishikari, Japans nest største og tredje lengste elv finnes på Hokkaido. Elvedalen er et viktig urbant og industrielt område, med større byer som Asahikawa og Sapporo. Skog dekker det meste av øya, og skogbruk og treforedling er viktig næringer. Selv om mye av øya ikke kan dyrkes, er også landbruket viktig for økonomien. Fisket er blant de rikeste i verden.
Hokkaido har et fuktig kontinentalklima med mye snø om vinteren.
Historie
I 1882 ble Kaitakushi oppløst, og i stedet ble det etablert tre prefekturer (Sapporo, Hakodate og Nemuro). Noen få år etter ble disse avviklet, og i 1886 ble det statlige Hokkaido-agenturet opprettet for å konsolidere øyas infrastruktur. Det ble laget en tiårsplan for systematisk utvikling. Veier, havner og jernbaner ble bygd. Ferjesambandet mellom Honshu og Hokkaido ble opprettet, og urbane områder over hele øya vokste frem.
Etter andre verdenskrig var det knapt med ressurser og matmangel i Japan. Det ble økt fokus på øyas ressursrikdom og matproduksjon for å kunne brødfø befolkningen. Krigens slutt så også omorganiseringer i styre og stell på øya. Men det ble fortsatt lagt vekt på en planmessig utvikling. I de senere år har flere store prosjekter blitt åpnet, blant annet Seikantunnelen, New Chitose lufthavn og Hakucho-broen.
1248 Jugurtha
1248 Jugurtha er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 1. september 1932 av Cyril V. Jackson ved Union Observatory i Johannesburg.
Pljevlja kullkraftverk
Pljevlja kullkraftverk er et varmekraftverk i Pljevlja i Montenegro. Det har en installert produksjonskapasitet på 210 MW, fordelt på én enkelt blokk. Operatør er Elektroprivreda Crne Gore AD. Det planlegges å installere én til blokk på 210 MW, og denne skal i så fall også avgi fjernvarme til Pljevlja by.
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1970–1982. Brenselkilden er brunkull (lignitt) fra to dagbrudd i nærheten. Dette er landets kraftigste termiske kraftverk målt etter effekt. Det leverer om lag 30% av landets elektrisitet.
Vasiliki
Vasiliki (gresk Βασιλική) er et moderne gresk kvinnenavn. Navnet er hunkjønnsformen av adjektivet βασιλικός (vasilikos), «kongelig», som er dannet fra ordet βασιλεύς (vasilevs), «konge».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Maisild
Maisild (Alosa alosa) er en anadrom sildefisk som lever vest i Middelhavet og i Atlanterhavet ved Europakysten. Arten skal visstnok smake svært godt, men inneholder mange bein. I norske farvann forekommer fisken som en sjelden gjest.
Kjennetegn
Maisilda er sølvglinsende med 1–6 svake flekker på sidene. Kroppen er noe sammentrykt, med bukfinner om lag rett under ryggfinnene. Halefinnene er dypt kløftet. Arten blir ofte forvekslet med stamsilda, men har mange flere gjellestaver.
Maisild kan bli opp til 83 cm lang og når en vekt på 3–4 kg.
Levesett
Maisilda er en stimfisk som lever pelagisk i kystnære farvann i saltvann. Her lever den av dyreplankton, særlig rauåte og krill.
I mai går stimen opp i elver for å gyte. Dette foregår om natta nær overflaten, helst i sterk strøm. En hunn kan gyte mellom 50 000 og 600 000 rogn med en diameter på 1–2 mm. Etter tre dager til en uke klekker den 7–12 mm lange yngelen, som vanligvis holder seg i elven i om lag et år. I begynnelsen av utvandringen lever de helst i elvemunningen.
Shikoku
Shikoku (japansk: 四国、– «fire provinser») er den minste av de fire japanske hovedøyene i både areal (øy: 18 297,78 km² ); (region: 18 802 km²) og befolkning (4 040 000 i 2007). Øya er ca. 225 km lang og mellom 50 og 150 km bred. Nord for Shikoku ligger Honshu, mens Kyushu ligger i vest og Stillehavet i sør og øst.
Geografisk er Shikoku berglendt og skogkledt. Fjellene går i retning øst-vest og deler øya i to, med en region mot Innlandshavet i nord og en sørlig del ut mot Stillehavet. Det er ingen vulkaner på øya. Det høyeste fjellet er Ishizuchi-san på 1 982 moh.
