cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tonika
Etter at Hugo Riemann introduserte funksjonsteorien har tonika blitt en fast definert størrelse, og står i forhold til dominant, subdominant og andre diatoniske (skalaegne) akkorder. Nesten all musikk i den europeiske og nordamerikanske klassiske musikktradisjon fra ca. 1600 til ca. 1915 er tonal i den forstand at den kan beskrives ved hjelp av funksjonsteoriens begrepsapparat. Det betyr at hver akkord kan tolkes med utgangspunkt i forholdet til tonika, og at tonika vanligvis er første og siste akkord i et musikkstykke.
Det er blitt gjort forsøk på å utvide funksjonteoriens bruksområde til bluesbasert musikk som jazz og rock. Imidlertid har det vist seg vanskelig å beskrive improviserende musikk ved hjelp av et begrepssett som forutsetter at samtlige akkorder står i et fast forhold til tonika. Det er derfor blitt vanlig å enten bruke trinnanalyse eller akkordbesifring ikke bare i blues, jazz og rock, men også til visesang og folkemusikk. Akkordbesifringen beskriver en akkord ut fra sin tersstruktur (treklang = to terser, firklang = tre terser osv.). For eksempel er en Cmaj7 en firklang som består av en C-dur treklang med en stor ters på toppen. Intervallet mellom grunntonen og øverste tonen er da en stor (= maj) septim.
Trinnanalyse gjør det samme, men gir i tillegg opplysning om akkordens stilling i forhold til tonearten. Til trinnanalysen brukes det romertall. Er tonearten C-dur, beskriver II7 en Dm7akkord, dvs. en septimakkord på toneartens andre trinn.
Norges herrelandslag i bandy
Norges herrelandslag i bandy representerer Norge i internasjonal bandy for menn. Laget trenes av Rickard Fritjofsson og administreres av Norges Bandyforbund. Norge spilte sin første offisielle landskamp i 1927 mot Sverige og har tatt medalje i Verdensmesterskapet i bandy tre ganger, sølv i 1965 og bronse i 1993 og 2023
Historie
Det var naturlig nok ingen landslagsaktivitet i krigsårene, og den første landskampen etter andre verdenskrig ble spilt i februar 1947 og endte med nok et nederlag mot Sverige.
OL i 1952
Bandy var oppvisningsidrett under Vinter-OL i 1952. Finland, Norge og Sverige deltok, mens Sovjetunionen avslo invitasjonen om å bli med. Norge tapte den første kampen 2-3 mot Finland på Dælenenga, etter å ha ledet 2-0. Dagen etter var det duket for Norge mot Sverige. Kampen ble sett av ca 1500 tilskuere, deriblant den svenske prins Bertil. «Norsk bandys største dag» endte med 2-1 seier til Norge, etter skåringer av Drafn-spillerne Cato Helgerud og Einar «Bror» Andersen. Dette var den første norske landskampsseieren noensinne, 25 år etter den første landskampen. Den siste kampen, Sverige mot Finland, ble spilt på Bislett. Svenskene vant 4-0 og dermed også OL-turneringen. Norge tok andreplassen, mens Finland ble nummer tre.
De første verdensmesterskap
Det første verdensmesterskap i bandy ble arrangert i Finland i 1957. Norge deltok ikke, i protest mot Sovjetunionens intervensjon i Ungarn. Neste gang VM ble arrangert, i 1961, sto Norge som arrangør. Tidligere landslagsspiller og senere IOC-medlem Jan Staubo ledet arrangementskomiteen. Norge endte på fjerde- og sisteplass etter tre strake tap. I åpningskampen mot Sverige på Herøya i Porsgrunn tapte Norge 1-2 etter å ha ledet 1-0. I Mjøndalen to dager senere beseiret Sovjet Norge klart med 9-1, mens i den siste kampen mot Finland i Drammen, tapte Norge 3-4. Finnenes seiersmål kom helt mot slutten av kampen. Norge kom sist også i VM i 1963, men klarte denne gang uavgjort 2-2 mot Finland.
VM 1965
Norsk bandys hittil fremste prestasjon kom i Bandy-VM i Sovjetunionen i 1965. Norge tok sølv etter å ha slått Finland og spilt uavgjort mot Sverige. Dette var første gang det ble spilt bandy-VM i Sovjetunionen.
Norge-Sverige
Norges åpningskamp, som foregikk i Ivanovo foran 15 000 tilskuere, ble en hard batalje. Sverige tok ledelsen 1-0, men ti minutter før pause utlignet Thorodd Presberg. Etter et kvarter av andre omgang gikk svenskene på nytt opp i ledelsen, og da forventet de fleste at kampen ville være avgjort. Sverige trakk seg imidlertid bakover på banen for å ri på ledelsen, og Norge tilrev seg et overtak. Grunnet Norges underdogstempel og Sveriges harde spill var publikum på norsk side, så da 19-åringen Kjell Ivar Engebretsen scoret på en elegant backhand fire minutter før full tid, var det begeistring på tribunen. Etter kampslutt ble flere av de norske spillerne båret på gullstol av russere som hadde stormet banen.
Norge-Sovjetunionen
Norges andre kamp ble spilt mot de russiske hjemmefavorittene i Sverdlovsk, ved Uralfjellene. Det var 28 000 tilskuere, enkelte kilder melder om 30 000, og billetter ble solgt på svartebørs før kampen. Norge tapte til slutt 4-0, noe som ble ansett som et hederlig resultat siden de to foregående kampene mot Sovjet hadde endt med henholdsvis 1-8 og 1-9-tap. I tillegg bommet Roar Løwer Nilsen på straffe 26 minutter på stillingen 0-1. Norges lagkaptein og senterhalf Ole Jonny Friise fikk mye skryt og ble utpekt til den beste forsvarsspilleren i kampen. I tillegg fikk Norges målvakt Kjell Eriksen god omtale.
Norge-Finland
Den siste og avgjørende kampen ble spilt i Kursk. Norge vant 1-0 i en nervepirrende kamp. Kampens eneste mål kom etter corner. Einar «Bror» Andersen mottok ballen, men spilte den videre til Roar Løwer Nilsen da han så at veien mot målet var sperret. Nilsen skjøt, og ballen gikk inn gjennom en liten luke i den finske muren. Ole Jonny Friise ble kåret til banens beste spiller.
