cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Champagnedistriktet
Champagnedistriktet (engelsk Champagne Hillsides, Houses and Cellars, fransk Coteaux, Maisons et Caves de Champagne) er et verdensarvområde i Grand Estregionen nord i Frankrike som består av vinmarker, vinkjellere og salgskontorer knyttet til produksjon og salg av champagne. Området kom inn på verdensarvlista i 2015.
Verdensarvområdet omfatter steder der metoden for å produsere musserende viner ble utviklet på prinsippet om sekundær gjæring i flasken fra begynnelsen av 1600-tallet og fram til den tidlige industrialiseringen av produksjonen på 1800-tallet. Det omfatter 14 lokaliteter som representerer tre stadier i produksjonen: råvareproduksjonen i vinmarkene, produksjonsstedene (med underjordiske kjellere) og salgs- og distribusjonssentrene, de såkalte «Champagnehusene».
I tillegg til de 14 enhetene i kjerneområdet, er det også etablert en buffersone hvor kulturlandskapet rundt vinproduksjonen skal ivaretas, og en tredje, ytre sone som omfatter 319 vindyrkende kommuner i flere departement.
GNU Debugger
GNU Debugger (GDB) er standard debugger for GNU operativsystemet. Den kjører også på mange andre Unix-liknende systemer og for mange programmeringsspråk, deriblant Ada, C, C++, Objective-C, Free Pascal, Fortran og Java.
Første versjon ble lansert i 1986. Siste versjon er 8.3.1 og ble lansert 20. september 2019.
Maria Anna av Spania
Maria Anna av Spania (født 18. august 1606, død 13. mai 1646), infanta av Spania og den yngste datteren til kong Filip III av Spania og Margaret av Østerrike var en tysk-romersk keiserinne. Hun var også dronning av Ungarn og Böhmen som konen til Ferdinand III av Det tysk-romerske riket.
Hun var en yngre søster av Anna av Østerrike, dronning til Ludvig XIII av Frankrike og mor til Mariana av Østerrike, dronning til Filip IV av Spania.
Da hun giftet seg med Ferdinand III, søskenbarnet sitt, og reiste til Østerrike, hun måtte reise gjennom Italia,  som var en farlig reise på denne tiden under trettiårskrigen. Reisen tok derfor 14 måneder å gjennomføre.
Romeo Lemboumba
Romeo Lemboumba (født 19. mai 1980) er en gabonsk amatørbokser, som konkurrerer i bantamvekt. Han ble tatt ut til å representere Gabon i Sommer-OL 2012 i London, der han ble slått ut i første runde.
Ja eller nei?
Ja eller nei? (originaltittel: Yes or No?) er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Roy William Neill og med Norma Talmadge i en dobbeltrolle. Filmen er basert på et skuespill fra 1917 av Arthur Goodrich.
Handling
To koner, en velstående og en fattig, blir hver for seg fristet av de samme romantiske forførerne. Begge kvinnene blir snart stilt overfor det samme dilemma: om de skal forbli trofaste mot ektemennene deres, som forsømmer dem, eller å falle i armene til en annen mann.
Yane Marques
Yane Marques (født 7. januar 1984 i Afogados da Ingazeira) er en brasiliansk moderne femkjemper som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing og 2012 i London.
Jesús Tadeo Vega
I 2021 deltok for Mexico i 20 km kappgang under Sommer-OL 2020 i Tokyo og kom på 42. plass med tiden 1.30,37.
Jasper Cillessen
Jacobus Antonius Peter «Jasper» Cillessen (født 22. april 1989) er en nederlandsk fotballspiller som spiller for NEC Nijmegen.
Yane Marques
Marques vant en olympisk bronsemedalje i moderne femkamp under OL-2012 i London. Hun kom på tredjeplass i konkurransen for damer, bak Laura Asadauskaitė fra Litauen og Samantha Murray fra Storbritannia.
Canadian Airways
Canadian Airways Limited var et canadisk regionalt passasjer- og fraktselskap med base i Winnipeg i Manitoba. Det kunne føre sin historie tilbake til grunnleggelsen av sin forgjenger, Western Canada Airways av James Richardson i 1926, og ble fullt etablert i 1930 etter WCAs oppkjøp av flere mindre regionale konkurrenter. På sitt største hadde Canadian Airways 51 fly av ulike typer som fløy både regulære ruter mellom bosetninger, så vel som charter til bushområder. Canadian Airways ble absorbert av Canadian Pacific Airlines i 1932, tre år etter Richardsons død.
Royal Society of Arts
Royal Society for the Encouragement of Arts, Manufactures and Commerce (RSA) er en britisk tverrfaglig institusjon som er basert i London.
Canadian Airways
Histore
James Armstrong Richardson etablerte Western Canada Airways i 1926. Det ble senere Canadian Airways Limited.
Jasper Cillessen
Han har tidligere spilt for klubbene NEC og Ajax Amsterdam.
Canadian Airways
Histore
Over år kjøpte Richardson 51 fly og ansatte et utvalg av top bush og militære flyvere, alle som bidro med ulike tjenester, spesielt fraktflyvninger til det nordvestre Canada. Enten det var finansielle operasjoner, ansettelse av personell eller valg av det beste utstyr for operasjonene i Canadas vanskelige klima, tok han riktig hånd om tilnærmingen til å drive WCA. Han var også i kontakt med folk i flyindustren på den tiden og lærte effektiv bedriftsledelse. Noe som gjorde ham så effektiv hadde han lært i sine tidligere stillinger innen kornhandel.
Royal Society of Arts
Kjente medlemmer av Royal Society inkluderer Benjamin Franklin, Karl Marx, Adam Smith, William Hogarth, John Diefenbaker, Stephen Hawking og Charles Dickens. Organisasjonens uttrykte hovedformål i samfunnet var å utvikle vitenskap, raffinere kunst, forbedre og utvide handel både nasjonalt og internasjonalt. Men Royal Society ble også grunnlagt av behovet for å lindre fattigdom og sikre full sysselsetting blant befolkningen.
Jasper Cillessen
Landslaget
Den nederlandske treneren Bert van Marwijk tok med Cillessen i bruttotroppen til EM-2012, men han kom ikke med videre til 23-manns troppen. Han debuterte for det nederlandske landslaget den 7. juni 2013 i en treningskamp mot, en kamp Nederland vant 3-0.