Øya har et fuktig subtropisk klima, og det faller sjelden snø om vinteren. På grunn av fjellene er det merkbare forskjeller mellom nord og sør på øya. Den nordlige delen mot Innlandshavet ligger i regnskyggen fra fjellene, og har relativt lite årlig nedbør. Sørsiden derimot, vender ut mot Stillehavet og har en stor årlig nedbørsmengde med milde vintre. Området blir ofte truffet av tyfoner.
De mange fjellene på midten av øya gjør at befolkningen er konsentrert langs kystene. Størstedelen av befolkningen bor i nord, hvor de fleste av de største byene også ligger, herunder Matsuyama, Takamatsu, Marugama og Tokushima. Byene Matsuyama og Takamatsu utgjør regionens kommersielle og industrielle sentrum. De største byene på den sørlige delen av øya er Kōchi og Nankoku.
Størstedelen av Shikokus industri ligger i nord, hvor det også dyrkes hvete, mens de milde vintre og store nedbørsmengder på den sørlige delen gjør dyrking av sitrusfrukter, grønnsaker og høsting av ris to ganger årlig mulig. De viktigste industriene er fiskeri, saltutvinning og tre- og papirfabrikasjon.
Shikokus moderne navn er avledet av de fire provinsene som øya historisk var inndelt i: Awa, Tosa, Sanuki og Iyo. I dag er Shikoku en av Japans åtte regioner, og er delt opp i fire prefekturer: Ehime (vest), Kagawa (nord), Kōchi (syd) og Tokushima (øst).
Øya var «isolert» fra resten av Japan inntil åpningen av Shimotsui-Seto-brua og Seto-Chuo-motorveien mellom Shikoku og Honshu i 1988, og det har siden den gang blitt fullført to andre forbindelser mellom øyene, blant annet via Akashi-Kaikyo-brua, verdens lengste hengebru. Shikoku har også fire regionale flyplasser.
Italian Open
Italian Open kan vise til:
Medicare
Medicare har flere betydninger:
Troms reinbeiteområde
Troms reinbeiteområde er en del av reindriftsforvaltningen i Norge. Reinbeiteområdet er delt inn i 15 reinbeitedistrikter, som ligger i deler av Troms og nord i Nordland. Reinbeiteområdene ledes av et områdestyre med medlemmer oppnevnt av Fylkestinget og Sametinget.
Fire av reinbeitedistriktene har beite i Nordland fylke. I tillegg er det tre distrikt som har tilgang på vinterbeite i Sverige. Svenske samebyer har til gjengjeld rett til sommerbeite i Troms.
Troms reinbeiteområde grenser til Vest-Finnmark reinbeiteområde og Nordland reinbeiteområde.
Eksterne lenker
Reindriftsforvaltningen i Norge - om reinbeiteområdene
Gilja
Under 2. verdenskrig var Gilja en sentral plass for de norske forsvarere, og derfor ble det bombet der nesten helt til krigen sluttet. En oberst og hans menn ble drept av tyske krigere. Navnene på de norske soldatene står på et minnesmerke ved Dirdal kirke ved Dirdal, omtrent fem kilometer nordvest for Gilja.
Jamie Uys
Jacobus Johannes Uys (født 30. mai 1921 i Boksburg i Sør-Afrika, død 29. januar 1996 i Johannesburg), bedre kjent som Jamie Uys, var en sørafrikansk filmregissør.
Han debuterte som filmregissør i 1951 med den afrikaans-språklige filmen Daar doer in die bosveld. I løpet av sin karriere regisserte han tilsammen 24 filmer, deriblant:
Uys mottok en Grand Prix på Festival International du Film de Comedy Vevey for Gudene må være gale i 1981, og i 1974 mottok han en Hollywood Foreign Press Associationpris for beste dokumentar for Animals Are Beautiful People. Denne dokumentarfilmen tok for seg plante- og dyrelivet i Sør-Afrika, Namibia, Botswana og Zimbabwe, spesielt ørkenskapninger. Et av høydepunktene var noen elefanter, vortesvin, apekatter og andre dyr som gikk svimlende rundt etter å ha spist råtten, bedervet marulafrukt.
Nervus maxillaris
Nervus maxillaris er den andre forgrening av nervus trigeminus. Den passerer gjennom fossa pterygopalatina.
