cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leonard Cohen
Familiebakgrunn
Cohen sa selv: «Min familie var anstendig. De var bra mennesker, slike som du gjerne utveksler håndtrykk med. Jeg følte aldri noen opprørstrang.» Jeg var født med dress på, sa han selv. Av faren ble han oppdratt til å ha orden og bære velstelt, pent antrekk.
Karl Haushofer
Karl Ernst Haushofer (født 27. august 1869 i München i Tyskland, død 13. mars 1946 på Hartschimmel-Hof ved Ammersee) var en tysk general, geopolitiker og filosof.
Med påvirkning fra Friedrich Ratzel, som hadde lansert begrepet Lebensraum, og påvirket av den svenske statsviteren Rudolf Kjellén, la Haushofer grunnlaget for tysk geopolitikk. Haushofer ble i 1921 professor i München, og ble der kjent med Rudolf Heß, som var en av hans studenter. Haushofer besøkte Hess flere ganger i Landsberg fengsel, og Haushofers ideer kan ha påvirket Mein Kampf som Hitler dikterte til Hess. Haushofer var far til nazi-motstanderen Albrecht Haushofer.
Leonard Cohen
Familiebakgrunn
Faren Nathan Cohen var konfeksjonshandler i familiebedriften Freedman Company. Faren meldte seg til tjeneste under første verdenskrig og ble sammen med broren de første jødiske offiserene i Canadas hær. Farens mén fra skyttergravene gjorde ham etterhvert pleietrengende; dette er reflektert i sangen «The Night Comes on» (1984). Faren døde da Leonard var ni år. Farens død har satt spor i debutromanen og i «Everybody knows» (innspilt på I'm Your Man). Etter farens død var Leonard det eldste mannlige familiemedlem, og det var hans oppgave å fremføre de hellige tekstene ved høytidene. Moren Masha giftet seg på nytt da Leonard var 14 år. Moren døde i 1978. Leonard hadde en fem år eldre søster.
Karl Haushofer
Haushofer begikk selvmord sammen med sin kone 1946 etter at utenlandsk presse anklagde ham for å være medskyldig i Nazitysklands ekspansasjonspolitikk.
Leonard Cohen
Familiebakgrunn
Besteforeldrene innvandret fra det som i dag er Litauen og Polen; og den østeuropeiske bakgrunnen har satt spor i Cohens musikk. Både tapet av faren og holocaust på den andre siden av havet satte preg på hans tidlige dikt. Moren Masha Klonitzki-Kline ble født i Kaunas, vokste opp i Vilnius og kom som 16 år gammel flyktning til Canada i 1923. Morfaren Solomon Klonitzki-Kline var en fremstående rabbiner, og hadde undervist ved talmudskolen i Kovno i Litauen. Morfaren hadde stor innflytelse på den unge Leonard.
Farfaren Lyon Cohen (1868–1937) innvandret fra Litauen da han var tre år. Han ble en fremstående grossist innenfor herreklær og var i over 20 år president for synagogen. Det var Leonard Cohens familie som sørget for å få reist synagogen i Montreal. Farfaren ble leder i det jødiske miljøet i Canada: etablerte avisen Canadian Jewish Times i 1897, var den første presidenten i Canadian Jewish Congress i 1919 og hjalp talløse jøder å komme seg unna pogromene i Øst-Europa.
Ungdomstid og utdanning
Cohen hadde ingen musikkutdanning, men som ung tok han noen pianotimer, og hadde også en ukulele som han lærte å spille på. Femten år gammel kjøpte han en brukt gitar og lærte raskt å spille enkle akkorder, og han fikk et par timer gitarundervisning av en spansk flamencogitarist han møtte tilfeldig. Han begynte å lese Federico García Lorca som tenåring, og Lorca forble hans litterære forbilde. Beundringen for den spanske poeten ga seg også utslag i at han senere i livet ga sin datter fornavnet «Lorca».
Karl Haushofer
Militær
I 1887 begynte han i 1. feltartilleri-regimentet «Prinzregent Luitpold» og fullførte den bayerske krigsskolen (Kriegsschule), artilleriskolen (Artillerieschule) og det bayerske krigsakademiet (Kriegsakademie). Han giftet seg med Martha Mayer Doss i 1896.
Han fortsatte som profesjonell soldat i det tyske keiserrikes hær, og ble forfremmet til generalstaben i 1899. I 1903 begynte han å undervise ved det bayerske krigsakademi.
Det fjerne Østen
I 1908 ble han av hæren sendt til Tokyo for å studere den japanske hær og gi den råd som artilleriinstruktør. Denne oppgaven forandret hans livs bane, og markerte begynnelsen av hans kjærlighetsforhold til Orienten. De neste fire årene reiste han mye i Dentfjerne østen, og lærte seg japansk, koreansk og kinesisk. Fra før kunne han russisk, fransk og engelsk.
Leonard Cohen
Ungdomstid og utdanning
Han leste blant annet Tolstoj, Proust og James Joyce. Han etablerte country-trioen Buckskin Boys og spilte noen år på forskjellige tilstelninger. Ved McGill ble han kjent med professorene Hugh MacLennan, Louis Dudek og F.R. Scott. De støttet ham, hjalp ham med den første utgivelsen Let Us Compare Mythologies og hadde stor betydning for Cohens tidlige utvikling som dikter.
Karl Haushofer
Det fjerne Østen
Karl Haushofer hadde vært en ivrig student av den tyske filosof Schopenhauer, og under sitt opphold i Det fjerne østen ble han introdusert til orientalsk hemmelig lærdom. Han ble kyndig nok til å oversette flere hinduistiske og buddhistiske tekster, og han ble en autoritet innen orientalsk mystisisme. Noen forfattere tror til og med at han var lederen av et hemmelig satanistisk fellesskap, som han forsøkte å heve Tyskland til verdensmakt ved hjelp av. Disse okkulte koblingene er blitt avvist.
Leonard Cohen
Ungdomstid og utdanning
Han kom på kant med både slektninger og det jødiske miljøet i Canada da han i 1963 kritiserte jødene i Canada for å ha blitt for materialistiske og å ha mistet det åndelige aspektet. Han eksperimenterte med marihuana, amfetamin, peyote og LSD (LSD var i 1960-årene ikke forbudt i henhold til den canadiske narkotikalovgivningen), også mens han arbeidet med tekst og musikk. Alkoholforbruket var i perioder stort.
