cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
K-drama
Musikk
Selv om sangene i koreanske dramaer kanskje bare har noen få selektive eller er repeterende, er valget av sangene ikke så lett. Et eksempel på dette finner du i OST for det koreanske dramaet: Guardian: The Lonely and Great God. Sanger er vanligvis laget for å formidle følelser eller scener, spesielt i dramaer, og følelsen ble tildelt å bli formidlet av Rocoberry var lidelse og skjønnhet. Rocoberry er en koreansk indiepopduo med medlemmene av Roco og conan, og de er kjent for å komponere sanger i koreanske dramaer. Selv om de hadde god erfaring med å komponere sanger, for Guardian: The Lonely and Great God, måtte de lage 12 forskjellige komposisjoner for dette dramaet til endelig en av deres mest kjente sanger I Will Go to You Like the First Snow ble valgt. Ikke bare tok det 12 komposisjoner for å velge denne sangen, men etter godkjenningen av disse sangene måtte det være 7 omskrivninger før den endelig var ferdig og møtte tilfredshetsstandardene til produksjonsteamet. lenke Sangen ble brukt i bare to episoder til tross for den harde prosessen. Sangen ble plassert i to scener som senere ble vist å være knyttet til hverandre og ble også noen av de viktigste scenene i dramaet. Dette er bare begynnelsen på å forstå hvor mye tid og krefter som går med til å velge sanger for denne typen dramaer og hvordan de kan forbedre en scene på mange forskjellige måter.
OST-komponister ser vanligvis etter sangere som tidligere har hatt suksess i sjangeren. Sanger er skrevet for å gjenspeile stemningen i serien og strukturen deres. Noen ganger gir utøvere sine egne sanger for en serie. For eksempel trodde Baek Ji-young sangen hennes That Man, opprinnelig skrevet for hennes eget album, ville passe Secret Garden. Det er populære OST-sangere som ofte er ansatt, som Baek Ji-young, Lyn og Lee Seung-cheol. Noen ganger blir utenlandske sangere invitert til å fremføre sanger for koreansk OST. For eksempel sang den svenske artisten Lasse Lindh flere sanger for serier som Angel Eyes, Soul Mate, I Need Romance, og  Guardian: The Lonely and Great God.
Aldersgrensessystem
TV-rangeringssystemet er regulert av Koreas kommunikasjonskommisjon, og ble implementert i 2000.
La Châtre
Le Châtre er en kommune og et underprefektur i departementet Indre i regionen Centre-Val de Loire sentralt i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Le Châtre
Mariné Russo
Mariné Russo (født 9. januar 1980) er en argentinsk landhockeyspiller.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun tok bronse.
Hun tok også bronse under Sommer-OL 2004.
Bergmund Waal Skaslien
Bergmund Waal Skaslien (født 1971) er en norsk bratsjist og komponist.
Han begynte å spille fiolin på musikkskole i Trondheim. Interessen for musikk ble vekket da han som trettenåring lyttet til den amerikanske trompetisten Miles Davis. Etter en tid byttet han til bratsj.
Skaslien studerte improvisasjon og komposisjon 1991–96 ved Musikkonservatoriet i Trondheim og i Bergen på Griegakademiet 1994–98. Han skrev sitt første verk i 1994, og flyttet til Bergen i 1995.
I 1998 utkom debutplata Atmosfear med Jens Fossum og Thomas Strønen på TurnLeft, samtidig med teaterstykket «Maskuline Mysterier» med Jo Strømgren som er en norsk koreograf, der Erlend Loe og Anja Garbarek hadde skrevet noen av tekstene. Den brakte ham pris for beste forestilling under Fajr teaterfestival i Iran.
Mariana Rossi
Mariana Rossi (født 2. januar 1979) er en argentinsk landhockeyspiller.
Bergmund Waal Skaslien
Librettoen «Storegut» fra 2000 var basert på Aasmund Olavsson Vinje sin Storegut (diktsamling) fra 1866, og utkom samtidig med hans plate Sound Off på Euridice.
Mariana Rossi
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun tok bronse.
Bergmund Waal Skaslien
Etter å ha blitt frastjålet bratsjen den 17. desember 2004, laget han forestillingen «Sol Etude» året etter der han er alene.
Mariana Rossi
Hun tok også bronse under Sommer-OL 2004, samt sølv under Sommer-OL 2000.
Nils Arne Eggen Arena
Nils Arne Eggen Arena er en idrettshall som er besluttet oppført i Orkland. Den bygges ved Orkdal videregående skole i Orkanger. Den er navngitt etter fotballspilleren og -treneren Nils Arne Eggen, som var fra Orkdal. Inne i arenaen skal Eggens filosofi være sentral, med bilder og kjente sitater. Høsten 2022 ble en strekning av fylkesvei 65 omdøpt til Nils Arne Eggens vei.
Bergmund Waal Skaslien
Han var i 2011 med i ensemblet til Ola Kvernbergs turne med «Liarbird».
Han er også kjent for sin improvisasjon i grenselandet mellom jazz, klassisk musikk, samtidsmusikk og etnisk musikk, ofte i samarbeid med TrondheimSolistene og i regi av Rikskonsertene.
Nils Arne Eggen Arena
I hallen skal det være et banedekke på 130 × 82,5 meter. I tillegg skal det være løpebaner med kunststoffdekke rundt hele kunstgressbanen, med fire sprintbaner på den ene siden. Hallen skal også inkludere et servicebygg med undervisningsrom.
Tomt stilles til disposisjon av Trøndelag fylkeskommune, mens selve hallen skal eies av Orkla Fotballklubb og Orkdal Idrettslag. Mulig byggestart er i 2024.
Trampoline under Sommer-OL 2020 – Kvinner
Trampoline under Sommer-OL 2020 – Menn ble arrangert i Ariake Gymnastics Centre den 30. juli 2021.
Kvalifisering
= Reserve 1 = Reserve 2
Ellinor Hedemann
Ellinor Clayhills Hedemann (født 30. oktober 1954 i Oslo) er en norsk tekstilkunstner, bosatt i Lillesand. Hun er datter av den finlandssvenske forfatteren, journalisten og feministen Harriet Margareta Clayhills, fra hennes ekteskap med journalisten Reidar Hedemann.
Myrmosskorpion
Myrmosskorpion (Microbisium brevifemoratum) er en mosskorpion som tilhører familien Neobisiidae. Den er 2,4 mm lang, noe skinnende lys gulbrun mosskorpion. Bakkroppen har flere spredte lyse lange oppstående hår, og den er litt bredere enn forkroppen. Den kan minne om en liten skorpion på utseendet. Det andre og tredje siste leddet på de omdannede pedipalpene (klosaksen) er tydelig avlange. Til forskjell fra skorpioner mangler den giftkloen på bakkroppen.
