cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Min nordiske reise
Struktur, genre og stil
Min nordiske reise består av 25 brev som tar for seg et bredt felt av omstridte politiske spørsmål som fengselsreform, eiendomsrett og skilsmisselovgivning, såvel som mindre kontroversielle emner som havearbeid, saltutvinning og høytidsstemt utsikt (sublime vistas). Wollstonecrafts politiske kommentarer utvider ideene hun hadde presentert i An Historical and Moral View of the French Revolution, drøftingen av fengselsreform er for eksempel preget av hennes opplevelser i det revolusjonære Frankrike, hvor mange av hennes venner ble fengslet.
Min nordiske reise virker umiddelbart som en reiseskildring, men det er mer en blandet genre, men hva som preger boken mest er det ikke enighet om blant litteraturvitere. Noen vektlegger Wollstonecrafts kombinasjon av reiseskildring med selvbiografi eller memoarer, et ord som hun brukte ved markedsføring av boken. Andre ser boken som en reiseskildring i form av en brevroman.
Teksten avdekker Wollstonecrafts tankeprosess og flyter sømløst fra biografi til undring over naturen og videre til politiske teorier. Det er imidlertid to klare linjer i teksten; den ene er Wollstonecrafts argumenter vedrørende samfunnets struktur og utvikling, den andre er hennes tiltagende melankoli. Selv om Wollstonecraft søker å skrive som en filosof er det bildet av en lidende kvinne som dominerer boken.
Reiseskildring
Etter å ha anmeldt 24 reisebøker for Joseph Johnsons tidsskrift The Analytical Review var Wollstonecraft vel kjent med genren. Denne omfattende lesningen befestet hennes oppfatning om hvordan en god reisebok skulle være, i en anmeldelse fremholdt hun at forfattere av reisebøker skulle ha «et bestemt siktemål, et større prosjekt som kunne konsentrere tanken og knytte sammen de ulike refleksjoner». Reisebøker skulle ei være «isolerte observasjoner, uten noen rød tråd eller fremherskende mening fra forfatteren». Hennes anmeldelser roste detaljerte og engasjerende beskrivelser av folk og steder, funderinger over historie og en ustoppelig nysgjerrighet hos den reisende.
Wollstonecraft skrev at: «kunsten å reise er bare en del av kunsten å tenke», hennes reise er derfor ikke bare sentimental, men også filosofisk. Hun bruker de to «formene» for å fortsette kritikken av rollene kvinner ble tilbudt og sivilisasjonens fremskritt som hun hadde beskrevet i A Vindication of the Rights of Men (1790), A Vindication of the Rights of Woman (1792) og An Historical and Moral View of the French Revolution. Etter å ha brutt konvensjonene for hvordan man skrev om historiske og politiske forhold brakte Wollstonecraft hva eksperten Gary Kelly kaller «revolusjonær feminisme» til nok en genre som typisk hadde blitt sett som et område for mannlige skribenter. Ifølge Kelly omdannet Wollstonecraft reiseskildringens «blanding av objektive fakta og individuelle inntrykk. . . til et grunnlag for selvbiogratisk utlevering». Som en redaktør av Min nordiske reise skriver så er boken «intet annet enn en revolusjon i litterære genre», dens høystemthet, fremstilt gjennom partier med intense følelser gjorde «en ny villskap og rikdom i følelsesuttrykk» etterstrebet i reiselitteratur.
En ekspert har utropt Wollstonecraft til den «perfekte lidenskapelige reisende». Hennes begjær etter å fordype seg og fullt ut erfare hvert øyeblikk var inspirert av verkene til Jean-Jacques Rousseau, særlig hans Les Rêveries du promeneur solitaire (1782). Flere av Rousseaus tema finnes i Min nordiske reise, som «søken etter kilden for menneskelig lykke, en stoisk avvisning av jordisk gods, den ekstatiske omfavnelsen av naturen og den sentrale rolle følelser har i bevissthetsdannelse». Men mens Rousseau til sist avviser samfunnet så priser Wollstonecraft fremskrittet både i hjemmet og i næringslivet.
Brev
I en av de mest autoritative tolkningene av Min nordiske reise argumenterer Mary Favret for at Wollstonecrafts brev ikke må sees kun som personlige brev, men også som forretningsbrev, en genre som ville vært ideologisk tvetydig for henne. Ifølge Favret forsøker Wollstonecraft å gjenerobre den upersonlige genre som forretningsbrevet representerer og gjennomsyre det med egne erfaringer. En teknikk hun bruker i dette er ved omfattende bruk av fantasirik skriving som tvinger leseren til å bli en deltaker i begivenhetene som beskrives.
Favret peker på at Min nordiske reise er klart forskjellig fra de fortvilede og klagende kjærlighetsbrev som Wollstonecraft sendte til Imlay. Min nordiske reise er mye nærmere reisedagboken hun førte hvor hun registrerte tanker om mennesker hun møtte og steder hun besøkte. Mens brevene til Imlay hadde lange passasjer hvor hun nesten utelukkende skrev om seg selv har Min nordiske reise kommentarer om sosiale forhold og medlidenhet med ofrene for katastrofer og urett. Overfor Imlay fremstiller Wollstonecraft seg som nedstemt grunnet usikkerhet, mens overfor verden viser hun at hun overkommer alle problemene. Hun bearbeider dem og omformer de til et brev tilsvarende det åpne politiske brev som var populært mot slutten av 1700-tallet. og benytter sine erfaringer som grunnlaget for en diskusjon om nasjonal politisk reform.
Selvbiografi
Sterkt influert av Rousseaus ærlige og avslørende Les Confessions (1782) blottlegger Wollstonecraft seg i Min nordiske reise og beskriver i detalj både sin fysiske og sin psykiske reise. Hennes personlige avsløringer, tilsvarende som i andre kvinnelige selvbiografier, fremstilles som utilsiktede utleveringer og er ofte tilsynelatende indirekte. Ifølge Wollstonecraft-eksperten Mitzi Myers bruker hun denne skrivestilen for å formulere et stabilt og begripelig jeg for leseren. Med en økende selvtillit som forfatter kontrollerer hun fortellingen og dens effekt på leseren på en nivå hun ikke når i sine andre verk. Hun omformer de personlige sorgene reisen gir, som oppløsningen av forholdet til Imlay, til gripende litteratur.
