cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kinas kommunistpartis historie
Mao Zedong, Zhou Enlai og Den kinesiske sovjetrepublikk (1931–1934)
KMTs militær operasjon, Det femte omringings felttog, lyktes med å invadere KSR. Den røde arme, underlagt Otto Brauns innflytelse, iverksatte en offensiv militær strategi for å stoppe KMTs felttog. Mao stilte seg imot strategien, og kommenterte at «Så lenge vi ikke har en overlegen andel soldater eller mer ammunisjonsreserver og kun besitter en rød arme i hvert sovjetområde for å utføre alle slagene, er posisjonell krigføring i utgangspunktet ubrukelig for oss. For oss er posisjonell krigføring generelt ubrukelig i angrep så vel som i forsvaret.» Etter å ha tapt slaget om Guangchang falt KSRs statsadministrasjon og KKP ble tvunget til å trekke seg tilbake. Dette la grunnlaget til Den lange marsjen, en begivenhet som bidr til Mao Zedongs overtakelse av KKP.
Den lange marsjen og Mao Zedongs maktovertakelse (1934–1936)
Den 8. juni 1934 godkjente Komintern KKPs forslag om å «midlertidig» trekke styrker ut av KSR. Denne avgjørelsen hadde blitt tatt på vegne av KKP av Bo Gu, Zhou Enlai, Zhang Wentian og Otto Braun uten Maos viten. Dermed startet den lange marsj som en flukt. I utgangspunktet var det eneste formålet å flykte fra de fremadstormende KMT-styrkene. På dette tidspunkt hadde man enda ikke blitt enig om slutt destinasjonen til den lange mars, men det var allmenn enighet at de måtte komme seg til et eller annet kommuniststyrt området. Det ble bestemt å sette opp en midlertidig base i Zunyi slik at partiledelsen kunne vedta ny strategi.
Mao Zedong advarte tidlig at Den røde arme hadde brakt med seg for mye utstyr. Ikke kun hadde soldatene medbrakt våpen og matforsyninger, men også sivilt utstyr. Den røde arme hadde tatt med seg alt nødvendig utstyr for å kunne gjenopprette et sovjetstyre i nær fremtid. Blant det sivile utstyret fant man arkivskap, trykkpresser, ovner, symaskiner og filmprosjektorrer blant annet. Partiledelsen ville etterhvert ta Maos råd til hjerte, men på starten var all utstyret en kilde til slit og konflikt. Et annet problem var den dårlige kvaliteten på skoene til soldatene. Etterhvert måtte flere av dem ta i bruk tøfler og sandaler. Maos bekymringer viste seg å være riktig. Når Den røde arme krysset Xiangjiang-elven med mål om å ankomme Hunan-provins ble den relative enkle reisen svært tungvint, og tok mer enn 2 dager. Når KMT-styrkene fikk vite elevkrysningen ble det beordret et kombinert bakke og luftangrep mot Den røde arme. Den røde arme klarte å stå imot, men mistet sirka 50,000 mann under angrepet. Dette var en blunder forårsaket av Bos ledelse, ifølge historiker Michael Lynch.
Etter hendelsene ved Xiangjiang-elven hadde Maos posisjon innad i partiet blitt styrket. Dette bidro til etableringen av en politisk allianse mellom Mao Zedong, Zhang Wentian og Wang Jiaxiang. Rundt denne tid startet Komintern å anerkjenne Mao som en av partiets fremste ledere. I midten av januar 1935 samlet sentralkomiteen sammen med flere ledende figurer uten medlemskap i sentralkomiteen til møte i Zunyi. Denne hendelsen har blitt kjent som Zunyi konferansen, og møte varte tre dager. Zunyi-konferansen åpnet med Bo Gus rapport til partiet. I den anerkjente han at partiets tidligere vedtatte politikk hadde mislyktes, men lot være å unnskylde sin rolle i den beslutningsprosessen. Zhou Enlai, som talte etter Bo Gu, tok mer eller mindre samme posisjon, men innrømte at egne handlinger kunne ha bidratt til situasjonen. Likevel fortsatte Zhou Enlai å forsvare politikken vedtatt av han sammen med Bo Gu og Otto Braun. Dette ble etterfulgt av Zhang Wentians innlegg som kritiserte partiledelsens rolle i nederlaget. Videre fordømte han de feilaktige beslutningene som bidro til Xiangjiang-hendelsen. Mao Zedong etterfulgte Zhang Wentian, og påpekte til forsamlingen at partiledelsen hadde konstant ignorert hans råd på det militære området. I motsetning til Otto Brauns strategi (forsvare faste stillinger) argumenterte Mao Zedong for geriljakrig. I lys av kritikken endret Zhou Enlai posisjon, og støttet opp om kritikken til Zhang Wentian og Mao Zedong. På møte ble Bo Gu erstattet av Zhang Wentian som «person med overordnet ansvar», mens Zhou Enlai og Zhu De beholdte deres respektive posisjon som co-ledere av Den røde arme. Mao Zedong ble utnevnt til politbyråets stående komité og tildelt vervet som politisk kommissær av den reformerte Frontlinjen-hovedkvarteret et par måneder senere. Rundt denne tid ble Den røde arme oppdaget av KMT-speidere. Dette forhindret Den røde arme å følge den planlagte ruten vedtatt av Zunyi konferansen; å reise nordover og krysse Yangxi for å deretter møte opp med styrkene til Zhang Guotao i Sichuan provins. Grunnet deres oppdagelse ble det vedtatt at Den røde arme måtte reise sørover gjennom Guizhou, detter vest til Yunnan for å så snu retning nordover til Sichuan. Denne delen av Den lange marsjen tok opp til tre måneder, og medførte en del uproduktive vendinger for å riste KMT-styrkene av sporet. Til tross for vedtaket på Zunyi konferansen var det fremdeles uro i partiets rekker. I mai 1935 innkalte KKP til en konferanse i Huili, sør i Sichuan, der både Lin Biao og Peng Dehuai kritiserte Maos taktikk. Mao kom ut av konferansen uskadd takket være støtten til Zhou Enlai og Zhu De. Konferansen vedtok å befeste Maos linje og taktikk ytterligere.