Ellinor Hedemann
Hedemann er selvlært og hennes arbeidsområde er i hovedsak strikkede tekstiler med geometriske mønstre og klare farger. Hun har hatt separatutstillinger på Galleri Hylla i Oslo (1987), Galleri NK, Rogaland kunstsenter, Stavanger (1987) og Tromsø kunstforening (1988). Hun har mange kollektive utstillinger og gruppeutstillinger bak seg, blant annet fem landsdelsutstillinger med «Norske Kunsthåndverkere» (1981, 87-89, 94), «Tekstil -91» i Kristiansand (1991), «Sommer 2» på Hå gamle prestegård og «Trollstål og kjerringspinn» på Maihaugen i 1994. HEdemann har også deltatt ut på utstillingen «Tendenser» på Galleri F 15 i Moss (1989) og «7 Sørnorske» på galleri Uliana i Sverige (1992). I 1995 deltok hun på utstillingen «Kunst fra fire nordiske vendskapsbyer» i Kalundborg i Danmark.
Myrmosskorpion
Myrmosskorpion finnes helst i torvmose på myr. Den er utbredt i Mellom-Europa, men mangler i vest. Østover er utbredelsen inn i Russland. I Norge finnes den nord til Trøndelag.
Ellinor Hedemann
Hun er innkjøpt av Norsk kulturråd to ganger (1981 og 1985). Hedemann er også innkjøpt av Historisk museum i Bergen (1980), Vestlandske kunstindustrimuseum (1981 og 1988) og Riksgalleriet (1987). I tillegg har hun mottatt Statens reise- og studiestipend (1985) og Statens treårige arbeidsstipend (1989).
I perioden 1979-83 var Hedemann gjestelærer ved Bergens kunsthåndverksskole. Hun har også sittet i Kunstnerisk råd i Norske kunsthåndverkere Agder i 1989 og 1994. Ellinor Hedemann er per 2018 ansatt ved Sørlandets kunstmuseum (SKMU) i Kristiansand.
Javier Iriarte
Francisco Javier Iriarte Garro (født 11. november 1986 i Zizur Mayor, Navarra) er en tidligere profesjonell spansk landeveissyklist.
Kalkunkondor
Kalkunkondor (Cathartes aura) er en rovfugl i gruppen kondorer og én av tre arter i slekten Cathartes. Arten består som fire underarter, men det hersker ikke full konsensus om inndelingen. De to nordlige (aura og septentrionalis) og de to sørlige underartene (ruficollis og jota) kan vise seg å utgjøre selvstendige arter.
Biologi
Kalkunkondoren varierer ganske mye i størrelse, hovedsakelig i kraft av de ulike underartene. Kroppslengden ligger på cirka 62–81 cm og vekten rundt 850–2 000 g, mens vingespennet typisk utgjør cirka 160–182 cm.
Utbredelsesområdet strekker seg fra sørlige Canada til sørspissen av Sør-Amerika. Den finnes i mange forskjellige åpne og delvis åpne områder, bl.a. subtropisk skog, beitemark og ørken.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Houston (2019). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Jesús Herrada
Jesús Herrada Lopez (født 26. juli 1990) er en profesjonell spansk landeveissyklist. Han sykler for Cofidis. Hans fem år eldre bror José Herrada er også profesjonell syklist.
Verdensdagen mot selvskading
Verdensdagen mot selvskading er en internasjonal markering hvert år på datoen 1. mars. Målet med markeringen er å bryte ned vanlige stereotype oppfatninger om selvskading og å utdanne helsepersonell om tilstanden.
Claudia Burkart
Claudia Burkart (født 22. februar 1980) er en argentinsk landhockeyspiller.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun tok bronse.
Hun tok også bronse under Sommer-OL 2004.
Giselle Kañevsky
Giselle Kañevsky (født 4. august 1985) er en argentinsk landhockeyspiller.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun tok bronse.
Kim Kee-hee
Kim Kee-hee koreansk: 김기희, (født 13. juli 1989) er en sørkoreansk fotballspiller som spiller for den kinesiske klubben Shanghai Greenland FC. Han deltok i de olympiske leker 2012 i London.
Kee-hee vant en olympisk bronsemedalje i fotball under OL-2012 i London. Han var med på det sørkoreanske laget som kom på tredjeplass i fotballturneringen for menn bak Mexico og Brasil. Sør-Korea vant én kamp og spilte to uavgjort i det innledende gruppespillet og kom på andreplass i sin gruppe bak Mexico. I kvartfinalen beseiret de Storbritannia med 5–4 etter strraffer, det var 1-1 etter full tid og forlengning. I semifinalen ble det tap med 0–3 mot Brasil. Bronsefinalen mot Japan vant de med 2–0.
Rør (botanikk)
De forskjellige rørtypene vokser vanligvis langs vassdrag og danner rørsumper. Rør er høye og skygger ut andre planter og kan dominere rørsumper og danne monokulturer. Rør vokser fort og gir stor biomasse, og er vanlig å finne i eutrofe vann som er i ferd med å gro igjen.
Avhengig av styrken brukes rør til forskjellige ting, inkludert spaserstokker, krykker og stokk til prylestraff. Rør som skal brukes til fysisk avstraffelse må fylle spesielle krav, blant annet må de være må være spesielt føyelige. Rør har tradisjonelt blitt brukt til mange formål, inkludert kurvfletting, møbler og flåter. Takrør brukes til såkalte halmtak.
Energiklagenemnda
Energiklagenemnda er en norsk statlig nemnd som behandler klager over vedtak fattet av Reguleringsmyndigheten for energi (RME).
Nemnda ble opprettet fra 1. november 2019. Klagenemndssekretariatet fungerer som sekretariat.
Energiklagenemnda skal bestå av en leder samt 4–6 medlemmer. Lederen skal ha juridisk embetseksamen, mastergrad i rettsvitenskap, eller mastergrad eller tilsvarende i økonomi. Lederen oppnevnes på åremål i seks år, og kan gjenoppnevnes én gang. De øvrige medlemmene oppnevnes for fire år, og kan gjenoppnevnes. Når nemnda treffer enkeltvedtak, settes den med tre medlemmer. I særlige tilfeller kan lederen beslutte at enkeltvedtak skal treffes av en forsterket nemnd på fem medlemmer.
