cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Folke Bernadotte
Bakgrunn
Faren avsto rett til svenske tronen gjennom ekteskapet med Ebba Munck, hoffdame hos kronprinsesse Victoria. Barndomshjemmet var preget av foreldrenes personlige kristne tro. Han hadde fire søsken. Folke Bernadotte gikk for å være stille og reservert som barn. Han ble rekruttert til hæren i 1912 og gikk ut av Kungliga Krigsskolan i 1915. Han var kavalerioffiser under første verdenskrig og fikk graden løytnant i 1918. Han giftet seg i 1928 med amerikanske Estelle Ekstrand (født Manville) som han møtte på Rivieraen. Estelle Manville kom fra en fornem og svært velstående familie i USA. Bryllupet var et stort tema i sensasjonspressen i USA. De fikk fire gutter hvor to døde unge. Han hadde representasjonsoppgaver blant annet i USA der han også drev som forretningsmann.
Andre verdenskrig
Ved utbruddet av andre verdenskrig og invasjonen av Norge i 1940 ble hans oppgaver som offiser viktige. Onkelen, prins Carl, var i mange år formann i svensk røde kors (Bernadotte-familien hadde lenge dominert toppledelsen i organisasjonen) og i 1943 ble Folke Bernadotte visepresident i Sveriges Røde Kors. Krigsfanger ble utvekslet mellom de krigførende parter via Sverige og i regi av Bernadotte. Han besøkte Berlin i 1943 på en tid da de alliertes bombing av byen ble trappet opp særlig med amerikanske fly som bombet i dagslys. Bernadotte måtte søke tilflukt i kjelleren under et alliert angrep og legasjonens bygning ble ødelagt. Under et kort opphold i Genève 18–19. november 1943 møtte han Peter Anker som orienterte om situasjonen for fangene i konsentrasjonsleirer og fengsler i Tyskland. Anker orienterte om det tyske systemet med konsentrasjonsleirer og fengsler. I Tyskland var dessuten en del svenske kvinner gift med falne tyske soldater og disse kvinnene vil man evakuere til Sverige.
Walter Schellenberg fortalte Bernadotte at Hitler, Ribbentrop og Bormann i 1943 hadde lagt planer for å okkupere Sveits på grunn av de alliertes landgang i Italia. Schellenberg skal ha motarbeidet disse planene og holdt kontakt med sine bekjente i Sveits om saken. I oktober 1944 reiste han til London der han hadde møter med Trygve Lie og Sverre Støstad. Høsten 1944 var tyske leire i Frankrike evakuert og fangene flyttet til selve Tyskland. Bernadotte gikk ut fra at Tyskland respekterte Genenve-konvensjonen for krigsfangenes del. Tyskland benektet i utgangspunktet at det var utlendinger i fengsler og konsentrasjonsleirer i landet. Utenriksdepartementet i Berlin innrømte at det var «noen få» nordmenn i Sachsenhausen. I London orienterte Bernadotte om planene i Stockholm for å hjelpe fangene og Bernadottes planer var i strid med de alliertes holdning om å la fangen bli inntil videre. Bernadotte mente fangene ikke ville overleve til kapitulasjonen. Bernadotte reiste videre til det frigjorte Paris og hadde møte med general Eisenhower. Den svenske diplomaten Raoul Nordling orienterte om hvordan han hadde sørget for tyske styrker ikke tok med seg franske fanger da de trakk seg ut av Paris.
Himmlers kapitulasjonstilbud
Himmler ba Bernadotte overbringe det første tilbudet (april 1945) om kapitulasjon overfor USA og Storbritannia. Bernadotte sa, i samråd med den svenske regjeringen, at han bare ville å formidle et slikt tilbud om det også omfattet Norge og Danmark, noe Himmler opprinnelig ikke hadde planlagt. Da Bernadotte overbeviste Himmler om å inkludere Danmark og Norge formidlet Bernadotte forslaget som ble avvist. Himmlers fremstøt kan ha medvirket til å dempe de mest kampvillige grupperinger hos okkupasjonsmakten i Norge. Ifølge Schellenberg var Himmler den eneste som kunne få SS-styrkene i Danmark og i Norge til å kapitulere. De ordinære tyske styrkene i Norge var lite motivert til å fortsette kampen etter en generell kapitulasjon på kontinentet, mens SS-styrkene kunne være beredt til å kjempe videre.
Bernadotte møtte Himmler siste gang i Lübeck natt til 24. april og tok da med seg Himmlers skriftlige kapitulasjonsforslag til utenriksminister Günther. De allierte ble sent 24. april formidlet til de britiske og amerikanske regjeringer. President Truman svarte 26. april med krav om tysk kapitulasjon på alle fronter. Bernadotte reiste 27. april til Odense og informerte Schellenberg om avslaget. Himmlers tilbud ble kjent over radionyhetene 28. april, nyheten nådde Hitler i bunkeren.
De hvite bussene
I Norge er han særlig kjent for sitt arbeide med organiseringen av de hvite bussene, som friga blant annet norske og danske fanger fra tyske konsentrasjonsleirer. Initiativet kom fra den norsk diplomaten Niels Christian Ditleff som var i eksil i Sverige. På norsk side samarbeidet han blant annet med Wanda Heger, Bjørn Heger, Johan B. Hjort og Didrik Arup Seip som oppholdt seg i Tyskland. Avtalen med Himmler innebar at Bernadotte kunne rådføre seg med Seip i Groß Kreutz. Seip involverte da resten av den lille norske gruppen der. De detaljerte listene over norske og danske fanger samlet på Gross Kreutz spilte en viktig rolle i oppsamlingen av fanger og praktisk gjennomføring av transporten. Bernadotte møtte 17. februar Seip og det orienterte hverandre gjensidig.
Bernadotte ble trolig valgt til oppdraget med de hvite bussene på grunn av personlige egenskaper og kvalifikasjoner. Hans kongelige opphav ble dessuten antatt å gjøre inntrykk på Heinrich Himmler og de øvrige SS-lederne. Bernadotte kom med tysk fly til Berlin 16. februar 1945 offisielt for å se til arbeidet med å hente hjem svenske enker av tyske soldater. Seip hadde møte med ham samme dag. Før Bernadotte fikk snakke med Himmler måtte han passere Ernst Kaltenbrunner, sjef for sikkerhetspolitiet. Han hadde også et møte med utenriksminister Joachim von Ribbentrop, der Ribbentrop holdt et langt foredrag om bakgrunnen for andre verdenskrig. Bernadotte samarbeidet med Walter Schellenberg som deltok i møtet med Kaltenbrunner. Bernadotte begynte straks forhandlingene med Himmler. På denne tiden var Himmler også ansvarlig for østfronten der den røde arme rykket frem. Bernadotte beskrev Himmler som det mest kompliserte mennesket han hadde møtt og ble overrasket over at Himmler var vennlig, følsom og humoristisk. Bernadotte forærte Himmler et verk fra 1600-tallet om svenske runer, noe Himmler ble begeistret for.
