cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johannes Brahms
«Dyrebareste venninne»
Mellom 1854 og 1858 pågikk det en omfangsrik brevveksling mellom Clara Schumann og Brahms. De ble senere enige om å ødelegge nesten all korrespondanse fra perioden, men noen få av Brahms brev er bevart, og de viser en økende intensitet i forholdet mellom dem: Til å begynne med ble hun titulert med «Dem» („Sie“), så skrev han «ærede frue» („Verehrte Frau“), deretter «Dyrebareste venninne» („Teuerste Freundin“), videre «aller inderligst elskede venninne» („Innigst geliebte Freundin“), og helt til slutt «elskede fru Clara» („Geliebte Frau Clara“). I et brev fra 25. november 1854 er de åpenbart blitt «dus», for Brahms skrev plutselig:
Goran
Goran (serbisk og makedonsk kyrillisk: Горан) er et sørslavisk mannsnavn som betyr «fjellmann».
Johannes Brahms
«Dyrebareste venninne»
Dette brevet var det siste før den forutsigbare og likevel uventede hendelse som skulle endre forholdet: Robert Schumanns død 29. juli 1856. Om Brahms helt til oktober samme år hadde gjort seg forhåpninger om å trøste «sin» Clara i hennes sorg, kunne han med tiden registrere en tiltakende distanse fra Claras side. Tonen i brevene ble mer saklig og 17. oktober 1857 oppsummerte Brahms i et brev:
Goran
Etymologi
Navnet Goran avledet fra det sørslaviske ordet gora, «fjell».
Johannes Brahms
«Dyrebareste venninne»
Brahms sto likevel på vennskapelig fot med Clara livet ut, og i 1896, ikke lenge før hennes død, skrev han til henne:
Goran
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Mark Paston
Mark Nelson Paston (født 13. desember 1976) er en newzealandsk fotballspiller som er målvakt for Wellington Phoenix i den felles australsk-newzealandske ligaen A-League, og for New Zealands landslag. Han er født i Hastings i Hawke's Bay-regionen på Nordøya på New Zealand.
Johannes Brahms
Mellom Detmold og Hamburg
I 1857 flyttet Brahms til Detmold hvor han ledet et kor og ga klaverundervisning. På denne tiden var han i gang med et nytt stort prosjekt: den første klaverkonsert op.15 i d-moll. Joseph Joachim ga råd angående orkestreringen. Konserten er ofte blitt tolket i lys av den ikke-gjengjeldte lidenskapen til Clara Schumann, den fasen var jo nettopp avsluttet. Verket ble uroppført i Hannover 22. januar 1859, andre oppføring i Leipzig fem dager senere. Begeistringen Brahms hadde håpet på uteble, men han skjulte ikke skuffelsen og satte seg fore at det neste verket skulle «lyde ganske annerledes». Han holdt sitt forsett: Den andre klaverkonserten op. 83 i B-dur (som kom 22 år etter den første) hadde en helt annen karakter enn d-moll-konserten.
Ved siden av klaverkonserten skrev han orkesterserenader og lieder, blant annet Unter Blüten des Mai’s spielt’ ich mit ihrer Hand. Sangens tittel henspiller på et nytt damebekjentskap, Agathe von Siebold. En sommer viste de sin forelskelse så åpent at Clara Schumann ble sjalu og kunne konstatere at Brahms ganske raskt hadde kommet seg over skuffelsen. Men de hadde knapt utvekslet forlovelsesringer før Brahms foretok et tilbaketog. Han så seg ikke i stand til å binde seg på dette tidspunkt. Det gjorde han heller ikke senere, og Brahms forble ungkar hele livet. Noen år etter, i første sats av andre strykesekstett, la han inn et tema over tonerekken A-G-A-H-E som henspiller på fornavnet Agathe. Han sa da selv: «Nå har jeg tatt farvel med min siste kjærlighet». I mai 1859 flyttet han til Hamburg hvor han skrev Magelonen-Gesänge – som han først fullførte i 1869 – kammermusikk og tallrike klavervariasjoner: … «über ein eigenes Thema», … «über ein ungarisches Lied», „… «über ein Thema von Händel», … «über ein Thema von Schumann» (firhendig).
Mark Paston
Klubbkarriere
I 2006 vendte Paston hjem til New Zealand, til New Zealand Knights, som var det eneste profesjonelle fotballaget i landet, og som spilte i den australske «A League». Da denne klubben ble oppløst i 2007 og erstattet i A League av den nye klubben Wellington Phoenix, gikk Paston over til Phoenix. Han var ofte andrekeeper på laget, men da Glen Moss dro til Melbourne Victory ble Paston førstekeeper.
Landslagskarriere
Paston debuterte for New Zealands landslag som 20-åring i et 5-0-tap mot den 21. september 1997. Han spilte ikke for A-landslaget igjen før i 2003. Siden da har han konkurrert med Glen Moss om plassen som landslagskeeper. I Confederations Cup 2009 var han med i New Zealands tropp, men var ubenyttet reserve for Moss. Moss ble utvist og suspendert for fire kamper i den siste kampen i gruppespillet i kvalifiseringen til fotball-VM i 2010. Dermed fikk Paston spille de to avgjørende playoff-kampene mot. Han holdt buret rent i begge kampene, og under hjemmekampen reddet han en straffe og ble kåret til banens beste. New Zealand kvalifiserte seg dermed til fotball-VM for første gang siden 1982.
Johannes Brahms
Mellom Detmold og Hamburg
Hele livet vaklet han mellom ønsket om friheten som uavhengig kunstner (ulempen var ensomhet) og ønsket om en fast ansettelse og en posisjon i musikklivet (ulempen var ufrihet), og i begynnelsen av 1860-årene mente han å ha mulighet til å få dirigentposten ved Hamburgs kor- og orkesterforening. Dessverre lyktes det ikke hans faderlige venn og hjelper Theodor Avé-Lallemant å skaffe ham jobben, ja ikke en gang alternativet som korleder av Singakademie fikk han. Selv om Brahms ikke hadde søkt disse postene åpent var han dypt såret over at Julius Stockhausen ble foretrukket. Avé-Lallemant skrev i et brev til Brahms at man trengte et utadvendt menneske med ledelseserfaring, og Brahms var ikke kjent for å komme spesielt godt ut av det med musikerne når han dirigerte. Affæren belastet i flere år det vennskapelige forholdet til Avé-Lallemant, og ble en anledning til å vende Hamburg ryggen.
