cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Southern Football League
Southern Football League, i dagligtale oftest kalt Southern League, er en regional fotballiga i England. Ligaen dekker Sørøst-England, sørlige Midt-England og Midlands. Ligaen består av amatør- og halvprofesjonelle klubber. Etter den siste omstruktureringen av ligasystemet er øverste divisjon i Southern League på nivå 7 i ligasystemet. Det offisielle sponsornavnet på ligaen er nå British Gas Business Football League.
Historie
Profesjonell fotball spredte seg langsommere i det sørlige England enn i nord. The Football Association godtok profesjonalisme alt i 1885, men da The Football League ble opprettet i 1888, besto ligaen kun av lag fra Nord-England og Midlands. I Sør-England var motstanden fortsatt stor mot profesjonalisering.
Woolwich Arsenal (nå Arsenal) var den første London-klubben som ble profesjonell, i 1891. Sammen med flere andre klubber var de pådriver for å starte en profesjonell fotballiga i sør. Men det første forsøket ble møtt med stor motstand og mislyktes, og Woolwich Arsenal ble i stedet medlem i The Football League i 1893, som den første klubben sør for Birmingham.
Etter et nytt forsøk ble så Southern League stiftet i 1894, som en turnering for både profesjonelle og amatørklubber. Ligaen ble raskt populær, og den nådde et høyt sportslig nivå. Southern League ble den beste fotballigaen utenom The Football League, og viste sin styrke blant annet ved at Southern League-medlem Tottenham Hotspur vant FA-cup-finalen i 1901. I 1900 og 1902 nådde Southampton fra Southern League FA-cup-finalen, men tapte.
I 1920 tok The Football League opp hele øverste divisjon i Southern League som ny 3. divisjon (3. divisjon sør fra året etter). Fra da av sank det sportslige nivået i Southern League. De neste årene besto Southern League delvis av reservelag fra klubbene i The Football League. Enkelte (A-)lag fra Southern League klarte imidlertid å bli valgt inn i The Football League også de neste tiårene.
I 1979 dannet lag fra Northern Premier League og Southern League den nye Football Conference, den øverste halvprofesjonelle ligaen i det engelske ligasystemet. Southern League tok plass på nivået under Football Conference, nivå 6 i ligasystemet, sammen med Northern Premier League og Isthmian League. Etter at Football Conference i 2004 ble utvidet med Conference North og Conference South i tillegg til Conference National, er Southern League (Premier Division) i dag på nivå 7 i ligasystemet.
Southern League er i dag oppdelt i Premier Divison og Division One Midlands og Division One South & West.
Klubber fra Southern League som har blitt medlem i The Football League
Aberdare Athletic (1921–1927), Aldershot (opprinnelig Aldershot Town) (1932–1992), Barnet (1991-2001 og 2005-), Boston United (2002–), Bournemouth (opprinnelig Boscombe St Johns, senere Boscombe og Bournemouth & Boscombe Athletic) (1923–), Bradford Park Avenue (1908–1970)*, Brentford (1920–)*, Brighton & Hove Albion (1920–)*, Bristol City (1901–)*, Bristol Rovers (1920–), Burton United (slått sammen av Burton Swifts og Burton Wanderers) (1901–1907), Cambridge United (1970–2005), Cardiff City (1920–)*, Charlton Athletic (1921–)*, Cheltenham Town (1999–), Colchester United (1950-1990 og 1992-), Coventry City (1919–)*, Crystal Palace (1920–)*, Exeter City (1920–2003), Fulham (1907–)*, Gillingham (opprinnelig New Brompton) (1920-1938 og 1950-), Hereford United (1972-1997 og 2006-), Ipswich Town (1938–)*, Kidderminster Harriers (2000–2005), Leyton Orient (opprinnelig Clapton Orient) (1905–), Luton Town (1897-1900 og 1920-)*, Maidstone United (1989–1992), Merthyr Town (1920–1930), Millwall (opprinnelig Millwall Athletic) (1920–)*, Milton Keynes Dons (opprinnelig Wimbledon) (1977–)*, Newport County (1920-1931 og 1932-1988), Northampton Town (1920–)*, Norwich City (1920–)*, Oxford United (opprinnelig Headington United) (1962–2006)*, Plymouth Argyle (1920–), Portsmouth (1920–)*, Queens Park Rangers (1920–)*, Reading (1920–)*, Rushden & Diamonds (slått sammen av Rushden Town og Irthlingborough Diamonds) (2001–2006), Southampton (opprinnelig Southampton St Mary's) (1920–)*, Southend United (1920–), Stalybridge Celtic (1921–1923), Stoke City (opprinnelig Stoke Ramblers, senere Stoke) (1888-1890, 1891-1908 og 1919-)*, Swansea City (opprinnelig Swansea Town) (1920–)*, Swindon Town (1920–)*, Thames (1930–1932), Torquay United (1927–), Tottenham Hotspur (1908–)*, Walsall (1892-1895, 1896-1901 og 1921-), Watford (1920–)*, West Ham United (opprinnelig Thames Ironworks) (1919–)*, Wycombe Wanderers (1993–), Yeovil Town (opprinnelig Yeovil, senere Yeovil & Petters United) (2003–).
Kuriosa
Burton United, Stoke City og Wallsall er de eneste av disse klubbene som ikke spilte i Southern League før de ble medlem i The Football League. Burton United har ingen tilknytning til dagens klubb Burton Albion.
Den foreløpig siste klubben fra Southern League som har blitt valgt inn i The Football League for første gang er Yeovil Town (i 2003). Den foreløpig siste klubben fra Southern League som har nådd øverste divisjon (Premier League) er Reading (i 2006).
Tre av klubbene som har spilt i Southern League har senere blitt engelske ligamestre. Dette gjelder Ipswich Town, Portsmouth og Tottenham Hotspur.
Ni klubber med fortid i Southern League har blitt FA-cup-mestre: Cardiff City, Charlton Athletic, Coventry City, Ipswich Town, Portsmouth, Southampton, Tottenham Hotspur, West Ham United og Wimbledon (i dag Milton Keynes Dons). Tottenham Hotspur (i 1901) er den eneste klubben utenom The Football League som har blitt FA-cup-mestre etter at The Football League ble stiftet i 1888. Cardiff City (i 1927) er den eneste walisiske klubben som har blitt engelske FA-cup-mestre.
Sju klubber med fortid i Southern League har vunnet Ligacupen: Luton Town, Norwich City, Oxford United, Queens Park Rangers, Stoke City, Swindon Town og Tottenham Hotspur. Swindon Town spilte i daværende 3. divisjon da de ble Ligacup-mestre i 1969.
