cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Herbert Garrison
I serien vokste karakteren Mr. Garrison opp i Arkansas, og påstår å ha en mastergrad fra Denver Community College. Garrison holdt konstant en dukke kjent som «Mr. Hat» som han brukte som en slags andre - mer aggressive - personlighet, så vel som for å påvirke sine egne interne konflikter. Det ble antydet at Mr. Hat (og senere Mr. Twig) var måter som Mr. Garrison kunne uttrykke sine undertrykte homofile følelser. Selv om Mr. Garrison ettertrykkelig benektet at han var homofil og prøvde å holde dette hemmelig, så erkjente han at Mr. Hat og Mr. Twig hadde enkelte homoseksuelle fantasier. Det er slått fast at Garrison har hatt enkelte heteroseksuelle forhold, deriblant med Liane Cartman - moren til Eric Cartman - som de aller fleste innbyggerne i South Park har hatt sex med, på et eller annet tidspunkt.
I de første åtte sesongene ble han kalt Mr. Garrison, men han gjennomgikk i sesong 9 en kjønnsbekreftende operasjon og ble fra da av kalt Mrs. Garrison - til tross for å være ugift. Etter operasjonen skiftet han navn til Janet Garrison. Men Mrs. Garrison innser også at hun ikke har fått noen menstruasjoner etter denne operasjonen, og dette får henne til å tro at hun nå kan være gravid. Men når hun forsøker å ta abort, blir Mrs. Garrison fortalt at operasjonen hennes til å bli en ikke resulterer i muligheten til å få menstruasjon, graviditet eller aborter. Denne typen kirurgi inkluderer ikke muligheten til å få barn. Garrison går derfor å snakke med Dr. Biber igjen, og krever å få tilbake sine opprinnelige kjønnsorganer som mann.
I Episoden "Eek, a Penis" i sesong 12, blir hun lei av å leve som kvinne og skifter igjen kjønn - og fremstår nå som mann i serien. Etter å ha sett en reportasje på TV-nyhetene om bruk av genteknologi til å dyrke menneskelige kroppsdeler på mus eller rotte, betaler Garrison alle pengene sine til et laboratorium for å dyrke en penis på en mus. Men dyret stikker av når Garrison åpner buret, og gjennom hele episoden er Mrs. Garrison på leting etter musen. Etter å ha funnet igjen penisen sin, gjennomfører hun resten av prosedyren. Når han kom tilbake til skolen igjen, proklamerer han at den aller viktigste forskjellen mellom å være mann eller kvinne er om de kan bli gravide eller ikke. Han påstår til og med at mennesker som ikke kan lage babyer er en mann, inkludert infertile kvinner. Når en mann forteller Garrison om sin kones kreft i eggstokkene, og at mannens kone derfor ikke kan få barn lenger, forteller Garrison ham at hans kone nå er mann - utelukkende på grunn av at kvinnen ikke kan få barn lenger.
South Park-i tanulók és iskolai alkalmazottak Lista pracowników szkolnych w South Park
Jurij Gidzenko
Jurij Pavlovitsj Gidzenko (russisk: Юрий Павлович Гидзенко; født 26. mars 1962 i landsbyen Jelanets, Mykolajiv oblast) er en russisk kosmonaut med ukrainske aner. Han har logget over 329 dager i verdensrommet, inklusive 179 dager ombord på Mir, og over 140 dager ombord på ISS. Han er oberst i det russiske flyvåpenet. Han er gift med Olga Vladimirovna Sjapovalova, (f. 1961). De har to sønner, Sergej og Aleksandr.
Hedersbevisninger
Gidzenko er tildelt æresbevisningen:
Geir Hitland
Geir Hitland (født 13. november 1968) er en norsk tidligere bokser som representerte Bergen Sparta, Bjørgvin og Bergen AK.
Han vant 5 NM-gull i perioden 1986–1994. Han vant kongepokalen i 1993.
Hitland vant VM-bronse i lett mellomvekt i 1993.
Arbetaren
Arbetaren er en syndikalistisk ukeavis som eies av Sveriges Arbetares Centralorganisation (SAC). I perioden 1922–1957 ble den utgitt som dagsavis, deretter som ukeavis. Avisen er riksdekkende, og utgis i Stockholm. Opplaget er i overkant av 3000 eksemplarer (2006).
Flere kjente kulturpersonligheter har i årenes løp arbeidet i avisen, bl.a. Vilhelm Moberg, Moa Martinson, Harry Martinson, Elise Ottesen-Jensen, Stig Dagerman, Karl Vennberg, Ivar Lo-Johansson, Victor Arendorff, Nils Ferlin, Hinke Bergegren, Harry Järv, Folke Fridell, Tage Danielsson og Eyvind Johnson.
Arbetaren deler hvert år ut et stipend, Vilhelm Moberg-stipendiet, innstiftet av Vilhelm Moberg selv.
Serrognathus (Eurytrachelus) rama
Utseende
En middelsstor til stor (hannen 24-78 millimeter), brunsvart, kraftig bygd hjortebille, hannens kjever gjerne nokså rette, kraftige med en tann omtrent i midten. Kroppen er litt flattrykt, hannens hode er stort for å gi plass til de store kjevene, hunnen har en mer jevnbred kroppsform. Hunnen er mindre enn hannen og har fine punktrader på vingene.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer, hunnene legger egg i døde trestammer med hvitråte.
Utbredelse
Arten er utbredt på Sumatra.
Systematisk inndeling
Arten blir ofte plassert i slekten Dorcus.
Ardglass
Ardglass er en kystby i Down. Det irske navnet, Ard Glas, betyr «den grønne høyden».
I middelalderen var byen viktig, spesielt som havn for fiskere. Det ser dog ut til at det ikke ble konstruert noen strukturer i havnen før etter 1812, da godseieren William Ogilvie fikk reist et havneanlegg. Den ble senere utvidet med en større pir og et fyrtårn. Under en kraftig storm i 1838 falt enden av piren med fyrtårnet ned i havet. Arbeidet med nybygging varte til 1885, og det er dette anlegget som står i dag. Havnen brukes fortsatt av mange fiskere.
Ardglass har fire tårnhus fra middelalderen, flere enn noen annen by i Irland. Dette er et resultat av byens betydning i senmiddelalderen. Det har også flere varehus fra det 15. århundre. Disse ble blant annet brukt i forbindelse med korneksport. Befestninger fra det 15. århundre er delvis bevart, blant annet Jordans slott, Kongens slott og Cowd slott, som tilhører en ring av festninger som ble bygget for å forsvare havnen.