Mesterskapene etter 1965
Norge har ikke klart å gjenskape resultatet fra 1965 i noe verdensmesterskap siden. Norge deltok ikke i VM i 1969 på grunn av Sovjets innmarsj i Tsjekkoslovakia året før. I mesterskapet i 1971 maktet man en seier mot Finland i 1971 (det ble spilt dobbel serie). I 1973 var det beste resultatet uavgjort mot finnene. I 1975 på hjemmebane ble det seier både mot Sverige og Finland (dobbel serie), likevel endte det med 4.-plass.
I 1985 møtte Norge for første gang USA i VM-sammenheng og vant 5-1. Norge kom dermed ikke sist i mesterskapet for første gang på 20 år. Norge har kommet foran USA i alle mesterskap siden.
Bronse i 1993
I 1993 ble bandy-VM spilt i Vikingskipet på Hamar. Norge stilte bedre forberedt enn på lenge og spilte bronsefinale mot Finland. Den vant Norge overraskende 5-3.
I VM i USA i 1995 ble Norge for første gang dårligere enn nummer fire. Kasakhstan deltok for første gang og slo Norge 4-2 i den avgjørende kampen. Norge havnet derfor utenfor semifinalene. I alle mesterskap siden 1995, med unntak for mesterskapet i Arkhangelsk i 1999, har Norge tapt for Kasakhstan og blitt nummer fem i turneringen. I 2004-VM i Sverige var man nær den helt store sensasjonen da Norge spilte uavgjort 6-6 etter å ha ledet til like før slutt mot Sverige.
Største seier/tap
Norge – Hviterussland 32 – 0, Haparanda, Sverige, 29. mars 2001. Norge – Russland: 0 – 22, Kazan, Russland, 1. februar 2005.
Tilskuerrekord
''Merk at rekorden gjelder for landskamper spilt i Norge. Under landskamper i Russland har tilskuertallet flere ganger vært opp mot 30 000, blant annet under VM i 1965''.
Liste over kulturminner i Rogaland
Liste over kulturminner i Rogaland er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Rogaland. Listen er oppdelt i egne lister for hver enkelt kommune.
Å Energi
Å Energi, tidligere Agder Energi, er et norsk energikonsern og strømselskap. Konsernets virksomhet omfatter produksjon, distribusjon og salg av fornybar energi, samt energitilknyttede tjenester.
Å Energi ble dannet i 2022 etter en fusjon mellom Agder Energi og Glitre Energi, og er formelt sett en videreføring av Agder Energi. Hovedkontoret ligger i Kristiansand.
Historikk: Agder Energi
Agder Energi ble dannet ved en fusjon 30. juni 2000 mellom Aust-Agder Energi (AAE), Vest-Agder Energiverk (VAE) og Kristiansand Energiverk (KEV).
Selskapet hadde 50 vannkraftverk i Agder-fylkene, med en årlig gjennomsnittsproduksjon på til sammen 8,7 TWh.
Selskapet var et sameie mellom de 25 Agder-kommunene (samlet eierandel: 54,47 %) og Statkraft (45,53 %).
NTNU Handelshøyskolen
NTNU Handelshøyskolen er fra 1. januar 2017 et institutt ved Fakultet for økonomi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Instituttet ligger i Trondheim.
Instituttet er en videreføring av Handelshøyskolen i Trondheim, tidligere Trondheim Økonomiske Høgskole, en høyskole for økonomiutdanning etablert i Trondheim i 1964 under navnet Trondheim økonomiske faghøgskole.
Som en følge av fusjonen mellom NTNU, Høgskolen i Sør-Trøndelag, Høgskolen i Gjøvik og Høgskolen i Ålesund fungerte skolen i 2016, som en overgangsordning, som et fakultet ved NTNU.
Historie
Skolen var fra 1994 til 2015 en avdeling av Høgskolen i Sør-Trøndelag.
Etter innlemmelsen i Høgskolen i Sør-Trøndelag het avdelingen først Avdeling for økonomisk-administrativ utdanning, men den tok tilbake navnet Trondheim Økonomiske Høgskole i 2004.
I 2012 fikk skolen godkjent ph.d.-utdanning, og fikk med det tittelen handelshøyskole. NOKUTs begrunnelse for å tildele TØH ph.d.-utdanning, og dermed status som handelshøyskole: «Komiteens vurdering er at at det ikke finnes mange andre læresteder i Norden som kan vise til samme nivå både når det gjelder størrelse på fagmiljø og nivå på forskningen. Vi mener derfor at det er redegjort for at HiST ved TØH befinner seg på et høyt nordisk og dermed også internasjonalt nivå innen fagområdet økonomistyring.»
Studentliv
Studentlivet på skolen er drevet av Studentforeningen Trondheim Økonomiske Høgskole (STØH). STØH er Trondheims største og mest aktive studentforening, med over 1000 studenter involvert i foreningen. Studentforeningen har 13 utvalg, både faglige og sosiale.
Ulvåberget
Ulvåberget er et fjell i Engerdal i Innlandet. Det har en høyde på 997 meter over havet. Fjellet ligger nær fylkesvei 217 øst for Femundselva. Det er alpinbakke med ski-trekk på nordsiden av fjellet, mot Sølenstua. Toppen av fjellet nås lett på sti fra nordvest via toppen av skitrekket.
Fylkesvei 7930
Fylkesvei 7930 går mellom Hellarberget og Søreng i Storfjord kommune. Veiens lengde er 8,2 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 322 (Troms).
Iver Krabbe
Han var sønn av Tage Krabbe (død 1612), studerte 1625 i Padova, ble etter sin hjemkomst 1628 hoffjunker, men forlot stillingen den 25. august samme år, da han feiret bryllup med Karen Ottesdatter Marsvin på Københavns slott. Året etter ble han forlent med Laholm, som han 1636 byttet med Varberg. 1636 var han sjef for de såkalte unionstropper i hertugdømmene, og 1641 fikk han ordre om å inspisere Båhus festning.
Under krigen med Sverige hadde han en ansvarsfull post. I begynnelsen av februar 1645 fikk han ordre om å forene seg med Hannibal Sehested, som sto ved Båhus. Dette førte ikke til noe, men i april hadde han en heldig trefning med svenskene i nærheten av Kongsbakke. Kort etter kom freden i Brömsebro med dens bestemmelse om Hallands pantsettelse til Sverige. Med tungt hjerte måtte Krabbe overgi sin festning til fienden i september, etter forgjeves å ha skrevet til Corfitz Ulfeldt for å be om å bli forskånet for vervet. Også rent personlig hadde krigen gått inn på ham, idet hans gård Jordbjærg i Skåne ble brent av svenskene i 1644.