Bare en gang mellom 1894 og 1920 ble en klubb som i dag ikke spiller i The Football league, blant de tre beste i Southern League. Det var Chatham (nå Chatham Town), som ble nummer 3 i 1897. I 1920 ble hele øverste divisjon i Southern League valgt inn som ny 3. divisjon (året etter 3. divisjon sør) i The Football League. Unntaket var Cardiff City, som ble valgt direkte inn i 2. divisjon.
Merthyr Tydfil, en annen walisisk klubb, spilte i 1987 i Cupvinnercupen som walisiske FA-cup-mestere. I hjemmekampen slo de den italienske storklubben Atalanta 2-1, men tapte bortekampen 0-2. På det tidspuktet spilte Merthyr Tydfil i Midland Division i Southern League, da nivå 7 i det engelske ligasystemet. Merthyr Tydfil har ingen tilknytning til den eldre klubben Merthyr Town.
Arsenal spilte en viktig rolle i historien til dannelsen av Southern League, men klubben har selv aldri spilt med A-laget i Southern League. De deltok med reservelag i en sesong, sesongen 1938–39.
Kaldvågvatnet
Kaldvågvatnet er en innsjø i Hamarøy kommune i Nordland, omtrent fem kilometer sør for Ulvsvåg, mellom grendene Kaldvåg og Skillvassbakk.
Anders Johnson
Anders Johnson (født 23. april 1989 i Plattsburgh, New York) er en amerikansk skihopper som har konkurrert siden 2002.
Johnson var et lovende talent som tenåring og oppnådde allerede i sesongen 2006/2007 to tredjeplasser i FIS-cupen. Han har imidlertid ikke klart å ta steget helt opp på det øverste nivået som senior.
Han debuterte i verdenscupen i skihopping 6. januar 2009 i Bischofshofen. Hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 29.-plass fra storbakken i Whistler Olympic Park senere i januar. Dette er også den eneste gangen han har tatt verdenscup-poeng siden debuten.
Under Vinter-OL 2006 i Torino hoppet Johnson i lagkonkurransen for det amerikanske laget som endte på 14.-plass. Han ble igjen tatt ut til Vinter-OL 2010 for å representere USA.
San Cristóbal Nexquipayac
San Cristóbal Nexquipayac, vanligvis kalt Nexquipayac, er en landsby i Atenco kommune i Mexico. Den befinner seg nordvest i kommunen, om lag 10 kilometer fra San Salvador Atenco. Nexquipayac er den nest største landsbyen i Atenco, og hadde 6 661 innbyggere i 2010. Landsbyen er prega av landbruk og husdyrhold.
Landsbyen er særlig kjent for karnevalsfeiringa si. Den har også en stor fest 25. juli.
Schengen-avtalen
Schengen-avtalen er et internasjonalt regelverk opprettet i 1985 for å sikre indre reisefrihet mellom de deltakende landene. Samtidig styrkes landenes samarbeid om en felles yttergrense. I det samme regelverket inngår Schengenkonvensjonen fra 1995. De deltakende landene danner til sammen Schengen-området.
Avtaleverket
Den opprinnelige Schengen-avtalen ble inngått av Tyskland, Frankrike, Nederland, Belgia og Luxembourg i juni 1985 på skipet «Princess Marie-Astrid» på Mosel nær landsbyen Schengen i Luxembourg, ved den franske og tyske grensen.
Avtalen ble 19. juni 1990 supplert med Schengen-konvensjonen, som avskaffet indre grensekontroller og innførte felles visumregler. Schengen-området ble etablert 26. mars 1995.
Ettersom flere EU-medlemsstater undertegnet avtalen ble det besluttet å inkorporere avtalen i EU. Avtalen ble del av europaretten gjennom Amsterdam-traktaten i 1997 og trådte i kraft i 1999. Samarbeidet omfatter 26 land. Island, Liechtenstein, Norge og Sveits deltar gjennom assosieringsavtaler med EU.
Norges deltakelse i Schengen-samarbeidet foregår i det såkalte fellesorganet, som består av medlemslandene i EU, Europakommisjonen samt de fire assosierte Schengen-medlemmene Norge, Island, Sveits og Liechtenstein.
Tilsluttede land
Schengen-avtalen omfatter fra 1. januar 2023 27 europeiske land. Det dreier seg om EUs medlemsland, med unntak for Irland (som har opt-out), Bulgaria, Romania og Kypros. Videre omfatter ordningen EØS-landene og Sveits.
Unntak
Følgende områder tilhørende medlemslandene omfattes ikke av Schengen-avtalen:
Hoplocercidae
Hoplocercidae er en familie iguaner. Det har vært vanlig å regne dem som en underfamilie av en stor familie som omfatter alle iguaner, men nå blir denne gruppen plassert i en egen familie.
Schengen-avtalen
Unntak
Generelt sett omfattes områder utenfor Europa ikke av Schengen-avtalen (men Kanariøyene omfattes)
Saglivatnet
Saglivatnet er en innsjø i Nærøysund kommune i Trøndelag og Bindal kommune i Nordland.
Schengen-avtalen
Ikrafttredelse
1 Traktaten trådte i kraft til lands og til havs i disse ni landene på denne datoen. Ved flyplassene opphørte passkontrollen 30. mars 2008.
Hoplocercidae
Disse øglene lever i Mellom- og Sør-Amerika fra Panama til Peru. De lever enten i regnskog (Morunasaurus, Enyalioides), eller i tørrere skogtyper (Hoplocercus). Mange av artene har store skjell på halen som står ut som små pigger, og noen av dem bruker denne halen til å grave fordypninger i bakken, men ingen av artene graver virkelige huler. Noen arter lever oppe i trær, mens andre holder til på marka. Kroppslengden er maksimalt 16 cm. Hoplocercus skiller seg ut blant iguaner ved å være nattaktiv.
Schengen-avtalen
Ikrafttredelse
2 Traktaten trådte i kraft til lands i Sveits på denne datoen. Ved flyplassene opphørte passkontrollen 29. mars 2009.
Tilgrunnliggende prinsipper
Før første verdenskrig kunne man reise fra Paris til Moskva uten pass. Denne friheten opphørte med krigen, selv om flere lokale frisoner ble etablert. Etter Irlands uavhengighet fra Storbritannia i 1922 kunne man reise fritt mellom landene, uten pass (identitetskort eller pass trengs for flyreiser siden 1997). Mellom Norge, Sverige, Danmark og Finland har det likeledes vært passfrihet siden 1952, lovfestet ved den nordiske passunionen i 1954.