Nettverkstransparens
Nettverkstransparens er en protokolls evne til å overfører data over et datanett på en måte som er transparent (usynlig) for de som bruker applikasjoner som benytter protokollen. På denne måten kan brukere av en spesiell applikasjon aksessere ikke-lokale ressurser i datanettet på samme vis som de aksesserer en lokal ressurs. Et eksempel på dette er skylagring, hvor ikke-lokale filer blir presentert som om de er tilgjengelig lokalt, og nettskyen som prosesserer den aktuelle ressurs.
John Han Dingxiang
John Han Dingxiang (kinesisk: 韩鼎祥, pinyin: Hán Dǐngxiáng, født 17. mai 1937 i Kina, død 9. september 2007) var en kinesisk katolsk biskop av Yongnian (永年县) i provinsen Hebei.
Makar sankranti
Makar sankranti eller Maghi er en festivaldag i den hinduistiske kalenderen, viet til guddommen Surya. Det blir observert hvert år i månemåneden Magha, som tilsvarer januar måned i henhold til den gregorianske kalenderen og er en dag folket i India feirer høsten sin.
John Han Dingxiang
Han Dingxiang virket i den såkalte katolske undergrunnskirken. Han ble presteviet i 1986 og bispeviet i 1989.
Han ble i løpet av sitt liv arrestert, internert eller satt i husarrest i alt elleve ganger. Fra 1960 til 1979 var han i en arbeidsleir; i alt har han tilbragt 35 år av sitt liv i fengsel eller forvaring. Siste gang han ble arrestert var i 1999, da han gav en retrett for noen ordenssøstre i Shijiazhuang. Fra 2005 ble han holdt i forvaring på ukjent sted.
Han Dingxiang døde angivelig som følge av lungekreft på et sykehus. Bare timer etter var han blitt kremert, og asken bisatt på et gravfelt.
Liste over kulturminner i Gildeskål
Liste over kulturminner i Gildeskål er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Gildeskål. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Torsken
Torsken (nordsamisk: Doaskku suohkan) er en tidligere kommune i Troms fylke med navn etter tettstedet på øya Senja i Troms. Administrasjonssentrum for kommunen var Gryllefjord. Den grenset i nord og øst mot Berg, og i sør mot Tranøy. Kommunens høyeste fjell Kvænan ligger i sør. Dette var også grensepunkt for Ånderdalen nasjonalpark. Den 1. januar 2020 ble Torsken slått sammen med de tre nabokommunene Berg, Lenvik og Tranøy til Senja kommune - slik at hele Senja ble samlet i en kommune.
Skrivemåte
1306: «Thoskar»; 1490: «Toskana»; 1567: «Thoskenn»; 1661: «Torschen»; 1865: «Thorsken»
Politikk
Ved valget til nytt kommunestyre i 2015 fikk Arbeiderpartiet ni mandater og Senterpartiet fikk seks mandater. Det var også de to eneste partiene som stilte lister ved valget. Ordfører ble dermed Fred Ove Flakstad fra Arbeiderpartiet.
Christiania Søforsikringsselskab
Christiania Søforsikringsselskab ble stiftet 24.02.1847 under navnet Søforsikringsselskabet i Christiania. Dette var det første sjøforsikringsselskapet i hovedstaden. Pådriverne for å opprette selskapet var Foreningen Handelens Venner i Christiania. Hans Faye ble valgt til selskapets første ordfører. Blant selskapets største aksjonærene var A. Gruning & Co (Fayes selskap), Thos. Joh. Heftye, J.L.Tiedeman, Andreas Tofte, Jacob Dybwad, Hans Gulbranson, Oluf Onsum, Christian Strøm og J. H. Swchensen.
Torsken
Politikk
Torsken kommune var siden 2001 registrert i det statlige Register om betinget godkjenning og kontroll (ROBEK), med hjemmel i Kommuneloven § 60, nr. 1, bokstav c og d, grunnet kommuneøkonomi i ubalanse. Det var det lengste noen norsk kommune hadde vært registrert i registeret.
Christiania Søforsikringsselskab
Navnet Christiania Søforsikingsselskab ble først offisielt i 1890. Selskapet hadde imidlertid brukt navnet i lang tid før det ble vedtatt.
I 1889 gikk Christiania Søforsikingsselskab sammen med flere andre nordiske forsikringsselskaper og stiftet The United Marine Insurance Companies of Scandinavia. Dette selskapet skulle fungere som et kaskoagentur for tegning i London. Prosjektet ble imidlertid kortvarig og Christiania Søforsikingsselskab trakk seg ut i 1892.
Torsken
Grunnkretser
Utvikling i folketallet de senere år:
Christiania Søforsikringsselskab
Fusjonering og navneendring
I 1964 ble Christiania Søforsikingsselskab Forsikrings-Aktieselskapet Poseidon. Nytt navn på selskapet ble Forsikringsaksjeselskapet Christiania Sø og Poseidon. Selskapet endret igjen navn i 1977 til Aksjeselskapet Christiania Sø og Poseidon.
Torsken
Grunnkretser
(*) I statistikkbanken bruker SSB den feilaktige/utdaterte navneformen Flakkstadvåg.
Christiania Søforsikringsselskab
Fusjonering og navneendring
I 1979 ble selskapet fusjonert inn i A/S Custos.
Torsken
Kommunevåpenet
Kommunevåpenet var et ankerkors i gult på svart bakgrunn. Ankerkorset har særlig blitt brukt i kirker på kysten, og er et eldgammelt kristent symbol. Det symboliserer på den ene siden kampen for tilværelsen (korset) og på den annen side ei trygg havn (ankeret). Kommunevåpenet sa dermed noe om kommunens beliggenhet og om utfordringene folket sto overfor i de omgivelsene de lever i. Ivar Enoksen sto bak både idé og utforming for kommunevåpenet.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted var Grunnfarnesbotn, som er en plass med mye historie, tilbake fra vikingtiden.
Christiania Søforsikringsselskab
Arkivet
Regnskapsbøker fra selskapets første periode (1847-1885) befinner seg på Aust-Agder kulturhistoriske senter.
Torsken
Tusenårssted
I forbindelse med 100-årsmarkeringen for unionsoppløsningen ble det fremført et sagaspill på tusenårsstedet, skrevet av Ivar Enoksen.
Bygda Torsken
Fiskeværet Torsken (ca. 150 innbyggere, 2011) var bygda som kommunen hadde sitt navn fra. Rett ovenfor fiskeværet ligger en fjellformasjon som tidligere lignet litt på en torsk med hode og spole. Dette fjellet er ifølge tradisjonen opphavet til navnet på bygda og kirkestedet, senere også kommunen. Denne formasjonen har nå rast ut.