Krabbe hadde dermed mistet sitt len, men hans stilling ble enda sterkere rokket ved Skånes avståelse. Her hadde han sine besittelser Jordbjærg, Krogholm og Marsvinsholm. Han sto som den skånske adels formann, både ved sin person og ved sine slektskaps- og vennskapsforbindelser. Derfor gjorde den svenske regjering sin ytterste umake for å vinne ham for seg. Og selv om han hittil hadde vært en ivrig fiende av svenskene, avla han etter Roskildefreden ed til sin nye herre. Det betydde imidlertid ikke at han trådte ut av dansk tjeneste. I september 1660 foreslo Riksrådet at han skulle bli opptatt som riksråd, men kongen fulgte ikke innstillingen. Til gjengjeld fikk han æren av å bære Blodfanen ved arvehyldingen 18. oktober.
I juli 1661 tilbød han ved en mellommann å tre i Karl XI's tjeneste, men Frederik III anså det for klokt å knytte ham nærmere til seg. Han ble medlem av Statskollegiet og av den store lovkommisjon, og ble deretter utnevnt til stattholder i Norge som Niels Trolles etterfølger. Befolkningen klaget over ham, slik de hadde klaget over forgjengeren, men viktigere var det at han hadde fiender i København. Det ble ventet at han ville få avskjed sommeren 1663, men han holdt seg i stillingen til januar 1664, da han ble avløst av Ulrik Frederik Gyldenløve.
Ikke uten min datter
Ikke uten min datter (originaltittel: Not Without My Daughter) er en amerikansk dramafilm fra 1991 regissert av Brian Gilbert. Filmen er satt til 1980-tallet og handler om en amerikansk kvinne som sammen med sin unge datter forsøker å rømme fra Iran. Hennes iranskfødt ektemann forsøker å hindre henne og holder henne fanget i huset. Hovedrollene spilles av Sally Field og Alfred Molina. Filmen er basert på Betty Mahmoodys selvbiografiske bok Not Without My Daughter, fra 1987. Boka ble skrevet i samarbeid med William Hoffer.
Både boka og filmen har i ettertid blitt utsatt for mye kritikk og nærmest diskreditert. Kritikerne mente at de faktiske forhold hadde blitt betydelig overdrevet og at både det iranske samfunnet og iranere ble forsøkt demonisert.
Handling
Den amerikanske kvinnen Betty gifter seg med den iranskfødte legen Moody. Paret lever lykkelig i Wisconsin, og får en datter, men mot midten av 1980-tallet vil han hjem til Iran og besøke sin familie.
I Teheran får hun overraskende vite at ektemannen ønsker å bli i sitt hjemland, og at han har fått sparken som lege i Wisconsin. Hun er dermed ikke lenger amerikansk statsborger og kan ikke forlate Iran med sin datter.
Hun gjennomlever halvannet års helvete, før hun får kontakt med en motstandsbevegelse som forsøker å få mor og datter ut av landet.
Popularitet
Ikke uten min datter ble ingen stor publikumssuksess i USA, hvor den kun innbrakte $14,8 millioner. Den havnet så langt nede som på 79.-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1991. Den ble mer populær i Norge, hvor den hadde 199 000 besøkende og ble den den femte meste sette kinofilmen i 1991.
Produksjonskostnadene var på $22 millioner.
Anmelderne
Filmen fikk blandet mottakelse av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 50 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den tre av fire stjerner for dramaturgien, men mente samtidig at den spilte på forakt overfor iranere på en slik måte at hvis den hadde det handlet om en annen gruppe, så hadde den lett blitt avskrevet som fordomsfull og rasistisk. Filmanmelderen i The New York Times kom med tilsvarende kritikker mot filmen. Leonard Maltin gav den tre av fire stjerner og mente dramaturgien fungerte godt, mye på grunn av Sally Fields rolletolkning og at hennes mann ikke ble tolket så endimensjonalt som han hadde fryktet.
Aftenpostens filmanmelder skrev følgende: «Underveis gjør hun ingen forsøk på å forstå den fremmede religion og kultur, men lever ut sin amerikanske fremmedfrykt. Rasistisk kan man ikke kalle filmen, men heller ikke bare tiltalende slik sett. Man merker ånd og tone fra den omdiskuterte Midnight Express, og en av de involverte fra dengang er også med på dette». VGs anmelder gav den terningkast tre.
Annet
Den norske regissøren Nils Gaup ble forespurt om å regissere filmen, men takket nei.
Rollebesetning
(utvalg)
Dokumentarfilm
I 2002 lagde den finske forfatteren og dokumentarskaperen Alexis Kouros dokumentarfilmen Without My Daughter. Denne filmen forteller historien fra ektemannens ståsted, Sayed Bozorg Mahmoody. Filmen skildrer en far som uttrykker ønske om å treffe den datteren han har vært avskåret fra å treffe i over 20 år. Mahmoody hevdet at hans tidligere kone hadde diktet opp mye av handlingen som ble beskrevet i filmen og boka. Han hevdet videre at hun utgav boka på et tidspunkt hvor det var en anstrengt stemning mellom Iran og USA. Videre forteller han hvordan hun fikk med seg William Hoffer som medforfatter. Hoffer hadde tidligere fått rasistanklager mot seg etter å ha vært medforfatter på boka Midnight Express (1978), som skildrer et grusomt opphold i et tyrkisk fengsel.
Sayed Bozorg Mahmoody døde i 2009.
Senter for forskning og utvikling i helsevitenskap (CIDICS)
Historie
Byggingen ble startet på et forslag fra daværende generalsekretær i UANL og nåværende tidligere rektor Dr. Jesús Ancer Rodríguez, og en engasjert gjeng tidligere studenter og andre støttespillere av universitet i desember 2006. Den ble innviet 29. september 2009 av daværende guvernør i Nuevo León, Lic. José Natividad González Paras, og rektor Ing. José Antonio González Treviño ved UANL (2003-2009).
CIDICS (tidligere også kalt CIDCS), ble åpnet som et tverrfaglig senter, og utvikler forskning med mål om å styrke og samhandle de mange fakultetene ved Senteret for Forskning og Utvikling i Helsevitenskap.
Organisasjon
CIDICS arbeider med en enkel og effektiv administrasjon- og organisasjonsstruktur som gjør samordning av ressurser enklere, og legger særlig vekt på mennesker og samfunnsmål for institusjonen (utover arbeidskraft og fasiliteter). Dens leder er Dr. Carlos E. Medina De la Garza.
