cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chanoyu
Temae
Bon temae (Omotesenke, Mushanokojisenke: 盆手前; Urasenke: 盆略点前 bonryaku temae): Dette er den enkleste formen for Te. I rommet står bare en kjele (med hank og tut) over kull plassert i en keramikkbeholder. Verten bærer inn de tingene han trenger på et brett. Denne temaen benyttes kun for tynn te.
Hakobi Temae(運び点前) er det naturlige steget videre etter bon temae. Noe av det som gjør denne temaen mer komplisert, er at det ikke benyttes en kjele med tut, men en øse isteden. Også i denne temaen bærer verten inn de tingene han trenger, men ikke på et brett. Denne temaen kan gjøres både for tynn og tykk te. Det er en god del forskjeller mellom tykk og tynn te versjonen. Den viktigste forskjellen er at for tykk te starter man med ferskvann og krukke til tykk te i rommet. Når man skal drikke tykk te lages det én kopp te. Denne koppen skal hold til alle gjestene. For tynn te derimot, drikker en gjest og leverer koppen tilbake til verten som vasker den og lager en ny kopp te til neste gjest i den samme koppen.
Tana Temae har mye til felles med Hakobi temae, men i motsetning til hakobi står en del ting i rommet når man begynner. Akkurat hvilke ting som står i rommet avhenger av hvilke tana (bord) man benytter. Normalt står det kaldt vann og beholder for tynn te, men det kan også stå andre ting i rommet. Denne kan gjøres for både tykk og tynn te.
Kinin Date er en temae for å servere te til en kongelig. I denne temaen står koppen på et dai (en liten pidestall ca. syv centimeter høy). Denne har mye til felles med Tana temae, men krever at verten har en assistent. Assistentens jobb er å bringe ting til og fra den kongelige gjesten. Denne kan gjøres for tykk og tynn te.
Kasanejawan er en temae for tykk te hvor man har mange gjester, det vil si mer enn fem. Da bringer verten inn to kopper og lager to kopper med tykk te. Halvparten drikker fra den ene koppen og resten fra den andre.
Ryurei temaer benytter et bord og stoler, slik at både gjester og verten kan sitte. Dette er en forholdsvis ny temae. Den er veldig populær til presentasjoner siden den er lett å gjøre i et rom som ikke er tilpasset Te. Man kan gjøre denne både for tykke og tynn te.
Hemmelige temae er de mest kompliserte temaene. Disse er ikke nedskrevet i bøker (i motsetning til resten) og man er nødt til å lære dette direkte fra en lærer.
Skoler
De største skolene stammer fra handelsstanden, og er arvingene til Sen Rikyu. Disse skolene er Omotesenke, Urasenke og Musanokojisenke. Sammen omtales de ofte som sen-senke (lit. ”de tre senkeskolene”).
Chaji
Chaji (lit. ”te ting”) er i dag det man burde beskrive som en ”teseremoni.” Til en chaji inviteres noen få gjester. Det finnes ikke noe maksimalt antall gjester, men fem er normalt og ti er veldig mange.
Under er det beskrevet en mulig Chaji, denne følger Urasenke sin standard chaji. Det finnes mange versjoner innenfor hver av skolene.
På vinteren ordner nå verten kullet, det som var der når gjestene kom inn var bare akkurat nok til å få fyr på det kullet verten nå skal plassere. På sommeren gjør verten dette etter maten. Verten går så på kjøkkenet og bringer inn mat og drikke til gjestene. Namporoku, Kaiki (Kjent ned tegnelse om Teseremonier) bekrefter at Sen Rikyu hadde en forkjærlighet for ichiju sansai 一汁三菜- "en suppe og tre retter." Det er en del ting som ikke ble talt som en egen rett, men som tilbehør. Dette er med andre ord en fullverdig middag. Verten spiser ikke sammen med gjestene, men spiser sin mat på bakrommet og gjør klart til servering av te.
Verten kaller gjestene tilbake ved hjelp av en gong. Når gjestene kommer tilbake er kalligrafien tatt ned og det er i stedet hengt en vase med blomster. Ved kjelen står også kaldt vann og en liten krukke med matcha. Verten tilbereder så tykk te. Dette er den del av chajien som alltid foregår i stillhet. Først når teen er drukket tar man opp samtalen igjen. Gjestene får en mulighet til å se nærmere på en del av det utstyret som har vært brukt (blant annet tebollen, tekrukken og teskjeen).
Verten etterfyller så kull i ildstedet, dette slik at vannet ikke skal bli kaldt og at gjestene skal føle at de fortsatt er velkommen.
Til slutt serverer verten tynn te. Dette er den minst formelle delen av chajien og kan være ganske livlig. Når gjestene er forsynt med tynn te takker de for seg og drar hjem. De går via hagen og venterommet. Verten ser dem trygt avgårde fra døren.
Det hele har tatt omtrent fire timer.
Presentasjoner og Chakai
Chakai (lit. ”temøte”) brukes i dag om større arrangementer hvor hundrevis av gjester er invitert. Da er det ofte 20 eller flere gjester i rommet samtidig. Hvis verten skulle lage en bolle te individuelt til alle gjestene hadde det tatt altfor lang tid. Derfor lager gjesten te for en til tre gjester mens resten får servert te av assistenter. Assistentene har forberedt teen på bakrommet og bærer den ut til gjestene. I Japan og spesielt Kyoto holdes det mange slike chakaier. Svært mange av dem er åpen for alle, mot at man kjøper en billett. Slike holdes blant annet i forbindelse med jubileet for kjente temestres død, eller i templer i forbindelse med en ofring av Te til Kamiene (gudene).
Testudier
I Norge i dag finnes det ikke en profesjonell lærer for Te. Det finnes lærere i blant annet London, Helsingfors, Roma, Amsterdam og Warszawa. I Norge finnes det per dags dato ikke noe fast undervisningsopplegg. Det er en liten organisasjon (Chado Urasenke Tankokai Norway Association) som synes å være i dvaletilstand, samt en del enkelt individer. Chado Urasenke Tankokai Norway Association, er en liten underavdeling av Urasenke skolen i Japan. De har per dags dato ikke noe fast undervisning. (Se lenke under Eksterne lenker) Gjennom denne foreningen kan det være mulig å delta på Midorikai, som er et ettårig studieopphold i Kyoto. En kvinnelig (sertifisert) lærer (navn?) for Omotesenke flyttet for noen år siden til Norge, men hun hadde da ingen tanker om å undervise Te.
