cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erich Siebert
Erich Siebert (født 7. mai 1910, død 1947) var en tysk bryter, som konkurrerte i vektklassen lett tungvekt. Ett av Sieberts største internasjonale resultat var en sølvmedalje fra Sommer-OL 1936 i Berlin, Tyskland.
NPO 3
NPO 3 (forkortelse for Nederlandse Publieke Omroep 3) er en av Nederlands eldste tv-kanaler, lansert 4. april 1988. NPO 3 var frem til 2014 kjent som Nederland 3 og er den yngste og minste av de tre hovedkanalene til allmennkringkasteren NPO. I 2020 hadde NPO 3 en markedsandel på 4,8 prosent i det nederlandske tv-markedet. NPO 3 retter seg hovedsakelig mot unge seere og barn. Blant annet er deler av sendeflaten tildelt to underkanaler: NPO Zappelin (for barn mellom 2 og 6 år) og NPO Zapp (for barn mellom 6 og 12 år).
Simon Clarke
Hans største seier i karrieren kom på den 4. etappen av Vuelta a España. Der spurtslo han Tony Martin etter at de to hadde rykket fra det opprinnelige bruddet i den siste bakken før mål. Clarke har også sterke resultater fra banesyklingen.
NPO 3
Bakgrunn
Nederlandsk fjernsynshistorie strekker seg tilbake til 1930-årene, og i 1951 startet regulære tv-sendinger på NTS (Nederlandse Televisie Stichting), i dag kjent som NPO 1. Utover i 1960-årene økte fjernsynets popularitet, og landets andre tv-kanal, Nederland 2, startet faste sendinger 1. oktober 1964.
Historie
I april 1988 startet Nederlands tredje offentlige kanal, Nederland 3. I utgangspunktet var kanalen tenkt som et fellesprosjekt mellom NOS og den flamske kringkasteren VRT, og den skulle spesialisere seg på belgiske og nederlandske programmer. Prosjektet ble avlyst, og i stedet ble Nederland 3 hjemmekanalen til kringkasterne VPRO, VARA, RVU og NPS. I likhet med de to andre offentlige kanalene, er NPO 3s sendeflate bygget opp av produksjoner fra landets mange kringkastingsselskaper. De fleste programmene er på nederlandsk og produsert i Nederland.
Profil
Fra oppstarten i 1988 konsentrerte Nederland 3 seg om nyheter, debatter og kulturprogrammer. På dagtid sendte kanalen barneprogrammer under merkenavnet Z@ppelin.
De tre offentlige kanalene har blitt omstrukturert flere ganger. Senest i 2006 og 2009, da kanalene kom under administrasjon av NPO. I 2014 ble de tre tv-kanalene omdøpt til NPO 1, 2 og 3, og de fikk felles grafisk uttrykk. Høsten 2006 ble også kanalens profil endret noe, men NPO 3 sender fremdeles barneprogrammer: NPO Zappelin på dagtid og NPO Zapp på ettermiddagene.
Adesmus
Adesmus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små til middelsstore, spinkle, ofte rødlige trebukker. Antennene er gjerne omtrent så lange som kroppen. Kroppen er temmelig jevnbred, dekkvingene parallellsidige. Dekkvingene har ofte store, lyse flekker eller andre tegninger.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Amerika, fra Mexico og sørover, inkludert øyene i Karibia.
Friedrich Wilhelm Rahe
Friedrich Wilhelm Rahe (født 16. april 1888, død 18. februar 1949) var en tysk tennisspiller og landhockeyspiller.
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 1908 i London, hvor laget hans ble nummer 5. Han deltok også i tennis under de samme lekene. Hans beste resultat i Grand Slam i tennis var en semifinale i Wimbledon-turneringen i 1909.
Andrés de la Garma
Andrés de la Garma (født 11. mars 1988) er en meksikansk ishockeyspiller. Han har siden 2010 spilt for Zapotec Totems og han deltar i Mexicos herrelandslag i ishockey. Tidligere har de la Garma spilt for San Jerónimo.
Nyrud
Nyrud er et byområde i Mosjøen. Det består stort sett av tyngre næringer og lettindustri. Videre finnes skole- og boligområdet Kippermoen, boligområdet Trudvang og næringsområdet Mo.
Informasjon
Nyrud er i hovedsak et område for tyngre næringer og lettindustri. Helgelandskraft har sitt hovedkontor der.
Vest og sørvest for Nyrud ligger Mo og blant annet Helgelandssykehuset, avdeling Mosjøen, tidligere Nord-Norges Salgslag og Elveparken.
Sør og sørøst for Nyrud ligger Kippermoen. Der ligger byens ungdomsskole, Kippermoen ungdomsskole, og Mosjøen videregående skole, avdeling Kippermoen (yrkesfag). I dette området ligger også Kippermoen Idrettspark, et utstrakt frilufts- og treningsområde som foruten Mosjøhallen omfatter fotballbaner med ekte og kunstig gress, fotballøkke, løpebane og fasiliteter for tennis, badminton og kurvball.
Sør for Mo og Kippermoen ligger Trudvang, også kjent som Helvete. Trudvang ligger på sin side nord for Olderskog.
Amenhotep II
Amenhotep II (også gjengitt som Amenofis II, betydning «Amon er tilfreds») var den sjuende farao av 18. dynasti i oldtidens Egypt. Amenhotep arvet et enormt kongerike etter sin far, Thutmose III, og beholdt det blant annet ved noen få militære kampanjer i Syria, men førte færre kriger enn sin far, og under hans styre opphørte fiendtlighetene mellom Egypt og Mitanni, de store kongerikene som tevlet om makten i Syria. Hans regjeringstid er vanligvis blitt datert til fra 1427 til 1401 f.Kr.; en alternativ datering er fra 1428 til 1397 f.Kr.
Familie og tidlig liv
Amenhoteps far var Thutmose III og hans mor var en underordnet hustru av kongen, Merytre-Hatshepsut. Han var heller ikke sin fars eldste sønn; hans eldre bror Amenemhat var i tillegg født av faraos førstehustru Satiah og således i farens regjeringsår 24 utpekt som arving til tronen og i posisjonen som overvåket Amons kyr. Mellom faraos regjeringsår 24 og 35 døde imidlertid både dronning Satiah og prins Amenemhat, noe som fikk Thutmose III til å gifte seg med den ikke-kongelige Merytre-Hatshepsut. Hun kom til føde Thutmose III en rekke barn, inkludert den framtidige Amenhotep II.
