cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nemanja Matić
Nemanja Matić (født 1. august 1988) er en serbisk fotballspiller som spiller for den franske klubben.
Five Leaves Left
Medvirkende
«Man in a Shed»
Friedrichsruh (Drage)
Friedrichsruh i Drage i det vestlige Slesvig-Holsten var et rokokkoslott tegnet av Nicolai Eigtved.
Luftens dæmoner
Produksjon
Høsten 1926 foreslo Marshall Neilan for Howard Hughes å lage en film om piloter under første verdenskrig. Hughes arbeidet på manuset sammen med Neilan og Joseph Moncure March. Han reiste også til Europa for å kjøpe inn autentiske fly, bygget sin egen flybase i San Fernando Valley og ansatte en rekke piloter til filmes flyscener. Hughes hadde da verdens største samling med privateide militærfly.
Friedrichsruh (Drage)
Det ble oppført for stattholder Frederik Ernst av Brandenburg-Kulmbach – en yngre bror av dronning Sophie Magdalene. Slottet, som hadde en grunnflate på 70 x 80 meter, besto av tre fireetasjers fløyer og hadde 99 rom. Kapellet ble utsmykket av billedhugger Johann Friedrich Hännel i 1746. Foran slottet fantes en barokkhave. Danmarks konge deltok i slottets innvielse.
Luftens dæmoner
Produksjon
Den 31. oktober 1927 startet innspillingen av stumfilmen, med Ben Lyon, James Hall og Greta Nissen i hovedrollene. Både Neilan og filmens første regissør, Luther Reed trakk seg fra prosjektet i en tidlig fase. Hughes tok selv over regien av filmen, og var spesielt interessert i flyscenene. I løpet av de totalt tre årene produksjonen varte, var det en rekke alvorlige ulykker under innspillingen av disse scenene. To piloter og en mekaniker mistet livet. Hughes selv krasjet flyet sitt på vei til filmstudioet.
Friedrichsruh (Drage)
Bygningen, som er gjengitt i Laurids de Thurahs Den Danske Vitruvius ble revet ned i 1787.
The Deception
The Deception er en amerikansk stumfilm fra 1909, regissert av D. W. Griffith.
Dahi vada
Dahi vada er en populær snack i India. Den tilberedes ved å gjennomtrekke vadas (stekte linseboller) i tykk dahi (yogurt).
Miruts Yifter
Under OL 1980 i Moskva opplevde Yifter stor suksess. Først vant han 10 000 meter etter en fantastisk sluttspurt. 300 meter fra mål løp han fra det øvrige feltet og vant med 1,6 sekunder foran Kaarlo Maaninka fra Finland. Fem dager senere gikk han til topps på 5000 meter 0,6 sekunder foran Suleiman Nyambui fra Tanzania.
Han vant både 5000 og 10000 meter under det første Afrikamesterskapet i friidrett 1979 i Dakar.
Five Leaves Left
Medvirkende
«Fruit Tree»
Nemanja Matić
Landslaget
Den 10. september 2019 spilte han sin siste landskamp for mot. Nemanja Matić spilte 48 landskamper og scoret 2 landslagsmål fra 2008 til 2019.
Luftens dæmoner
Produksjon
Den ferdige filmen ble forhåndsvist i mars 1929. På dette tidspunktet hadde imidlertid lydfilmen gjort sitt inntog, og Hughes' film, som han allerede hadde brukt to millioner dollar på, var utdatert. Hughes bestemte seg for å legge lyd på flyscenene og spille inn de andre scenene på nytt. Han gav James Whale oppgaven med å regissere disse. March ble kalt tilbake for å gjøre de nødvendige endringene i manuset. Produksjonen av den nye versjonen startet i begynnelsen av september 1929.
Five Leaves Left
Medvirkende
«Saturday Sun»
Steinerskolen Gjøvik–Toten
Steinerskolen Gjøvik–Toten er en stiftelse som ble opprettet i 1987 etter initiativ fra foreldre i nærområdet. Skolen hadde de første årene lokaler i Kapp Melkefabrikk og ble etterhvert flyttet til Østre Totenveg 14 på Gjøvik.
Luftens dæmoner
Produksjon
Nissens norske aksent gjorde henne ikke troverdig i rollen som britisk aristokrat, og hun måtte derfor skiftes ut. Hughes vurderte en rekke blonde, håpefulle skuespillerinner, deriblant Carole Lombard og Ann Harding, men fant ingen han var fornøyd med. Innspillingen startet derfor uten en kvinnelig hovedrolleinnehaver. Løsningen kom da Lyon og Hall husket Jean Harlow, som Hall hadde spilt mot i To sjeler – en tanke (1929). Hughes gav henne rollen etter å ha sett prøvespillingen hennes.
Steinerskolen Gjøvik–Toten
Skolen fikk i 2017 et nytt bygg for ungdomstrinn og kontoradministrasjonen.
Luftens dæmoner
Produksjon
Deler av filmen ble innspilt i farger. Harlow fikk smerter i øynene og kraftig hodepine av de sterke lysene som var nødvendige i fargeopptakene. Da hun oppsøkte lege, fikk hun påvist små brannsår på hornhinnen.
Dahi vada
Historie
En oppskrift på dahi wada (kalt kshiravata) finnes i Manasollasa, et skriftverk fra 1100-tallet skrevet på sanskrit, samlet av Someshvara III, som hersket i det som i dag tilsvarer Karnataka.
Luftens dæmoner
Produksjon
Filmens siste scene, den store kampscenen, ble spilt inn 7. desember 1929. Der ble det brukt 1 700 statister, av totalt 20 000 som hadde blitt brukt i løpet av produksjonen.
Utgivelse
Filmen hadde premiere på Grauman's Chinese Theatre 27. mai 1930, med kjente personer som Charlie Chaplin, Buster Keaton og Gloria Swanson til stede. Hughes hadde leid 185 buelamper, til en totalpris på 14 000 dollar, og en skvadron krigsfly fløy over kinoen. 50 000 skuelystne hadde møtt opp langs Hollywood Boulevard, og LAPD måtte tilkalle nasjonalgarden for å kontrollere folkemengden.