Royal Society of Arts
RSA ble grunnlagt i 1754 av William Shipley og ble opprinnelig modellert av Dublin Society. I 1774 flyttet institusjonen inn i et nytt bygg i London som var designet av de kjente designerne James Adam og Robert Adam som en del av deres innovative ordning. RSA er fremdeles aktiv, men den har også ekspandert til andre tilstøtende bygninger i de mellomliggende årene. I sine tidlige år, tilbød Royal Society diverse premier og utmerkelser til personer som klarte å oppnå et visst antall publiserte vitenskapelige verker. Kaptein William Bligh ble utsatt for Mytteriet på Bounty under et forsøk på å bli tildelt en slik premie for å frakte brødfrukt fra øst til Vestindia. Han gjentok senere den samme reisen og denne gangen lyktes han, og Royal Society tildelte ham prisen.
Jasper Cillessen
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021, men ble erstattet av Marco Bizot.
Canadian Airways
Histore
I 1927 ble han direktør for Canadian Pacific Railway, noe som utvilsomt ville influere ham i hans senere virksomhet.
Hvitsymre i utslåtten
Hvitsymre i utslåtten er en norsk novellefilm fra 1991 regissert av Emil Stang Lund. Han skrev også manuset, som bygger på Hans E. Kincks novelle «Hvitsymre i utslaatten», utgitt i samlingen Flaggermusvinger i 1895.
Canadian Airways
Histore
I 1929 hadde han ledet WCA til andreplassen bak Imperial Airways Limited i det britiske imperiet.
Hvitsymre i utslåtten
Filmen ble i 1992 inkorporert i spillefilmen Flaggermusvinger.
Canadian Airways
Histore
For å utvide og føre WCA opp på nasjonalt nivå dannet Richardson et syndikat som førte til dannelsen av Aviation Corporation of Canada i juli 1929. Meningen med dette var å hjelpe til med å skaffe kontroll over flyvirksomheten i de østlige canadiske flyselskaper for å legge grunnlag for utvidelser. Dette ble gjort med Sir Henry Worth Thornton som representere Canadian National Railways og Sir Edward Wentworth Beatty fra Canadian Pacific Railway.
Hvitsymre i utslåtten
Handling
Gjertrud har en affære med en forlovet prestesønn.
Canadian Airways
Histore
I 1930 ble Canadian Airways Limited etablet etter oppkjøp av flere flyselskaper, inkludert det tidligere nevnte Aviation Corporation of Canada. Richardsons mål var oppnådd og Richardson ble president og general manager.
Jasper Cillessen
Klubb
Ajax
Elvemusling
Elvemusling eller elveperlemusling (Margaritifera margaritifera eller Margaritifera (Margaritifera) margaritifera) er en ferskvannslevende nyreformet perlebærende musling som finnes i næringsfattig temperert, rennende vann. Arten finnes på den nordlige halvkule og opptrer naturlig i den palearktiske sone, men har også blitt introdusert til Nearktis. Den er enten (spørsmålet regnes ikke som endelig avklart) monotypisk eller den overlever i kraft av to eller tre underarter; M. m. margaritafera (nominatformen), M. m. parvula og M. m. durrovensis. Navnet elveperlemusling var i alminnelig bruk fram til 1995, da det ble endret til elvemusling.
John Manners av Granby
John Manners, marki av Granby, (født 2. januar 1721 i Kelham i Nottinghamshire i England, død 18. oktober 1770 i Scarborough i Yorkshire) var en britisk politiker og offiser (general) og den eldste sønnen til hertugen av Rutland.
Bakgrunn
Manners ble utdannet ved Eton og ved Trinity College i Oxford. Siden han ikke levde lenger enn sin far, var han kjent under tilleggstittelen til faren, markien av Granby.
Elvemusling
I Norge har fylkesmannen i Trøndelag nasjonalt ansvar for forvaltningen av elvemuslingen, som er en ansvarsart for Norge, der arten regnes som sårbar. Den er dessuten en viktig indikatorart på vannkvaliteten i elvene og en nøkkelart, fordi den har stor effekt på økosystemet der den lever. Den renser nemlig vannet. Derfor er den også en paraplyart, som svært mange andre arter er avhengig av. Den er også perlebærende, og i tidligere tider var den en svært viktig ressurs som produsent av perler, spesielt i deler av Norge, Sverige og Russland.
John Manners av Granby
Politiker, militær
Han gikk snart inn for en militær karriere. Han ble tidlig medlem av det britiske parlamentet, første gang i 1741. Fire år senere ble han oberst i Rutland og deltok i jakobittenes annet opprør i 1745. Han ble forfremmet til generalmajor i 1755 og så til oberst i den kongelige hestegarden. Samme år utbrøt syvårskrigen, og han ble sendt til Tyskland. Han ble forfremmet til generalløytnant i februar 1759.
Elvemusling
Elvemuslingen er internasjonalt sterkt truet av utryddelse, som følge av forsuring og opphopning av næringsstoffer i vassdragene, hovedsakelig på grunn av avrenning fra dyrket mark og andre menneskeskapte forandringer langs elvene. Arten har alt blitt utryddet fra store deler av sitt naturlige utbredelsesområde i Palearktis. De største bestandene i dag befinner seg i Norge og Russland. Den norske andelen utgjør ifølge Larsen (2011) mer enn halvparten av den europeiske bestanden og cirka en tredjedel av verdensbestanden. Den russiske ble i 2005 estimert til mer enn 100 millioner individer og regnes som nest størst, men nyere forskning har antydet at den kan være betydelig større. Begge populasjonene er imidlertid i tilbakegang. I tillegg befinner det seg tallrike populasjoner i Storbritannia (mesteparten i Skottland), Irland og Sverige, men også disse er i tilbakegang. Alle andre bestander av elvemuslinger er relativt ubetydelige, men allikevel viktige å opprettholde. Arten virker kanskje å være tallrik, men i tidligere tider fantes det mange milliarder av den i Fennoskandia og i elvene rundt Kvitsjøen. Perlebegjæret i tidligere tider (spesielt i senmiddelalderen og fram mot begynnelsen 1800-tallet) og moderne forurensning er imidlertid nå i ferd med å ta knekken på elvemuslingen.
John Manners av Granby
Politiker, militær
Slaget ved Minden var det første store slaget Granby deltok i. Kavaleriet hans ble her løypen i et kritisk øyeblikk av George Germain, som ble sendt hjem i skam, mens Granby overtok kommandoen over den britiske kontingenten i armeen til Karl Vilhelm Ferdinand av Braunschweig, og hadde 32 000 mann under seg i starten av 1760.
Canadian Airways
Histore
Richardsons avanserte logistiske kunnskaper, forretningsans, visjon og teknologiske nyskapninger gjorde at han kunne sette sammen en visjon for Canadian Air Services fremtidige virksomhet.