Karl Haushofer
Det fjerne Østen
Haushofer reiste rundt i Det fjerne østen og lærte østlig filosofi og politisk ideologi. Land han besøkte var India, Tibet og Japan. Spesielt interessert var han i en utdødd arisk stamme som en gang hadde slått seg ned i Iran-India-området. Haushofer spredde også interessen i japanske ideologier til blant annet Heinrich Himmler. Himmler kom senere til å betrakte SS som en tysk utgave av de japanske samuraier. Det er påstått at Haushofer kan ha utviklet ideer om raseoverlegenhet gjennom det gamle hinduistiske kastesystemet.
P.J. Brown
Collier «P.J.» Brown (født 14. oktober 1969, Detroit, Michigan ) er en amerikansk profesjonell basketballspiller. Brown har tidligere spilt for lag som New Jersey Nets, Chicago Bulls, Miami Heat og Boston Celtics
Karl Haushofer
Det fjerne Østen
Fra 1911 til 1913 arbeidet Karl Haushofer med en avhandling om Japan til sin doktorgrad i filosofi ved Universitetet i München. Tittelen var Dai Nihon, Betrachtungen über Groß-Japans Wehrkraft.
Under og etter første verdenskrig
Før første verdenskrig var han blitt general, og kommanderte en brigade på vestfronten. Han ble desillusjonert etter Tysklands tap, og de omfattende staffesanksjoner. Han trakk seg tilbake som generalmajor i 1919.
Etter at han vendte tilbake til Tyskland i 1921 begynte Haushofer å jobbe som geografiprofessor ved Universitetet i München, og han høstet internasjonal anerkjennelse blant akademikere og intellektuelle.
I likhet med andre fremtredende tyskere ga han jøder og kommunister skylden for det «forræderi» han mente Tyskland hadde blitt utsatt for. På denne tiden stiftet han bekjentskap med den unge Rudolf Hess.
Haushofer begynte å studere med sikte på å gjenopprette og gjenskape Tyskland. Han trodde tyskernes mangel på geografisk kunnskap og geopolitisk bevissthet var en av hovedgrunnene til Tysklands tap i første verdenskrig. Politisk og geografisk vitenskap ble derfor hans spesialfelt. Da han var 45 år fikk han doktorgrad i politisk geografi.
Haushofer forble en stor beundrer av japansk kultur. Etter at Adolf Hitler kom til makten i 1933 var professor Haushofer medvirkende i utviklingen av Tysklands allianse med Japan. Flesteparten av møtene mellom høytstående japanske funksjonærer og naziledere fant sted i Haushofers hjem ved München. Han så på Japan som en brodernasjon for Tyskland.
Haushofers sønn, Albrecht (1903–1945), ble siktet for å ha vært involvert i komplottet som 20. juli 1944 skulle ta livet av Hitler, og han ble drept av nazistene i Moabit-fengselet i Berlin.
Etter annen verdenskrig
Karl Haushofer ble forhørt av Fader Edmund A. Walsh på vegne av de allierte styrker for å avgjøre om han skulle stilles for retten i Nürnberg for krigsforbrytelser. Walsh kom til den konklusjonen at Haushofer ikke hadde utført krigsforbrytelser.
Den 13. mars 1946 begikk Haushofer og hans kone selvmord sammen ved å drikke gift. Haushofer utførte i tillegg også «seppuku».
Leonard Cohen
Ungdomstid og utdanning
Han var nær venn av den radikale og kontroversielle, nobelprisnominerte forfatteren Irving Layton (1912–2006), som ble en av hans viktigste forbilder. Layton hadde også jødisk bakgrunn, og var født i Romania.
Cohen vanket i et kafémiljø av intellektuelle på Le Bistro, og i dette miljøet ble han venn med senere statsminister Pierre Trudeau. Sammen med Fidel Castro og Jimmy Carter var Cohen «æreskistebærer» ved Trudeaus gravferd i 2000.
Hydra og Marianne
I 1960-årene bodde han vekselvis i Nord-Amerika, London og på den greske øya Hydra. Etter å bodd noen måneder i London, der han arbeidet med en bok, reiste han etter anbefaling fra Jacob Rothschild til Hydra våren 1960. Rothschilds mor, Barbara Hutchinson, bodde sammen med sin kommende ektemann, kunstneren Nikos Hadjikyriakos-Ghikas, på hans luksuseiendom på Hydra. På den tiden hadde Hydra omkring 2000 greske innbyggere og en liten koloni av utenlandske kunstnere og forfattere. Cohen hadde arvet 1500 dollar fra bestemoren og kjøpte et gammelt hus uten strøm og innlagt vann. På lokale apotek fikk Cohen lett tilgang til legemidler som inneholdt amfetamin og barbiturater. Blant Cohens forfattervenner på Hydra var paret Charmian Clift og George Johnston, og de svenske forfatterne Göran Tunström og Sun Axelsson. Julie Felix besøkte Hydra mens reiste rundt i Europa i 1962 og ble der kjent med Cohen. Dette var før Cohen begynte som sanger og han pleide å låne Felix' gitar. Felix medvirket trolig til at Cohen gjorde sanger av diktene sine. Første gang Cohen opptrådte på britisk fjernsyn var sammen med Felix i hennes program på BBC.
Det norske paret Marianne (født Ihlen) og Axel Jensen hadde bodd på øya et par år. Marianne kom våren 1960 tilbake fra Norge der hun hadde født parets barn. Axel Jensen innledet et forhold til en annen kvinne og de to reiste fra Hydra, mens Marianne og det fire måneder gamle barnet ble værende. Cohen innledet et forhold til Marianne og de flyttet etter hvert sammen. Marianne inspirerte sangene «So Long, Marianne», «Bird on the Wire» og «Hey, That's No Way to Say Goodbye». Hun er avbildet på omslaget til platen Songs from a Room. Tunström og Cohen var modell for den mørkhårede gitarspillende poeten «Lorenzo» i romanen Joacim (1961) ifølge Jensen. Cohen og Marianne var sammen i åtte år og de bodde mest på Hydra, men også i Montreal og New York.
Reisen til Cuba
Cohen var nysgjerrig på det som foregikk på Cuba og reiste dit våren 1961. Han ønsket også å besøke Havanna i fotsporene til forbildet Lorca. Trolig sympatiserte han på bakgrunn av utopisk-humanistiske ideer med Castro til å begynne med, men ble desillusjonert da han ble kjent med realitetene på Cuba. Invasjonen i Grisebukta skjedde da Cohen var på Cuba, og han ble tatt for å være amerikansk soldat, anholdt og avhørt av militærpolitiet. Cohen lot skjegget vokse som Che Guevara, og han kledde seg som en revolusjonær soldat med grønne klær og beret. Da han skulle forlate Cuba noen dager etter invasjonsforsøket, ble han anholdt på Havanna flyplass, mistenkt for å være en cubansk soldat på flukt. Da vaktholdet sviktet et øyeblikk, snek han seg unna og ombord på flyet. Oppholdet resulterte i diktet «The Last Tourist in Havana Turns His Thoughts Homeward» og den ironiske sangen «Field Commander Cohen».
