cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haukelibanen
Norsk Bane AS anslår en reduksjon av flytrafikk på relevante strekninger på 62 % i det tredje driftsåret, tilsvarende 3,7 millioner reisende ved baneåpning i 2015. Overført flytrafikk vil ventelig stå for billettinntekter på 1,98 mrd. 2005-kr, eller 44 % av samlete billettinntekter på 4,47 mrd. 2005-kr i det tredje driftsåret. Fraktinntektene ventes å komme på 1,53 mrd. 2005-kr i det tredje driftsåret.
Togdriften på Haukelibanen og tilgrensende banestrekninger ventes å gi betydelige driftsoverskudd i både gods- og persontrafikken. Det skyldes bl.a. produktivitetsgevinstene ved høye hastigheter og høy attraktivitet for tidssensible kunder. De samlede driftkostnadene er kalkulert til 2,94 mrd. 2005-kr, mens inntektene ventes å komme på 6,00 mrd 2005-kr.
Prosjektet har en foreløpig kostnadsramme på 53,3 milliarder norske 2005-kroner, eksklusiv merverdiavgift og finanskostnader i anleggstiden. Det er i planene innarbeidet mulighet for parallell infrastruktur, bl.a. gassrørledning, CO2-returledning, fiberoptiske kabler og kraftforsyning.
Ifølge Jernbaneverkets høyhastighetsutredning av 1.11.2007 vil en bane med omtrent samme linjeføring som Haukelibanen koste 210 mrd. 2006-kr.
Kritikerne av prosjektet mener at man heller bør bygge videre på de eksisterende banestrekningene mellom Bergen og Oslo via Voss og Hallingdal, og mellom Stavanger og Oslo via Kristiansand. Fra naturvernhold har det også blitt påpekt at det betinger bro over Hardangerfjorden, men etter at Hardangerbrua ble vedtatt har dette argumentet mistet noe av sin tyngde.
Jefferson City
Jefferson City er hovedstaden i den amerikanske delstaten Missouri, og hovedsete i fylket Cole County. Byen har innbyggere, og fikk navn etter USAs tredje president Thomas Jefferson. Jefferson City ligger ved elven Missouri.
Historie
Byen ble valgt som ny hovedstad da Missouri ble tatt opp som egen stat i USA i 1821. Byen ble først kalt Lohman's Landing, og et forslag til nytt navn var "Missouriopolis", før man bestemte seg for Jefferson City. Byen ble bygd opp spesielt med tanke på at den skulle være delstatshovedstad, men inntil regjeringsbygningene var klare fungerte St. Charles som hovedstad. Da delstatsforsamlingen flyttet inn i 1826, bodde det kun 31 familier i byen. I 1833 brant capitol, men fem år senere var en ny bygning ferdig.
Demografi
Befolkningsutviklingen i Jefferson City:
Liste over færøyske lagtingsmedlemmer 1906–1908
Det var 20 medlemmer av Lagtinget på Færøyene mellom lagtingsvalgene 1906 og 1908.
Indigo Books and Music
Indigo Books and Music Inc. er en detaljistbutikkjede fra Canada som ble skapt i 1996. Deres første butikk, Indigo Books, Music & More, ble åpnet 4. september 1997. Med hjelp fra Onex Corporation, kjøpte Indigo opp Chapters, deres største utfordrer, 14. august 2001. Skaperen og den administrerende direktøren av Indigo er Heather Reisman, kona til Gerry Schwartz, som eier mesteparten av og er administrerende direktør for Onex Corporation.
Liste over færøyske lagtingsmedlemmer 1906–1908
Medlemmer
I tillegg til de valgte medlemmene møtte også prost Fríðrikur Petersen og amtmann Christian Bærentsen på Lagtinget.
Full Metal Jacket
Full Metal Jacket er en amerikansk/britisk krigsfilm fra 1987 i regi av Stanley Kubrick.
Handling
I to deler får seeren følge rekrutten menig Joker/J.T Davis (Matthew Modine) og hans kamerater som nyinnrykkede marineinfanterister i helvetet på jord: Parris Island militærbase. Som befal får de den hårdføre gunnery sergeant Hartman (R. Lee Ermey). Man får også følge den udugelige og overvektige Gomer Pyle/Leonard Lawrence (Vincent D'Onofrio) som har det tøft i det nye miljøet og med et skrikende befal etter seg. Det ender med forferdelse.
Del 2 foregår midt i det krigsherjede Vietnam. Året er 1968 og Joker har blitt forflyttet til Vietnam, men som krigskorrespondent under Tết-offensiven og blir sendt for å dekke slaget om Huế, og var kanskje ikke den kaldblodige soldat som han faktisk har forberedt seg til. Han opplever nye sider ved seg selv da det begynner å røyne på.
Parkdammen (Oslo)
Parkdammen (2–6) er en vei på Holmen i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går som blindvei på østsiden av Holmendammen terrasse.
Full Metal Jacket
Om filmen
Filmen er dels basert på Gustav Hasfords bok Kort tid igjen som han begynte å skrive da han tjenestegjorde i Vietnam. Men visse scener er hentet fra Michael Herrs bok Reports, som er en sammenstilling av hans opplevelser som journalist under Vietnamkrigen. Mange av navnene i filmen er tatt fra folk som han tjenestegjorde sammen med. Halve filmen utspiller seg på en «Boot Camp» (rekruttskole), og andre halvdelen i Vietnam. Hele filmen, inklusiv Vietnam-scenene er innspilt i Storbritannia ettersom Kubrick hadde emigrert dit under oppveksten og spilte inn mange av sine kommende filmer der.
Parkdammen (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1939.
Carlos Bousoño
Carlos Bousoño (født 9. mai 1923 i Boal, Asturias, død 24. oktober 2015) var en spansk dikter, forfatter og litteraturkritiker.
Full Metal Jacket
Om filmen
Vivian Kubrick (født 1960), datter av Christiane og Stanley Kubrick, komponert musikk til Full Metal Jacket under pseudonymet Abigail Mead. Los Angeles Times avslørte i 1988 at Abigail Mead faktisk var Kubricks yngste datter. I tillegg til datterens musikk lette Kubrick gjennom flere hundre populære låter fra årene 1962-1968 for at musikken skulle være tidsriktig i med hensyn til blant annet Tết-offensiven som var i 1968. Blant annet brukt Kubrick «Surfin bird» med Trashmen.
Carlos Bousoño
Da Bousoño var to år gammel, flyttet familien til Oviedo og han flyttet til Madrid da han var nitten år gammel for å begynne å studere hos Central University, derfra ble han uteksaminert i 1946, han fullførte sin mastergrad fra dette universitetet i 1949. Bousoño var den første til å skrive en masteroppgave om en levende forfatter, Vicente Aleixandre. Hans lidenskap for poesi, sammen med sin intelligens og nysgjerrighet, hjalp ham til å gjøre en tidlig innpass i en verden av litterær teori.
