cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
C.F. Hansen
Liv og virke
C.F. Hansen var utdannet ved Kunstakademiet i København, og arbeidet som land­byggmester i det daværende Holstein inspirert av Palladio.
Han var en meget fremtredende og innflytelsesrik arkitekt i København i begynnelsen av 1800-tallet. Byen var i denne perioden utsatt for flere katastrofer, som Christiansborgs brann i 1794, Københavns brann i 1795 samt Københavns bombardement i 1807. Som følge av dette ble store deler av København gjenoppbygget i disse årene og C.F. Hansen satte sitt preg ved å stå bak markante bygninger som Vor Frue kirke, det andre (senere nedbrendte) Christiansborg hvorav slotts­kirken er bevart, Metropolitanskolen og Domhuset som opprinnelig var tegnet til også å være rådhus, men som nå benyttes av Københavns Byret.
C.F. Hansen er videre arkitekten bak Hørsholm kirke (1823) på Nordsjælland, Skagen kirke (1841) samt Mariekirke i Husum sør i Slesvig. Han tegnet sannsynligvis også hovedfasaden til Fossum hovedgård i Gjerpen, som ble oppført i 1810 av J.G. Bøjdler.
Christian Frederik Hansen kom fra enkle kår; faren Matthias Hansen var skomaker og lærhandler, moren hadde vært ansatt ved hoffet hvor hun hadde tilsyn med prins Christian, den senere Christian VII. Christian Frederik var yngste sønn og familien hadde ikke råd til å koste på han noe særlig utdannelse, han ble derfor satt i handelslære. Han hadde imidlertid mer interesse for tegning og kom etter en tid i murerlære og på Kunstakademiet. Han vant sølvmedaljer i 1772 og 1774 og den store gullmedalje i 1779.
C.F. Harsdorff var hans lærer på akademiet og tok ham også opp i sitt privat­atelier og benyttet hans hjelp som bygnings­konduktør, blant annet ved Frederik Vs kapell i Roskilde domkirke i 1780.
På Akademiets store stipendium reste Hansen til utlandet i 1782 og ble borte i 2 1/2 år. Etter hjemkomsten ble han medlem av Akademiet i 1785 og kort etter utnevnt til bygningsinspektør for hertugdømmene Slesvig og Holsten med bopel i Altona. 1791 ble han titulær professor.
Hansen ble kalt tilbake til København etter 18 år i Altona for å stå for gjenoppbyggingen av byen.
C.F. Hansen-medaljen
I forbindelse med et jubileum i 1830 ble Hansen overrakt en medalje som var utført av medaljør Christen Christensen. Etter Hansens eget ønske ble denne gjort om til en æresmedalje for unge arkitekter og har senere blitt utdelt under navnet C.F. Hansen-medaljen.
Kulturkanonen
Vor Frue kirke inngår i Danmarks kulturkanon under kategorien arkitektur. I sin begrunnelse sier blant annet Kanonutvalget:
«… og det var klassicismens ambition at søge den balance i kunst og arkitektur, som man havde fundet i den antikke fortid. … Denne spænding imellem et kendt forbillede og en ny begyndelse er manifesteret enkelt og skarpt i Vor Frue Kirkes arkitektur. Det ses i den beherskede kompleksitet mellem kirkens ydre form og indre rum. Og i den rolige monumentale sammenstilling af bygningslegemerne, hvor kirkeskib, apsis, tårn og portal udgør en tæt sammenføjning af selvstændige elementer med hver sin karakter.»
Bazar
Bazar eller basar kan ha flere betydninger:
Kirgisistans flagg
Kirgisistans flagg består av et rødt felt med en gul sol i midten, med 40 stråler som representerer de 40 kirgisiske stammene. I solens sentrum blir en rød ring krysset av to sett med tre streker, en stilisert fremstilling av taket i en tradisjonell kirgisisk jurt. Dette skal både symbolisere forfedrenes tradisjonelle hjem og stå som et symbol for universet. Den røde fargen symboliserer mot og fryktløshet. Solens gule farge står for fred og velstand.
Kirgisistans flagg er tegnet av E. Aidarbekov, B. Jaichibekov, S. Iptarov, J. Mataev og M. Sydykov.
Nothing’s Real
Nothing's Real er det andre studioalbumet til hardrockbandet 21 Guns, utgitt i 1997.
Hans-Olav Solli er vokalist på albumet da Tommy La Verdi sluttet etter debutalbumet Salute.
Sporliste
* – 2000 Bonusspor (demoer)
Astrid Noack
Astrid Marie Sophie Noack (født 30. januar 1888, død 26. desember 1954 ) var en dansk billedhugger.
Noack var født i Ribe og begynte i lære som billedhuggersvenn i 1906. Senere utdannet hun seg ved «Académie Scandinave Maison Watteau», som i perioden 1926 – 1935 var en kunstskole i Paris. Skolen ble drevet av skandinaviske kunstnere.
Hun foretok flere reiser ute i Europa og bodde i tidsrommet 1920-32 i Paris Noack hadde stor utstillingsvirksomhet både i Danmark og i utlandet.
Som et av hennes hovedverk regnes skulpturen av Anna Ancher som hun laget for Skagens Museum på slutten av 1930-årene. Et annet verk er «Stående kvinde» som er tatt opp i den danske Kulturkanonen.
Tarsis
Tarsis eller Tarsisj (hebraisk: תַּרְשִׁישׁ) er et sted nevnt i den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) med uklar betydning. En av de hyppigst tilbakevendende er at Tarsis er et sted, antagelig en by eller et land, som ligger langt fra og til havs fra Israel. Dets hovedmening antyder således å et område vest i Middelhavet som folk i Midtøsten hadde kontakt med og omtaler som et viktig sted for sjøfart og handel. Felles synes det være at Tarsis er en geomyte for et sted som ligger langt borte.
Ulike bibelutgaver som Septuaginta, Biblia Vulgata, og Targum av Jonatan gjengir dette stedet som Kartago, men andre bibelkommentarer oppfatter stedet som oldtidens Spania.
En del av de bibelsk omtalene er blant annet:
Tokat (provins)
Tokat er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 9 998 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Tokat.
Provinsen ligger nord i de senteale delene av Tyrkia og grenser til provinsene Ordu, Samsun, Amasya, Sivas og Yozgat.
Distrikter
Provinsen Sakarya består av tolv distrikter:
Slåpetornsigdvinge
Slåpetornsigdvinge (Cilix glaucata) er en sommerfugl som tilhører familien halvspinnere (Drepanidae). Denne lille arten ligner fugleskitt når den sitter stille. Ulikt de andre nordiske artene av gruppen Drepaninae er forvingene ikke sigdformede, og arten ligner mest på en liten måler (Geometridae). I Norge finnes den bare langs kysten lengst i sør, og er sjelden.