Elvemusling
Anatomi
Skallet består av to symmetrisk avlange halvdeler, som vokser ut fra sagittalplanet på kappen og beskytter bløtdelene i kappehulen. Skalldelene er festet sammen av et ligament, som består av en hengselplate og «låsetenner» på begge skallhalvdeler som griper inn i hverandre. Kappen danner en markert linje (palliallinjen) som løper parallelt med skallkanten. I bakre del av kroppen danner kappen to åpninger (siphoner); en for innstrømming og en for utstrømming. Kappen danner også to parede labial-palper (griperedskaper) nær munnåpningen.
John Manners av Granby
Politiker, militær
Den 31. juli 1760 stormet Granbys styrker Warburg fremst i det britiske kavaleriet. De tok til fange 1500 mann og erobret ti kanoner. Granby hadde tidlig mistet håret og gikk derfor alltid med parykk. Under angrepet red han så raskt at han mistet hatten og parykken, noe som er opprinnelsen til det engelske uttrykket «going at it bald-headed» («gå skallet til verks»).
Canadian Airways
Histore
Luftpost var bærebjelken innen flyvirksomhet og hjalp den skrantende regulære virksomhet med inntekter. Richardson var spesielt bekymret over canadisk selvstendighet. Utfordringene med anbudskonkurranser og internasjonal konkurranse og det østlige og vestlige Canadas interesser veide tungt. Politiske aktiviteter i varierende grad og den store depresjonen begynte å kreve sitt tidlig på 1930-tallet.
Elvemusling
Anatomi
Selve kappen består av to lag med epitelvev som er atskilt med et lag av bindevev, og langs kappekanten sitter det tallrike kjertelceller som skiller ut «byggeklosser» til de tre ulike lagene i skallet. I kappehulen finner man dyrets indre organer, blant annet lukkemusklene, de fire gjellebladene, den muskuløse foten som inneholder fordøyelseskjertel, og deler av tarmen og gonaden (en kjertel som danner kjønnsceller).
Brooklee Han
Brooklee Han (født 6. juli 1995) er en australsk kunstløper. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 20 i den individuelle konkurransen.
Royal Society of Arts
Royal Society tilbød premier for et svært bredt spekter av vitenskapelige utfordringer blant annet for å utvikle nye former for maskiner og forbedringer til landbruket, inkluderte måter som forbedret dyrking av opiumsvalmuer. RSA var vert for Storbritannias første utstilling av moderne kunst som var en stor suksess. Som et resultat, ble Royal Academy of Arts dannet i 1768 av Thomas Gainsborough og Joshua Reynolds, to tidlige medlemmer av RSA, som en spin-off organisasjon av Royal Society.
Elvemusling
Anatomi
Skallets eldste del kalles skallnavlen og er synonym med umbo, et punkt som ligger på den reiste delen av skallet, oppe ved låsen. Skallnavlen er også identisk med vekstsenteret for skallet. Derfra dannes og ordnes vekststripene (en slags årringer) mer eller mindre konsentrisk utover, etter hvert som muslingene vokser.
Canadian Airways
Histore
I 1932 ble regjeringens postkontrakter kansellert og en rekke nye restriksjoner ble introdusert av den føderale regjering. Disse pålegg ville etter hvert underminere Canadian Airways.
Royal Society of Arts
The National Training School for Music ble grunnlagt i London av Royal Society i 1876. Denne skolen ble senere etterfulgt av Royal College of Music. Hvert år ble en rekke medaljer utdelt av Royal Society, inkludert den prestisjetunge Albert Medal og Benjamin Franklin Medal. Personer som har blitt tildelt utmerkelser fra Royal Society for the Encouragement of Arts, Manufactures and Commerce har blant annet vært Nelson Mandela, Frank Whittle og professor Stephen Hawking, Thomas Bewick, samt flere andre vitenskapsmenn.
Canadian Airways
Histore
I 1936 ble kontrollen over sivil luftfart overført fra Departement of National Defence til det nyetablerte Department of Transport, under Minister Clarence Decatur Howe.
Elvemusling
Anatomi
Skallet består av tre lag. Det ytterste laget kalles periostracum og er et relativt tynt hornaktig lag av et protein kalt conchiolin (conchin) og et kitinlignende stoff. Det har som formål å beskytte det midtre kalklaget mot oppløsning og har mer eller mindre tydelige vekststriper. Det midtre laget kalles prismelaget og er et et kalklag som dannes av kalkprismer, som står loddrett på overflaten og «limes» sammen med conchin. Det innerste laget er det såkalte perlemorlaget. Perlemor er bygd opp av tynne lag av vekselvis conchiolin og kalkkrystaller (kalsiumkarbonat), som skinner med en iriserende glans, og består av mikroskopiske flak med bare noen nanometer mellom. «Den kompleksiteten vi har observert i perlemor på nanonivå, er direkte forbløffende og ser ut til å være en avgjørende faktor når det gjelder materialets seighet» sier Christine Ortiz (20. september 2005), professor ved avdelingen for materialvitenskap og -teknikk ved Massachusetts Institute of Technology i USA.
Canadian Airways
Histore
Omtrent på denne tid var Richardsons tidligere frykt på kanten av å bli realisert da amerikanske flyselskaper begynte å arbeide for etableringen av passasjerruter innen Canada. Department of Transport vurderte et nasjonalt lufttransportsystem som skulle hjelpe Canadas flyindustri. Howe ledet Richardson til å tro at hans Canadian Airways ville bli valgt til denne oppgaven: Han gjentok dette rutinemessig.
Elvemusling
Anatomi
Perlemor kan brukes til å lage pyntegjenstander, smykker og intarsiarbeider. Slik perlemor kommer imidlertid vanligvis fra perlemuslinger. Elvemuslingen danner imidlertid perler; som oftest én per tusen muslinger, men det må cirka tusen perler til for hver perle med gode nok standard til å bli et verdifullt smykke. Perlen dannes om det kommer et lite fremmedlegeme (et sandkorn eller lignende) på innsiden av skallet. Dette vil irritere muslingen, som kapsler det inn med perlemor. Lagene blir med tiden til en perle, men altså sjelden en tilnærmet perfekt perle. Ferskvannsperler skiller seg fra orientalske perler gjennom sin mattere glans.
John Manners av Granby
Politiker, militær
Et år senere, 15. juli 1761, forsvarte britene høydene i Villinghausen som Ferdinand selv skildret som «ubeskrivelig modig». Dagen etter ledet han soldatene sine i et motangrep og drev franskmennene fra slagmarken. Motstanderen hans, duc de Broglie, ble så imponert at han bestilte et portrett av Granby av Joshua Reynolds.