Den allierte okkupasjonen av Østerrike
Den allierte okkupasjonen av Østerrike varte fra 1945 til 1955. I 1938 ble Østerrike annektert av Nazi-Tyskland og ble en integrert del av det tredje riket. I 1943 erklærte de allierte at Østerrike ville bli ansett som det første offeret for tysk aggresjon og vil bli sett på som et frigjort og selvstendig land etter krigen.
Etter andre verdenskrig ble Østerrike, i likhet med Tyskland, oppdelt i fire okkupasjonssoner mellom Storbritannia, Frankrike, USA og Sovjetunionen. Wien var i likhet med Berlin oppdelt i fire okkupasjonssoner, men det sentrale Wien var administrert av Det allierte kontrollrådet. I motsetning til Tyskland som ble oppdelt i Vest-Tyskland og Øst-Tyskland i 1949 forble Østerrike samlet under alliert okkupasjon frem til 1955. Områdets status var et kontroversielt tema under den kalde krigen frem til avkjølingsperioden etter at Nikita Khrusjtsjov kom til makten i Sovjetunionen. Etter at Østerrike hadde lovet varig nøytralitet ble landet gitt full selvstendighet den 12. mai 1955. De siste okkupasjonstroppene forlot landet den 25. oktober samme år.
Emil Jónsson
Emil Jónsson (1902–1986) var en islandsk politiker. Han var formann for Islands Sosialdemokratiske Parti (Alþýðuflokkurinn) i perioden 1958-68.
Han satt i Alltinget fra 1934 til 1971 og hadde en rekke ministerposter i forskjellige samlingsregjeringer. Han var Islands statsminister fra 23. desember 1958 til 20. november 1959.
VM i landeveissykling 1975
VM i landeveissykling 1975 (verdensmesterskapet i landeveissykling) ble arrangert i Mettet og Yvoir i 1975.
Alexandra Rotan
Alexandra Rotan (født 29. juni 1996) er en norsk sanger.
Hun deltok i MGPjr 2010 med sangen «Det vi vil», og dukket opp igjen i offentligheten i 2016, da hun var med i talentkonkurransen Idol på TV 2. Hun røk ut i semifinalerundene. Rotan var senere vokalist for Alan Walker under europaturneen hans sommeren 2017.
I 2018 deltok hun første gang i Melodi Grand Prix, sammen med Stella Mwangi og bidraget «You Got Me». Året etter deltok hun på nytt, da som del av gruppen KEiiNO sammen med Tom Hugo og Fred Buljo. Gruppen vant konkurransen med låten «Spirit in the Sky» og representerte Norge i Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv i Israel. Der endte de på sjetteplass etter å ha fått flest stemmer fra seerne. Gruppen deltok på nytt i Melodi Grand Prix 2021 med «Monument», der de endte på andreplass i den norske finalen.
Rotan kom på 2. plass i NRKs Stjernekamp høsten 2021. I 2022 var hun programleder for Sámi Grand Prix sammen med Fred Buljo.
I 2023 gjorde hun sin debut som musikalartist i rollen som Scaramouche i forestillingen We Will Rock You som spilte i Oslo Spektrum.
San Gabriel Mountains
San Gabriel Mountains er en fjellkjede i den nordligste delen av Los Angeles County og den vestlige delen av San Bernardino County i California, USA. Fjellkjeden er en del av Transverse Ranges og ligger mellom Los Angeles Basin og Mojaveørkenen med Interstate 5 i vest og Interstate 15 i øst. Fjellkjeden ligger i, og er omgitt av, Angeles National Forest med San Andreas Fault som fjellkjedens nordligste grense.
Den høyeste fjelltoppen er Mount San Antonio. Fjelltoppen Mount Wilson er berømt for Mount Wilson Observatory og antennefarmen som huser mange radiosendere for lokale media. Observatoriet er åpent for almuen. Den 10. oktober 2014 ble området gitt betegnelsen San Gabriel Mountains National Monument av president Obama.
Ryggsåsen naturreservat
Ryggsåsen naturreservat ble opprettet i 2015, og utgjør et av de større områdene med rikere bøkeskog i Vestfold med sine 1422 dekar. Store deler er dominert av bøkeskog, mens andre partier har en mer blandet edelløvskog med mye bøk. Området dekker mange av de edelløvskogstypene som finnes i Vestfold. Ryggsåsen har middels rik berggrunn og ganske forvitret rombeporfyr-bergarter. I steinete lisider, langs knauser og under bergvegger er det rik edelløvskog med ask, spisslønn, alm og lind. Innimellom på fuktigere områder finner man svartorsumskog.
Kongekondor
Kongekondor (Sarcoramphus papa) er en rovfugl ] i gruppen kondorer. Arten er monotypisk og eneste art i slekten Sarcoramphus.
Biologi
Kongekondoren er utbredt i tropisk skog og savanne fra det sørlige Veracruz og Guerrero i Mexico i nord og gjennom Mellom-Amerika og videre sørover gjennom Sør-Amerika til Peru, Bolivia og det nordlige Argentina.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Houston (2019). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).
Soledad García
Soledad García (født 12. juni 1981) er en argentinsk landhockeyspiller.
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun tok bronse.
Hun tok også bronse under Sommer-OL 2004, samt sølv under Sommer-OL 2000.
Alejandra Gulla
Alejandra Gulla (født 4. juli 1977) er en argentinsk landhockeyspiller.
Hun representerte Argentina i Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun tok bronse.
Hun tok også bronse under Sommer-OL 2004.
6. januar-komitéen
Resolusjonen om å danne komiteen ble vedtatt den 30. juni 2021 av Representantenes hus med 222 mot 190 stemmer. Alle demokrater stemte for; det samme gjorde to republikanere. 16 republikanere stemte blankt.
Opprettelsen av komiteen falt noenlunde sammen med de åpne høringene den 27. juli 2021.
Elisabeth Nilsson
Marie Elisabeth Nilsson (født 30. september 1953 i Kalix kommune) er en svensk embetskvinne. Fra 2010 er hun landshøvding i Östergötlands län.
Szentendre
Szentendre er en by i fylket Pest i Ungarn. Byen ligger ved elven Donau, like sør for Donaukneet, og rundt 20 kilometer nord for Budapest. Innbyggertallet var 24,938 i 2008.
Byen er kjent for sine museer og sin historiske arkitektur. Den er lett tilgjengelig med både tog og elvebåt, og har blitt en populær destinasjon for turister som besøker Budapest.