Bernadotte hadde også møte med Joachim von Ribbentrop som ikke ble informert om Bernadottes egentlige oppdrag. Bernadotte møtte Himmler første gang 19. april i Hohen-Lüchen 120 nord for Berlin. Schellenberg var til stede. Himmler nektet først å overføre fangene til Sverige, men gikk med på at fangene kunne samles i felles leir med tilsyn av Røde kors. Bernadotte returnerte til Sverige 23. februar og orienterte regjeringen. Bernadotte reiste 28. mars til Tyskland med et utvidet mandat som blant annet skisserte at 25.000 franske kvinner kunne evakueres til Sverige. Schellenberg og Bernadotte hadde 2. april et fire timer langt møte med Himmler. Bernadotte nevnte at Tyskland hadde tapt krigen og at Himmler burde søke å få avsluttet krigen. Schellenberg foreslo at Bernadotte kunne oppsøke Eisenhower for å diskutere muligheten til separat fred på vestfronten. Bernadotte ba om å få flytte fangene fra Neuengamme (hvor forholdene var dårlige) til Sverige. Himmler tillot da at syke mannlige fanger og alle danske og norske kvinner kunne overføres til Sverige, og danske politimenn kunne returnere til Danmark.
En av vanskelighetene var at offiserene var krigsfanger underlagt egne regler i folkeretten, mens tukthusfangene formelt var dømt til fengsel for en bestemt tid. Krigsfangene hørte til under forsvarsdepartementet og tukthusfangene under vanlig sivil justismyndighet, mens konsentrasjonsleirfangene, studenter og andre internerte sorterte under SS. Forhandlingene var enklest for konsentrasjonsleirene der Schutzhäftlinge ikke hadde en formell status. Wanda Heger mente at tyske myndigheter hadde for lave tall på norske og danske fanger, og ikke hadde skikkelig oversikt. Himmler antydet at det var 2000 skandinaviske fanger, mens gruppen i Groß Kreutz mente at det dreide seg om 8000 fanger. Den opprinnelig planen var evakuering sjøveien via Gjedser-Warnemünde, senere ble det til at bare forsyningene skulle sendes med båt. Bernadott reiste til Tyskland 5. mars og forhandlet videre med Schellenberg og Kaltenbrunner, Kaltenbrunner var klar motstander av tiltaket. Etter forslag fra Bjørn Heger fikk Bernadotte raskt gjennom at tukthusfanger og konsentrasjonsleirfanger skulle samles i Neuengamme ved Hamburg. Dersom Himmler ikke ga tillatelse til å flytte fangene til Sverige, var de i Neuengamme så nær som mulig. Bernadotte fikk tillatelse til å frakte alle kvinner, syke, noen studenter og «sivil-internerte» direkte til Sverige. De første kolonnen fra svensk røde kors nådde Friedrichsruh natt til 13. mars der Bernadotte tok mot dem. Til Neuengamme ble i siste del av mars fraktet 2200 fra Sachsenhausen, 600 danske og norske fra Dachau og 1600 danske politifolk fra leirer ved Dresden. I andre fase ble 600 tukthusfanger hentet, 130 danske og norske kvinner fra Ravensbrück og 425 jødiske dansker fra Theresienstadt. Senere ble 7500 kvinner hentet fra Ravensbrück, Neu Brandenburg og Malschow til den danske grensen.
Didrik og Johanne Seip reiste rett til Sverige med fly 9. april sammen med Bernadotte. I løpet av april 1945 var 3300 norske fanger og flere tusen andre overført fra Tyskland til Sverige. Det svenske forsvaret bidro med materiell og frivillig militært mannskap deltok. Svensk Røde Kors hadde ikke tilstrekkelig mannskap og Bernadotte forhandlet etter retur fra Berlin i februar med forsvarsledelsen i Sverige. Den svenske regjeringen godtok opplegget. Med i de svenske busskolonnene var også kjøkken, sanitet og verksted. I april ble operasjonen forsterket med 14 danske ambulanser og 35 danske busser. Til evakuering av Neuengamme bidro Danmark med 100 kjøretøyer. Aksjonen ble avsluttet 1. mai.
Ledelsene for kolonnene måtte stadig forholde seg til motvillige tyske sjefer. I midten av april ble intensiveringen av krigshandlingene stadig mer brysom for ekspedisjonen. Opprinnelig kjørte de om natten, da allierte jagerfly begynt å angripe om natten gikk de over til å kjøre kolonnene i dagslys. 25. april ble 18 personer drept under et alliert angrep.
Felix Kersten fungerte til dels som mellommann ved forhandlingene mellom Bernadotte og Himmler. Den britiske historikeren Hugh Trevor-Roper skrev i tidsskriftet Atlantic Monthly (1953) og i innledningen til Kerstens erindringer (1956) at Kersten spilte den avgjørende rollen og at Bernadotte selv var underordnet figur. Bernadotte ble kritisert for å ha villet tilegne seg æren selv. Svensk UD gransket saken i 1956 og anerkjente Kerstens bidrag. UD konkluderte med Kerstens og dermed Trevor-Ropers fremstilling var upålitelig. Johan Scharffenberg ga i 1958 ut en bok om «Trevor-Ropers angrep på Bernadotte». Scharffenberg fremhever den norske gruppen i Groß Kreutz' bidrag. I brev til Trevor-Roper i 1947 la Bernadotte selv vekt på Schellenbergs innflytelse på Himmler, og skrev at det var Schellenberg som gjorde evakueringen med de hvite bussene mulig. Ifølge Bernadotte var det Schellenbergs innflytelse som gjorde at gasskamrene i Ravensbrück ble brukt i liten utstrekning. Trevor-Roper mente at Kersten i desember 1944 fikk en plan for evakuering godkjent av Himmler. Kersten hadde en egne evne til å stanse Himmlers sterke smerteanfall med massasje og fulgte Himmler overalt. Kersten bodde i Sverige fra 1943 og reiste ved behov til Tyskland for å behandle Himmler siste gang i april 1945. Seip og Hjort fikk kjennskap til Kerstens virksomhet først etter krigen. Ditleff hadde ikke kontakt med Kersten om saken.