Anmeldelser
Filmen ble Harlows gjennombrudd som skuespillerinne. Thornton Delehanty i New York Post mente at de mange flyscenene rettferdiggjorde de høye produksjonskostnadene. Han lot seg derimot ikke overbevise av de tre hovedrolleinnehaverne, som han mente ikke var helt troverdige i sine roller. Bland Johaneson i New York Daily Mirror trakk også frem flyscenene som filmens høydepunkter, og beskrev dem som «fantastiske, spennende og imponerende». Både Lyon og Hall fikk ros for sine rolletolkninger, men han mente også at Harlow gjorde en grei innsats. Mordaunt Hall i The New York Times lot seg ikke begeistre og syntes filmen var «ganske midt på treet», spesielt når fokuset er på Harlows rollefigur. Han syntes likevel at flyscenene var svært spennende. Hall trakk frem Prival som filmens store skuespiller, mens Lyon og Hall fikk «godkjent».
Priser og nominasjoner
Tony Gaudio og Harry Perry ble nominert til Oscar for beste kinematografi under den 3. Oscar-utdelingen, men Joseph T. Rucker og Willard Van der Veer vant for dokumentarfilmen With Byrd at the South Pole.
Analyser
Harlows rollefigur, Helen, representerte et nytt og mer moderne kvinnelig sexsymbol for 1930-årene, en antiheltinne som skilte mellom sex og kjærlighet. Ifølge akademikeren Jessica Hope Jordan har likevel filmen et patriarkalsk kvinnesyn, som blant annet kommer til uttrykk gjennom rollefigurene Montes og Roys syn på Helen som henholdsvis hore og madonna. Jordan mener at scenen der Helen avviser filmens helt, Roy, og forteller at hun aldri hadde elsket ham, skal vise at hun ikke var verdig hans kjærlighet i utgangspunktet. Harlow-biografen Eve Golden mener at selv om Helen er både «tankeløs og selvopptatt», er hun ikke ondskapsfull. Golden trekker frem Helens ønske om å leve livet til det fulle, og påpeker at selv om hun ligger med mange menn, jobber hun også som frivillig i kantinen ved fronten. Jordan argumenterer også for at Helen ikke er «kald og ufølsom», men snarere en ung, vakker og seksuelt frigjort kvinne, som bevisst utnytter den effekten hun har på menn.
The Death Disc: A Story of the Cromwellian Period
The Death Disc: A Story of the Cromwellian Period er en amerikansk stumfilm fra 1909, regissert av D. W. Griffith.
Handling
Under Oliver Cromwells regjeringstid er katolsk tilbedelse forbudt og kan straffes med dødsstraff.
Tre soldater blir arrestert som katolikker, og blir dømt til døden. Men Cromwell bestemmer seg for å skåne to av soldatene, og skal bestemme hvem av dem som skal dø ved en tilfeldighet.
Theodor Madsen
Hans Mathias Theodor Jacob Madsen (født 1858, død 1935) var en norsk forfatter.
Han debuterte med romanen I Drift i 1890. Det meste av produksjonen hans er av naturalistisk art. Han var far til skulptøren Sofus Madsen, og bror til operasangerinnen Ina Madsen.
Vadim Sasjurin
Vadim Leonidovitsj Sasjurin, belarusisk Вадзім Леанідавіч Сашурын - Vadzim Ljeanidavitsj Sasjuryn (født 19. februar 1970 i Petrozavodsk) er en belarusisk tidligere skiskytter. Han deltok i tre OL for sitt land i OL 1994 på Lillehammer, OL 1998 i Nagano og OL 2002 i Salt Lake City. Hans beste individuelle OL-plassering er en 9.-plass på 20 km fra OL i 2002 og han ble nummer 4 på 4×7,5 km stafett under OL i 1998.
Gummiboomen
Gummiboomen betegner periodene med utvinning og kommersialisering av gummi som råvare i Brasil mellom 1879 og 1912 og med en andre periode mellom 1942 og 1945 under den andre verdenskrigen. Disse periodene er viktige deler av den økonomiske og sosiale historien i Brasil og begivenhetenes sentrum var i Amazonasregionen hvor de bidro til store utvidelser i form av bosettinger. Med bosettingene kom også rikdommene. De medførte store kulturelle og sosiale endringer som bidro til at byene Manaus, Porto Velho og Belém ble kraftig utbygd. De er den dag i dag store sentre og hovedsteder i sine respektive delstater, Amazonas, Rondônia og Pará. I den første perioden ble det føderale området av Acre, i dag delstaten Acre, opprettet etter å ha blitt kjøpt fra Bolivia for 2 millioner britiske pund i 1903.
Bakgrunn
Den første gummifabrikken oppstod i Paris i 1803 og produserte gummistrikker og bukseseler. Problemet var bare at materialet utviste visse uønskede egenskaper ved forskjellige temperaturer. Ved romtemperatur var massen klebete og høyere temperaturer bare forverret disse egenskapene, mens lavere temperaturer førte til herding av gummien.
De første til å oppdage og ta i bruk de enestående egenskapene til naturlig gummi var de innfødte indianerne i Sentral-Amerika. Det var altså i Amazonasregnskogen at utvinningen av gummi fra gummitreet (Hevea brasiliensis) utviklet seg. Gummitreet er et tre i Euphorbiaceae-familien og er også kjent som lykketréet i disse områdene.
Fra stammen til gummitreet blir det tappet en hvit væske kalt latex som består av gjennomsnittlig 35% hydrokarboner hvor hovedbestanden er 2-metyl-1,3-butadien (C5H8), ellers kjent som isopren, monomeren til naturgummi.
Latex er i utgangspunktet et praktisk talt nøytralt stoff med en pH mellom 7,0 og 7,2. Når det blir utsatt for luft i en periode på 12 til 24 timer, faller surhetsgraden til 5,0 og det skjer en spontan koagulasjon som danner polymeret gummi, representert ved (C5H8)n, hvor n er i størrelsesordenen 10 000 og representerer en gjennomsnittlig molar masse mellom 600 000 og 950 000 g/mol.
Det finnes noen ulemper med denne måten å få tak i gummien. For eksempel vil den ved tappingen kunne bli utsatt for andre stoffer (rusk og avfall), noe som vil gjøre den utsatt for fordervelse og forråtnelse samt gjøre den klebrig på grunn av temperaturpåvirkningene. Ved å behandle gummien industrielt kan man eliminere forurensningene ved koagulering og videre vulkanisere produktet. Når råvaren blir bearbeidet ved hjelp av slike prosesser, blir den ubedervelig samt holdbar mot løsningsmidler og temperatursvingninger pluss at den får utmerkede mekaniske egenskaper og mister den klebete karakteren.