Før de nådde Zhang Guotaos styrker måtte styrkene krysse Dadu-elven. Den røde arme måtte krysse elven mens de ble beskutt på av KMT-styrker. Soldatene måtte krype over en 120 kilometer kjedebro der broplankene hadde blitt ødelagt. De få soldatene som klarte å komme seg over hentet tredører som ble donert fra nabobyen Luding. Med dørene klarte soldatene å sikre broen nok til at Den røde arme som helhet kunne krysse elven. I retrospekt hevdet Mao at dette var «den mest kritiske enkelthendelsen i løpet av Den lange marsjen». I løpet av juni 1936 møtte Maos arme opp med Zhang Guotaos styrker.
Mao Zedong og Zhang Guotao hadde kjent hverandre siden 1921, og hadde en lang historie med konflikt. Mao ønsket at Den røde arme skulle reise til Sichuan-Shaanxi-Gansu området for å etablere et nytt sovjetstyre, mens Zhang foreslo Sichuan-Gansu-Xikang området. Av de to var Maos posisjon sterkest innad i partiet (grunnet avgjørelsene tatt på Zunyi-konferansen), men Zhang Guotao var sterkere militært. Maos styrker besto av sirka 10,000, mens Zhang Guotao ledet sirka 60,000 soldater. I juni 1935 vedtok politbyrået på et møte ledet av Zhou Enlai Maos forslag til reisemål. Zhang Guotao hadde ingen innsigelser til vedtaket når det ble fattet. I de kommende ukene begynte Zhang Guotao å planlegge i hemmelighet avreise vest til Sichuan-Xikang grensene i strid med politbyråets vedtak. Zhang Guotao offentliggjorde sin motstand på neste politbyråmøte i august 1935. Han kommenterte at siden partiledelsene hadde skylden i KSRs kollaps kunne de ikke legitimt fatte vedtak i militære sak.
Sammen med Lin Biao og Peng Dehuai ledet Mao Zedong militærdivisjoner i det som viste seg å bli den siste store flytte operasjonen i løpet av Den lange marsj. For å nå destinasjonen måtte de gjennom det farlige terrenget i Qinghai og Gansu. Disse slettene var blottet for beboelse og hadde ingen til lite vekst av spiselig mat. Bevegelser og operasjoner om natten var forbudt grunnet hengemyrer, ville dyr og dårlig værforhold. Den eneste fordelen ved å marsjere i dette terrenget var at KMTs styrker valgte ikke å følge dem. Ifølge historiker Michael Lynch «tok [det] ti dager for å krysse denne dødelige regionen. Som så ofte før var ren overlevelse sin egen triumf. Da de røde kameratene rørte ved terra firma, var det igjen en eufori blant dem basert på en følelse av at de var en del av noe mer enn kun en tvangsmarsj. Maos påstand om at reisen var en nasjon på farten var en passende beskrivelse.» Etter å ha overlevd det farlige terrenget gjentok Mao at hans reisealternativ var det eneste alternativet–en kritikk av Zhang Guotaos forslag. Rundt dette tidspunktet hadde KKP fått vite at KMT organiserte et nytt felttog mot kommunistene. Mao anså det derfor som kritisk at han og Zhang Guatao samlet sine styrker. Likevel rundt disse tider ble det kjent at Zhang Guatao oppfordret til en indrepartikamp for endre partilinjen og velte Maos ledelse. Zhang Guatao lyktes nesten med å undergrave Mao Zedongs ledelse. I september 1935 begynte Mao Zedong å tvile på hans evne til å lede KKP til seier mot KMT og Zhang Guataos styrker, og filosoferte over å søke sovjetisk støtte. Rundt disse tider fikk Mao Zedongs styrker etterretningsrapporter om at det var betydelig gruppe soldater og KKP-sympatisører som befant seg i provinsen Shaanxi. Den planlagte destinasjonen ble endret og Mao Zedongs styrker ankom Shaanxi i slutten av oktober.
Den 22. oktober vedtok KKPs politbyrå å etablere en base i Shaanxi og erklærte slutten på Den lange marsj. Ved inngangen av året 1936 ble Yan'an gjort til hovedstaten i Den kinesiske sovjetrepublikken. Mao Zedong og KKPs sentralkomité gjorde Yan'an til sitt hovedkvarter i løpet av 1937, og byen ble hovedkvarteret frem til etableringen av Folkerepublikken Kina i 1949. I mellomtiden hadde trusselen fra Zhang Guatao forsvunnet. Han hadde etablert en konkurrerende sentralkomité, men leiren han etablerte i provisen Sichuan hadde blitt angrepet av KMT-styrker og forskjellige krigsherrer. Resultatet var at styrkende hans forlot leiren deres og ankom Shaanxi ved utgangen av 1936. Ved ankomst ble Zhang Guatao arrestert grunnet illojalitet. Moskva og Komintern fulgte etter med å kondemnere han. I 1938 rømte Zhang Guatao fra de KKP-styrte områdene til KMT styrte Kina.
Den andre enhetsfronten og krigen mot Japan (1936–1945)
Keiserriket Japan hadde angrepet Kina i 1935. Til tross for dette nedprioriterte Chiang Kai-shek forsvarstiltak mot japansk aggresjon. Istedenfor insisterte han på å anvende flere ressurser på å slå det kommunistiske opprøret. Dette resulterte i opptøyer i flere kinesiske byer og misnøye innad i NRH. Rundt disse tider foreslo KKP å inngå ny enhetsfront for å imøtekomme den japanske invasjonen. Chiang Kai-shek avviste forslaget om samarbeid og initierte flere felttog mot kommunistiske områder. Når Chiang Kai-shek besøkte Xi'an ble han satt i husarrest av den lokale KMT generalen Zhang Xueliang. Det som etterfulgte var seks måneder med forhandlinger der Chiang Kai-shek etterhvert inngikk en avtale om å etablere Den andre enhetsfronten mellom KKP og KMT mot det japanske keiserriket. I løpet av forhandlingene hadde hendelsen ved Marco Polo-broen ført til at japanske styrker hadde okkupert Beijing, og startet en landsdekkende invasjon.