New York
I 1960-årene oppholdt han seg også lange perioder i New York der han begynte sin karriere som musiker og plateartist, etter at han opprinnelig hadde planlagt å bli musiker i Nashville. Særlig Judy Collins bidro til å få i gang hans virke som komponist og musiker, og han spilte inn sitt første album Songs of Leonard Cohen i New York. Cohen vanket også i miljøet rundt Andy Warhol. Han ble kjent med blant andre Nico (som på den tiden hadde et forhold til Bob Dylan), Edie Sedgwick, Lou Reed, Patti Smith, Buffy Sainte-Marie og Joan Baez. I New York bodde Cohen ofte på Chelsea Hotel i likhet med mange andre kunstnere og musikere (blant andre Dylan, Jimi Hendrix, Patti Smith, Robert Mapplethorpe og Janis Joplin). Sangen «Chelsea Hotel #2» er inspirert av opplevelser der. Til Nico skrev han «Joan of Arc». Marianne Ihlen bodde på slutten av 1960-årene også ett år i New York, mens Cohen var der. I samme periode begynte han å gå til scientologisenteret. Der møtte han i 1969 den 19 år gamle Suzanne Elrod.
I september 1968 reiste Cohen til Nashville for å spille inn sin andre plate, Songs from a Room. Nashville var USAs nest største musikkby, etter New York. Der ble han kjent med country-/americana-musikeren Charlie Daniels som også medvirket på innspillingen og som senere var med i Cohens turnéband. Songs from a Room ble Cohens mest countrypregede plate. Litt sør for Nashville leide han i to år en hytte i et grisgrendt område. Der hadde Cohen en lunefull hest som inspirerte «Ballad of the Absent Mare», og Cohen beskrev seg selv om en håpløs cowboy. Songs of Love and Hate (1971) ble også innspilt i Nashville.
Ekteskap og etterkommere
Cohen var aldri gift, men hadde flere både kortvarige og langvarige forhold. Noen av forholdene skrev han om i tekstene sine.
Cohen hadde i 1967–1968 et kort forhold til Joni Mitchell. Mitchell mislikte lyrikken hans og avfeide Cohen som en «boudoir poet». Hun var skuffet over at Cohen hadde lånt linjer fra Camus og Lorca, men samtidig var hennes egen sangdikting inspirert av affæren med Cohen. Blant annet på Mitchells Blue (1971) henviser teksten underforstått til Cohen, og hans innflytelse på hennes tekster er tydelig. Den ni år yngre Mitchell var som en elev av Cohen, men innhentet på kort tid læremesteren.
I 1990-årene var han sammen med Rebecca De Mornay (de ble regnet som forlovet) som også bidro på produksjonen av The Future. Hun regisserte også musikkvideoen til «Closing Time». Mens de var sammen intervjuet han henne for kjendisbladet Interview. De Mornay hadde hovedrollen Hånden som rører vuggen som ble spilt inn i Tacoma, utenfor Seattle. Cohen var med til Seattle og i De Mornays campingvogn skrev han blant annet «Tacoma Trailer» (på albumet The Future). «A Thousand Kisses Deep» ble påbegynt hjemme hos De Mornay ved hjelp av hennes synthesizer, og utgitt 10 år senere på Ten New Songs.
Stille år og alderdom
Han slo seg ned i Los Angeles der han hadde bodd i perioder fra midten av 1970-årene. I Los Angeles kunne han lettere besøke den zen-buddistiske mesteren Kyozan Joshu Sasaki, med ærestittelen «Rōshi». Cohen hadde vært knyttet til Roshi fra tidlig 1970-årene. I 1994 trakk Cohen seg tilbake til Mount Baldy Zen Center i San Gabriel Mountains i California, et kloster for den zen-buddistiske retningen rinzai. «Rōshi» ledet klosteret til han var 107 år gammel, og døde i 2014. Cohen fungerte dels som sjåfør og dels som oppvarter for «Rōshi». Etter tre år ble han ordinert som munk og fikk navnet Jikan, «den tause». Han forlot klosteret i 1999 og reiste til Mumbai der han oppsøkte Ramesh S. Balsskar, en læremester i hindufilosofien advaita vedanta. Cohen oppholdte seg flere måneder i Mumbai, og mot slutten av oppholdet slapp hans livslange depresjon taket.
Fra klosteret hadde han med seg et stort antall dikt og sanger hvorav noen ble innspilt i Cohens hjemmestudio i Los Angeles.Old Ideas og You Want it Darker ble også innspilt hjemme hos Cohen. Tidligere hadde han arbeidet med I'm Your Man og The Future i Los Angeles. I en alder av 73 år la han i 2008 ut på sin mest omfattende turné noen gang.
Cohen studerte en kort periode ved et scientologi-senter i New York. «Jeg prøvde alt», uttalte han om sin religiøsitet, og samtidig «jeg har en fullkomment god religion». «Jeg vet ikke hvilken religion jeg har, men jeg elsker Jesus. (...) Jeg er jøde, jeg ble født som jøde, det er min opplæring, det er min tradisjon, men jeg er en jøde som alltid har vært åpen for Jesu nærvær», sa han til Håvard Rem i 1988. Cohen ble rystet da Bob Dylan i 1979 erklærte at han var omvendt til kristendommen. Han overholdt sabbaten hele livet, også mens han var buddhistmunk.
Marianne Ihlen og Cohen hadde sporadisk kontakt også i de senere årene. Da Marianne lå på dødsleiet, ba hun sin venn, filmskaperen Jan Christian Mollestad fortelle Leonard Cohen om situasjonen. Bare to timer seinere sendte Cohen et svar. Marianne Ihlen var fortsatt ved full bevissthet da Mollestad leste opp den siste hilsenen fra gamlekjæresten. I hilsenen sto det blant annet "Jeg tror jeg kommer til å følge deg snart. Du skal vite at jeg er så tett bak deg at hvis du rekker ut hånden, så tror jeg du kan nå min". Marianne Ihlen døde 29. juli 2016.
Han døde «uventet men fredelig» 7. november 2016. Han ble gravlagt etter jødisk tradisjon ved siden av foreldrene i Montréal. Québecs nasjonalforsamling senket flagg til halv stang da dødsfallet ble kjent, og forsamlingen holdt minnestund over ham i plenumsmøtet. Canadas statsminister Justin Trudeau, sønn av Cohens gamle venn Pierre Trudeau, offentliggjorde også et minneord om Cohen.