Den fiskerike fjorden med samme navn har til alle tider gitt et godt livsgrunnlag for folk her og har trukket mange fiskere til stedet. På stedet finnes matfiskoppdrett (laks og ørret), lakseslakteri, fiskebruk som tar mot sild og hvitfisk og isoporkassefabrikk som leverer til Midt-Troms.
Torsken grunnkrets
Torsken grunnkrets består av området rundt Torskenfjorden, Osterfjorden, Ostervatnet, samt Torskenøya og øvre del av Kaperdalen. Grunnkretsen grenser i sør til Sifjord, Kaldfarnes og Grunnfarnes, i nord til Gryllefjord, i nordøst til Strømsnes og i sørøst til Sørli.
Alle grunnkretsens innbyggere bor i selve bygda Torsken. Torsken grunnkrets dekker et areal på 60,65 km².
Folketall i grunnkretsen:
Torsken kirke
Torsken kirke har en spesiell historie. Mye tyder på at det først fantes en fiskerkirke her, reist av bygdefolk og fiskere en gang i middelalderen. Senere ble det reist en kirke som sto like bortenfor dagens kirkebygg. Denne ble revet og gjenreist i 1784. Her fins mange klenodier fra 1400-tallet og frem til vår tid.
Presterekka har bestått av mange personligheter som har satt sitt preg på omgivelsene. Mest kjent er kanskje Svend Pellar, som skulle være utdannet i Wittenberg, Peter Ursin, som hadde mange beskrivelser på vers fra den tida han praktiserte og Ingrid Bjerkås, landets første kvinnelige prest.
Sommeren 2006 ble en sanggudstjeneste i Torsken kirke filmet.
Kathy Cook
Kathryn Cook (født 3. mai 1960 i Winchester, England) er en av de mest suksessfulle kvinnelige sprinterne fra Storbritannia noensinne.
Stafettbragder
Fra 1978 til 1984 løp hun fast andre etappe på det britiske laget på 4 x 100 meter, og tok totalt åtte medaljer i internasjonale mesterskap. Hennes store gjennombrudd som sprinter kom på 200 meter under EM 1982 i Athen, hvor hun tok sølvmedalje bak Bärbel Eckert, tiden 22.13 sekunder var ny britisk rekord. To dager senere tok hun igjen sølvmedalje, denne gang på 4 x 100 meter, bak Øst-Tyskland.
Olympiske Leker
Karrierens høydepunkt kom under OL 1984 i Los Angeles, hvor hun tok to bronsemedaljer. På 400 meter løp hun sitt livs løp, tiden 49,42 var ny britisk rekord, en tid hun aldri senere skulle slå. Sammen med lagvenninnene Simone Jacobs, Beverley Callendar, og Heather Oakes tok hun bronsemedalje på 4 x 100 meter.
Per 2008 har hun fortsatt de britiske rekordene på:
Fyrstedømmet Reuss-Greiz
Fyrstedømmet Reuss-Greiz (tysk: Fürstentum Reuß-Greiz), var en stat i Tyskland, regjert av medlemmer av Huset Reuss. Grevene Reuss av Greiz, Nedre- og Øvre Greiz (tysk: Reuß zu Greiz, Untergreiz und Obergreiz), ble løftet til fyrstelig status i 1778. Dens medlemmer bar tittelen «fyrst Reuss, eldre linje», eller «fyrst Reuss av Greiz». Likt den mer tallrike Reuss yngre linje ble alle mannlige medlemmer av dette huset gitt navnet Henrik til ære for Henrik VI, som hadde vært gode mot familien, og de ble nummerert sekvensielt etter fødsel, i stedet for regjeringstid, med den siste i rekkefølgen med navn Henrik I (født 1693) og siste med Henrik XXIV (1878–1927).
Fyrstedømmet av Reuss eldre linje hadde et areal på 317 km² og en befolkning på 71,000 i 1905. Dens hovedstad var Greiz.
I 1919, i første verdenskrigs kjølvann, ble territoriet til den eldre linje slått sammen med Reuss yngre linje, til Republikken Reuss, som senere det året ble inkorporert i den nye staten Thüringen. Reuss eldre linje døde ut med bortgangen til den barnløse Henrik XXIV i 1927, hvoretter dens krav gikk til den yngre linje.
Fyrster etter monarkiet
Til Reuss yngre linje ved bortgangen til fyrst Henrik XXIV
Impossible (band)
Impossible er et norsk rockeband basert i Oslo. Bandet ble kjent da det i 2012 utga albumet Close Relations.
Bandet har siden utgitt oppfølgeralbumet Second Thoughts.
Slien
Slien eller Schlei er en fjord i Sør-Slesvig i Slesvig-Holsten. Hedeby og Slesvig ligger ved Slien.
Tadsjikistans nasjonalbank
Tadsjikistans nasjonalbank (tadsjikisk: Бонки миллии Тоҷикистон) er sentralbanken i Tadsjikistan.
Sentralbanken er en statseid, men selvstendig juridisk enhet, som rapporterer til underhuset. Myndighetene kan derfor heller ikke intervenere i sentralbankens aktiviteter.
Målsettinger
Sentralbanklovens artikkel 3 definerer sentralbankens primære mål til å være å stabil verdi (kjøpekraft) av landets valuta. Dernest skal sentralbanken sørge for at vilkårene for penger, kreditt og valuta er til stede for at landet skal oppnå en bærekraftig økonomisk utvikling og integrasjon med verdensøkonomien.
I tillegg skal sentralbanken utvikle og styrke landets banknæring og sørge for et fungerende system for oppgjør av verdipapirer.
Sentralbanksjef
Pr august 2017 er Nurmahmadzoda Jamshed sentralbanksjef («Chairman»). Han overtok etter Shirinov Abdujabbor i mai 2015.
Matstreif
Matstreif er en matfestival som holdes på Rådhusplassen i Oslo hvert år i september.
Festivalen hadde cirka 200 utstillere i 2016 og cirka 200 000 besøkende i 2015. Den arrangeres av Innovasjon Norge på oppdrag av Landbruks- og matdepartementet og skal være «Norges viktigste møteplass for kvalitetsbevisste lokalmat- og drikkeprodusenter». Festivalen ble arrangert første gang i 2005 i Karl Johans gate. I 2007 het festivalen Matstreif. I 2010 var det cirka 150 000 mennesker som besøkte Matstreif over tre dager, i 2011 ble varigheten kuttet til to dager. Sammen med Rådhusplassen har Kontraskjæret, Aker brygge og Tjuvholmen vært brukt til utstilling og aktiviteter de senere årene.