Det sublime
Wollstonecraft gjør omfattende bruk av opphøyd språk i Min nordiske reise. Hun bygger på og omdefinerer Edmund Burkes sentrale begreper i A Philosophical Enquiry into the Origin of Our Ideas of the Sublime and Beautiful (1757). Burke fremholder det sublime (som han assosierer med maskulinitet, terror, ærefrykt og styrke) over det vakre (som han forbinder med femininitet, passivitet, skjørhet og svakhet) mens Wollstonecraft knytter det sublime til sterilitet og det vakre til fruktbarhet. For henne er det vakre knyttet til det kvinnelige, dette estetiske skiftet er åpenbart i de mange passasjene som fokuserer på det nære forholdet mellom Wollstonecraft og hennes datter Fanny. Hun gjør derfor krav på den feminine kategorien av det vakre for den mest ærbare og formålstjenlige gruppen av kvinner: mødre.
Wollstonecraft reviderer også de konvensjonelle negative assosiasjonene mellom det sublime og døden. Tanker om døden, frembrakt av en foss får henne til å tenke over gjenfødelse og udødelighet:
Som hennes andre bearbeidelser av opphøyd språk er også denne passasjen sterkt påvirket av kjønn. En litteraturviter skriver at: «siden Wollstonecraft er kvinne og derfor begrenses av de juridiske og sosiale begrensningene for hennes kjønn på 1700-tallet, kan hun bare se for seg en selvstendig tilværelse etter døden».
Fornuft, følelser og fantasi
Wollstonecraft blir ofte karakterisert som en rasjonalistisk filosof, men i Min nordiske reise viser hun sitt engasjement og verdsetting av følelser. Hun argumenterer at subjektive opplevelser, som de trancendente følelsene fremkalt av det sublime og det vakre, har en verdi tilsvarende de objektive sannheter man kan avdekke gjennom fornuft. I Wollstonecrafts tidligere arbeid var fornuften overordnet, fordi den ga tilgang til universelle sannheter.
I Min nordiske reise er fornuften et redskap for refleksjon, en overgang mellom den sensuelle opplevelsen av den jordiske tilværelsen og en abstrakt oppfatning av sannhet – ikke nødvendigvis universell sannhet. Å modnes er ikke bare å utvikle fornuft, et syn Wollstonecraft hadde utviklet i Original Stories from Real Life (1788), men også en forståelse av hvor og når en burde stole på sine følelser.
Wollstonecrafts teorier om fornuft, følelser og fantasi er nært knyttet til hverandre. Noen eksperter forfekter at Wollstonecraft bruker fantasien for å frigjøre selvet, og da særlig det feminine selv – det gir henne muligheten til å gi kvinner posisjoner utenfor de tilgjengelig for kvinner på 1800-tallet og gir henne anledning til å formulere slike nye ideer. I kontrast til dette ser andre hennes vektlegging av fantasien som skadelig, noe som fanger henne i «individualiserende, borgerlig begjær», noe som aldri virkelig kan favne samfunnet.
Ved å gi fantasien styrke til å omforme samfunnet (en kraft antydet ved flere referanser til Shakespeares Stormen), avslører Wollstonecraft at hun er en romantiker.
Individ og samfunn
Gjennom Min nordiske reise utforsker Wollstonecraft forholdet mellom samfunn og individ. Mens hennes foregående verk fokuserer på samfunnets feil og dets ansvar så fokuserer hun innad, og vektlegger verdien av personlig erfaring. I omtalen av boken, også utgitt som forord til teksten, forklarer hun sin rolle som helt i beretningen:
Gjennom hele boken knytter Wollstonecraft sin åndelige reise og modning til sivilisasjonens fremskritt. Nasjoner, som individer, fremholder Wollstonecraft-eksperten Mary Poovey, har «en kollektiv forståelse som utvikles organisk og gradvis modnes». Wollstonecraft ser samtidig sivilisasjonens tragedier som mer verd omtanke enn individuelle drama og antyder at for henne er sympati fokus for sosiale relasjoner:
Naturen
I Min nordiske reise bruker Wollstonecraft en god del plass på å beskrive naturen og hennes følelsesmessige respons på naturopplevelser. En av hennes mest brukte og effektive grep er å knytte en tankerekke og følelser til et bestemt naturfenomen eller formasjon, som vist over. Naturen, formoder Wollstonecraft, er «et felles referansepunkt» mellom henne og leserne, brevene er følgelig tenkt å etablere en tilstand av felles sympati. Mange av brevene inneholder «små romantiske digresjoner» som visualiserer Wollstonecrafts ideer om forbindelsen mellom naturen, Gud og mennesket Den materielle verden blir «det nødvendige felt for tanker og det avgjørende området for erfaringer».
Kjønn: «Ulykkelige kvinne, hvilken skjebne du har!»
Samtidig gir hun ikke opp sin interesse for å fremme kvinners utdannelse og rettigheter. I det nittende brevet, hvor hennes feministiske tanker klarest kommer til uttrykk, forutser Wollstonecraft lesernes kritikk: «fremdeles masende om det samme temaet, vil du utbryte – hvordan kan jeg unngå det, når de fleste kampene i et fargerikt liv har blitt foranledighet av mitt kjønns undertrykte tilstand; vi tenker dypt når vi føler voldsomt.» Wollstonecraft innså at hun alltid hadde blitt tvunget til å erfare verden som en kvinne – det var det definerende trekk ved hennes selvfølelse.
Gjennom hele Min nordiske reise kommenterte Wollstonecraft den usikre posisjonen kvinner hadde i samfunnet. Hun forsvarte og hadde sympati med Dronning Caroline Mathilde av Danmark og Norge, som hadde blitt anklaget for å være tøylesløs etter en romanse med livlegen Struensee, mens hun var gift med den sinnssyke Christian VII. Wollstonecraft beskriver dronningen som en forkjemper for sosiale reformer og som en modig kvinne som prøver å endre landet, før det er rede. Slike eksempler forsterker Wollstonecrafts økende desperasjon og melankoli. På et punkt fortviler hun over sin datters skjebne:
Wollstonecrafts sinne og fortvilelse over den underordnede status kvinner tilbys tvinger henne til å definere seg motsatt av datidens konvensjonelle kvinnebilde. I sitt første brev beretter hun stolt at: «ved kveldsmaten fortalte verten meg uten omsvøp at jeg var en observant kvinne, for jeg stilte spørsmål som en mann» (uthevet av Wollstonecraft).
Wollstonecraft stiller den kvinnelige fantasien som den produktive motsatsen til den destruktive mannlige handelsvirksomheten, et kunststykke hun i hovedsak gjennomfører ved bruk av genren brevroman. Mens hun i Rights of Woman argumenterte for at kvinner burde være nyttige og produktive, og derved overførte handelsspråket til hjemmet så tar Min nordiske reise hjemmets verdier som en målestokk for den sosiale og politiske verden.