Elvemusling
Aldersbestemmelse
Elvemuslingen kan leve til den blir 130 år gammel eller mer. Hvor gammel elvemuslingen kan bli varierer imidlertid med flere faktorer, blant annet vanntemperaturen, vannkvaliteten og breddegraden. Den lever lenger i kaldere vann, og derfor kan den bli tildels mye eldre i sin nordligste utbredelse enn i sør. I Skandinavia regner man faktisk med 140–250 år, og i arktiske strøk opp mot 300 år. Den eldste elvemuslingen som har blitt datert var cirka 280 år og stammer fra elva Görjeån i Norrbottens län i Sverige. I Tyskland og Østerrike er det imidlertid mer vanlig at den kun lever i 30–40 år.
Hans Christian Ostrøs minnepris
Hans Christian Ostrøs minnepris er en hederspris til minne om den norske skuespilleren Hans Christian Ostrø (1968–1995), som ble drept i Kashmir etter at han sammen med fem andre vestlige turister ble kidnappet 4. juli 1995. Kidnappingen og drapet ble i Norge kjent som Ostrø-saken.
VM i friidrett 1995 – 200 meter menn
Øvelsen 200 meter menn ved VM i friidrett 1995 ble avholdt i Göteborg, Sverige i 10. august og 11. august 1995. Det var totalt 72 utøvere med 9 kvalifiseringsheat, 4 kvartfinaler, 2 finaler og en finale.
Hans Christian Ostrøs minnepris
Minneprisen går til personer som bygger bro mellom ulike kulturer, og deles ut i tilknytning til Ostrøs fødselsdag 23. november. Prisen består av et kunstverk og 50 000 norske kroner.
VM i friidrett 1995 – 200 meter menn
Norge var representert ved Geir Moen som ble nr 6, med 20.32, som beste tiden i semifinalen.
John Manners av Granby
Politiker, militær
Flere felttog fulgte og bragte Granby og hans menn stor ære.
Elvemusling
Aldersbestemmelse
Muslinger kan aldersbestemmes ved å telle vekststripene (en slags årringer) i skallet, men det er ingen enkel oppgave og det krever både erfarenhet og relevante tekniske hjelpemidler. Fordi muslingen vokser ujevnt gjennom året, så dannes det en ny ring i skallet når det utvider seg. Disse ringene har som regel med tilgangen på næringsstoffer å gjøre, og kan derfor relateres til årstidene. Hver ring representerer derfor ideelt sett et nytt års vekst. Som regel lar det gjøre å skille mellom disse årsperiodene, men av og til kan det oppstå ekstra vekstperioder i et år, som setter ekstra ringer og kan gjøre det svært forvirrende når man skal telle. I tillegg er det slik, at tidlige ringer på grunn av erosjon av skallets eldste deler (umbo) kan være vanskelige å oppdage. Mest nøyaktig blir det derfor å aldersbestemme muslingen når yttersiden av skallet eksamineres gjennom et dertil egnet mikroskop av en ekspert.
John Manners av Granby
Politiker, militær
Han var ingen dyktig politiker, men folk brydde seg lite om det og mer om seirene hans og omsorgen han hadde vist soldatene. Under Chatham-regjeringen ble Granby øverstkommanderende.
Granby døde i Scarborough i Yorkshire i 1770.
Elvemusling
Formering
Elvemuslingen blir kjønnsmoden i 12–15-årsalderen. De har normalt kjønnet formering og forplanter seg gjennom at hannene spruter ut sine spermier i vannmassene (som regel i juni–juli). Spermiene følger med vannstrømmen og når hunnene gjennom deres innånding, og befrukter der eggene. Egg og spermier produseres i gonaden. I populasjoner med lav densitet har hunnene også evnen til selvbefruktning, såkalt hermafrodittisme.
Befruktede egg utvikler seg i noen uker i små lommer (yngelkammer) på hunnens gjeller, før de små larvene, såkalte glochidielarver, slippes fri i milliontall (3–4 millioner) fra hunnindividene, typisk i juli–september (eller 5–7 uker etter befruktning). Da er de maksimum 45–70 µm lange og ligner små muslinger. Larvene må i løpet av kort tid finne en vertsfisk å feste seg til, ellers dør de. En hunnmusling kan i løpet av livet produsere 200 millioner glochidier.
Det vesle skallet holdes åpent til de finner et passende vert av enten laks (Salmo salar) eller ørret (S. trutta), der larvene fester seg på gjellefilamentet med foten og lukker åpningen. Tidligere trodde man at laks og ørret levde i symbiose med larvene, men nyere forskning har vist at dette ikke er tilfellet. Larvene lever derimot parasittisk på gjellene til fisken. De er synlige som små, hvite prikker og kan være svært tallrike, men de har svært høy dødelighet i denne fasen. Larver som ikke finner en laks eller en ørret som vert må slippe taket og prøve på nytt, men mange av disse larvene dør. De som finner en vert suger i seg næring fra vertens blodomløp gjennom foten (såkalt fotforing) fram til neste vår, mens de vokser. Vanntemperaturen er bestemmende for hvor langt det parasittiske stadiet blir, men normalt varer det 9–11 måneder. Fisken ser ikke ut til å ta skade av larvene, som neste vår slipper seg løs fra verten. Da har larvene vokst til omkring 0,4 mm. Laksefisk som har vært infisert med glochidielarver kan se ut til å ha større motstandsdyktighet mot lakseparasitten Gyrodactylus salaris, forteller forskere ved Norsk institutt for bioøkonomi (NIBO), så kanskje de har en viss gjensidig nytte av hverandre?
Når larvene slipper taket på verten, må det være i et område av elva med ren bunn, bestående av sand, grus og stein. Kun én av 100 millioner larver lykkes med å etablere seg som en elvemusling. Lite har vært kjent om hva som egentlig skjer med muslingen etter at den har forlatt vertsfisken. Man har antatt at cirka 95 prosent dør i løpet av de 5–8 årene, og at de gjennom de første leveårene er nedgravd i bunnsubstratet. Nå har en ny norsk studie kastet lys over den første tiden etter larvestadiet. Fram til skallet blir 2,2 mm langt, er elvemuslingen avhengig av fotforing (næringsopptak gjennom foten). Ifølge Schartum et al. (2017) kan det ha sammenheng med at magegropen ennå ikke er stor nok til at effektiv filtrering er mulig. Når den passerer 2,2 mm (uavhengig av alder) går den over til filtrering gjennom gjelleorganet, men i en kort overgangsfase benytter den trolig en kombinasjon av både fotforing og filtrering. Når filtreringen kommer igang fester de små muslingene seg til bunnen og blir mer robuste. Muslingene lever av mikroorganismer som de filtrerer ut av vannet med filamenter som sitter på gjelleorganet, men de unngår lokasjoner med høyt partikkelinnhold. Også kjønnsmodningen avhenger mer av alder enn størrelse.