I 2017 arrangeres Matstreif for 13. gang. Festivalområdet er Rådhusplassen og Kontraskjæret. Om lag 250 utstillere deltar og antall besøkende ventes å være godt over 200.000 besøkende.
Kieron Dyer
Kieron Courtney Dyer (født 29. desember 1978 i Ipswich) er en engelsk tidligere fotballspiller som sist spilte for Middlesbrough FC frem til 2013. Han har også spilt for Ipswich Town og flere engelske klubber. Dyer spilte både som offensiv midtbane og som ving.
Klubbkarriere
Dyer startet karrieren sin i Ipswich Town, og spilte der fra 1996 til 1999, men da Ipswich ikke klarte å rykke opp til Premier League i 1999, ba han om en overgang for å fremme sin internasjonale karriere. Samme sommer ble han hentet til Newcastle United av den daværende sjefen Ruud Gullit for £6 millioner, og Dyer var den eneste engelske spilleren Gullit hentet til Newcastle.
Karrieren på St. James' Park startet bra og ble blant annet tatt ut på årets lag i Premier League 2002-03, men etter hvert ble Dyer oftere og oftere satt ut av spill på grunn av skader. Dette var også tilfelle rett før 2005-06-sesongen startet, og da manager Graeme Souness hentet inn flere midtbanespillere, deriblant Emre Belözoğlu og Scott Parker så veien til førstelaget lang ut for Dyer. Skaden hans satte ham ut av spill til utpå nyåret, og var klar for spill igjen omtrent samtidig som at Souness fikk sparken. Han returnerte til førstelaget i den første kampen etter at Souness hadde mistet jobben, mot Portsmouth 4. februar 2006.
Sesongen etter var Dyer endelig skadefri store deler av sesongen, og etter å ha blitt den første Newcastle-spilleren noensinne som scoret på Emirates Stadium, viste han gamle takter og scoret en rekke mål resten av sesongen.
Den påfølgende sommeren aksepterte Newcastle et bud fra West Ham United, men West Ham rapporterte senere at Newcastle trakk seg fra avtalen. Likevel ble Dyer kort tid etter presentert som West Ham-spiller for de neste fire årene i en avtale som var verdt £6 millioner.
Den 3. januar 2009 gjorde Dyer comeback for West Ham, da han kom inn i andre omgang i en FA-cupkamp mot Barnsley. Allerede i mai samme år ble Dyer skadet igjen, men klarte å bli frisk til starten av 2009-10-sesongen. Han klarte å spille sesongens første kamp, men skadene hadde fortsatt ikke gitt slipp på Dyer, og han klarte bare å spille én kamp til før han måtte på skadestua igjen. Heldigvis var skaden kortvarig denne gangen, og Dyer var snart tilbake på banen igjen, men etter to kamper måtte Dyer nok en gang ut med skade før han returnerte til spill på reservelaget i november.
Da West Ham ble kjøpt opp i januar 2010 offentliggjorde klubbens nye eier, David Sullivan, hvor mye klubben hadde i gjeld, på omtrent £110 millioner. Ikke lenge etter foreslo han at Dyer burde gjøre som sin tidligere lagkamerat, Dean Ashton, og dermed legge opp som fotballspiller. Dyer hevet på dette tidspunktet en lønn på rundt £60 000 i uka. Det verserte rykter om at Ipswich ønsket å hente Dyer tilbake til klubben, men da Dyer krevde £1 million i kompensasjon fra West Ham for å dekke tapte lønnsutgifter for å gå til Ipswich stoppet overgangen. Det var heller ikke sikkert om Dyer hadde passert den medisinske testen uansett.
Den 11. mars 2011 ble Dyer Ipswich-spiller igjen, da han signerte en låneavtale som strakk seg over en måned, og han fikk med seg fire kamper for klubben. Ipswich ønsket å forlenge lånet ut sesongen, men West Hams manager, Avram Grant, sa nei og Dyer avsluttet sesongen i West Ham, som til slutt rykket ned fra Premier League.
I løpet av fire år på Upton Park har Dyer bare fått med seg 30 seriekamper.
Landslagskarriere
Etter å ha representert på U-21 og B-nivå, fikk Dyer sin a-landslagsdebut 4. september 1999 da England slo  6-0. Dyer ble brukt som høyreback og måtte erstattes av Gary Neville i pausen, fordi Dyer hadde pådratt seg en skade da han assisterte Alan Shearer ved Englands tredje mål. Skaden var ikke alvorlig, og han representerte landet sitt igjen allerede fire dager senere da han erstattet Steve McManaman i 0-0-kampen mot.
England kvalifiserte seg for EM i fotball 2000, men Dyer ble ikke tatt ut i troppen selv om han var skadefri og deltatt i de siste vennskapskampene før mesterskapet.
Allerede i den første kvalifiseringskampen til VM i fotball 2002, mot, var Dyer tilbake i den engelske troppen. Kampen var den siste noensinne på Wembley, og Tyskland vant 1-0. Kevin Keegan trakk seg som landslagssjef rett etter kampen.
Til tross for at han bare hadde spilt 45 minutter i kvalifiseringen og 45 minutter under den nye landslagssjefen, Sven-Göran Eriksson, ble Dyer tatt ut i troppen som deltok i fotball-VM 2002. Rett etter uttaket, pådro Dyer en skade, men den var ikke alvorlig nok til at han ble erstattet og han var frisk akkurat i tide til mesterskapet. Totalt fikk Dyer tre kamper i VM, alle som innbytter, før England ble slått ut i kvartfinalen mot, som til slutt gikk helt til topps.
I kvalifiseringen til EM i fotball 2004 spilte Dyer en aktiv rolle, og ble også tatt ut i troppen til mesterskapet. Her fikk han bare syv minutter, som innbytter i gruppespillkampen mot.
Frem mot VM i fotball 2006 var Dyer på banen i noen av kvalifiseringskampene, men en skade satte ham ut av spill og han ble ikke med resten av troppen til Tyskland, hvor mesterskapet ble avholdt.
Det tok nesten to år før Dyer var tilbake på banen for England, og det var hans imponerende form i Newcastle-drakten som gjorde at Englands nye sjef, Steve McClaren, valte å ta ham med og lot ham starte i vennskapskampen mot i februar 2007. Dyers siste landskamp kom i 2-1-tapet mot Tyskland i en vennskapskamp i august 2007.
Alti Kragerø
Alti Kragerø (tidligere Amfi Kragerø) er et kjøpesenter som ligger i Sannidal, ved avkjøringen fra E18. Det har rundt 20 butikker i forskjellige bransjer, inkludert dagligvarebutikk, spisesteder, apotek, frisør og Skeidar.