Full Metal Jacket
Mottakelse og utmerkelser
Kubrick, Hasford og Michael Herr ble nominert til Oscar for manus.
Carlos Bousoño
Bousoño ble i løpet av få år anerkjent som tolker av spansk litteratur og en innflytelsesrik litteraturkritiker. Bousoño underviste i spansk litteratur ved flere amerikanske universiteter, deriblant Wellesley, Smith, Vanderbilt, Middlebury, og New York University. Bousoño ble valgt til lektor i Stilistikk ved universitetet i Madrid, hvor han fremdeles er ansatt som professor emeritus. I sin bok Épocas literarias y evolución (Litterære ganger og evolusjon), analyserer Bousoño historiens litterære aldre og deres tilhørende bevegelser og evolusjon. Han har også studert utviklingen av metaforiske uttrykk, fra klassiske eksempler til de mer komplekse surrealistiske metaforer.
Patron (ammunisjon)
En patron er et prosjektil (her: kule eller granat) satt inn i en hylse, som slutter rundt en drivladning (krutt). Patroner brukes i skytevåpen og noen, mindre, kanoner.
I hylsen finnes en tennsats som skal antenne drivladningen. I de fleste håndvåpen foregår dette ved at våpenets tennstempel slår på denne tennsatsen, som ofte er en tennhette bakerst på hylsen. I noen patroner, for eksempel .22 Long Rifle, ligger tennsatsen i en krans rundt bakre enden av hylsen. I større skytevåpen og noen avanserte mindre våpen foregår tenningen elektrisk.
Vanligvis bidrar også hylsen til god gasstetting slik at minimalt av drivgassen slipper ut bakover mot sluttstykket. Derved økes skuddvidden.
Introduksjon
Alle vanlige, moderne skytevåpen bruker patroner. En patron kan defineres som en enhet som består av tennhette, hylse, krutt og prosjektil. Patronens funksjon er å samle alt som trengs i en enhet for å forenkle ladingen av våpenet.
De første patronene var papirpatroner som ble brukt til å oppbevare krutt og eventuelt kule til munnladere. Det var da meningen at soldaten rev, eventuelt bet hull i patronen, helte krutt og kule ned løpet og fikk det på plass med ladestokken. Med utviklingen av knallperler på 1830-tallet, ble det eksperimentert med bakladere, der bakenden på papirpatronen ble punktert eller skåret av slik at stikkflammen kunne virke på kruttet. Dette utviklet seg over tid til perkusjonshetter hvor den ble en integrert del av patronen, og senere til dagens tennhetter i metallpatroner.
De første patronene liknet papirpatronene av utseende, med en sylindrisk fasong. Tidlige riflepatroner besto gjerne av en pappsylinder pålimt en messingbase. Først utover på 1860-tallet ble det vanlig å framstille hele patronen i messing. Patroner til hagler lages vanligvis fortsatt med base av messing, selv om materialet i patronkroppen gjerne er plast. Etter hvert som det uviklet seg mindre kulediametre ble det introdusert flaskehalspatroner for å beholde kruttmengden uten å måtte øke lengden på patronen.
Navngiving
Patronnavngiving følger ikke nødvendigvis faste regler, men på metriske patroner er det vanlig å navngi patroner med boringsdiameter, som deretter ganges med hylselengden (f.eks. 6,5x55 mm), ofte avrundet til nærmeste millimeter. Dette er imidlertid ikke en fast regel. For eksempel bruker patronen 5.56×45mm NATO en boringsdiameter på 5.56 mm (0.219 tommer) og en kulediameter på 5.70 mm (0.224 tommer), men den sveitsiske utgaven av 5.56×45mm betegnes istedet offisielt som 5.6x45mm. Den amerikanske SAAMI-betegnelsen for en stort sett tilsvarende patron er .223 Remington (0.223 tommer tilsvarer 5. 6 6 mm). Det er også eksempler på metriske patroner som ikke har hylselengde som en del av navnet, for eksempel 6,5 mm Creedmoor.
Patroner og glidekasser klassifiseres noen ganger etter lengden på patronen:
Randtente patroner
Randtente patroner har den reaktive substansen fordelt langs kanten nederst i patronen. Hylsen har gjerne et utvidet rand nederst (derav navnet) der det ligger, og som hanen/slagstiften slår mot. Den mest vanlige ammunisjonen med randtenning i dag er .22 Long Rifle, og den brukes til innendørs- og rekruttskyting i DFS, skiskyting, småviltjakt og i generell trening samt pistolskyting. I tillegg til .22 Long Rifle finnes det i dag i handel «eikenøtter»/.22 Flobert, .22 Short, .22 WMR, .17 HM2 og .17 HMR.
Det var før vanlig med randtent ammunisjon i større kulekaliber, for eksempel 12,17 × 44 mm som var i bruk i norske Remington-gevær M/1867 mens våpenet var til militært bruk. De fleste i dag har blitt ombygd til sentertenning, enten for konverterte 12.7x44R eller i forskjellige haglekaliber.
Sentertente patroner
Sentertente patroner har en tennhette montert i midten i hylsens bakdel. Hovedargumentet for bruken av denne metoden er enklere produksjon, sikrere for bruker å bære og mulighet for gjenbruk av hylsen ved omlading. Dette er den absolutt vanligste formen for patroner i dag. De eneste patronene som lages som randtenning er solanggeværammunisjon (.22 Long Rifle) fordi hylsene er for små for tennhetter.
Hylseløse patroner
I bakladernes barndom ble det eksperimentert med ammunisjon der hylsen brant opp i det skuddet ble fyrt av. En av de første effektive bakladerne, det prøyssiske tennålsgeværet hadde en patron der kruttet var holdt i en papirpatron som brant sammen med kruttet. Det motsvarende franske våpenet, Chassepot-geværet fra 1866 hadde et tilsvarende system. Et problem med begge våpnene var lekkasje av kruttgass mellom sluttstykke og kammer, hvilket gikk ut over rekkevidde og skytteren.
Også i moderne tid har flere produsenter prøvd å lage ammunisjon uten hylser, blant det mest kjente forsøket er Tyske Heckler & Koch's 4,73 x 33 mm og våpenet for den, G11. Prinsippet var at metallhylsen var erstattet med en hylse støpt av krutt, og at denne ved avfyring rett og slett brant opp. I moderne hurtigskytende militærvåpen har den tradisjonelle messinghylas flere funksjoner enn å forsegle kammeret under avfyring, blant annet å beskytte kruttet i neste patron fra varmen fra kammeret, og å ta med seg mye av varmen fra forrige skudd ut av våpenet. Det har opp gjennom årene eksistert andre ideer for å løse disse problemene, men ingen har klart å framstille et system som er like billig og driftsikkert som dagens patroner er, og få har kommet lengre enn til prototype-stadiet.