Kommersialisme
Selv om Wollstonecraft bruker mye av Min nordiske reise til å gruble over naturen og dets forbindelse til bevisstheten, så er en god del av teksten om den ødeleggende effekt kommersialisering har på kulturen. Hun argumenterer for eksempel, at skadene som er gjort på byen Hamburg og Frankrike av leiesoldater og en tiltakende handelskultur er mer omfattende enn ødeleggelsen skapt av den franske revolusjon. Hun skrev at «sverdet har vært barmhjertig, sammenlignet med de fornedrelsene menneskeheten utsettes for av kontraktører, og av den sverm av gresshopper som har fråtset på de farsotter de starter». Wollstonecraft anså at handelsvirksomhet brutaliserte følelseslivet og fremelsket en egoistisk holdning hos utøverne. Ifølge henne burde handel «reguleres etter ideer om rettferdighet og likebehandling og innrettes mot å støtte uavhengighet og gavmildhet».
Imlay hadde gjort Wollstonecraft desillusjonert, ikke bare grunnet hans avvisende holdning overfor henne, men også for hans økonomiske grådighet. Gjennom Min nordiske reise knytter hun kritikk av handelsstanden til den anonyme elskeren som har sviktet henne:
Gjennom hele teksten setter hun konstruktiv og kreativ fantasi opp mot destruktiv handel. Ved å assosiere kommersialisme med den anonyme elskeren i teksten kritiserte Wollstonecraft Imlay, som hun anså var mer opptatt av sine forretninger enn henne og deres felles barn.
Revolusjon og utvikling
Wollstonecraft brukte flere seksjoner av Min nordiske reise til tanker rundt mulige sosiale og politiske revolusjoner og skisserte en utviklingsvei for sivilisasjonen. I hennes sammenligning av Norge med England og Frankrike argumenterte hun med at nordmennene var mer progressive siden de hadde pressefrihet, praktiserte religiøs toleranse, hadde en rettferdig fordeling av landområdene og en politisk aktiv befolkning. Hennes beskrivelse av Norges gullalder ble imidlertid mindre overstrømmende når hun oppdaget at landet ikke hadde noe universitet og ingen vitenskapsmenn.
På mange måter virkeliggjorde datidens Norge tanker hos radikale briter om et «samfunn av småprodusenter, hvor inntektene er tilstrekkelig fordelt til å sikre en rimelig likhet», tilsvarende hva Wollstonecraft hadde skissert i A Vindication of the Rights of Men (1790). Etter nøye vurdering av hvordan en kunne forbedre sosiale og politiske forhold i de land hun hadde besøkt, kom Wollstonecraft til den konklusjon at samfunnet burde utvikles i en kontrollert og «naturlig» takt. Hun argumenterte at hvert land må finne sin egen form for å utvikle seg og at en demokratisk revolusjon ikke kan presses på et folk. Hun trodde at de lavere klassene og småbrukerne var de mest lovende «potensielle kilder for revolusjonær sosial forandring». Implisitt i hennes vurdering var en borgerlig nedlatende holdning, hun så underklassen som en gruppe fjern fra henne selv, og beskrev ved ett tilfelle deres oppførsel som pittoresk.
Mottakelse og betydning
Wollstonecrafts viktigste grunn for å utgi Min nordiske reise var at hun hadde mye gjeld. Den suksessfulle utgivelsen av det som ble hennes mest populære bok på 1790-tallet kom på et gunstig tidspunkt. Med gode anmeldelser ble boken oversatt til tysk, nederlandsk, svensk og portugisisk, utgitt i USA og trykket i et nytt opplag i 1802.
Amelia Alderson roste boken, og så en annen tone i den enn i Wollstonecrafts foregående bøker: «Med en gang jeg hadde lest din Min nordiske reise, forsvant den kalde ærefrykt filosofen hadde fremkalt for en varm sympati fremkalt av kvinnen.» William Godwin, Wollstonecrafts fremtidige ektemann skrev i Memoirs of the Author of A Vindication of the Rights of Woman at boken fikk han til å forelske seg i henne:
Godwin ser boken i sammenheng med Wollstonecrafts første utgivelse, Mary: A Fiction (1788), fremhever dens sensitivitet og hvordan teksten «erotiserer den kvinnelige sorg», Godwin anså den som en romantisk brevroman og ikke et verk preget av politiske kommentarer. Etter Wollstonecrafts død i 1797 offentliggjorde Godwin hennes originale brev til Imlay, og ødela originalene. Han fjernet alle henvisninger til aktuelle politiske begivenheter og hennes forretningsmøter, og understreket den romantiske forbindelsen mellom de to brevsamlingene. Favret anfører at Godwin ønsket at offentligheten skulle se Wollstonecrafts kjærlighetsforhold som en sentimental romanse tilsvarende den mellom Charlotte og Werther i Goethes Den unge Werthers lidelser (1774).
At en kvinne, med et barn på ett år og en hushjelp reiste til Skandinavia uten beskyttelse av en mann var uhørt på slutten av 1700-tallet. Boken om reisen var og svært uvanlig, sett med datidens øyne. Detaljer fra Wollstonecrafts reise til lite besøkt område (en redaktør av boken beskrev det som «en nordlig villmark») fengslet og sjokkerte datidens lesere. Den uortodokse teologien i boken var også avskrekkende for noen lesere. Monthly Magazine and American Review skrev:
Min nordiske reise fjernet seg fra Wollstonecrafts tidligere syn på Gud som dommer, til Gud som skaper. Dette sjokkerte noen konservative lesere som ikke var åpne for å akseptere noe som minnet om deisme. Mer opptatt av Wollstonecrafts fokus på sensitivitet kritiserte feministen og forfatteren Mary Hays boken for å være sentimental. Thomas Brown, professor i moralfilosofi, ga ut et poetisk tilsvar til boken i The Wanderer in Norway (1816). I stedet for å fryde seg over den friheten som lå i konsekvensen av Wollstonecrafts argument om forholdet mellom natur og følelse, presenterte Brown boken som en fiasko og Wollstonecraft som en tragisk figur. Brown leste Min nordiske reise som en moralsk fortelling, mens Wollstonecraft hensikt var å presentere mulighetene for sosial og personlig utvikling. Som Favret viser, så plasserer leserne av boken fortelleren/Mary i posisjonen som tragisk heltinne. Teksten i seg selv, med sin blanding av følelser og politikk gjør faktisk mye for å utfordre en slik tolkning.