Åse Enerstvedt
Åse Enerstvedt (født 15. november 1932) er en norsk etnolog og sakprosaforfatter som har arbeidet mye med forskning på temaene barnekultur og kulturformidling til barn. Hun har magistergrad i etnologi (kulturhistorie) fra Universitetet i Oslo.
Enerstvedt har gjennom en årrekke vært museumsbestyrer ved Hordamuseet ved Bergen. Hun har også sittet i Kulturrådet.
Turów kullkraftverk
PGE Górnictwo i Energetyka Konwencjonalna S.A. Oddział Elektrownia Turów  er et kullkraftverk i kommunen Bogatynia i Polen, helt sørvest i landet ved grensen til Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 2160 MW fordelt på 9 turbiner à hernholdsvis 3 x 325 MW, 3 x 261 MW og 3 x 206 MW. Anlegget ble utbygd omkring 1962–1993. Brenselstypen er lignitt, og annet lav-bitumenøst kull.
Utslippene av CO2 er 13,0 millioner tonn årlig. De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 12 880 000 tonn.
Høvringsvatnet
Høvringsvatnet er en innsjø i Evje og Hornnes kommune i Agder. Den er regulert som magasin for Hanefoss kraftverk. Utløpet er til Kleppslandsåna i sørøst.
Leonard Cohen
Poesi og romaner
Cohen begynte å skrive 15 år gammel og han var blant annet inspirert av Federico García Lorca og Yeats. I 1950 publiserte han «Kill or be Killed» i skoleårboken. I mars 1954 fikk han tre dikt på trykk i CIV/n.
Hans først bok var Let Us Compare Mythologies (1956) med blant annet minner om faren. Boken besto av 44 dikt med illustrasjoner av Freda Guttman, og mottok gode kritikker der flere merket seg Cohens talent. Cohens dikt ble gitt ut i en serie som skulle vise frem McGill-universitetets mest begavede studenter. Debuten viste den formelle strenghet, intellektuell søking, melankolien og mørke humoren som preget hans senere verk. Før debutboken hadde Cohen dikt på trykk i et lite tidsskrift. Sammen med andre lyrikere i Montreal leste han inn dikt på plate i 1957. I 1958 fremførte han dikt fra scenen sammen med jazzpianisten Maury Kaye.
Han ga senere ut tre diktsamlinger The Spice Box of Earth (1961), Flowers for Hitler og Parasites of Heaven, samt to romaner The Favourite Game (1963) og Beautiful Losers (1966). «Spice-Box» viser til et utsmykket treskrin med krydder brukt i jødisk tradisjon. Diktsamlingen fikk svært gode kritikker og Cohen ble omtalt som Canadas ledende poet. Debutromanen kom først ut i Storbritannia og i USA året etter, syv år senere ble den også gitt ut i Canada.
Beautiful Losers beskrives som en banebrytende roman. En anmelder beskrev den som årets bok i Canada og «den mest opprørske bok som noen gang er skrevet i Canada». The Globe and Mail kalte den «verbal masturbasjon». Boston Globe sammenlignet Cohen med James Joyce etter denne boken. Den ble også kritiserte som pornografisk. Den solgte opprinnelig ikke særlig bra og forleggeren klaget over at en del bokhandlere ikke våget å selge den. Cohens romaner ble også sammenlignet med Henry Millers som Cohen hadde blitt påvirket av. Romanene beskrives også som postmodernistiske.
Med disse utgivelsene hadde Cohen fått gode kritiker og blitt en stjerne blant canadiske litteraturkjennere og han hadde også et lite internasjonalt publikum, men han tjente lite. Den delvis selvbiografiske debutromanen regnes som en klassiker i moderne canadiske litteratur. The Favourite Game ble filmatisert av Bernar Hebert i 2003. Beautiful Losers fikk gode kritiker (Cohen ble av en kritiker sammenlignet med James Joyce) og solgte etter hvert bra. Parasites of Heaven inneholdt diktene «Suzanne», «Teachers», «Master Song», «Avalanche» og «Fingerprints» som senere ble sanger.
Cohen laget poesi av alminnelige hendelser og møter med andre mennesker. For eksempel oppholdt han seg i 1966 en periode i Edmonton som gjest ved University of Alberta. Cohen ble kastet ut av hotellet sitt og fikk husly av to kvinnelige studenter, noe som resulterte i sangen «Sisters of Mercy». «Suzanne» var resultat av en bekjentskap i Montreal, Suzanne Verdal, som faktisk serverte te og appelsiner fra Kina. Mens «our lady of the harbour» er et kjent landemerke ved byens elvehavn. I slutten av 1960-årene bodde han, i likhet med mange andre kunstnere og musikere, på Chelsea Hotel i New York. Et tilfeldig møte med Janis Joplin på hotellet resulterte i sangen «Chelsea Hotel No 2» (inkludert på New Skin for the Old Ceremony). Joplins død et par år senere gikk sterkt inn på Cohen. Han skal senere ha beklaget den avslørende og lite diskrete teksten. Utover i 1960-årene var Cohen friere, mindre dannet og mindre «britisk» i sin poesi, og han nærmet seg mer beatpoetenes stil. Da han ga ut diktsamlingen Energy of Slaves (1972) (gjendiktet av Håvard Rem i Slavenes energi, 1989) hadde han gitt ut fire musikkalbum siden forrige poesibok. Cohen var på denne tiden berømt etter sin suksess som musiker og forventningene var høye. Energy of Slaves ble svært dårlig mottatt av kritikerne.
Han tonesatte siden diktene sine. I 1960-årene levde han delvis på stipend fra Canadas kulturråd. I 1960-årene medvirket Bob Dylan til at Cohen beveget seg over i sanglyrikken, men ifølge Håvard Rem begynte Cohen med seriøs musikk før han kjente til Bob Dylan. Ifølge Cohen selv var Ray Charles en viktig inspirasjon til å begynne med musikk. Han tjente dessuten dårlig på forfatterskapet. Han vurderte å reise til Nashville for å prøve seg som gitarist innenfor country som han satte stor pris på. I New York fikk han høre musikk av Dylan, Judy Collins og Joan Baez som han ble svært inspirert av.