Tobienborg Fotballklubb
Tobienborg Fotballklubb (stiftet 25. september 1994) er en norsk fotballklubb fra Lund i Kristiansand.
Heinrich Schütz
Heinrich Schütz (født  i Köstritz, Thüringen, død  i Dresden) var en tysk barokk-komponist og organist.
Slåpetornsigdvinge
Utseende
En liten (vingespenn 18 – 24 mm), hvit sommerfugl som når den sitter stille ligner sterkt på fugleskitt, den unngår dermed gjerne å bli spist. Forvingene er ikke sigdformede. Den hviler med vingene lagde som et skråtak, ikke flatt som hos målere (Geometridae), som den ellers ligner. Vingene er hvite, forvingen med et lysgrått felt i midten, en mørkere, grå flekk ved bakkanten og lysgrå, halvmåne-formede flekker som danner en bord langs ytterkanten. Bakvingens ytterkant er lysgrå. Larven er rødbrun, med en markert pukkel på tredje kroppsledd.
Heinrich Schütz
Schütz blir regnet som den største tyske komponisten før Bach, og er ved siden av Claudio Monteverdi en av 1600-tallets viktigste komponister. Man regner med at Schütz skrev den første tyske operaen, Dafne, som ble oppført i Torgau i 1627.
Slåpetornsigdvinge
Levevis
Slåpetornsigdvingen finnes på åpen, solrik buskmark ved kysten der det vokser hagtorn (Crataegus spp.) og slåpetorn (Prunus spinosa), som er larvens næringsplanter. I Storbritannia er den ganske vanlig rundt hekker som avgrenser åkrer og kanter veiene, der det gjerne er rikelig med slåpetorn og hagtorn. Den har to generasjoner hver sommer, som flyr henholdsvis i mai – juni og fra slutten av juli til slutten av august. Slåpetornsigdvingen er bare funnet på noen få steder i Norge, og da vegetasjonen på disse stedene kan være truet av utbygging og andre aktiviteter knyttet til turisme, er den listet som «sårbar» (VU) på Norsk rødliste for arter.
Heinrich Schütz
Trettiårskrigen, gjentatte pestepidemier og sosiale omveltninger preget mye av Schütz' skapende periode. Han begynte karrieren med å skrive store flerkorsverk inspirert av venetiansk stil, men etter hvert som forholdene for kulturell utfoldelse forverret seg ble han tvunget til å skrive mye av sin musikk for små besetninger.
Slåpetornsigdvinge
Utbredelse
Slåpetornstjertvingen er svært vidt utbredt. Den finnes i Nord-Afrika, gjennom det meste av Europa bortsett fra de nordligste områdene, videre østover til Øst-Sibir, og i Nord-Amerika. Habitatet er kystnære kratt med vertsplanten. Arten er kjent fra 30 lokaliteter langs kysten fra Hvaler i Østfold nord til Moss i Østfold og vest til Kristiansand i Agder. I senere år har arten ekspandert noe mot vest.
Heinrich Schütz
Det meste av det som er bevart etter Schütz, er vokal kirkemusikk. Han var en av tidens beste organister, men det finnes ikke bevart ren instrumentalmusikk etter ham, heller ikke verdslig musikk. Det var bare kirkemusikken hans som ble publisert, men selv om en tar hensyn til verk som bare er kjent fra biblioteksopptegnelser og andre kilder finner man hovedsakelig vokalverk, så sannsynligvis var ikke instrumentalmusikk hovedoppgaven i hans lange gjerning som kapellmester ved kurfyrstens hoff i Dresden.
Slåpetornsigdvinge
Rødlistevurdering
På grunn av den pågående nedbyggingen av strandsonen er artens levesteder utsatt for reduksjon og fragmentering. Arten rødlistes i 2021 som nær truet NT.
Heinrich Schütz
Oppvekst
I 1598 overnattet landgreve Moritz von Hessen-Kassel i Christophs gjestehus. Greven var en kyndig musiker og habil komponist, og da han fikk høre Heinrich synge innså han straks guttens talent, og oppfordret foreldrene til å sende ham til grevens hoff i Kassel. Foreldrene hadde motforestillinger mot at Heinrich skulle slå inn på en musikalsk løpebane, men greven fristet med utsikter til en allsidig utdannelse, og foreldrene ga til slutt etter. Oppholdet ved hoffet i Kassel startet i 1599, og greven holdt løftet sitt: Heinrich sang i koret samtidig som han gikk på grevens akademi Collegium Mauritanum, og fra 1607 bekostet greven studier i juss og etymologi ved universitetet i Marburg samtidig som Heinrich studerte orgelspill og komposisjon.
Venezia
Landgreve Moritz besøkte Marburg i 1609 og ga Schütz følgende oppfordring: «siden den viden kjente, men ganske gamle musiker og komponist Giovanni Gabrieli, fremdeles er i live, ville jeg ikke gått glipp av sjansen til å høre ham og lære noe av ham». Oppfordringen ble fulgt opp av et toårig stipend som skulle brukes til å studere hos Gabrieli. Schütz skrev senere at han først fant det vanskelig å komponere, og angret på at han hadde forlatt studiene i hjemlandet. Men det må ha gått bedre etter hvert, for Gabrieli brukte Schütz' store framgang i komposisjon og orgelspill som begrunnelse til å oppfordre grev Moritz til å forlenge stipendet med et tredje år. Schütz avsluttet de to første årene med å gi ut madrigalsamlingen Il Primo libro di Madrigali, og dediserte den til greven. Også etter det tredje året ble han sterkt oppfordret om å fortsette, noe han også gjorde, nå med støtte fra foreldrene som antakelig var blitt mer positivt innstilt til sønnens musikalske interesser. Gabrieli og Schütz knyttet åpenbart et tett personlig vennskap, og på dødsleiet forærte Gabrieli en av sine ringer til Schütz, som på sin side alltid omtalte Gabrieli med den største ærbødighet og regnet han som sin eneste lærer.
Politisk kasteball
Etter at Schütz var tilbake i Kassel i 1613 fikk han stilling som andreorganist ved landgreve Moritz' hoff. I august 1614 skrev kurfyrst Johann Georg I. av Sachsen i Dresden til landgreven og ba om å få låne en organist ved navn Schütz. Dette fikk han, men nektet deretter å levere ham tilbake. Grev Moritz, som jo hadde bekostet Schütz' utdannelse, forsøkte i en rekke henvendelser å få tilbake sin musikalske juvél, men på grunn av den politiske situasjonen var greven avhengig av å stå på god fot med kurfyrsten og måtte til slutt akseptere at Schütz forble i kurfyrstens «eie». I august 1615 ble Schütz fungerende kapellmester ved kurfyrstens hofforkester i Dresden, på den tiden Tysklands ledende hoffkapell. Den formelle tittelen Konsertmeister fikk han ca. 1619 og beholdt den resten av livet. Samme år publiserte han Psalmen Davids og giftet seg med den atten år gamle Magdalena Wildeck.