Visjon
Senterets visjon er å gjennomføre vitenskapelig og teknologisk forskning for å generere kunnskap egnet til å løse prioriterte helseproblemer på et lokalt, nasjonalt og internasjonalt nivå. Senteret jobber også for integrere grunnleggende helsetilbud, sykehustjenester og folkehelse for å bidra til en vitenskapelig, nyskapende og konkurransedyktig utvikling av den nordøstlige regionen av Mexico. Senteret knytter sammen næringsutvikling og bioteknologi for å skape en kunnskapsbasert økonomi.
Kompetanse
CIDICS er blitt et senter for fremragende forskning knyttet til de høyeste standarder for nasjonal og internasjonal kvalitet til trening av vitenskapsmenn, -kvinner og forskere, for generering og formidling av kunnskap og utvikling og teknologisk innovasjon i henhold til behovene til globalisering. Senteret jobber også med å utvikle et rammeverk for internasjonalt samarbeid for å øke universitetets vitenskapelige og teknologiske kvalitet, og på sikt bli en ledende institusjon innenfor forskning og utvikling av helsevitenskap.
Arbeid
CIDICS er i verdensteten når det gjelder utvikling av fasiliteter, teknologi og instrumenter for å forstå, definere og formidle viktige spørsmål innenfor helseteknisk og medisinsk arbeid. Senteret er et bredt foretak, og arbeider med alt fra folkehelse, der data innhentes og analyseres for å utvikle politiske rettningslinjer, til høyteknologiske laboratorier hvor genomikk og proteomikk kombineres for å tilpasse medisin til den enkelte pasients behov.
Tverrfaglige team driver forskning og praktisk undervisning i samarbeid med andre utdannings- og forskningssentre, det være seg UANL, andre universiteter, innenlandsk eller utenlandsk produksjonssektor.
Organisasjonsstruktur
Kontoret til direktoratet har nær kontakt med den administrative koordinasjonen, som ledes av Ing. Felipe E. Garza Garcia, og den akademiske koordinasjonen, som ledes av Dr. Dora Elia Cortés Hernández. Det er avdelinger for Kunnskapsforvaltning, Informasjon og Samfunnskontakt, Databehandling og Multimedia, i tillegg til et Utvalg for Bioetikk, Biosikkerhet og Forskning. Senteret har følgende arbeidsgrupper, som alle har en ansvarlig person
Infrastruktur
CIDICS’ laboratoriumer har infrastruktur som inneholder:
CIDICS har i tillegg et auditorium med kapasitet på 200 personer, og møterom tilrettelagt for akademiske og vitenskapelige aktiviteter (konferanser, symposier, workshops, etc.).
Paal Flaata
Paal Flaata (født Pål Flåta 8. april 1968) er en norsk vokalist, kjent fra Midnight Choir og som soloartist.
Musikkarriere
Flaata startet sin karriere i Skien-bandet Memphis News og siden i Paal & Pål Band med blant annet Pål Jensen, Carsten «Kesh» Holt og Vidar Busk. I begynnelsen av 90-årene reiste Flaata til Oslo sammen med to andre musikere. Der spilte de hillbilly-musikk på gaten og kalte seg Hashbrowns. Da gruppen fikk platekontrakt, og senere skulle spille inn plate i USA, måtte de legge om profilen. Hashbrowns ble da forandret til Midnight Choir. Flaata frontet Midnight Choir til bandet ble oppløst i 2004, og var med på å gi ut fem album pluss en samleplate.
Han debuterte som soloartist i 2002 med In Demand og fortsatte som soloartist etter oppløsningen av Midnight Choir. For sine soloutgivelser er han blitt nominert til Spellemannprisen i klassen country tre ganger: i 2012 for albumet Wait By the Fire – Songs of Chip Taylor, i 2016 for Come Tomorrow – Songs of Townes Van Zandt og i 2017 for Love and Rain.
Han har opptrådd mye sammen med Stephen Ackles og Vidar busk. De har gitt ut et hyllestalbum til Elvis, et julealbum og et gospelalbum sammen.
På singlen "Come Tomorrow" fra 2016 synger han sammen med datteren Maia Flaata.
Paal Flaata, Stephen Ackles & Vidar busk
Album
Singler
Aimpoint
Aimpoint er en svensk produsent av reflekssikter for sivil og militær bruk. De leverer for eksempel til både den amerikanske og norske hæren. Selskapet ble grunnlagt i 1974.
Produkter
Sikter montert med to ringer:
Sikter montert med en ring:
Sikter med CompM4-montasje:
Sikter med Micro-montasje:
Sikter med Acro-montasje:
Montasjer
Aimpoint har lansert en rekke proprietære montasjesystemer for sine produkter:
Biff Henderson
Liv og virke
Biff Henderson begynte som studiomann for David Letterman når han startet opp med «The David Letterman Show» på NBC i 1980. Programmet var kritikerrost men slo aldri helt til og ble tatt av luften etter et halvt år. I 1982 fikk David Letterman et nytt program under navnet «Late Night with David Letterman». Dette ble sendt like etter «The Tonight Show starring Johnny Carson». Nok en gang ble Biff Henderson valgt som studiomann. Der jobbet han helt til 1993 da David Letterman valgte å gå fra NBC til CBS og «The Late Show with David Letterman».
Under opptakene av Late Show with David Letterman 8. februar 2010 skadet Henderson sitt høyre kne etter at han og Letterman spilte amerikansk fotball. Programmet ventet på Super Bowl-vinner og New Orleans Saints-quarterback Drew Brees som satt fast i trafikken i Lincoln Tunnel, og for å drepe litt tid mens de ventet spilte Letterman og Henderson ball for å underholde publikum. Men det gikk galt når Henderson skulle ta imot passningen fra Letterman, og Henderson falt ned trappa fra scenen og landet i salen blant publikum. Han ble kjørt med ambulanse til Roosevelt Hospital.
Når Biff Henderson entrer scenen spiller alltid Paul Shaffer and The CBS Orchestra Milestones av Miles Davis.
Frederick Richard Pickersgill
Frederick Richard Pickersgill (født 25. september 1820 i London, død 20. desember 1900) var en engelsk maler og illustratør.