Forholdet mellom KKP og KMT var godt i løpet av det året (1937) av Den andre enhetsfronten. Dette vedvarte frem til slaget om Wuhan der japanerne gikk seirende ut og KMT-regjeringens tilbaketrekning til provinsen Sichuan. I løpet av 1939 tok flere voldelige sammenstøt mellom KKP og KMT styrker sted, og de ble mer utbredte i etterkant. KKP hadde som hensikt å utvide områdene under sin kontroll, mens KMT forsøkte å begrense tapene eller gjenvinne områder bak de japanske linjene. Til tross for angrepene på KKP ønsket de å unngå at Japan gikk seirende ut i krigen mot KMT-regjeringen. Ifølge historiker Lyman P. van Slyke skyldes vokste dette ønsket «delvis ut av en ekte nasjonalisme, en genuin forpliktelse til enhetsfronten. Men det vokste også ut av egeninteresse, for kinesisk-japansk fred ville frigjøre kinesiske og japanske antikommunistiske krefter som kunne ødelegge KKP politisk og militært.» KKPs politikk under Mao var derfor motsigelsefull. Hensikten var både å sikre en enhetlig og ubetinget motstand mot Japan samtidig som partiet utvidet kommunistisk innflytelse på bekostning av KMT. Chiang Kai-shek tolererte ikke den kommunistiske utvidelsen på bekostning av KMT-regjeringen. I løpet av 1939 vedtok regjeringen en plan om å begrense KKP-aktiviteter i KMT-kontrollerte områder. KMTs propagandaapparat anklagde KKP om ikke å bidra til kampen mot Japan. Videre hevdet de at KKP anvendte 70 prosent av ressursene sine på ekspansjon, 20 prosent mot KMT og 10 prosent i krigen mot Japan. Selv om ingen bevis støtter eksistensen av en slik eksplisitt fordeling av arbeid innad i KKP var ofte slik propaganda svært effektiv. I tråd med planen begynte KMT gradvis instramme beleiringer rundt hovedkvarteret i Shaan-Gan-Ning-området og gjorde militære anstrengelser for å trenge gjennom KKP dominerte områder i Nord-Kina. Dette førte til det kommunistene eufemistisk kalte 'friksjon', men som i realiteten var en krig innenfor en krig mellom KKP og KMT. Denne friksjonen tok etterhvert sted i sentral-Kina. KKP kom som oftest seirende ut av disse seriene av små konflikter. Store brudd tok sjeldent sted. Likevel i løpet av 1940 deserterte alle styrkene under Yan Xishan, en av ledende militære skikkelsene i KMT-regjeringen. Resultatet var at KKP tok kontroll over store deler av Shanxi-området fra KMT. Disse hendelsene styrket Den røde arme og gjorde det mulig for KKP å utvide territorielt. Likevel hadde disse hendelsene en negativ påvirkning på samarbeidsforholdet til KMT og KKP på sentralt og lokalt nivå. Hendelsene legitimerte KMTs påstand at KKP var mer interessert i å bekjempe KMT enn japanerne.
I våren 1940 begynte KKP å planlegge en offensiv mot japansk-kontrollerte områder, som ble senere oppkalt «De hundre regimenter-offensiven». Felttoget ble først diskutert av medlemmene av KKPs Komité for militære saker; Nie Rongzheng, Peng Dehuai, Zuo Quan, Liu Bocheng og Deng Xiaoping. Tanken var å angripe den japanske ZhengTai linjen for å forene de kommunistiske styrkene i JinC hai Yi og Jin Ji Lu Yu. Ideen fikk endelig samtykke i juli 1940. Den 22. juli utstedte Den åttende rutearmeens hovedkvarter operasjonsordre adressert til Nie Rongzhen, He Long, Guan Xiangying, Liu Bocheng og Deng Xiaoping. Ordren bemerket at man måtte utnytte regntiden til det fulle for å kunne svekke evnen til japanske motorisert transport og bevegelighet. Den 20. august 1940 starten offensiven, og KKP ledet sirka 400,000 soldater. I starten overmannet Den røde arme japanske posisjoner. Dette ble etterfulgt av sabotasje av kritisk infrastruktur for å svekke Japans evne til å transportere soldater inn i konfliktområdet. Dette stoppet ikke japanske forsterkninger å komme. De japanske styrkene var både bedre opplært og hadde overlegne våpen. Resultatet var at Den røde arme måtte trekke seg tilbake og at Japan begynte å prioritere krigen mot kommunistene på lik linje som den mot KMT-regjeringen. Perioden som etterfulgte fra midten av 1941 til midten av 1943 var den vanskeligste i hele krigen for KKP. Japan hadde i etterkant av offensiven vedtok «de tre alle»; drep alt, plyndre alt og brenn alt.
Om den langvarige krig, nydemokrati og kultur (1936–1942)
Etter å ha ankommet Yan'an begynte Mao Zedong å vie tid til å lese klassisk marxistiske og sovjet marxist-leninistisk litteratur. Det var i løpet av denne perioden han ble kjent med Chen Boda, som var opplært i marxisme i sovjet, men som stilte seg kritisk til stalinismen. Videre ble Mao Zedong kjent med marxistiske begreper og ideer som historisk materialisme, marxistisk dialektikk og marxistiske analysekategorier. Det som kommer frem fra hans kommentarer og merknader er en mann som var svært kritisk til Josef Stalins tolkning på forholdet mellom historisk utvikling og ideologi. Sluttresultatet av Maos arbeid var Mao Zedong tanker, en nytolkning av klassisk marxisme, leninisme og stalinisme.
I 1938 gav Mao Zedong en rekke forelesninger til kadre i Yan'an som etterhvert ble utgitt under navnet Om den langvarige krigen. Han argumenterte for at Kina kunne beseire Japan i krig om kineserne forente seg og fant den rette veien. Den umiddelbare faren var at nederlag i deler av landet vil medføre til kapitulasjon eller kompromiss med japanerne. Dette skjedde i 1940 da Wang Jingwei brøyt ut av KMT for å etablere Nanjing-regjeringen i samarbeid med Japan. Videre advarte Mao Zedong om en urealistiske forventninger om at utenforstående makter som USA eller Storbritannia ville komme til unnsetning. Det var kun kinesere som kunne redde Kina hevdet Mao Zedong, og den eneste måten var gjennom en langvarig krig.
Videre definerte Mao Zedong begrepet «langvarige krig». En langvarig krig var en objektiv nødvendighet konkludert etter en analyse av dagens utfordringer påpekte Mao Zedong. Likeledes var det en krigsstrategi som gikk ut på å forlenge den. Til slutt var en langvarig krig en analysemetode som utdypte de historiske forholdene mellom de globale og lokale forhold og ut ifra dette utledet sa noe om dagens situasjon. Mao Zedong bemerket at «Krigen mellom Kina og Japan er ikke kun en hvilkensomhelst krig; det er en liv og død krig mellom et semikolonialt og semiføydalt Kina og et imperialistisk Japan, utkjempet i nittentredve årene.» Videre hevdet han at krigen var et resultat av verdensimperialismens generelle sammenbruddet og fremfor alt et resultat skapt av fascismen. Ifølge Mao Zedongs analyse var krigen et symptom på en døende verdensorden og han var sikker på at den ikke-fascistiske verden ville våkne opp til den fascistiske faren.