Slike frisoner var likevel unntaket fra regelen. For å krysse grensene mellom land i Europa behøvde man et pass. I mange land var det også påkrevet med egne visum. Et enormt nettverk av grenseposter i Europa forårsaket forsinkelser og økte utgifter for handel og turisme.
Etter traktatens iverksettelse, ble grenseposter mellom deltagerland stengt, og ofte revet. Biltrafikken blir ikke lenger forsinket; passasjerer som reiser med bil, båt, jernbane og fly trenger ikke å identifisere seg med pass eller visum når de krysser grensene. Borgere i land utenfor EU og EØS som reiser i Schengen-området som turister og forretningsmenn, behøver et Schengen-visum som utstedes av ambassaden eller konsulatet i det Schengen-landet de ønsker å besøke først. Etterpå kan de uhindret besøke et hvilket som helst Schengen-land.
Borgere i "tredje-land", utenfor EU, som har oppholdstillatelse i en Schengen-stat, kan fritt oppholde seg i og reise til en annen Schengen-stat i en periode på opptil 3 måneder. For lengre opphold, kreves spesiell tillatelse fra det respektive landet. Personer utenfor Schengen-området, som har en langvarig oppholdstillatelse i et medlemsland, kan, under visse omstendigheter, tildeles retten til å bosette seg i andre medlemsland.
Robert Mateja
Robert Mateja (født 5. oktober 1974 i Zakopane) er en tidligere polsk skihopper som representerte Wisła Kraków. Han konkurrerte fra 1993 til 2007.
Schengen-avtalen
Tilgrunnliggende prinsipper
Schengen-landene samarbeider om å kontrollere og overvåke områdets ytre grenser, gjennom en avtale som kalles Schengen-grensens kodeks. Artikkel 7 krever en minimum-sjekk av personer som krysser de ytre grensene, deriblant identifikasjonspapirer og reisedokumenter. Borgere fra "tredje-land", utenfor EU, som krysser grensene, må gjennomgå en omfattende undersøkelse, som også omfatter alle adgangskrav (dokumentasjon, visum, yrkesmessig status, hvordan de tjener til livets opphold, og mulig utestengelse av sikkerhetshensyn).
Robert Mateja
Etter flere tunge år valgte han å legge opp etter det som for han ble årets siste verdenscuprenn (bare de 30 beste i verdenscupen deltok i det siste) i Planica. Han gjorde et aldri så lite «comeback» under skiflygingen Harrachov i 2008, men lyktes ikke å kvalifisere seg til noen av rennene. Han deltok i 3 OL, Nagano i 1998, i Salt Lake City i 2002, og i Torino i 2006. Han hadde ingen suksess i noen av lekene, og 20. plassen fra Nagano ble det beste. Han ble nr. 5 med det polske laget i Torino. Men han fikk med seg 2 5. plasser i Planica i 01 og i Trondheim i 98. Han hadde det med å gjøre det bra i lagkonkurranser. Nr. 5 med Polen under VM i Sapporo i 2007 var et av mange gode resultater han oppnådde med Polen, på en tid hvor han var nest beste på laget, etter Adam Małysz.
Skiflyging
Bedre skulle det gå i skiflyging. Til tross for en ganske rotete stil, med mye veiving med armer etc., etablerte han seg som en god skiflyger. Han ble nr. 19 under skiflygings-VM i østerrikske Bad Mitterndorf i 2006. I det samme mesterskapet ble han nr. 8 med det polske laget. Han fikk som sagt med seg en av sine to 5. plasser fra Planica. Hans personlige rekord er på 205,5 meter.
Byfogd Koss gate (Tønsberg)
Byfogd Koss gate er en 150 meter lang gate på Nøtterøy i Tønsberg kommune.
Gaten er oppkalt etter byfogd Petter Henrich Koss (1796–1861).
Minstefradrag
Minstefradrag er et standardisert fradrag i lønns- og pensjonsinntekter og andre likestilte inntekter som trekkes fra bruttoinntektsgrunnlaget ved utregningen av alminnelig inntekt. Nytt beløp fastsettes av Stortinget hvert år i Stortingets skattevedtak.
Minstefradragets overordnede formål er å lette saksbehandlingen for skattemyndighetene samt innberetningsplikten for den enkelte skattyter. Reglene om minstefradrag medfører at skattyter får et standardisert fradrag for utgifter som enhver person i alminnelighet pådrar seg i løpet av et år. Minstefradraget letter dermed den enkelte skattyters årlige arbeid med selvangivelsen ved at en rekke typiske utgifter fradragsføres automatisk. Minstefradraget er et alternativ til fradrag for de virkelig medgåtte kostnader i forbindelse med yrkesutøvelse. Skattytere som har større kostnader av denne typen enn de som dekkes av minstefradraget, vil kunne kreve fradrag for de faktiske kostnader i stedet for minstefradaget. Disse utgiftene må i så fall dokumenteres. Minstefradraget som kan kreves, er begrenset både oppad og nedad, men utgjør 43% av skattepliktige lønnsinntekter og 29% av skattepliktige pensjonsinntekter innenfor grensene i inntektssåret 2016. Stortinget vedtar hvert år nye satser for øvre og nedre grense for minstefradraget.
For inntektsåret 2016 er de nye øvre grensene i minstefradraget oppjustert i tråd med forventet lønnsvekst til henholdsvis 91 450 kroner for lønnsinntekt og til 73 600 kroner for pensjonsinntekt.
Maribo kommune
Maribo kommune er en tidligere kommune i Storstrøms amt i Danmark. Kommunen ble dannet ved kommunalreformen i 1970, og ble 1. januar 2007 innlemmet i nye Lolland kommune i Region Sjælland sammen med Holeby kommune, Højreby kommune, Nakskov kommune, Ravnsborg kommune, Rudbjerg kommune og Rødby kommune som ledd i kommune- og regionreformen 2005–07.
Møn kommune
Møn kommune var en kommune Storstrøms amt i Danmark, opprettet ved Kommunalreformen (1970) fra 1. april 1970. Kommunen hadde 11 731 innbyggere (2004) og et areal på 237,12 km². Stege var administrasjonssenter.
I forbindelse med Kommunalreformen (2007) ble kommunen slått sammen med Langebæk kommune, Præstø kommune og Vordingborg kommune til nye Vordingborg kommune.