I Wien
Tidlig på høsten 1862 forlot Brahms Hamburg og reiste til Wien. Oppholdet førte til en viss suksess: under et privat aftenarrangement spilte Brahms sin klaverkvartett i g-moll sammen med Hellmesberger-kvartetten. Josef Hellmesberger senior utbrøt i den forbindelse begeistret: «Dette er Beethovens arvtaker». Brahms var ikke helt komfortabel med utsagnet – han fryktet å komme dårlig ut av en sammenligning med Beethoven.
I 1863 aksepterte Brahms et tilbud om å bli leder av Wiener Singakademie. Det viste seg at koret var i en dårlig forfatning, og Brahms' valg av repertoar slo heller ikke helt an i Wien, det ble for tungt og seriøst for Wiens innbyggere. Så selv om koret ville at han skulle fortsette, sa han opp jobben etter første sesong. I et brev til Clara Schumann gav han uttrykk for at han følte at han manglet organisasjonstalent, og at livet ble for hektisk – det var nok fordelene ved livet som fri kunstner som lokket igjen. I årene fra 1864 skrev han en rekke åndelige korverk, en motett, Marienliedern op. 29, Åndelig sang op. 30 og noen verdslige duetter han fikk utgitt og tjente litt penger på. På denne tiden ferierte Brahms i Baden-Baden, et av tidens mest populære feriesteder. Her var det kunstnerkolonier, det ble gitt sommerkonserter, operaer ble oppført, og man kunne knytte kontakter og få oppdrag for vinteren. Dessuten hadde Clara Schumann kjøpt et hus litt utenfor byen. Brahms hadde en god helse og likte å gå lange turer i naturen, der tenkte han klarest. I det hele tatt gjorde han mye komposisjonsarbeid om sommeren – om vinteren var han gjerne opptatt med øve inn og framføre musikk. En sommer i Baden-Baden skrev han Klaverkvintett op. 34, et krevende verk som han omarbeidet flere ganger før han var fornøyd. Verket preges av en fortettet måte å utvikle temaene på – et særtrekk ved Brahms komposisjonsmåte.
I 1866 hadde han skrevet ferdig et rekviem for kor og orkester. Et rekviem er en katolsk dødsmesse med latinske tekster som uttrykker en bønn om å gi den døde evig hvile. Brahms – som var en avkristnet protestant – brukte en sammensetning av tyske bibeltekster hvor fellesnevneren var å gi de sørgende trøst. Det uvanlige valget førte til problemer med å få verket oppført, men deler av musikken ble oppført høsten 1867 – det ble en fiasko, hovedsakelig fordi paukeslageren misforsto partituret. Etter en lang øvingsperiode vinteren 1867–68 ble hele verket oppført i Bremen langfredag 1868. Mottakelsen var overveldende, og de neste årene gikk rekviemet sin seiersgang i en rekke byer. Med dette verket, Ein deutsches Requiem, fikk Brahms sitt endelige gjennombrudd.
Gisico
Gisico, opprinnelsesland ukjent, biskop 12-1300-tallet, død ca. 1304, hørte til Dominikanerordenen, og hadde ifølge ham selv oppholdt seg i Roma i år 1263. Han var Sortebrødrenes subprior i Odense da han i 1286 ble valgt til stiftets biskop. Erkebiskop Jens Dros i Lund innviet ham.
Johannes Brahms
I Wien
Neste store utgivelse var de kjente Ungarische Tänze («Ungarske danser») for firhendig klaver. Dette var en samling sigøynermelodier, folketoner og annet som han hadde tatt vare på etter tiden med sin gamle venn Reményi. Utgivelsen ble svært lønnsom, og det ble også gitt ut arrangementer for tohendig klaver og for orkester. Brahms orkestrerte selv den første, tredje og tiende, resten utførte andre, for eksempel tok Antonín Dvořák for seg nr. 17–21. For å øke salget utformet utgiveren Simrock omslaget slik at Brahms framsto som komponist (mens det på selve notene sto «arr. av Brahms»). Andre musikere, deriblant Reményi, meldte seg som opphavsmenn til flere av melodiene, og beskyldninger om plagiat og tyveri florerte. Men uansett førte samlingen til at Brahms nådde ut til et helt nytt publikum med den lett tilgjengelige musikken.
Senere fulgte andre i hans fotspor, for eksempel Grieg med Norske danser og Dvořák med Slaviske danser. Brahms hjalp for øvrig den åtte år yngre komponisten Dvořák til berømmelse ved å anbefale ham for Simrock. Dvořáks første utgivelse var første sett av nettopp Slaviske danser og det ble hans store gjennombrudd. I begynnelsen ble han oppfattet som en del av Brahms-bevegelsen, men det viste seg at musikken hans var annerledes, mer melodiøs og tilgjengelig. Brahms, som var opptatt av å lage slitesterk musikk for viderekomne, mente Dvořák skrev flyktig musikk, og var med noen unntak ikke spesielt begeistret for musikken hans.
Brahms var nå blitt så populær som pianist at han kunne livnære seg uten fast ansettelse. Han overtok likevel ledelsen for Wiener Singverein i 1873, men sa jobben fra seg i 1875. Han og forleggeren tjente nå så godt på allerede utgitte komposisjoner at Simrock formelig løp etter ham med bønn om nye komposisjoner som kunne publiseres.
De symfoniske verkenes tid
Brahms begynte med å skrive på sin første symfoni i 1862, men fullførte den først i 1876 i Sassnitz på Rügen. Symfoni nr 1 i c-moll op.68 ble uroppført 4. november 1876 i Karlsruhe, Symfoni nr 2 i D-dur op.73 30. desember 1877 i Wien. I mars 1878 fikk Brahms et æresdoktorat ved universitetet i Breslau. I 1880 arbeidet Brahms på to ouverturer op. 80 og op. 81, om dem sa han: «Den ene gråter, den andre ler». Under oppholdet i Wiesbaden sommeren 1883 komponerte han Symfoni nr 3 i F-dur op. 90. Den ble uroppført desember samme år i Wien. Symfoni nr 4 i e-moll op. 98 skrev han under sommeroppholdene i 1884 og 1885 i Mürzzuschlag i Steiermark. Uroppføringen skjedde med Meininger Hofkapelle under ledelse av Hans von Bülow 25. oktober 1885 i Meiningen. Etterpå reiste Brahms og Bülow sammen rundt med stykket på en Rheinland–Holland-turné, hvor også Brahms enkelte ganger dirigerte orkesteret.