Etter publiseringen av Godwins Memoirs som avdekket og støttet Wollstonecrafts romanser og barnefødsel utenfor ekteskap ble hennes bøker foraktet av et flertall av den lesende offentlighet. Boken vekket, på tross av forakten for Wollstonecraft, en forkjærlighet for å reise blant kultiverte mennesker i Europa. Dristige kvinnelige britiske reisende på 1800-tallet som Isabella Bird og Mary Kingsley leste boken og ble inspirert av Wollstonecrafts pionerinnsats. Min nordiske reise ble trykket i et nytt opplag mot slutten av 1800-tallet og Robert Louis Stevenson, forfatteren av Skatten på sjørøverøya tok med et eksemplar på sin reise til Samoa i 1890.
Romantikken
Romantikken ble sterkt påvirket av Min nordiske reise. Poeten Robert Southey skrev for eksempel til sin forlegger: «Har du støtt på Mary Wollstonecrafts (reisebok)? Hun har fått meg til å elske et kaldt klima, frost og snø med månelys fra nord.» Bokens kombinasjon av et fremskrittsvennlig syn på sosiale forhold med forsvar for subjektive erfaringer inspirerte forfattere som William Wordsworth og Samuel Taylor Coleridge. Wollstonecrafts inkarnasjonsteori om kreativ fantasi la grunnlaget for Wordsworths gjennomgang av fantasien og dens forhold til selvet i bok V av The Prelude (1805; 1850) Hennes bok hadde også en sterk innflytelse på Coleridges The Rime of the Ancient Mariner (1797–99) og Percy Shelleys Alastor (1815); deres fremstilling av søken etter et etablert hjem har sterke likhetstrekk med Wollstonecraft. Den mest slående hyllest til Wollstonecrafts bok er imidlertid i Coleridges berømte dikt «Kubla Khan» (1797; 1816) Ikke bare kommer mye av stilen fra Min nordiske reise, men på et punkt henspiller han til Wollstonecraft når han beskriver en kald ødemark:
<poem class="flow-2column"> A savage place! as holy and enchanted As e'er beneath a waning moon was haunted By woman wailing for her demon-lover!
Et grusomt sted! så hellig og forhekset Som noe under sunken måne jaget Av kvinnen knuget ved sin elskers fravær!
Hunter Group
Hunter Group (ose: HUNT) er et norsk børsnotert investeringsselskap. De driver tankrederi igjennom det heleide datterselskapet Hunter Tankers AS, som eier og opererer en flåte på syv supertankere (VLCCer, «Very Large Crude Carriers»).
Største eier er Arne Fredly igjennom selskapet Apollo Asset Ltd med rundt 29% av aksjene, mens andre store eiere er Bergesen-arvingene Helene og Christian Sundt (igjennom Sundt AS, ca. 8%) og Arne Blystad (igjennom selskapene Songa Trading og Songa AS, ca. 7%).
Erik Frydendal er administrerende direktør i Hunter Group siden mai 2018, mens Henrik August Christensen er styreleder.
Flåte
Hunter Group eier (igjennom datterselskapet Hunter Tankers) syv VLCCer, alle i 300,000-dødvekttonnsklassen:
Flåten er bygget hos Daewoo i Sør-Korea i perioden 2018–2020. Alle Hunter Groups skip har montert renseutstyr for svovelutslipp (såkalte scrubbere), slik at de møter utslippskravene kjent som IMO 2020. Det at flåten består av nye skip med scrubbere er et av de sentrale punktene i selskapets forretningidé, siden skipene da kan benytte langt billigere drivstoff enn eldre tankskip.
Flaggstat for alle skipene er Marshalløyene.
Historie
Hunter Group er en videreføring av selskapet Badger Explorer ASA, et norsk oljeserviceselskap som utviklet metoder for effektivisering av leting etter og kartlegging av olje- og gassforekomster. Badger Explorer ble notert på Oslo Axess i 2007, og hadde da tickeren BXPL.
Badger Explorer hadde et verktøy med samme navn, «Badger Explorer», som boret seg ned og befestet seg i havbunnen. Et stort antall sensorer var festet på verktøyet for å måle og registrere nødvendig informasjon. Metoden skulle gi «en betydelig lavere risiko, kostnad og grad av kompleksitet i forhold til å operere en dyr borerigg».
Selskapet skiftet navn til Hunter Group mens det fortsatt var et oljeserviceselskap. I februar 2018 meldte Hunter Group at de skulle overta alle aksjene i Ståle Kyllingstads selskap IKM Subsea & Technology, noe som gjorde at Kyllingstad ville bli Hunter Groups største aksjonær. Dette førte til at investoren Arne Fredly kom med et «motbud», og han lykkes da med å blokkere Hunter Groups oppkjøp av Kyllingstads selskap. Fredly endte opp som Hunter Groups største eier.
Sykepleielederen
Sykepleielederen var tidsskriftet til Landsgruppen av sykepleieledere i Norsk Sykepleierforbund. Det har de siste årene lagt vekt på å se ledelse i helsesektoren i et bredt kulturelt og politisk lys. Tidsskriftet ble av økonomiske grunner lagt ned høsten 2007. nr. 4 2007 er det siste nummeret som kom ut. Tidsskriftet er nå erstattet av medlemsinformasjon på internett.
Tidsskriftets siste redaktør var Karl-Henrik Nygaard.
Asiamesterskapet i friidrett 1979
Asiamesterskapet i friidrett 1979 var det tredje Asiamesterkapet i friidrett, det ble arrangert i Tokyo i Japan. Det var 22 øvelser for menn og 16 for damer. Japan ble beste nasjon med 20 gullmedaljer foran Kina med sju.
Daimler Motor Company
Daimler eller Daimler Motor Company var et britisk bilmerke eiet av Birmingham Small Arms Company og senere Jaguar (Ford Motor Company).
Historie
Britiske Daimler har sin bakgrunn i det tyske Daimler-Motoren-Gesellschaft, og dets grunnlegger Gottlieb Daimler. Frederick R. Simms fikk lisensen for Storbritannia og Samveldet utenom Canada for produksjon av Daimlers forbrenningsmotor. 1893 startet Simms Daimler Motor Syndicate. 1904 ble selskapet etter dårlige tider omdøpt til Daimler Motor Company. 1910 tok Birmingham Small Arms Company kontroll over Daimler. Således har dette britiske bilmerket i dag ingen forbindelse med den tyske bilprodusenten Daimler AG, tidligere DaimlerChrysler, tidligere Daimler-Benz.