Elisabeth Nilsson
Biografi
Etter naturvitenskapelig linje på gymnasiet i Kalix tok Elisabeth Nilsson utdannelse som sivilingeniør i geoteknologi ved Luleå tekniska universitet i 1976. Deretter gjorde hun karriere i SSAB, hvor hun har hatt stillinger ved SSAB Tunnplåt i Luleå, SSAB Merox og SSAB Okselösund.
I 2005 ble hun direktør for Jernkontoret, og 11. mars 2010 ble hun utnevnt til landshøvding i Östergötlands län, en stilling hun tiltrådte 7. juni samme år.
Verv
Elisabeth Nilsson har vært medlem av styrene for Sjöfartsverket, Sveaskog og Euromaint og medlem av Globaliseringsrådet og Outokumpu Oy og styreleder for Göta Kanalbolag, Övralidsstiftelsen, Tåkernfonden, Risbergska donationsfonden og Linköpings slotts- och domkyrkomuseum.
VM i fotball 2026
VM i fotball 2026 er det 23. verdensmesterskapet i fotball for menn og skal avholdes i USA, Canada og Mexico.
Dette blir første gang et verdensmesterskap blir arrangert av mer enn to land, og den andre gangen av mer enn ett land. Forrige gang var verdensmesterskapet i 2002 som ble arrangert av Sør-Korea og Japan. Mexico blir det første landet til å arrangere tre verdensmesterskap, da det også arrangerte VM i 1970 og 1986.
Søknadsprosess
På samme måte som i tildelingen til VM 2018 og VM 2022 var reglene at land fra kontinenter som hadde avholdt de to siste VM ikke kunne søke. Dermed var land fra Europa (som hadde VM i 2018) og Asia (som avholder VM i 2022) ekskludert fra å være vertsland, mens land fra Sør-Amerika (sist VM avholdt i 2014), Afrika (sist VM avholdt i 2010), Nord-Amerika (sist VM avholdt i 1994) og Oseania (aldri avholdt VM) stod fritt til å søke. De som valgte å søke var Marokko og en fellessøknad fra Canada/USA/Mexico, hvorpå sistnevnte vant avstemningen i juni 2018.
Kvalifisering
30. mars 2017 behandlet FIFA et forslag til fordeling av antall sluttspillplasser for hvert kontinent. Forslaget ble vedtatt av FIFA 9. mai 2017, to dager før den 67. FIFA-kongressen. Det ble også bestemt at det skulle arrangeres et internasjonalt play-off, der seks nasjoner skal spille om de to siste plassene i sluttspillet.
FIFA har ikke tatt stilling til om samtlige tre vertsnasjoner skal få automatisk plass i sluttspillet eller ikke. I søknaden ble det presisert at det ville være en forutsetning at alle de tre vertsnasjonene ville få hver sin sluttspill-plass.
Dette vil være første gang Oceania er garantert en plass i sluttspillet, og også første gang alle de seks kontinentene er garantert minst én sluttspillplass.
Play-off
Det skal spilles play-off der seks nasjoner skal spille om to sluttspillplasser. Deltakerne skal bestå av en nasjon fra hvert kontintent (unntatt UEFA) samt en ekstra nasjon fra et av kontinentene (for eksempel to fra CONCACAF).
Mesodina
Mesodina er en slekt av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae).
Utseende
Middelsstore (vingespenn ca. 30 millimeter), kraftige, brune smygere, gjerne med små, hvite eller gule flekker på forvingene.
Levevis
Larvene lever på planter i sverdliljefamilien (slekten Patersonia).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Phaeochrous
Phaeochrous er en slekt av biller som hører til gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore (8 - 17 millimeter), avlange, hvelvede biller, brun eller svarte, nokså blanke. Kjevene (mandiblene) og overleppen (labrum) er store og stikker ut under hodet, labrum er dypt innskåret i midten. Antennene er 9- eller 10-leddete, ganske korte, med en tre-leddet kølle der det innerste leddet er stort og har en grop der de to ytterste leddene kan felles inn. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, uten knøler, groper eller pigger. Dekkvingene er avlange med dype punktstriper. Beina er kraftige, alle leggene (tibiae) er brede med tenner på utsiden. Føttene er fem-leddete, slanke og forholdsvis korte.
Djurgårdens IF i 1991
Dette er en oversikt over sesongen som ble spilt av herrelaget til den svenske fotballklubben Djurgårdens IF Fotboll i 1991.
Phaeochrous
Levevis
Lite er kjent om hybosoridenes biologi. De voksne billene flyr om natten og kommer gjerne til lys. I alle fall noen arter kan finnes på relativt ferske kadavere, eller møkk. Larvene til noen arter er funnet i råtnende plantemateriale. De kan lage lyd ved å gnisse frambeina mot kanten på epipharynx (en del av munnverktøyet).
Utbredelse
De fleste av artene lever i Afrika, men slekten forekommer også i Sørøst-Asia og Australia.
Fordrivelsen av tyskere fra Tsjekkoslovakia
Fordrivelsen av tyskere fra Tsjekkoslovakia etter den andre verdenskrig foregikk i årene 1945–1946. Tre millioner tysktalende tsjekkoslovaker, bosatt i Sudetenland og tyske språkøyer ellers i landet, ble tvunget ut av hjemlandet Tsjekkoslovakia, og ble deportert til Tyskland og Østerrike. Uttrykket fordrivelse brukes i denne sammenheng som et samlebegrep for flukt, fordrivelse med vold, og for den organiserte, tvungne utvandring. Fordrivelsen har vært et politisk tema i Forbundsrepublikken Tyskland siden. Fordrivelsen var lenge et vesentlig problem i relasjonen mellom Tyskland og Tsjekkoslovakia, og de juridiske forholdene måtte avklares før Tsjekkia gikk inn i EU.
Etter verdenskrigens avslutning måtte til sammen ca. tolv millioner tyskere forlate sine bosteder i Øst-, Sentral- og Sørøst-Europa. De ble hovedsakelig dirigert til områder innenfor grensene til dagens Tyskland, som delvis var okkupert av Sovjetunionen. Fordrivelsen av tyskere fra Tsjekkoslovakia var den største fra én enkelt stat. De fordrevne utgjorde en fjerdedel av landets befolkning og det tok 30 år før folketallet i Tsjekkoslovakia var tilbake på samme nivå som i 1935.