Etter krigen
Etter andre verdenskrig medvirket han til svensk hjelpearbeid i Norge, Nederland, Frankrike og Polen. Han var president i Sveriges Røde Kors fra 1946.
Drept i Palestina
Han ble utnevnt til FNs hovedmegler i Palestina i 1948, blant annet klarte han å få til en våpenhvile mellom Israel og de arabiske landene. Under oppdrag i Jerusalem ble han 17. september 1948 drept av jødiske militante. Det var terrororganisasjonen Lehi, den såkalte Stern-gjengen, som stod bak drapet.
Utmerkelser og ettermæle
For sin innsats ble han tildelt St. Olavs orden, Nordstjärneordnen, storkorset av Dannebrogen og Finlands hvite rose. Bernadotte ble æresdoktor ved universitetene i Uppsala, Oslo og København.
Jason Priestley
Jason Bradford Priestley (født 28. august 1969 i Canada) er en skuespiller and filmregissør. Han spilte rollen som Brandon Walsh i TV-serien Beverly Hills 90210, en rolle som gjorde ham til tenåringsidol tidlig på 1990-tallet. Han regisserte 15 av episodene i serien.
Vakt- og vokterhunder
Vakt- og vokterhunder er en gruppe hunderaser som stort sett inkluderer store raser som pinscher-, schnauzer-, molosser og sennenhunder, men også en hunderase det var vanskelig å plassere i en annen gruppe.
Vakt- og vokterhunder er typiske brukshundraser som ofte benyttes som tjenestehunder og redningshunder. Ofte har de en opprinnelse som en type gårdshunder, de fleste med røtter fra 1800-tallet, selv om flere raser nok er enda eldre. Blant molosserne finner man noen av verdens aller største og tyngste hunder.
Seksjon 1: Pinschere og schnauzere
Pinschere og schnauzere var opprinnelig såkalte stallhunder, viss viktigste oppgave var å holde skadedyrbestandene nede rundt gårdsbebyggelsene. De ble derfor gjerne kalt «rottehunder». Til en viss grad fungerte også disse hundene som gårdshunder, men i dag er de nok mest kjent for sine egenskaper som vakthunder. De største typene har også blitt populære schutzhunder, hunder som er trent i å beskytte.
Seksjon 2: Molosser
Molossere er store, tunge doggeaktige hunder. De ble opprinnelig avlet fram som vokterhunder og vakthunder. Primæroppgaven var gjerne å forsvare buskap, hus og eiendeler mot rovpattedyr og tyver, men flere av rasene har også en fortid som jakthunder på storvilt og kamphunder fra krigshandlinger.
På 1800-tallet ble det populært å bruke molossere til såkalte oksekamper. Dette var en kamp på liv og død mellom hund og okse, ofte gjennomført i en naturlig grop i naturen, slik at det var umulig for dyra å flykte. Veddemål om penger var drivkraften bak disse kampene. Denne blodsporten resulterte i flere nye såklate pitbull raser, der blandinger mellom storvokste kjempesterke molossere og energiske pågående terriere utgjør en vesentlig del av blodsgrunnlaget.
Tibetansk mastiff regnes som den viktigste stamfaren i denne gruppen. Mange dogger er etterkommere av kamphunder. På 1900-tallet voks det etter hvert fram et miljø der regulære hundekamper utspilte seg. Det har ført til at stadig flere molosserraser nå framstår som regulære hundekamphunder, med det resultat at noen har blitt forbudt å holde i flere land. Flere raser står også i fare for å bli omfattet av slike nasjonale forbud i tiden framover.
Milkshake
Milkshake er en drikk laget av pisket melk, fruktsaft eller andre smakstilsetninger. Selve navnet kommer fra engelsk og betyr direkte oversatt «ristet/skaket melk». Tilleggsingredienser er ofte sukker og iskrem som gir en tykkere konsistens.
Milkshake har vunnet stor popularitet på alle kontinenter og i de fleste kulturer. Drikken finnes i et utall smaksvarianter. I de store hurtigmat-kjedene er milkshake med smak av vanilje, sjokolade og jordbær de vanligst forekommende.
Vakt- og vokterhunder
Seksjon 2: Molosser
De viktigste hundene i denne seksjonen er imidlertid de tradisjonelle vokterhundene. Slike hunder blir i stor grad fortsatt benyttet til å vokte husdyr på beite i mange land. I senere år har det også vært en gryende interesse fra land som tradisjonelt ikke har brukt slike hunder, for eksempel Norge. Åraken er at rovpattedyr i større grad nå omfattes av restriksjoner hva jakt angår, slik at bøndene må finne nye metoder til å beskytte husdyra. Forsøk viser at vokterhunder kan være meget effektive i så måte.
Seksjon 3: Sennenhunder
Sennenrasene er sveitsiske gårds- og kveghunder, som også i en viss grad har fungert som regulære vokterhunder og vakthunder.
Sennenrasene er store, sterke hunder som bøndene i Sveits gjennom tiden også har utnyttet som trekkhunder (kjerrehund, sledehund) og kløvhunder. I gamle dager kunne man ofte se slike hunder løpende mellom bakhjulene på vognlasset, på vei til markedet eller lignende. Vel framme kunne bonden være trygg på at lasset ble vel passet på av hunden, slik at han også kunne utføre ærender og andre oppgaver selv.
Joshua Logan
Joshua Lockwood Logan III (født 5. oktober 1908, død 12. juli 1988) var en amerikansk regissør og dramatiker som var aktiv både på Broadway og i Hollywood.
Referanser
<References/>
G-Unit
G-Unit er en populær rap-gruppe signert under Interscope Records og G-Unit Records. G-Unit er forkortelse for «Guerilla/Gorilla Unit» i tillegg til «Gangsta Unit». Gruppen fikk først en fanskare i undergrunnsmiljøet i New York ved å gi ut flere mixtapes. Gruppens grunnlegger, den New York-baserte 50 Cent, sørget for gruppens suksess ved på opprette den som en divisjon under Interscope Records. Siden gruppen ble signert for plateselskapet har alle medlemmene i gruppen utgitt flere soloalbum med stor suksess.
Historie
G-Unit ble startet kort tid etter at 50 Cent forlot plateselskapet Columbia Records. Rapperen uttrykte interesse for å jobbe med andre New York-baserte rappere som Lloyd Banks og Tony Yayo. Disse artistene utgjorde originalbesetningen, men flere har kommet og gått siden den tid.