Siste år
I tiden som fulgte skrev Brahms først og fremst kammermusikk (fiolin- og cellosonater). Han ble ærespresident i Wiens Tonkünstlerverein i 1886. Hertugparet i Meiningen, Ellen Franz og Georg II av Sachsen-Meiningen ble hans nære venner, likeens dirigenten Fritz Steinbach og den kjente klarinettisten Richard Mühlfeld som han skrev Trio für Klarinette, Violoncello und Klavier a-Moll op. 114 og Klarinettenquintett h-Moll op. 115 for. De to siste årtiene av livet var Brahms en ledende personlighet på den internasjonale musikkscenen, og ble beundret og æret som pianist, dirigent og komponist. Han ble tildelt tallrike utmerkelser og æresmedlemskap, noe Brahms kommenterte med «Å få en idé til en god melodi er mer kjærkomment enn Leopoldsordenen». I 1889 fikk han æresborgerskap i Hamburg, fram til 1948 den eneste som var født i byen.
Gisico
Han sørget for å få orden på St. Knuds klosterskole, og han ga midler til lærerens og disiplenes underhold. Han ga videre stiftets prester rett til testamentarisk disposisjon over eget gods. Gisico oppholdt seg en hel del på stiftets slott, Ørkel ved Svendborg og Aalevad på Lolland.
Johannes Brahms
Siste år
14. september 2000 ble Johannes Brahms opptatt i Walhalla som den 126. «tysker som har utmerket seg på prisverdig måte» og den 13. komponisten. Bysten er utført av skulptøren Milan Knobloch.
Personen Brahms
Av natur var Johannes Brahms reservert, men skal som ungdom ha vært åpen og entusiastisk, og velvillig innstilt til sine medmennesker. Den voksne Brahms får litt mer varierende omtale; eleven Gustav Jenner skrev at selv om Brahms' rykte som grinebiter var velbegrunnet, kunne få være så elskverdig som han. Grieg beskrev Brahms som en bjørn med de snilleste øyne han hadde sett. Brahms var glad i barn, og delte gjerne ut sukkertøy under sine mange vandringer i skogene rundt Wien. Livet gjennom hadde han en stor krets av venner og bekjente, men isolerte seg i sine senere år. Han kunne opptre ubehersket og arrogant og støte folk fra seg; etter en reise til Budapest sammen med Brahms skrev (den «nytyske») komponisten, dikteren og litteraten Peter Cornelius i sin dagbok : «Én jeg nå er ferdig med, det er Johannes Brahms, et tvers igjennom egoistisk menneske».
Selv om Brahms etterhvert tjente gode penger foretrakk han en nøktern livsstil, og bodde i en treroms leilighet i Karlsgasse med en husholderske. Mye av pengene han tjente ga han bort til slektninger, og anonymt ga han en rekke unge musikere økonomisk hjelp. Brahms giftet seg aldri, og hans forhold til kvinner var komplisert. Selv sa han at det negative synet på samliv og ekteskap kom av de tidlige erfaringene han fikk med prostituerte i Hamburgs havnekvarter. Likevel var han ofte forelsket.
Erkin Sjagajev
Erkin Maksudovitsj Sjagajev (russisk: Эркин Максудович Шагаев født 12. februar 1959 i Tasjkent i nåværende Usbekistan) var en sovjetisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva. Sjagajev ble olympisk mester i vannpolo under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det sovjetiske laget som vant vannpoloturneringen foran Jugoslavia og Ungarn. Sjagajev spilte åtte kamper og scoret fire mål i OL-turneringen.
Johannes Brahms
Personen Brahms
En samtidig fra Wien beskrev Brahms slik: «På gaten så man ofte Brahms komme gående, langsomt og adstadig, med grått hår, helskjegg, rødsprengt ansikt, med tykk mage, brede sko og i altfor store klær. Når han snakket, låt han som en kjøpmann fra Hamburg».
Beethovens etterfølger?
Brahms blir fremdeles ofte betegnet som «Beethovens legitime etterfølger». Brahms var selv skeptisk til betegnelsen, som hadde utgangspunkt i 1800-tallets musikkstrid mellom tilhengerne av den konservative absolutte musikken og de som betraktet seg som framskrittets representanter, tilhengerne av den nytyske skolen. Bevegelsen, som også ble kalt den nytyske musikken, var grunnlagt av Franz Liszt, en komponist Brahms hadde lite til overs for.
Musikkstriden
Meningsutvekslingene mellom de to fløyene hadde pågått siden 1860 og skyldtes en grunnleggende forskjell i forståelsen av musikk. Liszt og Richard Wagner var selvutnevnte representanter for framtidas musikk og ville utvikle musikken videre med symfoniske dikt og musikkdramaer. Et stikkord var programmusikk, motsatsen til absolutt musikk. Neue Zeitschrift für Musik, som Franz Brendel hadde tatt over, var de nytyskes talerør. Til de konservative hørte blant annet Joseph Joachim, Brahms og musikkritikeren Eduard Hanslick – at sistnevnte tok parti for Brahms' musikk var også grunnlag for et nært vennskap mellom de to. Deres mål var det Brahms beskrev med sitt yndingsuttrykk «dauerhafte Musik» (slitesterk/varig musikk), dvs at musikkens spesifikke kvalitet gjør at den ikke underlegges historisk endring.
Dermed var stemningen mellom de stridende partene ødelagt. Brahms og Wagner holdt en kjølig avstand hele livet. Mens Brahms – som egentlig satte pris på Wagners musikk – holdt seg i skinnet, kunne ikke Wagner holde seg for god til å komme med enkelte nedsettende ytringer om Brahms' musikk. Men siden Wagner stort sett skrev musikkdramaer, en kunstform Brahms ikke forsøkte seg på, tråkket de ikke i hverandres bed. Av musikere fra Wagners leir var bare Felix Draeseke og Anton Bruckner seriøse rivaler på kor-, kammer-, og orkestermusikkens områder.
Odd Arne Gulvik
Odd Arne Gulvik (født 18. november 1925, død 13. juni 1991) var en norsk friidrettsutøver som representerte Larvik Turn og Fram Larvik.
Johannes Brahms
Musikkstriden
Eduard Hanslick var en av sin tids mest innflytelsesrike musikkritikere i Wien, og i og med at han med sin prestisje stilte seg fullt og helt bak de konservative, bidro han sterkt til at forestillingen om Brahms som Beethovens etterfølger festet seg. Enda en person viste seg som en glødende beundrer av den konservative retningen: Hans von Bülow. Han var opprinnelig en overbevist wagnerianer, men skiftet syn etter at kona Cosima forlot han til fordel for Wagner. Bülows holdning til Brahms manifesterte seg framfor alt i det kjente utsagnet at Brahms' første symfoni var Beethovens tiende.