Den tsjekkoslovakiske eksilregjering i London mente at det tyske folk hadde et kollektivt ansvar for den andre verdenskrigen, og for de forbrytelser som da ble begått. Regjeringen tok allerede i 1941 til orde for å fordrive hele den etnisk tyske befolkning i Tsjekkoslovakia, og fikk etter hvert tilslutning for sitt synspunkt av Sovjetunionen, Storbritannia og USA.
Den første, såkalte «ville» del av fordrivelsen sommeren 1945 skjedde med et betydelig innslag av vold. Beneš-dekretene la grunnlaget for fordrivelsene, ved blant annet å inndra statsborgerskap og beslaglegge eiendom. Om lag av en fjerdedel av de etniske tyskerne var fordrevet før Potsdamavtalen, fra august 1945, sanksjonerte fordrivelsene. Potsdamavtalen foreskrev at fordrivelsene skulle skje på en «ordnet og human måte». Fordrivelsene anses idag som etnisk rensing.
Parallelt med fordrivelsen av etnisk tyske innbyggere fra tsjekkiske områder ble etniske ungarere (madjarer) tvangsflyttet fra slovakiske områder og fikk sine eiendommer beslaglagt.
Sudettyskerne
Begrepet sudettyskere ble brukt om tyskere som inntil slutten av andre verdenskrig bodde i Böhmen og Mähren, også langt utenfor det egentlige Sudetenland. Mange etnisk tyske bosettere kom til området på invitasjon fra det Přemyslidiske dynasti omkring år 1200, og mange sudettyskere kunne spore lokal familiehistorie tilbake til middelalderen. De hadde innvandret til området på 1400-tallet, og hadde dannet egne, faste samfunnsstrukturer. Innvandringen av etnisk tyske var en kilde til misnøye blant etniske tsjekkere. De etnisk tyske beholdt blant annet tysk språk, og unngikk å bruke eller lære seg tsjekkisk. Ved folketellingene, også under østerriksk styre, ble etnisitet avgjort ved morsmål eller dagligspråk (tysk: Umgangssprache). Området var en del av Østerrike-Ungarn, inntil første verdenskrigs slutt, og det var et visst press på etniske tsjekkere for å registrere seg som tysktalende. Ved folketellingen i 1921 talte den tysktalende befolkning 3 123 583 individer, hvilket utgjorde 23,4 % av den totale befolkningen. Omkring 30 % av innbyggerne i Böhmen (tsjekkisk: Čechy) og Mähren (tsjekkisk: Morava) var tysktalende før krigen. I mai 1945 var det 3,3-3,4 millioner tysktalende på Tsjekkoslovakias territorium (noen anslag lyder på 4 millioner). Da Potsdamkonferansen begynte, hadde 700 000 til 800 000 Sudettyskere allerede forlatt, eller blitt fordrevet fra, tsjekkoslovakisk territorium.
Det vesttyske Statistisches Bundesamt anslo den etnisk tyske befolkningen i Tsjekkoslovakia til å være 3,477,000 i 1939. Engelske kilder som omhandler fordrivelsene forholder seg til et antall på rundt 3,5 millioner, basert på den vesttyske analysen.
Dannelsen av Tsjekkoslovakia
Da Tsjekkoslovakia ble opprettet i 1918 bodde det tre millioner tysktalende og syv millioner tsjekkisktalende i Böhmen og Mähren. De to etniske gruppene levde i stor grad i parallelle og til dels separate samfunn. Tysk og tsjekkisk språk har lite til felles og markerte tydelig skillet mellom folkegruppene. Omkring 1900 rammet den økende tsjekkiske nasjonalismen de tysktalende. Blant tsjekkere er det en utbredt oppfatning at Habsburgernes herredømme, som varte fra slaget på Det hvite berg i november 1620 til 1918, ikke var legitimt.
I 1918 var det flere tysktalende enn slovaker i landet, en del av de tysktalende var dessuten jøder. I mellomkrigstiden var det over 100,000 jøder i landet. Vel en tredjedel av jødene regnet seg som etnisk tyske, mens nesten halvparten regnet seg som etniske tsjekkere, en liten andel regnet seg som etniske jøder. For eksempel anså Hermann Kafka seg som tsjekker etter å ha vokst opp i en overveiende tsjekkisk landsby, mens hans kone og hennes familie i Praha var tysktalende, og de sendte sønnen Franz til tysk skole.
I noen tilfeller ble Tsjekkoslovakias grenser trukket strategisk av seiersmaktene: For eksempel ble byen Gmünd på jernbanelinjen halvveis mellom Praha og Wien, delt i en østerriksk og en tsjekkoslovakisk del, den siste kalt České Velenice. Ved Saint-Germain-traktaten ble grensen satt i elven Lužnice, og jernbanestasjonen ble innlemmet i tsjekkoslovakisk territorium. Det var et hardt slag for Østerrike, selv om grensene ikke ble tatt særlig alvorlig i starten. Det ble inngått ekteskap på tvers av grensen, uten krav til formaliteter i den forbindelse. I 1938 ble imidlertid grensene fra Saint-Germain opphevet og nasjonalsosialistenes rasistiske politikk skapte en kløft mellom menneskene i området. Etter andre verdenskrig ble grensene fra Saint-Germain gjeninnført, samtidig som de tyske innbyggerne ble fordrevet.
Den tsjekkiske grunnloven fra 1920 garanterte fulle borgerrettigheter for sudettyskerne, og gjennom 1920-årene gjorde tyskerne seg sterkt gjeldende i politikken. Moderate tyske politiske krefter samarbeidet med de øvrige etniske gruppene. Det sosialdemokratiske tyske partiet fikk stor oppslutning i befolkningen, og i 1929 var dette partiet ledende i den tyske minoritet. Høyreradikale tyske partier sto derimot for en konfronterende politikk, og i 1933 ble Deutsche Nationalsozialistische Arbeiterpartei (DNSAP, det tyske nasjonalsosialistiske arbeiderparti i Tsjekkoslovakia) forbudt av myndighetene på grunn av undergravende virksomhet. DNSAP var det sudettyske nazipartiet og søsterparti til DNSAP i Østerrike og NSDAP i Tyskland, og hadde i 1920-årene noen få representanter i Tsjekkoslovakias nasjonalforsamling. Deutsche Nationalpartei ble også oppløst i 1933. Konrad Henlein etablerte i 1933 etterfølgeren Sudetendeutsche Heimatfront med Karl Hermann Frank som nestleder; dette partiet skiftet navn til Sudetendeutsche Partei, SdP, i 1935. Henlein hevdet til å begynne med at han og partiet var lojale mot demokratiet og republikken. Fra 1935 gikk SdP i en mer radikal retning.