Maribo kommune
Opprinnelig var planen å danne to kommuner: Ny Maribo kommune (av Holeby kommune, Højreby kommune, Maribo kommune, Rødby kommune) og Ny Nakskov kommune (av Nakskov kommune, Rudbjerg kommune, Ravnsborg kommune), men ved en folkeavstemning 18. mai 2005 ble det vedtatt å slå alle syv kommuner sammen i én (med 51,6 % flertall på Midtlolland og 54,9 % på Vestlolland).
Pelvicachromis
Pelvicachromis er en gruppe ciklider som består av små (7,5-10 cm lange), sterkt fargede fisk som holder til i bløtt, surt vann (pH 5,0-7,0).
Alle artene leker i huler. De er enkle å drette opp i fangenskap. De er fredelige ciklider som kan holdes med andre arter i beplantede, oppvarmede akvarier.
De kan fôres med forskjellig flak-, frossent og levende fôr.
Mytteriet på Bounty (roman)
Mytteriet på Bounty er en roman fra 1932 av de engelske forfatterne Charles Nordhoff og James Norman Hall, basert på et faktisk mytteri på skipet Bounty mot løytnant William Bligh, kommanderende offiser på HMAV «Bounty» i 1789. Romanen ble oversatt til norsk i 1959, og den har blitt basis for flere filmer og et musikkspill (musical). Romanen var den første i hva som skulle bli en Bounty-trilogi med Men Against the Sea – norsk utgave i 1954 som Barkassen fra Bounty og Pitcairn's Island – norsk utgave i 1958 som «Bounty»-folkenes øy.
En roman som kom ut før Nordhoff og Hall om det samme mytteriet var Novel Les Révoltés de la Bounty (Mytteristene på Bounty) ble utgitt av Jules Verne i 1879.
Romanen forteller historien via en fiktiv førsteperson ved navn Roger Byam, basert på den historiske medlemmet av mannskapet ved navn Peter Heywood. Byam, som ikke er en del av mytteristene, blir igjen på «Bounty» etter mytteriet. Han returnerer etter hvert til Tahiti hvor han blir arrestert og fraktet til England for å bli stilt for krigsrett. Han og flere andre medlemmer av mannskapet blir etter hvert frikjent.
Filmatiseringer
Et musikkspill basert på den samme historien ble satt opp på West End i løpet av 1980-tallet. Den var skrevet av og spilt av David Essex.
Fylkesvei 62 (Sogn og Fjordane)
Fylkesvei 62 (Fv62) gikk mellom Risnes og Hyllestad, og mellom Rysjedalsvika og Indrefjorden i Hyllestad kommune.
Veien besto av to traséer uten direkte forbindelse. 2019 ble disse erstattet av fylkesvei 5650 og fylkesvei 5651.
Adel
Adel er betegnelsen på en samfunnsklasse som, fortrinnsvis historisk, hadde særskilte juridiske privilegier. Tidligere innebar dette ofte skattefrihet i større eller mindre grad, men det kunne også innebære spesielle plikter.
I europeisk middelalder og tidlig moderne tid var det en utbredt forestilling at samfunnet bestod av tre stender: «de som bad» (geistligheten, også kalt førstestanden), «de som slåss» (adel, også kalt andrestanden), og «de som arbeidet» (bønder og borgere, også kalt tredjestanden). Dette samfunnssynet var, med betydelige lokale variasjoner, temmelig utbredt frem til den franske revolusjon og nedfelte seg i de fleste europeiske staters konstitusjoner frem til 1800-tallet. Det var imidlertid en rekke unntak fra dette, og stendersystemet ble allerede fra middelalderen utfordret av det velstående kjøpmannsborgerskapet i byene. I mektige bystater som Hamburg var adel ikke anerkjent, og det var forbudt for adelige å eie eiendom eller delta i det politiske livet.
Adelsinstitusjonen var opprinnelig basert på at personer ytet krigs- eller annen tjeneste i bytte mot privilegier. Rettigheter og plikter var senere nært knyttet til personers medlemskap i denne samfunnsstanden sammen med nødvendig militær eller sivil utdannelse, og generelt kunne ikke uadelige entre adelen selv om personlige forutsetninger og meritter skulle være til stede. Denne gruppetilhørigheten gikk oftest i arv. Etter at de fleste stater i Europa innførte prinsippet om relativ likhet for loven i løpet av de siste to hundre år, har adelskap i de fleste europeiske land i stor grad blitt omdefinert til å bli en symbolsk status istedenfor å medføre økonomiske privilegier.
Etymologi
Ordet kommer av middellavtysk ādel «avstamning, fornem fødsel, adelsstand» men er i slekt med det norrøne ordet aðal som betydde «iboende natur; hjem, odel; hoved-, stor-, ekte-» som gjennom lavtysk er avledet til ordet ēdel som angir at noe er av fin (ren) rase. Uttrykket ble alminnelig brukt fra 1600-tallet i Norden og er i norske kilder første gang belagt i 1513. Når begrepet brukes om tiden før 1500-tallet, refererer det vanligvis til verdslig aristokrati, til forskjell fra geistlig aristokrati.
Adelens opphav
Adelig status for en slekt kan ha blitt til på mange ulike måter. Adelen i moderne form oppstod i middelalderen som en formalisering av privilegier. Til grunn og hjemmel for ethvert legitimt adelskap ligger adelspatentet som presiserer og formaliserer innhold, omfang, arverekkefølge og alle andre aspekter ved hvert unike adelskap. Det ble etter hvert vanlig for monarker å tildele arvelig adelskap til fremtredende personer og som belønning for fortjenester. Adelspatentene regulerer omfanget av arveberettigede, og disse varierer enormt, fra ingen arverett, til arverett for alle etterkommere i enkelte tilfeller. Enkelte adelskap arves kun via mannsledd, mens andre adelskap arves via både kvinneledd og mannsledd, der dette er presisert i patentet. Mange slekter er blitt adelige ved rett og slett å påberope seg å være det (ofte på tynt grunnlag), og oppnå sosial/formell anerkjennelse av det. Adelskap eller adelige titler kunne være knyttet til det å eie en (større) jordeiendom eller følge med automatisk hvis man innehadde en høyere stilling eller mottok en bestemt orden. I mange stater kunne adelskap erverves ved å betale monarken for det direkte eller indirekte (for eksempel gjennom donasjoner). I de fleste europeiske monarkier ble adelskap i sin tradisjonelle, arvelige form utdelt inn i det 20. århundre. Det er bare noen få land som fortsatt tildeler slik status eller titler, og da som oftest ikkearvelig (unntak forekommer).
Prinsipper for definisjon av adel
Adelskap er i Europa i prinsippet basert på å sverge troskap til en monark, og så få skattefritak og immunitet, i bytte mot tjeneste og troskap for kongen, primært i militær sammenheng.