Hylsetyper
Patroner inndeles i kategorier ut ifra hylsens form, da spesielt den bakre randen. Selve hylsekroppen er normalt sylindrisk (rettvegget) eller flaskehalsformet, og hylser har en rand som tjener to formål. Det første er og gi utdrageren et holdepunkt og det andre er, på noen våpen som for eksempel revolver, hagler etc. og sørge for at patronen kun går inn i løpet/kammeret til et visst punkt.
Mårbu Fjellstue
Mårbu Fjellstue ligger 1130 moh., ca. 500 m nordvest for Mårbu turishytte.
Mario Party
Mario Party (japansk: マリオパーティ Mario Pāti) er en videospillserie utviklet av det Konami-eide spillselskapet Hudsoft Soft. Det første spillet i serien ble utgitt i 1998, og siden har det blitt sluppet ett spill hvert år med unntak av 2006, 2008-2011, 2014 og 2019-2020. Mario Party er laget som et interaktivt brettspill og følger mange av reglene som tradisjonelle brettspill gjør. Ett unntak er diverse minispill som avslutter hver runde, der deltakerne konkurrerer i en rekke forskjellige spill. Her deles man enten inn i lag (to mot to, tre mot én) eller spiller alle mot alle (fire mot fire).
Det første spillet i serien ble utgitt på Nintendo 64, og ble fulgt opp av Mario Party 2 og 3 på samme konsoll. Deretter ble serien flyttet over til Nintendos nye maskin Nintendo Gamecube, der Mario Party 4, 5, 6 og 7 så dagens lys. Det til nå siste spillet i serien ble utgitt til Nintendo Switch i 2018. I tillegg til de åtte spillene utgitt for konsoll har det også blitt laget versjoner til Game Boy Advance, Nintendo DS og Nintendo 3DS med samme konsept.
Patron (ammunisjon)
Randpatroner
Rand- eller kragepatroner har en rand med en større diameter enn hylsekroppen. Eksempler på randpatroner er hagle- og revolverpatroner og .303 British i riflepatroner. Dette er også den eldste hylsetypen. Rifleammunisjon av denne typen angis ofte med en 'R' i navnet etter hylselengden, for eksempel 12,17 x 44R.
Mario Party
Mario Party
Det første spillet i serien ble utgitt på Nintendo 64 14. desember 1998 i Japan. Mario Party har totalt 53 minispill.
Mario Party 2
Det andre spillet i serien ble utgitt 17. desember 1999 i Japan og var det første spillet som introduserte gjenstander som kan brukes av deltakerne i spillet til egen gevinst, eller for å ødelegge for de andre spillerne. Mario Party 2 har totalt 65 minispill.
Patron (ammunisjon)
Rillepatroner
Rillepatroner har også en rand, men denne er av samme diameter som hylsekroppen. Mellom mellom randen og hylsekroppen er det en dypere rille som kalt utdragerrille. Rillepatroner er i dag den vanligste formen for patronhylser og brukes i pistoler, maskinpistoler og de fleste repeterrifler.
Mario Party
Mario Party 3
Mario Party 3 ble utgitt 7. desember 2000 i Japan. Mario Party 3 har totalt 71 minispill, og er det siste spillet utgitt på Nintendo 64.
Mario Party 4
Det fjerde spillet i serien ble utgitt 21. oktober 2002 i Japan til Nintendo Gamecube. Mario Party 4 har totalt 77 minispill.
Patron (ammunisjon)
Halvrand
Halvrand var et forsøk på å lage en hylsetype som ville ha bedre mating fra pistolmagasiner. Denne typen hylse har en rand, men denne er av mindre diameter i forhold til hylsekroppen enn randpatroner har.
Mario Party
Mario Party 5
Det femte spillet spillet i serien ble utgitt 10. november 2003 i Japan og har totalt 75 minispill.
Patron (ammunisjon)
Innsnevret rand
Denne typen hylser har en utdragerrille/rand med mindre diameter enn hylsekroppen. Et eksempel er .50 Action Express som brukes i Desert Eagle .50 AE har samme randdiameter som .44 Magnum, og våpenet kan derfor konverteres fra den ene til den kamringen med et enkelt pipebytte. Dette kutter produksjonskostnadene siden man kan produsere en del som brukes i .44 Magnum og .50 AE våpen om hverandre. Dette gjør det også mulig for skytteren å bruke både den noe mer kurante og billigere .44 Magnum og .50 AE i samme våpen, uten bytte av glidestykke og andre dyre deler.
Mario Party
Mario Party 6
Det sjette spillet i serien ble utgitt 18. november 2004 i Japan. Mario Party 6 har totalt 82 minispill.
Mario Party 7
Mario Party 7 er det siste spillet i serien som ble utgitt Nintendo Gamecube. Det er totalt 88 minispill i den sjuende utgaven av spillserien. Spillet ble sluppet 7. november 2005 i Japan.
Mario Party 8
Mario Party 8 ble sluppet 29. mai 2007 i Japan til Nintendo Wii og har totalt 81 minispill. Det første spillet til Nintendos populære konsoll og tar i bruk Wii-kontrollens funksjoner på de fleste områder.
Mario Party 9
Mario Party 9 ble sluppet til Nintendo Wii U mars 2012 i Europa. Spillet inneholder 82 nye minispill hvor deltakerne blant annet kan lage pizza, rømme fra hjemsøkte herregårdshus og kjøre om kapp med snøscootere. Det er feltet på spillbrettet som avgjør hva slags minispill man skal spille.
Mario Party 10
Hovedartikkelen:Mario Party     10
Mario Party Advance
Mario Party Advance ble sluppet 28. mars 2005 til Game Boy Advance, og er det første spillet i serien sluppet på en håndholdt maskin. Det er over 120 minispill i spillet.
Mario Party DS
Mario Party DS ble sluppet til Nintendo DS 19. november 2007 i USA. Spillet tar i bruk den håndholdte konsollens berøringsskjerm på mange av minispillene. Det er det andre håndholdte spillet i serien. Det er totalt 74 minispill i spillet.
Mario Party: Island Tour
Mario Party: Island Tour ble sluppet November 2013 og er det første Mario Party spillet på Nintendo 3DS. Det er det tredje håndholdte spillet i serien. Spillet har totalt 81 minispill.
Mario Party: The Top 100
Mario Party: The Top 10 er en samling av de 100 beste minispillene i serien så langt og ble utgitt i desember 2017. Den er det femte håndholdte spillet i serien.