Jamie Uys
Jamie Uys' største og mest kjente film var Gudene må være gale. Filmen er en komedie som handler om buskmannen N!xau som en dag finner en colaboks i Kalahari-ørkenen. Boksen hadde falt ut fra et fly, og siden den kom fra himmelen, trodde de den tilhørte gudene og måtte returneres. Filmen genererte en massiv suksess i USA, Japan, Europa og andre territorier, som førte til en mindre suksessfull oppfølger, Gudene må være gale II.
Uys døde av hjerteattak i 1996 i en alder av 74.
Jackie Brown
Jackie Brown er en amerikansk film fra 1997 regissert av Quentin Tarantino. Pam Grier og Robert Forster har hovedrollene, mens Robert De Niro, Samuel L. Jackson, Bridget Fonda og Michael Keaton fyller andre roller.
Handling
Pam Grier spiller «Jackie Brown», en middelaldrende flyvertinne som blir presset av ATF-etterforsker «Ray Nicolette» (Keaton) til å hjelpe med å fange våpensmugleren «Ordell» (Jackson) og hans medhjelpere (De Niro og Fonda).
Gaspar de Ávalos de la Cueva
Gaspar de Ávalos de la Cueva  (død 2. november 1545) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Compostela i Spania.
Splendeuptychia
Splendeuptychia er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Medlemmene i Euptychiina er små til middelsstore, brune sommerfugler med avrundede vinger. Oversiden av vanligvis mørk brunlig med få eller ingen tegninger. En del arter er blåskimrende. Undersiden er lysbrun, gjerne med en eller flere tynne, mørkere tverrstreker og øyeflekker langs ytterkantene.
Levevis
Disse sommerfuglene lever i skog.
Systematisk inndeling
Artene blir ofte ført til en meget omfattende slekt Euptychia.
Musikkåret 1970
Fødsler
innen sjangrene blues og soul ||align=center| ||align=center| ||
Italia Open
Telecom Italia Open (siden 2009 BMW Italian Open) er Italias nasjonale åpne golfmesterskap for herrer. Det ble arrangert for første gang i 1925 og har vært en del av Europatouren siden starten i 1972.
Dahle Idrettslag
Dahle Idrettslag (stiftet 11. november 1938) er en fotballklubb fra bydelen Dale i Kristiansund, og spiller sine hjemmekamper på Dahle kunstgresspark.
Fotball
A-laget i fotball for herrer spiller 2022-sesongen i 4. Divisjon, og kommer til å spille videre der i 2022. Møre og Romsdal. Dahle rykket opp fra 5. divisjon i 2018 med 126+ mål.
2.laget til Dahle for herrer spiller 2022-sesongen i 5.Divisjon.
Dahle-Cup
Dahle arrangerer også, i slutten av oktober, Dahle-Cup i Dahlehallen. Den foregår i løpet av tre helger. Cupen sies også og være en av Møre's største.
Boudicca
Boudicca (også kjent som Boadicea og Boudica) var dronning av ikenerne, en keltisk stamme i dagens Norfolk i England. Hun ledet ikenerne og allierte stammer i et opprør mot romerne i år 61.
Janne Bondi Johannessen
Janne Margrethe Bondi Johannessen (født 1. august 1960, død 15. juni 2020 ) var en norsk lingvist. Hun var professor i lingvistikk ved Universitetet i Oslo (UiO) og leder for Tekstlaboratoriet ved UiO fra 1993.
Boudicca
Navnet
Kelterne kalte dronningen Boudica, trolig av keltisk buideac (= seirende, seierrik), så det kan dreie seg om et tilnavn heller enn et personnavn. Tacitus feilstavet det «Boudicca», og i middelalderen forvansket en kopist navnet ytterligere, da han feilleste Tacitus' u som en a, og den siste c som en e. Dermed ble det «Boadicea», som hun iallfall ikke het. Dio Cassius kaller henne «Buduica». I Wales kalles hun «Buddug», mens hun i nyere tid er blitt kalt «Bonduca».
Janne Bondi Johannessen
Johannessen ble cand.mag. i 1986, cand.philol. i 1988 og dr.philos. i 1994. Hun ble førsteamanuensis ved UiO i 1996 og var professor fra 1999.