Cohens gjennombrudd som musiker gav ham samtidig et stort lesende publikum og Selected Poems solgte på noen måneder i 1968 flere hundre tusen eksemplarer. Samlingen Selected Poems ble tildelt den canadiske generalguvernørens litteraturpris i 1969, men Cohen takket nei fordi «verden er ond og han vil ikke ta i mot noen gave». Kaj Skagen, Håvard Rem, Göran Tunström og Staffan Söderblom oversatte Cohens dikt og romaner til norsk og svensk. En upublisert roman, The Ballet of Lepers, er deponert hos universitetsbiblioteket i Toronto. De første Cohen-papirene ble kjøpt inn av Fisher Rare Book Library ved Universitetet i Toronto i 1964. I 1970-årene fullførte Cohen en ny roman som ble antatt av forlaget, men Cohen trakk den tilbake da korrekturen var klar. I februar 1971 skrev Tor Edvin Dahl en hel side i Aftenposten om Cohens forfatterskap.
I 1978 ga han ut boken Death of a Lady's man (med en liten, men viktig forskjell i tittel fra siste album Death of a Ladies' Man) til minne om moren som døde det året. Book of Mercy, hans tiende bok, kom ut i 1984, den inneholder femti korte prosatekster for hvert år av hans liv. Den fikk positive anmeldelser. I 2006 ga Cohen ut Book of Longing (norsk: Lengselens bok) som består av dikt (inkludert sangtekster) og hans egne illustrasjoner i form av tegninger og litografiske trykk.
Da Cohen fylte 75 år ble det i Montreal gitt ut en diktsamling med bidrag fra 75 diktere, blant annet Margaret Atwood.
Musikk
Cohen hadde ingen musikkutdanning og var stort sett selvlært, men var med i en countrygruppe som student. Han lyttet til Hank Williams, amerikansk blues (Robert Johnson, Bessie Smith), Ray Charles, Jacques Brel og Edith Piaf. Roy Orbison var blant Cohens favorittartister. Beatles brydde han seg ikke om.
I 1960-årene begynte han å sette musikk til diktene sine og disse sangen ble fremført og innspilt av andre, særlig Judy Collins, før han selv debuterte på plate. Debutplaten ble en suksess etter at musikken hans ble kjent gjennom andre artister. Midt i 1970-årene var musikkarrieren på hell, før han gjorde et comeback med I'm Your man i 1988. Etter mange stille år i 1990-årene (blant annet med opphold i kloster), kom han med Ten New Songs i 2001 og gjorde 75 år gammel sin største turné verden rundt. Magasinet Rolling Stone rangerer Cohen på 16.-plass av de 100 fremste låtskriverne i historien. Hans tre første album samt I'm Your Man er med i boken 1001 album du må høre før du dør. Sangstemmen hans ble beskrevet som «a low, shaky monotone that has, somehow, grown in authority», og kompenserte i senere år med kor av dyktige kvinnelige vokalister. I begynnelsen av karrieren ble sangstemmen beskrevet som en "nasal tenor", mens den aldrenee stemmen ble beskrevet som "whiskey baryton". I begynnelsen var han heller ikke noe spesielt god gitarist. Tekstene omhandler romantikk, religion, død og seksualitet. Noen få sanger er politiske kommentarer. Han skrev på engelsk i en stil som ligger nærmere fransk chanson enn amerikansk pop, mer Jacques Brel og Serge Gainsbourg enn Woody Guthrie og Bob Dylan. Tor Marcussen mener «folk» ikke er en treffende betegnelse for Cohens musikk fordi melodiene har lite med tradisjonelle engelsk-amerikanske ballader å gjøre. I likhet med Joni Mitchells er teksten ofte selvutleverende. Cohens første sang, «Chant», hadde bare to akkorder, og minner om den messingen Cohen (på samme måte som Bob Dylan) vokste opp med i synagogen. Liturgi fra både askenasisk og sefardisk tradisjon gjenspeiles i Cohens melodier. Jødedommen spilte en rolle i hans tekst og musikk. Verselinjen i «Who by Fire» er tilpasset fra Unetanneh Tokef, den jødiske bønnen der gud fremstilles som en dommer som avgjør hvem som skal dø det kommende året. Samtidig kommer den katolske innflytelsen til syne i sanger som «Sisters of Mercy» og det blodige kors på Golgata i «Everybody Knows». Dylan mener det er lett å undervurdere Cohen som komponist. Cohens sangtekster var til dels basert på jødiske kilder, men var også inspirert av blant annet kristen og buddhistisk tradisjon.).
Bakgrunn
I 1958 fremførte Cohen egne dikt i en jazzklubb i Montreal. Han opptrådte sammen med et jazzband og resiterte diktene sine dels som sanger. I 1965 eller 1966 skal han spilt plater av Bob Dylan og erklært at han skulle bli den canadiske Dylan (ifølge Cohen selv ordla han seg ikke slik, men han gjorde det klart at Dylan var et forbilde ). Cohen sa selv at han ha ikke hadde planer om å bli «singer-songwriter», han ville i stedet skrive countrymusikk. Tidlig i 1960-årene skal han ha drømt å spille inn plater. Under en diktopplesning i New York i februar 1966 avsluttet han med å synge «Stranger Song». Cohen uttalte at det for ham ikke var noe forskjell på sang og dikt, og alt han skrev hadde gitar til i hans hode. Lite inntekt fra forfattervirksomheten var avgjørende for at Cohen satset på musikk. Cohen kunne ikke lese noter.
Han utformet plateomslagene selv, blant annet med egne fotografier. Han spøkte selv med sin egen begrensede vokalprestasjoner: «Det er bare i et land som dette at jeg kan vinne pris for beste vokalist.» (den canadiske Juno Awards utdelingen 1992). Cohen kompenserte for sin begrensede stemme med kvinnelig kor. Cohen kunne bare i en viss grad følge en melodilinje og de enkle akkordene i de tidlige sangene var lettere for ham å fremføre med sin karakteristiske snakkesynging.
Tidlig i 1960-årene intervjuet Cohen, på oppdrag for Esquire, Glenn Gould, men ble så revet med av samtalen at han glemte å ta notater.
Platedebut
I 1966 hadde Cohen tenkt seg til Nashville for å prøve å få jobb som musiker. På veien stanset han i New York og kom der i kontakt med det som da var den nye «folk»-musikken med Joan Baez, Dylan og Judy Collins i front. I New York møtte han Mary Martin, som hadde koblet The Band med Dylan, og hun fungerte som Cohens manager og satte Cohen i kontakt med sin venn Collins. Cohen møtte Judy Collins første gang sommeren 1966. Rett etter at Collins hadde hørt sangene fremført av Cohen spilte hun dem inn selv. Et par av sangene hans, blant annet «Suzanne», kom med på platen In My Life som var nesten ferdig. Den ble utgitt i november 1966 med sanger av blant andre Cohen, Dylan, Jacques Brel og Lennon/McCartney. Dette ga Cohen internasjonal anerkjennelse som tekstforfatter.