Libanon-krigen 1993
Libanon-krigen 1993 var et militært angrep som Israel iverksatte i Libanon sommeren 1993. Angrep ble kalt «Operasjon Accountability» (Accountability betyr "ansvar" på engelsk) i Israel og «Syvdagerskrigen» i Libanon. Krigshandlingene varte i en uke og var i hovedsak rettet mot Hizbollah.
Ifølge israelske myndigheter ble angrepet iverksatt av tre grunner: Å rette et direkte angrep mot Hizbollah; Å gjøre det vanskelig for Hizbollah å bruke Sør-Libanon som angrepsbase mot Israel; Å fordrive flyktinger i den hensikt å forsøke å få det libanesiske styret til å gå imot Hizbollah. Angrepet ble i all hovedsak utført med fly, kamphelikoptre, artilleri og krigsskip. Israel hevdet krigen var vellykket, men situasjonen returnerte etterhvert til status quo når begge parter begynte å bryte våpenhvileavtalen som ble inngått.
Mellom 70- og 90% av de som ble drept under krigen var libanesiske sivile.
Våpenhvile
Etter en uke (den 31. juli) ble det fremforhandlet en våpenhvile av USA. Kamphandlingene hadde da ført til at 118 sivile libanesere ble drept, og 300 000 måtte flykte. Israelske raketter skal også ha truffet en FN-stilling og såret tre nepalske FN-soldater. Våpenhvileavtalen gikk ut på at begge parter skulle avstå fra å angripe sivile mål, ettersom deler av Israels begrunnelse for krigen var at Hizbollah hadde gjort nettopp dette. Dette skulle innebære at Israel skulle avslutte sine angrep på libanesiske landsbyer mot at Hizbollah lovte å oppgi sine stadige rakettangrep mot israelske byer. Våpenhvilen skulle vise seg å være skjør og tre uker etter angrep og drepte Hizbollah syv israelske soldater.
Bakgrunn
Israel hevdet at bakgrunnen for angrepet var at Hezbollah like før hadde skutt raketter inn i en landsby i det nordlige Israel, samt at Folkefronten for Palestinas frigjøring hadde drept fem israelske i den israelske sikkerhetssonen i Sør-Libanon.
Resultat/skader
118 sivile libanesere ble drept i krigen. Det hersker usikkerhet om hvor mange Hizbollah-krigere som ble drept, anslagene variere fra 8 til 50. På israelsk side ble to sivile og en soldat drept. 13 israelske sivile ble skadet og et ukjent antall libanesere. Rundt 300 000 libanesere ble fordrevet fra sine hjem.
Human Rights Watch mente at begge parter hadde begått krigsforbrytelser ved at deres handlinger rammet så mange sivile.
En våpenhvile ble fremforhandlet av USA den 31. juli. Våpenhvilen var skjør og mange mener at bruddene på den bidro til Libanon-krigen i 1996.
Se også
Liste over kriger Israel har deltatt i
Gressrikse
Taksonomi
I en ny studie av riksefamilien antyder Garcia-R et al. (2020) at etiopiarikse (Rougetius rougetii) kan være søsterarten til gressrikse, som derav trolig er nærmere beslektet med etiopiarikse enn åkerrikse (C. crex). Vi må altså påregne endringer i systematikken for denne familien. Arten har av og til også blitt plassert i de to slektene Porzana og Crecopsis.
Biologi
Gressriksa blir omkring 20–23 cm lang og veier omkring 92–141 g (trolig cirka 117,5–133 g i snitt). Fjærdrakten er mørk olivenbrun og har dekkfjær med lysere olivengrønn kanttrim på oversiden. Hodet halsen og brystet er blekere gråbrunt og uten mønster, mens undersiden har et kontrastrikt ringmønster med mørk grunnfarge.
Arten er utbredt fra Senegal og østover til Kenya og sørover til det nordlige og østre Sør-Afrika. Den trives i fuktig gressland og i overgangssoner til våtmarker og åpent vann, samt i tørt gressland med spredte trær.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på arter og delgrupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske navn i parentes er eventuelt uoffisielle midlertidige beskrivelser.
Spåkvinnen fra En-Dor
Spåkvinnen fra En-Dor var ifølge Første Samuelsbok i Det gamle testamentet en åndemaner og spåkone som bodde i landsbyen En-Dor i bibelens Israel. Fortellinga om spåkvinnen beskriver hvordan Saul, den første kongen over Det gamle Israel, henvendte seg til henne kvelden før slaget ved Gilboa der han ble drept av filisterne.
Saul oppsøkte spåkvinnen i håp om å komme i kontakt med og få råd av Samuel, profeten som hadde salva Saul til konge, men siden døde. Ifølge Moseloven, de angivelig gudegitte levereglene for Guds utvalgte folk israelittene, var det strengt forbudt å vende seg til «dødningemanere» og gjengangere. Dette forbudet gjaldt fortsatt da Saul besøkte kvinnen, og hun frykta derfor dødsstraff da kongen befalte henne å påkalle ånden etter profeten. Samuels gjenferd fortalte Saul at Gud kom til å straffe israelittene fordi de ikke drepte fiendestammen amalekittene slik Gud hadde befalt, og at Gud ville la filisterne få nedkjempe og erobre israelsfolket. Saul ble utslått av beskjeden, men lot kvinnen leve, og hun ga ham mat.
Spåkvinnen fra En-Dor er det mest kjente spiritistiske mediet i bibelen. Hun har også blitt omtalt som heks, trollkvinne, spåkone, sannsiger og annet.
Bebeto
På klubbnivå markerte Bebeto seg først som en fremadstormende ung spiss med. Fire sesonger var han klubbens toppscorer. På landslagsnivå fikk han sitt definitive gjennombrudd for under Copa América i 1989 da han ble turneringens toppscorer med seks mål på syv kamper.
Etter VM fortsatte skader å sette kjepper i hjulene for ham både på klubbnivå og landslagsnivå. Bebeto kom seg i god nok form til at landslagstrener Paulo Roberto Falcão inkluderte ham i troppen til Copa América i 1991. Uoverenstemmelser med Falcão førte imidlertid til at Bebeto trakk seg fra troppen og forlot vertslandet Chile seks dager før Brasils åpningskamp i turneringen for å dra hjem igjen til familien i Brasil. Krangler med landslagstrenerne Carlos Alberto Silva i 1988, Lazaroni i 1990, og Falcão i 1991, ga Bebeto et rykte som sutrete. Det var bekymringer for at holdningene hans kom til å ødelegge for karrieren hans. Da Falcão fikk sparken etter at Brasil kom på andreplass i Copa América 1991 etter Argentina, hentet den midlertidige landslagstreneren Ernesto Paul ham tilbake i troppen til vennskapskamp mot. Da Carlos Alberto Parreira tok over på fast basis, ga han Bebeto tillit. Det viste seg å bli en god avgjørelse. I tospann med Romário på topp, var Bebeto sterkt delaktig i Brasils triumf i VM i 1994.