Den første gummiboomen (1879–1912)
I de første fire og et halvt århundrene med utforskning levde befolkningene i den brasilianske delen av Amazonas praktisk talt isolert fra de portigusiske/brasilianske kolonistene. Dette hadde mye å gjøre med at man ikke fant noe gull eller edelstener i områdene og verken portugiserne eller senere det brasilianske keiserriket klarte å utføre noe som ga oppmuntring til utvikling i regionen. Den regionale økonomien ble uviklet i faser som fulgte markedets interesse for de forskjellige naturressursene i regionen.
Gummi - garantert gevinst
Den teknologiske utviklingen og den industrielle revolusjonen i Europa var den utløsende faktoren som gjorde naturgummien, inntil dette tidspunktet et produkt kun Amazonas kunne levere, høyt etterspurt og dermed høyt priset. Dette garanterte derfor høye gevinster og avkastninger for de som bega seg inn i denne bransjen.
Siden begynnelsen av den andre halvdelen av det 18. århundre hadde gummi en stor tiltrekningskraft på framtidsrettede gründere. Utvinningen av latex i Amazonas viste seg å gi en umiddelbar høy gevinst. Naturgummien ble snart en høyt profilert råvare i den europeiske og nordamerikanske industrien og prisen steg deretter. Dette gjorde derfor Brasil til en destinasjon for folk med intensjoner om å få kjennskap til gummitreet samt metoder for tapping i håp om å kunne gjøre seg en kjapp fortjeneste.
Med tappingen av gummien dukket det opp flere byer og befolkninger som senere ble utvidet til byer. Belém og Manaus som allerede eksisterte fikk derfor en viktig omforming og urbanisering. Manaus var den første brasilianske byen som ble urbanisert og den andre byen som fikk installert elektrisk energi (den første var Campos dos Goytacazes i Rio de Janeiro).
Planleggingen av en jernbane for å transportere gummiproduksjonen
Idéen om å bygge en jernbane på elvebankene til elvene Madeira og Mamoré ble unnfanget i Bolivia i 1846. Siden landet ikke haddet noen transportmuligheter fra sine landområder var det nødvendig å lage et alternativ for å kunne eksportere gummien ut via Atlanterhavet.
Den opprinnelige idéen gikk ut på å benytte båter som gikk opp Mamoréelven i boliviansk territorium og deretter via Madeiraelven i Brasil. Denne vannveien hadde store utfordringer i form av tjue fossefall. Dermed ble det foreslått bygging av en jernbane som tok seg igjennom det problematiske området.
Lutz Seiler
Lutz Seiler (født 8. juni 1963 i Gera, Thüringen) er en tysk forfatter. Han ble først utdannet som tømmermann og murer og avsluttet i 1990 et studium i germanistikk. Han ble i 2011 medlem av Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung. Seiler har vært stipendiat ved Villa Aurora i Los Angeles (Lion Feuchtwangers tidligere hjemsted), og Villa Massimo tilhørende det tyske akademiet i Roma. Han mottok i 2014 Den tyske bokprisen for romanen Kruso.
Gummiboomen
Planleggingen av en jernbane for å transportere gummiproduksjonen
Tanken om å finne en transportmetode for gummien ble også tenkt i Brasil, og i 1867 dro ingeniørene Josè og Francisco Keller ut på en ekspedisjon for å utforske fossefallregionene i Madeiraelven for å finne den beste transportmuligheten. De kom også fram til at en jernbane måtte konstrueres.
Til tross for at transport via vannveier allerede var sett på som overkomplisert, dro den nordamerikanske ingeniøren George Earl Church ut i 1869 med godkjennelse fra den bolivianske regjeringen for å opprette et transportfirma som skulle koble sammen Mamoré- og Madeiraelvene. Etter å ha sett vanskelighetene med egne øyne ble derimot disse planene gitt opp av Church og det var nå duket for bygging av en jernbane.
Acre-konflikten
Den nå nærmest ukontrollerbare tappingen av gummi fra trærne førte til en internasjonal konflikt. De brasilianske arbeiderne gikk stadig lenger inn i skogene og over grensene til Bolivia, alt for å finne nye gummitrær som kunne tappes for sin dyrebare latex. Det førte til konflikter og kamper over grensegangene i slutten av 1800-tallet og situasjonen ble eskalert til en militær tilstedeværelse under ledelse av José Plácido de Castro.
Den nylig proklamerte brasilianske republikken utnyttet rikdommene fra gummihandelen til det maksimale, men Acre-konflikten (som grensekonfliktene på grunn av gummitappingen ble kalt) var en alvorlig distraksjon.
Det var den forutseende og intelligente intervensjonen fra diplomaten Baronen av Rio Branco og ambassadøren Joaquim Francisco de Assis Brasil, delvis finansiert av gummibaronene, som endte i undertegnelsen av Petrópolistraktaten den 17. november 1903 under regjeringen til president Rodrigues Alves. Denne traktaten satte en sluttstrek for konflikten med Bolivia og garanterte en effektiv brasiliansk kontroll av landområdene og skogene i Acre.
Brasil fikk herredømmet over regionen i bytte mot landområder i Mato Grosso, en utbetaling av 2 millioner britiske pund samt en avtale om å bygge en jernbane over fossefallene i Madeiraelven. Dette ville gjøre det mulig å transportere bolivianske varer (hvorav gummi var hoveddelen) til de brasilianske havnene i Atlanterhavet (til å begynne med Belém i Pará ved utløpet av Amazonas).
På grunn av den fredelige løsningen på denne konflikten fikk hovedstaden i Acre navnet Rio Branco og to kommuner i denne delstaten ble navngitt etter to viktige rolleinnhavere: Assis Brasil og Plácido de Castro.
Madeira-Mamoré strekningen ferdigstilt
Jernbanestrekningen Madeira-Mamoré, også kjent som Ferrovia do Diabo (Djevelens jernbane) for å ha kostet cirka seks tusen arbeideres liv, ble konstruert av nordamerikaneren Percival Farquhar. Byggingen ble påbegynt i 1907 under Affonso Pennas regjering og var en av viktigste hendelsene i utviklingene i Amazonas og var et klart forsøk på å integrere regionen i verdensmarkedet ved hjelp av kommersialiseringen av gummi.
Den 30. april 1912 ble den siste delen av jernbanestrekningen Madeira-Mamoré lagt. På denne datoen ankom det første togsettet byen Guajará-Mirim som offisielt er grunnlagt samme dag.
Framtiden til jernbanen som hovedsakelig ble konstruert for å transportere gummi og andre amazonasprodukter fra både Bolivia og Brasil til atlanterhavshavnene skulle vise seg å bli nokså usikker.