Richard Tom
Richard Tom (født 8. november 1920, død 20. februar 2007) var en amerikansk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1948 i London. Tom vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i den letteste vektklassen, bantamvekt opp til 56,0 kg bak sin landsmann Joseph DiPietro og britiske Julian Creus. Det var totalt seks vektklasser, en mer enn under de fire foregående olympiske vektløftingskonkurransene. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Tom løftet sammenlagt 295,0 kilo, 12,5 kilo mindre enn gullvinneren og 2,5 mindre enn Julian Creus.
Frederick Richard Pickersgill
Frederick Richard Pickersgill kom fra en kunstnerfamilie, og ble tatt opp ved Royal Academy i 1840. Hans arbeider omfatter blant annet illstrasjoner i bøker av John Milton og Edgar Allan Poe, maleriet The Burial of Harold i Houses of Parliament i 1847 og noen landskapsmalerier som viser påvirkningen fra prerafaelittene.
Nightmare City
Nightmare City (originaltittel: Incubo sulla città contaminata) er en italiensk science fiction-grøsser og zombiefilm fra 1980 regissert Umberto Lenzi. Filmen handler om journalist som må flykte fra en voksende skare av zombier i en europeisk by. De militære ønsker å legge mest mulig lokk på det som skjer. Zombiene inntar stadig større deler av byen og deres instinktive mål synes å være verdensherredømme. Hovedrollene spilles av Hugo Stiglitz og.
Filmen er også kjent under engelske titler som City of the Walking Dead og til dels også Invasion by the Atomic Zombies.
Handling
Journalisten Dean Miller befinner seg på en flyplass i en europeisk by der han venter på en vitenskapsmann som han har avtalt å intervjue. Der blir han vitne til et militært fraktfly som foretar en nødlanding. Flyet klarer å lande sånn noenlunde uskadd, men da dørene åpnes strømmer det ut uhyggelige deformerte mennesker som går til angrep på militærpersonellet med både kniver og skytevåpen. Miller ønsker avsløre hendelsen for allmennheten, men General Murchison tillater ham ikke å fortelle noe. Han innser raskt at han må finne sin kone slik at de sammen kan flykte fra de blodtørstige zombieene, som nå har spredd seg over hele byen. Det viser seg etterhvert at zombiene ble skapt på grunn av radioaktiv stråling. Deres instinktive mål er å drepe de levende for så å skape nye zombier slik at de kan overta hele kloden.
Diverse
Nightmare City er en italiensk zombiefilm med tildels sterke voldsscener. Regissør Umberto Lenzi ble på 1980-tallet kjent for en rekke slike voldsfilmer, blant annet Cannibal Ferox. Voldsskildringene gjorde at den fikk problemer med filmsensuren i flere land.
I Norge var den en av flere titler som i første halvdel av 1980-tallet ble trukket inn i videovolds-debatten. Filmen ble forbudt i flere land, blant dem Norge, Tyskland og Island. I flere andre land ble den utgitt i klippet versjon.
I Norge var den i begynnelsen av 1980-tallet å finne i en svensk versjon utgitt av Video Invest. Den svenske versjonen hadde påtrykt 20 års aldersgrense på coveret. Det var Videoimport AS som hadde enedistribusjon for denne versjonen i Norge.
Filmkritikerne
Den har fått lunken mottakelse på skrekkfilmnettsteder som Classic-Horror, 1000 MISSPENT HOURS, ReelRundown. De fleste mente at den var dårlig laget, men underholdende.
Ian McDiarmid
Ian McDiarmid (født 11. august 1944) er en britisk skuespiller født i Carnoustie i Skottland. Han spilte Palpatine og Darth Sidious i Star Wars-filmene.
Marki
Marki (fra fransk marquis) er en arvelig høyadelig tittel i flere europeiske land og deres tidligere kolonier. Tittelen brukes også tradisjonelt til å gjengi kinesiske og japanske titler av tilsvarende rang.
I de fleste land som bruker tittelen er markitittelen under hertug og over greve/jarl. En kvinne som er tittelinnehaver eller er gift med en marki kalles en markise ; i noen tilfeller brukes også dette om en markis datter.
Historie
Den opprinnelige tittelen var den tyske Markgraf, markgreve, som ble brukt i Det tysk-romerske rike. Dette var grever som kontrollerte grenseområder (fra mark, germansk for «grense»). Fordi grenseområdene var både viktige og mer krevende å styre enn andre områder fikk de utvidede fullmakter, og ble dermed stående over vanlige grever.
Fra omkring 1300, muligens tidligere, ble tittelen tatt i bruk i England, men da uten betydningen «greve i grenseområde». Dermed hadde markitittelen som en egen tittel mellom greve/jarl og hertug oppstått.
Referanser
Markgraf
Hans Peter Hognestad
Hans Peter Hognestad (født 25. mars 1964) norsk TV-produsent.(Bror av Lars Hognestad) Han er utdannet sivilingeniør (1991) etter studier ved Technische Hochschule Darmstadt i Tyskland, og NTNU. Hognestad har hatt flere ledende stillinger i Modern Times Group, og var programdirektør i TV3 Norge fra 2002 til 2007. Fra april 2007 ansatt i Strix Televisjon som COO og eksekutiv produsent.
Årelating
Årelating er en behandlingsmetode som går ut på å åpne en blodåre for å tappe ut blod. For å åpne blodåra bruker man et kniv- eller tanglignende redskap som kalles flitt eller sneppert. Alternativt kan man la blodsugende igler suge ut blodet.
Sneppert
Sneppert er et redskap som ble brukt til årelating i gamle dager. Sneppert er en betegnelse på et lite, håndholdt instrument som ble brukt til årelating fra 1600-tallet til og med 1800-tallet. Navnet kommer fra tysk; schnäpper («snappe», «springe tilbake»). Et annet navn brukt i Norge er «årelatingsjern» eller «årelatingskniv».
Instrumentet hadde et lite knivblad som ble spent med en fjær. Snepperten ble lagt mot huden, fjæren ble utløst, huden perforert og årelatingen kunne gjennomføres.
Hos voksne ble det gjerne tappet i underkant av en halv liter blod, oftest fra en åre på innsiden av armen ved albuen.
Årelatingen ble gjerne utført av personer som ikke var leger.
Jodi Albert
Jodi Albert (født 22. juli 1983 i Chingford, London, England) er en engelsk sangerinne og medlem av en ny jentegruppe som har fått navnet Wonderland. Jodi er den eneste av de fem i Wonderland som er fra England. Wonderlands manager er Louis Walsh.