Bebeto la opp i 2002. Han scoret 39 mål på 75 A-landskamper for. Han deltok i tre VM-sluttspill. I 1994 var han en av mesterskapets beste spillere, og scoret tre mål for Brasil, som dette året ble verdensmestre. Han gjentok den samme bedriften fire år senere, da Brasil kom på andreplass.
Operation Ranger
Operation Ranger var den fjerde amerikanske serien med prøvesprengning av atomvåpen. Den ble utført i 1951, og var den første serien som ble utført ved Nevada Test Site. Denne operasjonen var etterfølgeren til Operation Sandstone og forgjengeren til Operation Greenhouse. Alle bombene ble detonert i luften, etter å ha blitt sluppet fra B-50-bombefly. Disse testene var rettet mot det praktiske ved å utvkle en ny generasjon med atomvåpen, ved hjelp av mindre mengder verdifullt kjernefysisk materiale. De var planlagt under navnet Operation Faust.
Ibsenåret
Ibsenåret er navnet på markeringene av Henrik Ibsens hundre års dødsdag i 2006. Det var markeringer i Norge og i en rekke andre land i verden. Ibsenåret ble åpnet med en festforestilling i Oslo. Et annet høydepunkt var en gallaoppsetning av Peer Gynt ved Kheopspyramiden i Egypt. Det var også en rekke kulturelle arrangementer i land som Italia, Tyskland, Kina, Storbritannia og USA. Utenriksdepartementet og utenrikstjenesten hadde en sentral rolle i Ibsenåret. Ibsenåret omfattet 8213 kulturarrangementer, og 83 land deltok i feiringen.
Organisasjon
Nasjonalkomiteen for Ibsensatsingen ble oppnevnt av Kulturdepartementet i 1997 og ble ledet av Lars Roar Langslet. Ibsenåret AS var et sekretariat opprettet av Nasjonalkomiteen for Ibsensatsingen i 2002. Det ble fra begynnelsen av ledet av redaktør Steinar Hansson, som døde høsten 2004, og deretter var teaterregissør Bentein Baardson direktør.
Også Ibsennett ble samlokalisert med Ibsenåret med kontorer i tredje etasje i Arbins gate 1, som er den samme bygård som også huser Ibsenmuseet i Oslo.
Sekretariatet ble avviklet sommeren 2007 og Ibsennet flyttet til Nasjonalbiblioteket i Henrik Ibsens gate 100.
Grotta di Fra Felice
Grotta di Fra Frelice er en grotte eller fjellhule som ligger mellom Marina Piccola og Grand Hotel Quisisana på øya Capri. Via Krupp, en asfaltert sti med hårnålsvinger bekostet av Friedrich Alfred Krupp i starten av 1900-tallet, fører fra hotellet til hulen.
Hulen fikk oppmerksomhet i Italia og Tyskland da den sosialdemokratiske avisen Vorwärts i 1902 avslørte Krupps sexskandaler i hulen, og han døde brått 22. november samme år, trolig som følge av selvmord.
Martin Elvestad
Martin Elvestad (født 26. juli 1989) er en norsk fotballspiller som spiller for Kvik Halden. Han tidligere spilt for Tune, Berg IL og Fredrikstad. Han skrev under for Kvik Halden 18. august 2011.
Elvestad går på Toppidrettslinja ved St. Olav videregående skole. Mai 2007 dro han på treningsleir til Lisboa med G-18 landslagstroppen i fotball.
Guitar Hero III: Legends of Rock
Guitar Hero III: Legends of Rock er et musikkspill som gir spilleren/spillerne mulighet til å spille gitar i en rekke ulike rockeband. Spillet er den tredje hovedutgivelsen og det fjerde spillet totalt i Guitar Hero-serien. Spillet inneholder – til forskjell fra forgjengerne – kun original-låter (totalt 71, hvorav 46 er en vanlig spilleliste og 25 er bonus-låter), og noen av låtene er eksklusivt innspilt for spillet.
Handling
Som med de foregående Guitar Hero-spillene bruker spilleren en gitar-formet kontroll til å innta rollen som gitarist. Konsollen er trådløs til forskjell fra konsollene i de tidligere spillene som hadde kabel. Det brukes en Gibson Les Paul-kopi til PlayStation 3, Xbox 360 og Wii. I tillegg brukes det en Kramer Striker-kontroller for PlayStation 2, samt Gibson Xplorer som tidligere ble brukt til Guitar Hero II, til PC og Mac, og noen Xbox 360-utgaver.
Utgivelse
Spillet ble utviklet av Neversoft og publisert av Activision og RedOctane. På grunn av Activisions kjøp av RedOctane er Harmonix Music Systems ikke lenger involvert i Guitar Hero-serien. Harmonix utviklet i stedet det konkurrerende spillet Rock Band.
Spillet bla lansert i Europa 23. november 2007 til konsollene PlayStation 2, PlayStation 3, Wii, og Xbox 360, og for PC og Mac henholdsvis 30. november 2007 og 21. januar 2008. Aspyr Media sto for utviklingen av PC- og Mac-versjonene.
Bonusspor
I tillegg til sangene i karrieremodusen kan det kjøpes nye bonussanger:
Serge Konan Kouadio
Serge Konan Kouadio (født 31. desember 1988) er en fotballspiller fra Elfenbenskysten. Han spilte for Fredrikstad fra 2007 til 2008, da FFK vraket Kouadio og landsmannen Ismael Beko Fofana. Han spiller både midtbane og angrep. I hjemlandet spilte han for Asec Mimosa som var farmerklubb for engelske Charlton Athletic.
Lough Derg
Lough Derg, historisk Lough Dergart (irsk: Loch Deirgeirt) er den nest største innsjøen (lough/loch) i Irland (etter Lough Corrib) og den tredje største innsjøen i hele Irland (den største er Lough Neagh). Det er en lang og relativt smal innsjø som ligger mellom grevskapene Tipperary i øst, Galway i nordvest og Clare i sørvest. Dergh er den siste av tre store innsjøer på elven Shannon, de andre to som ligger lenger nord er Lough Ree og Lough Allen. Byer og landsbyer ved Lough Derg er blant annet Portumna, Killaloe & Ballina, Dromineer, Terryglass, Mountshannon og Garrykennedy.