Da adelskap i utgangspunktet var tilknyttet den kongelige hirden, innebar følgelig opptak i hirden en stor risiko for at man falt i kamp. Skattefritak, Immunitet, og rett til å bære våpen for etterkommerne, var følgelig en rimelig belønning for hirdmennenes etterkommere. Som andre menn, hadde disse hirdmenn familier å forsørge, og følgelig kunne man vanskelig tre inn i kongens tjeneste, deretter risikere å falle i kamp og deretter ikke kunne hverken brødfø eller forsvare sine, med mindre etterkommerne fikk noenlunde akseptable livsvilkår til gjengjeld.
At etterkommerne fikk arvelige adelsprivilegier, må derved sees i sammenheng med at etterkommerne gikk dårlige tider i møte hvis hirdmannen falt, og de på tross av det måtte betale skatt til kongen.
Dette medfører at staten ved nektelse av å oppfylle sin del av avtalene i realiteten ikke gjør opp sin del av avtalene med hirdmennene som i sin tid tjente staten, nettopp i bytte mot etterkommernes privilegier.
Vikingtiden
I perioder med stor befolkningsvekst utviklet samfunnene seg mot at områdene oftere fikk besøk av områdeledere fra områder som lå langt borte, spesielt da skipsbyggingsteknikken i Norden hadde utviklet båttyper som knarr. Knarrene gjorde det mulig for en områdeleder, med sønner, nevøer, brødre, svogere og fettere å trekke seg raskt tilbake, om nødvendig. Dette bedret sjansene for overlevelse i slag, samt at disse båtene lastet mye. Disse områdelederne ble etter hvert kalt herser. Etter Norges første rikssamling, da Harald Hårfagre fikk alle landets herser til å anerkjenne seg som overherse, eller konge ble Norge i mye større grad enn sine nordiske naboer et samfunn med et sterkt aristokrati. Hersene, eller drottene som enkelte ble kalt var nå ledere i de facto selvstendige småriker, med en kongemakt over seg som skulle hindre bytteraid og krig. Vikingraid hadde derimot pågått noen decennier mot Eirann (Irland), Anglerland (England), Skottland og Frankland (Frankrike) Riket ble oppløst da Hårfagresønnene delte riket mellom seg. Kriger oppstod igjen. Despotiet som Harald Hårfagre hadde hatt som styreform, gjorde at noen herser tok land på Hjaltland (Shetland), Færøyene, Island, Grønland, Helluland og Vinland.
Kongeverdigheten i Norge ble gjenstand for valg på ting, da herser og haulder ville ha med et ord i laget. Tross alt kunne en krigerkonge med sine menn kjempe seg til overhøyhet over et område eller tinglag, men han kunne lett styrtes, hersene kunne samle seg mot ham, og dessuten medførte jo kamp en risiko. Valget fikk preg av en kontrakt, denne avtalen ble kalt håndfestning.
Var en konge valgt på et ting, ble han lettere valgt på neste, da hersene visste at han hadde avtale med hersene på det forrige tinget. Kongen lovte hersene at gamle skikker og avtaler skulle holdes, og kongen skulle garantere fred innad. For å slå tilbake angrep utenfra organiserte kongen skipreider og leidang. Hersene måtte stille med soldater i et slikt område, til forskjell fra det tidligere systemet med at våpenføre menn stilte ved tinget.
Dansketiden
Adelen hevdet i Danmark-Norge overfor kongen sine privilegier og sin politisk-økonomiske makt gjennom danehof, riksråd og håndfestninger frem til eneveldet ble innført i 1660, hvoretter adelen bare tjente som en hoffadel underlagt kongen. I 1671 ble det opprettet en ny høyadel av lensgrever og lensbaroner.
Den dansk-norske unionskongen opererte med sin egen såkalte "partikulærkasse" dit rikfolk kunne betale inn penger for å bli adlet, bl.a. Anker, Geelmuyden (Gyldenkrantz) og Leopoldus (Løvenskiold) Dette var noe annet enn adelskap som belønning for en innsats, f. eks. Peter Wessel Tordenskiold og Ludvig Holberg. Kongen ga også adelskap til noen framstående militære da de gikk i hans dansk-norske tjeneste, f.eks. Cort Adeler og Gustav Wilhelm von Wedel-Jarlsberg.
Reglene for adelens kvinner var strenge. Lot en adelsdame seg forføre, var vergen hennes forpliktet til å holde henne innesperret for livstid og overta godset hennes. Unnlot han å gjøre dette, skulle slekten eller lensmannen gripe inn. (Kalundborgske recess av 1576 art. 12.) En adelsdame som giftet seg borgerlig, mistet retten til sitt adelige navn og våpen. Brukte hun dem like fullt, kunne enhver i slekten få henne tiltalt og avkreve henne 50 riksdaler hver gang. (Forordning av 29. september 1641 art. 1, Store recess 2-2-1.)
Det finnes i dag ca. 200 danske og ca. 900 svenske adelsslekter. I Finland finnes ca. 148 nålevende adelsslekter. Utover dette finnes det ca. 26 finske adelsslekter boende utenfor Finland.
Adelskapets opphevelse i Norge
Fra 1600-tallet var det i Norge bare tre adelige len: grevskapene Laurvigen og Jarlsberg, og baroniet Rosendal. Foruten de tre lensinnehaverne ble flere andre fortjente menn adlet på 1700-tallet, deriblant Niels Knagenhielm, sønn av den danskfødte sorenskriveren Tyge Castberg. Sønnen tok navn etter sin mor Maren Knag og gjorde en stor innsats som embedsmann. I 1721 ble han adlet som «rette innfødte norske adelige» under navnet Knagenhielm. Hermann Leopoldus, sønn av en tysk kjøpmann innvandret til Christiania i 1670-årene, ble jernverkseier og adlet i 1739 under navnet Løvenskiold. Overrettsjustitiarius Christian Magnus Falsen d.e. var av dansk ætt, og fikk kalle seg de Falsen etter at han ble adlet i 1758.