Veien mot berømthet
Etter å ha blitt skutt, signerte 50 Cent med Interscope Records, og etter den gigantiske suksessen han opplevde med Get Rich Or Die Tryin' fikk han godtatt sin søknad om et eget plateselskap. Det var her gruppen G-Unit og G-Unit Records ble til. Gruppen jobbet hardt og gav ut flere anerkjente mixtapes som blant andre 50 Cent Is the Future, God's Plan, No Mercy, No Fear og Automatic Gunfire. De startet i tillegg sine egen mixtape-serie sammen med gruppas DJ, Dj Whoo Kid, kalt G-Unit Radio. Young Buck ble med i G-Unit etter at 50 Cent hørte han rappe under Cash Moneys turne, og nå var de 4 i gruppen.
Før G-Unit hadde sjansen til å spille inn et album ble Tony Yayo sendt i fengsel for våpenbesittelse. Det var under denne perioden Nashville-rapperen Young Buck kom til G-Unit, og gruppen fortsatte aktiviteten og gav ut flere mixtapes. Låten P.I.M.P G-Unit Remix var spesielt vellykket. Mens Tony Yayo var i fengsel ble debutalbumet Beg for Mercy utgitt, et album hvor Tony Yayo kun hadde to opptredener. Begge disse låtene ble spilt inn før fengselsoppholdet. Albumet nøt stor kommersiell suksess, selv om det ble utsatt for mye ulovlig nedlasting.
Tidligere medlemmer
The Game ble opprinnelig plassert i G-Unit av Dr. Dre. Men etter en stund begynte det å gro misnøye mellom The Game og resten av gruppa. 50 Cent reagerte sterkt på The Games ønske om å samarbeide med artister som 50 Cent eller G-Unit hadde beef med. Samtidig hevdet 50 Cent at han hadde fått for lite anerkjennelse for The Games debutalbum, som han skrev halvparten av og var med på flere av låtene. Dette resulterte i den kanskje største beefen, eller krangelen, siden feiden mellom Nas og Jay-Z eller 2 Pac og Notorious Big
I løpet av siste halvdel av 2007 og utover 2008 begynte Young Buck å distansere seg fra gruppen. Han var opptatt med sitt Ca$hville Records og var sjelden å se da G-Unit gjorde shows. Dette fikk folk til å lure på om han enda var en del av G-Unit, men 50 Cent bekreftet hver gang at Bucks hjem var G-Unit. Men situasjonen eskalerte da Young Buck i et intervju hevdet at han aldri hadde fått så mye som en rød øre av 50 Cent og at han følte seg utnyttet. 7. april 2008 bekreftet 50 Cent at Young Buck ikke lenger var en del av gruppen G-Unit, men enda signert til G-Unit Records. Han hevdet at Buck selv hadde satt seg i en vanskelig situasjon med gjeld og overforbruk. I juni ropte Young Buck "Fu*k G-Unit" fra scenen, noe som fikk 50 Cent til å slippe ut en opptak av en samtale de to hadde på telefon. I samtalen gråter Young Buck og nærmest trygler om tilgivelse. Etter dette har Young Buck disset 50 Cent i låter som blant annet ''The Taped conversation". 50 Cent ville ikke disse han tilbake.
Turn Around and Look
Turn Around and Look kom ut i 2006, og er Jim Stärks fjerde album og er et album som er tro mot bandets musikalske uttrykk og den glade popmusikken.
Entsiget
Entsiget er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Entsiget renner gjennom Rohan, og den har et bemerkelsesverdig stort delta.
Entsiget, som er en oversettelse av det Sindarinske Onodló, hadde sitt opphav i kildene som oppsto på fjellet Methedras, det sørligste fjellet i Tåkefjellene, like ved Treskjeggs hjem.
Når elva forlater skogen Fangorn flyter den forbi Kollemoene, og renner videre sørover inn i Rohans Øst og Vestemnet. Når elva er på høyde med Edoras slutter elva Snøbrunna seg til den, og de flyter videre vestover mot Anduin. Entsiget slutter seg til Anduin nedenfor Raurosfallene, i det veldige innlandsdeltaet kjent som Entsigets munninger. Meringstrømmen eller Glanhír møter en av Entsigets armer der. Mengden med vann som kom fra Entsiget var så stor at myrene Nindalf (Våtvang) og Daudemyrene oppsto på den andre siden av Anduin.
Entsiget fikk navnet sitt på grunn av entene (Orodrim) fra Fangorn, men dette navnets opphav var stort sett glemt av Rohorrim.
List of Middle-earth rivers Lista di fiumi della Terra di Mezzo 中土大陸河流列表
NGC 4414
NGC 4414 er en spiralgalakse som ligger rundt 62 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Berenikes hår.
I 1995 ble galaksen fotografert av Hubble Space Telescope i forbindelse med utregninger av hvor fort universet utvider seg. Ved å observere kefeider kunne astronomer regne ut avstanden til denne og andre galakser.
I 1999 tok Hubble Heritage Project nye bilder av galaksen for å få et fullstendig portrett av den.
Strandpromenaden (Kristiansand)
Strandpromenaden (9-31, 8-32) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har sitt løp parallelt med Østre Strandgate fra Vestre Strandgate via Retrancementet, langs Christianholm båthavn til Kronprinsens gate. 12 eiendommer er matrikulert til gaten, blant disse servicehuset i gjestehavnen som eies av Christianssands Seilforening.
Hughie Gallacher
Hugh Kilpatrick «Hughie» Gallacher (født 2. februar 1903 i Bellshill, Skottland, død 11. juni 1957 i Gateshead, England) var en skotsk fotballspiller som spilte på 1920- og 1930-tallet. På 624 seniorkamper, scoret Gallacher 463 mål.
Gallacher var liten og lett, men hadde utmerket ballkontroll og teknikk, og kom seg enkelt forbi motstandernes forsvarere. Han var god med begge ben og skuddene hans var tunge. I tillegg til å være en målscorer, var han også god til å sette opp sjanser for medspillerne sine.
Strandpromenaden (Kristiansand)
Gaten er i det meste av sitt løp stengt for gjennomkjøring med motorkjøretøy, men trafikkeres i turistsesongen i forbindelse med sightseeing.
Parker
Den 2,8 km lange Strandpromenaden løper forbi parker på rekke og rad:
Hughie Gallacher
Før fotballkarrieren
Gallacher ble født i Bellshill, Skottland i 1903 og det sies at han begynte å sparke til baller så fort han hadde lært å gå. Som 15-åring jobbet han 10-timersskift i Hattonrig kullgruve. Da han var 16 forlot han den lokale juniorligaen og Tannochside Athletic for å spille for Hattonrig Thistle, men skjebnen ville det annerledes. Som tilskuer skulle han se på kampen mellom Bellshill Athletic og St. Mirrens juniorlag. Bellshill manglet en spiller og ba Gallacher om å spille. Han scoret Bellshills mål i 1-1-kampen og ble forespurt om å spille for Bellshill.