Årsaken var først og fremst at prisen på latex falt loddrett på verdensmarkedet, noe som gjorde at handelen med gummi fra Amazonas ikke lenger var levedyktig. For det andre ble det bygd to andre jernbaner ut av Amazonasregionen, en i Chile og en annen i Argentina. Den tredje faktoren var at Panamakanalen som åpnet den 15. august i 1914 også tok sin del av transportene.
I tillegg viste naturkreftene sin styrke og Amazonasregnskogen sine enorme nedbørsmengder tok ofte med seg lange strekninger av jernbanesporene samt broer og landfyllinger. Naturen tok tilbake områdene som var åpnet i forbindelse med byggingen.
Jernbanen ble delvis lagt ned i 1930-årene og helt nedlagt i 1972, det samme året som Transamazônica-veien (BR-230) ble åpnet. Idag er det kun 7 kilometer av de tidligere 364 kilometrene med jernbanespor som er åpnet og det er kun for turistformål.
Høydepunktet, forfining og luksus
Den europeiske innflytelsen gjorde seg snart bemerket i Manaus og Belém, både i arkitekturen og livsstilen, og gjorde 1800-tallet til den beste økonomiske fasen noensinne for begge byene. Eksporten fra Amazonas i denne tidsperioden stod for nesten 40% av Brasils eksport. De nyrike i Manaus gjorde byen til verdens hovedmarked for salg av diamanter. Takket være gummien var personinntekten i Manaus dobbelt så stor som hele regionen til kaffeproduksjonen (São Paulo, Rio de Janeiro og Espírito Santo).
Valutaen som ble benyttet i gummihandelen var britiske pund og dette var dermed også valutaen som ble benyttet i Manaus og Belém i denne fantastiske tidsperioden.
Slutten på gummimonopolet i Amazonas
Jernbanestrekningen Madeira-Mamoré som ble ferdigstilt i 1912 kom alt for sent. Amazonas' monopol på gummiproduksjon var allerede på vei til å bli brutt da engelske botanikere hadde fått tak i frø fra gummitrærne i Amazonas og påbegynt plantasjer i Malaysia, Sri Lanka og tropiske deler av Afrika. Disse nye plantasjene hadde en mer effektiv og billigere produksjon som resulterte i lavere utsalgspriser og kunne dermed ta over verdensmarkedet for produktet.
Den økonomiske krisen som fulgte monopolbruddet i Amazonas hadde store konsekvenser for inntektene og førte til stor arbeidsløshet, store utflyttinger, forlatte herskapshus og en komplett mangel på framtidsutsikter for de som valgte å bli igjen i regionen. Arven etter høydepunktet til gummiboomen var den nye jernbanen samt de nye byene Porto Velho og Guajará-Mirim.
I 1930-årene gikk Henry Ford, den nordamerikanske bilindustripionéren, inn i Amazonas og bygde byen Fordlândia vest i Pará hvor han satte opp gummiplantasjer. Forsøket ble en fiasko av flere årsaker og Ford gikk deretter ut av Amazonas.
Den andre gummiboomen (1942–1945)
Amazonas fikk sin andre gummiboom under den andre verdenskrig, men denne var kun for en begrenset periode. Siden de japanske styrkene hadde det militære herredømmet over det sørlige stillehavet i de første månedene av 1942 samt at de invaderte Malaysia, falt kontrollen over gummiplantasjene i japanske hender. Dette forårsaket et fall på 97% i produksjonen av asiatisk gummi.
Dette resulterte i igangsettingen av enda flere elementer, inklusive infrastruktur, kun i Belém. Denne gangen var det USA som stod for investeringene. Som eksempler på dette har vi Banco de Crédito da Borracha (idag BASA), det «store hotellet» som ble bygget i Belém på kun tre år som idag (2008) er et Hilton hotell, flyplassen i Belém, flybasen i Belém og så videre.
Gummikrigen
I sin streben etter å finne en måte å løse denne problemstillingen og samtidig forsyne de allierte styrkene med gummi som da var nødvendig for mye av krigsmateriellet, inngikk Brasil en avtale med USA som utløste en gummiutvinningsoperasjon i stor skala fra Amazonas som ble kjent under navnet «Gummikrigen».
Siden gummiutvinningen var forlatt og det ikke fantes mer enn 35 000 arbeidere i regionen var den store utfordringen til Getúlio Vargas (daværende president av Brasil) å øke den årlige produksjonen fra 18 000 til 45 000 tonn i henhold til avtalen. For å kunne gjennomføre dette, var det nødvendig med en arbeidsstyrke på 100 000 menn.
Den obligatoriske tjenesteplikten som ble innført i 1943 ble gjennomført av Serviço Especial de Mobilização de Trabalhadores para a Amazônia (SEMTA), med hovedsete i Fortaleza, Ceará. valget av nordøstregionen som hovedsete kom av den store krisen regionen befant seg i på grunn av tørken.
<!--Além do SEMTA, foram criados pelo governo nesta época, visando a dar suporte à Batalha da borracha, a Superintendência para o Abastecimento do Vale da Amazônia (Sava), o Serviço Especial de Saúde Pública (Sesp) e o Serviço de Navegação da Amazônia e de Administração do Porto do Pará (Snapp). Criou-se ainda a instituição chamada Banco de Crédito da Borracha, que seria transformada, em 1950, no Banco de Crédito da Amazônia.
O órgão internacional Rubber Development Corporation (RDC), financiado com capital dos industriais estadunidenses, custeava as despesas do deslocamento dos migrantes (conhecidos à época como brabos). O governo dos Estados Unidos pagava ao governo brasileiro cem dólares por cada trabalhador entregue na Amazônia.
Milhares de trabalhadores de várias regiões do Brasil foram compulsoriamente levados à escravidão por dívida e à morte por doenças para as quais não possuíam imunidade. Só do nordeste foram para a Amazônia 54 mil trabalhadores, sendo 30 mil deles apenas do Ceará. Esses novos seringueiros receberam a alcunha de "Soldados da borracha", numa alusão clara de que o papel do seringueiro em suprir as fábricas nos EUA com borracha era tão importante quanto o de combater o regime nazista com armas.
Manaus tinha, em 1849, cinco mil habitantes, e, em meio século, cresceu para 70 mil. Novamente a região experimentou a sensação de riqueza e de pujança. O dinheiro voltou a circular em Manaus, em Belém, em cidades e povoados vizinhos e a economia regional fortaleceu-se.