Genetiske varianter
I Norge har forskere oppdaget at det er to genetisk forskjellige varianter av elvemuslingen, såkalt ørretmusling og laksemusling, og en studie fra 2013 støtter en hypotese om at ørretmusling og laksemusling representerer to forskjellige fylogenetiske grupper med forskjellig innvandringshistorie. Dette har reist spørsmål om det finnes tilsvarende genetisk avvik i andre populasjoner av utbredelsen.
Ørretmuslinger fester seg kun på gjellene til ørret, mens laksemuslingene kun fester seg på gjellene til laks. Det er uklart om det kan være snakk om to arter, men det kan se ut som at laksemusling og ørretmusling også kan ha noe forskjellig livssyklus og veksthastighet. Det er imidlertid uklart om laksemusling og ørretmusling kan krysses og få levedyktig avkom, sier forsker Bjørn Mejdell Larsen ved Norsk institutt for naturforskning (NINA).
Habitat
Elvemuslingen lever naturlig i næringsfattige, kalkrike vassdrag og fungerer som et levende filter for elvene, og er derfor svært betydningsfull for økosystemet i elva. Arten er en god indikatorart på vannkvaliteten og elvas økologisk status, og den regnes som en nøkkelart, fordi den har stor effekt på økosystemet den lever i. Den er dessuten en viktig indikatorart på vannkvaliteten i elvene og en nøkkelart, fordi den har stor effekt på økosystemet der den lever. Hver elvemusling kan filtrere 40–50 liter vann i døgnet (ca. 2,1 l/t),  og var de var mange nok, kunne de filtrert alt vannet som renner i en elv. Muslingene tar til seg noe næring selv, men filtrerer vekk større partikler, som blir kvalitetsmat for fisk og insektlarver. Insektene blir siden viktig føde for både fisk, amfibier, fugler og mange andre levende organismer i vassdragene.
I Norge finnes underarten M. m. margaritafera. Den lar seg skille fra de tre artene (andemusling, flatdammusling og svanemusling) med dammuslinger (Unionidae) på «låsetennene» ved hengselplaten, noe dammuslingene mangler. Elvemuslingen holder til i et belte langs kysten, men også et stykke innover i vassdragene og enkelte steder opp til 400–450 moh., typisk i elver med stille til middels strøm og grus- og sandbunn som stabiliseres av små og store steiner og steinblokker. De er mest tallrike fra Midt-Norge og nordover, men finnes også andre steder. I Sør-Norge er de mest tallrike på Østlandet.
Elvemuslingen finnes normalt på 0,5–2,0 m dyp, men noen steder kan den også finnes på dypere vann. I elva Simoa i Buskerud er den funnet ned mot 8 m dyp. Arten tolererer vannhastigheter på omkring 0,3–2 m/s, men optimalt bør den trolig ligge på omkring 0,2–0,4 m/s. Antallet unge individer (5-20 år) avtar med økende vannhastighet. Det er generelt akseptert at muslingene foretrekker næringsfattige (oligotrofe) vannveier med pH 7,5 eller mindre, og generelt lav eutrofiering. Elvemuslingen er mest følsom for menneskelig påvirkning og habitatdegradering, da de forlater vertsfisken og skal etablere seg på elvebunnen. Da kan selv små mengder av forurensning i vannet være tilstrekkelig til å forhindre dette trinnet i utviklingsstadiet. I sin tur kan dette forhindre ny foryngling. Man vet også at yngre muslinger er mer sårbare enn eldre. Eutrofiering er derfor ofte en hovedårsak til at forynglingen helt eller delvis stopper opp.
Det har blitt observert at muslingens dødelighet har sammenheng med konsentrasjonene av nitrater og forhøyede verdier av BOF (biologisk oksygenforbruk), fosfater og kalsium. BOF-verdien er kritisk for elvemuslingen og et mål på hvor mye biologisk nedbrytbar substans som finnes i vannet. Forskning viser at konsentrasjonen av nitrater i vassdrag ikke bør overstige 1,0 mg/dm³. Fosfater bør ikke ha høyere konsentrasjoner enn 0,03 mg/dm³, og eutrofieringen bør ikke overstige 100 µS/cm, selv om konsentrasjoner omkring 120 µS/cm kan være naturlig i områder med mye kalkstein.
BOF og mengden oksygen oppløst i vannet er utvilsomt svært viktig for elvemuslingens overlevelse. Dette måles ved å ta en vannprøve (som en kolonne fra overflaten ned til bunnen), men resultatene kan bare overføres til voksne muslingers levekår. Man vet fortsatt svært lite om betydningen av disse vilkårene for unge muslinger og glochidielarvene.
Utbredelse
Elvemusling finnes naturlig i elvesystemer i det vestlige og nordlige Europa, men den har også blitt introdusert til det nordøstlige Nord-Amerika, det østlige Sibir og Japan. Det har blitt estimert at elvemuslingen bare er tilstede i cirka 5 prosent av sitt opprinnelige utbredelsesområde, sammenlignet med den utbredelsen arten hadde ved begynnelsen av 1900-tallet. Dette til tross for arten fortsatt finnes i tilnærmet det samme geografiske området. Det er antallet vassdrag den er borte fra som er hovedårsaken. Den regnes som utryddet Danmark, Litauen, Polen og Hviterussland. For å sette dette i perspektiv, så er det også slik, at de fleste populasjoner med elvemuslinger ikke har reprodusert suksessfullt på 30–50 år eller mer. Det har ført til at mange eksisterende populasjoner har blitt fragmenterte og isolerte.