Rett etter sin 17-årsdag møtte han og giftet seg med Annie McIlvaney, en jente som jobbet i gruva hvor Gallacher var gruvearbeider. De fikk to barn sammen, Hughie, som døde før sin ettårdag, og Catherine. Senere skilte Hughie og Annie seg.
Queen of the South
I desember 1920 ble Gallacher valgt ut til å spille for det skotske juniorlaget mot Irland på Shawfield Stadium. Gallacher utlignet med en heading da to minutter gjensto av kampen, som endte 1-1. Blant tilskuerne var James Jolly, sekretær for Dumfries-klubben Queen of the South.
Jolly kontaktet Gallacher umiddelbart etter kampslutt og tilbød ham prøvespill hos Queen of the South. Han ble tilbudt en £30 i sign on fee og en kontrakt på £5 pr. uke pluss utgifter hvis han overbeviste klubben på prøvespillet. Klubben hadde blitt stiftet kun noen få år tidligere og med unntak av cupkamper spilte klubben bare lokale kamper. Gallacher var fornøyd så lenge det var profesjonell fotball og takket ja til tilbudet.
Etter å ha avslått muligheten til å spille en internasjonal kamp i Methil, debuterte Gallacher, 17 år gammel, for Queen of the South mot St. Cuthbert Wanderers 29. januar 1921. Gallacher scoret fire mål i en 7-0-seier, og The Herald and Courier skrev etter kampen: «Gallacher var et godt valg på topp. Han er bare en ung spiller, men vet hva som kreves av ham som senterløper. Hans bruk av ballen grenset til perfeksjon og skuddene hans var av dødelig natur. Alle hans fire mål var godt utført og det var ikke hans skyld at det ikke ble flere.» Kontrakten med Queen of the South ble underskrevet rett etter debuten.
Gallachers neste kamp var hans debut i en obligatorisk kamp, mot Nithsdale Wanderers i 2. runde av den skotske cupen. Queens tapte kampen 1-3.
Han fikk totalt ni kamper for Queen of the South, og scoret utrolige 19 mål, og selv om kampen mot Hawick 13. april 1921 var hans siste obligatoriske for klubben, kom han ofte på besøk hos klubben for å spille og dømme i veldedighetskamper.
Airdrieonians
Han flyttet tilbake til North Lanarkshire da han meldte overgang til Airdrieonians. 19. september 1921 debuterte han for dem i 0-2-tapet for Raith Rovers i en cupkamp. I sin første sesong i klubben spilte han 15 kamper og scoret syv mål.
I 1924 hjalp han Airdrieonians til sin første og eneste triumf i cupen da de slo Hibs 2-0 i finalen.
Etter en imponerende karriere i klubben, begynte det å gå rykter om at flere engelske klubber ønsket å signere ham. Fansen ville ikke at klubben skulle selge ham og truet med å brenne ned tribunen om han ble solgt. Hans siste kamp i Airdrie-drakten kom den 5. desember 1925, i en kamp de tapte 1-2 for Morton. Totalt fikk Gallacher 129 kamper for Airdrie og satte inn 100 mål.
Newcastle United
Newcastle United var desperate etter å signere en ny senterløper og betalte £6 500 for signaturen hans, en sum som bare var £50 unna den daværende verdensrekorden for en overgang. Gallacher signerte 8. desember 1925.
I Newcastle-drakten hadde Gallacher umiddelbart suksess. Han debuterte mot Everton i en 3-3-kamp på St. James' Park, og han scoret to av Newcastles mål (Dixie Dean satte inn alle tre for Everton). Da sesongen var over hadde Gallacher notert seg for 23 scoringer på 19 kamper, og ble klubbens toppscorer selv om han bare hadde spilt halve sesongen for Newcastle.
Allerede fra hans første kamp i England fikk Gallacher tøff behandling. En lagkamerat beskrev hvordan Gallacher satt i garderoben, med kjøttbiter hengende fra leggen og sokkene og skoene var dynket i blod.
Påfølgende sesong, 1926-27, fikk 23-årige Gallacher æren av å bli Newcastles kaptein. Under hans ledelse på banen vant Newcastle ligaen for første gang siden 1909. Sunderland var fortsatt en utfordrer til tittelen da de gjestet St. James' Park 19. mars, men Newcastle vant 1-0 foran en daværende tilskuerrekord på 67 211. Gallacher scoret kampens eneste mål. I tittelsesongen scoret Gallacher 36 ligamål på 38 ligakamper, noe som den dag i dag er rekord i antall ligascoringer i en og samme sesong i Newcastle.
Kun noen måneder etter hans ankomst til Newcastle møtte han og forelsket seg i 17 år gamle Hannah Anderson. Ryktene begynte å gå i byen og Gallacher ble truet av Hannahs slektninger, men Gallacher hadde bestemt seg. Hannah var den eneste jenta for ham, men de fikk ikke giftet seg før i 1934 da Gallacher hadde fått tatt ut skilsmisse fra sitt første ekteskap. Sammen fikk de tre sønner.
Gallachers periode i Newcastle endte med 143 scoringer i liga og cup på bare 174 kamper. Hans målratio på 0,82 pr. kamp har ingen annen spiller, verken før eller siden, klart å matche i Newcastle.
Chelsea
Gallacher sluttet seg til David Calderheads Chelsea som en del av London-klubbens £25 000 kjøpsfest som også inkluderte Alex Jackson og Alec Cheyne, som begge var skotske angripere, slik som Gallacher.
Da Chelsea gjestet St. James' Park sesongen etter Gallachers overgang fra Newcastle, trengte 68 386 tilskuere seg sammen for å se sin tidligere favoritt. Tusenvis sto utenfor stadion, men fikk ikke plass. Denne tilskuerrekorden fra en september-dag i 1930 står fortsatt som rekord i Newcastle.
I løpet av Gallachers år i Chelsea scoret han 81 mål på 144 kamper, og var Chelseas toppscorer i alle sine fire sesonger i Vest-London. Til tross for flere imponerende resultater, som 6-2 mot Manchester United og 5-0 mot Sunderland, vant ikke klubben noen trofeer mens Gallacher var i klubben. Nærmest kom de i FA-cupen i 1932 da de blant annet slo ut Liverpool og Sheffield Wednesday på veien mot finalen. Siste hinder før finalen var nettopp Newcastle, og Tommy Lang førte klubben fra Nordøst-England opp i en 2-0-ledelse før Gallacher reduserte. Til tross for et kraftig press i 2. omgang klarte ikke Chelsea å finne veien gjennom Newcastle-forsvaret, og cupeventyret tok slutt i semifinalen. Newcastle slo Arsenal 2-1 i finalen.