Markis av Mandal var en dansk-norsk adelstittel og er en av kun to markgrevetitler opprettet i Norge-Danmark. Dette var etter det norske fogderiet Mandal. Tittelen ble opprettet den 24. november 1710 for Francisco de Ratta i Bologna og hans to brorsønner (ikke brødre, som der står i adelsleksikonnet) Giuseppe Carlo de Ratta og Luigi de Ratta. Francisco de Ratta, tidligere kaptein i spansk tjeneste, senator i Bologna og gonfaliere og hans nevø Giuseppe Carlo de Ratta også senator og gonfaliere døde begge ugift. Kun Luigi de Ratta, også senator og gonfaliere, var gift, men hans mannslinje døde ut med hans sønnesønns sønn, Benedetto de Ratta, markis av Mandal (1809-1890), som i 1821 mistet tittelen i Norge, da han ikke hadde bevist sitt adelskap etter adelsloven, og som med sin død i 1890 mistet den i Danmark.
Markis av Lista (tidligere skrevet Markis af Lister) var også en dansk-norsk adelstittel etter Lista og Mandal Amt. Tittelen ble opprettet 22. april 1709 av Frederik IV av Danmark og Norge for Hugo Octavius Accoramboni i Firenze. Den opphørte ved hans død. Grunnloven av 1814 forbød opprettelse av nye grevskaper, baronier, stamhus og fideikommisser, samt titler som ikke var knyttet til noe embede. Adelsloven av 1821 iverksatte en langvarig avskaffelse av adelige titler og privilegier/forrettigheter. Adelsmenn og -kvinner som var født før lovens ikrafttreden, beholdt sin adelige status og eventuell tittel for sin levetid. Etter disse personenes død opphørte alt arvelig adelskap i Norge, ifølge lovens § 6. Se eksterne lenker til adelsloven av 1821 og Stortingets vedtak av 1824 nederst på siden.
Adelstitler
Tabellen under angir de viktigste adelstitlene. Sorteringen er omtrent etter synkende rang etter et senere kontinentalt system, selv om ulike land til dels har hatt noe avvikende rekkefølge på titlene, og ikke alle titler er direkte sammenlignbare i alle land. Hakeparentes angir oversettelser av adelstitler som ikke har vært i bruk i det respektive landet.
Bare få av disse titlene har noen gang vært brukt i Skandinavia. Adelen i Skandinavia var historisk ubetitlet. Da begrepet adel kom i bruk i Skandinavia på 1500-tallet, var ridder den høyeste adelsrang i Skandinavia, men dette var mer å forstå som en rang enn en tittel, og den gikk ikke i arv. Senere kom titlene baron og greve i bruk.
Høyadel/lavadel og betitlet/ubetitlet adel
Mange land opererte med et skille mellom høyadel og lavadel. Et ekteskap mellom en høy- og en lavadelig person ble i noen land ansett som ikke standsmessig. Grensen mellom høy- og lavadel varierte imidlertid mellom land og regioner. I Storbritannia gikk skillet ved baroner, som ble regnet som den laveste rangen av høyadel (peerage, i motsetning til gentry). I enkelte land innen det tidligere tysk-romerske riket ble høyere titler enn greve regnet som høyadel, selv om enkelte greveslekter ble regnet til høyadel (fyrste- og riksgrever).
Ubetitlet adel betegner adelige som ikke har noen bestemt adelstittel. Hvorvidt det å være betitlet hadde noen betydning for om man ble regnet som høy- eller lavadel varierte dels i tid og dels mellom land. Flere land hadde heller ikke formelle adelstitler og alle adelige var per definisjon ubetitlet.
I Norden var det aldri noe formelt skille mellom «høyadel» og «lavadel». Alle adelige var i utgangspunktet ubetitlet; de adelsfamiliene som var representert i riksrådet eller ellers hadde en rikspolitisk rolle, eller der medlemmer hadde høy (personlig, dvs. ikke-arvelig) rang (slik som ridder), blir i dag noen ganger omtalt som «høyadel», mens den mer lokale adelen kan ses omtalt som «lavadel», uten at det er mulig å sette opp et skarpt skille mellom disse. Etter innføringen av Eneveldet begynte kongen i Danmark-Norge å tildele arvelige greve- og barontitler, ofte til personer som ikke var adelige fra før, men den gamle ubetitlede (høy)adelen fortsatte å eksistere ved siden av den nye betitlede adelen. Dette var fra kongens side et forsøk på å svekke den politiske makten til den gamle (ubetitlede) høyadelen som ledd i omveltningene etter Karl Gustav-krigene.
Danmark
I Danmark er adelen ikke avskaffet, men adelens særlige rettigheter falt bort i 1849. Titlene er derfor den danske adelens eneste privilegier i dag.
Spania
Spanske titler kan være av Castilla, Catalonia, hele kongeriket, eller grande av 1., 2. eller 3. klasse. Disse grander kan være ubetitlet, og en ubetitlet grande er alltid av høyere rang enn en kastiljansk, katalansk, eller adelsmann av kongeriket, selv om denne skulle være hertug. Dette gjelder uansett klasse på granden. Riddere kalles i Spania hidalgos.
Italia
I Italia er adelen avskaffet, men det finnes byadelskap, landskapsadelskap, savoyisk adelskap, siciliansk adelskap. Disse titlene er nå en del av navnet.
Tyskland og Østerrike
I Tyskland og Østerrike er adelens formelle stilling avskaffet, titler er nå en del av etternavnet i Tyskland og fullstendig avskaffet i Østerrike. Man regner riksadelskap, provinsadelskap og andre, og høyadelen har titler som fyrste, prins, erkehertug, markgreve osv. Adelen er tallrik og har stor sosial betydning i Tyskland og, hvis kjennelig, også i Østerrike.
Frankrike
I Frankrike er adelen avskaffet, og hvem som helst kan kalle seg hva som helst, men det fantes to hovedformer for adelskap: Ancien Régime og Régime Napoléon.
Benelux-landene
I Belgia, Luxemburg og Nederland finnes fortsatt, som i Spania og Storbritannia, adel og adling.
Sverige
I Sverige forsvant adelens politiske rettigheter i 1866, adling ble opphevet i 1974 (dog ble den siste adelsmann adlet i 1902), og de siste forrettigheter i 2003 (dog var disse forrettigheter ikke reelle). Så adelens status er lik den i Danmark fra 1. juli 2003. Imidlertid kan kongen tildele hertugtitler til den kgl. familie.
Norge
I Norge ble nyadling forbudt i 1814, mens alle særrettigheter (privilegier) og titler ble gradvis opphevet med Adelsloven av 1821, mot kongens ønske. De personer som da hadde tittel, kunne beholde disse i sin levetid dersom de ønsket det – i praksis ble dette bare enkelte medlemmer av slekten Wedel Jarlsberg med greve- og barontittel. Alle adelsfamilier som var blitt godkjent av myndighetene, kunne benytte tittelen «stamhusbesidder» siden. Dette har skjedd i liten grad.