O kit básico
Cada migrante assinava um contrato com o SEMTA que previa um pequeno salário para o trabalhador durante a viagem até a Amazônia. Após a chegada, receberiam uma remuneração de 60% de todo capital que fosse obtido com a borracha.
O kit básico dos voluntários, ao assinar o contrato, consistia em:
Após recrutados, os voluntários ficavam acampados em alojamentos construídos para este fim, sob rígida vigilância militar, para depois seguirem até à Amazônia, numa viagem que podia demorar de 2 a 3 meses.
Um caminho sem volta
Entretanto, para muitos trabalhadores, este foi um caminho sem volta. Cerca de 30 mil seringueiros morreram abandonados na Amazônia, depois de terem exaurido suas forças extraindo o ouro branco. Morriam de malária, febre amarela, hepatite e atacados por animais como onças, serpentes e escorpiões. O governo brasileiro também não cumpriu a promessa de reconduzir os soldados da borracha de volta à sua terra no final da guerra, reconhecidos como heróis e com aposentadoria equiparada à dos militares. Calcula-se que conseguiram voltar ao seu local de origem (a duras penas e por seus próprios meios) cerca de seis mil homens.
Mas quando chegavam tornavam-se escravos por dívida dos coronéis seringueiros e morriam em consequência das doenças, da fome ou assassinados quando resistiam lembrando as regras do contrato com o governo.
Apontamentos finais
Os finais abruptos do primeiro e do segundo ciclo da borracha demonstraram a incapacidade empresarial e falta de visão da classe dominante e dos políticos da região. O final da guerra conduziu, pela segunda vez, à perda da chance de fazer vingar esta atividade econômica. Não se fomentou qualquer plano de efetivo desenvolvimento sustentado na região, o que gerou reflexos imediatos: assim que terminou a segunda guerra mundial, tanto as economias de vencedores como de vencidos se reorganizaram na Europa e na Ásia, fazendo cessar novamente as atividades nos velhos e ineficientes seringais da Amazônia. -->
Lorier (papegøyer)
Lorier er en gruppe små til mellomstore papegøyer. De fleste artene er svært fargerike. Deres utbredelsesområde strekker seg over det sørøstlige Asia, Indonesia, Papua Ny-Guinea og Australia.
De fleste loriartene har en fjærdrakt i meget klare farger.
De holder til i både skog, krattmark, sumper, mangrover og åpne miljøer.
Sebastián Simonet
Sebastián Alejandro Simonet (født 12. mai 1986) er en argentinsk håndballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på tiendeplass med det argentinske landslaget.
Ola Bratteli
Ola Bratteli (født 24. oktober 1946 i Oslo, død 8. februar 2015 samme sted) var en norsk matematiker, kjent for Bratteli-diagrammene som benyttes i gruppeteori.
Etter eksamen ved Oslo katedralskole studerte han til cand.real. i matematikk ved Matematisk institutt ved Universitetet i Oslo (1967–1971). Avhandlingen Inductive limits of finite dimensional C* -algebras omhandlet operatoralgebraer og Bratteli-diagrammer, og ga karakteren 1.1 skriftlig og 1.0 muntlig. Arbeidet har gitt mange teoretiske anvendelser, og han har over hundre publikasjoner, mange med sin veileder Erling Størmer.
Bratteli arbeidet som stipendiat ved New York University (1971–1973) og avla sin dr.philos.-grad ved Universitetet i Oslo i 1974. Utover en rekke kortere opphold som professor og forsker verden over, var Bratteli i perioden 1980-1991 fast ansatt som professor ved Norges tekniske høgskole (NTH) og fra 1991 ved Universitetet i Oslo.
Han var sønn av statsminister Trygve Bratteli (1910-1984) og Randi Bratteli (1924-2002).
Midori Yajima
Midori Yajima (født 17. april 1979) er en japansk skytter som konkurrerer i rifleskyting. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 33 i 50 meter rifle, liggende.
Niklas Sandberg (1995)
Niklas Sandberg (født 18. mai 1995) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Han startet sin profesjonelle karriere med en ettårs kontrakt med Sandnes Ulf januar 2014. Han debuterte på A-laget i en treningskamp mot Vard i samme måned. Etter kampen mente trener Asle Andersen at han var den beste spilleren i den omgangen han spilte. I 2015 var han utlånt til halve sesongen i Sola i 2.divisjon, og i 2016 halve sesongen til Nest-Sotra i 2.divisjon.
Foran 2017 sesongen gikk han gratis til Ull/Kisa i Obosligaen hvor han hadde stor suksess med 10 mål og 11 assist. Suksessen førte til stor popularitet, og han gikk derfor videre til Start allerede sesongen etter. For Start signerte han en treårs avtale. I Start gikk det dessverre tyngre, og han fikk bare 15 seriekamper og nedrykk i den gule trøya.
I FK Haugesund startet det også trått, men etterhvert har han spilt seg til fastplass hovedsakelig som venstre eller høyre angriper med jevnlig med mål og mål poeng. Totalt alle ulike konkurranser(eliteserien, cup og E-cup) med 10 mål og 6 assist, blant annet med mål mot Strum Graz i Europacupen i 2019 vil han spille sin første cupfinale mot Viking.
Mary Johnson
Mary Johnson, egentlig Astrid Maria Klein (etter første ekteskap), (født Mary Carlsson 11. mai 1896 i Södermanland, død 7. mai 1975 i Stockholm ) var en svensk skuespiller.
Biografi
Mary Johnson debuterte på 1910-tallet i teaterdirektøren Karin Swanströms teaterselskap. I 1914 begynte hun og hennes ektemann Karl Gerhard, som da fortsatt brukte navnet Karl Gerhard Johnson også på scenen, hos Hjalmar Selander på Nya Teatern i Göteborg. På det tidspunktet var Mary Johnson stjernen og Karl Gerhard var mest kjent som «mannen til Mary Johnson». Det første stykket hun opptrådte i i Göteborg ble Lilla Eva. Deretter spilte hun tittelrollen i Selma Lagerlöfs Dunungen i 1915. Hun turnerte med Gösta Ekman i Karl Gerhards lystspill Hennes lilla majestät.
I 1916 hadde hun sin filmdebut i Kärleken segrar, som ble spilt inn av Cinematograf-avdelingen til firmaet Hasselblads Fotografiska AB i Göteborg. Hun spilte inn tre filmer til for Hasselblads Fotografiska samme år. De påfølgende årene hadde hun en rekke andre roller som gjorde henne til den mest kjente filmskuespillerinnen i Sverige. Etter å ha spilt Elsalill i Mauritz Stillers Hr. Arnes Penger, som hadde premiere i 1919, ble hun også kjent internasjonalt. I 1924 dro hun til Tyskland der hun spilte mot norske Einar Rød i filmen Die Stimme des Herzens. Deretter medvirket hun i ytterligere 13 tyske filmer, den siste av dem var Eine Frau muss man alles verzeih'n, som hadde premiere i 1931.