Senere karriere
I Derby spilte han sammen med landsmannen Dally Duncan og en lagkamerat fra tiden i Newcastle, Jimmy Boyd. Trioen ble sagt å være like god som gull mens han Gallacher var på Baseball Ground. Hans 38 mål på 51 ligakamper hjalp Derby til å bli nummer to i serien, kun slått av Sunderland, i 1935-36-sesongen (en plassering som kun har blitt tangert to ganger senere i Derbys historie, begge ganger på 1970-tallet under Brian Cloughs og Dave Mackays innflytelse). Totalt scoret Gallacher 40 mål på 55 kamper i Derby-trøya.
Senere, i 1941, ble Derby etterforsket av fotballforbundet grunnet mistanke om finansielle irregulariteter, deriblant en mistanke om at manageren, George Jobey, hadde betalt Gallacher ulovlig sign on fee. Gallacher nektet for påstanden, men Jobey, som hadde vært Derby-sjef siden 1925, ble funnet skyldig og ble suspendert fra fotballen i ti år.
Sesongen etter at han hadde hjulpet Derby til en historisk andreplass i serien, signerte Gallacher for Notts County i en overgang verdt £2 000. Med sine 32 mål på 45 kamper hjalp han Notts County til en andreplass i Englands tredjedivisjon.
I januar 1938 ble Gallacher solgt til Grimsby Town for £1 000. Her scoret Gallacher tre mål på tolv opptredener.
Senere i 1938 betalte Gateshead, et lag i laveste divisjon, £500 for ham. «Det er stort å være tilbake på Tyneside», sa en rørt Gallacher da han steg av toget. «Hjertet mitt har alltid hørt til her siden jeg spilte for (Newcastle) United for åtte år siden. Jeg planlegger å være her resten av mitt liv, sammen med folket mitt i Gateshead.»
Det kom omtrent 20 000 tilskuere på hver hjemmekamp i Gateshead. Gallacher noterte seg for 18 ligamål før han la opp på grunn av 2. verdenskrigs utbrudd.
Landslagskarriere
Gallacher representerte 20 ganger og scoret 23 mål. Bare Denis Law og Kenny Dalglish, begge med 30 mål, har scoret flere mål for Skottland enn Hughie Gallacher. Gallacher scoret i snitt 1,15 mål pr. kamp i den skotske landslagsdrakten.
Død
Gallacher fortsatte å bo i Gateshead etter å ha lagt opp, og prøvde seg innenfor en rekke bransjer, blant annet som sportsjournalist. På grunn av hans løsmunnede kommentarer om Newcastle United, ble han nektet adgang til St. James' Park. Likevel fortsatte han å være en populær figur på Tyneside.
Fordi han ikke hadde lagt seg opp noen formue fra fotballkarrieren tok han en rekke jobber for å fø på familien sin, men da kona hans døde av en hjertefeil i 1950 ble han veldig deprimert og ensom.
I mai 1957 kastet han et tungt objekt på sin yngste sønn, Mattie, ved et uhell. Dette førte etter hvert til at det ble åpnet sak mot Gallacher og han ble mer og mer deprimert. Han ble nektet å være i nærheten av sønnen sin og med en rettssak på trappene, ble Gallacher dyttet mot kanten av stupet. Mens pressen presset ytterligere på, skal Gallacher ha sagt til en venn: «Det er ingen vits i å kjempe for dette nå. De har meg på denne saken. Livet mitt er ferdig. Det er ingen vits i å kjempe når du ikke kan vinne.» Samtidig ble han innkalt til rettsmøte den 12. juni 1957.
På hans dødsdag, så to unge togkikkere ham gå frem og tilbake på en bro hvor London-Edinburgh-banen gikk ved Low Fell i Gateshead. Han gråt åpenlyst, snakket med seg selv og slo til skinnene med hendene sine. Han gikk ned fra broen og tok sitt eget liv ved å gå foran et møtende ekspresstog.
Prosessrett
Prosessrett er de rettsregler som gjelder for domstolsprosesser. Prosess er i juridisk forstand en betegnelse for det rettsområdet som gir regler om føring av saker ved en domstol eller annet tvisteløsningsorgan. Man skiller mellom straffeprosess, som er regler som blir anvendt i straffesaker, og sivilprosess, som brukes i sivile tvister.
Erui
Erui er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens Midgard.
Elva Erui var en av de elvene i Gondor som ikke ble regnet med blant Gondors syv elver.
Elven begynte nær fjellet Mindolluin i den østre delen av Kvitklettene, og rant sørover gjennom provinsen Lossarnach, hvor den møtte Anduin omtrent 100 Númenóreanske mil sør for Minas Tirith.
I løpet av slektsdrapene i Gondor ble slaget ved Erui utkjempet ved vadestedet over Erui som lå på veien til Pelargir.
Gondor
NGC 454
NGC 454 er et par vekselvirkende galakser som ligger rundt 164 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Føniks. Paret er sammensatt av en rød elliptisk galakse og en irregulær og gassrik blå galakse. Begge galaksene er sterkt misformet på grunn av den gravitasjonelle påvirkningen de har på hverandre.
The Very Best of Cream
The Very Best of Cream er et samlealbum av bandet Cream, gitt ut i 1995. Denne «Very Best of...»-samlingen må ikke forveksles med Strange Brew: The Very Best of Cream.
Eriocrania sparrmannella
Eriocrania sparrmannella er en sommerfugl som tilhører den familien purpurmøll (Eriocraniidae). Den finnes langs kysten vest til Hordaland, og i Trøndelag i Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 9–12 mm), gull- og purpurfarget møll. Den kjennes lett på de smale og kontrastrikt fargede vingene. Antennene er nokså korte, godt under halvparten så lange som forvingen. Hodet og forkroppen er kledt med oppstående, grålige hår. Forvingen er nokså smal, gyllen med ca. 15 uregelmessige tverrstriper av blåfiolette skjell. Ved bakkanten litt utenfor midten er det er trekantet område fritt for tverrstriper. Bakvingen er mørkbrun med purpurglans i den ytre halvdelen. Larven er flat og naken, jevtn avsmalnende bakover, hvit med en lysbrun hodekapsel som er delvis trukket inn i forkroppen.
Levevis
Larvene utvikler seg på bjørk (Betula spp.). De voksne sommerfuglene flyr i solskinn i mai–juni. Larven, som utvikler seg i juni–juli, lager en flekk-mine på bjørkeblader. Denne starter ved midtnerven som en smal, rett gang. Larvens ekskrementer ligger igjen som en mørk stripe etter den.