I tillegg til den norske populasjonen, som regnes som størst, men ikke har blitt skikkelig tallfestet (estimert til cirka 140 millioner av DN i 2006 ), ble den russiske estimert til mer enn 100 millioner individer i 2005, og regnes som nest størst, men nyere forskning antyder at populasjonen kan være sterkt undervurdert. Begge er imidlertid i tilbakegang. I tillegg befinner det seg mer enn 12 millioner i Storbritannia (hvorav cirka 10 millioner i Skottland alene), mer enn 10 millioner i Irland, og mer enn 8 millioner i Sverige. Også disse er i tilbakegang. Alle andre bestander av elvemuslinger er relativt ubetydelige. Arten virker kanskje å være tallrik, men i tidligere tider fantes det mange milliarder av den i Fennoskandia og i elvene rundt Kvitsjøen. Perlebegjæret i tidligere tider og moderne forurensning er imidlertid nå i ferd med å ta knekken på elvemuslingen. Elva Varzuga sør på Kolahalvøya, i Murmansk oblast, Russland, er trolig den mest betydningsfulle elva i verden for elvemuslingen, med en populasjon på cirka 51 millioner individer over en strekning på cirka 200 km. Estimatet er imidlertid fra 1998. Elva Dvina i Arkhangelsk regnes normalt som artens østligste grense.
Elvemuslingen har også blitt innført til Nord-Amerika (der den kalles eastern pearlshell). Arten finnes i tallrike populasjoner i det nordøstre USA og det østlige Canada (øst av Appalachene), fra Labrador i nord til New York og Delaware River i Pennsylvania i sør. I Nord-Amerika viser imidlertid arten lav diversitet sammenlignet med Europa, men de fleste regner den til samme underart som nominatformen. Det er også kjent at amerikansk bekkerøye (Salvelinus fontinalis) kan fungere som vert for larvene i Nord-Amerika. Bekkerøye har derfor blitt introdusert til noen elver i Europa. Populasjonene i Nord-Amerika regnes som relativt stabile, spesielt i Canada.
Underarter
Det er uklart om elvemusling (M. margaritifera) er en monotypisk art eller ikke. Noen betrakter den som det, mens andre regner med både to og tre underarter. Enda flere har imidlertid blitt beskrevet, men disse anerkjennes i svært liten grad. Kan hende finnes det også populasjoner som kan regnes som selvstendige arter.
Nominatformen (M. m. margaritifera) finnes naturlig i elvesystemer i det vestlige og nordlige Europa, fra Spania og Portugal i sør og nordover (nord for Alpene) via De britiske øyer og Fennoskandia, inkludert Karelen, Baltikum og de nordøstlige deler av Polen, og videre nordøstover til Karahavet nord i Russland. Elvemusling har også blitt introdusert til det østre Nord-Amerika (USA: Connecticut, Maine, Massachusetts, New Hampshire, New Jersey, New York, Pennsylvania, Rhode Island, Vermont og Wyoming. Canada: Labrador, New Brunswick, Newfoundland, Nova Scotia, Prince Edward Island og Quebec ), Sibir og Japan.
Glöer & Zettler (2005) hevder at underarten M. m. parvula (liten elvemusling), som noen regner som endemisk for elva Ulfenbach i Odenwald, i Sør-Hessen og Baden-Württemberg i Sør-Tyskland, ikke er gyldig, fordi den kun har vært isolert der i cirka 140 år (per 2005). Den er allikevel tatt med i inndelingen under, fordi mange fortsatt regner den som gyldig. Tyskland har kun en beskjeden bestand av elvemuslinger, hvorav de flest finnes i Sør-Tyskland. Totalt er det <150 000 av dem, fordelt i 69 populasjoner. Den største populasjonen finnes i Bayern og talte >10 000 individer i 2005.
En tredje underart, M. m. durrovensis (irsk elvemusling), regnes som endemisk for Irland, men det knytter seg usikkerhet til om den kan regnes som en selvstendig underart, selv om taxonet til tider også har blitt regnet som en selvstendig art. Den er allikevel tatt med i inndelingen under, fordi mange fortsatt regner den som gyldig. Det finnes cirka 10 millioner elvemuslinger i Irland, fordelt i 110 populasjoner.
Det nevnes også et fjerde taxon; M. m. brunnea (Bonhomme 1840) (fransk elvemusling), men det er ikke tatt med i inndelingen under, fordi det mangler generell aksept. Prié (2013) hevder snarere at fransk elvemusling ikke skiller seg vesentlig fra annen europeisk elvemusling. Frankrike har en bestand på maksimalt 100 000 muslinger, fordelt i 84 populasjoner. Yngelproduksjon var imidlertid i 2005 bare kjent fra ti elver.
Inndeling
Inndelingen under følger WoRMS og er i henhold til Bieler & Rosenberg (2017). Det skal nevnes, at ikke alle støtter en inndeling i underslekter. Norske navn følger i hovedsak Artsdatabanken, men navn i parentes er kun uoffisielle beskrivelser.
Historisk perlefiske
Perler har vært ettertraktet i land som Persia, Mexico og Peru i mer enn 5 000 år. De gamle grekerne anså at perler hadde magisk kraft. Det var imidlertid orientalske perler som ble bragt til Persia og senere videre til antikkens Hellas, fra hvor kunnskapen og begjæret senere spredde seg videre til resten av Europa. Akkurat når det ble oppdaget at elvemuslingen var perlebærer er ikke kjent, men romerske historieskrivere forteller at Julius Cæsar var svært opptatt av perlene som fantes i elvemuslingen, og at forekomsten av muslinger i de britiske elvene var en av årsakene til at romerne invaderte de britiske øyer omkring år 55 og 54 f.Kr. De eldste bevisene man har for perler etter elvemusling i Norden stammer fra svenske gravfunn, som dateres til 900 og 1000-tallet.
I tidligere tider var elvemuslingen en viktig ressurs som produsent av perler i hele sin utbredelse, men kanskje spesielt i Fennoskandia og Russland. Det førte til et enormt press på arten. Europeiske kongehus hadde nemlig en voldsom appetitt på perler. I Nord-Sverige var det et reneste Klondike hevder noen, mens den norsk bestanden unngikk det verste trykket. Trolig måtte mange milliarder elvemuslinger bøte med livet for å tilfredsstille det ustoppelige perlebegjæret til datidens adel. Men kirken var også en storforbruker av perler.
Erfaringer fra Bayern på 1800-tallet tilsa at man måtte åpne 2 701 skjell for å finne ei god perle, 2 215 for å finne ei middels god perle, og 103 muslinger for i det hele tatt å finne ei perle. Brander (1957) hevdet at man trolig måtte åpne 10 000 skjell for å finne ei verdifull perle. Ziuganov et al. (1994) hevder at utbyttet etter å ha åpnet 1 000 skjell større enn 7 cm normalt vil være 4–5 perler, hvorav 1–2 vil kunne ha noen verdi. I dag regner man imidleretid med at bare hvert tusende skjell inneholder ei perle, og at bare hver tusende perle holder god nok kvalitet til å ha noen verdi som et smykke.