Boudicca
Opprøret
Boudiccas mann Prasutagus var konge over ikenerne da romerne invaderte De britiske øyer i 43. Han inngikk raskt avtaler med dem, og fikk fortsette å styre ikenernes rike som et klientkongedømme. Tacitus skriver at Prasutagus var «berømt for sin langvarige velstand». Det er funnet skatter som man mener tilhørte ikenerne. Filosofen Seneca, keiser Neros mentor og formynder, lånte ifølge Dio Cassius «øyboerne førti millioner sestertser som de ikke ønsket». Beløpet rakk til å finansiere førti legioner i et helt år. Da Prasutagus døde i år 59, hadde han ifølge Tacitus «innsatt keiseren og sine to døtre som sine arvinger, idet han mente at han ved en slik føyelighet kunne gi sitt rike og sitt hus en virkelig sikkerhet mot overgrep». Etter keltisk lov var hans enke Boudicca lovlig formynder for døtrene sine, og ansvarlig for gjelden. Hos kelterne kunne kvinner godt være familiens overhode; en «forbannelsestavle» funnet i Bath, navngir en viss Veloriga som sin families overhode. Hundrevis av denne typen tavler, der opprørte keltere oppfordrer gudene til å straffe folk som har stjålet fra dem eller behandlet dem dårlig, er bevis for at britiske kvinner hadde eiendom og drev forretning. Det irske Brehon-lovverket tok utgangspunkt i at kvinner hadde samme rett til eiendom som menn, og kunne forlange skilsmisse. Tacitus forteller også om Cartimandua, brigantenes dronning i Nordvest-England: «I Britannia finnes det ingen rangordninger som utelukker den kvinnelige linjen fra tronen, eller kommandoen over hærer.» Ammianus Marcellinus som var i aktiv tjeneste i Gallia på 300-tallet, skrev: «Alle keltiske kvinner holder seg rene og pene, og steller sig med den samme omhu.» Men også: En keltisk kvinne «''er som regel svært sterk og har blå øyne; når hun er rasende, svulmer halsårene opp, hun skjærer tenner og veiver med sine snøhvite, robuste armer. Hun begynner å dele ut slag blandet med spark, som om de var like mange prosjektiler sendt ut fra strengen på en katapult.''»
Men etter romersk lov kunne ikke kvinner være formyndere, og ifølge en lov vedtatt i år 46, kunne kvinner ikke lenger overta ansvaret for andres gjeld. Seneca og Nero tilbakekalte derfor lånene; men enten var Boudicca ikke i stand til å betale, eller hun har ikke villet. Dermed konfiskerte Nero kongeriket hennes, og stilte henne for retten. Prokuratoren Catus Decianus overtok ikenernes område, og lot Boudicca piske og hennes to døtre voldtas. Tacitus skriver at området ble «plyndret av centurioner», og kongefamiliens hus «av statholderens slaver, som om det var erobret bytte». Arvegods ble inndradd, og «kongens slektninger behandlet som om de var slaver». Veteranene, dvs pensjonerte romerske soldater som fikk tildelt jord hos undertvungne folk, var særlig forhatt. De hadde opprettet en koloni i Camulodunum, og drev med støtte fra de regulære troppene lokalbefolkningen ut av deres hjem, vekk fra markene deres, og kalte dem krigsfanger og slaver.
Boudicca samlet en hær, og allierte seg med blant annet nabofolket trinovantene. Ifølge Dio Cassius hadde hun 120 000 mann med seg; det reelle tallet var trolig betraktelig lavere. Han beskriver dronningen som svært høy og skremmende, «blikket hennes var uhyre vilt, og hennes stemme svært skarp...En diger manke av det mest gulbrune hår rakk henne til hoftene; om halsen hang et stor gullkjede; og hun var iført en tunika i forskjellige farger, og over den en tykk kappe, festet med en brosje.»
Den vanligste oppfatningen er at Boudicca flyktet og deretter begikk selvmord. Ifølge Tacitus tok hun gift. Det er også mulig at hun falt i slaget eller døde i fangenskap. Snettisham-skatten som ble funnet i august 1990 av metallsøkeren Charles Hodder, og er utstilt i British Museum, kan muligvis være kongefamiliens nedgravde rikdom.
London-legender vil ha det til at det siste slaget sto ved King's Cross stasjon, og at Boudicca ligger gravlagt under perrong 8, 9 eller 10 (et område som nå til dags også knyttes til Harry Potter). Det er ingen grunn til å tro at dette er sant.