Mary Johnson var fra 1913 til 1920 gift med Karl Gerhard (som da het Johnson). I 1920 giftet hun seg med den norske skuespilleren Einar Rød, og fra 1932 var hun gift med den tyske skuespilleren Rudolf Klein-Rogge frem til han døde i 1955.
Hun døde i 1975 og ble begravet i minnelunden på Skogskyrkogården i Stockholm.
Filmografi
(Herr Arnes pengar) (Robinson i skärgården)
(Gunnar Hedes saga)
Holdridges livssoner
Holdridges klassifiseringssystem er et klassifiseringssystem for såkalte livssoner, sammenlignbart med biomer, basert på biotemperatur, nedbør, potensiell evapotranspirasjon (fordampning fra bakken) og høyde over havet. Systemet ble utviklet av den amerikanske biologen og klimatologen Leslie Holdridge (1907–1999).
Grunnlag
Biotemperatur er et spesielt begrep i denne sammenhengen og er gjennomsnittet av temperaturen på stedet, kun med hensyn på temperatur mellom 0 og 30 °C. Det vil si at temperaturer under eller over dette intervallet sees bort fra ved utregning av gjennomsnitt. Livssoner betraktes i denne sammenhengen som de viktige økologiske enhetene, som definerer forholdene økosystemene fungerer under. Et formål med denne inndelingen var at systemet skulle være basert på empiri og objektivitet.
Livssonesystemet er hierarkisk ved at livssoner kan deles inn i foreninger i henhold til stedlige forhold, som detaljerte klimadata, atmosfæriske forhold, edafiske forhold (jordsmonnets karakteristika), topografi og himmelretning. Foreninger kan videre deles inn i suksessive stadier som gjenspeiler arealbruk, forvaltning eller forstyrrelser. Livssoner kan samles i større fuktighetsprovinser eller bånd ut fra høyde og/eller breddegrad. Breddebåndene gjenspeiler nytten av systemet for økosystemklassifisering i global skala, mens høydebåndene viser at det er komplekse forholdene lokalt.
Utberedelse
Systemet er blitt kritisert for å være best tilpasset klassifisering av tropiske økosystemer. Navnene på livssonene passer ikke alltid sammen med vegetasjonen som faktisk er fremtredende på et sted og det tar ikke hensyn til sesongvise klimavariasjoner.
Kentucky Waltz
«Kentucky Waltz» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Bill Monroe. Den ble skrevet i 1946.
Norsk versjon
Lyktemannen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Kentucky-vals».
ALGOL 68
ALGOL 68 (ALGOrithmic Language 1968) er et imperativt programmeringsspråk som oppstod som en etterfølger av Algol 60. Språket var konstruert for et større omfang av applikasjoner og hadde en mer rigid definert syntaks og semantikk.
Bidragene til ALGOL 68 innenfor informatikken har vært omfattende og varige, selv om mange av disse bidragene ikke ble alment oppdaget før de kom til syne i senere programmeringsspråk.
Keiser Suzong av Tang
Keiser Suzong av Tang (唐肅宗 / 唐肃宗, Táng Sùzōng, opprinnelig 李亨, Lǐ Hēng, født 21. februar 711, død 16. mai 762 i Luoyang) var keiser i Tang-dynastiet i Kina, fra 756 til sin død i 762.
Bakgrunn
Li Sisheng ble født i sin bestefar keiser Ruizongs annen regjeringsperiode, som tredje sønn av sin far, daværende (711) kronprins Li Longji, som senere skulle bli keiser Xuanzong. Hans mor, konsort Yang Guipin (posthumt keiserinne Yuanxian) tilhørte keiserklanen i det forutgående Sui-dynastiet. Hennes oldefar Yang Shida (楊士達) var en høyere embedsmann i Sui-tiden og var gitt tittelen fyrsten av Zheng (鄭王). Hennes far Yang Zhiqing (楊知慶) var general i keisergarden under Tang.
Da konsort Yang Guipin gikk svanger med Li Sisheng var Li Longji involvert i en maktkamp med sin tante, keiser Ruizongs søster prinsesse Taiping, og det er blitt sagt at prinsesse Taiping hadde anbragt mange betrodde i kronprinsessens palass for å spionere på Li Longji, og at hun ikke ville at han skulle ha mange sønner. (Han hadde allerede to — Li Sishengs eldre brødre Li Sizhi, senere kalt Li Cong (med konsort Liu), og Li Siqian, senere kalt Li Ying (med konsort Zhao).)
Li Longji var redd for at dersom prinsesse Taiping skulle finne ut at Yang Guipin var gravid, skulle prinsesse Taipings agenter skade ham, og han sa til en nær venn, Zhang Shuo: «En mektig person ønsker ikke at jeg skal ha mange sønner. Jeg er redd for at denne kvinnen vil bli et mål. Hva tror du?» Li Longji begynte å forberede en urtestuing som i tradisjonell kinesisk medisin var ansett for å kunne utløse en abort, men som han gjorde det falt han i søvn, og hadde en drøm om at en gud steg ned og veltet den ding som inneholdt brygget. Da han fortalte også dette til Zhang, svarte Zhang, «Dette er himmelens vilje. Vær ikke bekymret»" (Som en følge av dette skulle Li Sisheng føle en personlig takknemlighetsgjeld til Zhang Shuo.)
Keiser
Li Sisheng kom til makten da hans far, keiser Xuanzong abdiserte under An Lushans opprør i 756, og flyktet til Sichuan etter at hovedstaden Chang'an (nå Xi'an) var blitt erobret av opprørerne. Han fikk hjelp fra ryttere fra uigurfolket og kunne gjenerobre Chang'an og Luoyang i oktober 757. Dette ble mulig ikke minst fordi An Lushan var blitt snikmyrdet tidlig i 757, et drap anstiftet av hans egen sønn, An Qingxu. Suzong var i hele sin regjeringstid beskjeftiget med å slå ned dette opprøret, skjønt det var først etter hans død at det ble fullstendig kvalt.
Under Suzong klarte hoffevnukkene sin maktposisjon. Særlig ble evnukken Li Fuguo toneangivende. Han kontrollerte militæret og finansene. Hans posisjon var så sterk at han våget å få keiserinne Zhang myrdet. Suzong døde kort tid etter av hjerteproblemer.