Videre lanserte Mao Zedong en ny forståelse av begrepet politikk. Tanken var at politikk skulle bli et virkemiddel for å etablere en kultur som oppfordret til revolusjon og en revolusjonær kultur. Han var også av det ståsted at politikk gjaldt alt. Politikk var relevante for mobilisere massene for å aktivere deres klassebevissthet og for å få massene til å endre sine egen dårlig tilværelse. Om KKP og Den røde arme klarte å aktivere massene ville de ønske hevdet Mao Zedong å kjempe for patriotisme og våge å kjempe for uavhengighet. I denne forstand kan man si å drive politikk i Mao Zedongs forståelse av ordet er å drive klassekamp. Politikk har en betydelig større rolle i Mao Zedong tanker enn klassisk marxisme og marxist–leninisme. Teorien tar utgangspunkt i at faktisk materielle situasjoner (for eksempel den økonomiske strukturen i landsbygden) kan gjøre det vanskeligere å opprette sosialisme, men at det ikke er umulig å tvinge frem sosialisme i tilbakestående økonomiske regioner. Politikk ble derfor ansett som det sterkeste verktøyet for etableringen av sosialismen–den har ingen begrensninger.
Det ble opprettet sovjeter og et valgsystem underlagt partiet i kommunist-kontrollerte områder. Privat eiendomsrett og andre kjennetegn av kapitalismen ble beholdt. Ved siden av disse støttet KKP framveksten av en samvirkesektor. Denne politikken ble forsvart av Mao Zedong i utgivelsen Om nydemokrati (1940). Her anbefalte Mao Zedong en gradvis overgang til et sosialistisk samfunn fremfor radikal klassekamp ved å frata føydalherrer og kapitalister deres eiendom. Hensikten var å forene alle «patriotiske krefter» i kampen mot Japan. En annen tanke var at nydemokratisk politikk hadde potensialet til å samle folket rundt et felles mål om å gjenoppbygge økonomien.
Maos tese om nydemokrati ble opprettet på følgende grunnlag. For det første at Den kinesiske revolusjonen var en del av en verdensomspennende revolusjon imot imperialismen og fascistisk kapitalisme. For det andre at Kina var et semi-kolonisert samfunn hvor nasjonalfrigjøring var hovedprioriteten. Til slutt påpekte Mao Zedong at Den kinesiske revolusjon var også en nasjonal revolusjon for å opprette en selvstendig nasjon med en ny kultur. Den nye kulturen ville utvikle seg i løpet av frigjøringsprosessen. Denne kulturen skulle være grunnlagt på marxistisk teori, men marxismen måtte tilpasse seg til kinesiske forhold. Dette ville bli grunnlaget for opprettelsen av et nytt Kina hevdet Mao Zedong. Videre kritiserte Mao Zedong sovjetiske dogmatikere som hevdet at den eneste måten å bygge sosialisme på var å kollektivisere all land, og de han døpte «ultra radikalere» som ønsket å nasjonalisere all privat eiendom. Mao Zedong forsvarte privat eiendomsrett og småkapitalistiske produsenter; han hevdet at så lenge staten eide de største bedriftene vil statens sosialistiske egenskaper bli bevart. Likevel, det var rundt disse tider Mao Zedong begynte å kritisere det han anså som byråkratisering av partiet. Han påsto at byråkrati var det motsatte av å bygge en politikk med grunnlag i folkemassene. Hans bekymring var at byråkratisering ville lage et skille mellom de som styrte og de som ble styrt noe han mente ville ødelegge KKP.
I Taler på Yenan-konferansen om litteratur og kunst utgitt i 1942 henviser Mao Zedong for første gang at partiet måtte opprette en arme av kulturkrigere. For å opprette en kultur som oppfordret til revolusjon og en revolusjonær kultur måtte forfattere ta et klassestandpunkt. Grunnen var at ingen kulturelle verk var selvstendig fra klassestandpunkt hevdet Mao Zedong. Han eksemplifiserte med at europeiske kulturverk viste borgerlige standpunkter, mens klassiske kinesiske verk viste hvordan mennesket var underlagt naturen. For å klargjøre partiets posisjon ønsket Mao Zedong at artister begynte å kalle seg selv kulturarbeidere. Mao Zedong argumenterte for at kulturverk kunne kun være revolusjonære om de uttrykte et proletarisk standpunkt. Siden partiet besto hovedsakelig av bønder ble begrepet «proletar» brukt som en samlebetegnelse for de revolusjonære massene. Likeledes måtte kulturarbeidere formidle kultur på en måte massene forsto; den måtte være tilgjengelig for folk flest. Han foreslo derfor en ny måte å skrive på grunnlag i utfordringene og holdningene til de undertrykte, fattige og revolusjonære elementene i Kina.
Den kinesiske revolusjon (1946–1949)
Etter 1946 og feilslåtte forhandlinger mellom KMT og KKP startet borgerkrigen igjen. Til tross for innledende militære gjennombrudd for KMT, ble de til slutt beseiret og tvunget til å trekke seg tilbake til Hainan og Taiwan, to store øyer utenfor den kinesiske kysten. Noe senere måtte de oppgi også Hainan.
Under krigen støttet USA Kuomintang og Sovjetunionen støttet KKP, men begge med begrenset støtte. Under den sino-kinesiske krig og i den tredje borgerkrigsperiode presenterte kommunistpartiet seg som moderate hva gjaldt deres kommunistiske ideologi, og benyttet «demokrati» som sitt fremste slagord. Både USA (Dixie Mission) og Sovjetunionen lurte på om KKP var et ekte kommunistparti eller ikke.
Kuomintangs nederlag ryddet vei for den kinesiske kommunistiske revolusjon og Mao Zedongs proklamasjon av Folkerepublikken Kina i Beijing den 1. oktober 1949.
Hans Christian Grønn
Hans Christian Harboe Grønn (født 9. januar 1829 i Frederikshald, død 18. februar 1902 i Kristiania) var en norsk advokat.
Han var innvalgt på Stortinget fra valgkretsen Kristiania, Hønefos og Kongsvinger i perioden 1877–1879, etter å ha vært tredje vara i foregående periode. Han skal ikke ha likt seg i offentligheten, og skaffet seg legeattest på at han måtte slippe av helsemessige årsaker. Han ble dimittert fra Stortinget i mai 1877, og møtte ikke i resten av perioden.