Dette er andre gang Jodi satser på musikkarriere. Som tenåring var hun med i den nå oppløste jentegruppa Girl Thing.
Jodi har også prøvd seg som skuespiller. Hun spilte rollefiguren Debbie Dean i TV-serienn Hollyoaks.
Den 8. mai 2009 giftet Jodi seg med Kian Egan fra den irske popgruppa Westlife.
Liste over kulturminner i Møre og Romsdal
Liste over kulturminner i Møre og Romsdal er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Møre og Romsdal. Listen er oppdelt i egne lister for hver enkelt kommune.
Terje Hellesø
Terje Hellesø (født 27. april 1964 i Bergen, Norge) er en norsk naturfotograf som begynte å fotografere i 1973 og ble yrkesfotograf i 1983. Han har vært medlem i Norske Naturfotografer/NN (1984 - 1996) og var mellom 2006 og 2011 medlem i Naturfotograferna/N. Hellesø har også startet PhotoNatura i 1988 der han var æresmedlem inntil september 2011, da han innrømmet å ha foretatt bildemanipulering (se avsnitt).
Hellesø er en av grunnleggerne av Förenade Naturfotografer/FN og var også initiativtaker til Mullsjö International Photo Festival.
Terje Hellesø flyttet til Sverige i 1987 og bor idag i Mullsjö i Västergötland og arbeider som naturfotograf på heltid. Han har publisert bilder og tekster i mange år blant annet i Sverige, Norge, Danmark, England, Tyskland og USA, og er dessuten aktiv som foredragsholder og kursleder, samt opptrådt på TV i Sverige og Norge
Bildemanipulering
Terje Hellesø tilsto i september 2011 at han har manipulert bilder hvor fotografier av dyr har blitt klippet ut og limt inn i andre naturbilder.
Et blogginlegg skrevet på det svenske jegerforbundets nettsider av en jaktvårdskonsulent i slutten av august 2011 ledet til en debatt på blant annet det svenske internettforumet Flashback om Hellesøs bilder, og en uke senere innrømmet Hellesø at han hadde begått omfattende manipulering av sine naturfotografier. Blant annet har Hellesø manipulert inn gauper og mårhunder i sine bilder. Hellesø er blitt utestengt fra bildebyrået Naturfotograferna pga. sitt juks.
Submediant
Eksempler på en submediant
Med F-Dur som utgangspunkt dannes det tre hovedfunksjoner, tonika F-Dur, subdominant B-Dur, og dominant C-Dur. De tilsvarende submedianter er da d-moll (tonikasubmediant, fellestoner f og a), g-moll (subdominantens submediant, fellestoner b og d) og a-moll (dominantens submediant, fellestoner c og e).
Med h-moll som utgangspunkt dannes det tre hovedfunksjoner, tonika h-moll, subdominant e-moll, og dominant Fiss-Dur. Tonikasubmediant er da G-Dur (fellestoner h og d). En submediant til subdominanten finnes ikke i moll siden treklangen som ligger en ters under subdominanten i moll, er en forminsket treklang. Når det gjelder dominantens submediant, må en ta hensyn til at dominanten i molltonearter i utgangspunkt er en molltreklang. (I praksis forekommer den imidlertid nesten alltid i Dur.) Dominantens submediant dannes fra den opprinnelige molltreklangen. I h-moll er det derfor D-Dur (fellestoner fiss og a) som er dominantens submediant.
Wally Yachts
Wally Yachts er en båtfabrikant som holder til i Monte Carlo i Monaco. Wally ble startet i 1994 av den Italienske businessmanen Luca Bassani. Wally er mest kjent for sin originale design og høye prislapp. Wally entusiaster vil si Wally har satt standarden for hvordan den moderne seilbåten kommer til å se ut i årene som kommer. Etter stor suksess med seilbåter har de også i senere tid begynt å designe motorbåter. Den meste kjente er 118 Wallypower.
Wally er nok mest kjent for sine minimalistiske løsninger, som f.eks flush anker bortgjemt i bauen av båten og at alle tau er skjult under dekk. Nariida er 105 fot norskeid Wally og nok en av de få Wally seilbåtene man kan se i Norske farvann.
Tocumen
Tocumen er en by i Panamá-provinsen i Panama. I 2008 hadde byen 98 690 innbyggere. Den er kjent for Tocumen internasjonale flyplass, som er Panamas største flyplass.
Frosk (andre betydninger)
Frosk viser gjerne til ordenen av haleløse amfibier, frosker, men frosk har også flere betydninger:
Petter Wettre
Karriere
Etter oppveksten i Sandefjord studerte han ved Toneheim folkehøgskole (1987) og Berklee College of Music i Boston (1992) under veiledning av blant annet Joe Viola og George Garzone. Etter hvert etablerte han seg i Oslos jazzmiljø med egen trio og kvartett, samt spilte i Storeslem (band), Sandefjord Storband, Oslo Groove Company. Wettre representerte Norge ved EBU-konserten i Praha i 1995. Han har også medvirket på utgivelser med blant annet Øystein Sevåg, Frode Alnæs (Frode, 1996), Element (band) (Shaman, 1999).
På debutplaten Petter Wettre Quartet – Pig Virus hadde han med Håvard Wiik (piano), Terje Gewelt (bass) og Per Oddvar Johansen (trommer). Gjennom The Trio (1995–2001) har han samarbeidet med Jarle Vespestad (trommer), Per Oddvar Johansen (trommer), Jon Christensen (trommer) og Ingebrigt Håker Flaten (bass), Arild Andersen (bass) og Per Zanussi (bass). Han har samarbeidet med danske Jonas Westergaard (bass) og Anders Mogensen (trommer) i henholdsvis trio- og kvartettformat. Etterhvert bestod Petter Wettre Quartet  av Westergaard og Mogensen, og Erlend Slettevoll (piano). Gitaristen Kim Johannesen har vært innom. Wettre driver plateselskapet Household Records (2002–), har undervist ved Oslo musikkonservatorium og Agder musikkonservatorium, og ga ut Elvin Jones-transkripsjoner i boken Live at the Lighthouse (2005). Han ble i 2011 nominert til Spellemannprisen for sjette gang, en pris han fikk for albumet The only way to travel (2000) og for albumet Fountain Of Youth (2007). Denne gangen var det ikke et album han ble nominert for, men for duetter med trommeslager Audun Kleive, som bare finnes som lyd- og videofiler, ikke utgitt på noe album. . Dette var forøvrig første ikke - fysiske album som noensinne var nominert til en Spellemannpris.