Etterfølgeren, keiser Daizong, henrettet Li Fuguo.
Guatemala under Panamerikanske leker 1967
Guatemala under Panamerikanske leker 1967. Guatemala deltok i de femte Panamerikanske leker som ble arrangert i Winnipeg mellom 23. juli og 6. august 1967. De vant ikke noen medaljer. '
Sønnavind (band)
Sønnavind er en musikkgruppe som består av komponist, gitarist og vokalist Trond Hultgren og vokalist Silje Kristin Titlestad. Bandet ble startet av Hultgren i 2007, da sammen med vokalist Elin Marie Nordeng.
Carter Glass
Carter Glass (født 4. januar 1858 i Lynchburg i Virginia, død 28. mai 1946 i Washington, D.C.) var en amerikansk demokratisk politiker.
Sønnavind (band)
Sønnavind ga ut sitt første album, da med vokalist Lene Viktoria Gulbrandsen, Lang lang vei i mai 2013, og singelen Himmel og Jord i desember 2013. Singelen Oslo Blues (Ft. Worth Blues) ble gitt ut i april 2016. Albumet Gjenklang ble lansert i november 2017. Albumet Hjemmefra ble sluppet 15. oktober 2022.
Carter Glass
Glass startet sin karriere som journalist. I 1899 ble han innvalgt i delstatssenatet i Virginia, og han var også delegat til Virginias konstitusjonskonvent 1901–1902. I 1902 ble Glass invalgt i Representantenes hus. I 1913 ble Glass formann i representanthusets bank- og valutakomité, og samarbeidet med president Woodrow Wilson med Federal Reserve Act, loven som førte til opprettelsen av sentralbanken Federal Reserve.
Fredrik Selmer
Fredrik Selmer, kjent som ingeniør F. Selmer, (født 25. oktober 1876 i Sunndal, død 30. januar 1968 i Oslo) var en norsk ingeniør og entreprenør.
Sønnavind (band)
Sønnavinds musikk er en blanding av sjangrene roots, americana, viser og norsk folkemusikk.
Fredrik Selmer
Selmer ble uteksaminert som bygningsingeniør ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1896. Studerte deretter ved den tekniske høyskole i Dresden 1896–97 og praktiserte så på forskjellige steder i Tyskland og Østerrike før han 1905 reiste til New York hvor han i et år arbeidet i en entreprenørforretning. Sommeren 1906 var han tilbake i Norge og etablerte sitt eget entreprenørselskap, Ingeniør F. Selmer i Kristiania som senere gikk sammen med entreprenørselskapet Høyer-Ellefsen. Frem til andre verdenskrig utførte selskapet under ingeniør Selmers ledelse de fleste typer bygg- og anleggsarbeider over store deler av landet, men var særlig involvert i kaier, broer, siloer og damanlegg. Blant arbeider som kan nevnes, er:
Under den annen verdenskrig kom Selmer som landets nest største entreprenørselskap raskt i kontakt med okkupasjonsmakten. Hele 60 % av firmaets omsetning fra 1940 til 1945 kom fra tyske oppdrag. Disse oppdragene ble ofte sabotert og trenert både fra selskapets og arbeidernes side. Fredrik Selmer var utenfor mistanke for å ha vært en tyskerhjelp.
Etter andre verdenskrig, i 1951, vant selskapet en internasjonal konkurranse om bygging av et større dam- og tunnelanlegg og en kraftstasjon i Snowy Mountains i Australia. Selmer, som da var 75 år, deltok aktivt i gjennomføring av prosjektet, som på sitt største beskjeftiget 900 mann, omtrent halvparten norske. Det ble fullført i begynnelsen av 1955 – en måned før fristen, og Selmer høstet stor anerkjennelse fra australske myndigheter for arbeidet.
Etter Fredrik Selmers død 1968 ble selskapet involvert i utvikling og bygging av installasjoner til oljeindustrien. Selskapet inngår nå det i det svenske Skanska-konsernet som Selmer Skanska AS.
Selmer fikk i 1932 Den norske ingeniørforenings pris for “Fremragende bygningsingeniørarbeider”, og 1955 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.
Die Stimme des Herzens
Die Stimme des Herzens er en tysk stumfilm fra 1924, regissert av Hanns Schwarz. Hovedrollene ble spilt av den svenske filmstjernen Mary Johnson og tyske Fritz Kampers, og Johnsons norske ektemann Einar Rød hadde også en ledende rolle i filmen.
Brunlangøre
Brunlangøre eller langøreflaggermus (Plecotus auritus) er en art i glattnesefamilien. Den har lange ører med en tydelig brett. Den ligner svært mye på den mye sjeldnere Plecotus austriacus som først ble anerkjent som egen art i 1960-årene.
Die Stimme des Herzens
Handling
Filmen handler om to kvinner, Helga og Ebba. Helga flytter til byen av kjærlighet til sin ektemann, Arne, og føder deres første barn. Men Arne viser seg å være en råtamp som drikker, spiller hasard og slåss, og han ender opp i fengsel. Helga og barnet havner i dyp nød og fattigdom. I mellomtiden har Ebba andre problemer: faren hennes tvinger henne til å gifte seg med forretningsmannen Viktor Lindquist, til tross for at hun er forelsket i en annen mann. Men Lindquist viser seg å være en kjærlig ektemann, og når Ebba føder føder deres første barn er hennes lykke fullkommen. Men barnet dør, og Ebba fortviler.
Brunlangøre
En voksen brunlangøre har en kroppslengde på 4,5–4,8 cm, en hale på 4,1–4,6 cm og et vingelengde på 4–4,2 cm. Ørene er 3,3–3,9 cm lange og gjør denne arten lett å skjelne fra de fleste andre flaggermusartene.
De flyr relativt sakte sammenlignet med andre flaggermus.
Den yngler i bygninger, men oppholder seg også i hulrom i trær og flaggermuskasser.
Den jakter i skog. Den fanger stort sett møll, og plukker insekter fra blader og bark. Dette er en av de flaggermusene som bruker synet mer enn ekkolokaliseringen når de jakter.
Frekvensene den bruker for ekkolokalisering ligger mellom 27–56 kHz, har mest energi ved ca 50 kHz og har en gjennomsnittlig varighet på 2,5 ms.
De går i dvale om vinteren.
Utbredelse
Artenn finnes nord i Eurasia, fra England og Frankrike til Korea og Japan.