Som kapellmester hadde Schütz overoppsikten med hoffkapellets medlemmer og var ansvarlig for all musikk ved hoffet: kirkelig såvel som verdslig – til underholdning, ved gudstjenestene og ved politiske anledninger. Dessverre er hans dramatiske verdslige verk (syngespill og balletter) forsvunnet da det vanligvis bare var teksten som ble trykt.
Trettiårskrigen
I 1618 brøt trettiårskrigen ut med en så ødeleggende virkning at den kostet drøyt en tredjedel av den tyske befolkningen livet. Kulturlivet ble selvsagt sterkt skadelidende, og Schütz skrev: «Som følge av den vedvarende og farlige krigen i vårt kjære tyske fedreland er den seriøse musikken i store vansker og ligger mange steder helt nede». Følgelig måtte han sette ned kravene til oppføringspraksis og orkesterstørrelse «slik at talentet Gud gav meg i denne edle kunst ikke skal forbli uvirksomt, men i det minste skape noe». I tillegg til krigen kom gjentatte pestepidemier.
Heinrich og Magdalena Schütz fikk to døtre, Anna Justina, født i 1621, og Euphrosyne, født i 1623. Ektefellene var nært knyttet til hverandre, og da Magdalena døde allerede i 1625, tok Heinrich det svært tungt og giftet seg aldri om igjen. Schütz opplevde at alle hans kjære døde, som broren Georg og begge døtrene.
For å ikke miste kontakten med trendene i tidens musikkliv, reiste Schütz til Italia i 1628 og oppholdt seg der et år. Det er tenkbart at han møtte Claudio Monteverdi, men det er ikke sikkert. Oppholdet ga Schütz mange nye impulser, for eksempel begynte han å skrive i den nye deklamatoriske monodiske stilen som blant annet Monteverdi hadde vært med på å utvikle. Også den første boken i Symphoniae sacrae som han publiserte etter han vendte tilbake til Tyskland i 1629, viser tegn på impulser fra oppholdet i Italia.
Hoffkapellet i Dresden hadde på denne tiden så store problemer med å forsørge og lønne medlemmene at Schütz stadig forsøkte å finne arbeid utenfor Dresden. Han var derfor glad for å kunne takke ja til et tilbud fra kong Kristian Kvart i København om å lede musikken ved store bryllupsseremonier. Schütz oppholdt seg i København i årene 1633–1635 og 1642–1644, og fungerte der som dansk overkapellmester. Ellers arbeidet han som musikalsk rådgiver ved fyrstehoffene i Hannover, Wolfenbüttel, Gera, Weimar og Zeitz. I anledning prins Heinrich II. Posthumus Reuß' gravferdsseremoni komponerte Schütz i 1635/36 Musikalische Exequien, hans største og viktigste komposisjon for slike anledninger. I 1636 publiserte han første del av Kleinen geistlichen Konzerte og andre del i 1639. Høydepunktet av hans publikasjonsvirksomhet kom på slutten av 1640-årene med andre del av Symphoniae sacrae i 1647, i 1648 Geistliche Chormusik og i 1650 tredje og siste del av Symphoniae sacrae.
Sene år
Fra 1645 sendte Schütz stadig søknader om å få pensjonere seg, med sine 60 år følte han seg gammel og hoffkapellet lå uansett nede. Kurfyrst Johann Georg I. avviste alle søknadene, ofte uten å svare eller ved å returnere brevene ulest. Da Johann Georg I døde i 1656, slo sønnen og etterfølgeren Johann Georg II. sammen sitt eget og farens hoffkapell og ga Schütz den etterlengtede pensjonen, samt tittelen «ältesten Kapellmeister» som han beholdt til sin død.
Schütz nøt sitt otium i Weißenfels, stedet der han vokste opp. Fra denne tiden stammer «Lukaspasjonen» (rundt 1664), «Matteuspasjonen» (1665) og «Johannespasjonen» (1666), samt «Weihnachtshistorie» (1664). Han siste verk er en fullstendig tonesetting av Salme 119 (1671), oppdelt i 11 motetter med et tilhørende tysk magnifikat og musikk til Salme 100. Salme 119 er Bibelens lengste, og hele verket er gjennomgående dobbeltkorig. Siden dette er hans siste verk kalles det også «Schwanengesang».
Schütz døde i Dresden 87 år gammel og ble gravlagt i den gamle Frauenkirche i Dresden. Gravstøtten forsvant da den gamle kirken ble revet i 1727.
Musikalsk stil
Heinrich Schütz regnes som tidligbarokkens mest betydelige tyske komponist. Selv om han opprinnelig fikk organistutdanning, komponerte han nesten bare vokalmusikk. Etter de tidlige madrigalene med italiensk tekst skrev han framfor alt vokalmusikk til tyske bibeltekster, både for gudstjenester og til underholdning ved det fyrstelige taffel. Schütz selv så det nok som sin hovedoppgave å skaffe til veie musikk for spesielle anledninger, som store hoff-fester og politiske evenementer.
Schütz startet sin karriere i et strålende hoffmiljø og levde fram til sin kones tidlige død et lykkelig familieliv, men sammenfallet av trettiårskrigen, epidemier og sosiale omveltninger førte til noe han selv beskrev som en «nesten uutholdelig tilværelse». I bare liten grad gjenspeiles disse livserfaringene i musikken hans – komponister på hans tid skildret sjelden sine egne følelser, men betraktet seg, og ble betraktet, som håndverkere som produserte det tjenesteherren krevde av dem.
Schütz innførte den nye italienske konserterende stilen med obligat generalbass til Tyskland og forente den med tysk bibelprosa. Hans mesterlige «oversettelser» av tyske tekster til musikk – preget av erfaringene med den italienske madrigal – har alltid trollbundet publikum. Bortsett fra bibelprosaen, med særlig vekt på Salmenes bok, satte han sjelden tekst til rim eller strofisk tekst. Dette kan skyldes at han ikke fant tyske tekster etter det italienske madrigal-mønsteret og ikke så seg i stand til å skrive slike selv. Schütz samarbeidet uansett med kjente diktere, for eksempel førte samarbeidet med Martin Opitz til pastoralkomedien Dafne. Musikken er tapt, og man vet ikke sikkert om dette var en gjennomkomponert opera eller et teaterstykke med musikk.