Utbredelse
Den er utbredt over hele den palearktiske sone. I Norge er den funnet langs kysten vest til Hordaland, og i Trøndelag. Sannsynligvis finnes den også i de mellomliggende områdene.
J. Lee Thompson
John Lee Thompson (født 1. august 1914, død 30. august 2002) var en britisk regissør som var aktiv både i England og i Hollywood.
Bengbu
Bengbu (eller Pengpu, kinesisk: 蚌埠; pinyin: Bèngbù) er en by på prefekturnivå i provinsen Anhui i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2004) til 3 469 700. Den er dermed Anhuis tredje største byprefektur.
Hele 98,9 prosent av befolkningen var ved folketellingen i 1999 hankinesere. Én prosent var huikinesere, det vil si tilhørende den største av landets muslimske minoritetsfolk.
Seiling under Sommer-OL 2004
Seiling under Sommer-OL 2004. Seiling var med på det olympiske programmet for 23. gang under OL-2004 i Athen. Det ble konkurrert om elleve olympiske titler og Storbritannia ble beste nasjon foran Brasil begge med to gullmedaljer.
Bengbu
Historie
Til slutt ble huaiyifolkene enten presset sørover eller assimilert.
Byen har i mange århundrer vært det sentrale transport- og handelsmidtpunkt for norddelen av provinsen Anhui og tilgrensende områder. Den ligger på en av de kinesiske hovedjernbanelinjer, Jinghubanen, mellom Beijing og de sørlige og sentrale strøk av landet. Byen er ellers delt i to av den store elven Huai He, en elv som enkelte betraktes som skillet mellom det nordlige og det sørlige Kina.
Navnet Bengbu, som betyr skjellkaien, er et ekko av stedets tidligere betydning som senter for fisket etter ferskvannsperler.
Administrative enheter
Byprefekturet Bengbu har jurisdiksjon over 4 distrikter (区 qū) og 3 fylker (县 xiàn).
Fly
Bengbu lufthavn, som frem til ca. år 2000 lå nær Bengbu sentrum, er flyttet lenger ut.
Jernbane
Beijing-Shanghai høyhastighetstog har stoppested her.
Byen Bengbu er også stoppested på den Jinghubanen som løper fra Beijing til Shanghai via blant annet Tianjin, Jinan, Nanjing og Suzhou.
Riket ved veiens ende
Riket ved veiens ende er tredje og siste bind i den svenske forfatteren Jan Guillous historiske trilogi om Arn Magnusson. Denne boka ble gitt ut i 2000 i Sverige, og handler om Arn som vender hjem til Sverige. Han tenker gifte seg med sin Cecilia, men møter motstand. Han har med seg mye nytt, både av kunnskap og redskap, hjem.
Handling
I denne boka boka vender Arn hjem Fra Det hellige land tilbake til Västgötaland og sin kjære Cecilia, som har gjort bot i et kloster i 20 år mens Arn var tempelridder. Når han kommer hjem, har han med mye ny kunnskap om stridskunst og handel, og han har også med opplærte bygningsfolk, stridsmenn og oppfinnere fra Det hellige land – for det meste saraseere.
Han har tenkt å holde løftet sitt til Cecilia og gifte seg med henne, men da må han gå mot sin mektige onkel og Jarl, Birger Brosa. Birger Brosa mener han bør gjøre som æren krever og gifte seg for maktens skyld med Ingrid Yla, en Sverker. Dette hadde løst to problem – for det første hadde de rette båndene blitt bundet, og for det andre kunne Cecilia ha godt i kloster. Strategisk hadde dette vært smart, fordi hun da kunne ha blitt abbedisse og sverget mot Moder Rikissas mened. Slik kunne det blitt klart at Cecilia Blankas barn var ektefødte, og dermed sanne arvinger til tronen.
Arn og Cecilia velger derimot kjærligheten, de ønsker å gifte seg – hvilket de også gjør. I tillegg til sønnen Magnus, som de fikk som resultat av deres utskeielse, får de også datteren Alde. De bygger en gård, Cecilias medgift, sammen. Der har de treller – som de etterhvert frigir, ettersom det strider imot begges samvittighet å eie mennesker, menn i tjeneste og andre ting som hørte hjemme der. Mange av mennene Arn har i sin tjeneste er fra land sør, sarasenere og andre. Mange av dem er muslimer – noe Arn er påpasselig med å ikke nevne for mange. De har en avtale med Arn om å jobbe for ham i fire år, for å så reise, om de ønsker det. Blant hans gode venner, også hentet fra landene sør, er Markus og Jakob Wachtian. Disse er blant de som velger å bli da den fire år lange perioden er over.
Noe av det Arn har gjort på gården, er å bygge opp en hær. Mot slutten av boka står to releativt store slag, hvor mange av metodene og strategiene han har lært seg fra perioden som tempelridder benyttes. I det siste store slaget kommer danerne – fienden – kledd i røde klær med hvitt kors på. Han gjenkjenner dette som tegnet til johanitterne, og lar seg skremme. Han, som hærfører av sin hær, venter til det siste med å angripe disse. Når det er uunngåelig, og han må gjøre det, blir han overrasket over hvor dårlige de er til å slåss – til det kommer fram at danerne nå har tatt tegnet som sitt – rød duk med hvitt kors på.
Norbert Reithofer
Norbert Reithofer (født 28. mai 1956) er en tysk bedriftsleder, og har siden siden 1. september 2006 vært konsernsjef for BMW Group.
Reithofer har arbeidet hos BMW siden 1987, hvor han blant annet har vært teknisk direktør på BMWs fabrikk i Sør-Afrika og sjef for BMW Manufacturing Corporation i USA. Fra 2000 hadde Reithofer ansvaret for produksjonen og etterfulgt i 2006 Helmut Panke som konsernsjef.
Reithofer ble i 2010 utnevnt til medlem av Den bayerske fortjenstorden.
Oberliga DDR
Oberliga var DDRs øverste fotballdivisjon. Ligaen ble opprettet i 1949 og eksisterte til og med sesongen 1989/90.
Sesongen 1990/91 fungerte som kvalifikasjonsserie til Bundesliga i det gjenforente Tyskland sesongen etter. Før DDRs Oberliga ble opprettet, ble det spilt to Østsonemesterskap i det sovjetiskokkuperte Øst-Tyskland. Disse mesterskapene ble spilt på regionalbasis, med et sluttspill etter cup-system for å kåre mesteren.