Lugos
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Lugos
Nynäshamn kommune
Nynäshamn kommune er en kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Nynäshamn.
Tettsteder
Nynäshamn kommune har åtte tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Bankespråk
Bankespråk (engelsk: tap code eller knock code; svensk: knackspråk) er en måte å kode tekstmeldinger bokstav for bokstav på en meget enkel måte. Meldingen deles gjennom en rekke bankelyder, hvorfra koden får sitt navn.
Det hemmelige «språket» har blitt brukt av fanger som en måte å kommunisere på. Koden har vært utbredt i fengsler – blant annet i Sverige. Koden blir da som regel kommunisert ved å slå eller banke på jernstenger, -rør, eller veggene inni cellen.
Shanghaikommunen (1967)
Shanghaikommunen, eller Shanghai folkekommune ble etablert under kulturrevolusjonen i Folkerepublikken Kina i tidlig 1967.
Bankespråk
Historie
Kodingens opphav kan spores tilbake til Polybios' kvadrat fra antikkens Hellas. En versjon med det kyrilliske skriftspråk sies å ha blitt brukt av nihilistfanger under de russiske tsarene. Bankekoden opptrer i Arthur Koestlers klassiker Darkness at Noon fra 1941.
Amerikanske krigsfanger i vietnamkrigen er kjent for å ha brukt koden. Den ble introdusert i juni 1965 av fire krigsfanger innesperret i Hỏa Lò fengsel «Hanoi Hilton»: Kaptein Carlyle «Smitty» Harris, løytnant Phillip Butler, løytnant Robert Peel, og orlogskaptein Robert Harper Shumaker. Harris hadde hørt om at koden ble brukt av fanger under andre verdenskrig og husket i tillegg en instruktør i United States Air Force som hadde pratet om det.
Shanghaikommunen (1967)
Kommunen var modellert etter Pariskommunen. Alt i alt varte den i mindre enn en måneds tid før den ble felt og erstattet.
Bankespråk
Historie
I Vietnam ble bankespråket en meget vellykket måte å kommunisere for ellers isolerte fanger. Krigsfanger brukte koden for å kommunisere mellom cellene på en måte som for vaktene gikk ubemerket hen. De brukte koden til kommunisere om alt fra hva slags spørsmål forhørerne stilte (for å sikre at alle holdt seg til én konsekvent dekkhistorie), til hvem som var skadet og trengte at andre donerte beskjedne matrasjoner. Språket var enkelt å lære bort, og nyankomne fanger kunne det flytende innen et par dager. Det ble til og med brukt av fanger som satt ved siden av hverandre, men som ikke fikk lov til å snakke, ved å prikke og dytte på hverandres lår. Ved å bruke bankespråket til å bekjempe isolasjonen, maktet fangene å opprettholde en kommandokjede og holde moralen oppe.
Utforming
Bankespråket er basert på Polybios' kvadrat, som er et rutenett med fem ruter bortover og fem ruter nedover, der det latinske alfabetet fylles inn med én bokstav i hver rute etter et fast mønster (i stedet for K brukes C, slik at antallet bokstaver blir 25; de skandinaviske vokalene æ, ø og å brukes naturlig nok ikke). Hver bokstav kommuniseres ved å banke to tall:
Lytteren trenger kun å merke seg pausene mellom slagene for å skille bokstavene fra hverandre. For eksempel formidler man bokstaven «b» ved å banke én gang, vente, og deretter banke to ganger. I tillegg er pausen mellom bokstavene større enn mellom tallparene. For å formidle ordet water («vann») ville chifferet være det følgende: Bokstaven «x» brukes for å bryte opp setninger, og «k» for erkjennelser/bekreftelser.
På grunn av vanskeligheten og tidsrommet som behøves for å betegne én eneste bokstav fant fangene ofte på forkortelser og akronymer for vanlige gjenstander eller fraser, som «gn» for good night («god natt»), eller «gbu» for God bless you («Gud velsigne deg»).
Drammen havn
Drammen havn er en interkommunal havn eid av Drammen, Lier og Asker kommuner. Havnen har adkomst fra ytre Oslofjord gjennom Svelviksundet og opp Drammensfjorden. Drammen havn er en intermodal knutepunktshavn, som betyr at to eller flere transportformer inngår i en transportkjede der gods fra bil, bane og båt omlastes raskt og kostnadseffektivt. Havna er knutepunkt sentralt på Østlandet og har et kundegrunnlag på to millioner mennesker innenfor en radius av 10 mil. Drammen havn er en av stamnetthavnene i Norge og en sentral del av infrastrukturen for miljøvennlig transport til og fra regionen. Drammen havn har i flere tiår vært Norges største havn for bilimport, men behandler også containere, offshore installasjoner, prosjektlaster, stål og stykkgods.
Drammen havn har historie tilbake til vikingtiden, og er sikkert også ennå eldre. Før byen Drammen ble ble anlagt bestod området av tre steder Bragernes og Strømsø med Tangen som begge hadde kjøpstadsrettigheter.
1200-tallet
Det foregikk utstrakt trelasthandel med Nederland og Danmark allerede på 1200-tallet.
1700-tallet
På 1700-tallet vokste havna i takt med tømmereksporten, havna var Norges viktigste trelasthavn og eksporterte på den tiden like mye som alle havnene i Oslofjorden sammenlagt. I 1715 fikk ladestedene Bragernes og Strømsø hver for seg kjøpstadsrettigheter.
Lego Star Wars: The Force Awakens
Lego Star Wars: The Force Awakens er et action-eventyrspill utviklet av TT Fusion, og basert på filmen Star Wars: The Force Awakens. Det er det femte spillet i Lego Star Wars serien. Den 28. juni 2016 ble spillet utgitt på iOS, Microsoft Windows, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One, Nintendo 3DS, PlayStation Vita, og Wii U. Spillet ble utgitt den 30. juni 2016 av Feral Interactive for OS X.
Drammen havn
1800-tallet
Randsfjordsbanen ble anlagt fra Drammen til Randsfjord stasjon ved Jevnaker i 1868 og i 1872 var Drammensbanen mellom Drammen og Oslo på plass, noe som gjorde Drammen til et viktig jernbane-knutepunkt.