Edgar Quine
Richard Edgar Quine (født 16. august 1934) er en mansk politiker.
Etter å ha tjenestegjort i militærpolitiet i Hongkong ble han valgt inn på Kiare as Feed, underhuset i nasjonalforsamlingen Tynwald, i 1986, der han representerte Ayre frem til 2004. Quine var en sterk motstander av Tynwalds beslutning om å avkriminalisere homoseksuelle handlinger i 1991, etter press fra den britiske regjeringen.
Quine er leder for det politiske partiet Alliance for Progressive Government og har vært viseformann i Kiare as Feed siden 2002. Han er også president i fotballklubben Ayre United.
Jean Bolland
Jean Bolland (latin: Johannes Bollandus, født 18. august 1596 i Julémont – nå del av Herve i Belgia, død 12. september 1665 i Antwerpen) var en jesuitt og hagiograf. Bolland kompilerte fem bind om de helliges levnet, kalt Acta Sanctorum, en serie som ble fortsatt av andre, som etter ham fikk tilnavnet bollandistene.
HDLC
HDLC (High-level Data Link Control) er et internasjonalt standardisert format for digital overføring, som har blitt definert for å brukes sammen med ulike nettverkskonigurasjoner og typer. Disse inkluderer punkt-til-punkt linker som er brukt blant annet i ISDN.
HDLC benytter er en type synkron overføring av biter, som består av et start-flagg (01111110), adresse på 8 biter, en kontrollsum på 16 biter, dataen som overføres på N * 8 biter, CRC på seksten biter og et stopp-flagg (01111110).
Et kjent problem med HDLC er at start og slutt-flagget kan være helt likt en byte i meldingen. For å kompensere for dette, brukes bit-stuffing. Her blir seks enerbiter (111111) erstattet med fem enerbiter, en null og en ener igjen (1111101). På denne måten ser man forskjell på stopp-flagget for overføring, og dataen som blir sendt.
Gustav Möller
Frits Gustav Möller (født 6. juni 1884 i Malmö, død 15. august 1970) var en svensk sosialdemokratisk politiker. Han er mest kjent for din rolle som sosialminister og anses for å ha vært relativt pragmatisk sammenlignet med mer ideologisk fokuserte sosialdemokrater, som for eksempel Ernst Wigforss. Möller var en sterk kandidat som Per Albin Hanssons etterfølger som sosialdemokratisk partileder, men den posisjonen gikk til slutt til Tage Erlander.
Möller var riksdagsmedlem 1918-54, sosialminister 1924-26, 1932-36, 1936-38 og 1939-51 samt handelsminister 1938-39. Han giftet seg med Else Kleen i 1926. Hans foreldre var Ola og Anna Möller.
Fagernes (Narvik)
Fagernes (nordsamisk: ) er en forstad til Narvik i Nordland. Fagernes ligger på nordsiden av Beisfjorden, like øst for Narvik og nord for Ankenes. Fagernes er i dag mest kjent som endestasjon for Ofotbanen. Ofotbanen har endestasjonen sin på Fagernesterminalen, et stort industriområde på Fagernes.
Historie
På 1800-tallet lå det en stor gård, Fagernes gård, der Fagernes i dag ligger. Gården var den største og mektigste gården i indre del av Ofoten som senere lå under den tidligere kommunen Ankenes. Denne gården var veldig sentral i arbeidet med å få jernbanen bygd fra Kiruna og til Narvik på slutten av 1800-tallet. Storbonden Statius Mosling på Fagernes gård var veldig opptatt av å få jernbanen bygd til Narvik. Mosling var også årsaken til at Ofotbanens endelige endepunkt ble på Fagernes og ikke i Narvik. Da Narvik ble utskilt fra Ankenes som egen bykommune i 1902, fulgte også Fagernes med.
Samfunn
Fagernes er i dag i en forstad til Narvik bestående av i all hovedsak bolighus samt et industriområde kalt Fagernesterminalen.
Samferdsel
Fagernes er tilknyttet Narvik i vest med E6 gjennom Fagernestunnelen som åpnet i 2004 og som avlastet den gamle veien som gikk rett gjennom den største bebyggelsen. I sør er Fagernes tilknyttet enda en forstad til Narvik, Ankenes med E6 som krysser Beisfjorden over Beisfjordbrua. Mot øst går Fv751 til bygda Beisfjord. Fagernes er også tilknyttet Narvik med jernbane gjennom Ofotbanen, men denne delen av Ofotbanen, er kun industriell jernbane. Det kjøres med andre ord ikke persontrafikk på strekningen. Nordland fylkeskommune har bussruter fra Narvik, via Fagernes, til Beisfjord, Ankenes og Håkvik.
Skoler
Fagernes skole er en Montessoriskole med trinn 1-7. Når elevene når ungdomsskole, overflyttes de til ungdomsskolene i Narvik. Fagernes skole var en kommunal skole fram til kommunen besluttet å legge skolen ned for å kutte kostnader. Lokalbefolkningen valgte da å videreføre skolen som en Montessoriskole.
Andrées ballongferd
Andrées ballongferd var den ballongferd som den svenske vitenskapsmannen Salomon August Andrée, la ut på i et forsøk på å nå Nordpolen i 1897.
Salomon August Andrée var den første som forsøkte å nå Nordpolen luftveien. Andrée var født 18. oktober 1854 i Gränna i Jönköpings län (Småland), død i oktober 1897 på Kvitøya, Svalbard, Han var en svensk eventyrer og ballongfører. Andrée, som var utdannet ingeniør, omkom under et forsøk på å nå Nordpolen med luftballongen Örnen.
Andrée fikk sin innføring i ballongnavigasjon hos Henri Lachambre i Paris. Det var også Lachambre som hadde laget ballongen Örnen.
S. A. Andrées plan
Den andre delen av det 19. århundret har ofte blitt kalt den heroiske tid når det gjelder polarutforskning. De farlige og ugjestmilde arktiske områder hadde et voldsom grep på fantasien i denne tiden; ikke som land i sin egen rett med egen økologi og kultur, men som en utfordring når det gjaldt teknologisk oppfinnsomhet og mannlig handlekraft.
Andrée delte denne entusiasmen og kom opp med en plan som gikk ut på å la vinden drive en hydrogenballong fra Svalbard over det arktiske hav frem til Beringstredet for å lande i Alaska, Canada eller Russland. Målet var selvfølgelig å passere Nordpolen på veien. Andrée var ingeniør og arbeidet på patentkontoret i Stockholm Han kjøpte sin egen ballong, Svea, i 1893, og gjorde tre reiser med den. Han startet fra Göteborg eller Stockholm og reiste tilsammen 1500 kilometer med den.