Amenhotep II ble født og vokste opp i Memfis i nord framfor i Egypts tradisjonelle hovedstad Teben. Mens han var prins fikk han posisjon som overvåker av leveringen av tømmer og trevarer ved havnen Peru-nūfe i Memfis, og ble opphøyd til setem, yppersteprest av Nedre Egypt. Før Amenhotep ble kronet som farao etterlot han seg en rekke inskripsjoner som hyllet hans atletiske dyktighet mens han var leder av hæren. Amenhotep var ikke mindre atletisk enn sin far. Han hevdet var isteand til å skyte en pil gjennom et mål av kobber som var kun en palme tykk og han kunne ro sitt skip raskere og lengre enn to hundre medlemmer fra krigsflåten kunne ro sine. Disse overdrivelsene blir omtalt med overbærenhet av egyptologene.
Amenhotep overtok tronen den første dagen av den fjerde måneden av Akhet, men hans far døde på den trettende dagen av den tredje måneden av Peret. Om en egyptisk kronprins ble utropt som farao, men ikke tok tronen dagen etter sin fars død, kan det bety at han fungerte som medregent under sin fars styre. Et samstyre med Thutmose III og Amenhotep II er da antatt å ha vart i to år og fire måneder. Da han overtok makten var Amenhotep atten år gammel i henhold til en inskripsjon fra hans store sfinksstele:
Etter at Amenhotep ble farao giftet han seg med en kvinne ved navn Tiaa, som egyptologene ikke har funnet informasjon om hennes bakgrunn. Så mange som ti sønner og en datter har blitt tilskrevet til ham, om nødvendigvis ikke fra en og samme hustru. Hans fremste sønn var Thutmose IV som også etterfulgte ham. Imidlertid er det betydelig bevis på at han hadde mange flere barn. Prinsene Amenhotep, Webensenu, Amenemopet, og Nedjem er bevitnet og Amenemhat, Khaemwaset, og Aakheperure foruten uten også en datter ved navn Iaret er også mulige barn.
Papyrus B.M. 10056, som er datert til en gang rundt Amenhoteps tiende regjeringsår, refererer til en konges sønn og setemprest Amenhotep. Denne Amenhotep kan også være bevitnet på en stele fra Amenhotep IIs tempel ved Giza, men stelens navn har blitt såpass ødelagt at en positiv identifikasjon er blitt umulig. Webensenus navn har blitt attestert på en statue av faraos hovedarkitekt Minmose og hans kanopiske krukker og en gravstatue har blitt funnet i graven til Amenhotep II. En annen stele på Giza, stele C, nedtegnet navnet av en prins Amenemopet, og som ellers ikke er dokumentert. Den samme statuen med navnet Webensenu på seg har også inskripsjonen av navnet til prins Nedjem, som ellers er udokumentert.
Datoer og regjeringsår
Amenhotep IIs kartusj viser senere skader og en variasjon av hans navn fra Karnak. Amenhoteps kroning kan bli datert uten større vanskeligheter grunnet et antall av månedatoer til styret til hans far Thutmose III. Disse observasjoner begrenser dato for Thutmoses tiltredelse til enten 1504 eller 1479 f.Kr. Thutmose døde etter å ha styrt i hele 54 år, og hvor Amenhotep ville ha kommet på tronen. Om Amenhotep styrte sammen med sin far en kort tid, ville det ha flyttet hans tiltredelse til to år og fire måneder tidligere, daterte hans tiltredelse til enten 1427 f.Kr. ved lav kronologi, eller i 1454 f.Kr. ved høy kronologi. Lengden på hans styre er indikert ved en vinkrukke som hadde inskripsjon med kongens personlige navn funnet i gravtempelet til Amenhotep II i Teben; den er datert til kongens høyeste kjente dato — hans 26. regjeringsår — og lister navnet på kongens vinhandler, Panehsy. Dødstempler ble generelt ikke fylt før farao var død eller var nær død; derfor kunne ikke Amenhotep ha levd lengre enn sitt 26. regjeringsår. Det er alternativ teorier som forsøker å gi ham et styre på opp til 35 år, noe som er den absolutt maksimumlengden han kan ha styrt. I denne kronologien styrte han fra 1454 til 1419 f.Kr. En alternativ datering er fra 1428 til 1397 f.Kr. Det er imidlertid problemer med disse teoriene som ikke kan bli løst med tilgjengelig informasjon. Særskilt ville dette bety at Amenhotep døde da han var 52 år, men røntgenanalyser av hans mumie har vist han må ha vært rundt 40 år da han døde. Vanligvis har Amenhotep II blitt gitt et styre på 26 år og styrt fra 1427 til 1401 f.Kr. men en alternativ datering strekker seg fra 1428 til 1397 f.Kr.
Utenrikspolitikken
Amenhoteps første militære kampanje skjedde i hans 3. regjeringsår. Det er kjent at da han førte krig i Syria, ble farao angrepet av en fra Qatna da han krysset elven Orontes, men vant slaget og fikk rikt krigsbytte, blant dem er også utstyr fra en mitannisk hestestridsvogn nevnt. Farao var kjent for sin fysiske styrke og det ble sagt han personlig drepte sju opprørske fyrster ved Kadesj, en seier som endte hans første syriske kampanje. Etter kampanje beordret farao at likene til de sju fyrstene skulle bli hengt oppned i forstavnen av sitt skip. Da de kom fram til Teben ble alle de døde, unntatt en, hengt opp i triumf på bymurene. Den ene døde ble fraktet til det opprørske landet Nubia og hengt opp på bymuren av Napata som en advarsel om konsekvensene av gjøre opprør mot farao. Amenhotep kalte denne militære aktiviteten for hans første kampanje på en stele fra Amada, men han kalte også sin andre kampanje for den første, noe som har ført til forvirring. Den mest vanlige løsningen på dette, om enn ikke akseptert av alle forskere, er det var den første kampanjen han kjempet alene før hans far døde, og således før han var enekonge av Egypt, og han regnet sin andre kampanje som den første ettersom det var den første han utkjempet alene og ikke formelt sammen med sin far.
I april i hans sjuende regjeringsår sto Amenhotep overfor et betydelig opprør i Syria av Naharin (Mitanni) og sendte sin hær til Levanten for å slå det ned. Hans seiersstele som ble reist etter kampanjen nedtegnet ingen betydelige slag, noe som har blitt tolket på mange måter. Det kan være at denne kampanjen var mer lik en av de oppleggene i Syria som hans far hadde kjempet, og at han kun angrep mindre garnisoner og tvang byer til sverge troskap til ham, eder som øyeblikkelig ble brutt etter at den egyptiske hæren forlot området. Alternativt kan det synes som at de to ukene hvor Amenhoteps hær var nærmest Mitannis hær, og om hans hær ble beseiret ble det utelatt fra stelen. Amenhoteps siste kampanje skjedde i hans niende år, men synes som om hæren ikke marsjerte lengre nord enn Genesaretsjøen i Israel. I henhold til en liste over plyndringer fra denne kampanjen, tok Amenhotep hele 101 128 slaver, noe som opplagt er et overdrevet tall. En del av disse slavene kan ha blitt medregnet fra den tidligere kampanjen fra hans sjuende år, slik som 15 070 innbyggere fra Nukhasj (Nuhašše) i nordvestlige Syria ettersom Amenhotep ikke var i nærheten av Nukhasj i hans niende år. Selv med disse medregnet er tallene altofr høye til å være realistiske, og er antagelig rent skryt.