Selskapet har hovedsakelig bygget store, påkostede biler, tidligere blant annet for den britiske kongefamilien. I 1960 ble Daimler overtatt av Jaguar, hvilket gjorde at Daimlermodellene nå for tiden er spesialversjoner av Jaguarmodeller - gjerne litt påkostede utgaver.
Etter at ha vært eiet av British Leyland en periode, ble Daimler med på lasset da Jaguar ble skilt ut derfra i 1984 og blev i 1989 et merke innen Ford-konsernet, hvilket det fremdeles er. De siste årene har antallet nylanserte Daimler-modeller vært få. Den siste modellen, Daimler Super Eight kom i 2005, hvilket var hele syv år etter forgjengeren.
Daimler selges i dag kun i et begrenset antall land, deriblant Storbritannia og Tyskland.
Keeper of the Seven Keys – The Legacy
Keeper of the Seven Keys – The Legacy er det tyske power metal-bandet Helloweens ellevte studioalbum. Dette er et dobbelalbum, og som albumets tittel antyder er dette en slags fortsettelse av Keeper of the Seven Keys Part I fra 1987 og Keeper of the Seven Keys Part II fra 1988. Musikkstilen dreies her mere mot progressiv metal enn på de foregående albumene.
Sangen «Occasion Avenue» inneholder en sampling med gamle opptak av tidligere vokalist Michael Kiske. Candice Night, kona til Ritchie Blackmore og medlem av gruppen Blackmore's Night, er gjestevokalist på sangen «Light the Universe».
Sporliste
Disk 1
Disk 2
Everybody’s Somebody’s Fool
«Everybody's Somebody's Fool» er en amerikansk popsang, skrevet av Jack Keller (melodi) og Howard Greenfield (tekst). Den ble en nummer én-hit for Connie Francis i midten av 1960.
Selv om «Everybody's Somebody's Fool» ble skrevet som en bluesaktig ballade, forestilte Francis seg sangen som et nummer i polkastil, slik at den ville klare seg godt i det vesttyske markedet. Produsent Arnold Maxin fulgte Francis' råd på sessionen 7. april 1960 i Olmstead Studios, New York City, da Francis spilte inn sangen med the Joe Sherman orchestra. Den ble utgitt på singlen MGM MGM-45-1086.
I USA var det meningen at «Everybody's Somebody's Fool» skulle tjene som B-siden til sporet «Jealous of You (Tango Della Gelosia)», som i likhet med Francis' foregående A-sidehit «Mama» var en ballade av italiensk opprinnelse, men de fleste radiostasjonene valgte å spille «Everybody's Somebody's Fool» i stedet.
Francis' instinkt med hensyn til «Everybody's Somebody's Fool»s vesttyske hitpotensial viste seg å være korrekt. Fremført som «Die Liebe ist ein seltsames Spiel» ble sangen den bestselgende singlen i 1960 i Vest-Tyskland, hvor den engelskspråklige versjonen nådde en 25.-plass. Oversatte versjoner av sangen innbefatter de med Celly Campello (på portugisisk som «Alguém e bobo de alguém», Marketta Joutsi (på finsk som «Pajunköyttä») og Siw Malmkvist (på svensk som «Tunna Skivor»). Etter «Everybody's Somebody's Fool» begynte Francis selv å spile inn alle sine singleutgivelser på flere ulike språk.
Britiske Jean Campbell spilte inn en coverversjon på singlen Embassy 4 WB 407 i 1960.
«Everybody's Somebody's Fool» ble spilt inn på nytt i 1979 av Debby Boone, som tidligere hadde hatt Top 20 C&W-hits med sine nyinnspillinger av Connie Francis-hitene «My Heart Has a Mind of Its Own» og «Breakin' in a Brand New Broken Heart». Boones versjon nådde imidlertid bare en 48.-plass på C&W-listen.
Sangen har også vært albumspor med Lynn Anderson, Ann Breen, Sierra Hull, Margo, Jody Miller, Marie Osmond, Sandy Posey og Bobby Vee.
Norske versjoner
En tekstforfatter, som ikke er angitt i innspilingsjournalen, har skrevet en norsk tekst med tittelen «Hvorfor gråte tårer». Den finnes også i Ottar Johansens oversettelse, «Det hender i blant». Arne Bendiksens norske tekst bærer tittelen «Det er klart at det hender iblant». P.G. Roness har skrevet en norsk tekst. Den heter «Åh, John».
Giovanni Saldarini
Giovanni Saldarini (født 11. desember 1924 i Cantù i provinsen Como i Italia, død 18. april 2011 i Milano) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Torino 1989–1999 og ble kreert til kardinal i 1991.
I 1990 utnevnte pave Johannes Paul II ham til sin personlige representant når det gjaldt alle forhold vedrørende likkledet i Torino. Dette skjedde etter uttrykkelig ønske fra kardinal Anastasio Alberto Ballestrero, tidligere erkebiskop av Torino (1977–1989) (død 1998).
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Leksvik Idrettslag
Leksvik Idrettslag (stiftet 6. desember 1938) er et idrettslag lokalisert i Leksvik kommune i Trøndelag. Idrettslaget har tilbud innenfor både fotball, friidrett, håndball, orientering, svømming, volleyball, langrenn og hopp/ kombinert.
Langrenn
Leksvik er nok best kjent for sin langrennssatsning som i de siste årene har blitt lagt merke til også nasjonalt, i og med at klubbens langrennsutøvere har bidratt til flere topplasseringer i NM på ski.
Vinteren 2009 fikk satsingen et lite gjennombrudd ved at Leksvik ble nummer fem på lagsprinten på Røros med Kristian Tettli Rennemo og Andreas Myran Steen på laget. Rennemo oppnådde også flere gode plasseringer individuelt. Tidenes beste plassering for Leksvik i en langrennsstafett i NM kom i 2010, da Kristian Tettli Rennemo, lillebror Anders Tettli Rennemo og Thomas Fremo fikk Leksvik inn til en femteplass i Stokke. Thomas Fremo og Rennemo gjorde senere på vinteren at Leksvik fikk en ny bestenotering; denne gangen på lagsprinten, der de fullførte som nummer fire.
Fotball
Leksviks seniorlag i fotball for herrer spiller for tiden i 5. divisjon etter tidligere å ha spilt i 4. divisjon.
Fotballspillerne Thomas Rønning og Vegard Aaring har sin bakgrunn fra Leksvik.