På slutten av 1800-tallet ble det anlagt en rekke papirfabrikkene oppover langs Drammenselva, det førte til ennå mer eksporthandel. Det var også annen industri som glassverk, jernverk og bryggeri.
Lego Star Wars: The Force Awakens
Spillet inkluderer også hendelser som dekker tidsrommet mellom Star Wars: Return of the jedi og The Force Awakens.
Drammen havn
1800-tallet
I 1889 ble den første isbryteren og slepebåten, D/S Thor, kjøpt inn, dette sørget for helårsdrift på Drammen havn. Den var bygget ved Nylands Værksted i og var et 94 fots dampskip. Før 1880-tallet ble isbrytere noen ganger leid inn men ofte stoppet skipsfart helt opp den tiden fjorden var islagt. Drammensfjorden fryser lett til fordi det er lavt saltinnhold i fjorden. Det var vanligvis is fra desember til mars/april men i senere tid har det vært mye mindre is i fjorden.
I 1899 startet også en omfattende havneutbygging.
En ny større isbryter, Tjalve, med 250 hk ble bygget i 1892.
1900-tallet
Etter som papireksporten økte ble det satt opp et lagerskur og Krankaia ble oppgradert.
Isbryteren Tjalve fikk hjelp av en ny isbryter i 1918, Thor.
Drammens Havnelager ble anlagt på Holmen i 1918.
1950-tallet
På slutten av 1950-årene ble de gamle isbryterne avløst av Thor II med 800 hk.
1960-tallet
Isbryteren og slepebåten Thor III overtok i 1960, den er 35 fot og har 1430 HK og er fremdeles i bruk.
I 1967 åpnet Holmenbrua som ga havna bedre veiforbindelse som igjen bedret logistikken for Drammen havn.
1970-tallet
I 1974 står Risgardenkaia ferdig og bidrar til videre vekst.
2000-tallet
Holmen blir på dette tidspunkt utvidet med 90 mål.
Kystverket fullførte i 2008 utdypingen av Svelvikstrømmen som har bidratt ytterligere med å legge til rette for en kostnadseffektiv og miljøvennlig sjøtransport til og fra Drammensregionen.
2010-tallet
I 2014 ble containerkapasiteten doblet og i 2016 fikk havna syv nye jernbanespor.
Drammen Bilhavn
Drammen Bilhavn A/S ble stiftet 10. januar 1964 av det Svenske rederiet Wallenius Lines som var hovedaksjonær og transportselskapet Oslo Motorships A/S, skipsmekler Knut E. Møinichen og skipsfører Bengt Tørnquist. Første billast på totalt 1700 biler ankom Drammen havn 31. mars 1964. Oskar Skotvedt Automobil A/S var den største kunden i 1960 årene, og var importør av bilmerkene Morris og MG. I 1970 etablerer British Leyland Norge A/S seg i ett nytt bygg på 2000 kvadratmeter over fire etasjer seg ved havnen og Renault Norge A/S flytter importen sin fra Oslo til Drammen. Totalt mottok havnen 37 000 biler i 1970.
Opphus skole
Opphus skole var en skole i Stor-Elvdal. Den ble oppført i 1954 sammen med bygget som ble brukt som barnehage. Skolen ble nedlagt i 2012.
Drammen havn
Drammen Bilhavn
I 1976 importerte Drammen Bilhavn A/S følgene bilmerker: Datsun, Toyota, Mazda, Honda, Mitsubishi, Subaru, Renault, Citroen, Simca, Chrysler, Sunbeam, Saab, Lancia, Lada, Volga, Moskvitch, Skoda, Morris, Austin, MG, Triumph, Rover, Jaguar og Land Rover/Range Rover.
I perioden 1981 til 1985 kjøpte Ole K. Karlsen gruppen gradvis opp Wallenius dominerte selskapene og hadde ifra 1985 full kontroll. Havna hadde følgende år mottak av totalt 91 000 biler.
Opphus skole
Bygget brant ned til grunnen 20. oktober 2015.
Drammen havn
Drammen Bilhavn
I 1998 ble et nytt lagerbygg på 30 000 kvadratmeter innviet på havna.
I 2003 fusjonerer Drammen Bilhavn A/S og Motortransport A/S og bytter med det navn til Autolink A/S. I 2008 oppretter Autolink et eget jernbaneselskap under navnet Cargolink A/S, men resultatene uteblir og selskapet blir avviklet i 2016.
I 2017 setter Holmen en ny mottaksrekord med 111 547 biler, av disse var 23 prosent elbiler. Samme året bytter Autolink navn til Axess Logistics A/S.
Axess Logistics A/S i Drammen hadde i 2019 181 ansatte og en omsetning på ca. 450 millioner kroner.
2022 ble et nytt rekordår med 121.655 biler.
Havnefogder og havnedirektører
Etter en forordning om havnevesenet i Norge i 1735 fikk også Bragernes og Strømsø med Tangen en havnekommisjonen og havnefogd i 1736.
Nesland stavkirke
Nesland stavkirke var en stavkirke i Vinje kommune i Telemark, som ble revet i 1847. Kirken stod på toppen av en gravhaug rundt 20 meter sør for der dagens Nesland kirke står.
En innskrift vil ha det til at stavkirken ble viet til Det hellige kors og sankt Olav den 8. august 1242, men dette kan dreie seg om en ny vigsling, for ut fra stilistiske kriterier dateres kirken til 1100-tallet. Det finnes ellers et flyttesagn om kirken som sier at den først skal ha stått på Mannås, uten at dette synes bekreftet. Videre var kirken en våkekirke der man holdt sankthansvåk.
Magnus Brostrup Landstad kjempet for å bevare den lille stavkirken, men den ble revet etter at dagens kirke stod klar i 1847. I 1852 gav Landstad ut et dikt om stavkirken.
Bygningsbeskrivelse
Kirken var liten, bare 8–9 meter lang. Ifølge Magnus Brostrup Landstad var det den minste kirken han hadde sett. Det var en enskipet kirke der koret var lavere og smalere enn skipet, og det skal ha kommet til senere. Koret stod for øvrig på stabber, slik at korgulvet var hevet omtrent tre fot i forhold til skipets gulv. Kirken hadde et spir som ikke var opprinnelig, og svalgangene rundt kirken ble fjernet innen kirken ble revet. Kirken var enkel i det ytre så vel som i det indre.