I 1967 debuterte han som plateartist på Columbia Records med albumet Songs of Leonard Cohen. Judy Collins hadde presentert Cohen for den legendariske talentspeideren John Hammond på bakgrunn av sangen «Suzanne». Hammond hadde tidligere oppdaget Dylan og senere Bruce Springsteen. Hammond var også produsent for Billie Holiday, Pete Seeger og Count Basie. Ifølge The New Yorker var det John Hammond som fant ut at Cohen kunne egne seg på plate og utbrøt entusiastisk «Watch out, Dylan». Cohen spilte inn platen fra mai til november 1967 i tre studioer og med ulike produsenter. Platen kom på topp 20 i Storbritannia. I tillegg til Collins gjorde Roberta Flack og Fairport Convention Cohens musikk kjent for et større publikum.
1960-årene
Cohen ble kjent som musiker midt i hippietiden, men skilte seg ut ved å være litt eldre, og han hadde kort velpleid hår og konservativ dress, han var høflig og beskjeden. Cohen var ikke involvert i studentopprøret, og ble av radikale beskyldt for å være reaksjonær.
Joni Mitchell overtalt sin daværende samboer, David Crosby, til å spille Cohens neste album, Songs from a Room. Cohen reiste til Los Angeles og begynte innspilling i Columbias studio der. Samarbeidet fungerte ikke. Cohen møtte i Los Angeles tilfeldigvis på Bob Johnston som var en ledende produsent på den tiden med blant annet Bob Dylans John Wesley Harding, Simon & Garfunkels Bookends og Johnny Cash' At Folsom Prison. Platen ble innspilt i Nashville høsten 1968 under ledelse av Bob Johnston og er countrypreget. Den nådde andreplass på albumlistene i Storbritannia. Den fikk blandete anmeldelser og fikk positiv omtale for den usmykkede stilen.
1970–1992
Death of a Ladies' Man (1977) ble produsert av Phil Spector og blir omtalt som mer kommersiell enn tidligere utgivelser. Spectors «wall of sound» var vanskelig å forene med Cohens lavmælte, akustiske stil. Bob Dylan og Allen Ginsberg koret på den burleske sangen «Don't Go Home with Your Hard-On». Samarbeidet med Spector resulterte verken i særlig salg eller gode kritikker. I USA var kritikerne imøtekommende og beskrev albumet som en uvanlig hybrid. Dette var Spector i sin mest ustyrlige «wagnerske periode» bemerket Cohen, som syntes at platen inneholdt mange gode sanger, men der ordene ble borte i miksingen.
Recent Songs ble spilte inn i Hollywood og utgitt i 1979. Jennifer Warnes medvirket som vokalist. New York Times vurderte albumet som et av de ti beste det året. Ifølge Montreal Gazette var Cohen med den tilbake til normalen og med noen av de beste melodiene han laget. Albumet solgte nesten ikke i USA og Canada, i Storbritannia kom det så vidt inn på listene. Cohen selv regnet det som et av sine beste. Tidlig i 1980-årene laget han musikkfilmen Night Magic sammen med Lewis Furey. Various Positions, inkludert «Hallelujah», ble opprinnelig refusert av Columbia Records med ordene: «This isn't pop music. We're not releasing it. This is a disaster». Karrieren var på den tiden nede i bølgedal. På Various Positions ble det brukt synthesizere, og dette preget Cohens senere innspillinger. Jennifer Warnes hadde tidligere koret for Cohen, men var på denne innspillingen like fremtredende som Cohen selv og med en stemme som står i klar kontrast til Cohens begrensede register. Anjani Thomas medvirket som backingvokalist. Montreal Gazette regner Various Postions som Cohens beste etter debutalbumet. Tekstene på Recent Songs og Various Positions var ifølge Håvard Rem tilbake i Cohens sakrale og sentrallyriske språk. Rem mener Cohens britiskpregede oppvekst og utdanning, og særlig hans øvelse i den engelske sonetteformen, har satt tydelig spor i Various Positions.
Jennifer Warnes' innspillinger av Cohens sanger på platen Famous Blue Raincoat (1987), fornyet interessen for Cohens musikk. Warnes hadde lenge bidratt i koret på Cohens konserter. Omkring 40 musikere, blant andre Stevie Ray Vaughan, Michael Landau, Sharon Robinson, Vinnie Colaiuta, Bobby King og David Lindley, bidro sammen med Warnes. Warnes spilte inn kjente sanger og sanger som Cohen ennå ikke hadde spilt inn selv. Warnes rene sangstemme fikk frem det lyrisk i sangene, ifølge Simmons. Platen ble en suksess og solgte 750 000 kopier i USA.
I 1988 sørget albumet I'm Your Man for kommersielt comeback. Norge var det første landet der hans plater gikk til topps og han fikk i 1988 platinaplate for I'm your man. Innen utgangen av året hadde platen solgt 180 000 eksemplarer i Norge. En fjerdedel av Cohens salg i Europa var i Norge. I'm your man var Cohens største kommersielle suksess, og gjorde Cohen kjent for en ny generasjon. Innspillingen skjemmes noe av 1980-årenes stil ifølge Montreal Gazette, andre omtaler instrumenteringen som «cheesy»
The Future kom i 1992 og var Cohens til da mest politiske album. The Future hadde som I'm Your man innslag av fengende melodier til dels i et muntert tempo. Albumet fikk jevnt god kritikk og solgte bra, spesielt i engelsktalende land, i USA solgte den i 250 000 kopier. I Norge fikk den blandete kritikker og solgte bra.
2000-årene
I oktober 2001 ga han ut Ten New Songs, det første studioalbumet på ni år, etter at han hadde sverget på slutte å skrive musikk. Albumet ble innspilt i Cohens hjemmestudio i samarbeid med Sharon Robinson som medvirket både som vokalist og komponist. Tidligere var det utenkelig for Cohen å skrive sammen med andre, og ifølge Globe and Mails anmelder er Robinson den beste låtskriveren av de to. Fra zen-klosteret hadde Cohen med seg 250 mer eller mindre ferdige sang/dikt. Albumet fikk i hovedsak god kritikk og solgte bra i Europa. I USA solgte den lite, mens i Canada solgte den til platina og resulterte i fire Juno-priser (beste album, artist, låtskriver og video). Lydbildet var mer neddempet og mindre preget av svulmende arrangementer som i 1980- og 1990-årene. I februar 2000 (før Ten New Songs) ble konsertalbumet Field Commander Cohen med opptak fra konserter i Storbritannia i 1979 gitt ut.
Palle Rosenkrantz (1587–1642)
Palle Rosenkrantz (født 28. juni 1587, død 22. februar 1642) var en dansk adelsmann og storgodseier. Han var sønn av Axel Rosenkrantz til Glimminge og Mette Pallesdatter Grubbe til Høgested.