I 1930-årene nådde krisen i verdensøkonomien, den store depresjonen, også Tsjekkoslovakia. Den gikk i Tsjekkoslovakia særlig hardt utover de industrialiserte områdene i Nord- og Vest-Böhmen som var befolket av sudettyskere. Krisen førte til sult og død i deler av befolkningen. Praha reagerte ikke, og dette drev den tyske befolkningen i hendene på det høyreradikale sudettyske partiet (SdP), og dets leder, nazisten Konrad Henlein. Tsjekkoslovakias president Edvard Beneš hadde sammen med det sosialdemokratiske tyske partiet, prøvd å bremse for høyrekreftene, men mislyktes. I 1935 fikk SdP bare to representanter færre enn Det tsjekkoslovakiske agrarpartiet (bondepartiet). Henlein gikk inn for full løsrivelse fra Tsjekkoslovakia.
Den tysktalende minoriteten ønsket autonomi, og i mellomkrigstiden sendte de en rekke appeller til Folkeforbundet. De klaget blant annet over at tyskspråklige skoler ble stengt. Autonomi for Sudetenland var ikke akseptabelt for Tsjekkoslovakia, både fordi grenseområdene ble oppfattet som tradisjonelle deler av Böhmen og Mähren, og fordi områdene var økonomisk og militært viktige. En del tyskdominerte landsbyer markerte sin misnøye med statsdannelsen ved å ikke feire republikkens dag 28. oktober. I Tsjekkoslovakia var det før krigen en utbredt oppfatning at sudettyskerne var farlige kolonister, og en trussel mot den tsjekkoslovakiske staten: en nasjonal fiende. Politikeren Tomáš Masaryk ga uttrykk for denne oppfatningen da han i 1918 omtalte sudettyskerne som «innvandrere og kolonister». Det var en utbredt oppfatning blant tsjekkiske politikere at den tsjekkoslovakiske staten sviktet før krigen fordi et stort antall innbyggere ikke var lojale.
Valgene i Sudetenland
Henleins høyreradikale parti Sudetendeutsche Partei (SdP), fikk ved valget i 1935 to tredjedeler av sudettyskernes stemmer. SdP var i praksis en gren av den tyske lederen Adolf Hitlers nazistiske parti NSDAP, som da også i hemmelighet finansierte partiet. SdP hadde som mål å undergrave den tsjekkoslovakiske republikken. Partiet fikk 85 % av de sudettyske stemmene ved lokalvalget i 1938. SdP jublet over Østerrikes innlemmelse i Tyskland (Anschluss), og gikk åpent inn for nasjonalsosialismen. Etter 1935 ble frontene mellom etnisk tyske og etnisk tsjekkiske innbyggere tydelige, og mange sudettyskere viste klart at de ikke sluttet opp om republikken Tsjekkoslovakia. De så frem til å bli «befridd» av Tyskland. Sudettyske politikere agiterte i 1930-årene for Heim ins Reich (tysk for at Sudetenland skulle slutte seg til Tyskland).
Henlein la 24. april 1938 frem Karlsbad-programmet som var en liste med åtte krav overfor regjeringen i Praha:
Münchenavtalen og Beneš i eksil
Østerrikes tilslutning til Tyskland under Adolf Hitler styrket Heinleins posisjon, og han gikk inn for en sammenslåing av Sudetenland med Tyskland. Münchenavtalen ble 30. september 1938 inngått mellom Tyskland, Frankrike, Storbritannia og Italia. Avtalen medførte at Sudetenland med over 3,5 millioner innbyggere ble løsrevet fra Tsjekkoslovakia, under navnet Sudetengau. Tsjekkoslovakia og Sovjetunionen var ikke parter i avtalen. Ved denne avtalen ble oppdelingen av Tsjekkoslovakia godtatt av de vestlige stormaktene, uten tsjekkoslovakiske myndigheters medvirkning. Avtalen medførte at Sudetenland med omkring 40 % av Böhmens og Mährens areal ble overtatt av Tyskland. Området som ble overført til Tyskland hadde 2,8 millioner tysktalende og 700,000 tsjekkisktalende innbyggere. Omkring 440,000 tysktalende befant seg i områdene som fortsatt ble kontrollert av Tsjekkoslovakias regjering. Internasjonalt var det sympati med Beneš, samtidig var det en utbredt oppfatning at det var nødvendig og rett å overføre Sudetenland til Tyskland.
Beneš gikk av som president 5. oktober 1938 etter tysk press og gikk i eksil i London. Emil Hácha overtok senere på høsten som president. Hitler truet i mars 1939 Hácha til å skille den slovakiske delen av landet fra Böhmen og Mähren, som Tyskland straks okkuperte. Den 16. mars 1939 kunngjorde Adolf Hitler opprettelsen av Riksprotektoratet Böhmen-Mähren. Ungarn fikk ved den første Wien-tildeling 2. november 1938 overført den sørlige delen av Slovakia og okkuperte i mars 1939 resten av Karpato-Ukraina (den østligste delen av Tsjekkoslovakia). Mange etniske tsjekkere ble fordrevet fra det annekterte Sudetenland, og samtidig ble mange sudettyskere presset til å melde seg inn i SdP, noe som journalist og motstandskvinne Milena Jesenska rapporterte om.
Samtidig med tysk okkupasjon av Böhmen-Mähren, ble Republikken Slovakia opprettet og en marionettregjering innsatt. Sudettyskernes ledere ønsket okkupasjonen velkommen og mange etnisk tyske innbyggere medvirket til okkupasjonsmaktens brutale styre. Et stort antall tysktalende tsjekkere (sudettyskere) ble rekruttert til Wehrmacht og Schutzstaffel (SS), og mange var involvert i overgrep mot befolkningen. Også andre tsjekkoslovakiske borgere gikk okkupasjonsmaktens ærend. Blant de sudettyske kollaboratørene var den anti-tsjekkiske SS-offiseren Karl Hermann Frank. Den tsjekkoslovakiske motstandsbevegelsen rapporterte allerede i 1939 at tsjekkerne fikk et stadig mer radikalt syn på sudettyskerne og at «nasjonen bare overlever på håpet om hevn». Mange sudettyskeres støtte til okkupantene styrket tsjekkernes oppfatning om at sudettyskerne ikke hadde rett til å bo på tsjekkisk jord.
Beneš møtte president Franklin D. Roosevelt privat i mai 1939. Roosevelt sa da at fra USAs perspektiv fantes ikke Münchenavtalen («Munich does not exist»). Et tsjekkoslovakisk nasjonalråd ble etablert i Paris i oktober 1939 og ble anerkjent av Churchill som Tsjekkoslovakias eksilregjering etter den tyske okkupasjonen av Frankrike.