Jesidismen
Jesidismen, også skrevet yezidismen, jezidismen, yazidismen og yesidismen og sharfadin, er en religion fra Midtøsten. Personer som bekjenner seg til jesidismen kalles jesidier på norsk. Det finnes ingen offisielle tall på jesidier, ulike kilder opererer med tall mellom 200 000 og 800 000.
De fleste jesidiene lever i det nordlige Irak; rundt storbyen Dahuk; i distriktet Sheikhan nordøst for Mosul der deres viktigste helligdom, Lalish, ligger, og i området rundt høyfjellsplatået Jebel Sinjar sørvest for Mosul. Det bor også jesidier i Syria, Tyrkia, Iran, Georgia, Armenia og ellers i diasporasamfunn, spesielt i Tyskland.
Jesidiene har blitt studert med interesse av orientalister.
Opprinnelse
Jesidiene mener de forvalter verdens eldste religion og at for eksempel zoroastrianismen er avledet av jesidismen. Ifølge historikere har jesidismen utviklet seg fra adawi-ordenen, et (muslimsk) sufibrorskap som ble grunnlagt av Sjeik Adi b. Musafir al-Hakkari rundt år 1150 e.Kr. Sjeik Adi døde i år 1162 og ble gravlagt i Lalish-dalen nær Mosul i det nåværende Kurdistan. Etter sjeik Adis død later det til at adawiene tok opp ulike folkelige tradisjoner med røtter i blant annet zoroastrisk, gnostisk og kristen tro. Over tid ble forskjellen mellom adawienes religiøse praksis og praksis blant andre muslimer større, og i løpet av det fjortende århundre har begge parter sluttet å anse jesidiene som muslimer.
Muslimske kurdere og arabere har siden da gjennomført en lang rekke massakrer på jesidier, noe som har økt motsetningene ytterligere.
Varger
I J.R.R. Tolkiens fantasifulle barne- og ungdomsbok Hobbiten, er varger en type svært store ulver som plager, plyndrer og dreper skogsmennene øst for Tåkefjellene. Vargene er venner med orkene i tåkefjellene og hjelper dem når Bilbo Lommelun, Gandalv Grå og de tretten dvergene dreper mange orker og stikker av. Natten etter følget rømmer kommer orkene og vargene og omringer dem i skogen. Da kommer Gandalvs venner, Kjempeørnene, og flyr dem i trygghet. Vargene er også med i det store Femhærerslaget der Thorin Eikenskjold faller. Ringens brorskap blir også truet av varger utenfor Moria (Khazad-dum). Gandalv dreper vargenes leder og resten flykter. Både Sauron og Sarumann har vargeryttere under sin kontroll.
Kjennemerke for motorkjøretøy i Hellas
Etter det nyeste systemet, består skiltene av tre bokstaver og fire sifre. De to første bokstavene markerer prefekturet hvor nummerplaten ble utstedt, ev. viser en bestemt kategori kjøretøyer. Unntakene er Athen og Thessaloniki, hvor første bokstav alene markerer prefekturet. Bokstavene svarer i mange tilfeller til de første bokstavene i distriktet.
Jesidismen
Opprinnelse
Religionshistorikere knytter jesidismen til mithraisme, zoroastrisme og andre gamle religioner i Iran og Levanten. Det er åpenbare likhetstrekk mellom jesidismen og andre esoteriske grupper som er utbredt blant kurdere, herunder kakaiene og alawittene, dessuten med drusertroen i Syria og Libanon.
På bakgrunn av navnelikhet har jesidismen blitt knyttet til kalif Yazid I (Yazid bin Muawiyah), men noe religiøst slektskap har imidlertid ikke blitt påvist. Andre mulige tolkinger av jesidismens navn er at det kommer fra yazata, yezdan eller ezid, som betyr gud eller guddommelig skapning.
Kjennemerke for motorkjøretøy i Hellas
Den tredje bokstaven er i mange distrikter avhengig av type kjøretøy, visse bokstaver benyttes altså bare for motorsykler, andre bare for personbiler.
Jesidismen
Jesidisk tro og praksis
Jesidismen er ikke først og fremst basert på tro, men på praksis og tilhørighet. Jesidiene har ingen hellig bok eller noen fastlagte trosartikler, men et sett med tradisjoner og holdninger. Mytiske fortellinger er nedfelt i et stort antall sanger som memoreres og framføres av en spesiell kaste, kalt qewaler. Samfunnet holdes sammen av ritualer som forvaltes av prestekasten, som kalles sjeiker.
Kjennemerke for motorkjøretøy i Hellas
De fleste nummerplatene er hvite med sort skrift. For enkelte spesielle kategorier utstedes skilter med andre farger. De nye skiltene av «europeisk type» har til venstre et blått felt med EU-symbolet og Hellas' internasjonale bilkjennetegn (GR).
Adolfo Ruiz Cortines
Adolfo Ruiz Cortines (født 30. desember 1890, død desember 1973) var Mexicos president mellom 1. desember 1952 og 30. november 1958.
Han vokste opp i havnebyen Veracruz frem til 1912 da han flyttet til Mexico by. Som president var Ruiz Cortines mest kjent for å øke de politiske rettighetene for kvinner, blant annet ved å gi dem rett til å stemme og å stille som kandidater til presidentvalg.
Kjennemerke for motorkjøretøy i Hellas
Historie
Da nummerplater ble innført i Hellas, bestod de kun av sifre og på slutten av 50-tallet var formen X-XXX og XX-XXX. På 60-tallet ble formen XXX-XXX benyttet. Bokstaver ble introdusert i 1972 og formen var YY-XXX (Y markerer bokstav, X markerer siffer), mens lastebiler benyttet Y-XXX. Dette systemet varte frem til 1983, da det ble skiftet til YYY-XXXX, som fortsatt blir benyttet i dag.
Jesidismen
Jesidisk tro og praksis
Rituell renhet er viktig for jesidiene. Det gir seg utslag i matregler og andre tabu, og i spesielle varianter av det kurdiske klan- og kastesystemet. Jesidiene tror på reinkarnasjon og mener at de sju erkeenglene jevnlig blir født i menneskelig form. Sjeik Adi blir tilskrevet å ha sammenlignet seg selv med Melek Tawus:
Kjennemerke for motorkjøretøy i Hellas
Spesielle kategorier
For kjøretøyer som normalt ikke sirkulerer utenfor Hellas, benyttes også bokstaver som ikke eksisterer i det latinske alfabetet.