Sitater om Brahms
I sin bok Brahms tolker Dag Østerberg Nietzsches angrep på Brahms slik : Nietzsche, som blant annet fusket i komponistfaget, hadde sendt Brahms noen av sine skrifter, samt korverket Hymne til livet. Brahms ville ikke fornærme Nietzsche ved å kommentere komposisjonens slette håndverk, og forsøkte å komme seg ut av knipa ved å sende sitt visittkort påført en takk for den stimulerende lesningen bøkene hans gav. Komposisjonen nevnte han ikke, og dette krenket Nietzsches enorme selvfølelse slik at han gikk til angrep på Brahms i kampskriftet «Tilfellet Wagner».
Odd Arne Gulvik
Han vant ett NM-gull og seks NM-medaljer i femkamp, tikamp og 110 meter hekk i perioden 1948–1954.
Patrick County
Patrick County er et fylke i den amerikanske delstaten Virginia.
Page County (Virginia)
Page County er et fylke i den amerikanske delstaten Virginia. De administrative sete (county seat) er Luray.
Deler av Shenandoah nasjonalpark ligger i fylket. Fylket er oppkalt etter guvernør John Page.
Johannes Brahms
Musikkstil og inspirasjonskilder
Brahms dyrket Beethoven, han elsket de klassisistiske komponistene Mozart og Haydn, og han studerte førklassiske komponister som Palestrina, Giovanni Gabrieli, Johann Adolf Hasse, Schütz, Händel og særlig Johann Sebastian Bach. Brahms anvendte middelalderens kirketonearter, den nederlandske kanonteknikken og strikt kontrapunktikk. Eksempler på Bach-inspirert kontrapunktikk finnes i den fugale finalen av Cellosonate nr. 1 og passacagliaen i den fjerde symfoniens finale. Han følte seg forpliktet av fortiden, og når han avvek fra tradisjonen gjorde han det på en forsiktig måte. Selv om han stort sett overtok tradisjonelle former, skapte han uavhengige og selvstendige verk.
Den sterke modernistiske musikkbevegelsen de første tiårene av 1900-tallet – som anså seg selv som «progressiv» og anti-romantisk – avskrev Brahms som en avleggs senromantiker. Arnold Schönberg oppfattet derimot Brahms som en forløper for sin egen konsentrerte stil og skrev i 1930 artikkelen «Brahms, the progressive», hvor han påviste at Brahms avledet sine verk fra de minste motiviske kimceller. Likeens viste han at selv om Brahms lenge hadde vært en undervurderte klassisist bidro han i sine sene verk til å løse opp tonaliteten gjennom en «sentripetal harmonikk» – eksempelvis Intermezzi op. 117 for klaver. Schönbergs artikkel bidro til at Brahms' musikk fikk en ny vår i andre halvdel av 1900-tallet.
Brahms' verker deles ofte opp i tre skaperperioder: Den første ender med Ein deutsches Requiem, den andre med klaverkonsert nr 2, og den tredje starter med den tredje symfonien. I den første perioden merkes tydelig en romantisk grunninnstilling, den andre er preget av sterke klassisistiske innslag, og i den tredje smelter begge sammen.
Brahms' symfonier var lite tilgjengelige og satte det vanlige publikum og hans venner på en hard prøve. Om sin første symfoni skrev han: Nå vil jeg gjerne gjøre den sannynligvis svært overraskende meddelelse at min symfoni er lang og ikke akkurat lett å like. Også i de andre symfoniene arbeidet Brahms med harmonier som publikum kunne finne vanskelig å forstå.
Sèvres Babylone (Paris Metro)
Sèvres Babylone er en stasjon på metroen i Paris.
Kristoffer Thoner
Kristoffer Thoner (født 1987) er en norsk journalist og konsulent som fra desember 2022 er han oppnevnt som statssekretær i Statsministerens kontor for Ap.
Sèvres Babylone (Paris Metro)
Stasjonen betjener linje 10 og linje 12.
Kristoffer Thoner
Thoner har jobbet som journalist og politisk reporter i TV 2 og siden som konsulent i McKinsey, hvor han også ble partner. Etter overgangen fra McKinsey til rollen som statssekretær for Statsministerens kontor ble det press på regjeringen og Thoner selv om åpenhet om hvilke klienter han hadde hatt gjennom McKinsey.
Vestibularisschwannom
Vestibularisschwannom er en godartet svulst som utgår fra de schwannske cellene på balansenerven. Denne trykker på de omkringliggende strukturene etterhvert som den vokser, og kan forårsake hørselstap og tinnitus.
Etiologi og Patogenese
Dette er en sykdom som hovedsakelig rammer voksne i alderen 30-50 år.
Den skyldes mangelfull kontroll på cellesyklus i de schwannske cellene som kler balansenerven med myelin. Dette fører til at det vokser ut en klump (svulst) bestående av schwannske celler. Denne svulsten er i prinsippet godartet (benign) i det at den ikke vokser inn i det omkringliggende vevet, men den kan imidlertid presse på strukturene som ligger rundt når den blir stor nok. Om den vokser, vil den etter mange år kunne bli livstruende ved at den klemmer på hjernestammen.
Vestibularisschwannomer deles inn i to histologiske varianter: Antoni type A, med avlange celler arrangert parallelt, og Antoni type B, hvor cellene har en retikulær struktur, og cellekjerner som ligner lymfocytter. Rent Antoni type A schwannomer pleier å forekomme mest i ryggraden, mens schwannomer som er en blanding av type A og B er mer vanlig i hodet.
Symptomer og forløp
Det mest karakteristiske symptomet ved et vestibularisschwannom er at pasienten får et gradvis progredierende ensidig hørselstap.
I mange tilfeller vil ikke svulsten vokse etter diagnosetidspunktet, men dersom den vokser, vil man også kunne få andre utfall fra de omkringliggende strukturer, gjerne i denne rekkefølgen:
Janosch Brugger
Under vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 38 på sprinten.
Olav Øby
Øby har tidligere spilt i Eliteserien for Sarpsborg 08 og på lån til Kristiansund. Øby ble i 2019 hentet tilbake permanent til Kristiansund.
Motgift EP
Motgift EP er en EP med Don Martin og Supa Sayed, utgitt i 2006.