Det tyske angrepet på Polen i september 1939 gjorde britiske myndigheter mer imøtekommende for opprettelse av en tsjekkoslovakisk eksilregjering ledet av Beneš i London. Frankrikes statsminister Édouard Daladier ville ikke forholde seg til Beneš før etter press fra den britiske regjeringen. Etter Frankrikes nederlag i juni 1940 anerkjente Storbritannias statsminister Winston Churchill den midlertidige (provisional) tsjekkoslovakiske regjeringen. Eksilregjeringen besto av Beneš, et kabinett og rådgivende organ på 40 personer. Den britiske regjeringen avsto uttrykkelig fra å anerkjenne eksilregjeringen som en juridisk videreføring av den tsjekkoslovakiske republikken, med krav på å gjenopprette grensene fra før München-avtalen. Beneš og hans folk krevde å få gjenopprette staten innenfor grensene før 1938. Etter den tyske invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941 anerkjente Sovjetunionen Beneš' eksilregjering fullt ut, og tillot oppbygging av tsjekkoslovakiske militære styrker på sovjetisk territorium. Sovjetiske myndigheter hadde tidligere stengt den tsjekkoslovakiske ambassaden i Moskva og anerkjent Slovakia i tråd med Molotov-Ribbentrop-pakten. USA anerkjente eksilregjeringen 26. oktober 1942 og ville i likhet med Storbritannia ikke forplikte seg til å gjenopprette grensene fra før krigen.
Riksprotektoratet Böhmen-Mähren
I 1939 tok Hitler kontroll over resten av Böhmen og Mähren, og opprettet et «riksprotektorat» for området. Et stort antall tysktalende tsjekkere (sudettyskere) ble rekruttert til Wehrmacht og Schutzstaffel (SS), og mange var involvert i overgrep mot befolkningen. Også andre tsjekkoslovakiske borgere gikk okkupasjonsmaktens ærend. Blant de sudettyske kollaboratørene var den anti-tsjekkiske Frank. Den tsjekkoslovakiske motstandsbevegelsen rapporterte allerede i 1939 at tsjekkerne fikk et stadig mer radikalt syn på sudettyskerne og at «nasjonen bare overlever på håpet om hevn». Felles for de mange rapportene fra protektoratet til eksilregjeringen i London var at befolkningen hadde bygget opp et intenst hat mot alt og alle som var tysk, og befolkningen så frem til å drive tyskerne med makt ut av landet. Mange sudettyskeres støtte til okkupantene styrket tsjekkernes oppfatning om at sudettyskerne ikke hadde rett til å bo på tsjekkisk jord.
Den tyske diplomaten Konstantin von Neurath var «riksprotektor» fra 15. mars 1939. Den tsjekkoslovakiske våpenindustri var viktig for tysk krigføring, og Hitler var misfornøyd med at von Neurath ikke klarte å bryte ned den tsjekkiske motstandsbevegelsen. I 1941 ble SS-offiseren Reinhard Heydrich stedfortreder for Neurath, med alle fullmakter. Heydrich var tidligere sjef for den sentrale sikkerhetstjenesten (Reichssicherheitshauptamt) i Det tredje riket. Heydrich styrte landet med jernhånd og det ble innført unntakstilstand, der 4 000 til 5 000 mennesker ble arrestert og 400 henrettet. I tillegg til jødene ble ytterligere flere hundre tsjekkoslovaker henrettet under Heydrichs styre. Omkring 90 % av jødene og 50 % av romanifolket ble deportert av okkupasjonsmakten. I 1939 bodde 118 000 jøder i landet; av disse ble 78 154 ble drept av okkupasjonsmakten. I tillegg til jødene ble ytterligere flere hundre tsjekkoslovaker henrettet under Heydrichs styre.
Heydrichs styre av Riksprotektoratet var økonomisk effektivt og Tsjekkoslovakia sto til sammen for 10 % av industriproduksjonen under tysk kontroll. Heydrich brukte en kombinasjon av gulrot og pisk blant annet ved at arbeiderne i de tsjekkiske våpenfabrikkene fikk større matrasjoner og bedre lønn enn i tyske områder.
Tsjekkoslovakia opplevde mindre materielle tap enn andre østeuropeiske land i løpet av krigen. Okkupasjonsmakten hadde beslaglagt en del eiendom tilhørende tsjekkoslovaker, blant annet to store banker, samt jøders og utlendingers eiendeler i landet. Kollaboratører hadde overtatt eiendom ved tvang eller plyndring. Den tyske okkupasjonen av Polen var likevel langt mer brutal for sivilbefolkningen enn okkupasjonen av Tsjekkoslovakia. Hitlers ide om å fordrive tsjekkere fra Böhmen-Mähren ble ikke iverksatt.
Heydrich ble den 27. mai 1942 utsatt for et attentat i Praha, og han døde den 4. juli av infeksjoner fra sårene. Tsjekkiske agenter utførte attentatet på oppdrag fra Beneš. Attentatet medførte omfattende represalier, blant annet ble landsbyen Lidice utsatt for gjengjeldelse, ledet av sjefen for Ordnungspolizei, Kurt Daluege. Landsbyens 192 voksne menn ble henrettet, kvinner og barn ble deportert og landsbyen ble jevnet med jorden. I 1939 bodde 118 000 jøder i landet; av disse ble 78 154 drept av okkupasjonsmakten. Henrettelser skjedde uten lov og dom, og herjingene kulminerte med utslettelsen av to landsbyer, Lidice og Lezaky. Lidices 192 voksne menn ble henrettet, mens kvinner og barn ble deportert og landsbyen ble revet. En del sudettyske var så opprørt over drapet på Heydrich at tyske okkupasjonsmyndigheter i noen etnisk blandede steder grep inn for å hindre lynsjing av tsjekkere. Beneš ønsket med attentatet trolig å vise for britene at tsjekkerne hadde vilje til å drive motstand mot okkupasjonsmakten. Gjengjeldelsesaksjonen mot Lidice ble godt kjent i Vesten, og ble utnyttet av USAs propagandaetat, Office of War Information.