Tempelbygg
Ettersom Thutmose III hadde benyttet mye energi på å utvide Karnak, var Amenhoteps byggeprosjekter i stor grad fokusert på å utvide mindre templer over hele Egypt. I Nildeltaet er hans fars oppsynsmann for byggeprosjekter, Minmose, bevitnet på en inskripsjon ved Tora, det fremste steinbruddet for kalkstein, halvveis mellom Helwan og Kairo, som administrator for byggingen av flere templer. I Øvre Egypt er små helligdommer bevitnet ved Medamud, el-Tod, og Armant, til tross for at de ikke fikk samme oppmerksomhet som fra hans far, ble ikke helt oversett. Amenhotep bestilte også en søyle for å stå i gårdsplassen mellom fjerde og femte pyloner som feiret mottakelsen av tributt fra Mitanni.
I Nubia bygget Amenhotep ved Qasr Ibrim og Semna, og beordret dekorasjon for tempelet i Kalabsha (omtrent 50 km sør for Aswan). Hans viktigste tempel i Nubia var ved Amada. Thutmose III hadde begynt byggingen av et tempel som teknisk sett var dedikert Horus der, men tilstedeværelsen av guddommene Ra-Harakhti og Amon-Ra er lett å se. Amenhotep fullførte tempelet og plasserte en stele i det i sitt 3. regjeringsår, som fram til 1942 var kilden til det meste av informasjonen om Amenhoteps kriger.
Grav
Amenhoteps mumie ble oppdaget i mars 1898 av Victor Loret i faraos grav KV35 i Kongenes dal innenfor hans opprinnelige sarkofag. Han hadde bygget et dødstempel ved utkanten av Teben nekropolis, rett ved det stedet hvor Ramesseum senere ble bygget, men det ble ødelagt i antikken. Graven til Amenhotep II viste seg også til å være et forråd hvor flere mumier av faraoer fra det nye riket, inkludert Thutmose IV, Seti II, Ramses III, Ramses IV, og Ramses VI. De hadde blitt gravlagt på nytt i graven til Amenhotep av Amons yppersteprest Pinedjem II under Siamuns styre i 21. dynasti for å beskytte mumiene fra gravplyndrere. De mest detaljerte og balanserte diskusjoner om kronologi, hendelser og virkninger av Amenhotep IIs styre ble utgitt av Peter Der Manuelian, professor i egyptologi ved Universitetet i Harvard i USA, i hans bok fra 1987 om denne farao.
Personlighet og senere liv
En stele fra denne faraos siste år har kastet lys på hans åpent foraktelige holdning mot ikke-egyptere. I dette dokumentet, som er datert til «År 23 IV Akhet [dag] 1, dagen for festivalen» til Amenhotep IIs tiltredelse til makten, er det en kopi av et personlig brev som farao skrev selv til Usersatet, hans guvernør av Kusj (her ment Nubia). I brevet minnet farao sin guvernør om deres militære erfaringer i Syria og fortsatte med å kritisere hvordan denne myndighetspersonen har utført sin stilling som guvernør/visekonge. Amenhotep skrev:
Usersatet var så imponert (eller engstelig) over Amenhoteps beskjed at han beordret en kopi av den til å bli gravert inn i stelen «som en gang [var lokalisert] ved andre katarakt [i Nubia] og er nå i Boston.»
Amenhotep II nedtegnet ikke åpent navnene på sine dronninger; en del egyptologer har teoretisert at han følte at kvinner hadde blitt for mektige under titler som «Guds Amonhustru». Det er pekt på det faktum at han deltok i sin fars aktivitet med å fjerne Hatshepsuts navn fra hennes monumenter og ødela hennes bilder. Ødeleggelsen av Hatshepsuts bilder begynte under Amenhoteps samstyre da hans far var meget gammel, men stoppet under hans egen styre. Imidlertid kan farao ha tatt til seg sin fars bekymring over at enda en kvinne kunne komme på tronen. Til tross for hans anstrengelser er det mulig at en kvinnelig medregent av Akhenaton styrte før slutten av hans egen 18. dynasti.
Årsaken til Amenhotep IIs død er ikke kjent.
Winnipeg Telegram
Winnipeg Telegram var en avis som utkom første gang i Manitoba i 1898. fra Avisen ble slått sammen med Winnipeg Tribune i 1920.
Samuel Short
Samuel Short (født 17. september 2003) er en australsk svømmer.
Danny Thomas
Danny Thomas (født Amos Muzyad Yakhoob Kairouz; 6. januar 1912, død 6. februar 1991) var en amerikansk nattklubbkomiker, fjernsyns- og filmskuespiller og produsent av fjernsyn og film, hvis karriere spenner over fem ti-år. Thomas var best kjent for deltagelse i fjernsynsserien Make Room for Daddy (også kjent som The Danny Thomas Show). Han var også grunnlegger av St. Jude Children's Research Hospital. Han var far til Marlo Thomas, Terre Thomas og Tony Thomas.
Tidlig liv
Som en av ti barn ble Danny Thomas født 6. januar 1912, i Deerfield, Michigan. Hans foreldre var Margaret Taouk og Charles Yakhoob Kairouz, og de var Maronite katolske immigranter fra Libanon. Thomas vokste opp i Toledo, Ohio, gikk på St. Francis de Sales Church (Romersk katolsk), Woodward High School og tilslutt University of Toledo. Thomas ble konfirmert i en romersk katolsk kirke av biskopen av Toledo, Samuel Stritch som ble en livslang åndelig veileder for Thomas, og rådet ham til å legge St. Jude Hospital til Memphis. Han giftet seg med Rose Marie Cassaniti i 1936, en uke etter han fylte 24 år.
Kongen på kobberhaugen
Kongen på kobberhaugen (engelsk: The Raider of the Copper Hill) er en Disney-tegneseriehistorie skrevet og tegnet av Don Rosa.Første opptreden var i Uncle Scrooge 1993. Dette er kapittel 4 i Skrue McDucks liv og levnet. Historiens tidsrom er: 1884 - 1885
Danny Thomas
Tidlig liv
I 1932 begynte Thomas opptreden i radio i Detroit i WMBC med programmet The Happy Hour Club. Han opptrådte først under sitt anglikaniserte navn "Amos Jacobs Kairouz." Etter at han flyttet til Chicago i 1940, ønsket ikke Thomas at hans venner og familie skulle få vite at han vendte tilbake til sin tidligere jobb hvor lønnen var bedre, så han kom opp med pseudonymet "Danny Thomas" (etter sine to brødre ).