Ved siden av generalbass-stilen skrev Schütz i den eldre generalbass-frie stilen, som han holdt for å være et godt grunnlag for all komposisjon. Dette viste han i praksis, ikke bare i madrigalene, men også i Cantiones sacrae-motettene (1625) og i Geistliche Chormusik (1648). Schütz' spesielle særtrekk var måten han fusjonerte begge stilartene til enhetlige verk gjennom en virtuos omgang med vokalstemmene såvel som med de obligate instrumentene, og en variert håndtering av de forskjelligste besetninger, fra små enstemmige konserter til flerkorige, klangfulle verk. Også Schütz' samtidige anerkjente hans prestasjoner på dette feltet.
Schütz var en av de siste komponistene som skrev i en modal stil. Harmoniene hans oppsto mer som et resultat av at uavhengige stemmer havnet på samme vertikale linje enn av en følelse for funksjonell harmonikk – til gjengjeld oppviser mye av musikken hans en sterk tonal gravitasjon når den nærmer seg kadensene. Musikken inneholder mye imitasjon, men er strukturert slik at stemmene ikke nødvendigvis kommer inn etter samme antall taktslag eller med forutsigbar intervallavstand. Schütz' måte å komponere på fører ofte til intense dissonanser som skyldes en kontrapunktikk hvor de individuelle stemmene beveger seg korrekt lineært, men slik at resultatet blir en oppsiktsvekkende harmonisk spenning. Framfor alt viser musikken hans en enestående følelse for tekstens aksentuering og mening, ofte formidlet hjelp av tekniske figurer hentet fra musica poetica.
Schütz var en viktig formidler av nye musikalske ideer fra Italia til Tyskland, og fikk stor betydning for den tyske musikken som ble skapt etter hans tid. Den nordtyske orgelskoles røtter ligger hos Schütz (og hos nederlenderen Jan Pieterszoon Sweelinck). Denne musikken kulminerte i J.S. Bachs verker et århundre etter.
Mottakelseshistorikk
I sin levetid ble Schütz titulert som parens nostrae musicae modernae, dvs. «vår moderne musikks far». I det første tyske musikkhistoriske verket fra 1650 ble han omtalt som «den aller beste tyske komponisten», og på gravstøtten ble han betegnet som saeculi sui musicus excellentissimus, dvs. «århundrets mest fremragende musiker». Til Schütz' elever teller blant annet Christoph Bernhard, Matthias Weckmann, David Pohle, Johann Theile, Adam Krieger og Johann Vierdanck. Tross sitt ry i samtiden ble han glemt etter sin død, og forble glemt i 200 år.
Første gang Schütz ble utførlig nevnt etter glemselsperioden var i Carl von Winterfelds monografi (1834) over Giovanni Gabrieli. Senere gjorde korlederen Carl Riedel ham kjent gjennom sine egne bearbeidelser, først og fremst av pasjonene og Sieben Worte. Også Brahms oppførte noen av Schütz' verker. I 1885 begynte Philipp Spitta å publisere de første av Schütz' samlede verker, og i 1920-årene startet et intensivt arbeide med framfor alt motettene i Geistliche Chormusik. En konsekvens av arbeidet var at det i 1930 ble dannet et Heinrich Schütz-selskap, Internationale Heinrich-Schütz-Gesellschaft som arrangerer Schütz-festspill og Schütz-dager for å utbre kjennskapet til og forståelsen for hans musikk. En av selskapets grunnleggere, Hans-Joachim Moser, publiserte i 1936 den første Schütz-biografien, og i 1955 begynte selskapet å arbeide med en ny komplett utgave som i desember 2006 var kommet opp i 34 bind, og man regner med å komme opp i 45 bind. I 1979 begynte selskapet å gi ut årbøker med artikler om komponisten og relaterte emner.
Publiserte verk
Se fullstendig liste over Schütz' verk i Schütz-Werke-Verzeichnis.
Omtrent 500 enkeltstykker er bevart etter Schütz, de fleste er publisert i samlingene nedenfor:
Ji-Paraná (andre betydninger)
Ji-Paraná kan vise til:
Candidatus realium
Candidatus realium eller candidata realium (forkortet cand.real.) er en høyere akademisk grad i Norge, avlagt i matematisk-naturvitenskapelige fag. Graden eksisterte til midten av 1980-tallet, da den ble erstattet av cand.scient. Cand. real. var da graden ble avskaffet normert til 6 års studier, men hadde en lang tradisjon for omfattende hovedoppgaver som holdt et høyt forskningsmessig nivå, og i praksis brukte mange lengre tid på graden. Tidligere hadde ikke graden noen formell tidsnormering, men 6–8 år var vanlig. Av denne grunnen har graden blitt sammenlignet med amerikansk PhD; bl.a. oversetter Johan Galtung sin cand. real.-grad til engelsk som PhD. Bakgrunnen for innføringen av graden cand.scient. var ønsket om en kortere grunnutdannelse innen realfag enn cand.real. innebar; cand.scient. var normert til ett år mindre.
1796 Riga
1796 Riga er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaget 16. mai 1966 av Nikolai Stepanovich Chernykh ved Krim-observatoriet i Nauchnij.
Gökhan Zan
Gökhan Zan (født 7. september 1981 i Hatay) er en tyrkisk fotballspiller som spiller i Galatasaray. Han spiller vanligvis midtstopper i klubblaget. Han er 191 cm høy og er derfor en god hodespiller. Han kom til Galatasaray i juli 2009 fra byrivalen Beşiktaş på fri transfer. Seniorkarrieren startet i Hatayspor i før han fortsatte til Canakkale Dardanelspor i 2000. I juli 2003 skrev han kontrakt med toppklubben Beşiktaş. Sesongen 2004-2005 var han på utlån til Gaziantepspor. Han debuterte i den tyrkiske toppserien i februar 2006 da franske Jean Tigana var sjef i Beşiktaş. Han har spilt både på U-19 og U-21 landslagene til Tyrkia før han debuterte på A-landslaget 8. oktober 2005. Pr 16. september 2011 så har han 34 A-lanskamper for Tyrkia. Kontrakten med Galatasaray går til juni 2014. På transfermarkedet så er han verdsatt til ca 3 millioner Euro.
Atlanterhavsvollen
Atlanterhavsvollen (Atlantikwall) var det 2685 km lange, tyskbygde forsvarsverket som strakk seg fra Frankrike via Belgia, Nederland og Danmark, videre nordover langs kysten gjennom Norge, og inn på, den gang, finsk område.
Forsvarslinjen ble beordret bygget i 1941 da Adolf Hitler skrinla invasjonen av Storbritannia og rettet blikket østover. Linjen besto kort fortalt av en sammenhengende kjede av flere hundre kystfort som var tenkt å skulle stoppe en eventuell alliert invasjon.