I de først og fremst vestlige vindene hadde Svea en sterk tendens til å bære ham utover Østersjøen og dra kurven over havoverflaten og slå den inn i en av de mange steinete småøyene i Stockholmskjærsgården. Ved en anledning ble Andrée blåst over til Finland. Hans lengste reise var østover fra Göteborg til Gotland. Selv om han så et fyrtårn og hørte havet slå mot Øland forble han overbevist om at han drog over land og bare så innsjøer.
I løpet av et par av Svea-reisene teste Andrée ut slepeline-teknikkene han hadde oppfunnet og senere skulle bruke på sin ferd mot Nordpolen. Slepeliner som hang fra ballongkurven skulle bremse ballongens fart og således muliggjøre styring av ballongen. Friksjonen skulle gjøre at seil ville kunne brukes for å styre ballongen. Andrée hevdet at hans slepeliner hadde gjort ballongen om til et luftskip, men denne oppfatningen avvises av moderne ballongfarere. Det Svenske Ballongforbund tolker Andrées overbevisning som ren ønsketenkning. Han var avhengig av gunstige vinder og det er et faktum at Andrée ofte var inne i skyer under sine ferder og derfor manglet oversikt over hvor han var eller hvilken retning han reiste. Dessuten, slepelinene hadde en tendens til å ryke, falle av, tvinne seg inn i hverandre eller sette seg fast i objekter på bakken, noe som førte til at den ofte lavtflyvende ballongen gjorde noen ganske farlige manøvre. Ingen moderne Andrée-forsker har uttrykt noen tro på slepeliner som en egnet teknikk for å styre en ballong.
Fiaskoen i 1896
Da Andrée planla sin ekspedisjon i 1896 hadde han mange frivillige å velge mellom. Han plukket ut en erfaren spesialist i arktisk meteorolog, Nils Gustaf Ekholm (1848–1923), hans tidligere sjef under de geofysiske ekspedisjonene til Svalbard i 1882 og 1883, og Nils Strindberg; en briljant student som forsket på fysikk og kjemi. Det viktigste vitenskapelige formålet for ekspedisjonen var å kartlegge området ved hjelp av luftfotografi og Strindberg var både en hengiven amatørfotografi og en dyktig konstruktør av avanserte kameraer. Dette var tre menn med mange nyttige vitenskapelige og tekniske evner, men de manglet fysikken og treningen som var nødvendig for å overleve under ekstreme arktiske forhold. Alle tre var typiske innendørsmennesker og bare en av dem, Strindberg, var ung. Andrée forventet en rolig og bedagelig ballongferd og anså derfor styrke og overlevelsesevner som mindre viktig.
Nåtidige forfattere er enige om at Andrées plan var urealistisk. Han stolte på at vindene skulle blåse i den retningen han ønsket å reise, på at han kunne finjustere ballongens retning med slepelinene, på at ballongen var tett nok til at den kunne holde seg flyvende i mer enn tredve dager og at is og sne ikke kom til tynge ballongen ned. Under forsøket i 1896 viste vinden seg lite samarbeidsvillig i og med at den blåste kontinuerlig fra nord, inntil ekspedisjonen måtte pakke sammen, slippe hydrogenet ut av ballongen og dra hjem. Det er nå kjent at nordlige vinder må forventes på Danskøya men på slutten av det 19. århundret var dette ikke kjent. Informasjon om arktiske vinder og nedbør fantes bare som akademiske hypoteser. Selv Ekholm, en forsker på arktisk klima, hadde ingen motsigelser i forhold til Andrées teorier om hvor vinden kunne bringe dem. Observasjonsdata fantes rett og slett ikke.
På den andre siden, var Ekholm kritisk til Andrées teorier om ballongens tetthet. Ekholm sjekket grundig gasstapet sommeren 1896 og dette overbeviste ham om at ballongen lekket for mye til at den kunne nå Nordpolen eller Russland og Canada for den saks skyld. Den verste lekkasjen kom fra de omtrent åtte millionene med nålsøm som holdt de ulike delene av ballongen sammen. Lekkasjen kunne ikke stoppes med pålimte slikestoff eller spesiallaget ferniss. Balongen mistet 68 kg løftekraft hver dag og sett i forhold den tunge lasten den skulle ha ville ballongen være i stand til å være i luften 17 dager på det meste, ikke 30. Da det var på tide å dra hjem til Sverige advarte Ekholm Andrée og sa at han ikke kom til å være med neste sommer på et nytt forsøk hvis ikke en sterkere, bedre forseglet ballong ble kjøpt.
Andrée avviste Ekholms kritikk med en vederheftighet som grenset til selvbedrag. På båtferden tilbake fra Svalbard oppdaget Ekholm gjennom samtaler med sjefsingeniøren for hydrogenmaskineriet en forklaring på anomalier han hadde erfart under sine forsøk. Det viste seg at Andrée hadde fra tid til annen i all hemmelighet gitt ordre om at ekstra gass skulle fylles i ballongen. En forklaring på denne nærmest selv-destruktive oppførselen er ikke lett å finne. I Sundmans semidokumentare Ingeniør Andrées luftferd (1967) spekuleres det i at Andrée på denne tiden kan ha blitt en fange av sin egne suksessfylte investeringskampanje. Sponsorer og medier fulgte hver detalj av det som foregikk og krevde resultater. Andrée, Strindberg og Ekholm hadde blitt fulgt av jublende menneskemasser i Stockholm og Göteborg da de drog og nå ble alle forventninger gjort til skamme i og med at vindene ikke blåste riktig vei. Særlig tydelig blir dette i og med at Nansen kommer hjem med Fram samtidig som Andrée vender hjem uten engang å ha kunnet starte. Andrée, sier Sundman, kunne ikke på dette punktet tillate at pressen fikk vite at han hadde tatt feil i forhold til vindenes retning, men også gjort feil i forhold til ballongen og derfor burde ha bestilt en ny.
Etter at forsøket i 1896 ble avblåst svant noe av interessen for å bli med i et annet forsøk. Det var imidlertid fortsatt kandidater og Andrée plukket ut den 27 år gamle ingeniøren Knut Frænkel for å erstatte Ekholm. Frænkel var sivilingeniør fra det nordlige Sverige, en atlet som var glad i lange fjellturer. Han ble med for å ta over Ekholms rolle som meteorologisk observatør og utførte denne oppgaven effektivt til tross for at han manglet Ekholms teoretiske og vitenskapelig kunnskap. Hans meteorologiske journal har gjort at det er mulig å rekonstruere de tre menns bevegelser de siste månedene av deres ferd meget nøyaktig.