Kongen på kobberhaugen
Handling
I dette kapittelet bestemmer Skrue seg for å bil gullgraver. Han fant noe han trodde var sølv, men til hans store skuffelse var det bare kobber. Elektrisitet var ny på den tiden, og Skrue fant ut at det var laget av … kobber! Han stormet til Jernvare butikken, men hadde ikke råd til noe. Men han solgte gullgebisset sitt til en fyr, og fikk masse utstyr. Han møter faktisk Gamlerik Rikerud, og slår seg sammen med han. Gamlerik Rikerud finner ut at Skrue eier en hel gullåre, siden at han bor der. Folkene i byen får vite om dette, og følger etter Skrue dit. Men han banker alle sammen. Han tjener femti tusen kroner på Gruven, så får han telegram fra familien sin i Glasgow, som sier at det er krise, og at han må komme hjem.
Danny Thomas
Radio
Thomas nådde sitt store publikum gjennom riksdekkende radio på 1940-tallet da han spilte svigerbroren, Amos i The Bickersons, som begynte som sketsjer i et musikkshow, Drene Time, iscenesatt i fellesskap av Don Ameche og Frances Langford. Thomas portretterte seg selv som forvirret Lothario i dette showet. Hans andre riksdekkende radioarbeide omfattet et stunt som postmannen Jerry Dingle.
Kongen på kobberhaugen
Barks-kjennetegn
- "Den lure onkel Skrue" (DD nr. 1/1954)
Danny Thomas
Radio
Thomas hadde også sitt eget radioprogram; The Danny Thomas Show. Det var et 30-minutters ukentlig varieté-show på ABC i 1942-43 og på CBS i 1947-48.
Kongen på kobberhaugen
Barks-kjennetegn
- "Onkel Skrue og pengene hans" (DD nr. 3/1955)
Danny Thomas
Filmer
Thomas opptrådte i filmen The Jazz Singer mot den populære sangeren Peggy Lee, i en nyinnspilling fra 1952 av den originale filmen fra 1927, og han spilte tekstforfatteren Gus Kahn mot Doris Day i filmen I'll See You in My Dreams fra 1951.
Kongen på kobberhaugen
Barks-kjennetegn
- "Superkjøreren" (DD nr. 5/1963)
Danny Thomas
Make Room For Daddy (The Danny Thomas Show)
Thomas kunne glede seg over en lang og suksessfull opptreden over 13 år (1953–1965) med Make Room For Daddy, senere kjent som The Danny Thomas Show. Jean Hagen og Sherry Jackson var hans første familie i showet. Den som spilte rollen som Hagen døde i 1956 og ble erstattet av Marjorie Lord. Den 1. januar 1959 opptrådte Thomas med Make Room For Daddy med barnestjernene Angela Cartwright og Rusty Hamer i en episode av NBCs The Ford Show med Tennessee Ernie Ford. Dette showet ble produsert i Desilu Studios hvor Lucille Ball opptrådte sammen med Desi Arnaz Sr. i I Love Lucy, og flere andre som "guest stars" som senere hadde sine egne show, inklusive Andy Griffith (The Andy Griffith Show, Mayberry RFD), Joey Bishop og Bill Bixby (My Favorite Martian og andre). Thomas oppnådde også stor suksess i London Palladium hvor mange store amerikanske stjerner opptrådte i de senere år. Angela Cartwright (som snakket om sine av-og-på, og sitt camera-forhold med sin TV-show-stefar Danny Thomas i det banebrytende ABC-TV show, Make Room for Daddy) hadde sagt: "Jeg syns Danny var morsom og han fikk meg alltid til å le. Han var høylytt og omgjengelig, ikke som min virkelig far som er mye mer reservert. Så det var morsomt å kunne komme med frekke kommentarer og komme unna med det. Jeg ville aldri ha snakket slik til mine virkelige foreldre, men i fantasiverdenen til Williams-familien gikk det an." Cartwright fortalte også at da showet med Thomas gikk mot slutten, fikk hun spørsmål om å prøve en rolle for The Sound of Music: "Jeg dro på et intervju for rollen som Birigitta. Jeg filmet fortsatt for The Danny Thomas Show, men jeg visste at serien nærmet seg slutten. Etter flere auditions ble jeg den første castede av von Trapp. Jeg spurte Danny Thomas om han kunne avslutte min kontrakt slik at jeg kunne bli med i filmen, og han var veldig elskverdig og lot meg slippe det siste showet for sesongen. Han hadde ikke trengt å gjøre det, og jeg er veldig takknemlig for at han gjorde det."
Produsent
Thomas var ansvarlig for Mary Tyler Moores første store gjennombrudd som skuespiller i 1961, da Carl Reiner castet henne i The Dick Van Dyke Show etter at Thomas personlig hadde anbefalt henne. Han husket henne som "piken med tre navn" som han tidligere hadde avslått, men nå oppdaget han henne på nytt, etter å ha lett gjennom mange bilder og beskrivelser av kandidater til roller.
Tilbake til fjernsyn
Tidlig på 1970-tallet ble Thomas gjenforent med de fleste av sine andre Daddy-show deltakere (Marjorie Lord, Rusty Hamer og Angela Cartwright) for en kortvarig oppdatering av dette showet: Make Room for Granddaddy. Det dreide seg om Danny og Kathy Williams og deres omtanke for sitt barnebarn, sønn av datteren Terry som var alene mens hennes mann var stasjonert i det militæret i Japan. Dette showet gikk bare en sesong.
Midt på 1970-tallet ble Thomas' sønn, Tony en kjent TV-produsent. Tony gikk sammen med Paul Junger Witt "Witt/Thomas Productions" i 1975 og ble ansvarlig for sin fars neste tre (og siste) programmer. Thomas returnerte til TV-serie i NBCs sitcom, The Practice, fra januar 1976 til januar 1977 og deretter I'm a Big Girl Now, som ble sendt på ABC fra 1980 til 1981.
Den siste serien hvor Thomas hadde hovedrollen, var One Big Family som ble sendt riksdekkende i sesongen 1986–1987. Situasjonskomedien var konsentrert om en delvis pensjonert komiker, hvis barnebarn ble satt bort og adoptert etter at barnets foreldre døde i en bilulykke.
Okies
Okies var en amerikansk betegnelse på en gruppe økonomiske internflyktninger som dro fra Oklahoma til California i 1930-årene. De dro fra hjemstaten på grunn av den økologiske katastrofen Dust Bowl som sammen med den store depresjonen i landet gjorde levekårene svært vanskelige. Veien mot vest var fortrinnsvis route 66. Om lag 15 % av Oklahomas befolkning brøt opp.