Selv om han er mest kjent for prosjektene Wettre Quartet og Petter Wettre Trio med bidrag til Jazzscenen, er han også kjent for å ha spilt med Dave Liebman, Joey De Fransesco, Kenny Wheeler, Adam Nussbaum og Manu Katche i Manu Katché Quintet.
Høsten 2012 spilte han på en serie konserter på Nasjonal jazzscene (Victoria), blant annet med Jason Rebello.
Priser og utmerkelser
2010 – Nominert til Spellemannprisen i kategorien «Åpen klasse»
2004 – Nominert til Spellemannprisen i kategorien Jazz
2001 – Spellemannpris Jazz ”The Only Way to Travel”
1997 – Nominert til Spellemannprisen i kategorien Jazz
2000 – Klart Svar Prisen på Kongsberg jazzfestival
2000 –«Topp Ti»-listen over viktige jazzmusikere i det engelske jazz-tidsskriftet Jazz Review
1999 – Tre av fire stjerner i publikasjonen Penguin Guide to Jazz
1992 – Professional Achievement Award, Performance Division, Berklee College of Music
Pedagog
Foruten å ha vært ansatt som lærer ved Universitetet i Agder (skoleåret 2019-2020), Staffeldtsgate Rytmisk Linje (2014-2015) og Hamar Lærerhøgskole (2014-2015), har Wettre i perioden 2008–2015 vært timelærer ved Ringerike Videregående skole, Universitetet i Agder, Norges musikkhøgskole, Toneheim Folkehøgskole, NISS og NTNUs Institutt for musikk. Han var også instruktør ved Jazzforums sommerkurs i 2000, 2001, 2002, 2005, 2006, 2016 og 2017. Dessuten har han holdt master classes ved en rekke læresteder i inn- og utland.
Walter Oliphant av Aberdalgie
Walter Oliphant av Aberdalgie, sheriff av Stirling, (død 1378) var sønn av William Oliphant av Aberdalgie, Perthshire, (død 1329), som var den eldste sønn til Walter Oliphant. William Oliphant var kommandant på Stirling Castle i 1304.
Walter Oliphant ble i 1365 gift med Elizabeth Bruce, yngste datter til Robert Bruce, kong Robert I av Skottland. De fikk et barn, Walter Oliphant som senere giftet seg med Mary Erskine.
Kunståret 1330
Kunståret 1330 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1330.
Ben Gibbard
Benjamin Gibbard (født 11. august 1976 i Bremerton, Washington) er en amerikansk musiker, mest kjent for å være frontmann i indiebandet Death Cab For Cutie. Han er også med i The Postal Service og ¡All-Time Quarterback!.
Foruten å synge, spiller Gibbard gitar, piano og trommer. Han er, sammen med resten av Death Cab For Cutie, en forkjemper for veganisme og dyrenes rettigheter.
Han var gift med Zooey Deschanel, men de brøt ekteskapet i 2011 etter 3 års ekteskap.
Mestermøtet (TV-program TV 2)
Mestermøtet er et norsk gameshow som gikk på TV 2 i 1992, 1997 og 2000. Første sesong ble ledet av Lasse Evensen og Bjørn Dæhlie, andre av Hallvard Flatland, og tredje av Frithjof Wilborn. Konseptet gikk ut på at kjente norske toppidrettsutøvere skulle konkurrere mot hverandre i diverse fysiske konkurranser.
Miranda de Ebro
Miranda de Ebro er en by i den spanske provinsen Burgos. Byen ligger ved elven Ebro. Byen har industri.
Leeds
Leeds er en by i West Yorkshire i den nordlige delen av England. Byen er Englands tredje største etter London og Birmingham. Leeds har, med dens utbygde boligområder (built-up area), en befolkning på 801 660 (2017, ifl. snl). Den er en del av City of Leeds' storbykommune (metropolitan borough) som har en beregnet befolkning på 757 700 innbyggere (2011). Leeds er kjernen i den enhetlige myndigheten City of Leeds, som også inkluderer forstedene Craven, Harrogate, Bradford, Selby, Calderdale, Kirklees, Wakefield og Barnsley. Elven Aire renner gjennom byen.
Historisk lå Leeds i West Riding of Yorkshire, og dens historie kan bli sporet tilbake til 400-tallet da dets navn refererte til skogsområdet i det keltiske kongeriket Elmet. Navnet har blitt benyttet for mange administrative enheter i århundrenes løp. Det endret seg fra å være et lite herregods og borough på 1200-tallet, gjennom flere inkarnasjoner, til å bli navnet knyttet dagens storby. På 1600- og 1700-tallet ble Leeds et betydelig senter for produksjon og handel med ull. Deretter, i løpet av den industrielle revolusjon, utviklet Leeds seg til en stor by med møller som kraftsenter; ull var den dominerende industrien, men også lin, ingeniørvitenskap, jernverk, trykking, og andre industrier var viktige. Fra å være en kompakt, landsens markedsby ved elven Aire på 1500-tallet ekspanderte Leeds og absorberte de omliggende landsbyene til å bli et folkerikt, urbant senter på midten av 1900-tallet. I dag arbeider de fleste i Leeds i service- og finanssektoren som er en av de største i landet. Byens offisielle slagord er «Storbritannias favorittby».
Historie
Det som i dag er Leeds var i tiden etter romersk tid et skogsområde i det keltiske kongeriket Elmet. I angelsaksisk tid var det i bestefall en del gårdsbruk, og den første gangen som Leeds er dokumentert er i Domesday Book i 1086, som Ledes. Byen fikk sitt første charter i 1207. I middelalderen var Leeds en markedsby for jordbruksprodukter. Byen ble delvis industrialisert på 1300-tallet da flamske innvandrere startet ullforedling. Byens industrivekst ble ytterligere økt med kanalforbindelse til Liverpool i 1816 og jernbanen i 1848.
Politikk
På 1800-tallet var Leeds et sterkt liberalt feste, men som i det øvrige Storbritannia begynte Labour å erstatte de liberale som de konservatives hovedkonkurrent på begynnelsen av 1900-tallet. De politiske skillelinjene mellom partiene har ofte vært mindre i Leeds enn på riksplanet.
Bystyret består av 99 mandater. Byen er inndelt i 33 valgkretser der de 3 kandidatene som får flest stemmer får mandatet. Siden lokalvalget i 2004 styrer en allianse av liberaldemokratene, de konservative og de grønne.