Den opprinnelige ekspedisjonens fotograf Nils Strindberg fortsatte som medlem. Andrée skaffet også en reserve til ekspedisjonen, løytnant Vilhelm Swedenborg. Swedenborg var en etterkommer av Emanuel Swedenborg og hans etternavn gav derfor glans til ekspedisjonen. Kanskje enda viktigere var det at han var gift med datteren til Adolf Erik Nordenskiöld, Anna.
Avgang, ferd og landing
Den 11. juli 1897 blåste vinden rett mot nord og Andrée startet ferden sammen med Frænkel og Strindberg. Andrées idé var at tre slepeliner strukket fra ballongens gondol skulle bremse ballongens hastighet slik at den ikke lenger reiste med vindens hastighet. Når linene bremset farten, skulle ballongen i teorien kunne styres ved hjelp av seil montert over gondolen.
Straks etter starten oppstod det problemer da slepelinene (som var delt på midten med skrueforbindelser av messing) skrudde seg løs. Besetningen skjøtet da sammen de gjenværende linene og forsøkte å bruke en styreline. Imidlertid hadde besetningen ved start fått panikk da ballongen ble presset ned mot havoverflaten og derfor kastet altfor mye ballast. I praksis var Ørnen da ustyrbar. I tillegg kom at fuktighet frøs til is på ballongen og tynget den svært mye. Etter to dagers ferd strandet ekspedisjonen på isen. De hadde da nådd 82° 56´ N.
Ferden over isen
I tre måneder slet Andrée og hans to besetningsmedlemmer seg til fots over isen, først mot Franz Josef land, senere mot Svalbard. Ferden deres gikk sakte og tæret voldsomt på dem fysisk. Dette skyldtes i stor grad dårlig planlegging og mangelfull utrustning. De brukte bomullsskjorter og kneppbare jakker, ikke anorakker. De hadde ikke ski. Sledene hadde ikke skjeker og mennenes trekkanordninger var utformet slik at mesteparten av kraften måtte komme fra skuldrene, ikke hoftene som ville vært det logiske. De hadde heller ikke staver for å kunne øke trekk-kraften. Sledene var dessuten alt for tung lastet. Skytevåpnene deres var gammeldagse. De fikk nok skutt bjørn og sel, men det var farlig å skyte isbjørn med slike tungladde våpen. De hadde heller ikke med seg noen form for fiskeutstyr. I september 1897 hadde de trukket sledene så langt syd at de fikk øye på Kvitøya. På et isflak der brukte de tre uker på å bygge et ishus slik at de kunne overvintre. Huset fikk navnet «Hemmet» og hadde tykke murer og flere rom blant annet for kjøttlagring. Imidlertid brakk isflaket de befant seg på i starten av oktober og de tre hadde ikke annet valg enn å ta seg inn på Kvitøya. Nils Strindberg har antagelig dødd først siden han er den eneste som er gravlagt. De to andre døde inne i teltet der de ble funnet 33 år senere. Det er antatt at de døde av trikininfeksjon fra isbjørnkjøtt, blyforgiftning eller utmattelse og væsketap.
Skjelettene etter ekspedisjonsmedlemmene samt deres verktøy og dagbøker ble funnet i 1930 på Kvitøya. Da ble historien kjent i all sin detaljrikdom etter at den norske fangstskuta «Bratvaag» i 1930 fant restene av ekspedisjonen på Kvitøya nordøst for Svalbard. Andrée, Strindberg og Frænkel hadde etterlatt seg dagbøker, notat og bilder. Disse gav et enestående innsyn i overlevningskampen til de tre.
Begravelsen
Da restene av Andrée-ekspedisjonen ble funnet i 1930, ble de døde fraktet til Sverige. Det tidligere reservemedlemmet i ekspedisjonen, en aldrende oberstløytnant Vilhelm Swedenborg (Han ble pensjonert i 1921), var en av æresvaktene da likene ble tatt imot i Sverige, en fremvisning av heraldisk sorg landet ikke skulle se maken til før Palme-drapet nesten 60 år senere.
Likene ble brakt til Sverige av skipet Svensksund, som 33 år tidligere hadde fraktet de tre til Svalbard før ferdens start. Skjærgården ved Stockholm var full av motorbåter da Svensksund la til søndag 5. oktober 1930. Kong Gustav hilste de tre med følgende ord:
Leopold av Baden
Leopold (født 29. august 1790, død 24. april 1852) var storhertug av Baden 1830–1852. Han var sønn av Karl Fredrik av Baden og Luise Karoline van Geyersberg. Han giftet seg 25. juli 1819 med sin halvbror Karl Ludvig av Badens barnebarn Sophie Vasa.
Leopold etterfulgte sin halvbror Ludwig I av Baden i 1830.
Andrées ballongferd
Begravelsen
«I det svenske folks navn hilser jeg de jordiske levninger av de polarfarere som for mer enn 33 år siden forlot fosterjorden for å søke svar på vanskelige gåter.»
Kistene ble så plassert på tre sorte likvogner og ført gjennom en by i gråvær og duskregn der mer enn 100 000 mennesker hadde møtt frem. Klokken 15.00 nådde ekvipasjen Storkyrkan, der kongelige fra Sverige, Norge og Danmark samt representanter for diplomati, regjering og vitenskapelige institusjoner var forsamlet.
Erkebiskop Nathan Söderblom holdt prekenen og startet med ordene:
Ekspedisjonen sett med ettertidens øyne
På den tiden ekspedisjonen drog avgårde var prosjektet sett på med nasjonal stolthet og drømmer om at Sverige skulle innta en ledende plass innen den vitenskapelige utforskningen av Arktis. Andrée ble i alminnelighet omtalt som «ingenjör Andrée», noe som speilte tidens tanker om ingeniøren som en representant for sosial forbedring gjennom vitenskapelige fremskritt. De tre reisende ble hyllet da de drog og ble sørget over av nasjonene da de forsvant. Da de ble funnet ble de hyllet for det heltemot deres to måneder lange kamper for å nå bebodde områder viste. De ble sett på som uselviske ofre på vitenskapens og fremskrittets alter. Den svenske historikeren Sverker Sörlin skriver om kropparnas ferd hjem at det må ha vært et de mest høytidelige og storslagne uttrykk for nasjonal sorg som noensinne har forekommet i Sverige og nevner som en parallell landesorgen over Estonia-ulykken i 1994.