Jesidismen
Jesidisk tro og praksis
Blant muslimer er påfuglengelen Melek Tawus blitt oppfattet som identisk med den falne engelen Iblis (etter muslimsk forståelse djevelen - «Lucifer»); dermed er jesidiene gjerne blitt betraktet som djeveldyrkere. Det dreier seg om to mytologiske tankeverdener som er forskjellige, men likevel så beslektede at misforståelsen er innen rekkevidde. Noen orientalister har bidratt til at denne pirrende oppfatningen ble kjent i det kristne Vesten. Denne forståelsen finner man så i bøker innen vestlig populærkultur. At åpningsscenen i spillefilmen The Exorcist (innspilt i Sinjarfjellene) er knyttet til en djevlestatuett (riktignok av Pazuzu) funnet av en arkeolog, spiller også på dette.
Kjennemerke for motorkjøretøy i Hellas
Athos
På Athosfjellet benyttes forskjellige typer skilter for kjøretøyene med bokstavene ΑΟ. De eldre hadde formen ΑΟ XXX, hvor XXX er 1 til 3 sifre. De nye «europeiske» skiltene, som til venstre har et blått felt med EU-symbolet og Hellas' internasjonale bilkjennetegn (GR), har formen AO XXX XX. Mellom bokstavene og sifrene er det en tohodet ørn.
Jesidismen
Jesidisk tro og praksis
Jesidier har fem daglige bønner og ber i retning sola, men tar ikke dette like alvorlig som sine muslimske naboer. Mens onsdagen er den ukentlige helligdagen, er lørdagen hviledag. Melek Tawus representeres av messingstatuetter som fraktes rundt mellom landsbyer der jesidiene bor. Jesidiene kysser statuetten og ofrer mat og penger foran den.
Den viktigste religiøse høytiden er en årlig pilegrimsferd til sjeik Adis grav i Lalish i samband med en seksdagers høstfest, Cejna Cemaiya. Under feiringen bader jesidier i elva, vasker figurer som forestiller Melek Tawus og tenner lamper i gravmælene til sjeik Adi og andre hellige personer.
Diskriminering og massakrer
Jesidiene var tidligere utbredt i store områder, men antallet er redusert gjennom en lang rekke brutale forfølgelser. Jesidiene regner med å ha blitt utsatt for 73 større massakrer gjennom tidene.
De fleste jesidier i bor i dag i områder av Irak som er kontrollert av kurdisk milits. Områdene nord for Mosul inngår formelt i det kurdiske selvstyreområdet, mens Jebel Sinjar, sørvest for Mosul, formelt er under kontroll av regjeringa i Bagdad. Den kurdiske regjering har bevilget midler til å restaurere bygningene i Lalish, og det er etablert et jesidi-kultursenter i Dohuk. Mange jesidier føler seg som annenrangs borgere i forhold til flertallet av sunnimuslimer blant kurderne. Jesidiene blir beskyldt for å være urenslige og dyrke djevelen, men det foregår ingen systematisk forfølgelse av jesidier under kurdisk styre. Derimot er jesidier, som vantro, et mål for terroraksjoner fra sunni-ekstremisters side.
I april 2007 ble den 17 år gamle jesidi-jenta Du'a Khalil Aswad slått ihjel av en folkemengde i landsbyen Bashiqa, nær Mosul, mens irakisk politi passivt så på. Mordet var et æresdrap, fordi hun (kanskje) hadde forelsket seg i en muslimsk gutt. Medlemmer av hennes egen familie skal ha vært aktive deltakere. Lederne for jesidisamfunnet har tatt skarp avstand fra mordet.
Få dager seinere ble 23 jesidier bortført fra en buss, og kjørt til Mosul, der de ble skutt i vegkanten, sannsynligvis av sunni-ekstremister.
14. august 2007 ble det inntil da alvorligste angrepet på jesidier gjennomført i Sinjarområdet sørvest for Mosul (se terrorangrepet mot Yazidiene i Irak 2007). En serie bilbomber eksploderte med kort mellomrom i jesidi-landsbyene Gir Uzeir og Siba Sheikh Khidir (arabisk: Qataniya og Adnaniya). En av bombene var plassert i en tankbil. Bombene drepte over 500 mennesker og såret enda flere. Ordføreren i Sinjar, et viktig senter for jesidier, hevdet straks at angrepet var organisert av al-Qaeda, blant annet fordi «Iraks islamske stat» som var nært knyttet til al-Qaeda, hadde delt ut løpesedler som advarte om et forestående angrep i dagene før.
Den kurdiske regionale regjeringen hevdet at et slikt angrep ikke kunne ha blitt gjennomført dersom kurdiske sikkerhetsstyrker hadde hatt kontrollen i området. Mer enn 600 kurdiske peshmergas ble deretter utplassert i Sinjarområdet.
Beboerne i Sinjardistriktet skulle ifølge Iraks grunnlov ha gått til urnene, sammen med blant annet innbyggerne i Kirkuk, for å avgjøre om de vil slutte seg til den kurdiske selvstyrte regionen. Arabiske og turkmenske partier motsetter seg en slik folkeavstemning, og forsøker å oppmuntre jesidiene til ikke å støtte de kurdiske nasjonalistene. Sanger i tradisjonell kurdisk stil som tar for seg massakren, finnes her: NPR: Yazidis Live Among Reminders of Deadly Attack
En mindre massakre rammet en jesidi-familie i Sinjar i desember 2008.
ISILs okkupasjon av Sinjar
2. august 2014 gikk styrker fra islamistgruppa ISIL til angrep på Sinjar, med en slik brutalitet at det har satt jesidisamfunnets fortsatte eksistens i fare. De okkuperte raskt byen Sinjar og flere landsbyer omkring. Kurdiske peshmerga-styrker som forsvarte området, trakk seg tilbake og hevdet de slapp opp for ammunisjon.
ISIL begynte straks å henrette jesidier og bortførte flere tusen jesidi-kvinner til Mosul og Raqqa. Helligdommer tilhørende jesidier og sjiamuslimer ble sprengt. Tusenvis ble drept og enda flere tusen bortført. Muslimske naboer, kurdere så vel som arabere, deltok i overgrep og plyndring. .
Innbyggerne i Sinjar flyktet. De fleste forsøkte å komme til de kurdiske områdene lenger øst, men flere titusener flyktet høyere opp i Sinjar-fjellene. Der var de uten ly for den steikende sola, uten mat og uten vann. Eldre og syke som ikke tålte påkjenningen, omkom snart. Kurdiske styrker fra Syria rykket inn for å bistå flyktningene, og åpnet en korridor til områder under kurdisk kontroll. De fleste flyktningene fra Sinjar bor nå i leirer ved byen Dahuk i Kurdistan-Irak.