Navn
Innsjøens navn utviklet seg fra den irske Loch Deirgdheirc. Dette var et av navnene til In Dagda, det gammelirske på en irsk gud, framstilt som farsfigur, og betyr bokstavelig talt «røde øyne».
Bruk og anvendelse
På 1800-tallet var Lough Derg en viktig ferdeselåre fra havnen i Limerick til Dublin gjennom kanalene i Irlands midtland. Lough Derg, som kan navigeres over hele dens 38,6 km lengde, er i dag populær blant lystbåter og andre fritidsfartøyer, i tillegg til seiling og fiske. Universitetet i Limerick har et aktivitetssenter ved innsjøen, like nord for Killaloe, hvor det er kanoer, kajakker, brettseiling, seilbåter og andre rekreasjoner og fritidsaktiviteter.
Redningstjenesten RNLI Lifeboat er lokalisert ved Lough Derg, basert ved Dromineer, den første innlandsstasjonen i Irland. I juni 2013 ble 35 personer brakt i sikkerhet da en stor redningsinnsats ble iverksatt etter at et internasjonalt roarrangement ble rammet av hardt vær.
Dublins byråd offentliggjorde en plan i 2011 for en rørledning for å levere opptil 350 millioner liter vann om dagen fra Lough Derg til Dublin by og region. I 2016 ble Parteen-bassenget sør for innsjøen valgt som foreslått område. Vann ville bli pumpet til en trykktank ved området Knockanacree nær byen Cloughjordan i grevskapet Tipperary og tyngdekraften matet derfra til Dublin.
Økologi
Et par havørner hekket først på en øy i Lough Derg i 2012. Dette markerte en stor suksess for det irske gjeninnføringsprogrammet for denne fuglearten som begynte sommeren 2007. Ørnene kom fra og med velvillig hjelp fra Norge.
En stor invasive eller angripende ferskvannalge, Nitellopsis obtusa, ble først registrert i Irland i denne innsjøen i 2016. I 2021 ble invasive eller inntrengende quaggamusslinger (Dreissena bugensis) oppdaget i innsjøen og i Lough Ree av et forskerteam fra University College Dublin.
North-East Shore er oppført som et spesielt viktig verneområde.
Iddefjordsflotiljen
Iddefjordsflotiljen er betegnelsen på den norske flotiljen av armerte fartøyer og større fartøyer i Iddefjorden i 1717 og 1718, under sjøkrigen mellom Sverige og Danmark-Norge i den store nordiske krig. I denne perioden var den norsk-svenske grensefjorden mellom Østfold og Båhuslen avstengt ettersom svenskene hadde sperret av stredet gjennom Svinesund fra sommeren 1716.
Bakgrunnen
Under første Norgesfelttog etter angrepet i Svinesund sommeren 1716 forsøkte svenskekongen Karl XII å erobre Norge i den store nordiske krig. I løpet av de to angrepene på den svenske flytebroen over Svinesund, oppdaget angriperne at svenskene hadde reist en rekke befestninger som beskyttet flytebroen, og dessuten sperret av sundet mellom Iddefjorden og Skagerrak med Oslofjorden. Dermed ble Halden og den strategisk viktige Fredriksten festning avskåret fra havet. Disse befestningene, kjent som Sundsborg skanser, som ble reist i løpet av sommermånedene og høsten 1716 gjorde dermed Iddefjorden til en innsjø. Ettersom den dansk-norske orlogsflåten beholdt herredømmet over det åpne havet kunne ikke svenskene sende sine krigsfartøyer sjøveien.
Begynnelsen
I løpet av midten av mai 1716 var flytebroen ferdigbygd og lagt på vannet. Flere fartøyer ble sperret inne i Halden havn. Disse skipene skulle senere utgjøre kjernen i den norske Iddefjordsflotiljen foruten mindre robåter.
Den som først kom i kamp var den usedvanlige «Prammen» som deltok under angrepet på Svinesund med flytebroen der den 2. juni 1716. Stykkprammen gjorde også en hederlig innsats under slaget om Halden en måned senere, da svenskene angrep Halden den 4. juli. Offiser Steen Blix hadde overtatt ledelsen av forsvaret av Borgerskansen og han besluttet å rykke ut med en styrke til Kongens Brygge. Han fikk således reddet fartøyene og de ble ført ut på sjøen og til Petersborg.
Mange av byens borgere benyttet anledningen til å forlate byen ved å søke tilflukt på Huitfeldtsholm og Sauøya. «Prammen» lå forankret i havnen og kunne rette skytset mot torget i byen. Skytset gjorde store ødeleggelser på de svenske troppene, som ikke hadde noe å svare med og måtte evakuere.
Etter slaget om Halden og ødeleggelsen av flytebroen i august 1716 var den første prøvelsen over, men svenskene sto fortsatt igjen på den andre siden av sjøen. Med Sundsborgskansene ble trafikken på Svinesund hindret med både sperrebommer og kanonbatterier. Den 12. juli rekognoserte to galeier, brigantinerne «Bergen» og «Christianssand», utenfor Knarrås.
1717
De to brigantinene var ombygget til å være åredrevet uten mye bruk av seil. Dette var hensiktsmessig på en trang og langstrekkende fjord der manøvreringsevne hadde stor betydning. De ble dermed en respektabel styrke. Frykt for svensk overfall på båter fra den svenske siden førte til opprettelse av konvoistjeneste mellom Halden og Knivsøya våren 1717. Brigantinene fikk besetning på 35 mann under løytnant Hans Jonsen Wiig, hentet fra Fredriksten festnings garnison. Frakt av forsterkninger, avløsning og forsyninger på sjøsiden mellom Halden, som lå på den andre siden av Tista, og resten av Østfold var omfattende og viktig. Iddefjordsflotiljens første oppdrag var derfor å sikret denne kommunikasjonen på vannveiene. Dette ble spesielt viktig fordi den gamle broen var så skadet at tyngre frakt ikke kom seg over. Flytebroen fra 1709 måtte brukes på nytt over Tista i flere omganger fram til 1719.
Grensesammenstøtene i årene 1716 og 1717 mellom de fremskutte utposter og stillinger, samt kortvarige streiftog i etterretningsformål eller plyndringshensikt, hadde også en maritim motpart. Mang en gang ble norske og svenske militære oppsnappet som fanger og senere utvekslet. Dette skjedde flere ganger på Båhuslenskysten, hvor en norsk flotilje på 13 fartøyer, hvorav 6 galeier, holdt til på vinteren. Trusselen fra denne aktive skjærgårdsflotiljen som hadde overfalt en svensk utpost i februar under Tordenskjolds ledelse fikk svenskene til å senke et stort handelsfartøy erobret sommeren 1716, som var holdt tilbake på den svenske siden av Svinesund. Vraket lå utenfor Svinesund fergehus. Dette forsøket på å forhindre et utfall inn i Svinesund lyktes ikke helt, men forvarslet en opprustning på begge sider omkring Svinesund, som på høsten var avsperret av sterke befestninger.