I mer moderne tid har Andrées heroiske motiv blitt stilt spørsmål ved. Først ut var Per Olof Sundmans bestselgende halvdokumentariske roman fra 1967, Ingenjör Andrées luftfärd, der Andrée skildres som et offer for krav fra mediene og fra det svenska vitenskapelige og politiske etablissement, og som en man drevet av sin redsel snarere enn sitt mot. Sundmans skildring av dramaets personer, den svenska nasjonalismens blinde flekker og pressens rolle ble spredt videre gjennom Jan Troells Oscarsnominerte film med samme navn, Ingenjör Andrées luftfärd basert på Sundmans roman.
Nils Strindbergs rolle i ekspedisjonen har etterhvert blitt omvurdert når det gjelder den tapperhet den fysisk utrente og dårlig forberedte studenten fortsatte å fotografere med, under det som må ha vært en mer eller mindre permanent tilstand av nær kollaps av utmattelse og kulde.
Selv den kunstneriske kvaliteten i hans bilder har blitt sett på. Av 240 negativer som ble funnet på Kvitøya i beholdere der vannet hadde lekket inn kunne 93 reddes av John Hertzberg på Strindbergs egen arbeidsplass, Kungliga Tekniska Högskolan i Stockholm. I sin artikkel Recovering the visual history of the Andrée expedition: A case study in photographic research fra 2004 beklaget Tyrone Martinsson det tradisjonelle fokus som tidligere forskere hadde hatt på de skriftlige kildene, dagbøkene, og pekte på negativene som viktige primærkilder med historisk verdi.
Beklagelig nok ble negativene skadet under sin oppbevaring på KTH. Dette er bilder som er unike i verdenssammenheng, både gjennom sin unike dokumentasjon, men også for John Hertzbergs innsats ved redningen. Bildene er internasjonalt kjent. (Blant annet inspirerte de til redning av negativene Jochen Hemmleb fant i 1999 på Mount Everest og som skrev seg fra George Mallorys ekspedisjon der på 1920-tallet. Dessverre for Hemmleb, som hadde håpet at han kunne finne bevis for at Mallory hadde nådd toppen alt i 1924, ble ikke Mallorys Kodak funnet.) Strindbergs bilder inneholder trolig informasjon som Herzberg ikke kunne ha utvunnet i 1930, men som moderne scanningsteknikker hadde kunnet gi oss i dag om negativene hadde blitt bedre lagret.
Behandling i fiksjon
1982 kom filmen om denne ferden, regissert av Jan Troell. Svensk tittel Ingenjör Andrées luftfärd basert på Per Olof Sundmans bok om ekspedisjonen, med Max von Sydow i hovedrollen som Andrée.
Annet
I Andrées hjemby Gränna finnes det et museum tilegnet byens store sønn, «Andréemuseet».
Terra Markets
Terra Markets AS (stiftet 12. desember 1999 som Orion Securities AS, innfusjonert 12. desember 2013 i Terra Gruppen AS) var et norsk verdipapirforetak eid av Terra Gruppen, nå kjent som Eika Gruppen. Selskapet hadde ansvar for analyse, megling, online aksjehandel, sparing, og kapitalplassering på vegne av Eikas medlemsbanker og deres kunder.
Terra Markets var også tidligere navnet på et annet datterselskap i Terra Gruppen. Dette ble i 2008 fusjonert med Terra Kapitalforvaltning og WarrenWicklund Fondsforvaltning, og inngår i dag i selskapet Eika Kapitalforvaltning.
Historie
Verdipapirforetaket ble etablert som Orion Securities AS i 1999 og startet som et analyseselskap basert på fundamentalanalyse knyttet til selskaper på Oslo Børs, med avdelinger i Oslo og Vilnius i Litauen.
I april 2009 ble selskapet kjøpt opp av Terra Gruppen og byttet navn til Terra Markets AS i februar 2010.
6. juli 2012 overtok meglerhuset Norne Securities en del av selskapets virksomhet. Online aksjehandel og corporate finance, samt seks ansatte, ble overført til Norne.
12. desember 2013 ble resten av selskapet ble innfusjonert i Terra Gruppen.
Eva Isaksen
Eva Synnøve Isaksen (født 22, mai 1956 i Sør-Varanger) er en norsk filmregissør og står bak norske filmer som Mors Elling og Døden på Oslo S, i tillegg til TV-seriene Sejer og Størst av alt
Isaksen ble født i Sør-Varanger i Finnmark og vokste opp på Jeløya i Moss. Hun har universitetsutdanning i film og teater. Hennes første spillefilm Brennende blomster kom i 1985. Denne filmen regisserte hun sammen med regissøren Eva Dahr og er en filmatisering av romanen med samme navn av Lars Saabye Christensen.
Sargent County
Sargent County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Dakota. Det ligger i den sørøstlige delen av staten og grenser mot Ransom County i nord, Richland County i øst og mot Dickey County i vest. Det har også grense mot delstaten Sør-Dakota i sør.
Eva Isaksen
De følgende årene arbeidet Isaksen som assistent på flere filmproduksjoner som blant annet Landstrykere (regi Ola Solum, 1989) og Dykket (Tristan de Vere Cole, 1999). Hun var også produksjonsleder på filmen Over grensen i 1987. I 1990 hadde hun regi på filmen om de to Osloguttene Pelle og Proffen Døden på Oslo S, (manus Axel Hellstenius etter roman av Ingvar Ambjørnsen).
Sargent County
Sargent Countys totale areal er 2,246 km² hvorav 22 km² er vann. I 2000 hadde fylket 4,198 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Forman.
Eva Isaksen
To år etter Døden på Oslo S, regisserte hun og skrev manus, til filmen Det perfekte mord, som baserte seg på Jan Kjærstads roman Homo Falsus. I 1994 laget hun filmen Over stork og stein. Etter denne filmen laget Isaksen kun to spillefilmer og konsentrerte seg mer om fjernsynet, med regi av flere episoder av fjernsynsserien Sejer, frem til 2003.
På 2000-tallet kom filmatiseringene av Ingvar Ambjørnsens Ellingromaner som ble store komediesuksesser hos det norske filmpublikummet. Isaksen regisserer den andre filmen i rekken, Mors Elling i 2003. Den første filmen, Elling, var regissert av Petter Næss i 2001.
Etter dette gikk Isaksen i gang med regi av tre episoder i NRK-serien Størst av alt. I 2008 regisserte hun filmen De gales hus som er en filmatisering av Karin Fossums roman med samme navn.