Det konservative partiet står sterkest i den nordlige delen av Leeds, med unntak av Moortown. Moortown var ved det siste valget, liksom de studenttette områdene nærmere sentrum samt Rothwell i det sørlige Leeds, liberaldemokratenes sterkeste feste. Morley Borough Independents tok, logisk nok, samtlige av sine mandater i Morley, der de var de eneste som tok mandater. De grønne tok samtlige av sine mandater i valgkretsen Farnley and Wortley der de tok samtlige mandater. I de øvlige delene av byen vant Labour.
Med unntak av en periode under den engelske borgerkrigen ble Leeds ikke representert i parlamentet før parlamentsreformen 1832. For valg til det britiske parlamentet er byen delt opp i åtte valgkretser: Leeds West, Leeds Central, Leeds North West, Leeds North East, Leeds East, Elmet, Morley and Rothwell og Pudsey.
Sju av åtte parlamentsrepresentanter fra byen tilhører Labour: John Battle (Leeds West), Hilary Benn (Leeds Central), Fabian Hamilton (Leeds North East), George Mudie (Leeds East), Colin Burgon (Elmet), Colin Challen (Morley and Rothwell) og Paul Truswell (Pudsey). Den eneste representanten for et annet parti er Greg Mulholland (Leeds North West), som representerer liberaldemokratene. I mange år var samtlige parlamentsrepresentanter fra Labour. Historisk sett har samtlige valgkretser med unntak av North East og North West vært labourdominert, mens i de senere år har vanligvis det konservative partiet tatt disse.
Bebyggelse
Bykjernen preges av moderne bebyggelse og omfattende nybygging. Byen er kjent for sine mange kjøpesentre, de fleste rett øst for jernbanestasjonen. Kjøpesentrene ble bygd på slutten av 1800-tallet og har senere blitt til nye store shoppingkompleks.
I øst-vestlig retning gjennom sentrum går gata Headrow og i nord-sydlig Briggate. Disse kan sies å utgjøre byens hovedgater. Både Headrow og Briggate har ligget der fra gammelt av. Briggates ble anlagt på 1200-tallet, mens Headrow ble anlagt på 1500-tallet.
Bytorget ligger i sentrum, like ved jernbanestasjonen, og ble anlagt på begynnelsen av 1900-tallet. I den nordlige delen av sentrum ligger rådhuset, tegnet av Cuthbert Brodrick og innviet i 1858 av dronning Victoria, samt folkets hus, tegnet av Vincent Harris og innviet i 1933. En del av Leeds Metropolitan University ligger også her. Rett nord for sentrum ligger University of Leeds, og rett nord for dette igjen ligger Hyde Park, en park som når været tillater det, ofte er full av studenter. Rett sør for sentrum, i Beeston ligger Elland Road, Leeds Uniteds hjemmebane.
I alle retninger ut fra sentrum brer boligområdene seg ut. Vanligvis er disse bebygd av rekkehus i typisk engelsk stil, mens i byens ytre deler finnes det dog en betydelig villabebyggelse. Et antall større høyhus finnes også spredt rundt om i byen. De fleste av bydelene har sitt eget shoppingstrøk og det finnes et antall større shoppingkompleks, slik som f.eks i Seacroft.
I den nordøstre delen av Leeds ligger Roundhay Park, en stor park innkjøpt av byen på slutten av 1800-tallet.
Vest og sør finnes det et antall byer som er mer eller mindre sammenvokst med Leeds; blant annet Yeadon, Morley og Rothwell.
Det finnes tre større sykehus i byen, Leeds General Infirmary, St James's University Hospital og Seacroft Hospital.
Befolkning
Byen er relativt typisk for Storbritannia i både etnisk og religiøs sammenheng. De største minioritetsgruppene er pakistanere (2,1 %), indere (1,7 %), øvrige hvite (1,5 %) og irlendere (1,2 %).
I forbindelse med den industrielle revolusjonen skjedde det en stor innflytting til byen. På 1800-tallet flyttet blant annet irlendere og jøder til byen, ettersom de sistnevnte flyktet fra pogromer i Øst-Europa.
Av befolkningen er 25,5 % under 20 år, 30,5 % mellom 20 og 39 år, 24,1 % mellom 40 og 59 år, 8,9 % mellom 60 og 79 år og 11,0 % over 80 år. Befolkningsfordelingen i alderssammenheng er typisk for Storbritannia, med unntak av at andelen på rundt 20 år og noe eldre er større på grunn av den store andelen studenter. Forventet levealder i Leeds er 80,7 år for kvinner og 75,5 år for menn.
Fra byen skjer det en nettoutflytting til de omliggende byene, til en del kystbyer samt til London. Utflyttningen til omliggende byer skjer primært fordi mulighetene til å pendle har blitt kraftig forbedret, mens utflyttingen til kysten hovedsakelig skyldes pensjonister som flytter ut. Utflyttingen til London skyldes nok den store mengden med høytlønnede jobber som finnes der og som ikke finnes i Leeds. Fra øvrige deler av landet skjer en nettoinnflytting, hovedsakelig fordi byen har vært i stor økonomisk vekst.
De nordlige delene av byen domineres av rike personer og en del eldre mennesker. De vestlige og sydvestlige delene domineres av den hvite arbeiderklassen. I områdene rett vest for sentrum utgjør studentene den største andelen. Områdene rett nord for sentrum har den største ikke-britiske befolkningsandelen.
Religion
Med tanke på religiøs tilhørighet er fordelingen slik: 68,8 % kristne, 16,8 % ikke-religiøse, 3,0 % muslimer, 1,2 % jøder og 1,1 % sikher. I byen finnes det, foruten et stort antall kirker, fire synagoger, fire moskéer og tre sikhtempel.
Økonomi
Leeds hadde i 1998 en BNP på 9,7 milliarder pund (tilsvarende drøyt 100 milliarder kroner). Byen er kjent for sitt varierende næringsliv. Det finns drøyt 17 000 momsregistrerte bedrifter i byen. I Leeds finnes den nest største produksjonsindustrien utenfor London, det samme gjør den største pressebransjen og den tredje største finanssektoren. Nærmere 100 000 personer arbeider innen offentlig sektor. Fordelingen mellom de ulike sektorer skiller seg ikke i noen større grad fra det britiske gjennomsnittet.
Kommunen har en omsetning på rundt en milliard pund og har ca. 35 000 ansatte.