Perlefisket i nordområdene tok seg opp gjennom senmiddelalderen, men perler har hatt betydning mye lenger enn som så. Det er funnet perler i nordiske graver fra vikingtiden og lenge før det. I Sverige stammer de eldste skriftene som vitner om perlefangst fra Carta Marina (1539) og Historia de gentibus septentrionalibus (1555), begge av Olaus Magnus. Gustav Vasa importerte perlefiskere fra Novgorod i Russland, i et forsøk på å effektivisere det svenske perlefisket, som ellers ble utført av bønder. Det mer enn antyder, at russerne var de mest erfarne blant nordboerne. Pärlälven i Jokkmokk var trolig den mest betydningsfulle elva i Sverige, der elvemuslingen ble totalfredet i 1994.
Da fyrstinne Olga Konstantinovna Orlova (født Belosselsky-Belozersky) entret ballsalen i Vinterpalasset i St. Petersburg, under maskeradeballet der den 13. februar 1903, bar hun et tradisjonelt russisk hodeplagg som kalles en kokosjnik. Den gigantiske halvmåneformede kokosjniken var besatt med edelstener og brodert med over tusen ferskvannsperler, som trolig stammet fra elvemuslinger fanget i vassdragene rundt Kvitsjøen. Dersom man leggeer til grunn at bare hver tusende elvemusling i snitt bærer en perle, og at bare hver tusende perle i snitt holder så høy kvalitet at den kan brukes til smykker, og at det var over tusen perler (åpenbart av smykke kvalitet) festet til kokosjniken, så måtte altså sannsynligvis mer enn én milliard elvemuslinger bøte med livet for dette ene hodeplagget alene. Det er ti ganger fler enn hele den russiske bestanden teller i dag. Russland holdt det gående med perlefiske til revolusjonen i 1917, mens det ellers i Europa alt hadde avtatt mye tidlig på 1800-tallet.
På 1600-tallet tok de dansk-norske kongene over kontrollen av perlefangsten i norske elver. Det eldste offentlige dokumentet som forteller om kongelig interesse for perlefangst er fra 1637. Da skrev Christian IV et svarbrev til lensmannen over Agdesiden len og ba ham kjøpe opp perlene der og sende dem til København. Jæren var i så måte et svært betydningsfullt distrikt for perlefangsten, og elva Audna et av mange eksempeler på elver der elvemuslingen til slutt døde ut. Det neste er et kongelig direktiv om perlefangst fra 1665, der Frederik III har bestemt at det skal tilsettes en perleinspektør som skal ha oppsyn med perleelvene i Stavanger stift, hvoretter en Niels Pederssøn ansettes som den første. Etter hvert ble det også ansatt mange flere perleinspektører og faste perlefiskere i hver elv. Og med det ble det også slutt på fritt perlefiske i Norge. Kongen skulle heretter ha førsterett til perlene. Hoffet «trengte» nemlig store mengder perler til utsmykking av klær og til smykker.
Kong Christian V må i løpet av 1683 ha overdratt visse rettigheter av perlefisket til dronning Charlotte Amalie, for i 1684 får hun tilsendt et forslag til en kongelig forordning «angaaende perlefangsten i Christiansands stift» fra baron og stiftamtmann i Christiansands stift, Ludvig Holgersen Rosenkrantz. I 1691 overtok dronningen hele privilegiet, og fra 1695 ble ordningen med perleinspektører utvidet til å gjelde alle stift i Sør-Norge. Dronning Sophie Magdalene fikk ved konsesjon av 5. januar 1731 fri disposisjonsrett over perlefangsten i Norge, overdratt fra kong Christian VI. På den tiden var perlefisket så viktig at fiskerne slapp militærtjeneste og andre plikter. For å sikre at alle perler fant veien til kongen og hans hoff, ble også angiveri av tjuvfiske honorert med fritak fra militærtjeneste, enten for en selv, en sønn eller en bror. Og den som ble tatt for tjuvfiske etter perler risikerte strenge straffer, sågar dødsstraff.
Tupaia (slekt)
Se tekst
Elvemusling
Historisk perlefiske
I så måte hevdes det, at mange av de flotte perlesmykkene som danskedronningen eier, også blant de perlene som inngår i de danske kronregaliene, har perler som er høstet fra norske elvemuslinger. Dronningen bekreftet ryktene om perlene i et TV-program («Dronning Margrethe og Prins Henrik i sol og regn») som ble sent på NRK1 torsdag 5. oktober 2017, men hun kunne ikke bekrefte sannhetsgehalten i dem.
Tupaia (slekt)
Tupaia er en slekt av trespissmus. Det er den vanligste og mest artrike slekten, og er de dyrene man vanligvis snakke rom når man bruker ordet «trespissmus». Alle er ekornstore smådyr som lever i trær i Sørøst-Asia. Navnet Tupaia betyr nettopp ekorn eller ekornliknende på malayisk. De er insektetere eller nektarspisere, om mange av artene er pollinatorer for flere plantetyper, blant annet banafamilien.
Jasper Cillessen
Individuelt
Gelderland footballer of the year: 2011 Gillette Player of the Year: 2014
Tupaia (slekt)
Synonymer
Slekten Tupaia har hatt en rekke publiserte synonymer gjennom tidene. Noen skyldes forvirring om hva som var beskrevet fra før, og noen er rene skrivefeil: Chladobates Schinz, 1824 Cladobates F. Cuvier, 1825 Gladobates Schinz, 1824 Glipora Jentink, 1888 Glirisorex Scudder, 1882 Glisorex Desmarest, 1822 Glisosorex Giebel, 1855 Hylogale Temminck, 1827 Hylogalea Schlegel and Mueller, 1843 Lyonogale Conisbee, 1953 Palaeotupaia Chopra and Vasishat, 1979 Sorex-glis É. Geoffroy and F. Cuvier, 1822 Tana Lyon, 1913 Tapaia Gray, 1860 Tupaja Haeckel, 1866 Tupaya É. Geoffroy and F. Cuvier, 1822
Junior-VM i alpint 1984
Det '''3. Junior-VM i alpint''' ble arrangert i Sugarloaf i USA 1.-3. mars 1984.
Canadian Airways
Histore
Ved å bruke Richardsons Canadian Airways forretningsplan og nøkkelpersonell fra selskapet dannet Howe det statlig eide Trans-Canada Air Lines (TCA) i 1937 istedet.
Ove Petersen
Ove Petersen (født 15. januar 1830 i København, død 18. februar 1892 på Frederiksberg) var en dansk arkitekt og titulær professor kjent for blant annet Det Kongelige Teater og hotelbygging.