Danny Thomas
Reklameprogrammer
Thomas, i likhet med mange prominente TV-skuespillere, deltok i programmer sponset av produsenter av forbruksvarer, spesielt "Maxwell House" hvis pulverkaffe han reklamerte for og Philips Norelco's "Dial-A-Brew"s kaffetrakter. En av hans andre sponsorprosjekter var et budskap om å støtte St. Jude Children's Research Hospital.
Okies
I California måtte de konkurrere med mange nyankomne fattige latinamerikanere og filippinere om daglønnet arbeid i landbruk og landbruksindustri.
Danny Thomas
St. Jude Children's Research Hospital
Som en "sulteforet skuespiller" hadde Thomas lovet seg selv: Hvis han fikk suksess skulle han åpne en helligdom, dedikert St. Jude Thaddeus, de håpløses beskyttende engel. Thomas glemte aldri sitt løfte til St. Jude, og etter at han ble vellykket tidlig på 1950-tallet, reiste han og hans kone landet rundt for å skaffe penger til prosjektet og virkeliggjøre drømmen: St. Jude Children’s Research Hospital. Han mente fullt og fast på at “ingen barn skulle dø i starten av livet.” Dr. Lemuel Diggs og nære venn Anthony Abraham og en bilforhandler i Miami Florida, grunnla Thomas St. Jude Children's Research Hospital i Memphis, Tennessee, i 1962. Siden starten har St. Jude behandlet barn fra alle 50 stater og rundt om i verden, utrettelig i sitt arbeide: å finne midler til kurer og å redde barn. Nobelprisvinneren Dr. Peter C. Doherty fra St. Jude immunologiske avdeling fikk sammen med Dr. Rolf M. Sinkernagel Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1996 for sin oppdagelse av hvordan immunsystemet arbeider for å drepe virusinfiserte celler.
Okies
Selve uttrykket Okie om folk fra Oklahoma kan imidlertid spores i bruk allerede fra 1907, men da uten de sosiale konnotasjoner ordet fikk senere. Uttrykket Okie er noen tiår etter depresjonen var over atter blitt et nøytralt uttrykk på engelsk for folk fra Oklahoma.
Danny Thomas
Personlig liv
Danny Thomas var en fremadstrebende ung komiker da han møtte Rose Marie Mantell (født Rose Marie Cassaniti), med en sangkarriere og sitt eget radioshow i Detroit, Michigan. De ble gift 15. januar 1936, og fikk tre barn, Margaret Julia ("Marlo"), Theresa ("Terre") og Charles Anthony ("Tony") Thomas. . Barna til Thomas fulgte ham i underholdningsbransjen i ulike stillinger: datteren Marlo ble skuespillerinne, sønnen Tony TV-produsent og datteren Terre Thomas en anerkjent tekstforfatter. Danny var svigersønn til Marie "Mary" Cassaniti (1896–1972), trommeslager og perkusjonist for "Marie's Merry Music Makers".
Thomas ble tatt opp i Frimurerlosjen "Gothic Lodge" 15. mars 1984. I løpet av mai 1985 filmet Thomas også seremoniene i Frimurerlosjen med filmen When the Band Stops Playing.
Som trofast medlem av Maronite Catholic, ble Thomas utnevnt til "Knight Commander" av Ridderordenen av den hellige grav i Jerusalem av Pave Paul VI som anerkjennelse for sine tjenester til Kirken og samfunnet. Han var medlem av "Good Shepherd Parish" og Catholic Motion Picture Guild i Beverly Hills i California. I 1983 presenterte President Ronald Reagan Thomas med Kongressens gullmedalje for sitt arbeide med St. Jude Children's Research Hospital. Thomas var en av de opprinnelige eiere av Miami Dolphins sammen med Joe Robbie, men han solgte sin andel like etterpå. Han var en svoren golfspiller, kunne notere seg ti golfhandicap, og konkurrerte mot Sam Snead i en velferdsturnering. To PGA Tour, menns golfturneringer fikk hans navn; Danny Thomas-Diplomat Classic i Florida i 1969 og under Danny Thomas Memphis Classic fra 1970 til 1984. Han var også det første ikke-jødiske medem av Hillcrest Country Club i Los Angeles.
I 1990 ble Danny Thomas opptatt i Television Hall of Fame.
Død
Thomas døde 8. februar 1991 av hjertefeil 79 år gammel i Los Angeles, California. To dager tidligere hadde han feiret St. Jude Hospitals 29-årsjubileum og laget en kommersiell film som ble sendt etter hans død. Han ble gravlagt i et mausoleum på området til St. Jude Children's Research Hospital. Cassaniti, hans ektefelle gjennom 55 år ble gravlagt samme sted i juli år 2000.
Henrik Skara Heen
Henrik Skara Heen (født 27. april 1988) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte mange år for Furuset Ishockey i norsk 1. divisjon fra 2009 til 2016. Han har tidligere spilt i Lørenskog, Vålerenga Hockey, Lillehammer IK, Frisk Asker, Manglerud/Star og Storhamar Yngres. Han har aldersbestemte landskamper.
Karl Johans gate (Sarpsborg)
Karl Johans gate er ei gate i Sarpsborg kommune i Viken fylke. Gata ligger i bysentrum og går fra Torget til Sigvat Skalds gate, der Sarpsborg politistasjon ligger. Sarpsborg og Rakkestad legevakt ligger i Karl Johans gate 3.
Gata er oppkalt etter kong Karl III Johan.
Elena Arzak
Elena Arzak (født 4. juli 1969 i San Sebastián) er en spansk kokk. Hun er delt kjøkkenmester med sin far Juan Mari Arzak på familierestauranten Arzak som har 3 Michelin stjerner. Hun mottok en pris som årets beste kvinnelige kjøkkensjef i verden i 2012.
Elena Arzak begynte å jobbe i familierestauranten Arzak i sommerferiene da hun var elleve år og ble da fjerde generasjon i familien som arbeidet der. På den tiden ble restauranten drevet av hennes bestemor Francisca, siden overtok hennes far som kjøkkensjef.
Hun gikk på hotellskole i Luzern og arbeidet deretter blant annet hos Maison Troisgros og Bras and Pierre Gagnaire i Frankrike Le Gavroche i London og El Bulli i Spania før hun returnerte til familiebedriften som spesialiserer seg på nyskapende baskisk matlaging.
I 2012 ble hun tildelt prisen for verdens beste kvinnelige kjøkkensjef, Veuve Clicquot award for World’s Best Female Chef, av magasinet Restaurant.
Torbjørn Saga
Torbjørn Saga (1919–2007) var en norsk forfatter, krigsseiler, hvalfanger og skogsarbeider.