Possement
Possement (uttales pås(s)emen´t) er en fellesbetegnelse for finere snorer, bånd, frynser, dusker, overspunne knapper og annen pynt på innredningstekstiler og klær, særlig gardiner, møbler og uniformer fra 1600- til begynnelsen av 1900-tallet. Dette er trådarbeider omspunnet med silke-, ull-, bomulls-, gull- eller sølvtråd. Pyntebånd omfatter for eksempel galoner og tresser (flettede bånd), agramaner (flate bånd), burr (fyldige, krusete bånd) og rysjer (foldete, rynkete tøy- eller blondestrimler). Pomponger (pyntedukser), kvaster og rosetter er punktdekor, mens de andre typene følger kanter og linjer som lisser og border. Possementvevning foregår i spesielle vevstoler eller maskiner, men ble tidligere håndverksmessig utført av spesielle possementmakere.
Ordet kommer via tysk Posamenterie og fransk passementerie fra italiensk passamano som betyr 'det som passerer gjennom hånden'.
Machado (andre betydninger)
Machado kan vise til:
Skordatur
Skordatur (it. scordatura = omstemming) er en stemming som avviker fra et strengeinstruments normalstemming.
Fiolin
Skordatur gjør det mulig å spille ellers vanskelige akkorder og samtidig åpne for nye klangmuligheter.
Georg Philipp Telemann brukte skordatur i enkelte verk, unntaksvis også Niccolò Paganini og Gustav Mahler, samt Robert Schumann i op.47 og Igor Stravinskij i Ildfuglen.
Det mest kjente musikkeksempelet fra barokkmusikken er Rosenkrans- eller Mysteriesonatene av Heinrich Ignaz Biber hvor han bruker 15 ulike stemminger (se bildet over).
Wolfgang Amadeus Mozart noterte bratsjstemmen i Sinfonia Concertante KV 320d i D-Dur selv om stykket er i Es-Dur. Dette minsker de tekniske vanskelighetene for solobratsjen og muliggjør en større klanglig briljans.
Gitar
Skordaturer er vanlig på gitar. De brukes både for å forenkle eller muliggjøre utførelsen av spesielle musikkstykker, samt å endre klangbildet. Det er vanlig å stemme 6. (E) streng ned til D eller C, 5. (A) streng ned til G, 4. (D) streng ned til C, 3. (G) streng ned til F#, 2. (H) streng opp til C og 1. (E) streng ned til E♭.
Grenzallee undergrunnsstasjon
Grenzallee undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Grenzallee er på linjen U7.
Stasjonen åpnet 21. desember 1930 og var frem til U7 ble utvidet i 1963 sørlig endestasjon for U7. Stasjonen var en av de siste stasjonene arkitekten Alfred Grenander arbeidet med.
Paulo Coelho
Paulo Coelho (født 24. august 1947 i Rio de Janeiro) er en brasiliansk forfatter kjent for boka Alkymisten som er utgitt på mer enn 70 språk.
Han var innlagt på psykiatrisk institusjon i ungdommen, og hadde en omskiftelig karriere som skuespiller, journalist og forfatter av sangtekster før han i 1986 opplevde et åndelig gjennombrudd under en vandring på pilegrimsveien til Santiago de Compostela. Forfatterskapets gjennomgående tematikk rundt åndelig søken har preg av en new age-orientering, og utdrag fra Alkymisten inngår i antologien New Age fra 2007.
Han etablerte velferdsorganisasjonen Paulo Coelho Institute i 1996. Coelho har fått en rekke internasjonale utmerkelser, blant annet Crystal Award fra World Economic Forum, United Nations Messengers of Peace 2007 og den franske Æreslegionen. Han er medlem av Academia Brasileira de Letras siden 2002.
Bøker på norsk
Årstall for første utgivelse på portugisisk.
James Taylor
Taylors karriere begynte på midten av 1960-tallet, men han fant sitt publikum tidlig på 70-tallet da han sang myke, akustiske sanger. Han var del av en bølge av myke sangere og låtskrivere på den tiden som inkluderte Carole King, Joni Mitchell, John Denver, Jackson Browne og Carly Simon.
Hans Greatest Hits-album fra 1976 solgte til diamantplate og har senere passert 11 millioner eksemplarer.
I 2006 ble han tildelt MusiCares Person of the Year.
Bakgrunn
Taylor ble født i Boston, og vokste opp i Chapel Hill i Nord-Carolina, hvor hans far var dekan på det medisinske fakultetet ved University of North Carolina at Chapel Hill. Hans fire søsken, Alex, Livingston, Hugh og Kate, har også gitt ut plater. Livingston er fortsatt aktiv musiker; Kate var aktiv på 70-tallet, men spilte ikke inn en ny plate før i 2003; Alex døde i 1993. Taylors barn med Carly Simon, Ben og Sally, har også begynt som musikere.
TKarriere
Taylor lærte først å spille cello som barn i Chapel Hill, men byttet til gitar i 1960. Hans stil på dette instrumentet utviklet seg fra å høre på salmer, lovsanger og Woody Guthrie, og ville senere bli et lett gjenkjennelig hovedelement i hans lydbilde. Mens han gikk på Milton Academy, en eksklusiv kostskole i Massachusetts, møtte han Danny Kortchmar i Martha's Vineyard og de to begynte å spille folkemusikk sammen. Etter å ha hoppet av skolen startet han et band med sin bror Alex, men ble etterhvert innlagt på et mentalsykehus på grunn av depresjon. Taylor mener at dette reddet hans liv. Han tok artium mens han var på sykehuset, og da han forlot sykehuset startet han et band kalt Flying Machine sammen med Kortchmar and Joel O'Brien. Bandet hadde platekontrakt med Rainy Day Records og gav ut én single; Brighten Your Night with My Day. Singelen ble imidlertid ingen suksess.
Mens han bodde i New York, ble Taylor avhengig av heroin. En kveld etter å ha mottatt en desperat telefon, kjørte faren hans (dr. Isaac Taylor) til New York og «reddet» ham. Senere skrev Taylor en sang kalt «Jump Up Behind Me» der han takket faren for hans hjelp i de vanskelige tidene. Sangen reflekterer også Taylors minner fra den lange kjøreturen fra New York til hans hjem i Chapel Hill, North Carolina.