Visse særregler finnes det imidlertid fortsatt i reglene som gjelder for innehaveren av stamhuset Jarlsberg, bl.a. i en særlov av 4. juli 1927 nr. 11 (arvefølgen), samt i skatteloven av 26. mars 1999 nr. 14 § 2-33 (2) med skattlegging av besitteren av stamhuset som om vedkommende forpaktet eiendommen.
Finland
I Finland ble adelens politiske makt avskaffet 1905, adlingen 1918 (siste adling 1912), og forrettighetene opphevet samme år. Titlene kan brukes, som i Sverige og Danmark.
Storbritannia
Adelen eksisterer og opprettholdes i det britiske samfunn og av konstitusjonell (spesielt kongelig) praksis, for eksempel ved at monarken kan utdele arvelige adelstitler (spesielt til den kongelige familie). Likevel omfatter adelen idag (the aristocracy) i Storbritannia først og fremst de mennesker som har fått titler gjennom slektskap, eller er i nær slekt eller gift med disse. Hvor nær slekt man må være for å være adelig er ikke definert. Adelskapet er derved idag i mindre grad knyttet til Overhuset (House of Lords). Nyutnevnte medlemmer (life peers) og biskoper oppfatter seg sjelden som adelige. I tillegg sitter ikke nye Høyesteretts-dommere (tidligere kalt law lords) i Overhuset lenger. .
Internasjonal courtoisie
Merkelig nok gir internasjonal courtoisie en del utslag på tittelbruk. I Sverige blir en tysker, som bare i navnet er Prinz, benevnt prins ved Kungliga Hovet (spesielt om han er gift med en svensk prinsesse). Grunnen er at de tyske kongelige og adelige bruker titlene sine som en del av navnet. Et eksempel på dette er Ernst August Prinz von Hannover. Et annet eksempel er Karl-Theodor Maria Nikolaus Johann Jacob Phillipp Franz Joseph Sylvester Freiherr von und zu Guttenberg, som er tidligere næringsminister i Tyskland. Det samme gjelder i Norge, en utenlandsk adelstittel blir akseptert ved Det kongelige hoff, mens nordmenns eventuelle adelige titler ikke blir anerkjent.
Publikasjoner
Dansk Adels Forening utgir Danmarks Adels Aarbog (DAA), der også enkelte medlemmer av dansk-norske adelsslekter er oppført. Årboken omtaler i svært liten grad de rene norske adelsslekter. Danmarks Adels Aarbog tar for øvrig ikke utgangspunkt i de faktiske bestemmelsene i de enkelte adelsbrev, og utelater derfor svært mange faktiske adelige. Dette fordi det er svært ressurskrevende å studere eldre adelspatenter skrevet før skriftspråket ble normert. Dette, i kombinasjon med begrensede økonomiske ressurser resulterte i at Dansk Adels Forening tilslutt fant på en bekvemmelig egenprodusert og usedvanlig forenklet, men i stor grad feilaktig definisjon av begrepet adel. Dette gikk i stor grad ut over nøyaktigheten og kvaliteten på årboken, men forenklet til gjengjeld utgivelses-prosessen. I tillegg og samtidig valgte de å inkluderer svært mange ikke-adelige, som på ulike måter hadde en relasjon til adelige, slik som inngiftede uadelige kvinner og disses foreldre. Dette resulterte i at det i stor grad kan stilles spørsmål ved mange av dem som står oppført som adelige, men til gjengjeld bidro dette sterkt til økte inntekter, da de ikke-adelige som likevel ble tatt med i utgivelsen, derved i stor grad kjøpte årboken og således styrket økonomien vesentlig.
Det finnes et vell av andre adelskalendre, den viktigste i den tyske verden er Gothaen og den nåværende Genalogisches Handbuch des Adels (GHdA). Riddarhuset i Sverige utgir Sveriges Ridderskaps- och Adelskalender, som inneholder «introduserte» slekter. Over «ikke-introduserte» svenske adelsslekter utgis Sveriges ointroducerade adels kalender. Også Riddarhuset i Finland utgir en adelskalender over finske adelsslekter.
Irwindale Speedway
Irwindale Speedway er en motorsport-bane i Irwindale, California, USA. Banen brukes hovedsakelig til regionale NASCAR-løp, samt løp i drifting-seriene D1 Grand Prix og Formula D.
Andreas Kunz
Andreas Kunz (1946–2022) var en tysk kombinertløper som konkurrerte for Øst-Tyskland. Han representerte SC Dynamo Klingenthal.
Kunz tok bronsemedalje i OL i Grenoble i 1968. Samme år ble han nummer 2 i det østtyske mesterskapet, og fulgte opp med tredjeplass året etter. I 1970 utestengte østtyske myndigheter ham fra aktiv idrett, fordi han hadde beholdt kontakten med sin venn og tidligere landslagskollega Ralph Pöhland, som hadde flyktet til Vest-Tyskland kort tid før OL i 1968.
Vinje
Vinje er en kommune i Øvre Telemark i Vestfold og Telemark fylke, som historisk lå i Bratsberg amt og Telemark fylke. Den grenser i nord til Nore og Uvdal, i øst til Tinn og Seljord, i sør mot Tokke og Bykle, og i vest mot Suldal og Ullensvang. Vinje er den eneste norske kommunen med grense mot fire fylker. Høyeste punkt er Nupsegga, 1 674 moh. Kommunen er den tredje største i utstrekning i Sør-Norge (etter Ullensvang og Rendalen), og har større areal enn tidligere Vestfold fylke. Befolkningstettheten er lav, 1,2 innbyggere per kvadratkilometer, mot landsgjennomsnittet på 14,1. 15% av innbyggerne bor i tettbygde strøk. Kommunesenteret er Åmot. (654 innbyggere)
Natur og geografi
Denne nordvestlige delen av Telemark tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedeforldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt med noe hornblendegneis, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). I kommunen er det ca. 1 000 millioner år gammel svekonorvegisk granitt, samt et 1 270 - 1 000 millioner år gammelst lag av sandstein, konglomerat, ryolitt og basalt som dominerer de øverst strukturene. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går både i sørvest-nordøst retning, og i sør-nord retning hvor det går en stor forkastningslinje.
Samfunn og næringsliv
Den største arbeidsgiveren i Vinje er kommunen. Attføringssenteret i Rauland er den største private arbeidsgiveren. 39,4% av de sysselsatte jobber i offentlig administrasjon. Skoler: Edland skule, Rauland skule, Øyfjell oppvekstsenter og Åmot skule. Av andre viktige arbeidsgivere kan Qmatec nevnes.