Kjempebladbille
Kjempebladbille er mellom 8-11,5 mm lang. Dekkvingene er har en kraftig metallglans, i en gullig grønn eller mer blågrønn farge. Dekkvingene mangler de tre blålige farget, langsgående flekkene, på dekkvingene, slik som hos den nokså like praktbladbille Chrysolina fastuosa. Dekkvingene har en uregelmessig punktur, men med en antydning til langsgående rader. På den innoverbøyde sidekanten (undersiden) bakerst på dekkvingene finnes noe korte utstående hår (krever god forstørrelse). Halsskjoldets sidekanter er tydelig rundet foran. Det er et innrykk («skulder») mellom halskjoldet og dekkvingene. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Føttene (tarsene) er likt farget med skinnbeinet (tibia) og låret (femora).
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Kjempebladbille tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Trocadéro (Paris Metro)
Trocadéro er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen betjener linje 6 og linje 9.
1. divisjon ishockey for menn 2010/11
1. divisjon ishockey for herrer 2010/11 startet 22. september 2010 og ble avsluttet 6. mars 2011. Forrige sesong rykket Rosenborg opp til GET-ligaen, mens ingen lag rykket ned fra GET-ligaen til 1. divisjon. Comet Halden, Ringerike og Rosenborg 2 er nye i divisjonen. Storhamar 2 har ikke lag i 1. divisjon dette året.
De to beste lagene når sesongen er over fikk spille kvalifisering med nummer 9 og 10 fra GET-ligaen 2010/11 om hvem som fikk spille i det øverste nivået sesongen 2011-12. Disse lagene ble Tønsberg Vikings og Comet Halden. Som det dårligste av lag som ikke var farmerlag, rykket Gjøvik ned til 2. divisjon ishockey for herrer 2011/12.
Norge under EM i friidrett 1950
Norge deltok med 17 utøvere under EM i friidrett 1950 som ble arrangert 23.–27. august 1950 i Brussel. Norge tok en medalje under mesterskapet.
Stalingrad (Paris Metro)
Stalingrad er en metrostasjon i Paris på grensen mellom det 10. og det 19. arrondissement. Stasjonen er et knutepunkt for metrolinjene 2, 5 og 7, og ble åpnet 31. januar 1903.
Det er flere innganger til stasjonen, totalt syv: fra rue d'Aubervilliers; 244, boulevard de la Villette; 86, rue de l'Aqueduc; 17, rue de Flandre; 18, rue de Flandre; 1, quai de la Seine og 58, rue du Château Landon.
Stasjonen ligger på Place Stalingrad, som er oppkalt etter slaget ved Stalingrad under den annen verdenskrig. Da stasjonen ble åpnet lå den til metrolinje 2 og het den Rue d'Aubervilliers. 5. november 1910 åpnet en annen metrostasjon som skulle betjene linje 7 like ved, den var kalt Boulevard de la Villette. I 1942 ble de to stasjonene slått sammen under navnet Aubervilliers – Boulevard de la Villette, og 12. oktober samme år åpnet linje 5 en stasjon på samme sted. 10. februar 1946 ble stasjonens navn endret til Stalingrad.
I nærheten av stasjonen ligger blant annet Canal de l'Ourcq som ender i Bassin de la Villette (en kunstig innsjø), gaten Rue d'Aubervilliers, Canal Saint-Martin og Rotonde de la Villette.
Gakaara wa Wanjaũ
Gakaara wa Wanjaũ (født i Nyeri i Kenya i 1921, død 30. mars 2001) var en kenyansk forfatter.
Wanjaũ gikk på grunnskole i det koloniale Kenya. Han gikk aldri på videregående skole, og fikk heller aldri noe høyere utdannelse. Likevel slo han seg inn på en karriere som forfatter, som til tross for en del problemer i løpet av livet hans, bidro til å bevare flere små språk. Under Mau Mau-opprøret tilbrakte jan åtte år i britiske fangeleirer hvor han skrev sanger og skuespill, en etnografi over kikuyuklanene, redigerte en avis og gjorde tjeneste som sekretær i utdannelseskomiteen i leiren.
Han døde 30. mars 2001 og ble begravd i Karatina. Gakaara etterlot seg et arkiv på over 7000 sider, der en stor del ble skrevet i perioden han var i fangenskap på femtitallet.
Mokka
Mokka (arabisk: المخا al-Mukhā) er en havneby på rødehavskysten  til Jemen. Inntil det 1800-tallet var den hovedhavnen til Sana som er den politiske hovedstaden i Jemen. På 1800-tallet overtok byene Aden og Hodeida som havnebyer på Mokkas bekostning.
Det er sannsynlig at Mokka er identisk med antikkens havn Muza, kjent for sin røkelseshandel.
Mokka er berømt for at byen var hovedmarkedsplass for kaffe fra 1400-tallet til 1600-tallet, skjønt eksporten av kaffe startet lenge før, fra tiden da handelstrafikken fra røkelseveien ebbet ut. Ifølge den portugisiske jesuittpresten Jeronimo Lobo, som reiste langs Rødehavet i 1625, fikk byen sin sentrale betydning etter at området kom inn under tyrkernes herrevelde. Lobo forteller at tyrkerne krevde at alle skip på vei inn i Rødehavet måtte ta inn til Mokka for å betale toll på sine varer der.
Det skal ha vært en annen jesuitt, spanjolen Pedro Páez, som i 1595 var den første til å smake på og beskrive den kaffen som kunne kjøpes i Mokka.
Pedro Lind
Pedro Gonçalves Lind (født 23. mars 1976 i Lisboa) er en tysk-portugisisk fysiker og professor ved Institutt for informasjonsteknologi ved Oslomet – storbyuniversitetet. Han er også nestleder ved Oslomet Artificial Intelligence Lab (AI Lab).
Linds fremste forskningsinteresser er stokastisk modellering, komplekse ikke-lineære systemer, maskinlæring, avansert statistikk og dataanalyse, optimaliseringsmetoder og stabilitetsanayse, samt modellering og simulering av prosesser innenfor fagområdene fornybar energi, finans, biologi og samfunnsfag.
Utdanning og yrkeskarriere
I 2003 fikk Lind en doktorgrad i matematisk fysikk fra universitetet i Lisboa. Året etter ble han ansatt som postdoktor ved Institutt for beregningsfysikk ved universitetet i Stuttgart, der han senere ble forfremmet til forsker. I 2007 tok han så en forskerstilling ved det tyske forskningsrådet Deutsche Forschungsgemeinschaft, og året etter tiltrådte han nok en forskerstilling - denne gangen ved universitetet i Lisboa. Deretter arbeidet han som forsker ved henholdsvis universitetet i Oldenburg og universitetet i Osnabrück, før han ble ansatt som professor ved Oslomet – storbyuniversitetet i 2019.