Kurdiske peshmerga-styrker dreiv ved årskiftet 2015/2016 ISIL ut av Sinjarfjellet og byen Sinjar, men høsten 2016 er fortsatt områdene mellom Sinjar og Mosul under ISILs kontroll. Jesidier har organisert flere militsgrupper knyttet til rivaliserende kurdiske partier.
Litteratur
Murad, Nadia: Den siste jenta. Cappelen Damm 2018. ISBN 9788202559106
Vindheim, Jan B.: ''Påfuglengelens folk. Jesidienes historie, religion og politikk.'' Kolofon forlag 2022. ISBN 9788230024553
Red (2008)
Red er en amerikansk thriller fra 2008, med Brian Cox, Noel Fisher og Tom Sizemore i hovedrollene. Regi er ved norske Trygve Allister Diesen og Lucky McKee, manus ved The Grudge-forfatteren Stephen Susco (etter Jack Ketchums roman). Filmen var produsert av Trygve Allister Diesen og Norman Dreyfuss. Red hadde urpremiere under Sundance-festivalen i januar 2008, og norsk premiere under Filmfestivalen i Haugesund i august samme år
Handling
Avery Ludlow (Brian Cox) har en hund som heter Red, som han fikk i gave fra sin avdøde kone Mary til 50-årsdagen. En dag mann og hund sitter fredelig og fisker, blir Avery ranet av brødrene Danny (Noel Fisher) og Harold (Kyle Gallner) McCormack og deres venn Pete (Shiloh Fernandez). Når det går opp for guttene at Avery bare har 20 dollar på seg, skyter Danny hunden Red uten grunn.
Avery klarer å oppspore guttene, og tar saken opp med deres fedre, Michael McCormack (Tom Sizemore) og Mr. Doust (Robert Englund) – men uten at noen tar ham alvorlig. Når også den lokale sheriffen velger å ignorere hele hendelsen, vokser det gradvis frem en  besettelse – han vil gi guttene en lærepenge.
Doris Hart
Doris Jane Hart (født 20. juni 1925 i St. Louis, Missouri, død 29. mai 2015 i Coral Gables) var en amerikansk kvinnelig tennisspiller.
Asser
Asser (født a. 1055, død 1137) var Nordens første erkebiskop.
Han omtales første gang i anledning av sin innvielse til biskop i Lund 18. november 1089. Han var sønn av den jyske stormannen Svend Thrugotsen (Sven Thrugunnu sun).
Doris Hart
Hart vant i perioden 1949–55 hele 35 Grand Slam-titler, seks i single, 14 double og 15 mixeddouble. Sin første Grand Slam-tittel i single vant hun i Australske mesterskapet 1949, hun beseiret Nancye Wynne Bolton i finalen. I 1950 og 1952 vant hun Franske mesterskapet, hun vant finalene over henholdsvis Pat Todd og Shirley Fry. I sin tredje Wimbledon-finale i 1951 beseiret hun Shirley Fry med 6-1, 6-0 i en kamp som varte i kun 34 minutter. Hun tok også to singletitler i Amerikanske mesterskapet, i 1954 og 1955.
Hart vant også doubletitler i alle fire Grand Slam-turneringene, ti av seirene sammen med Shirley Fry. I 1951 vant hun en «triple crown» i Wimbledon, det vil si at hun vant single, double og mixeddouble. Hun gjorde det også i Franske mesterskapet i 1952 og i Amerikanske mesterskapet i 1954.
Doris Hart tilhører en av de få spillerne som noensinne lykkes å beseire Maureen Connolly, hvilket hun gjorde i to tilfeller i ulike turneringer. Hun ble profesjonell i 1956.
Asser
Det nyopprettede erkestiftet omfattet 14 stift.
Asser støttet Erik Emune i den borgerkrigen som oppstod etter mordet på Knud Lavard i 1131, og stod på hans side i det avgjørende slag ved Fodevig. I den forbindelse var han nær ved å miste erkebispedømmet til Hamburg-Bremen, som støttet Eriks motpart, kong Niels.
Doris Hart
Doris Hart ble i 1969 tatt opp i International Tennis Hall of Fame.
Jockis
Jockis (finsk: Jokioinen) er en kommune i landskapet Egentliga Tavastland i Finland. Kommunen har cirka 5 800 innbyggere og et areal på 181,95 km² hvorav 1,42 km² er vann. Jockis er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Tammela, Somero, Ypäjä og Humppila.
I Jockis finnes en smalsporet jernbane som er bevart som museumsbane. Forskningscentralen för jordbruk och livsmedelsekonomi (MTT) har et anlegg i Jockis.
Nygårdsmyren (Bergen)
Nygårdsmyren (1–27, 4–12) er en privat vei i Bergen kommune, Laksevåg bydel. Veien var opprinnelig en gammel gårdsvei, og har gitt navn til en idrettsbane (fotball og friidrett) samme sted. Baneområdet ble solgt av Henrik Nygård til Laksevåg kommune på 1930-tallet.Banen har vært hovedarena for Laksevåg Turn- og Idrettslag, Bergen Vest Sportsklubb og Tornado Bergen FK. Under 2. verdenskrig ble baneområdet brukt av tyske okkupasjonsmakter til fangeleir for russiske krigsfanger. Fangene deltok i arbeidet med å bygge ubåtbunker Bruno i Nordre Vågen på Laksevåg. 19 fanger omkom. De russiske krigsfangene ble også brukt som arbeidskraft på veier i Laksevåg. En rekke fanger ble henrettet. Det er reist minnesmerke over de omkomne i Kanadaskogen ved Tennebekk i Laksevåg.
Serafim Fernandes de Araújo
Serafim Fernandes de Araújo (født 13. august 1924 i Minas Novas i delstaten Minas Gerais i Brasil, død 8. oktober 2019) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Han var erkebiskop av Belo Horizonte 1986–2004, og ble kreert til kardinal i 1998.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Harebakken
Harebakken er et sted i utkanten av Arendal med avkjøring fra motortrafikkveien E18 til Arendal sentrum.
Da motortrafikkveiparsellen forbi Harebakken ble åpnet for trafikk ca. 1985, ble det bygd Statoil-stasjon og kjøpesenteret Alti Harebakken. Arendal Forsikringsselskab bygde sitt hovedkontor her, som senere ble Storebrand, og If Skadeforsikring. Statens vegvesen holder også til der. Senere har flere nybygg kommet til, blant annet NAV-Aust-Agder, Panorama, og Filadelfia Arendal har bygget menighetshus.