I 1968 flyttet Taylor til London. Han hadde fått platekontrakt med Apple Records (plateselskapet til The Beatles), etter å ha sendt en demotape til Peter Asher og gav ut sitt debutalbum, James Taylor. Albumet solgte ikke spesielt bra, og Taylors avhengighet ble verre. Han flyttet tilbake til USA og sjekket inn på Austin Riggs Hospital i Massachusetts for å forsøke å bli kvitt narkotikaproblemene. I løpet av 1969 var han blitt frisk nok til å opptre live og han spilte seks dager i uken på Troubadour Club i Los Angeles. 20. juli samme år opptrådte han på Newport Folk Festival. Kort tid senere brakk han begge hendene i en motorsykkelulykke i Martha's Vineyard og var tvunget til å slutte å spille i flere måneder.
Han ble i 2015 tildelt Presidentens frihetsmedalje av president Barack Obama.
Oppland Arbeiderblad
Oppland Arbeiderblad, forkortet OA, er den regionale avisa for Vestoppland og Valdres. OA har hovedkvarter i Telegrafen i Øvre Torvgate på Gjøvik. OA ble dannet i 1924 som en radikal, sosialistisk avis, men ble etter hvert en lojal Arbeiderparti-avis. Oppland Arbeiderblad er nå politisk uavhengig.
Etter at konkurrenten Samhold/Velgeren gikk konkurs i 1998, har Oppland Arbeiderblad avismonopol i Gjøvik-området (med unntak av to gratisaviser). 31. oktober 2022 reduserte avisen antall ukentlige utgivelser fra seks til tre; tirsdag, torsdag og lørdag.
Nettutgaven oa.no begynte høsten 1998.
Oppland Arbeiderblad gir også ut den digitale avisa Toten Idag.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Svarte-Petter
Svarte-Petter (Peg-Leg Pete, Black Pete) er en fiktiv skurk og antagonist som opptrer i Disney-tegnefilmer og -serier.
Svarte-Petter opptrådte for første gang i tegnefilmen Alice Solves the Puzzle fra 1925. Han er den eldste av Disney-figurene som fortsatt brukes. I sine tidligste opptredener hadde han treben, noe som har forsvunnet i senere tegneserier og filmer.
Svarte-Petters verste fiende er Mikke Mus, som gang på gang bringer erkeskurken bak lås og slå. Svarte-Petter opererer som oftest alene eller med skurker som Skaftetryne, men har også opptrådt i ledtog med andre kjente banditter som Mikro-Midas og Farlige Fiffus, Ørnulf Ørn, Spøkelseskladden og B-gjengen. Svarte-Petter har også en kjæreste, Petra, som ligner meget på ham selv, men hun opptrer sjelden.
Opptreden
Ettersom Svarte-Petters første opptreden er i filmen Alice Solves the Puzzle fra 1925, er han eldre enn Mikke Mus som først opptrådte i 1928. I første opptreden i Norge går Svarte-Petter under navnet Tjukken i nr. 6/1950 i Donald Duck & Co. En liknende figur ved navnet Svarte-Mikkel gjorde opptreden i nr. 1/1952 der han jobbet for Onkel Skrue.
Svarte-Petter hadde et trebein i starten, men tegnerne ble uenige om hvilket av beina hans som var det kunstige. Etter en periode hvori vekselsvis høyre og venstre bein var av tre, fikk Svarte-Petter to friske bein.
Den animerte serien Langbein og sønn har i senere tiår inkludert en versjon av Svarte-Petter som ikke er en forbryter. Han er bruktbilselger, skjønt med frynsete rykte, og er stadig en generelt utrivelig person, selv om han i denne versjonen ser ut til å være noenlunde lovlydig. Hans sønn Svarte-Petter Junior som egentlig heter Pelle er også med i serien.
Madre de Dios (elv)
Rio Madre de Dios er en elv i Amazonasbekkenet i Bolivia, og en sideelv til Madeira, som igjen renner ut i Amazonas, like nedenfor storbyen Manaus. Utspringet er i høylandet i det sørlige Peru, elva renner altså rett gjennom det nordlige Bolivia. Sideelva løper inn i Madeira's nordbredd, og er om lag 655 km lang.
Elva renner rett østover, og det dyrkes mango og utvinnes gull langs vassdraget.
Godigisel
Godigisel (født 359, død 406) var asding–vandalenes konge til han døde. Han ble drept i et slag sent i 406, kort tid før hans folk ble tvunget til å krysse Rhinen inn i territoriet til Romerriket.
Perriertoppen
Perriertoppen er det nest høyeste fjellet på Svalbard. Toppen er 1712 meter over havet og ligger i fjellmassivet Atomfjella i landskapet Ny-Friesland nordøst på øya Spitsbergen, 22 km nordvest for Newtontoppen.
Godigisel
Godigisel ble etterfulgt av sin eldste overlevende sønn, Gunderik, som ledet vandalene inn i Gallia og senere til Hispania. Men Godigisel var mest kjent som faren til Geiserik som etterfulgte Gunderik som konge i 428 og hersket i 49 år og etablerte et mektig kongedømme i Nord-Afrika.
Mario Bunge
Mario Augusto Bunge (født 21. september 1919 i Florida Oeste i storbyområdet Buenos Aires i Argentina, død 25. februar 2020 i Montréal i Canada) var en argentinsk fysiker og filosof. Han arbeidet ved McGill University i Canada.
Bakgrunn
Bunges far, Augusto Bunge, var lege og sosialistisk medlem av deputertkammeret. Moren, Maria Müser, var tysk sykepleier innvandret til Argentina før utbruddet av første verdenskrig.
Bunge avla i 1952 doktorgraden ved Universidad Nacional de La Plata i byen La Plata.
Karriere
Han var deretter professor i teoretisk fysikk ved Universidad Nacional de La Plata og professor i filosofi ved Universidad de Buenos Aires. Bunge arbeidet fra 1966 i Canada, der han var tilknyttet filosofisk institutt ved McGill University.
Bunge kan regnes som eksponent for kritisk rasjonalisme. Fremme av opplysningsprosjektet, samt kritikk av kulturelle og akademiske strømninger som avskriver eller motarbeider dette, framstår som et gjennomgående trekk i Bunges arbeid. Politisk betegnet han seg sev som venstreliberal, i tradisjonen fra José Ingenieros' argentinske positivistbevegelse og John Stuart Mill.
I 2009 trakk han seg 90 år gammel tilbake fra det akademiske liv.
Bunge var medlem av mange vitenskapelige selskap.
1797 Schaumasse
1797 Schaumasse er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 15. november 1936 av André Patry ved Observatoire de Nice i Nice.
Avdrått
Avdrått er i husdyrhold et uttrykk for avkastningen, eller produktmengden (melk, kjøtt, ull) fra det enkelte dyr. Det er særlig brukt i forbindelse med melkeproduksjon, som årsavdråtten til ei ku.