Canadian Airways
Histore
Richardson var oppriktig bedrøvet over måten saken hadde utviklet seg. Howes personlige forsikringer om regjeringens støtte til Canadian Airways ble ikke virkeliggjort og Howes vilje til å se staten lykkes i feltet utelot Richardson og andre i kulden. Uheldigvis, Richardsons rettskaffenhet og manglende vilje til å beskytte publisitet gjorde Canadian Airways sårbar.
Ove Petersen
Petersen sto den frie historismen nær og dette viste seg blant annet i de store bygningene ved Kongens Nytorv i København som hadde fasadedekor inspirert av barokken. I andre arbeider var han nærmere gotikken.
Sammen med Vilhelm Dahlerup vant han den utlyste konkurransen om Det kongelige Teater som ble oppført i italiensk renessanse. Petersen sto også bak mange kirkerestaureringer.
Canadian Airways
Histore
Etter dette begynte Richardsons helse å skrante. Han led av sykdom som skyldtes stress og utmattelse. Han døde plutselig 26. juni 1939.
Victor Johnson
Victor Louis Johnson (født 10. mai 1883 i Warwickshire, død, 23. juni 1951) var en britisk syklist som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Angelina Grimké Weld
Angelina Emily Grimké Weld (født 20. februar 1805 i Charleston i Sør-Carolina, død 26. oktober 1879 i Hyde Park i Massachusetts) var en USA-amerikansk politisk aktivist som deltok i kampen mot slaveriet og for kvinners rettigheter. Hun henta inspirasjon fra naturretten (slik den blant annet framkommer i den amerikanske uavhengighetserklæringa), fra USAs grunnlov og fra Bibelen. Utfra dette, og utfra egne opplevelser av rasismen og slaveriet i Sørstatene, argumenterte hun mot urettferdigheten i dette. Det at hun tok opp spørsmålet i forsamlinger der både menn og kvinner var til stede, førte til kritikk. Sammen med søstera Sarah forsvarte hun imidlertid kvinners rett til å delta fullt og heilt i det politiske liv.
Bakgrunn
Grimké blei født i Charleston i Sør-Carolina. Faren var John Faucheraud Grimké, en velstående dommer, politiker og plantasjeeier. Også mora Mary Smith tilhørte en av Charlestons fremste familier. Angelina var den yngste av fjorten søsken.
Yngre år
I familien Grimké var det tradisjonelle overklasseverdier fra Sørstatene som gjaldt. Døtrene fikk beskjed om ikke å omgås noen utafor den sosiale eliten. På gården blei det holdt slaver så lenge faren levde. Angelina (med tilnavnet Nina) hadde et nært forhold til søstera Sarah, som til tross for at hun bare var tretten år eldre, var hennes gudmor. De to var enige om det meste, og de bodde også sammen store deler av det voksne livet.
Angelina var allerede som barn nysgjerrig og sjølsikker. Dette framgår av brev og dagbøker som er bevart etter familien. Hun så ingen grunn til å føle seg undeordna på grunn av at hun var jente, og hun sa klart og tydelig fra hva hun mente, noe som førte til en del oppstuss blant familie og venner.
Da hun skulle konfirmeres ved 13 års alder, fant hun ut at hun var uenig i den trosbekjennelsen hun ville måtte framsi, og hun nekta derfor å gjennomføre seremonien. Seinere, 21 år gammel, valgte hun å gå over fra den episkopale kirka til presbyterianerne. Her blei hun et aktivt medlem. Hun underviste i bibelklassene og holdt gudstjenester for familiens slaver. Hun blei en god venn av menighetas pastor, som var en uttalt motstander av slaveriet, som han mente stod i motsetning til både kristendommen og menneskerettighetene. Hans metode var imidlertid begrensa til tålmodighet og bønn, noe som falt vanskelig for den unge Grimké.
På et møte i kirka i 1829 bad hun om at det blei tatt et oppgjør med slaveholdet, og at alle – også slaveeierne – fordømte praksisen. Da dette blei avvist, mista Grimké trua på presbyterianismen. Hun oppretta kontakt med det lille kvekersamfunnet i Charleston og prøvde å overbevise familie og bekjente om at kvekernes verdier var verdt å slutte opp om. Hun hadde imidlertid en stil som var noe sjølrettferdig og nedlatende, så hun mer fornærma enn overbeviste noen. Etter dette beslutta hun at Sørstatene ikke var et sted for henne, og hun flytta til Philadelphia, der søstera Sarah bodde.
Aktivistår
Søstrene blei aktive medlemmer av ei lokal kvekermenighet. De deltok i begynnelsen lite i samfunnslivet utenom menigheta og var dermed ikke oppmerksom på en del debatter som pågikk i radikale miljøer (eksempelvis rundt den kontroversielle utopisten Frances Wright). Ei tid bodde Angelina hos ei annen søster, Anna, som var blitt enke. Det slo henne hvor få muligheter enker hadde – stort sett var det snakk om nygifte eller kroppsarbeid. For Grimké var det åpenbare svaret at kvinner trengte utdanning. Hun bestemte seg for å bli lærer, vurderte en del skoler, men endte opp med å bli i Philadelphia.
Som tida gikk, føltes også kvekernes holdning til slaveriet for passiv og langsom. Grimké studerte da mer radikal litteratur om emnet, blant annet tidsskrifter som The Emancipator og The Liberator. Tross motstand både fra Sarah og menigheta for øvrig, slutta Grimké seg etter hvert til denne radikale bevegelsen, blant annet gjennom det nystarta Philadelphia Female Anti-Slavery Society.
Høsten 1835 var slaverispørsmålet høyt oppe på dagsordenen i USA, i den grad at radikale forkjempere for avskaffing blei møtt med vold. Redaktøren av The Liberator, William Lloyd Garrison, skreiv en artikkel der han prøvde å roe gemyttene. Dette inspirerte Grimké til å skrive et personlig brev til Garrison, som hun berundra sterkt. Han valgte å trykke brevet, noe som kom uventa på henne. Brevet vakte oppstandelse blant kvekerne, og Sarah bad søstera trekke det tilbake. Angelina valgte imidlertid å stå på sitt. Brevet blei trykt flere steder, og året etter kom Grimké med en nytt brev som vakte oppsikt. Det var An Appeal to the Christian Women of the South (En appell til kristne kvinner i Sørstatene), som blei utgitt av American Anti-Slavery Society. Appellen gikk ut på at kvinnene burde oppfordre myndigheter og kirkeledere til å få avskaffa slaveriet.