Filmografi
Filmografi som regissør, dersom annet ikke er nevnt.
High Sierra
Manuskriptet ble skrevet av Bogarts venn og drikkepartner, John Huston, adaptert fra en roman av W. R. Burnett (også kjent for blant andre Lille Cæsar og Scarface).
Filmen utmerket seg for sin utstrakte bruk av filming på stedet (ikke i studio), særlig scenene når vi nærmet oss klimaks, når myndighetene forfølger Bogarts karakter, gangsteren «Mad Dog» Roy Earle, fra Lone Pine opp til foten av fjellet.
Handling
Men Marie blir etter hvert forelsket i Roy, samtidig som de planlegger og gjennomfører ranet. Etter ranet reiser Roy videre til Big Mac med juvelene fra ranet, men han finner ham Big Mac på grunn av et kraftig hjerteinfarkt. Roy blir deretter forfulgt av politiet, og han klatrer opp i Sierra Nevada-fjellene, hvor han skyter mot politiet under flukten.
Nyinnspillnger
Det ble laget to nye versjoner av filmen:
Erik av Sverige
Erik Gustaf Ludvig Albert (født 20. april 1889 på Stockholms slott, død 20. september 1918 på Drottningholms slott) var en svensk prins. Han var yngste sønn av kong Gustav V av Sverige og dronning Victoria. Prins Erik bar tittelen hertug av Västermanland.
Erik var epileptiker og lettere psykisk utviklingshemmet, antageligvis som følge av medisiner som moren fikk under graviditeten. Han levde et meget tilbaketrukket liv og var nesten aldri med ved større tilstelninger. Erik skal ha vært svært interesset i musikk og geografi, Gamla stans historie, og leste ofte reiseskildringer og genealogi. Han døde av spanskesyken.
Serafín Martínez
Serafín Martínez Acevedo (født 14. februar 1984) er en spansk landeveissyklist som syklet for det profesjonelle kontinentallaget Xacobeo Galicia fra 2007 til 2010.
Ådalshändelserna
Ådalshändelserna (eller skotten i Ådalen eller Ådalen 31) er hendelsesforløpet knyttet til en arbeidskonflikt i Ådalen i Sverige i 1931, der fem mennesker ble drept av soldater. Hendelsen delte landet i to deler om hvem sin feil dette var. Skillelinjen synes spesielt tydelig i forskjellene på de borgerlige og de sosialdemokratiske avisene.
Davos
Davos (Tavau på retoromansk) er en by i det østlige Sveits, i den tyskspråklige kantonen Graubünden.
Davos er kjent som vintersportssted, men er også vertsby for de årlige møtene til Verdens økonomiske forum.
Davos ble opprinnelig et populært reisemål fordi klimaet ble vurdert som glimrende av leger, og anbefalt for pasienter med lungesykdommer. Arthur Conan Doyle skrev en artikkel om skisport i 1899. Etter hvert ble Davos berømt som vintersportssted, spesielt for turister fra Storbritannia og Nederland.
I Thomas Manns dannelsesroman Trolldomsfjellet er handlingen lagt til Davos.
Gayle Friesen
Gayle Friesen (født 1960) er en canadisk forfatter, oppvikst i Chilliwack i British Columbia. Hun har skrevet bøkene Sommeren med Isabel og Farvel til fortiden.
Slaget ved København (1342)
Slaget ved København (1342) den 26. august 1342 mellom danskene støttet av hanseatene og en holstensk-svenske hær ble et midlertidig tilbakeslag for den norsk-svenske kongen Magnus Eriksson.
Han hadde kjøpt til seg de østdanske landsdelene inkludert Skåne i 1332, men den nye danske kongen, Valdemar Atterdag, hadde nektet å anerkjenne det norsk-svenske oppkjøpet av pantet på Skåne, Halland og Blekinge og startet de danske gjenforeningskrigene etter hans tronbestigelsen i 1340.
Under stridighetene mellom de tyske borgherrene og danskene på Sjælland hadde danskekongen kommet i konfrontasjon med kong Magnus Erikssons mor Ingebjørg som residerte på slottet Kalundborg.
Etter en beleiring av Kalundborg hadde gått galt i sommeren 1341 inngått danskekongen og holstenerne samt Ingebjørg og hennes sønn kong Magnus Eriksson en våpenstillstand som ble brutt det neste året. Dermed intervenerte en svensk hær i de danske-tyske kampene på Sjælland og overtok København sammen med slottet som forble uinntagelige for resten av krigen mellom kongene.
Men København slott holdt ut. Med denne gevinsten som hadde vært mulig ved å kjøpe ut den tyske borgherren von Plessen med 7000 mark sølv, satt kong Magnus Eriksson på en av de viktigste besittelsene i det danske kongeriket. Valdemar Atterdag som mistet sine allierte, hanseatene som sluttet fred med Sverige og holstenerne i 1343, måtte erkjente oppkjøpet av Skåne, Blekinge og Halland ved freden den 18. november 1343. I bytte mot disse innrømmelsene overrakte København slott Magnus Eriksson til danskene.
Big Daddy Kane
Antonio Hardy (født 10. september 1968 i Brooklyn, New York), kjent under artistnavnet Big Daddy Kane, er en amerikansk rapper som startet karrieren sin i hiphop-gruppen Juice Crew i 1986.
Som skuespiller debuterte han i westernfilmen Posse av Mario Van Peebles i 1993.
Samlingspartiet
Forhandlingsoptimismen var stor i 1903, og Samlingspartiet, Moderate Venstre og Høyre vant valget med 63 representanter mot Venstres 49. Høyres Francis Hagerup dannet regjering 22. oktober 1903. Samlingspartiet var betegnelsen på alliansen som var det parlamentariske grunnlaget for Hagerups regjering. Samlingspartiet hadde ikke en landsdekkende organisasjon, og både Høyre og Venstre videreførte sitt partiapparat og valglistene i valgkretsen hadde mange forskjellige betegnelser. Etter unionsoppløsningen i 1905 var Samlingspartiet tiltenkt å fortsette i rollen som borgerlig samlingsalternativ ved stortingsvalget i 1906, men samlingspolitikken overlevde ikke i det etterunionelle politiske klimaet. Da unionsproblemene var løst, smuldret enigheten opp og motsetninger som hadde vært skjøvet i bakgrunnen blusset opp igjen. Samlingspartiet fikk en arvtaker i Frisinnede Venstre noe senere.