Verdens naturvernunion har pr. februar 2018 listet opp følgende land hvor arten finnes:
Albania, Andorra, Aserbajdsjan, Belarus, Belgia, Bosnia-Hercegovina, Bulgaria, Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Georgia, Hellas, Iran, Irland, Italia (Sardinia), Kasakhstan, Kroatia, Latvia, Liechtenstein, Litauen, Luxembourg, Moldova, Monaco, Montenegro, Nederland, Norge, Polen, Portugal, Romania, Russland, San Marino, Serbia, Slovakia, Slovenia, Spania, Storbritannia, Sveits, Sverige, Tsjekkia, Tyrkia, Tyskland, Ukraina, Ungarn, Østerrike.
Pazyryk
Eksterne lenker
Pazırık Kurganı
Valdemar Christian
Valdemar Christian (født 26. juni 1622, død 29. februar 1656) var greve til Slesvig og Holsten. Valdemar Christian var sønn av kong Christian IV og Kirsten Munk. De første årene av sitt liv ble han oppfostret hos sin bestemor Ellen Marsvin på Dalum kloster.
Christian IV hadde vært i kontakt med tsar Mikhail av Russland for å arrangere ekteskap mellom Valdemar Christian og tsarens datter Irene. I 1643 reiste han til Russland for å gifte seg med henne. Tsaren forlangte at han skulle konvertere til den ortodokse troen, noe han nektet. Han ble derfor holdt som fange inntil 1645.
Etter Christian IVs død kom det til konflikt mellom Valdemar Christian og hans halvbror Frederik III, som overtok tronen. Derfor slo Valdemar Christian seg ned i utlandet. Fra 1655 tjente han i den svenske hæren under kong Karl X Gustav, og dro i felten i krigen mot Polen-Litauen som startet i 1655. Valdemar Christian falt i Polen i 1656. Krigen varte til 1660, og sluttet uten noen tydelig seierherre.
Valdemar Christian fikk Valdemars slott på Tåsinge av sin far. Slottet er oppkalt etter ham.
Sphaeronychus
Sphaeronychus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Små (gjerne 3-4 millimeter), bredt ovale, blanke, gjerne brunrøde jordlopper. Kroppen er påfallende kort, bred og høyt hvelvet. Bakbeina er utviklet til hoppebein med tykke lår.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.
Challenger 2
Challenger 2 er en britisk stridsvogn med 120 mm kanon, fra Vickers Defence Systems. De første prototypene sto ferdig i 1991.
Historie
Selv om vognen utvendig har noen likheter med Challenger 1, er den en nyutvikling.
Vogna fikk sin ilddåp i 2003 under invasjonen av Irak.
Teknisk
Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren og skytteren på høyre side av tårnet og laderen på venstre side. Kommandøren har et takmontert 360° perioskop med laseravstandsmåler.
Pansringen består av en blanding av Chobham-panser og stål.
Kanonen er en Royal Ordnance L30 riflet 120 mm kanon. Tårntraversen og kanonelevering er elektrisk. Kanonen kan heves fra -10° til +20°. En 7×62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en annen er plassert på tårntaket ved laderens luke. Et fullstendig datastyrt siktesystem med termiske siktemidler er tilgjengelig.
Radagast
Radagast den brune er en romanfigur fra J.R.R. Tolkiens univers.Han bor i utkanten av Myrkskog (engelsk: «Mirkwood»), og han er en av de fem istarene, akkurat som Gandalv, Sarumann og de to blå trollmennene Alatar og Pallando. Radagast er også en venn av dyrene i Midgard, spesielt fuglene. I romanen Ringenes herre blir Radagast lurt av Sarumann, som vil lokke Gandalv til Jarnagard og den fellen som venter han der. Men Radagast sender en fugl med beskjed til Gandalv i Jarnagard, og dette gjør at ørnen Gwaihir, Vindfyrsten, kommer han til unnsetning. Radagast har ingen fremtredende rolle i den senere romanen Ringkrigen, og det er uklart hva som blir hans endelige skjebne. Men det sies at han var en slags spion som formidlet viktige koordinater til Det hvite råd.
Pusjkino
Pusjkino (russisk: Пу́шкино) er en by i Moskva oblast i Russland. Den ligger ved samløpet av elvene Utsja og Serebrjanka, rundt 30 km nordøst for Moskva. Innbyggertall: 96 400 (2005 est.), 72 425 (folketelling 2002).
Landsbyen Pusjkino ble først dokumentert i 1499, da den tilhørte Grigory Morkhinin «Pusjka», en bojar hvor vi blant etterkommere finner Aleksandr Pusjkin, en dikter hvis statue i dag pryder et av byens hovedtorg. I de etterfølgende århundrene utviklet nabolaget seg til et foretrukket sommertilholdssted for russisk adel. I 1678 ble det bygget en femkuplet kirke til St. Sergius på Komjagino-godset. (bilde). Et annet notabelt gods er Muranovo, hvor de russiske dikterne Jevgenij Baratynskij og Fjodor Tjutsjev pleide å tilbringe somrene. En datsja tilhørende Vladimir Majakovskij, som bodde i Pusjkino i sommersesongene 1920-1928 er i dag et museum. Pusjkino fikk innvilget bystatus i august 1925. I dag er byen notabel på grunn av Instituttet for Skogsvitenskap, et av de få i Russland.
Radagast
På språket Quenya, som Tolkien fant opp, er navnet hans Aiwendil, som betyr «fuglenes venn».
Challenger 2
Teknisk
Motoren er en Perkins Condor V-12 dieselmotor som gir 1 200 hk ved 2 300 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget. Samlet drivstoffkapasitet er 1 797 liter.
Pokémon Mystery Dungeon: Explorers of Time og Explorers of Darkness
Handling
Spilleren skylles i land på grunn av en storm, og blir oppdaget av en redd Pokémon. De slår seg samen for å redde spillerens utstyr fra en gjeng mobbere. Spilleren, som har mistet sin hukommelse, forsøker å finne igjen sin egen identitet. Spilleren opplever å få visjoner om fremtiden eller fortiden. Myndighetene varsler om at en kriminell ved navn Grovyle har stjålet gjenstander kalt Time Gears, som stabiliserer strømmen av tid i hver region og får tid til å stoppe når gjenstanden blir stjålet. Spilleren og hans partner forsøker å arrestere Grovyle, men blir slått ut.
Challenger 2
Teknisk
For å øke rekkevidden kan ekstra drivstofftanker monteres bak på skroget. Et bulldozerskjær kan monteres foran.