Vinje kommune ligger øverst i Telemark og strekker seg langt inn i Hardangervidda nasjonalpark. Kommunen har en ca. 90 000 daa stor eiendom i nasjonalparken, Berunuten Vest, med seks hytter til bruk for alle som måtte komme forbi. Eiendommen ble kjøpt fra brukseier Treschow i Larvik i 1979.
Kjente vintersportssteder Rauland og Haukelifjell ligger i Vinje og trekker til seg mange turister om vinteren. De nærmeste byene er Rjukan og Odda.
Kommunestyrevalget 2019
Ved kommunesyrevalget i 2019 var det 2954 stemmeberettigede i kommunen. Det ble i alt avgitt 1966 stemmer, d.v.s 67,3 prosent.
Edward Carmichael
Daniel Edward «Ed» Carmichael (født 2. januar 1907 i Los Angeles i California, død 3. september 1960 i Los Angeles i California) var en amerikansk turner som deltok i de olympiske leker i 1932 i Los Angeles.
Carmichael vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på tredjeplass i hopp bak Savino Guglielmetti fra Italia og Alfred Jochim fra USA.
Kunståret 1381
Dødsfall
…
1381 in art
Arch West
Archibald Clark «Arch» West (født 8. september 1914 i Indianapolis i Indiana, død 20. september 2011 i Dallas i Texas) ble kreditert med utviklingen av Doritos, et krydret tortillachips som ble markedsført i USA som et alternativ til det mer tradisjonelle potetgull.
West fikk en bachelorgrad fra Franklin College i Indiana i 1936, før han tjenestegjorde i den amerikanske marinen i Stillehavet under andre verdenskrig. Etter krigen jobbet han som omreisende selger for Standard Brands, før han gikk over til reklamebransjen, og slo seg ned i New York City. Hans tidlige portefølje inkluderer en annonsekampanje for Jell-O.
Hanemsvatnet
Hanemsvatnet er en innsjø i Tingvoll kommune i Møre og Romsdal.
Santa Isabel Ixtapan
Santa Isabel Ixtapan, vanligvis kalt Ixtapan, er en landsby i Atenco kommune i Mexico. Den befinner seg nordvest i kommunen, like vest for Nexquipayac. Ixtapan hadde 4407 innbyggere i 2010. Den ligger på en høyde av 2 240 meter over havet.
Ixtapan er mest kjent for å ha et av Mexicodalens mest kjente og mest studerte funnstedene av mammutfossiler.
Palettciklide
Palettciklide (Pelvicachromis pulcher) er en art i gruppen ciklider. Den er endemisk til Nigeria og Kamerun. Den er en populær akvariefisk.
Utseende og størrelse
I naturen blir hannene av palettcikliden ca. 12,5 cm lang, og veier opp til 9,5 g. Hunner er mindre, opp til 8,1 cm lange og 9,4 g i vekt. Begge kjønn har en mørk stripe langs siden, fra munnen til halefinnen. Buken er rosa eller rød. Rygg- og halefinnen kan også ha øyeflekker. Fargetegningene hos hanner varierer, også innenfor noen populasjoner.
Utbredelse og habitat
De er også innført noen steder der de ikke naturlig hører hjemme, som Hawaii. Dette er en bivirkning av akvariehandel.
Diett
I noe akvarielitteratur er det foreslått at denne arten lever av mark, krepsdyr og insekter, men analyser av mageinnholdet hos ville eksemplarer tilsier at dette er feil. En studie fra 1985 av 161 individer viste at hovedføden besto av diatomer, grønne alger, biter av andre planter og blågrønnalger. Noen virvelløse dyr ble funnet, men disse var relativt få i tallet.
Kjønnsforskjeller
Som de andre artene i Pelvicachromis, har kjønnene forskjellig utseende. Hannene har spisse bukfinner, mens hunnenes er mer avrundet. I tillegg er hannene større, mangler gullskjæret på ryggfinnen, og har en mer avlang halefinne. Til tross for det som står i noen akvariebøker om at palettcikliden danner monogame par, er det ikke uvanlig med polygame haremer i naturen.
Arten leker i huler som de graver ut under vannplanter. I akvariet tar de til takke med ferdiglagde huler, skjønt disse også blir gravd ut før eggene legges. Eggene fester seg i underlaget, og legges ofte i rekker på ca. ti stykker i taket av hulen. Det er vanligvis 40 til 100 egg. Begge foreldrene passer yngelen, vanligvis i 21-28 dager. Hunnen tar seg i hovedsak av yngelen, mens hannen for det meste vokter territoriet.
Det hender at flere hanner slår seg sammen for å forsvare et felles territorium.
Friidrett under Sommer-OL 2008 – Spydkast kvinner
Friidrettsøvelsen Spydkast damer ved Sommer-OL 2008 fant sted 19. og 21. august på Beijing National Stadium.
Marija Abakumova som opprinnelig vant sølvmedaljen, ble diskvalifisert for doping i forbindelse med retesting av prøver fra OL i 2008.
Kvalifiseringskravene var 60,50 m (A-krav) og 56,00 m (B-krav).
Norge var ikke representert i øvelsen.
Kvalifisering
Kvalifisering: Krav for direktekvalifisering 61,50 meter eller i det minste blant utøverne med de 12 lengste kastene gikk til Finalen.
Fylkesvei 5653
Fylkesvei 5653 (Fv5653) går mellom Løland bru i Hyllestad og Lavik i Høyanger kommune. Veien er 13,4 km lang.
Kyssegurami
Kyssegurami er en art av relativt store, tropiske ferskvannsfisk. Den blir opptil 30 cm lang. Arten er den eneste i gruppen Helostoma som igjen er eneste undergruppe av Helostomatidae. De er populære akvariefisk.
Kysseguramien er ikke en del av gruppen guramier, men er beslektet med disse. I likhet med guramiene, har den en kroppsform som er sammentrykt fra sidene. Ryggfinnen har en lang base (16-18 harde finnestråler og 13-16 myke), og det samme har gattfinnen (13–15 harde stråler, 17–19 myke) som er symmetrisk i forhold til ryggfinnen. De bakerste myke finnestrålene er noe forlenget.
Bukfinnene er store og avrundede. Halefinnen er avrundet eller konkav. Sidelinjen er todelt, med den bakre delen lavere enn den forreste. Det er 43-48 skjell langs linjen.
Utseendemessig skiller kysseguramien seg ut gjennom munnen, som har brede lepper. I naturen er fisken grønnaktig på farge, med langsgående striper og mørkebrune finner.