Statue
I det 19. århundre ble det reist en statue av henne ved Themsen i London, like ved parlamentsbygningen i Westminster. Hun står sammen med sine to døtre i en stridsvogn med knivblader på hjulene. Statuen ble laget av Thomas Thornycroft.
NASA X-43
NASA X-43 «Hyper-X» var et ubemannet eksperimentfly bygd av Microcraft inc. på oppdrag fra NASA.
Historie
Hyper-X var et program som skulle forske på scramjet-prinsippet (Supersonic Combustion ramjet). Programmet startet med designarbeid og vindtunnel-tester av skalamodeller i 1996. 3 ubemannede X-43A ble bygd, og de vingeløse flyene var kun ment for engangs-bruk.
2. juni 2001 gjennomførte X-43 sin jomfrutur. Sammenkoblet med en Pegasus bærerakett ble det første X-43 løftet til værs av NASAs NB-52B moderfly, og sluppet i 7 000 meters høyde (23 000 fot). Problemer med styresystemet på bæreraketten Pegasus gjorde at bakke-kontrollen måtte sprenge ekvipasjen før X-43 nådde en hastighet der scramjet-motoren kunne startes.
Den andre testflyvningen fant sted i mars 2004, og ble gjennomført med suksess; en ny hastighetsrekord for jetdrevne farkoster ble notert: Mach 6,8. Denne rekorden ble imidlertid slettet i november 2004, da det tredje X-43 oppnådde en hastighet på Mach 9,6 (11 250 km/t).
Hyper-X-programmet gikk over åtte år, og kostet omkring 230 millioner USD. Aeronautics Research Mission Directorate i Washington D.C. sto for prosjektstyringen, mens NASAs Dryden Flight Research Center ved Edwards Air Force Base, California, sto for byggingen og selve testflyvningene. Langley Research Center i Hampton, Virginia hadde ansvaret for utviklingen av den nødvendige hypersoniske teknologien. Ingen X-43 er bevart.
Formål
X-43 var et fartøyer designet for å teste og utvikle hypersoniske scramjet-motorer i Hyper-X-programmet. Siden scramjeten forbrenner oksygenet i luften, elimineres behovet for medbragt oksidant, noe som er plass- og ikke minst vekt-besparende.
Design
De 3 flyene var identiske av utseende, men var konstruert med små forskjeller for å simulere varierende motorgeometri. De to første X-43 var designet for å fly i Mach 7,0, mens det tredje var designet for hastigheter opp til Mach 10. Ved disse hastighetene vil flyet bli utsatt for svært høye temperaturer som vil smelte vanlige metaller. Et varmeskjold konstruert av Boeing består av fliser av karbon-karbon komposittmateriale, og metallegeringer som tåler høye temperaturer og sjokkbølgene ved hypersonisk hastighet, er brukt i strukturen. Fasongen på det fremre skroget fungerte som en luftkompressor for scramjet-motoren.
Testflyvning
Det var aldri meningen at X-43-flyene skulle reddes etter flyvningene, og alle test-data ble derfor kontinuerlig overført til en bakkestasjon. Scramjet er en ramjet som har supersonisk lufthastighet i brennkammeret. X-43s scramjet-motor brukte hydrogen i gassform som drivstoff. Siden scramjetmotoren ikke fungerer ved lave hastigheter, ble X-43 påmontert en Pegasus bærerakett, og bragt opp i luften av NASAs NB-52B moderfly. Etter at ekvipasjen var frigjort fra moderflyet, startet Pegasus-raketten og bragte X-43 opp i tilstrekkelig høy hastighet til at scramjet-motoren kunne startes. X-43 og Pegasus skilte lag, og scramjeten ble startet. Etter omkring 10 sekunder brenntid stoppet motoren, og X-43 begynte på nedstigningen før det til slutt styrtet i havet.
Spesifikasjoner
Dimensjoner
Ytelse
Russlands flyvåpen
Russlands flyvåpen (russisk:Военно-воздушные силы России) (Vojenno-Vozdusjnye Sily Rossii (VVS)) har siden 2015 vært en våpengren innen De russiske luft- og romfartsstyrkene.
Russlands marine har sin egen, selvstendige gren: Russlands marineflyvåpen. Det russiske luftforsvaret er et av de største i verden når det gjelder militært materiell, men dårlig økonomi og vedlikehold har gjort at styrken ikke er like sterk som under Russlands forgjenger, Sovjetunionen. Noe henger likevel igjen fra den kalde krigen: Russland har, som de eneste sammen med USA, dedikerte bombefly.