Leonard Cohen
2000-årene
Philip Glass skrev musikk til Cohens tekster i Book of Longing. Dette var et sceneverk som hadde premiere i Toronto 1. juni 2007 og som deretter var på en kort turné før det ble utgitt på plate. Cohen karakteriserte verket som «Glassisk». En anmelder beskrev verket som forvirrende og imponerende. Glass' forfedre var som Cohens jødiske innvandrere fra det som nå er Litauen, og Glass og Cohen hadde en felles interesse i buddisme.
Old Ideas kom ut i januar 2012. Kritikkene var jevnt over positive og albumet nådde i USA tredjeplass på Billboard-listen. «But if it is to be his last communiqué, at least the old smoothie's going down swinging» skreve The Independents anmelder. Slates kommentator mente at Cohen ikke la særlig flid i musikken på denne, og han tok seg knapt bryet med å synge.
Palle Rosenkrantz (1587–1642)
Palle Rosenkrantz er en av Rosenkrantz-slektens mest fremtredende medlemmer. Faren var Skånes rikeste mann, og storebror Holger fikk tilnavnet ”den rike” på grunn av sine mange gods. Selv eide Palle Rosenkrantz åtte herregårder: Krenkerup, Nørregård, Rosenlund, Lungholm, Sædingegaard, Kjærstrup, Høgested og Tunbyholm.
Leonard Cohen
2000-årene
Popular Problems kom ut i 2014. Den fikk god mottakelse i blant annet Guardian og Financial Times. Det er et mesterverk ifølge Telegraphs anmelder og ga toppkarakter, mens New York Times var mer forbeholden i sin positive omtale.
Jekaterina Ajdova
Jekaterina Valerevna Ajdova (Екатерина Валерьевна Айдова, født 30. juli 1991 i Karaganda i Kasakhiske SSR i Sovjetunionen), er en kasakhstansk skøyteløper som representerte Kasakhstan under Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Palle Rosenkrantz (1587–1642)
Utdanning og karriere
Utdanningen var som mange andre adelsmenn, og han gikk først på skole i Sorø, drog deretter utenlands og besøkte Wittenberg, Genève, Nederland og Paris. Deretter fulgte en lang embedskarriere, både innenfor diplomati og det militære. I perioden 1616–32 var han lensmann på Vordingborg, i 1629–42 lensmann på Ålholm og Nykøbing, i 1620 generalkrigskommissær, i 1630 skoleherre på Herlufsholm, og i 1633 ble han slått til ridder.
Jekaterina Ajdova
Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i to OL ved 6 konkurranser.
Sprint-VM på skøyter deltatt i fem sprint-VM.
Leonard Cohen
2000-årene
Hans siste album, You Want it Darker, ble lansert sytten dager før han døde. Tittelsporet inkluderer det hebraiske «hineni», «her er jeg» eller «jeg er klar», med henvisning til Abraham som var klar til å ofre sin sønn. Det musikalske arrangementet er enkelt som på hans tidlige innspillinger og med inspirasjoner fra blant annet gospel. Albumet fikk meget god kritikk, og beskrives som et «dystert mesterstykke» og en «dødsmesse». Sønnen Adam Cohen ga i 2019 ut Thanks for the Dance basert på vokalopptak gjort samtidig med You Want it Darker. Adam Cohen skrev melodier og arrangerte musikken. Koret fra Shaar Hashomayim-synagogen, Michael Chaves, Javier Mas og Jennifer Warnes medvirket til innspillingen. Platen har bidrag fra Beck, Damien Rice, Leslie Feist, Bryce Dessner og Richard Reed Parry. Stavanger Aftenblads anmelder skriver at Adam Cohen har lagt seg nær farens stil og ga resultatet terningkast 5.
Jekaterina Ajdova
Internasjonale mesterskap
Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i fire enkeltdistanse-VM ved 8 konkurranser.
Asiamesterskapet på skøyter, enkeltdistanser for damer deltatt i to Asiamesterskap ved 4 konkurranser.
Leonard Cohen
Filmmusikk
Robert Altman brukte Cohens sanger i filmen McCabe & Mrs. Miller (1971), noe som bidro til å gjøre musikken hans mer kjent. Altman var en fan av Cohen. Altman skal ha blitt inspirert av Songs of Leonard Cohen da han planla filmen og ifølge Rolling Stone er det vanskelig å tenke seg filmen uten Cohens sanger. Altman brukte Cohen i senere filmer. Rainer Werner Fassbinder var fan av Cohen og brukte hans sanger i flere filmer blant annet Warnung vor einer heiligen Nutte (1971). Werner Herzog brukte flere av Cohens sanger i Fata Morgana (1971).
Jekaterina Ajdova
Internasjonale mesterskap
Junior-VM på skøyter deltatt i 4 VM ved 10 konkurranser.
Leonard Cohen
Filmmusikk
I 1969 var Cohen i Italia og møtte Franco Zeffirelli for å diskutere samarbeid om musikk til filmen om Frans av Assisi. Zeffirelli brukt i stedet musikk av Donovan til Fratello sole, sorella luna.
Palle Rosenkrantz (1587–1642)
Familieliv
Palle Rosenkrantz var gift tre ganger.
Jekaterina Ajdova
Sammenlagt i verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2014/15.
Leonard Cohen
Rettssak mot forretningsføreren
I 2005 havnet Cohen i en opphetet rettstvist med sin forhenværende forretningsfører Kelley Lynch om flere millioner dollar som var forsvunnet. Lynch ble dømt til å betale tilbake 7,3 millioner dollar (andre kilder oppgir erstatningen til 9,5 millioner dollar ) og fikk 18 måneders fengselsstraff. Cohen fikk trolig ikke pengene tilbake. Cohen hadde lite talent for forretninger og hadde gitt Lynch alle fullmakter, inkludert rett til å avgjøre om den medisinske behandlingen skulle avsluttes i tilfelle Cohen ble svært syk. Cohen selv hadde lite oversikt over bankkonti og kontrakter. Lynch skal også ha solgt rettighetene til Cohens tidligere verk uten hans vitende. Lynch ble også dømt til å holde seg unna Cohen. I forbindelse med saken beslagla politiet Cohen-arkivet hjemme hos Lynch. Beslaget fylte en flyttebil, og inneholdt et stort antall av Cohens notatbøker og brev fra Bob Dylan, Allen Ginsberg og Joni Mitchell.
Annet
Cohen malte og tegnet fra han var barn, og illustrerte til dels sine egne bøker. På sin eldre dager fikk han viss anerkjennelse for denne delen av sitt virke. Noen av bildene har vært utstilt, både som rene kunstutstillinger og i salgsgalleri.