Luo Yixiu
Luo Yixiu (kinesisk: 罗一秀, pinyin: Luó Yīxiù; født 1889 i Shaoshan, død 1910 samme sted) var Mao Zedongs første kone, fra 1907 til hun døde i 1910. Hun var fra byen Shaoshan i Hunan-provinsen i Kina.
Ekteskapet var arrangert, men Mao (da 14 år) var for ambisiøs til å slå seg ned med et normalt liv som en gårdsbruker og familiemann. Han insisterte på å forlate området for å videreføre sine studier. Ekteskapet ble brutt, og i flere tiår ble brudens identitet holdt hemmelig for å spare hennes familie for skammen. Mao godkjente aldri dette ekteskapet formelt.
Lister prosti
Lister prosti var et prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Prosten hadde sete i Flekkefjord. Ved kommunereformen ble det 1.1.2020 foretatt flere kommunesammenslåinger i Agder. Dette medførte enkelte overføringer av sogn mellom prostier, og Lister prosti og Mandal prosti ble slått sammen til Lister og Mandal prosti.
Sogn og kirker i Lister prosti
Farsund kommune:
Flekkefjord kommune:
Kvinesdal kommune:
Hægebostad kommune:
Sirdal kommune:
Sakha (språk)
Sakha er et nordøsttyrkisk språk som tales over et stort og tynt befolka område i det nordøstlige Sibir, i traktene omkring Lena med sideelver. Det antas at folket og språket kom til området sørvestfra på 1300-1400-tallet.
Sakha er det østligste av de tyrkiske språka. Språket har en kort historie som skriftspråk, og skrives med russisk alfabet.
På Tajmyrhalvøya i Krasnojarsk kraj mot Nordishavet tales dolgansk: dolgansk ble tidligere regnet som en dialekt av sakha, men regnes nå som et eget nordøsttyrkisk språk.
Affenpinscher
Affenpinscheren er med sine sterke kjever en fantastisk rottejeger, hvis den bare får lov til det. Den er også en effektiv vaktel- og kaninjakthund, en dyktig vakthund, og en hyggelig selskapshund. Øynene er store og mørke, omgitt av bustet pels, minner om en ape i ansiktet. Den har krans av stritt hår i ansiktet. Den har rikelig med skjegg og barter. Den har korte, runde poter med god pels. Den har middels lange ben, åpne vinkler foran og bak. Den har ikke særlig bred brystkasse med bare lett buede ribben. Tett, tørr pels uten glans.
Affenpinscheren
Affenpinscheren er en strihåret liten hund med et apelignende uttrykk. Derav det tyske navnet affen som betyr ape. Affenpinscheren har en kompakt, kvadratisk kropp og et rundt hode med flat snute og runde øyne. Den har en indre skjønnhet som treffer hjertet og sjarmerer de fleste med sin klovneaktige oppførsel. Har du oppnådd vennskap med en Affenpinscher, har du en venn for livet. Affenpinscheren skal ha en mankehøyde på mellom 25 og 30 cm. Vekten kan variere, men ligger oftest mellom 3,5 og 6 kg. En affenpinscher krever ikke mye mosjon, men kan utmerket godt være med på søndagsturen, alt etter hva eieren venner den til. Og sin daglige tur bør den få, hvis den da ikke har en stor hage å boltre seg i.
Affenpinscheren i Norge ses ofte på utstillinger, men den egner seg også til lydighet- og agilitytrening, i det den er oppvakt og lærevillig. Det sies at affenpinscheren ikke behøver å gå i bånd, den følger sin eier. Men den er meget nysgjerrig og kan fort smette ut i trafikken, slik at bånd kan være på sin plass.
Rasehistorie
Affenpinscheren er en meget gammel tysk rase. Allerede på 1400-tallet ble den foreviget på malerier av Albrecht Durer og Jan van Eyck. Affenpincheren er i slekt med og har spilt en sentral rolle innen fremveksten av Griffon-hundene, Dvergpinscher og Dvergschnauzer. I den tyske stamboken omfattet rasen Affenpinscher i 1870- og 80-årene kort, lang og strihårede dvergpinschere. Først i 1896 ble rasen delt opp i affenpinscher og dvergpinscher. I den opprinnelige standarden ble affenpinscheren beskrevet som "ein kleiner Teufel voll Gift und Galle", i betydningen av at den var "en liten djevel full av eder og galle" mot alle dem som den ikke kjente. Kanskje var det slik den gang – nå er i alle fall hunden betydelig mer sosial, en flink vakthund og en hyggelig selskapshund. Rasen ble registrert første gang i Tyskland i 1879, og rasen ble endelig etablert i 1913 Opprinnelig ble Affenpinscheren brukt til å fange rotter, hvilket tilsier at den må være nysgjerrig, modig, ivrig og rask.
Johann Ludwig Konrad Allendorf
Johann Ludwig Konrad Allendorf (født 9. februar 1693 i Josbach, Oberhessen, død 3. juni 1773 i Halle) var en tysk pedagog, luthersk prest og salmedikter.
Liv
Allendorf var sønn av en luthersk prest. Han studerte fra 1711 i Gießen og fra 1713 under August Hermann Francke i Halle. I 1717 fikk han en stilling som huslærer hos Graf Henkel i Odersberg ved Westerwald. Fra 1723 var han lærer hos riksgreven Erdmann II. von Promnitz i Sorau (Niederlausitz).
Da en av de luthersk utdannede Promnitzdøtrene i 1724 giftet seg med den reformerte fyrsten August Ludwig von Anhalt-Köthen hble Allendorf med som deres personlige sjelesørger til Köthen. I løpet av de to tiårene han tilbrakte der skrev han flere bøker med kirkesanger, blant dem den pietistiske Cöthnischen Lieder i 1736. Etter at fyrstinnen døde dro han i 1750 som prest til Wernigerode og derfra i 1755 til nabobyen Nöschenrode. Fra slutten av 1759 jobbet han som prest i St. Ulrich i Halle (Saale), hvor han også underviste ved et luthersk gymnas.
Allendorf diktet tilsammen 132 salmer. I Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013 er han representert med salmen «Jesus, din søte forening å smake»
Karagassisk
Karagassisk eller tofa var et samojedisk språk som tales av noen hundre personer som lever på nordsida av Sajan-fjella i Irkutsk oblast i Russland, sør for byen Nizjneudinsk.
Karagassisk er ikke skriftfesta.