Corona Extra
Corona Extra er et meksikansk ølmerke produsert av Grupo Modelo. Produksjonen av Corona startet i 1925 i Mexico by. I dag blir Corona produsert på bokser og glassflasker i varierende størrelser. De vanligste er glassflasker på 325 ml med en alkoholstyrke på 4,5 %. Den lille 250 ml-utgaven av Corona Extra blir kalt for «Coronita». Den større flasken på 940 ml kalles for «Familiar». Nasjonalt produseres det også Corona Extra på 355 ml-flasker.
Corona Light
Corona Light ble introdusert på slutten av 80-tallet og var det første «light»-øl av typen lager som ble produsert av Grupo Modelo. Corona Light er et lavkaloriøl og består av omtrent 30 % mindre kalorier enn Corona Extra.
Drikkemåte
Corona drikkes ofte «gjennom» en båt lime eller sitron. Dette gjorde de tidlig i Mexico, for å hindre at fluer skulle komme ned i flasken. Dette har blitt en viktig del av Corona, grunnet den friske smaken.
Gluten
Selv om Corona inneholder lite gluten, er det ikke merket glutenfritt eller lisensiert med Crossed Grain-symbolet. Norges Cøliakiforbund anbefaler de som er diagnostisert med cøliaki eller glutenintoleranse å holde seg til glutenfrie ølsorter.
Skalafordeler
Skalafordeler, skalaeffekter eller stordriftsfordeler (engelsk: economies of scale) betegner innen økonomi og produksjonslære en situasjon innen produksjonen av en vare eller tjeneste, hvor produksjonen har avtakende grensekostnader. I dette ligger det at kostnadende blir mindre per produserte enhet når antall produserte enheter øker. Avtakende grensekostnader er vanlig i mekanisert industriproduksjon og i mange tjenestesektorer som bygger på teknologi og nettverkseffekter.
Eksempler på næringer som har skalafordeler er alle typer maskinell fabrikkproduksjon og samlebåndsproduksjon, samt tjenester som eksempelvis bank- og finanstjenester, innholdstjenester over internett, og telekommunikasjon.
Team Taxi
Team Taxi AS er en drosjesentral lokalisert i løyvedistriktet Hole og Ringerike i Buskerud. Sentralen ble etablert våren 2005 og har hovedkontor i Hønefoss. Den er medlem av Norges Taxiforbund.
Grunnlaget for etableringen var en sammenslutning av tidligere bopelsdrosjeløyver (også kjent som bygdeløyver) som alt fantes i distriktet. Ved inngangen til 2010 var det tretten biler tilsluttet sentralen. Bilparken er utstyrt med moderne flåtestyring med GPS, levert av Transport Data Systems AS (TDS).
Kjenstad landskapsvernområde
Kjenstad landskapsvernområde ligger i Snåsa kommune i Trøndelag. Landskapsvernområdet er på 3 km² og ble opprettet i 2000.
Pokémon Emerald
Pokémon Emerald er et rollespill i Pokémon-serien fra Nintendo til Game Boy Advance. Spillet ble lansert i Europa i 2005. Spillet er det tredje rollespillet i den tredje generasjonen, etter Pokémon Ruby og Sapphire.
Etter å ha slått Pokémon-ligaen blir et par nye områder åpnet: Battle Frontier og Altering Cave. Dessuten blir Safari Zone utvidet, slik at man kan fange noen nye pokémon som ikke var tilgjengelige i Pokémon Ruby og Sapphire. Det er også forbedret grafikk på hele spillet.
Norsk Bane
Norsk Bane AS er et aksjeselskap for utredning og prosjektering av et høyhastighetsjernbanenett i Norge. Det helhetlige banenettet for Sør-Norge er planlagt med rundt 2.100 km ny bane og byggekostnadene er beregnet til rundt 200 mrd. kr. Høyhastighetsnettverket er planlagt å kunne finansieres helt eller for en stor del med frakt- og billettinntektene, altså uten eller med bare små offentlige bevilgninger. Høy reiseaktivitet til tross for lavt folketall, konkurransedyktige reise- og frakttider i forhold til både fly, bil og trailer, gode anleggsforhold til tross for utfordrende topografi (bl.a. stabile grunnforhold på fjellgrunn), høy produktivitet ved høye toghastigheter og et samspill mellom fjern- og regionaltrafikken er sentrale forutsetninger for prosjektenes lønnsomhet. F.eks. vil reisetidene mellom Oslo og alle de største byene i Sør-Norge komme på maksimalt to og en halv time.
Norsk Bane har benyttet det tyske jernbaneselskapet Deutsche Bahn International GmbH for å utrede et høyhastighetsjernbanenett for Norge. Selskapet har sitt hovedkontor i Ålesund. Jørg Westermann er daglig leder og Thor Westergaard Bjørlo er kommunikasjonssjef.
Parkenga (Oslo)
Parkenga (1–19, 2A–20) er en vei på Ammerud i bydel Grorud i Oslo. Den går fra Alunsjøveien til Alundamveien.
Strandgravere
Utseende
Små biller (1 – 8 mm, de fleste mindre enn 5 mm), avlange og noe flate, som oftest brunlige på farge. Oversiden er tett kledt av fine, utstående hår og matt. Dekkvingene er gjerne mønstret i gult og mørkebrunt.
Hodet er stort og bredt, med ganske små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, ganske korte, sagtakkede, kamformede eller lett kølleformede. Overleppen (labrum) og kjevene (mandibler) er ganske store og skyter tydelig fram under hodet. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, så bredt som eller litt bredere enn dekkvingene, uten noen påfallende lister, groper eller pigger. Dekkvingene er avlange og parallellsidige, matte og tett hårkledte. Beina er ganske kraftige, leggene (tibiae) er brede med lange, avflatede pigger på utsiden som billene bruker til å grave med. Føttene er korte og tynne, fire-leddete.
Larvene er avlange, mer eller mindre sylindriske, med tydelig avsatte, tett hårete ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter). Hodekapselen er kraftig med forholdsvis små kjever (mandibler) og korte antenner, de tre parene med bein er forholdsvis lange og kraftige. Bakkroppsspissen ender i en torn som brukes til å forankre larvene i gangene de lever i.
Levevis
Alle strandgraverne er knyttet til vann, men de holder seg på bredden. Noen arter lever på sandbunn i fjæra og er dermed blant de forholdsvis få billene knyttet til saltvann. Disse gjemmer seg i gangene sine ved flo sjø. Andre arter kan finnes ved brakkvann, for eksempel i takrør-sumper. Både voksne og larver graver ganger som de lever i. De voksnes ganger kan kjennes på at de ender i en "skorstein" av sand eller mudder. De spiser alger, plankton og lignende smått organisk materiale. Larvene spiser sand eller mudder og skiller ut næringsorganismene fra dette. Disse billene viser seg sjelden på overflaten, men de voksne flyr en del og tiltrekkes da til lys.