Karriere
Han dro til sjøs i 1938 som nittenåring, og jobbet i 3 år og 3 måneder på fruktfart mellom de vestindiske øyer og USA. Han seilte som kokk, og senere stuert. Krigen hadde da startet og han fikk hyre på tankbåt. Den første tiden seilte han på Stillehavet, senere tankfart og stykkgods på Stillehavet, Atlanterhavet og Middelhavet. I mars 1943 var han mannskap om bord i «Abraham Lincoln», skipet var en del av en konvoi på 37 skip som startet fra Halifax i Canada. Kun 17 skip kom frem til England. Skipene ble senket av tyske ubåter, og 372 sjøfolk mistet livet. Han mønstret av i 1947 i Ålesund.
I 1949 dro han ut på hvalfangst, to sommersesonger ved Labrador og fire vintersesonger i Sørishavet. Etter dette vendte han hjem og giftet seg og fikk to barn. Han arbeidet som skogsarbeider til 1977. Etter 25 år som skogsarbeider tok han jobb som vasker og potetskreller på Saga Hotell i Kongsberg til han gikk av med pensjon.
Forfatter
Saga debuterte som forfatter med en novelle i Magasinet for Alle, tidligere Arbeidermagasinet, i 1964. Det ble etter hvert rundt 50 noveller i Magasinet, samt flere artikler i Langs Lågen og julehistorier i Laagendalsposten. Innholdet i bøkene til Saga er hentet fra egne opplevelser. Saga var opptatt av arbeiderfolkets liv og særlig grensesnittet mellom folk fra forskjellige samfunnslag og konflikter som oppstår.
3. divisjon fotball for kvinner 2016
3. divisjon fotball for kvinner 2016 er det fjerde høyeste nivået i norsk fotball 2016.
Tysklands Grand Prix 2013
Løpet
Noter til tabellene:
Andreas Kristian Andersen Grimsø
Andreas Kristian Andersen Grimsø (født 12. oktober 1850 i Steigen, død 30. juli 1927 på Vega) var en norsk politiker (Venstre) og gårdbruker.
Tysklands Grand Prix 2013
Stillingen i mesterskapene etter løpet
Førermesterskapet
Andreas Kristian Andersen Grimsø
Han arbeidet i ungdommen i fiskeri og kystfart, fram til han i 1881 ble gårdbruker på Vega. Her var han medlem av herredsstyret fra 1885 og ordfører fra 1887 til 1904. Han hadde også andre lokale verv og var formann i styret for den lokale sparebanken fra 1893 til like før hans død.
Tysklands Grand Prix 2013
Stillingen i mesterskapene etter løpet
Konstruktørmesterskapet
Andreas Kristian Andersen Grimsø
Andersen Grimsø var stortingsrepresentant i åtte perioder: fra 1898 til 1906 for Nordlands amt, fra 1906 til 1921 for Søndre Helgelands krets. Han var Lagtingets president fra 1913 til 1921. Han var vararepresentant 1895–97 og møtte noen tid. Han var i hovedsak medlem av næringskomite nr. 1, herunder formann fra 1906 til 1921 (unntatt 1909, da han var nestformann).
Han var medlem av Stortingets deputasjon ved åpningen av Ofotbanen i 1903, av kongedeputasjonen til København i 1905 og av en deputasjon som 17. mai 1914 la ned krans på Christian Frederiks sarkofag i Roskilde domkirke. Han var medlem av flere offentlige kommisjoner og utvalg.
Han gav i 1927 ut Erindringer fra mine 25 aar paa Stortinget på Gyldendal.
Grimsøs sønnesønn Andreas Grimsø møtte også på Stortinget for Nordland (1969–1971).
Wales (Alaska)
Wales er en bosetning i Nome Census Area i delstaten Alaska i USA. Ifølge folketellingen i 2010 hadde bosetningen et befolkningstall på 145 innbyggere. I 2014 ble folketallet estimert til å være på 149 innbyggere. Wales er den bosetningen som ligger mest mot vest i Fastlands-Amerika. Adak er bosetningen som ligger mest mot vest i Alaska. Adak er lokalisert i Aleutians West Census Area. Bosetningen blir betjent av Wales Airport. Wales ligger 179 kilometer nordvest for Nome og er lokalisert på koordinatene 65.612222 breddegrader og -168.089167 lengdegrader. Wales ligger like ved Cape Prince of Wales hvor Stillehavet møter Nordishavet.
Kurt Hornfischer
Kurt Hornfischer (født 1. februar 1910 i Gera, død 18. januar 1958 i Nürnberg) var en tysk bryter, som konkurrerte i vektklassen tungvekt. Ett av Hornfischers største internasjonale resultat var en sølvmedalje fra Sommer-OL 1936 i Berlin, Tyskland.
Under annen verdenskrig ble han såret seks ganger, og dette bidro til hans død i relativt ung alder.
Meteorologisk observatorium
Et meteorologisk observatorium er en meteorologisk stasjon med et omfattende, og ofte spesialisert, observasjonsprogram, gjerne også med spesialutdannet personale under vitenskapelig ledelse. Ofte er observatoriene plassert i mer øde områder, relativt langt fra sentralinstituttene, og er utstyrt for selvstendig virksomhet.
Norge
I Norge har en hatt slike observatorier på Ås, i Bergen, på Haldde ved Alta og på Svalbard. Slike observatorier her til lands er det for en stor del ikke behov for lenger, da en har en utbygget desentralisert tjeneste med et variert observasjonsprogram.
Guri Johannessen
Guri Johannessen (født 2. november 1911 i Hol, død 11. november 1972) var en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Hun var stortingsrepresentant fra Buskerud fra 1957 fram til sin død.
Meteorologisk observatorium
Norge
Meteorologisk Observatorium i Bergen (Det meteorologiske observatoriet på Nordnes, Fredriksberg) ble opprettet i 1903, etter at det hadde vært gjort systematiske meteorologiske observasjoner i Bergen allerede fra 1861, tilsluttet Lungegårdshospitalet. Observatoriet i Bergen var forløperen for Værvarslinga på Vestlandet, som ble opprettet i 1920.
Guri Johannessen
Johannessen jobba i unge år som servitør og dreiv på 1930-tallet ei kaffistove. Fra 1935 var hun husmor. Hun var medlem av Hol kommunestyre fra 1952 til 1959, de siste par åra også av formannskapet. I 1957 blei hun valgt inn på Stortinget for første gang, og hun blei gjenvalgt tre ganger, men døde i løpet av den siste perioden. De tre første periodene var hun medlem av sosialkomiteen, den siste av landbrukskomiteen.
Meteorologisk observatorium
Norge
Haldde-Observatoriet i Kåfjord i Finnmark, som var i drift fra 1912 til 1926, og Geofysisk Institutt i Tromsø, som var i drift fra 1918 til 1927, var forløperne for distriktsentralen for værvarslingstenesten i Nord-Norge.