Gjenstander fra kirken
Blant bevarte gjenstander fra Nesland stavkirke er tre par portalplanker i Kulturhistorisk museum, plankebord med utskårne bibelmotiver og plankebord med innskrifter, en døpefont med lokk, en kirkeklokke (i Flåbygd kirke) samt kalk og disk. Et gammelt krusifiks brukes i altertavlen i dagens kirke. Litteraturen omtaler dessuten en mariafigur, uten at det gjøres rede for dens skjebne.
Pedro Pascual
Pedro Pascual (født 15. mars 1996) er en amerikansk brettseiler.
Han representerte USA under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 28.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 9.
Øysjøen (Eidskog)
Øysjøen er en innsjø 190 meter over havet i Mangenvassdraget, på grensa mellom Eidskog kommune i Innlandet og Aurskog-Høland kommune i Viken.
Innsjøen har tilsig fra nordvest gjennom Øysjøfoss fra Mangen, og utløp mot øst via Fløyta og Korstjenn gjennom Buvikelva til Skjervangen. Ved utløpet ble det bygget tømmerrenne til bruk ved tømmerfløting. Denne finnes delvis ennå. Siste gang det ble fløtet fra Øysjøen, var i 1928.
Langs vestsiden av vannet går fylkesvei 235 fra Haugrim til fylkesgrensa, og fortsetter på sydsiden som fylkesvei 322 til fylkesvei 21 ved Skjervangen.
Antalya Open 2017
Antalya Open 2017 var en tennisturnering, og del av ATP-touren 2017 som fant sted i Antalya i Tyrkia fra 25. juni til 1. juli 2017. Den var også en del av WTA-touren 2017.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for menn på gress.
Brandon Loschiavo
Brandon Loschiavo (født 31. mai 1997) er en amerikansk stuper.
Han representerte USA under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 11 i 10 meter.
Rachel Smith
Rachel Megan Smith (født 3. januar 1993) er en britisk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 12 i lagkonkurransen.
Andrés Villarreal
Andrés Villarreal (født 22. oktober 1996) er en meksikansk stuper.
Han representerte Mexico under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 12 i 10 meter.
Kim Yeong-taek
Kim Yeong-taek (født 24. august 2001) er en sørkoreansk stuper.
Nathan Zsombor-Murray
Han representerte Canada under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 13 i 10 meter.
Louisa Pouli
Louisa Pouli (født 29. januar 1993) er en britisk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 12 i lagkonkurransen.
A. C. Bonnevie
August Christian Baumann Bonnevie (født 5. september 1846 i Trondheim, død 16. november 1898 i Kristiania) var en norsk advokat og politiker (H).
A.C. Bonnevie kom fra slekten Bonnevie. August Christian var sønn av Honoratus Bonnevie (1797–1848), og bror til blant annet Johanne Mathilde og Jacob Aall Bonnevie.
Han ble student i 1863, cand.jur. i 1867, sakfører i 1870 og høyesterettsadvokat i 1871. Bonnevie drev i mange år advokatpraksis sammen med Hans Christian Grønn og Nils R. Heyerdahl, og dette selskapet ble forløperen til Thommessen. Bonnevie var også sentral i dannelsen av Den Norske Advokat- og Sagførerforening, og han ble foreningens første formann.
A.C. Bonnevie var aktiv i dannelsen av Kristiania konservative forening (det senere Oslo Høyre), og ble også valgt inn i den nye foreningens forstanderskap. I 1880-årene ble han valgt inn i Kristianias kommunestyre, og han var også byens ordfører i 1892.
Leonel Marshall
Leonel Marshall Borges Junior (født 25. september 1979) er en cubansk volleyballspiller.
Malombra (1917)
Malombra er en italiensk stumfilm fra 1917, regissert av Carmine Gallone.
Handling
En ung kvinne som bor i et slott leser brev skrevet av en av hennes forlengst avdøde slektninger.
Men kvinnen begynner deretter å tro at hun egentlig er den returnerte ånden etter denne tidligere aristokraten som en gang hadde holdt til ved det samme slottet.
Paris–Nice 2021
Paris–Nice 2021 var den 79. utgaven av sykkelrittet Paris–Nice og ble arrangert fra 7. til 14. mars 2021.
Fjorårsvinner Maximilian Schachmann vant sammenlagt.
Man and Beast
Man and Beast er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Henry MacRae.
Napoli arkeologiske museum
Napoli arkeologiske museum (eller Statens museum for arkeologi i Napoli) (på italiensk Museo Archeologico Nazionale di Napoli) er et museum i Napoli, i sydlige del av Italia. Museet er lokalisert i nordvestre hjørne av den greske bymuren i Neapolis.
Museet har store samlinger arkeologiske objekter fra byene Pompeii, Stabiae og Herculaneum. Samlingen inneholder kunstobjekter av svært høy kvalitet, fra Hellas, Romerriket og rennesansen i Italia.
Museet regnes som det viktigste arkeologiske museet i Italia.
Museumsbygningen
Karl III av Spania grunnla museet i 1750-åra. Bygningen var oppført som en barrak for kavaleriet og brukt av byens universitet. Den ble utvidet på slutten av 1700-tallet.
The Magnificent Meddler
The Magnificent Meddler er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av William Wolbert.
Handling
Etter tantens dødsfall, bruker Montague Emerson og kameraten hans, tegneserie-skaperen Bob Gill, arven han har mottat til å kjøpe Sentinel - den eneste avisen som holder til i byen Horizon. Monty begynner å reformere byen ved å stemple Ike Cherry, en innbygger fra Horizon, som en uønsket borger. Senere favoriserer han annekteringen av Horizon til byen Lewiston, til stor misnøye for Roth - by-sjefen.
Rukwasjøen
Rukwasjøen er en alkalisk innsjø sørvest i Tanzania, på grensa mellom regionene Rukwa og Mbeya. Den ligger mellom Tanganyikasjøen i nordvest/vest og Malawisjøen i sørvest, og tilhører samme riftforgreining som disse. Innsjøens størrelse har variert veldig med årene, på grunn av varierende tilløp. Innsjøen har i dag et areal på omtrent 2 600 km². Nesten halvparten av parken ligger i Uwanda viltreservat.
Steenstrups gate
Steenstrups gate finnes flere steder:
Lynne Hutchison
Lynne Hutchison (født 10. november 1994) er en britisk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 12 i lagkonkurransen.
Timo Barthel
Timo Barthel (født 3. april 1996) er en tysk stuper.
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 17 i 10 meter.