Gunnar Asplund
Erik Gunnar Asplund (født 22. september 1885 i Stockholm, død 20. oktober 1940) var en internasjonalt kjent arkitekt.
Asplund regnes som en av de store arkitektene i mellomkrigstiden og var en av de fremste representantene for 20-tallets nyklassisisme så vel som en av pionerene i funksjonalismen. Han er arkitekten for eksempelvis Stockholms stadsbibliotek (1920–1928), tilbygget på Göteborgs rådhus (1913–1937), Skogskyrkogården med Skogskapellet (1915–1920) og Karlshamns läroverk (1912–1918). Han var også arkitekten bak en lagerhustype som ble bygget flere steder i Sverige.
Gunnar Asplund var også hovedarkitekt for Stockholmsutstillingen 1930. Året etter ble han professor ved Tekniska högskolan i Stockholm.
Gunnar Asplund er far till arkitekten Hans Asplund.
Harry Potter og De vises stein (videospill)
Harry Potter og De vises stein er navnet på fem forskjellige videospill. De første fire første versjonene ble lansert i 2001 av Electronic Arts for PC, Game Boy Color, Game Boy Advance og Sony PlayStation. PC-versjonen ble tilpasset Mac av Aspyr i 2002. En annen versjon til Nintendo GameCube, Sony PlayStation 2 og Microsoft Xbox ble lansert i 2003. Spillet er basert på J.K. Rowlings Harry Potter og De vises stein, den første romanen i Harry Potter-serien. De fleste anmeldelsene av spillet var ganske negative på grunn av at det var veldig enkelt, noe som kun gjorde at et yngre publikum ville få utbytte av spillet.
Handling
For en mer omfattende handling, se boken Harry Potter og De vises stein
Harry Potter, en foreldreløs elleve år gammel gutt, bor sammen med tanten og onkelen sin. Han får vite at han er en magiker, og drar for å gå på Galtvort høyere skole for hekseri og trolldom. I løpet av året lærer han seg trylleformler som hjelper ham å bekjempe den ondeste trollmannen i verden, Fyrst Voldemort.
Norsk Orgel- og Harmoniumfabrikk
Norsk Orgel - Harmoniumfabrikk AS var et firma som bygget pipeorgler og trøorgler. Firmaet ble grunnlagt i 1873 av Bernt Myrengen, som bygget 63 pipeorgel. Starten skjedde på Myrengens gård i Vardal, hvor han allerede fra 1870 hadde bygget orgler, og ble ført videre av Myrengens sønn Peter Berntzen.
Fjærtannspinner
Fjærtannspinner (Ptilophora plumigera) er en sommerfugl som tilhører familien tannspinnere (Notodontidae). Hannene kjennes lett på sine store, fjærformede antenner, der "fjærstrålene" er ganske spredte. Denne arten finnes i Norge bare langs kysten av Øst- og Sørlandet.
Norsk Orgel- og Harmoniumfabrikk
Det opprinnelige firmaet opphørte midt på 1990-tallet.
Fjærtannspinner
Utseende
En middelsstor (vingespenn 33 – 40 mm), rødbrun spinner. Hodet er middels stort. Antennene hos hannen er stort, over halvparten så lange som forvingen, bredt fjærformede, "fjærstrålene" er ganske spredte. Hunnens antenner er trådformede og noe under halvparten så lange som forvingen. Kroppen er temmelig kort og tykk, kledt med rødbrune hår som særlig på brystet er ganske lange. Hannens bakkroppsspiss har en dusk an nokså glisne, lange hår. Vingene er tynt skjellkledt og delvis gjennomsiktige, rødbrune med et smalt, buet, lyst tverrbånd i den ytre halvdelen. Bakvingen er litt blekere enn forvingen. Begge vingepar har ganske lange hårfrynser langs bak- og ytterkantene. Larven er lang og slank, naken uten noen kroppsutvekster, grønn med flere bleke lengdestriper.
Levevis
Fjærtannspinneren flyr i løvskog der det vokser spisslønn (Acer platanoides), som er larvens næringsplante. De kan også gå på naverlønn (Acer campestre), det er uklart om den også kan gå på platanlønn (Acer pseudoplatanus). De voksne sommerfuglene flyr om natten sent på høsten, i oktober – november. Hannene, men ikke hunnene, kommer gjerne til lys. Det kan se ut som om arten ikke finnes i parker der det er gatebelysning, selv om det vokser rikelig med lønn der, kanskje fordi spinnerne i for stor grad blir tiltrukket av lyset der de gjerne blir tatt av fugler om dagen. Etter paringen legger hunnen 75 – 150 egg på og ved lønnens bladknopper, enkeltvis eller to – tre sammen. Eggene overvintrer og klekkes når bladene springer ut i mai. De nyklekte larven borer seg inn i blomsterknoppene og spiser på dem, senere kommer de ut og lever av blader. De spinner sammen et eller to blader til et hylster der de oppholder seg når de ikke er ute og spiser. Larven er utvokst i midten av juni og den kryper da ned på bakken, spinner seg inn i en kokong og forvandler seg til en puppe, som klekkes etter omtrent tre måneder.
Oslo sjøflyplass, Fornebu
Oslo sjøflyplass, Fornebu er en flyplass som ligger ved Sjøflyhavna Kro ved Rolfsbukta på østsiden av Fornebu-landet i Bærum kommune i Akershus fylke. Sjøflyplassen er en av basene for Fonnafly Sjø.
«Pinguin» (1939)
«Pinguin» var en tysk hjelpekrysser.
Opprinnelig bygget som MS «Kandelfels», men ble bygget om til hjelpekrysser av den tyske marinen og ble operativ 6. februar 1939.
Hovedbestykningen hennes som bestod av seks 15 cm kanoner var hentet fra et slagskip av «Deutschland»-klassen. I tillegg var hun utstyrt med en 75 mm kanon, en 37 mm kanon, to 2×30 mm kanoner og to doble 533 mm torpedoutskytningsrør. Hun hadde også 300 miner og to Heinkel He 114B sjøfly. I mars 1942 ble de to Heinkel sjøflyene byttet ut med ett Arado Ar 196A-1 sjøfly.
«Pinguin» senket eller erobret i løpet av et 357 dager langt tokt til sammen 26 skip, blant annet ble de tre norske hvalkokeriene «Ole Wegger», «Solglimt» og «Pelagos» oppbrakt i Sørishavet. Hun ble selv senket utenfor Seychellene 8. mai 1941 av kanonild fra den britiske krysseren HMS «Cornwall».
Pasoplia (Oslo)
Pasoplia (1–11, 2–36) er en vei på Brenna i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei sørvestover fra Brennaveien, nær enden av denne.