Tuborg
Tuborg er et dansk ølmerke som for første gang ble brygget i Hellerup i 1875. Fra 1970 er selskapet eid av Carlsberg. Pilsneren Grøn Tuborg er Danmarks mest populære øl, og merkets internasjonale varianter klarer seg også godt med distribusjon i omkring 70 land, spesielt i Tyskland, Sverige og Tyrkia med en samlet vekst på 17% i 2006.
Vinter-X Games Europa 2011
Vinter-X Games Europa 2011 ble arrangert i Tignes i Frankrike fra 16. mars til 18. mars 2011.
Kristiansand domprosti
Kristiansand domprosti er et tjenestedistrikt i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Siden prostiet er knyttet til Kristiansand domkirke, er det ledet av en domprost. Prostiet er inndelt sogn, og alle disse ligger i Kristiansand kommune
Tuborg
Historie
A/S Tuborgs fabrikker ble grunnlagt i Hellerup, Danmark den 13. mai 1873 av blant annet Phillip W. Heyman og Carl Frederik Tietgen som hadde planer om stor eksport av dansk øl. Aksjekapitalen var på rundt 1 million riksdaler. Bryggeriet startet produksjon av øl av den Bayerske sorten som ble veldig populær, og i 1875 ble det første Tuborg-ølet solgt, Rød Tuborg. Fem år senere kunne bryggeriet presentere Danmarks første pilsnertype, Grøn Tuborg. I 1894 ble Tuborg en del av «De forenede Bryggerier» hvor flere av de små bryggeriene (blant annet Tvedes bryggeri) i København var med.
Tuborgs ene bryggeri ble sprengt i luften 5. januar 1945, men kunne allikevel fortsette ølleveransene dagen etter takket være hjelp utenfra. I 1970 gikk De forende Bryggerier sammen med Carlsberg, og i 1979 ble produksjonen utvidet, da Fredericia ble valgt som plassering for et nytt moderne bryggeri; Fredericia Bryggeri A/S
Fra 1990 arrangerer Tuborg en egen J-dag i forbindelse med lanseringen av årets juleøl.
Galleblomsterfluer (Pipiza)
Galleblomsterfluer (slekten Pipiza) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Slekten omfatter ca. 50 kjente arter, sju av dem forekommer i Norge. De er middelsstore, kullsvarte blomsterfluer med hårete øyne. Navnet galleblomsterflue brukes på norsk om de fleste artene i gruppen Pipizini.
Levevis
Larvene er rovdyr som lever av bladlus, gjerne slike som danner galler. De voksne fluene lever mest i og ved skog og flyr i april-september.
Utbredelse
Slekten forekommer mest i Holarktis, dessuten er den i Sør-Amerika.
Systematisk inndeling / nordiske arter
Navnet Pipiza noctiluca dekker sannsynligvis et kompleks av flere, lignende arter.
Ateleta
Ateleta er en landsby og kommune i provinsen L'Aquila i regionen Abruzzo i Italia. Den har omtrent 1 200 innbyggere.
Kommunen har følgende frazioni: Carceri Alte, Carceri Basse, Colli og Sant'Elena.
AC/DC
AC/DC (stilisert ACϟDC) er et Grammy Award-vinnende hardrockband fra Australia, stiftet i 1973 av brødrene Malcolm og Angus Young. Bandet platedebuterte i Australia med albumet High Voltage i 1975, etterfulgt av T.N.T. samme år. Da bandet utga sitt tredje album i Australia, Dirty Deeds Done Dirt Cheap i 1976, fikk de platekontrakt med plateselskapet Atlantic Records, som gav ut albumet High Voltage internasjonalt. Den internasjonale utgaven av dette albumet inneholdt låter fra begge de to australske albumene High Voltage og T.N.T..
Angus er det eneste gjenværende originale medlemmet i AC/DC, etter at broren Malcolm døde i 2017. Siden oppstarten har bandet hatt en rekke forskjellige bassister og trommeslagere, og tre forskjellige vokalister.
AC/DC er et av de aller mest kjente og innflytelsesrike hardrockbandene gjennom tidene, men AC/DC selv har brukt å omtale musikken sin som rock and roll i stedet for å bruke hardrock-begrepet. De var særlig inspirert av Chuck Berry og Rolling Stones, men spilte hardere og høyere enn andre.
Oppstarten
Brødrene Malcolm, Angus og George Young ble født i Glasgow, Skottland, og flyttet til Australia sammen med flesteparten i familien i 1963. Eldstebror George ble popstjerne i Australia med bandet Easybeats mens brødrene var små, Easybeats hadde en verdensomspennende hit med «Friday On My Mind» (1966). Angus begynte å spille banjo og gitar før han begynte på grunnskolen; Angus sluttet skolegangen 15 år gammel og kjøpte sin første Gibson SG.
Det var mange utskiftinger av medlemmer i begynnelsen, og Burgess var den første som fikk sparken. Allerede på den tiden hadde Angus den karakteristiske skoleuniformen, noe som var en ide fra søsteren Margaret. I september 1974 ble Dave Evans erstattet av Bon Scott. Bandet hadde kun innspilt og utgitt en singleplate med Evans, med sporene «Can I Sit Next to You, Girl» og «Rockin' in the Parlour». Det første sporet ble innspilt på nytt med Scott, Mark Evans på bass og Phil Rudd på trommer under navnet «Can I Sit Next to You Girl», og ble utgitt på det australske albumet T.N.T., og på den internasjonale utgaven av High Voltage.
Suksess
Debutalbumet kom i 1975 og var den australske versjonen av High Voltage. Albumet ble innspilt på kun ti dager. På denne tiden hadde bandet en stabil besetning med Young brødrene, Scott som vokalist, og Mark Evans på bass, mens Phil Rudd spilte trommer. I tiden fra 1974 til 1977 ble bandet et av de mest populære og suksessfulle i Australia, mye takket opptredener på nasjonalt TV.
Dødsfallet til Bon Scott
19. februar 1980 døde Bon Scott etter en natt med heftig drikking i London. Han ble funnet død i en bil, og dødsårsaken er offisielt akutt alkoholforgiftning, men inntrengning av mageinnhold i lungene var også medvirkende. Han ble begravet i Fremantle i Australia, hvor han hadde vokst opp.
Back in Black
Etter Scotts død vurderte medlemmene i AC/DC å oppløse bandet, men ble enige om at Scott ville ha ønsket at de skulle fortsette. De fikk så seg eks-Geordie vokalist Brian Johnson som ny vokalist. De skrev ferdig albumet Back in Black som Scott hadde vært med på begynnelsen av. Albumet ble deres største suksess noensinne, og i 2007 hadde det solgt mer enn 42 millioner eksemplarer globalt.