Statsborgerskap og etnisitet
Ved iverksetting av sin etnisk baserte politikk støtte den tyske okkupasjonsmakten på utfordringer med definisjon av nasjonalitet eller etnisitet. Særlig forvirrende var «amfibiene», tyske antropologers betegnelse på personer som lett kunne bytte offisiell etnisk tilhørighet eller hadde uklar tilhørighet. Før krigen ble disse kalt «germaniserte tsjekkere» eller «tsjekkifiserte tyskere». Etter krigen ble det anslått at omkring 300,000 etniske tsjekkere hadde registrert seg som tyske borgere under okkupasjonen. I Budweis, en av de etniske mest sammensatte byene i protektoratet, hadde 11 % av de etniske tsjekkerne tatt tysk borgerskap. Vel 90,000 av innbyggerne i protektoratet var jøder i henhold til Nürnberglovene.
I mars 1939 innførte riksprotektoren en lov som skilte mellom borgere av riket (etniske tyskere) og innbyggere av protektoratet (Staatsangehörige, etniske tsjekkere). Senere samme år ble jøder en egen kategori da Nürnberglovene ble innført. Borgere av det tyske riket hadde fulle rettigheter, mens borgere av protektoratet var pålagt restriksjoner. Selv om fullt borgerskap i Tyskland var tiltenkt etnisk tyske innbyggere var det i praksis valgfrihet: Det var tilstrekkelig å registrere seg med et enkelt søknadsskjema, de som ikke ønsket å bli tyske borgere kunne la være å registrere seg. Retningslinjene åpnet for at et lite antall med slavisk eller ungarsk bakgrunn kunne få borgerskap, bare jøder var helt utestengt fra rikstysk borgerskap på grunn av deres «utenlandske blod». I Brno lot en sjettedel av etnisk tyske borgere være å registrere seg. Riksprotektorens administrasjon noterte at man var skuffet over at det ikke var full oppslutning. Etter krigen ble det anslått at opp til 25 % av etniske tyske i protektoratet hadde unnlatt å registrere seg for borgerskap i Tyskland. Alle medlemmer av det sudettyske partiet ble automatisk tyske borgere. Borgere av riket hadde tyngende plikter (blant annet arbeids- og militærtjeneste for unge menn) og ble presset til å delta i rikstyske organisasjoner. I tillegg ble de plaget og boikottet av etniske tsjekkere og noen ble også banket opp.
Wehrmachts raske seier på vestfronten i 1940 overbeviste mange om at protektoratet ville bli varig, og flere meldte overgang til «riksborgerskap». En del etnisk tsjekkere meldte overgang for å oppnå fordeler som forfremmelse, mildere dommer i straffesaker eller romsligere rasjoneringskort. Mange av de «nye» tyskerne snakket bare tsjekkisk. Okkupasjonsmakten strammet høsten 1940 inn ved krav om gransking av søkernes moralske og politiske kvaliteter, rasekjennetegn og «tyske blod». Det var store forskjeller i hvor strengt retningslinjene ble håndhevet i ulike deler av protektoratet. I siste del av 1944, da Tysklands nederlag nærmet seg, forsøkte mange personer av helt eller delvis etnisk tysk herkomst å få annullert sitt tyske statsborgerskap.
I oktober 1941 annonserte Heydrich en ambisjon om fullstendig germanisering av protektoratet og han slo fast at mange tsjekkere måtte bli tyske. Heydrich anslo at halvparten av tsjekkerne skulle bli tyske, resten skulle steriliseres eller fjernes. Han ville ha slutt på at personene selv kunne velge etnisitet, i stedet skulle såkalte raseeksperter ta beslutningen basert på objektive kjennetegn. Såkalte Kennkarte ble distribuert og befolkningen skulle ved hjelp av disse deles i «germaniserbare» og «ikke-germaniserbare» tsjekkere. Heydrichs kriterier for inndeling av befolkningen var uklare og førte til forvirring og tautrekking. Hans Joachim Beyer, antropolog i SS, undersøkte utseende og kroppsbygning hos tsjekkerne og konkluderte overraskende med at etniske tsjekkere i gjennomsnitt hadde mer «tyske» trekk enn sudettyskerne. Disse bestred konklusjonen og hevdet at det var et spørsmål om personen var «verdig» å bli tysk (Eindeutschungswürdigkeit), mens tyskere fra selve Tyskland mente at rasetrekk (Eindeutschungsfähigkeit) var avgjørende.
I praksis var raseklassifisering ofte basert på atferd eller holdning. Hans von Watter, Oberlandrat for Praha, rapporterte for eksempel i januar 1942 til Heydrich at det var 39,000 tyskere i hans distrikt. Av disse var omkring 10,000 «rikstyske» fra Tyskland eller Sudetenland, 20,000 var etniske tyskere av utvilsom herkomst (einwandfreier deutscher Volkszugehörigheit), mens 6,000 var innfødte med delvis innslag tysk blod. Denne siste klassifiseringen var basert på at personene «følte seg tiltrukket av tsjekkisk kultur». Watter konkluderte med at personer som viste patriotisme og virilitet måtte ha arvet dette fra forfedrene og derfor hadde «tysk blod». I mai 1942 rapporterte Heydrich til Berlin at arbeidet med å sortere ut tsjekkere for germanisering var i gang. Under dekke av å gjøre tuberkuloseundersøkelser begynte raseeksperter kartleggingen. Arbeidet stanset etter attentatet mot Heydrich 27. mai 1942, tysk tilbakeslag ved slaget om Stalingrad og oppblomstring av tsjekkisk patriotisme.
Forberedelse til fordrivelsen
Under tiden i eksil begynte Beneš tidlig å legge planer for etterkrigstiden, herunder fjerning av sudettyskerne fra landet. I oktober 1939 sendte professor Zdeněk Peška et notat til London med forslag om befolkningsutveksling. Peška anbefalte at alle etnisk tyske borgere som ikke kunne bevise at de hadde vært lojale mot Tsjekkoslovakia skulle fjernes fra landet. Beneš gikk inn for denne planen, men måtte balansere hevnlysten hjemme mot britenes og amerikanernes reservasjoner. I november 1940 sendte Beneš en melding til ledelsen for den tsjekkoslovakiske motstandsbevegelsen der han skrev at den tsjekkiske nasjonen også trengte lebensraum, noe som bare kunne oppnås ved at sudettyskerne som hadde forrådt Tsjekkoslovakia forlot landet. I meldingen poengterte han samtidig at det var urealistisk å håpe at det skulle være mulig å utslette («vyhladit») 3 millioner tyskere. Beneš var tidlig i krigen beredt til å avstå noen mindre helt tyskdominerte grenseområder til Tyskland. Personer i motstandsbevegelsen hjemme ønsket fjerning av alle tyskere og ikke noe tap av territorium.