Veien fikk navn i 1987 etter Bratli gård, som opprinnelig het Pasop.
Ráisduottarháldi landskapsvernområde
Ráisduottarháldi landskapsvernområde ligger i Nordreisa kommune i Troms. Området ble opprettet i 1986 og er på 83 km². Landskapsvernområdet grenser til vestsiden av Reisa nasjonalpark.
Landskapsvernområdet strekker seg langs den aller nordligste grensen mot Finlands «arm» i nordvest, og omfatter fjellmassivet Ráisduottarháldi, 1 365 moh. Den ubetjente Somashytta (DNT) ligger helt sørøst i området, nær finskegrensa.
Reheia
Reheia er et høydedrag på Nord-Karmøy, omtrent en kilometer vest for Avaldsnes kirke. Det er også kjent som Blodheia. Langs ryggen av Reheia finnes det eneste norske eksemplet på gravhauger fra bronsealderen i rekke. Ellers er dette bare kjent fra Danmark og Sør-Sverige. Man kan trygt si at Reheia er Norges største monument fra bronsealderen.
I dag er det seks store gravhauger igjen her, men på en kartskisse fra 1832 er det 14 større og mindre hauger, samt tre små, runde steinsetninger og fem firkantede steinlegninger.
Det er ikke tilfeldig at dette stedet ble besøkt av de aller første pionerene innenfor det som skulle utvikle seg til ordentlig arkeologi her til lands. Den nordligste av haugene kalles «Guttormshaug», og ble undersøkt i 1831. Her ble det funnet en kiste, eller et lite hellebygd gravkammer med en mannsbegravelse. Rapporten fra utgravningen er gjengitt i Johan R. Christies artikkel fra 1832:
... under den overliggende helle fantes et dobbelt lag av næver og derunder benraden af en mand af almindelig størrelse, men som tilligemed de klæder, som havde omgivet liget, ved luftens paavirkning strax falt hen i støv; endvidere fantes et 1 alen langt sverd med firkantet knap og levning av haandtagets træbekledning, stykker af skjeden, som der synes af træ med beslag, et stykke af haandtaget af en dolk eller sverd, 2 knapper af form som nuværende ermeknappe og en paa den noget ophøjede overplade indhamret femoddet stjerne, endvidere smaa stykker af metalsirater, af uvis bestemmelse og nogle stumper af grovt uldent tøj.
Gjenstandene fra Guttormshaug skriver seg fra eldre bronsealder, og ble solgt til Universitetets Oldsaksamling i Oslo. Navnet på haugen er en moderne konstruksjon. Ved midten av 900-tallet sto det et slag ved Avaldsnes mellom Håkon den gode og hans bondehær og en dansk invasjonsstyrke ledet av Eirik Blodøks’ sønner. Danskene led store tap og måtte trekke seg tilbake. En av de døde var Guttorm Eiriksson. Det er tradisjon på stedet om at slaget sto her oppe på Reheia, og at Guttorm ble begravet i denne haugen. Men den er altså to tusen år eldre enn som så.
Omtrent 50 meter vest for Guttormshaug ligger den største av haugene på Reheia. Den kalles «Prinsehaugen», og er den største på feltet; 30 meter i diameter og 7,5 meter høy. Fra graven i Prinsehaugen er det bevart noe så sjeldent som en gullhalsring fra bronsealderen. Den ble sendt inn til Bergens Museum i 1823. Det var sogneprest Hadeln som hadde gravd i haugen og funnet gravkammeret. Sjakten etter denne utgravningen sees fortsatt som et søkk fra østkanten av haugen inn mot midten.
Hundre meter vest for Prinsehaugen ligger nok en haug, nå er den 22 meter i diameter og 3,5 meter høy, men den var opprinnelig betraktelig større. Haugen har ikke noe særskilt navn, i den arkeologiske registreringen kalles den bare R6, men den er utvilsomt den av haugene vi vet mest om, takket være utgravningsrapporten etter rektor B.E.R. Bendixen fra 1876. Det viste seg at under en svær jordkappe lå en like stor kjernerøys. I sørenden av denne kom de på et lite gravkammer bygd av skiferheller. I den lå det en samling brente bein, antakelig av et barn. Bendixen kom også på noen ganske opprustede jerngjenstander i nærheten av kammeret. Muligens er dette etter en sekundærgrav fra eldre jernalder.
Den neste haugen i rekken er R7, og er sannsynligvis identisk med den haugen som ble undersøkt av biskop Jacob Neumann i 1838. Midt inne i haugen fant han et lite gravkammer eller hellekiste med brente menneskebein:
''Da fandtes … et lidet Gravkammer … sammensat af 4 velpolerede Granitstene, med en elliptisk Helle i Bunden, ovenpaa hvilken de brændte Benlevninger laae omhyggelig nedlagde, alle Kraniestykkerne for sig selv paa den sydlige Side. De bleve samlede og forvarede.''
Concord (New Hampshire)
Concord er hovedstaden i den amerikanske delstaten New Hampshire, og hovedsete i Merrimack County. I 2010 hadde byen 42 695 innbyggere.
Concord ligger ved elven Merrimack, og byen har et arel på 174,9 km² hvorav 166,5 km² er land og 8,4 km² vann.
Afrikansk bladsommerfugl
Afrikansk bladsommerfugl (Kallimoides rumia) er en sommerfuglart som tilhører den store familien flikvinger (Nymphalidae). Den ligner sterkt på gruppen Kallimini, men nye fylogenestiske undersøkelser tyder på at den tilhører underfamilien Nymphalinae, men ikke er nært beslektet med noen andre undergrupper i denne underfamilien. Arten finnes i tropisk Øst- og Vest-Afrika.
Utseende
En middels stor (vingespenn 55 – 75 mm) sommerfugl med brede vinger. Kroppen er kort og kraftig. Antennene er tynne og ca. halvparten så lange som forvingene, labialpalpene forholdsvis lange og rettet fremover som et nebb. Forvingene er trekantede med markerte, rettvinklede forhjørner, brune med et bredt, hvitt og lilla tverrbånd i den indre halvparten. Hannen har også at vinklet, oransje tverrbånd utenfor dette. Bakvingene er ensfarget brune hos hannen, med et stort, lyst midtparti hos hunnen. Bakkanten er trukket ut til en spiss (falsk bladstilk). Mønsteret på undersiden ligner et vissent blad, men med falsk midtnerve bare på bakvingen.
Larven er rødaktig grå med svarte linjer
Levevis
Sommerfuglen lever i skog. Larvens næringsplante ser ut til å være ukjent.