26. oktober 1717 ble en stor dobbelte sjalupp sjøsatt på Isebakkestranden ved Knivsøya. Denne var den første av to mindre krigsfartøyer som ble trukket over land fra Røsneskilen til Iddefjorden som del av en bestemmelse under krigsrådet mellom general Wedel og schoutbynacht Rosenpalm om å styrket herredømmet på Iddefjorden. Tordenskjold som var blitt avløst fra sin stilling som eskadresjef etter angrepet på Strömstad, var med på denne operasjonen, men overlot den neste til kommandør Johan Anton Paulsen.
Dette var en reaksjon på Karl XIIs streiftog inn i Enningdalen med en bataljon i september. De første rapportene om en ny havn med verft i Krokstrand ved Hälle langt ned i Iddefjorden dukket opp kort etterpå. Der skal båtbyggeri ha blitt startet og flere prammer ble bygget under beskyttelse av Clausenborg skanse.
Kommandant Brun ville angripe den svenske havnen i Krokstrand som var under bygging, men fikk ikke støtte av oberst Huitfeldt. Som kommandant av Fredriksten festning ble han engasjert i serie av raid og motraid i Enningedalen i oktober og november, noe som tok hans oppmerksomhet vekk fra Bruns forslag. Da isen la seg var muligheten gått tapt, og Brun måtte gi opp.
1718
Intensiteten i grensekrigen økte gjennom vinteren, og båtbyggeriet på den svenske siden ansporet haldenserne til å startet sin egen opprustning. Den svenske flotiljen som tok Galärvägen mellom Strömstad og stedet Pilegården mot Iddefjorden kom i juli som en ubehagelig overraskelse. I august 1718 hadde 12 større og mindre krigsskip blitt overført dit. Allerede natten mellom den 18. og 19. juli gikk Iddefjordsflotiljen, bestående av fire fartøyer med 300 mann, til angrep på havneområdet på vestsiden av Iddefjorden mot Skriverøya. Der oppdaget nordmennene til deres forskrekkelse at svenskene hadde en sterkere sjømakt enn man trodde. Balansen man hadde hatt siden sommeren 1716 var forskjøvet.
Rosenpalm tok ledelsen og beordret flotiljen, som var sterkt skadet, tilbake til Sauøysundet ved Halden der de skulle forsterkes av flere mindre krigsfartøyer som ble slept over fra Røsneskilen til Knivsøya på kort varsel. 20. juli kom to dobbelte sjalupper, dagen etterpå halvgaleien «Achilles» som var tatt av Tordenskjold under slaget i Dynekilen.
I Halden lå to større handelsfartøyer som var der i to år hvorav en spaniafarer. Denne spaniafareren, «Norske Bjørn», ble bestykket med ti til tolv tolvpunds kanoner og årer ble satt på, mens mastene ble avtaklet uten steng eller seil. Hans Colbjørnsens «Norske Bjørn» ble den norske Iddefjordsflotiljens største krigsskip.
23. juli bestod Iddefjordsflotiljen av en spaniafarer, to brigantiner, 4 dobbelte sjalupper og 1 halvgalei med minst 330 mann fra garnisonen i Fredriksten festning og like mange fra det lokale forsvaret som satte inn kompanier av smaalenske og bergenhusiske regimenter. Et ukjent antall robåter av forskjellige størrelse ble også tatt i bruk av nordmennene.
Den gamle «Prammen», som var avsett til forsvar i havnen av Halden, ble ombygget til å kunne ha to bombekasterskyts. Men dette arbeidet ble omgjort av ledelsen, som i august demonstrerte en ganske påfallende tafatthet og mangel på viljestyrke, samt sterk uenighet. Det var tildels store samarbeidsproblemer omkring ledelsen av sjøkrigen. Dette mer enn noe annet kunne tillatt svenskene å utfordre og møte den norske Iddefjordsflotiljen med deres egne flotilje, som var fullstendig oppsatt med den store galeien «Luren».
I september 1718 hadde svenskene nå 12 krigsfartøyer og tre tømmerflåter ved siden av galeien «Luren». Iddefjordsflotiljen ble utvidet med to nye dobbelte sjalupper overført fra Røsneskilen og to skuter ment for handelsvirksomhet ble armert som «Saltsækken» som ble ombygget til en pram og Jochum Mathiesens skip «Haabet» samt fire store båter var tatt inn.
I oktober 1718 var nå den norske Iddefjordsflotiljen utvidet til sytten krigsfartøyer og armerte båter med en ekstra stykkpram. Dermed hadde man to større skip, «Norske Bjørn», «Haabet» ( også kalt pram ), tre stykkprammer, «Prammen», «Saltsækken» og det ukjente fra oktober 1718, to brigantiner, «Bergen» og «Christanssand», 6 dobbelte sjalupper, halvgaleien «Achilles» og trolig 4 store båter. Det var også mange mindre robåter tilgjengelig. Over 340 av festningsgarnisonen på 688 mann knyttet til Iddefjordsflotiljen.
Iddefjordsflotiljens ende
Karl XII startet det andre Norgesfelttoget i november 1718, først i forsøk på å engasjere og nedkjempe det norske grenseforsvaret langs Haldenvassdraget fra Ørje i nord til Halden i sør. Deretter forsøkte han å innta og besitte den viktige Fredriksten festning gjennom beleiring av festningen.
Iddefjordsflotiljen var blitt altfor ressurskrevende i behov for ammunisjon, proviant og mannskap, så kommandanten i Fredriksten festning var nødt til å hente tilbake sine soldater med kanoner og ammunisjon som var utlånt til krigsskipene. I forveien hadde sjøkrigen i Iddefjorden nådd sitt høydepunkt ved trefningen den 14. november 1718. Iddefjordsflotiljen vant da den siste strid på sjøen, med den svenske krigerkongen som tilskuer fra Nåkedalen vest for Id kirke.
Sortimo
Sortimo International GmbH er et tysk selskap som produserer bilinnredninger. Selskapet ble etablert i 1973 av Herbert Dischinger som et datterselskap av Sortimo Grundstücks-og Beteiligungs-GmbH. Navnet Sortimo står for "SORTIment Mobil" (som betyr mobile sortiment). Selskapet har 500 ansatte og hovedkontor i Zusmarshausen, Bayern.