Historie
VVS ble grunnlagt da Sovjetunionen gikk i oppløsning i desember 1991. Russland fikk da beholde 40 % av materiellet og 65 % av personellet i organisasjonen, som til da hadde tilhørt Sovjetunionen. Russland fikk også beholde mesteparten av kommandoene: Langtrekkeviddestyrken (Дальняя Авиация, Dalnjaja Aviatsija) som hadde bombeflyene og atomvåpnene, transportstyrken og front-styrken som hadde jagerfly, jagerbombere og andre multirolle-kampfly.
Even Hovdhaugen
Even Hovdhaugen (født 21. juni 1941 i Oslo, død 16. oktober 2018) var en norsk språkforsker.
Russlands flyvåpen
Historie
VVS har deltatt i tre kriger – den første tsjetsjenske krig (1994–96), den andre tsjetsjenske krig (1999–2002) og krigen i Sør-Ossetia (2008).
Even Hovdhaugen
Hovdhaugen ble mag.art. i 1966 og ble ansatt ved Universitetet i Oslo i 1967. I 1974 ble han professor i allmenn språkvitenskap.
Hovdhaugen, som var ekspert på polynesiske språk, var mellom 1997 og 2002 dekan på Det humanistiske fakultet.
Russlands flyvåpen
Materiell
VVS har rundt 2 400 kampfly og 3 365 luftfartøy totalt. Det er her verdt å merke seg at mange av disse er i svært dårlig stand, og derfor ikke er operative. VVS har hatt et ønske om å vrake mye av dette gamle utstyret, og kjøpe nytt utstyr med bedre teknologi isteden. Dårlig økonomi, som var grunnen til det dårlige vedlikeholdet i utgangspunktet, har hindret en slik utstyrsfornying. Det har derfor blitt gjennomført oppgraderinger på noe av det eksisterende utstyret i stedet, samt noen minimale investeringer i nye fly.
Even Hovdhaugen
Han gjorde feltstudier i Ungarn, Tyrkia, Sovjetunionen, Mongolia, Peru, Chile, Vest-Samoa, Tokelau og Salomonøyene. Han hadde en stor vitenskapelig produksjon og gav ut lærebøker både på universitetsnivå og for videregående skole. Han skrev grammatikker for samoansk og tokelauisk.
I 1995 var han gjesteprofessor ved Københavns Universitet, og i 1978–80 var han redaktør for Nordic Journal of Linguistics. Han hadde flere sentrale verv innen universitet og forskning, blant annet dekan ved Det historisk-filosofiske fakultetet i Oslo. I 1992 fikk han Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning og NAVFs pris for fremragende forskning.
I 2002 hadde Hovdhaugen en disputt med Thor Heyerdahl om sistnevntes bok om Odin.
Hovdhaugen var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.
Han var sønn av politikeren Einar Hovdhaugen.
Idrettslaget Nordlandet
Idrettslaget Nordlandet (stiftet i 28. mars 1929) er et norsk idrettslag fra Nordlandet i Kristiansund. A-laget i fotball spiller til daglig i 6. divisjon i Nordmøre og Romsdal Fotballkrets, og spiller sine hjemmekamper på Nordlandet kunstgressbane.
Bartolomé de la Cueva y Toledo
Bartolomé de la Cueva y Toledo (født 1499 i Cuéllar i Segovia i Spania, død 29. juni 1562) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var prest i bispedømmet Segovia i Spania.
Han ble kreert til kardinal av pave Paul III den 19. desember 1544.
De vandrende mursteinsarbeidere
De Lippiske mursteinsarbeidere, også kalt de vandrende mursteinsarbeidere, var sesongarbeidere fra fyrstedømmet Lippe, som i stedet for å forlate sine hjem for å arbeide i teglverk i det nordvestlige Tyskland, Nederland og Danmark. Arbeidsvandringen startet i Lippe på 1600-tallet, og fortsatte på 1700- og 1800-tallet. I 1865 var det 10 000 sesongarbeidende mursteinsarbeidere i Lippe.
Under rasjonaliseringen og mekaniseringen omkring 1900, forsvant behovet for denne yrkesgruppen raskt.
135 (tall)
135 (ett hundre og trettifem) er det naturlige tallet som kommer etter 134 og kommer før 136.
135 er et oddetall.
135 er CXXXV i romertall.