Pierre Joseph Georges Pigneau
Pierre Joseph Georges Pigneau (født 2. november 1741 i Origny-en-Thiérache i Picardie i Frankrike, død 9. oktober 1799 i Qui Nhon i Vietnam), også kjent som Pigneau de Béhaine eller Pierre Pigneaux, eller på vietnamesisk Bá Đa Lộc, var en fransk katolsk misjonær, biskop og politiker, best kjent for sin rolle i å assistere Nguyen Anh (senere keiser Gia Long) med å etablere Nguyen-dynastiet i Vietnam etter Tay Sơn-dynastiet.
Han tilhørte Det parisiske ytremisjonsselskap. Pigneau de Béhaine bidro til forbedringene av den moderne skrivemåte av vietnamesisk med sin annamittisk-latinske ordbok av 1783, som i manuskripts form ble overlatt til msgr. Jean-Louis Taberd som i 1838 publiserte sin vietnamesisk-latinsk/latinsk-vietnamesiske ordbok, i Serampore i India.
Forberedelser
Pierre Pigneau vokste opp i Origny-en-Thiérache i det som nå er departementet Aisne nord i Frankrike, der hans mors familie bodde. Hans fars familie eide et lite gods ved navn Béhaine, i den nærliggende kommunen Marle. Senere skulle Pigneau tilføye «de Béhaine» som particule til sitt navn, men det var ikke slik at familien var adelig.
Pigneau de Behaine ble skolert som misjonær ved Séminaire des Missions Étrangères i Paris og så sendt ut av Det parisiske ytremisjonsselskap. Han seilte ut fra Frankrike fra havnebyen Lorient i desember 1765, med Øst-Asia som mål. Han kom til den franske kolonibesittelsen Pondicherry i India den 21. juni 1766.
Pigneau var kommet til Asia rett før burmeserne erobret byen Ayutthaya i Siam. Dermed kunne ikke veien gå videre dit, som opprinnelig planlagt. I stedet ble han sendt til den portugisiske byen Macao i Sørkina.
Etter et par måneders venting på skipsleilighet i Macao, kom Pigneau seg med et kinesisk skip og seilte til den lille kystbyen Ha Tien i Cochinkina nær grensen til Kambodsja. Denne byen var i sin tid oppstått som et tilfluktssted for ming-lojale kinesere som ikke kunne tenke seg å bo i Qing-dynastiets Kina, og nå hadde de katolske misjonærene der flyktninger som hadde blitt fortrengt av burmeserne latt komme dit også. Pater Pigneau ankom der i mars 1767.
Rektor i Vietnam og Pondicherry 1767-1774
I Ha Tien ble pater Pigneau rektor for De hellige englers seminar, det seminaret som Det parisiske ytremisjonsselskap hadde etablert i Asia, opprinnelig i kongedømmet Ayutthaya i Siam, men som måtte flyttes da burmeserne invaderte i 1765. Pater Pigneau ble dermed ansvarlig for utdannelsen av en flokk på ca. 40 prestekandidater; hankinesere, siamesere og vietnamesere.
I 1768 ble misjonærene fengslet i tre måneder. De var uforvarende blitt innblandet i en lokal konflikt. En siamesisk prins på flukt hadde tatt seg til seminaret og gjemt seg der. siamesiske myndigheter beklaget seg til den lokale hersker, Mac Thien Tu, og han tok affære. Pigneau ble lagt i cangue, en slags gapestokk, en ca. fire kilos tre- og jernramme festet rundt hans lemmer.
Etterpå fikk hans slektninger i Frankrike høre om det hele. De oppfordret ham om å komme hjem fra Asia, men pater Pigneau ville ikke. Hans misjonærgjerning, sa han, var viktigere enn utsiktene til et konfortabelt liv.
I 1769 ble skolen angrepet av kinesiske og kambodsjanske sjørøvere, som drepte flere av studentene og brente ned hele anlegget. De overlevende måtte flykte; det var i desember samme år. Pater Pigneau og de andre tok seg på en lang sjøreise ned gjennom Malakkastredet og østover til Pondicherry. Der gjenopprettet de prestekollegiet, i Virampatnam, noen få kilometer fra selve Pondicherry.
Mens han var i Pondicherry fortsatte pater Pigneau å forbedre seg i kinesisk og vietnamesisk, og ble etterhvert svært god på begge språk. I 1773 sammenstilte han, med hjelp fra åtte vietnamesere, i manuskripts form en vietnamesisk-latinsk ordbok, og med dette verket kan man si at han fulgte i pater Alexandre de Rhodes's fotspor ved utviklingen av det latinsk-baserte skriftspråk for vietnamesisk. Dette verket, Dictionarium Anamitico-Latinum, skulle bli publisert i 1838 av msgr. Jean-Louis Taberd.
Apostolisk vikar 1774
Pigneau de Behaine var blitt utnevnt til biskop og til apostolisk vikar av Cochinkina den 24. februar 1771, men ble ikke mulig å få til en bispevielse av ham på flere år: Den ble foretatt av Bernardo de São Caetano, O.S.A. av São Tomé av Meliapore den 24. februar 1774. Bispevielsen fant sted i São Tomé nær Madras. Etterpå dro han til Macao for å rekruttere flere hjelpere til sitt virke før han returnerte for å gjenoppta sin misjonsgjerning i Vietnam. Før han dro fra Macao, rakk han å utgi og trykke en katekisme på vietnamesisk. Den fikk en innledning på kinesisk, hovedteksten var på vietnamesisk trykket med den latinskbaserte vietnamesiske skrift kjent som quoc ngu, og med en oversettelse til latin. Han sendte også et eksemplar til Roma.
Tilbake til Vietnam 1775
I 1775-76 forsøkte Pigneau å misjonere stiengfolket, en minoritetsgruppe som levde i innlandet nord for Saigon, men det gikk ikke så bra med misjonærene han sendte ut. De ble syke, eller returnerte etter kort tid.
Møte med Nguyen Anh 1777
I 1777 angrep Tay Son-brødrene Saigon og ryddet av veien nesten hele det lokale Nguyen-dynastiet. Men den femtenårige sønnen Nguyen Anh klarte å flykte til landets sørligste deler. Han søkte tilflukt i Pigneaus seminar fra september til oktober, da de begge måtte flykte til øya Pulo Panjang i Siambukten. Fra biskop Pigneaus side var det nå politiske overlegninger som ble de bestemmende; på denne måten knyttet han sin og misjonens skjebne til Nguyen-dynastiets politiske fremtidsutsikter. Man kan si at fra nå av handlet han mer som en politiker enn som en ren misjonær.