Vitenskapelige publikasjoner
Et utvalg av Linds publikasjoner:
En fullstendig liste over Linds publikasjoner finnes på OsloMets ansattside.
Mission Control
Mission Control (tidl. Dashboard, Exposé og Spaces) er en måte å behandle vinduer, virtuelle skrivebord og widgets på i macOS som opprinnelig ble laget for Mac OS X 10.3. Den gjør at brukeren kan «ordne opp» på skjermen ved å presentere forminskede størrelser av vinduene på skjermen, slik at brukeren kan velge hvilket vindu han vil jobbe med. Dette kan være svært nyttig hvis man har mange åpne vinduer.
Mission Control fungerer på tre måter:
I de første to måtene aktiverer brukeren ønsket vindu ved å trykke på det. Med den andre måten kan man for eksempel dra filer fra skrivebordet rett over til et av vinduene bare med å trykke på F11-tasten igjen.
Grafikk-egenskapene i Mission Control er i stor grad gjort mulig ved hjelp av Quartz som er grafikkmotoren i Mac OS X. Denne sørger for eksempel for at alle vinduer og sitt innhold (for eksempel en DVD film eller nettleservinduer) fortsatt oppdateres i forminsket størrelse.
Mission Control kom først i versjon 10.3 av Mac OS X, og konseptet har blitt etterlignet i programmer til Windows- og Linux-systemer.
Fitjar Mekaniske Verksted
Fitjar Mekaniske Verksted AS (FMV) er et skipsverft som ligger på Fitjar, sør for Bergen. Verftet ble etablert i 1957 og eies av Laco AS på Austevoll. FMV leverte sitt første nybygg i 1972. FMV har ca 130 fast ansatte og nytter seg av mange innleide arbeidere i perioder. Verftsdirektør er Hugo Strand.
Markedsområder er blant annet designutvikling og prosjekterings/engineeringstjenester, nybygging, ombygginger og service/basevirksomhet.
Preußen Münster
Preußen Münster, egentlig Sportclub Preußen 06 e.V. Münster, er en fotballklubb fra Münster i Tyskland. Klubben var i 1963 blant de opprinnelige grunnleggerne av den tyske Bundesliga. Klubben spiller med svarte, hvite og grønne drakter, og benytter som logo den prøyssiske ørnen.
I sesongen 2010/2011 vant klubben Regionalliga West, og rykket opp til 3. Liga (DFB).
Scandinavian Ammunition Research Association
Scandinavian Ammunition Research Association (SARA) er en nordisk organisasjon for patronsamlere fra Norge, Danmark, Sverige, Finland og Island, og er internasjonalt tilknyttet European Cartridge Research Association (ECRA) og International Ammunition Association (IAA). Formålet til foreningen er å være et samlingspunkt for de som er interesserte i ammunisjon og ballistikk, og på denne måten øke kunnskapen om emnet. Foreningen samarbeider med enkeltpersoner, muséer og andre institusjoner, og utgir informasjon gjennom publikasjoner som medlemsbladet Bulletin.
Historie
I 1955 ble International Cartridge Collectors Association (ICCA) stiftet i USA. Organisasjonen byttet senere navn, og er i dag kjent som International Ammunition Association. IAA utgir magasinet The International Ammunition Journal hvor de blant annet publiserer historie, arrangementer, spørsmål og svar, og nyheter fra våpenindustrien.
I 1965 grunnla belgieren Emile Timmermans European Cartridge Collectors Club, som senere byttet navn og i dag er kjent som European Cartridge Research Association. Timmermans hadde begynt å samle i 1945, og skrev i 1964 brev til 10 samlere i Tyskland, England, Frankrike og Sveits hvor han beskrev sine idéer, og fikk 20 svært entusiastiske svar. Den 1. januar 1965 ble den første utgaven av bulletinen The Cartridge Researcher publisert, skrevet av Emile Timmermans. Bulletinen har alltid vært gitt ut med engelsk som hovedspråk, men har også blitt oversatt. Det finnes i dag fem språkgrupper innen ECRA som er engelsk, fransk, spansk, tysk og nederlandsk.
Den 20. september 1980 møttes norske og svenske patronsamlere i tettstedet Grums i Sverige. Dette var det tredje møtet av slik art, og det ble besluttet å stifte en organisasjon for å videreføre arbeidet. Aktuelle personer ble kontaktet, og SARA ble formelt stiftet den 22. august 1981 i byen Arvika i Sverige. Årsmøtene ble i starten lagt annethvert år til Norge og Sverige, men har de senere årene blitt holdt i Norge.
Rabbit Hole
Rabbit Hole er en amerikansk dramafilm regissert av John Cameron Mitchell, med Nicole Kidman, Aaron Eckhart og Dianne Wiest i hovedrollene. Filmen er basert på David Lindsay-Abaires teaterstykke med samme navn.
Handling
Filmen handler om hvordan et pars liv bir snudd på hodet etter av sønnen deres dør i en ulykke.
Becca og Howie Corbett sørger over dødsfallet til deres fire år gamle sønn Danny, som ble drept i en bilulykke da han løp ut i gata etter hunden sin. Becca ønsker å gi bort Dannys klær, fjerne Dannys ting og selge huset, men Howie er sint på Beccas eliminasjon av alt som minner dem om barnet deres. Howie ønsker også å gjenoppta seksuelle relasjoner med Becca og få et nytt barn, men hun avslår tilnærmelsene.
Beccas mor, Nat, sammenligner seg selv med Becca ettersom hun mistet en 30 år gammel sønn på grunn av en overdose. Becca påpeker at de to dødsfallene ikke er sammenlignbare, men innser med tiden at sorgen er den samme og aldri vil opphøre. Beccas søster, Izzy, er gravid. Selv om Izzy misliker det, gir Becca henne stadig råd om det å bli mor.
Becca og Howie deltar i en selvhjelpsgruppe, men Becca blir irritert av noen medlemmer av gruppen, spesielt av at barnets dødsfall tillegges Guds vilje. Howie fortsetter å delta på møtene uten Becca, og Gabby, et medlem gjennom lang tid, innleder nesten et forhold. Howie trekker seg imidlertid ut av det.
I mellomtiden begynner Becca å møte Jason, tenåringen som kjørte bilen som traff Danny. Hun oppdager at han føler seg skyldig, og hun ber ham om å ikke klandre seg selv for ulykken. Jason forteller henne om en tegneseriebok kalt Rabbit Hole han skriver, som er om parallelle universer, og gir den til Becca, som synes den er vidunderlig. Howie liker ikke Beccas møter med Jason.