Den første sesongen i Oberliga ble spilt uten lagene fra Øst-Berlin, som da fremdeles spilte i serie sammen med lagene fra Vest-Berlin. Fra 1954/55-sesongen besto ligaen av 14 lag. I en periode mellom 1955 og 1960 ble ligaen spilt i vår – høst-sesongen.
I likhet med ligaer i mange andre land i Øst-Europa, var trolig også DDRs Oberliga skjemmet av utenomsportslig innblanding og kampfiksing. Det blir blant annet hevdet at de fleste av berlinklubben BFC Dynamos seriemesterskap på 1980-tallet var fikset.
Flere lag ble også flyttet mellom ulike byer.
NOFV-mesterskap
Etter sesongen 1990/91 fikk de to beste lagene i den østtyske serien plass i alltysk Bundesliga. De seks nest beste lagene fikk plass i 2. Bundesliga. De siste seks lagene i divisjonen fikk plass i alltysk Oberliga (nivå 3).
Candiss
Candiss er et studentkor tilknyttet Studentersamfundet i Trondhjem. Candiss har egen kjenningsmelodi, «Candiss-sangen» og er lett gjenkjennelige i sine rosa snekkerbukser. Koret er en undergruppe av Trondhjems Kvinnelige Studentersangforening.
Historikk
Candiss ble døpt i rosa champagne i 1982 etter sine første opptreden under TSS' Vaarball. I 1983 fikk de funksjonærstatus under UKA i Trondheim og har som fast innslag i UKEblæsten, vært med på å bringe UKA ut til folket. Siden 1985 har Candiss hatt aperitif (kunstnerisk innslag) med UKEnummer før alle gallaforestillinger av UKErevyen i Storsalen.
Candiss holder konserter på Samfundet hvert semester. Ellers er koret å høre på ulike oppdrag og arrangementer i Trondheim, samt i forbindelse med korhelger under studentukene i Bergen og Ås.
Kinas geologiske museum
Kinas geologiske museum (kinesisk: 中国地质博物馆, pinyin: Zhongguo dizhi bowuguan, Geological Museum of China) befinner seg i den kinesiske hovedstaden Beijing. Det ble grunnlagt i 1916 og var landets første naturvitenskapelige museum.
Museet ligger i området Xisi i bydistriktet Xicheng sentralt i byen. Utstillingsflaten er på cirka 4,500 m², og museet har mer enn 200,000 utstillingsgjenstander.
Leo Baeck College
Leo Baeck College er et reformjødisk rabbinerseminar og senter for jødisk utdannelse i London. Det er både Englands minste college, og den største reformjødiske utdannelsesinstitusjonen i Europa.
Det ble grunnlagt i 1956 og er oppkalt etter den tyske rabbineren Leo Baeck, en av de viktigste skikkelser innen liberal jødedom i det 20. århundre.
Leo Baeck College utdanner både rabbinere og lærere, og er aktivt innen interreligiøst arbeid.
Colleget holder til i Sternberg Centre i Nord-London.
Bergtatt (roman)
Bergtatt er en roman av Margit Sandemo fra 1965. Den gikk først som føljetong i Norsk Ukeblad og har utkommet i forskjellige bokopplag, blant annet som nr 9 i serien Margit Sandmos beste føljetonger. Originalens svenske tittel på romanen er Bergtagen. Hovedpersonen Liv Larsen, er en 17 år gammel jente, som føler at hun lever en Askepott-tilværelse i familien sin, og står i skyggen av sin vakre søster Tulla. I tillegg lever Liv i en fantasiverden, og er en lystløgner. Da hun en ettermiddag blir vitne til et mord, er det derfor ingen som tror henne, spesielt ikke når intet lik blir funnet. Likevel er det en som står ved hennes side, geologen Jo Barheim, og et gryende kjærlighetsforhold vokser frem mellom disse i kjent Margit Sandemo-stil, der Liv blir innviklet dypere og dypere i mordsaken, og til slutt blir det offeret som morderne jager.
Crieff
Crieff (skotsk-gælisk: Craoibh, i betydningen «tre») er en by (town) med historisk status som kjøpstad (marked town) i regionen Perth and Kinross i Skottland. Den ligger ved veien A85 Perth og Crianlarich, A822 mellom Greenloaning og Aberfeldy. A822 går sammen med A823 til Dunfermline. Ved folketellingen i 2001 hadde Crieff 6 579 innbyggere. Det hadde økt normalt to tiår senere, da beregnet folketall for 2020 er på 7280 innbyggere.
Crieff har blitt et knutepunkt for turisme, kjent for whisky og sin historie med storfedrift. Attraksjoner inkluderer besøksenteret til Caithness Glass og Glenturret-distilleriet som ligger 3 km nordvest for byen. Det nærliggende Innerpeffray Library (grunnlagt rundt 1680) er Skottlands eldste utlånsbibliotek. Kirken St Mary's Chapel ved siden av er fra 1508. Begge er åpne for publikum: biblioteket drives av en veldedig stiftelse; kapellet er i omsorgen til etaten Historic Scotland. Star Wars-skuespillerne Ewan McGregor og Denis Lawson vokste opp og fikk sin første utdannelse i Crieff.
Historie
I flere århundrer kom høylenderne sørover til Crieff for å selge sine svarte storfe, hvis kjøtt og huder var veldig ettertraktet av den voksende urbane befolkningen i Skottlands lavland og nord i England. Byen fungerte som et samlingspunkt for markedet under Mikkelsmess hvert år, da de omkringliggende åkrene og åssidene ville være dekket med rundt 30 000 storfe, noen fra så langt unna som Caithness og Ytre Hebridene.
Rob Roy MacGregor og hans tilhengere besøkte Crieff i oktober 1714: de samlet seg i Crieff for markedet i oktober. De marsjerte til torget i Crieff og foran den samlede folkemengden sang de jakobittiske sanger og drakk mange lojale skåltaler for deres ukronede konge James Francis Edward Stuart.
I 1716 kom 350 høylandere nedslåtte og sinte tilbake fra slaget ved Sheriffmuir og brente ned det meste av Crieff til grunnen. I 1731 anla James Drummond, 3. hertug av Perth, byens sentrale torg, James Square, og etablerte en tekstilindustri med en linfabrikk. I 1745 var høylenderne igjen i bevegelse og truet med å sette byen i brann. Crieff ble reddet av hertugen av Perth, en venn og tilhenger av Charles Edward Stuart. I februar 1746 ble den jakobittiske hæren innkvartert i og rundt byen mens Stuart holdt sitt siste krigsråd i det gamle vertshuset Drummond Arms Inn på torget, som ligger bak den nåværende forlatte hotellbygningen i Hill Street.