Bazar Forlag
Bazar Forlag var et norsk forlag stiftet av forlagsmannen Øyvind Hagen i 2002. Forlaget hadde filialer i Sverige, Danmark og Finland. Bazar Forlag utga i hovedsak oversatt skjønnlitteratur og bakgrunnen for etableringen var ønsket om å starte et uavhengig forlagshus for kvalitetslitteratur.
Bazar utgir flere bestselgende forfattere, deriblant Paulo Coelho, Dan Brown, Ildefonso Falcones, Tatiana de Rosnay, Bernard Cornwell, Katherine Pancol, Cecelia Ahern og Vikas Swarup.
Apostolisk prefektur
Et apostolisk prefektur er en organisasjonsstruktur i den katolske kirke. Den brukes i misjonsområder og dannes fra misjoner sui iuris, hvis antallet troende tilsier dette. Et apostolisk prefektur kan i sin tur bli elevert til apostolisk vikariat.
Et apostolisk prefektur blir ledet av en apostolisk prefekt, som vanligvis er en prest som ikke er blitt bispeviet, skjønt det av og til har forekommet at vedkommende er blitt utnevnt til titulærbiskop.
Norge var fra 1869 til 1892 et apostolisk prefektur, hvorpå Sør-Norge ble opphøyet til Det apostoliske vikariat Oslo. De nåværende stiftene Trondheim og Tromsø hadde status som apostoliske prefekturer mellom 1944 og 1953 resp. 1955. 1856-1869 fantes det et apostolisk prefektur, Nordpolmisjonen, som en tid hadde hovedkvarter i Alta.
Knut Gravråk
Knut Gravråk (født 15. mai 1985) er en norsk politiker (Ap) fra Kvål i Sør-Trøndelag. I perioden 2005–2009 møtte han 328 dager som vararepresentant på Stortinget for Gunn Karin Gjul, som var i permisjon. Gravråk var medlem av Melhus kommunestyre 2003–2007. Han har vært medlem av sentralstyret i AUF.
Han har drevet eget lastebilfirma. Fra 2016 arbeider han som rådgiver i Norges Lastebileier-Forbund.
Sulteforing
Sulteforing var en foringspraksis der det ble gitt svært lite vinterfor til dyrene.
Det ble satt svært mange dyr på bås i forhold til formengda en rådde over, og håpet at flest mulig skulle overleve vinteren. Det ble regnet som sannsynlig at dyr kunne komme til å sulte i hjel. Mange av de som ikke døde ble så avmagret at de måtte hjelpes ut av fjøset. På tysk har en uttrykket «Schwanz-vieh» – halefe, dyr som måtte dras ut etter halen fordi de ikke kunne gå. Sulteforing må ikke forveksles med vårknipa, da det kunne bli for lite dyrefor mot bonden sin vilje.
Sulteforing var en utbredt praksis både i Norge, i Norden og mange steder ellers i Europa. I Norge ble som regel hestene spart for denne mishandlingen.
Hvilken tid denne foringsmåten stammer fra er usikkert. Den avtok på siste halvdel av 1800-tallet, og har neppe vært praktisert på 1900-tallet.
Det har vært framsatt ulike forklaringer på denne foringspraksisen:
Uttrykkene snauforing, knappforing og vedlikeholdsforing beskriver også bevisst knapp foring av dyrene, og har delvis blitt brukt som synonymer til sulteforing.
Salongservitør
Salongservitør er en arbeidsoppgave i en skipsbesetning. Skipets kaptein, overstyrmann og maskinsjef inntar sine måltider i skipets salong som også brukes som representasjonssted ved besøk om bord. Salongservitøren har ansvaret for anretningen og serveringen av alle måltider i salongen og tilhørende rom.
Samelandslaget
Samelandslaget er et «landslag» i fotball for samene i Norge, Sverige, Finland og Russland. Samelandslaget har spilt kamper siden 1985. Samelandslaget var underlagt Samisk Fotballforbund (Sámi Spábbáčiekčanlihttu), som ble stiftet 18. oktober 2003. Samisk Fotballforbund var igjen underlagt Samisk Idrettsforbund (Sámiid Valáštallanlihttu), men ikke Norges Idrettsforbund eller Norges Fotballforbund. Samisk fotballforbund opphørte i 2013, og et nytt forbund ble opprettet i 2014, FA Sapmi.
Samelandslaget er ikke medlem i de internasjonale fotballforbundene UEFA og FIFA, siden Sápmi (Sameland) ikke er et uavhengig land. Fra 2003 til 2013 var samelandslaget medlem i den uavhengige organisasjonen NF-Board. Fra 2014 er det nye FA Sapmi medlem av Confederation of Independent Football Associations (ConIFA).
NF-Board sto som arrangør av VIVA World Cup, ConIFA arranger ConIFA World Cup. Gjennom deltakelse her har Sápmi møtt mange nasjonslag fra områder som ikke er medlem av FIFA. Kampene mot nåværende medlemmer av FIFAnasjoner ble spilt før disse ble medlem der.
Det har vært noe diskusjon om uttaket til samelandslaget, fordi det så langt ikke finnes noen faste kriterier for hvem som er berettiget til å spille for samelandslaget. Blant spillerne som har spilt på Samelandslaget er Per-Mathias Høgmo, Thomas Tøllefsen, Tom Høgli og Trond Olsen.
Regina Jacobs
Regina Jacobs (født 28. august 1963 i Los Angeles) er en tidligere friidrettsutøver fra USA. Etter fullførte studier på Stanford University, representerte hun USA i tre påfølgende OL, fra Seoul, Sør-Korea i 1988.
Samelandslaget
FA Sapmi har herrelag, damelag og ungdomslag. Sápmis jenter U18-lag har i mange år deltatt i Arctic Winter Games (AWG) futsalturnering. FA Sápmi har stilt med U16lag for gutter og jenter i forbindelse med Piteå Summergames 2017 og 2018
Regina Jacobs
Under VM i Athen i 1997 tok hun sølvmedalje på 1500 meter med tiden 4:04.63. Denne prestasjonen gjentok hun i VM 1999 Sevilla på tiden 4:00.35. Gjennom karrieren tok Jacobs 25 nasjonale titler. 2. februar 2003, 39 år gammel, satte hun verdensrekord på 1500 meter innendørs med tiden 3:59.58, den første kvinne under fire minutter. Regina avsluttet karrieren etter en positiv dopingtest på THG i 2003.
Samelandslaget
Samelandslaget og FA Sapmi har ingen offisiell hjemmeside, men har en egen side på facebook (Lenke dit finnes under eksterne lenker).