Arktiske stasjoner ble opprettet på Spitsbergen i 1912, på Bjørnøya i 1920, Jan Mayen i 1921 og i Myggbukta på Øst-Grønland i 1922.
Guri Johannessen
Hun var medlem av landsstyret i Arbeiderpartiet fra 1963 til hun døde.
Karl Johans gate (Halden)
Karl Johans gate er ei gate i Halden kommune i Viken fylke. Gata ligger på nordsida av elva Tista og går fra Repslagergata til den møter Marcus Nilsens gate. Gata ble lagt ut etter at kommunen kjøpte Bockrammløkka i 1917.
Melchora Aquino
Melchora Aquino de Ramos (født 6. januar 1812 i Caloocan på Filippinene; død 2. mars 1919 i Quezon City) var en filippinsk revolusjonær som er forblitt mest kjent under sitt tilnavn Tandang Sora («tandang» er avledet fra matandâ som på tagalog betyr gammel), ettersom hun ved utbruddet av den filippinske revolusjon i 1896 var blitt 84 år gammel.
Karl Johans gate (Halden)
Gata er oppkalt etter kong Karl III Johan.
Melchora Aquino
På Filippinene er hun blitt gitt heltetittelen Mujer Magnífica de la Revolución y Madre de Balintawak (Grand Woman of the Revolution) og Madre de Balintawak for sin innsats under revolusjonen.
Første livsavsnitt
Hun ble født i Caloocan, som senere er vokst sammen med Manila og blitt del av storbyområdet Metro-Manila. Hun var datter av Juan og Valentina de Aquino, en landarbeiderfamilie som aldri hadde sjanse til noen skolegang. Ikke desto minne hadde hun fått, skjønt i liten grad, noe undervisning, slik at hun kunne både lese og skrive. Hun hadde også talent for sang. Hun sang under lokale fester, og sang i kirken under gudstjenester, som messer, dåp og bryllup. Hun ble også ofte valgt til rollen som Reyna Elena under «Santacruzan» under «Santacruzan», en religiøs prosesjon i mai til minne om keiserinne Helenas oppdagelse av Kristi sanne kors.
Under den filippinske revolusjon
På hjemstedet hadde hun et lite sted som snart ble et tilfluktssted for syke og sørede revolusjonære. Hun gav opprørerne mat, gav dem medisinsk behandling og oppmuntet dem moderlige råd og bønner. I hennes hjem hadde Katipuneros også hemmelige møter. Slik fikk hun tilnavnet Katipunans moder (Madre del Katipunan, Mother of the Katipunan).
Etter en tid deporterte de spanske myndigheter henne til Guam på Marianene i Stillehavet.
Etter at USA tok kontrollen på Filippinene i 1898, kunne Melchora Aquino i 1903 og andre forviste vende tilbake. Hun bodde så frem til sin død i en alder av 107 år, den 2. mars 1919, i sin datters hus i Quezon City. Hun ble gravlagt i bakgården der.
Gravstedet er senere blitt ffentrlig tilgjengelig, og heter Himlayang Pilipino.
Luis David González
Luis David González (født 7. oktober 1988) er en meksikansk ishockeyspiller. Han har siden 2010 spilt for Teotihuacan Priests og han deltar i Mexicos herrelandslag i ishockey. Tidligere har González spilt for Galerías Reforma og Metepec.
Nihongami
Nihongami (japansk: 日本髪 nihongami, betyr ‹‹japansk hårfisyre››) er en tradisjonell japansk hårfrisyre r, som går tilbake til Edo-perioden. Nå er det først og fremst hos maiko (geisha-lærlinger) at man kan se den.
Det er vanskelig å sette opp håret alene i en nihongami-frisyre for.
Andre maiko-hårfrisyrer inkluderer wareshinobu, ofuku, yakko-shimada, katsuyama og sakko. Gion kobu maiko har en spesiell hårfrisyre for Miyako odori.
Nihongami krever bruk av spesielle kammer og en spesiell voks kalt bintsuke. Kanzashi, som er spesielle hårpynt, blir ofte brukt sammen med denne frisyren.
Ture Andersson
Ture Andersson (1907–1976) var en svensk bryter, som konkurrerte i vektklassen weltermvekt. Ett av Anderssons største internasjonale resultat var en sølvmedalje fra Sommer-OL 1936 i Berlin, Tyskland.
Trældaltunnelen
Trældaltunnelen (nordsamisk: Ralttáktunealla) er en tunnel på europavei 10 ved Trældal mellom Narvik og Bjerkvik i Narvik kommune i Nordland. Tunnelen ble bygd som et sikringstiltak langs et rasfarlig område.
Prahaavtalen (1973)
Prahaavtalen (1973) ble inngått mellom Tsjekkoslovakia og Forbundsrepublikken Tyskland 11. desember 1973 og ratifisert 19. juli 1974. Avtalen ble inngått for å normalisere forholdene mellom de to landene. Den innebar konkret blant annet at Münchenavtalen ble erklært opphevet. Sterke følelser knyttet til fordrivelsen av tyskerne etter andre verdenskrig førte til at forhandlingene tok lang tid.
Trældaltunnelen
Spregningsarbeidene startet opp 6. november 2013, og den 31. mai 2014 ble det gjort gjennomslag. Tunnelen ble midlertidig åpnet for trafikk 11. juni 2015, etter at et steinras blokkerte den gamle veien. Tunnelen åpnet 11. september 2015, og den gamle veien ble stengt på grunn av rasfare.
Prahaavtalen (1973)
Avtalen ble undertegnet av forbundskansler Willy Brandt, statsminister Lubomír Štrougal og utenriksministrene Walter Scheel og Bohuslav Chňupek. Den er i ettertid ansett som en del av Tysklands Ostpolitik, som tok sikte på forsoning og avspenning med de daværende den gangen kommunistiske landene i øst.
Trældaltunnelen
Tunnelen var en del av europavei 6 sammen med europavei 10 før Hålogalandsbrua ble åpnet 9. desember 2018.
Prosjektet hadde en kostnad på 200 millioner kroner som skal finansieres med bompenger frem til 2034.
Parisavtalen
Parisavtalen er en internasjonal klimaavtale som ble vedtatt den 12. desember 2015 på FNs klimakonferanse 2015 i Paris. Avtalen består av bestemmelser for blant annet reduksjoner i utslipp av drivhusgasser, klimatilpasning og støtte til utviklingslands omstilling. Nesten alle verdens land har sluttet seg til avtalen. USA var utmeldt fra november 2020 til februar 2021.