Sala de les Cent Columnes
Sala de les Cent Columnes (katalansk for De hundre søylers sal) er et stort rom støtta opp av søyler i Parc Güell i Barcelona. Stedet var planlagt å bli en markedsplass, men den ble ikke gjort ferdig. Arktitekten bak det hele var Antoni Gaudí. Rommet ligger like ved parkens hovedinngang, rett bak den populære fontena Font del Drac.
Søylene er stilt opp på en slik måte at det minner om såkalt dorisk søyleorden. I taket er det festa flere store medaljonger som er dekorert med porselen.
På oversida av taket er det en stor plass, med en lang benk av porselen langs kanten. Denne benken er lagd av Gaudís lærling Josep Maria Jujol.
Marin Marais
Marin Marais (1656–1728) var en fransk gambist og barokk-komponist.
Liv og virke
Marais var sønn av skomakeren Vincent Marais og vokste opp i beskjedne kår. Etter morens død i 1666 ble Marin korgutt i St. Germain-l'Auxerrois. Onkelen Louis Marais var kapellan i denne kirken og François Couperin «le Grand» var orkesterleder. Kjente medelever var Michel-Richard Delalande og Jean-Francois Lalouette. Sistnevnte var noe eldre enn Marin, og hjalp ham senere med å få tjeneste ved Ludvig XIVs hoff. Sannsynligvis hadde Marais allerede lært å spille gambe, for da han i 1672 kom i stemmeskiftet og måtte forlate koret, fikk han undervisning av tidens mest kjente gambister, Nicolas Hotman og den hemmelighetsfulle Monsieur de Sainte-Colombe, og de tok sannsynligvis ikke nybegynnere.
Fra 1676 spilte Marais i Ludvig 14.'s petit Choeur etter å ha blitt anbefalt av Jean-Baptiste Lully. Oppgaven til det lille ensemblet var å akkompagnere sangerne.
Lully hadde høye tanker om Marais, og han fikk fra nå av spille i alle oppføringene av Lullys store operaer, mest i basso continuo-gruppen. Iblant vikarierte han for Lully som dirigent. Marais betraktet Lully som sin komposisjonslærer og dediserte ham sitt første bind av Pièces de viole (1686).
Marais hadde nå sikker inntekt og giftet seg 21. september 1676 med Catherine Damicourt, datter av en sadelmaker. Sammen fikk de 19 barn.
1. august 1679 fikk Marais patent som joueur de viole de la musique de la Chambre, egenhendig underskrevet av Colbert og kongen; Marais var dermed sologambist i det kongelige kammerorkesteret. Blant hans oppgaver var å spille gambe for kongen. I 1685 ble han medlem av orkesteret Acadèmie Royale de Musique. På denne tiden begynte Marais å opparbeide seg et ry som en fremragende gambist og komponist, og i 1686 debuterte han som hoffkomponist med stor suksess. Dessverre er denne musikken forsvunnet.
På anbefaling fra kongen ble Marais i 1705 utnevnt til leder for orkesteret Acadèmie Royale de Musique etter Andre Campra. Dette gjorde Marais i stand til å oppføre sitt mesterverk, operaen Alcyone 18. februar 1706. Marais var orkesterleder fram til 1710.
Litteratur og film
Marin Marais er den sentrale figuren i filmen Tous les matins du monde (1991) (på norsk omtrent «Allverdens morgener») av Alain Corneau etter Pascal Quignards roman med samme navn. I Norge ble filmen markedsført under navnet Alle årets dager. Guillaume og Gérard Depardieu spiller henholdsvis den unge og den voksne Marais i filmen.
Stykket La Sonnière De Geneviève Du Mont de Paris ble brukt som soundtrack i filmen Liquid Sky (1982).
27. serierunde i Premier League 2008/09
27. serierunde i Premier League 2008/09 ble spilt 28. februar og 1. mars, men to kamper ble utsatt som følge av ligacupfinalen mellom Manchester United og Tottenham Hotspur. Sunderland – Tottenham ble spilt 7. mars, mens Manchester United – Portsmouth ble spilt 22. april.
Det gylne horn
Det gylne horn (tyrkisk: Altın Boynuz; gresk: Χρυσόκερας, Khrysókeras; latin: Chrysoceras), også kjent ved sitt moderne tyrkiske navn Haliç («kanal») er en grein av Bosporos, sundet som skiller den europeiske og asiatiske delen av Tyrkia.
Det gylne horn er kjent for sitt sigdformede utløp i skjæringspunktet der Bosporosstredet møter Marmarahavet, og former således en smal halvøy. Ytterst på denne halvøya ligger det gamle Istanbul (antikkens Byzántion, Bysants og Konstantinopel), og forberget til Sarayburnu, eller Seragliopunktet. Det gylne horn skiller geografisk det historiske senteret til Istanbul fra resten av byen, og utgjør en naturlig, skjermet havn som har beskyttet greske, romerske, bysantinske, osmanske og andre handelsskip i tusenvis av år.
Det gylne horn strekker seg fra Bosporos ca. 7 km i nordvestlig retning inn i europeisk Tyrkia, og deler dermed den europeiske delen av Istanbul i to. Kanalen er på det mest 800 meter bred og har en gjennomsnittlig dybde på 40 meter. Haliç krysses av tre bruer – Galatabroen, Atatürkbroen og Fatihbroen.
Kanalen fikk tilnavnet det gylne horn i den tida da breddene tjente som rekreasjonssteder for sultanen og de ledende familiene i Det osmanske riket, som bodde der i sine palasser og strandvillaer kjent som yalı. På 1900-tallet ble områdene på begge sider av Det gylne horn skjemmet av industriutbygging. I seinere år er det lansert rehabiliteringsprogrammer som skal prøve å gi området tilbake noe av gammel storhet.
Intern spøk
En intern spøk kan bidra til å styrke fellesskapsfølelsen, noen ganger, men ikke alltid, på bekostning av de som er utenfor. Noe av styrken ved en slik spøk er at målgruppen vet at det finnes folk som ikke skjønner den. Den fungerer som en kryptisk allusjon til noe man har felles.
Referanser
Witz Humor
Nawang Gombu
Nawang Gombu (født i 1936 i Minzu i Tibet, død 24. april 2011 i Darjeeling) var en sherpa og profesjonell fjellklatrer.
I 1953 var han det yngste medlemmet i ekspedisjonen der Edmund Hillary og Tenzing Norgay som de første lykkes i å nå toppen av Mount Everest. I 1965 ble Gombu den første mannen i verden som besteg Mount Everest to ganger. Dette var en rekord som holdt i nesten 20 år.
Nawang Gombu nådde toppen av Saser Kangri II i 1955, Frey Peak i 1960, Nanda Devi i 1964, Mont Blanc i 1966, Mount Rainier i 1973, Mount McKinley i 1978, Kanchenjunga i 1989, og besteg også Sakang Peak, Cho Oyu, Koktgang og Ratong.