Howie og Becca begynner med nye aktiviteter, slik som bowling og spill, og de begynner å akseptere sønnens dødsfall.
Howie og Becca beslutter å holde en lunsj i hagen. Scenen begynner med at Howie forteller Becca hvordan lunsjen vil foregå, mens skjermen samtidig toner over i lunsjen mens Howie fortsetter å snakke i bakgrunnen. Filmen slutter med Becca og Howie sittende i hagen og holde hverandre i hendene etter at alle gjestene har gått.
Priser og Nominasjoner
Nicole Kidman ble nominert til både Oscar og Golden Globe for sin rolle i filmen.
Pointe Coupee Parish
Pointe Coupee Parish er et fylke i den amerikanske delstaten Louisiana. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Concordia Parish i nord, West Feliciana Parish i nordøst, West Baton Rouge Parish i øst, Iberville Parish i sør, St. Martin Parish i sørvest, St. Landry Parish i vest og mot Avoyelles Parish i nordvest.
Pointe Coupee Parish totale areal er 1 530 km² hvorav 86 km² er vann. I 2010 hadde fylket 22,082 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen New Roads. Det ble grunnlagt i 1807 som et av Louisianas opprinnelige nitten fylker.
Laue
Laue (Alburnus alburnus), også kalt løye, løve, prit eller ferskvannssild, er en benfiskart i karpefamilien.
Bygning og levevis
Lauen har smal kropp og liten munn og er litt underbitt. Ryggen er mørkt grønn- eller blåaktig, sidene og buken sølvhvite. Gattfinnens rot er lengre enn ryggfinnens, og den har 46-63 skjell langs sidelinjen. Den kan bli inntil 25 cm lang og opp mot 10 år gammel.
Lauen er en lyselskende overflatefisk og stimfisk, som især lever i ytre del av strandsonen i innsjøer eller langsomt rennende vann. Den skyr uklart vann og altfor tett vegetasjon. Den er ofte tallrik i oppdemmede innsjøer og vann. Om vinteren på dypere vann, i likhet med de øvrige karpefiskene. Den lever av vannlopper, myggpupper og luftinsekter.
Gytingen finner sted i mai-juni, undertiden juli, på ganske grunt vann med hard bunn. Eggene, ca. 1,500, gytes i 3-6 porsjoner. De kleber til grener eller stein og klekkes på ca. en uke. Yngelen lever av planktondyr. Veksten er langsom. Etter 1 år måler lauen 3-5 cm, og den blir først kjønnsmoden etter 3 år. Den danner undertiden hybrider med andre karpefisk.
Bruk av laue
Lauen er viktig føde for abbor, gjedde, gjørs og ørret. Den dør hurtig etter å være fanget. Brukes som agnfisk, og kan fiskes med flue. Kjøttet er tørt og fullt av bein. Hvor lauen er tallrik, blir skjellene undertiden brukt til fremstilling av perleessens (essence d'orient). De skinnende guaninkrystallene blir vasket ut av skjellene, og av 4-5000 fisk utvinnes 100 g essens, som brukes til å gi kunstige perler perlemorglans.
Enkelte steder brukes lauefangstene til grisefôr.
Suttanipata
Enkelte orientalister tror at tekstsamlingen beskriver de eldste buddhistsiske lærdommer. Andre, slik som Bhikkhu Bodhi og KR Norman er enige i at den inneholder svært gammelt materiale.
I den kinesiske buddhistiske kanon har en versjon av Aṭṭhakavagga overlevd. Fragmenter av en Sanskrit-versjon finnes også.
Lage Sofienlund
Lage Sofienlund (født 1989) er en norsk trener og idrettsperson som kommer fra Konnerud i Drammen.
Karriere
Sofienlund har arbeidet innen flere idretter, men er kjent som treneren til den norske skiløperen Kristine Stavås Skistad. Han var sportslig leder i Konnerud IL før han ble leder for samfunnsbyggende arbeid og deretter utviklingsleder i Strømsgodset Toppfotball. Han sa opp stillingen i SIF i 2020.
Utdannelse
Sofienlund er utdannet med mastergrad i coaching og psykologi med fordypning i trenerrollen fra Norges idrettshøgskole.
Familie
Han er gift med forfatter og tidligere håndballspiller, Nina Bull-Engelstad.
Tidsskriftet Norges barnevern
Tidsskriftet Norges Barnevern er et norsk fagtidsskrift innen fagområdet barnevern. Tidsskriftet eies av Norsk barnevernsamband og har siden 2009 vært utgitt av Universitetsforlaget. Tidsskriftet publiserer praktisk og/eller teoretisk orienterte artikler om barnevern og barnevernrelaterte temaer. Dessuten er det en vitenskapelig publiseringkanal på nivå 1 i det norske tellekantsystemet og er tilgjengelig på Universitetsforlagets elektroniske database for tidsskrifter, idunn.no.
Norges barnevern kommer ut med fire nummer i året.
Redaktør er Jona Hafdis Einarsson (2012 - dd). Hun etterfulgte Jorunn Vindegg (2001-12) og Gerd Hagen.
Tidsskriftet er en fortsettelse av Norges barn og ungdom som fra 1924 ble utgitt av Fellesrådet for barne- og ungdomsforsorg.
The Pursuit of the Phantom
The Pursuit of the Phantom er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Hobart Bosworth.
Handling
Richard Alden, en kunstner, reiser til Laguna, California, for å male de vakre klippene ved kysten som gjør denne landsbyen til et av de mest omtalte områdene i hele Sør-California. Der møter Richard en ung kvinne fra byen, og deres bekjentskap modnes etter hvert til kjærlighet. Men snart kommer imidlertid en ung millionær, og den unge kvinnen må snart velge mellom ekte kjærlighet eller verdslige ambisjoner.
Dermed seiler kvinnen av gårde sammen med millionæren, begge på jakt etter lykke langs veiene til større rikdom og makt. Men knust hjerte føler kunstneren at jakten på lykke har vært forgjeves. Men sønnen til den velstående mannen og datteren til kunstneren, som møtes mange år senere bringer de to eldre mennene sammen igjen i en rørende åpenbaring av hva livet har betydd for begge to.
Lophospizinae
Lophospizinae (topphauker) er den minste underfamilien i haukefamilien (Accipitridae) og består kun av to arter i én slekt. Begge artene karakteriseres av å ha toppfjær på hodet.