I 1986 hadde han en gjesteopptreden i en episode av fjernsynsserien Miami Vice. Han fremstilte der en fransk interpolagent, og var på skjermen i vel ett minutt. Michael Mann, produsent for serien, er fan av Cohen. I 1983 skrev han og medvirket i den korte TV-filmen I am a hotel (regissert av Allan F. Nicholls).
Forhold til andre artister
Cohen ble kjent for et stort publikum særlig gjennom andre artisters fremføring av sangene og som filmmusikk. I tillegg til egne innspillinger har andre artister laget over tusen innspillinger av hans sanger. Blant de mest kjente er «Hallelujah», «Suzanne», «First We Take Manhattan» og «Bird on the Wire». «Hallelujah» er trolig en av de sangene som er oftest innspilt av andre artister, på linje med Beatles «Yesterday». Cohen påvirket yngre musikere som Tom Waits, Nick Cave, Jeff Buckley, PJ Harvey, Suzanne Vega, Katie Melua og Peter Gabriel.. Cohens begrensede sangstemme sammenlignes med Caves og Waits', i tillegg til Bob Dylans, stemmer.
Graham Greene (skuespiller)
Graham Greene (født 22. juni 1952 i Ontario) er en kanadisk indiansk skuespiller som har opptrådt på teater og i film-og TV-produksjoner i Canada, England og USA.
Leonard Cohen
Bob Dylan
Cohen og Bob Dylan hadde parallelle og til dels sammenvevde karrierer; de var både venner og rivaler. På samme måte som Joan Baez gjorde låtskriveren Dylan kjent, gjorde Judy Collins låtskriveren Cohen kjent, et par år senere. Cohen hadde stor respekt for Dylan og bemerket at nobelprisen til Dylan «is like pinning a medal on Mount Everest for being the highest mountain». Tidligere hadde Cohen sagt om Dylan: «…en av de største stemmer som har talt fra hjertet på lang, lang tid. Bob Dylan er en skikkelse som dukker opp hvert tredje eller fjerde århundre». Respekten var gjensidig. Dylan introduserte en fremføring av «Isis» med «denne er for Leonard», mens Cohen var til stede under konserten. Dylan forsvarte Cohen mot det han mente var urettferdig kritikk av Cohens dystre sanger. Dylan mener også at Cohen er undervurdert som komponist og at komposisjonene er mer sofistikerte enn man først får inntrykk av.
Mens Dylans lyrikk beskrives som surrealistisk og preget av frie assosiasjoner, beskrives Cohens lyrikk som mer formell, skolert, klar, sakral og «liturgisk» – eller som bønner ifølge Dylan. Dersom Dylan er Shakespeare, så er Cohen John Donne skrev The Guardians kommentator: «Dylan’s lyrical gift is wild, copious, and immoderate, Cohen’s is precise, supplicatory and cloistral.» («Dylans lyriske begavelse er vill, frodig og ubeskjeden, Cohens er presis, ydmyk og klosteraktig.») Cohens beskrives som tydelig og utydelig på samme tid, og sammenlignes blant annet med Göran Tunströms.
Forholdet mellom Dylan og Cohen er studert blant annet av David Boucher i Dylan and Cohen: Poets of Rock and Roll (2004). New York Times drøftet i 1968 med utgangspunkt i Cohen og Dylan, om poptekster kunne betraktes som poesi. Et annet fellestrekk er begrensede sangstemmer og «snakkesyngingen» der frasering av enkelstavelser og avslutning av verselinjer er like viktig som melodilinjen. Gitlin mener de to er noe helt for seg selv av den generasjonen, og at de to hele tiden har vært ganske ulike. Gitlin mener også begges lyrikk kommer til kort uten musikk og at de to først og fremst er melodimakere. Cohen nevnes som en av de få popmusikere med tekster på bortimot Dylans nivå. Andre kommentatorer mener Dylans styrke var som melodimaker, mens Cohen var den beste dikteren av de to.
Ifølge Håvard Rem begynte Cohen å prøve seg som sanger før han kjente Dylan som sanger. Dylan ble som sanger kjent for et bredere publikum først sommeren 1965, da Dylan brøt gjennom med «Like a Rolling Stone». Tidligere var Dylan kjent gjennom andres fremføringer av sangene hans, og særlig av Joan Baez' tolkninger. Dylan kunne med sin begrensede sangstemme, ikke fremføre sangene på den melodiøse måten som Baez. I 1966, året etter, ville Cohen reise til Nashville for å bli musiker.
Konsertopptredener
Cohen var lenge plaget av sceneskrekk. Da han i 1967 skulle spille sammen med Judy Collins på et anti-Vietnam-krig arrangement, stivnet han helt.
Graham Greene (skuespiller)
Greene fikk sitt første innblikk i underholdningsindustrien da han arbeidet som lyd-tekniker for et rockeband basert i Newfoundland og Labrador, da han gikk under dekknavnet «Mabes». Greene ble uteksaminert fra Senter for Indigenous Teaters Native Theatre School i 1974, som var basert i Toronto. Kort tid etter begynte han å opptre i profesjonelle teateroppsetninger både i Canada og Storbritannia. Greenes debut på TV var i en episode av The Great Detective i 1979. Han spilte i filmer som Revolution, Powwow Highway og First Nations, men det var hans Oscar-nominerte rolle som indianeren «Kicking Bird» i filmen Danser med ulver fra 1990 som brakte ham mest berømmelse. Greene fulgte opp denne rollen med flere filmer og TV-serier, inkludert Thunderheart, Maverick, Northern Exposure og The Red Green Show.
Leonard Cohen
Konsertopptredener
Cohen turnerte i Europa i hippietiden tidlig i 1970-årene. På vei til en konsert i nærheten av Aix-en-Provence, var veien blokkert over flere kilometer av forlatte biler. For å komme frem leide Cohen og musikerne noen hester; Cohen kom ridende inn på scenen på en hvit hingst. I England på vei til Isle of Wight holdt Cohen gratiskonsert på psykiatrisk sykehus (noe han gjentok blant annet i California). Han opptrådte på Isle of Wight («britisk Woodstock») der også Joan Baez, Jethro Tull og Jimi Hendrix (for siste gang) opptrådte. Cohen var nest sist på programmet, og lyktes med å roe ned et fiendtlig publikum (på omkring 600 000) som var svært opphisset etter Jimi Hendrix' opptreden. Publikum buet på alle, unntatt Cohen, ifølge Kris Kristofferson (som ble buet av scenen tidligere i programmet). Cohens opptreden er gjengitt i en dokumentarfilm utgitt i 2009.