Inngåelse av avtalen
Avtalen ble underskrevet av 175 land i New York 22. april 2016 (på Jordens dag). Både Kina og USA kunngjorde at de ratifiserte avtalen i september 2016. Etter at EU ratifiserte avtalen i oktober 2016, var den ratifisert av 55 land med en utslippsandel på 55% av de globale utslippene, slik at den begynte å gjelde fra 4. november 2016. Per mai 2017 var avtalen underskrevet av alle Klimakonvensjonens medlemsland med unntak av Nicaragua og Syria. I oktober 2017 sluttet Nicaragua seg til avtalen, og under andre dag av COP 23 i Bonn i november 2017 kunngjorde Syria at landet ville slutte seg til avtalen. Ved presidentvalget i USA i 2016 gikk Donald Trump til valg på at han ville trekke USA fra Parisavtalen, og 1. juni 2017 ble det kunngjort at USA trakk seg fra avtalen. Avtalen er utformet slik at dette begynte å gjelde fra 4. november 2020. En av president Joe Biden s første beslutninger etter innsettelsen den 20. januar 2021 var å tiltre avtalen igjen på vegne av USA. USA ble med i avtalen igjen fra 19. februar 2021, etter at landet hadde vært utenfor avtalen i 107 dager.
Mål
Avtalens mål er at de globale utslippene raskest mulig skal synke.
Formål med avtalen er å:
I andre halvdel av århundret er det et mål om netto nullutslipp, det vil si at menneskeskapte utslipp ikke skal være større enn naturens opptak av klimagasser.
Avtalens innhold
For å oppnå målsetningen om å begrense oppvarmingen til under 2 ℃, har statene gjennom avtalen forpliktet seg til å arbeide for at de globale klimagassutslippene skal slutte å stige så snart som mulig. Avtalen fastslår også at alle land er forpliktet til å utarbeide nasjonale utslippsmål som de skal etterstrebe å oppnå. Nivået for utslippsmålene følger imidlertid ikke av avtalen, men fastsettes individuelt av landene selv. Ifølge det såkalte «progresjonsprinsippet» skal partenes innsats øke over tid og reflektere landets høyest mulige ambisjon. Utslippsmålene til den enkelte stat skal videre oppdateres hvert femte år.
Denne femårssyklusen defineres i hovedsak av avtalens artikkel 13 og 14. Artikkel 13 binder partene til å rapportere informasjon om sin progresjon i å nå sine lovede målsettinger, og artikkel 14 sier at det skal foretas en «global opptelling» («global stocktake») som skal informere om i hvilken grad partenes planer og implementering samsvarer med Parisavtalens kollektive mål. I den «globale opptellingen» skal også partenes innsats for klimatilpassing og finansiell støtte til utviklingsland evalueres. Av hva angår byrdefordeling inkluderer avtalen et prinsipp om «felles, men differensiert ansvar i lys av nasjonale omstendigheter». Dette innebærer blant annet at de såkalte «industrialiserte» landene skal ta ledelsen når det gjelder utslippsreduksjoner, og i tillegg bidra med støtte til «utviklingslandenes» implementering av Parisavtalen. På dette punktet er Parisavtalen vagere enn Kyotoprotokollen og Klimakonvensjonen, i det henseendet at Parisavtalen ikke sier noe om hvilke land som teller som «industriland» og «utviklingsland». Det har derfor blitt foreslått i litteraturen at spørsmålet om differensiering fortsatt vil være sentralt i fremtidige forhandlingsrunder. Parisavtalen inneholder også bestemmelser om klimafinansiering til utviklingsland, om utvikling og bruk av markedsmekanismer, om teknologioverføring, kapasitetsbygging og om at globale finansstrømmer skal gjøres forenelige med en klimarobust lavutslippsutvikling.
Parisavtalen har blant annet blitt brukt som argument for at land har folkerettslige forpliktelser, og derfor må redusere fossile utslipp, som ved leting etter og utvinning av hydrokarboner i Barentshavet. Ifølge forhenværende ambassadør til FN, Morten Wetland, er det feil. Han argumenterer for at Parisavtalen med hensikt er svært løst formulert, blant annet er det bevisst valgt ordet avtale – ikke konvensjon eller traktat.
Oppfølging av avtalen
I 2021 publiserte Det internasjonale energibyrået (IEA) en rapport om hvordan verden kan nå målet i Parisavtalen om maksimalt 1,5 ℃ oppvarming. Mange land har sagt de skal nå målet, men har ikke tatt de beslutninger som gjør dette mulig. Blant tiltakene i IEAs rapport er umiddelbart å slutte å investere i nye felt eller gruver for utvinning av fossil energi og det samme med nye kullkraftverk. I henhold til rapporten skal det i 2035 være slutt på å selge passasjerbiler med forbrenningsmotor.
D’Entrecasteaux-revene
d'Entrecasteaux-revene (fransk: récifs d'Entrecasteaux) er en gruppe atoller og rev nordvest for Ny-Caledonia i Sør-Stillehavet. Revene tilhører Frankrike.
Naturforhold
Suppeskilpadde yngler på Huon og Surprise.
I havet ved revene er det talt 295 arter fisk. Kommersielle fiskeslag utgjør nesten 75 % av total biomasse. Blant fiskene er det registrert 47 arter jomfrufisker (Pomacentridae), 42 arter leppefisker (Labridae), 26 arter skjellfinnefisker (Chaetodontidae), 26 arter kirurgfisker (Acanthuridae), 19 arter papegøyefisker (Scaridae) og 19 arter i familien Serranidae. Videre finnes andre fiskearter, som Caranx ignobilis, Gymnosarda unicolor og napoleonfisk (Cheilinus undulatus).
I havet omkring finnes haier: Grå revhai (Carcharhinus amblyrhynchos), hvittippet glatthai (Triaenodon obesus), sølvspisshai (Carcharhinus albimarginatus) og svarttippet revhai (Carcharhinus melanopterus) er observert.
d'Entrecasteaux-revene har et rikt fugleliv med arter som storfregattfugl (Fregata minor), småfregattfugl (Fregata ariel), maskesule (Sula dactylatra), brunsule (Sula leucogaster), rødfotsule (Sula sula), rødhaletropikkfugl (Phaethon rubricauda), brunnoddy (Anous stolidus), smånoddy (Anous tenuirostris), båndrikse (Rallus philippensis), hinduterne (Thalasseus bergii, tidl. Sterna bergii) og sotterne (Onychoprion fuscatus, tidl. Sterna fuscata).
Plantelivet består av 70 arter, 36 % av dem introdusert.
Menneskelig virksomhet brakte rotter og mus til øyene. Disse ble utryddet på Surprise etter at tiltak ble satt i verk i 2005.
Området ble oppført på UNESCOs verdensarvliste i 2008 og gjort til naturpark i 2013.
Historie
Før europeernes ankomst i Stillehavet ble atollen trolig besøkt av fiskere fra Bélep-øyene. Den ble først kjent av europeere i 1792, da den franske kontreadmiral Antoine Bruny d'Entrecasteaux' ekspedisjon kom til stedet.