Taksonomi
Klassifiseringen av de to artene i denne gruppen er usikker. Begge klassifiseres normalt i slekten Accipiter under Accipitrinae. Analyser har imidlertid antydet at topphauk ikke hører hjemme i Accipitrinae, men i stedet kan være basal for både Accipitrinae og Buteoninae. Oatley et al. (2015) fant ut at den sto nært Aquilinae, men Harpiinae var ikke med i analysene. Boyd (2017) antyder allikevel (i Taxonomy in Flux) at topphauken kan stå i en trefoldig stilling med Aquilinae og Harpiinae. DNA fra sulawesihauk har imidlertid ikke blitt testet med dette for øye, men Boyd og flere mener at den er en meget nær slektning av topphauken. Kanskje så nær at de to danner en superart.
Inndeling
Inndelingen av haukefamilien følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2017), med unntak av underfamilien Aquilinae. Den følger den nye revisjonen til Lerner et al. (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle.
Finnkampen
Finnkampen som den kalles i Sverige eller Sverigekampen som den kalles av svenskspråklige i Finland er en årlig friidrettslandskamp mellom Sverige og Finland, som bruker å være en helg rundt månedsskiftet august-september. På finsk heter den Suomi-Ruotsi-maaottelu, i Finland er også Ruotsi-ottelu brukt og i Sverige Suomi-ottelu blant finskspråklige.
Om Finnkampen
Den første Finnkampen var i 1925 for herrer. Som et årlig arrangement fra 1945 for herrer og 1953 for damer.
Styrkeforholdet
I starten var det jevnt på herresiden, men etter den svenske sieren i 1969 vant Finland hvert år frem til 1985, da Sverige igjen fikk en seier.
På damesiden dominerte Sverige frem til 1970-tallet, da Finland tok over. Fra 1987 til 2000 vant de finske damene hvert år. Etter 2000 har Sverige igjen tatt grepet om damekonkurransen.
Resultat
De første åtte damekonkurransene gjennomført på annet sted enn herrekampen.
Junior
I juniorklassen er stillingen som følger, til og med 2012:
Ordnance Survey Ireland
Ordnance Survey Ireland irsk: Suirbhéireacht Ordanáis na hÉireann), forkortelse OSI, er det tidligere statlige kartverket i Irland. Det ble etablert den 4. mars 2002 som et forvaltningsorgan (body corporate). Etaten utgjorde sammen med Ordnance Survey of Northern Ireland en etterfølger til den irske avdelingen av den britiske Ordnance Survey. Denne avdelingen ble etablert i 1824 for å lage en detaljert kartlegging av hele øya Irland i skala 6 tommer til en mile, det vil si 1:10 560. En viktig bakgrunn for dette var behovet for å kunne utarbeide en rettferdig ordning for skattlegging. OSI hadde hovedkvarter i Mountjoy House i Phoenix Park i Dublin, som tidligere hadde vært hovedkvarteret til det britiske Ordnance Survey i Irland fram til 1922.
I mars 2023 ble Ordnance Survey Ireland (OSI) oppløst og dets funksjoner overført til et nytt organ kalt Tailte Éireann, som også omfatter myndigheten for eiendomsregistrering (Property Registration) og vurderingskontoret (Valuation Office). Det tilsvarer Statens kartverk i Norge.
Historie
Britiske Ordnance Survey sluttet å kartlegge Irland like før opprettelsen av den irske fristaten i 1922 (Delingen av den irske øya i form av Nord-Irland og republikken Irland hadde allerede funnet sted i mai 1921). Den nye Ordnance Survey of Northern Ireland (OSNI) kom offisielt i stand 1. januar 1922, mens den nye Ordnance Survey of Ireland (OSI) ble til litt senere, 1. april 1922.
OSI var opprinnelig en del av den irske hæren, offisielt navn Arm na hÉireann, under forsvarsdepartementet, An Roinn Cosanta. Alle ansatte var militært personell fram til 1970-tallet da de første sivile ansatte ble rekruttert.
Produkter
De mest framtredende forbrukerpublikasjonene til OSI var bykart over hovedstaden Dublin, Dublin City and District Street Guide, et atlas over Dublin by, og et fullstendig veikart over Irland, Complete Road Atlas of Ireland, som den publiserte i samarbeid med Land and Property Services Northern Ireland (tidligere Ordnance Survey of Northern) Irland). Styret publiserte også (sammen med OSNI) en kartserie i skala 1:50000 over hele øya kjent som Discovery Series og en kartserie i skala 1:25000 over interessante steder (som Aranøyene og Killarney nasjonalpark ) og Irlands geologi (Geology of Ireland).
Kulturell framstilling
Den nasjonale undersøkelsen utført mellom 1825 og 1846 er fokus for skuespillet Translations fra 1981 av Brian Friel. Hovedtemaet er inskripsjonen av stedsnavn på irsk språk i en anglifisert form, ved å bruke en fonetisk gjengivelse for britiske engelskspråklige ører med en omtrentlig irsk uttale.
Digernestunnelen
Digernestunnelen er en veitunnel som forbinder Stordabrua med resten av europavei 39 nordover. Tunnelen er på øya Stord og er 142 meter lang og er en del av Trekantsambandet.
Ferns
Ferns (irsk Fearna, «oretrær», forkortelse for Fearna Mór Maedhóg) er en liten historisk by i nordlige delen av grevskapet Wexford i Irland. Byen ligger 16 km fra Enniscorthy hvor vegen Gorey til Enniscorthy N11 møter den regionale vegen R745. Ruinene av festningen Ferns Castle ligger i sentrum av byen. I henhold til folketellingen av 2016 har byen en befolkning på 1 415 innbyggere.
Historie
Det er antatt at Ferns ble etablert på 500-tallet da et kloster ble grunnlagt der i år 598, dedikert til sankt Mogue (Aedan av Ferns) av Clonmore, som var biskop av Ferns. Byen ble hovedstad for kongedømmet Leinster da kongene av det sørlige delen av provinsen etablerte deres maktsete her. Det var en veldig stor by, men krympet etter at en brann ødela det meste. Byen strakte seg hele veien forbi elven Bann (sideelv til elven Slaney). Den mest kjente eller beryktete var Dermot MacMurrough (Diarmait Mac Murchada) som for evig er den som er knyttet til at han inviterte normannere om hjelpe ham i 1169 og således åpnet for den normanniske invasjon av Irland. Kong Dermot grunnla klosteret St. Mary's som et religiøst hus knyttet til augustinerordenen en gang rundt 1158, og han ble selv gravlagt der i 1171. Også klosteret er i ruiner i dag.