Pasopsvingen (Oslo)
Pasopsvingen (1–19, 2–10) er en vei på Brenna i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei sørvestover fra Brennaveien like sør for Bratli gård.
Nawang Gombu
Gombu var nevø av Tenzing Norgay. Han etterfulgte i 1976 sin onkel som leder for Himalayan Mountaineering Institute.
Hedersbevisninger og utmerkelser
Gombu mottok utmerkelsene Padma Bhusan, Padma Shri og Arjuna Award og ble i 1986 tildelt utmerkelsen Tenzing Norgay Award Lifetime Achievement Award av indiske myndigheter. Han var også innehaver av Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje.
Pasopsvingen (Oslo)
Veien fikk navn i 1987 etter Bratli gård, som opprinnelig het Pasop.
Eyüpgravlunden
Eyüpgravrunden er et stort gravfelt i bydelen Eyüp i Istanbul.
Gravlunden dekker et stort område på høyden over Eyüpmoskeen, og har utsikt over byen og Det gylne horn. Blant sypressene inne på gravlunden finnes tusenvis av gamle graver med forseggjorte minnesmerker. Gravstøttene er vakkert uthugd, prydes gjerne av en turban på manns- og et skaut på kvinnegravene, foruten et diadem hvis avdøde var en prinsesse. Kvinnegravene er dekorert med blomstermotiver, ofte roser, der tallet på blomster viser hvor mange barn avdøde hadde. Mannsgravene er gjerne utstyrt med epitafer.
Kolyma (elv)
Kolyma er frosset i flere meters dybde i rundt 250 dager i året, og er isfri bare mellom tidlig i juni og oktober.
Kolyma er kjent for sine Gulag-arbeidsleire i Stalintiden.
Etter at leirene ble stengt har statssubsidier, lokale virksomheter og kommunikasjon skrumpet inn til nesten ingenting. Mange mennesker har flyttet, og de som er igjen i området lever av fiske og jakt.
Lisleby
Lisleby er et tettsted ca. 3,5 km fra Fredrikstad sentrum. Før kommunesammenslåingen mellom Glemmen og Fredrikstad i 1963 var Lisleby en del av Glemmen kommune.
«Snippen» er Lislebys sentrum og består av PEBA-bygningen med Kiwi. På Snippen ligger også Far East Restaurant ,Snippen Sportsbar og Johnnys Pizza i et eget næringsbygg. Lisleby Pizza, en frisør og ytterligere en kolonialbutikk finnes også på Snippen. Lisleby har i underkant av 7000 innbyggere. Ca. 10 000 mennesker tilhørte imidlertid det gamle postnr. 1660 Lisleby.
Lisleby var det første stedet i Norge, hvor elektrisk lys ble tatt i bruk. Den historiske begivenheten fant sted på Lisleby Brug i 1877.
Nøkleby skole er barneskolen på Lisleby. Den er bygget i 1955 og er Fredrikstads største barneskole med 26 klasser og 560 elever.
Navnet «Lisleby» er avledet fra «liten gård». Nøkleby, som er en del av Lisleby, betyr «stor gård».
Glemmen gamle kirke er den lokale kirken. Kirken ble bygd av bruddstein i romansk stil i 1182, og er Fredrikstads eldste bygning. Kirken feiret 800-årsjubileum i 1982, med visitas av Kong Olav V.
Sentralidrettsanlegget på Lisleby er et større idrettsanlegg bestående av en fotballbane med tribune, friidrettsanlegg, en stor kunstgressbane, grusbane og en liten kunstgressbane. Det er en kunstgressbane som ble bygd året 2011, den er like stor som hovedmatten. Det kommer fortsatt til å være naturgress som man kan trene på om sommeren. Sentralidrettsanlegget er hjemmebane til Lisleby fotballklubb.
Lisleby stasjon ble opprettet i 1888 som en del av den nåværende Østfoldbanen. Stasjonen ble stengt for persontrafikk i 1983, og er i dag kun et krysningsspor for møtende tog.
Johan Sverdrup-feltet
Johan Sverdrup-feltet er et oljefelt (såkalt elefantfelt) i Nordsjøen. Det ligger på Utsirahøyden i Nordsjøen, 140 kilometer vest for Stavanger. Feltet ble påvist i 2010 av oljeselskapet Lundin, og ble satt i drift i oktober 2019. Det er planlagt 40 års drift. Det er det tredje største oljefeltet målt i reserver på norsk sokkel, etter Ekofisk og Statfjord.
Feltet var tidligere kalt Avaldsnesfeltet og Aldous. De totale utvinnbare petroleumsreservene er om lag 430 millioner standard kubikkmeter oljeekvivalenter (tilsvarer 2,7 milliarder fat oljeekvivalenter). Cirka 95 prosent er olje, 3 prosent er tørrgass og 2% NGL.
Tidlige overslag
Det ble oppdaget ved prøveboringer i 2010, men ytterligere boringer i områder noe mot nord (da foreløpig kalt Aldous Major Sør), i 2011, som avdekket ytterligere og enda rikere oljeforekomster, kan tyde på at feltet – hvis funnene har sammenheng med hverandre – er langt større. Det ble anslått som vesentlig større enn det største av de øvrige senere funn i nord, det omtalte Skrugardfeltet i Barentshavet.
Operatøren på Avaldsnesfeltet, Lundin Norway, oppdaterte i september 2011 sitt ressursanslag for Avaldnesfunnet. De mente da at det lå på mellom 0,8 og 1,8 milliarder fat utvinnbar olje, langt over tidligere meldte 0,1 – 0,4 milliarder fat utvinnbar olje.
Varmluftsballong
Varmluftsballong er et luftfartøy som flyr ved at luften inne i et ballonghylster varmes opp. En varmluftsballong får oppdrift fordi varm luft er lettere enn kald luft, mens en gassballong er fylt med en gass som er lettere en luft, for eksempel hydrogen. En ballong driver med vinden, i motsetning til luftskip som har fremdriftsmaskineri.
Johan Sverdrup-feltet
Tidlige overslag
I slutten av oktober kom en ny oppjustering, denne gang fra Statoil, operatøren av delområdet Aldous Major Sør. Det ble beskrevet som dobbelt så stort som tidligere antatt og ble nå anslått til mellom 900 og 1500 millioner fat.
Summerer man maksimaloverslagene for både Avaldsnesfeltet og Aldous Major Sør kommer man til 3,3 milliarder fat.
Utbygging
I 2014 presenterte Equinor konseptvalget for Fase 1. Den besto av fire bunnfaste plattformer, tre havbunnsrammer, eksportrørledninger for olje og gass, 36 produksjons- og injeksjonsbrønner, samt strømkabel fra Kårstø.