Mot nasjonslag
{| class="wikitable" !Dato !Type kamp !Kampsted !Motstander !Resultat !Merknad
Menn
Kun landskamper, ingen mot klubblag eller interskandinaviske kamper (Ikke komplett)
Kvinner
Kun landskamper, ingen mot klubblag (Ikke komplett)
Ji-Paraná (elv)
Ji-Paraná, også kalt Rio Machado, er ei elv i Brasil som renner nordvestover i provinsen Rondônia nær Bolivia i vest, og som er sideelv til Madeira med munning like ovenfor der Madeira renner sammen med Amazonas. Ji-Paraná har en rekke sideelver, og er trolig nærmere 1 000 km lang. Den renner gjennom kommunen Ji-Paraná.
Asparges
Forskjellen mellom hvit og grønn asparges
Hvit og grønn asparges er begge varianter av Asparagus officinalis, men forskjellene mellom dem skyldes hvordan de dyrkes. Hvit asparges vokser under jorden, skjermet fra sollys. Dette hindrer fotosyntese, noe som betyr at aspargesen ikke produserer klorofyll, og dermed forblir hvit. Den har en mykere tekstur og en mildere, mer subtil smak enn grønn asparges. Grønn asparges, derimot, vokser over jorden og blir grønn når den blir utsatt for sollys og starter fotosyntese. Den har en kraftigere smak og litt fastere tekstur enn hvit asparges. Begge typer har unike ernæringsprofiler og tilbyr en rekke helsefordeler, men grønn asparges inneholder generelt mer vitaminer og mineraler på grunn av fotosyntese.
Grunnoppskrift
Hvit asparges skrelles først, kokes deretter i saltet vann til den er myk, og serveres med smør/olivenolje, salt og pepper.
Eksterne lenker
শতমূলী
VM i skiskyting 1994
Det '''29. verdensmesterskapet i skiskyting''' ble arrangert i Canmore i Canada i 1994. På grunn av OL på Lillehammer ble det bare kåret verdensmestre i lagøvelsen.
Collin Samuel
Collin Samuel (født 27. august 1981 i Manzanilla på Trinidad) er en trinidadisk fotballspiller, som fra 2008 har spilt i den skotske eliteserieklubben St. Johnstone og på. Med dette deltok han blant annet i VM i fotball 2006 i Tyskland.
Den norske tannlegeforenings Tidende
Den norske tannlegeforenings Tidende, eller bare Tidende, ble grunnlagt i 1890 og er det eneste norske uavhengige fagtidsskrift for tannhelsepersonell. Tidsskriftet, som utgis av Den norske tannlegeforening (NTF), har som oppgave å presentere vitenskapelige artikler og fagstoff som ledd i etterutdanningen av tannleger. Det skal dessuten fungere som debattorgan og omtale helse-, og tannhelsepolitisk stoff samt stands- og foreningspolitisk stoff av interesse for tannleger og annet tannhelsepersonell.
De faglige artiklene i bladet er gjenstand for fagfellevurdering. Presentasjonen av det vitenskapelige stoffet følger retningslinjene fra International Committee of Medical Journal Editors.
Tidsskriftet utgis med 11 hefter per år.
Tidsskriftet redigeres etter redaktørplakaten. Den norske tannlegeforenings Tidende parallellpubliseres åpent på internett kl. 0000 på utgivelsesdato.
Christopher Loeak
Christopher Jorebon Loeak (født 11. november 1952) er en marshallesisk politiker. Han ble 3. januar 2012 valgt til Marshalløyenes president, og avla 10. januar 2012 embetseden. Han var president til januar 2016.
Liv og virke
Loeak studerte i USA, først ved Hawaii Pacific College og deretter rettsvitenskap ved Gonzaga University i delstaten Washington. I 1985 gikk han inn i politikken og ble valgt til Nitijela, parlamentet, fra valgkretsen Ailinglaplap. Han har vært justisminister, sosialminister, undervisningsminister, minister for Ralik, samt minister uten portefølje.
I det indirekte presidentvalget i 2012 stilte Loeak mot sittende president, Jurelang Zedkaia. Begge er tradisjonelle høvdinger. Loeak ble i januar 2016 etterfulgt av Casten Nemra, som satt 17 dager i presidentembetet.
I januar 2020 ble han assisterende minister for presidenten og miljøvernminister i David Kabuas regjering.
1798 Watts
1798 Watts er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 4. april 1949 av Indiana Asteroid Program ved Goethe Link Observatory i Brooklyn i Indiana.
Lucie Nilsdatter
Lucie Nilsdatter Gyldenløve (fødselsår ukjent, død 1555) var en norsk adelskvinne og eier av Austråttgodset. Hun var datter av Nils Henriksson og Inger Ottesdotter Rømer til Austrått, og gift med Jens Tillufssøn Bjelke.
Lucies søster Eline døde i 1532, og Lucie innledet et forhold til enkemannen, svogeren Nils Lykke, som først resulterte i et guttebarn, og deretter i Nils' død i 1535, anklaget for incest. Lucie må en tid etter dette ha giftet seg med den dansk-skånske lavadelsmannen Jens Tillufssøn Bjelke. De to giftet seg senest i 1540, og kort til etter skriver han seg «til Austrått». Overdragelsen av Austråttborgen fra Inger til dem ble stadfestet av kongen i 1552. Det har vært spekulert i om Lucies skandale var årsaken til at Jens, som var av lavadelig byrd, ble vurdert som «god nok» for henne.
Lucie Nilsdatter opptrer både i Henrik Ibsens skuespill Fru Inger til Østeraad, Peder Wright Cappelens skuespill Lucie, jomfru til Østråt og Edvard Hoems «slottsopera» Lucie.
Leo XIII
Leo XIII (født Gioacchino Vincenzo Raffaele Pecci 2. mars 1810 i Carpineto Romano i departementet Roma i det franske keiserdømme, død 20. juli 1903 i Roma) var Den katolske kirkes pave fra 20. februar 1878 til sin død.
Bakgrunn
Pecci ble født i Carpineto Romano i Italia, som det sjette av de syv barna til Ludovico Pecci og Anna Prosperi Buzzi. Han fikk sin grunnskoleutdanning hos jesuittene i Viterbo, og studerte deretter ved flere institusjoner i Roma. I 1836 tok han doktorgraden i teologi, bare 26 år gammel. Få år senere tok han også en doktorgrad utroque iuris, det vil si i både kirke- og sivilrett.
Erkebiskop
I 1843 ble han titularerkebiskop av Thamiatis' (Damietta) og ble sendt som apostolisk nuntius til Belgia. Tre år senere ble han erkebiskop av Perugia, og utøvde sitt embede på et vis som gjorde han ble meget populær.
Kardinal
Ved konsistoriet i 1853 utnevnte pave Pius IX ham til kardinalprest. I 1877 ble han Den hellige romerske kirkes camerlengo.