cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Victor Nordan
Victor Nordan (født 13. mai 1862 i Christiania, død 8. mai 1933 i Oslo) var en norsk arkitekt, kjent for sine mange sykehusbygninger. Nordan var sønn av arkitekt Jacob Wilhelm Nordan og assistent hos ham årene 1881–1884. Han fikk deretter sin utdannelse ved South Kensington Museum (Victoria and Albert Museum) 1884–1885. Disse årene i London var han også assistent ved et arkitektkontor. Årene 1886–1887 studerte han ved Königlich Technische Hochschule i Berlin. Da Nordan returnerte til Kristiania arbeidet han med sin far fram til hans død i 1892. Fra midten av 1890-tallet begynte han sin virksomhet som sykehusarkitekt, og det var innen dette området hans virksomhet ble mest betydningsfull. Sykehusbygningene fra tiden omkring århundreskiftet er preget av jugendstil med enkle fasader hvor det meste av artikuleringen er utført i gul og rød tegl. De senere sykehusbygningene er påvirket av nyklassisisme og nordisk nybarokk. Fra 1926 arbeidet han i kompaniskap med sin sønn Per Nordan.
Canis mosbachensis
Canis mosbachensis, også kjent som Mosbachulven, er en utdødd art av ulver som en gang bebodde Eurasia fra mellompleistocen til den sene pleistocen. Den er vidt akseptert som forgjengeren til Canis lupus, gråulven.
Padling under Sommer-OL 2008 – K-2 1000 meter menn
Sprint K-1 1000 meter – menn i Padling under Sommer-OL 2008 fant sted den 18. til 22. august 2008 på Shunyi Olympic Rowing-Canoeing Park i Beijing.
Kholodnoje tango
Kholodnoje tango (originaltittel: Холодное танго) er en russisk film fra 2017, regissert av Pavel Tsjukhraj.
Max Taut
Max Taut, født 15. mai 1884 i Königsberg, død 26. februar 1967 i Berlin var en tysk arkitekt. som sammen med sin bror Bruno Taut og Franz Hoffmann drev et arkitektkontor Berlin. Max Taut var sammen med sine kolleger blant de ledende representanter for funksjonalismen i Tyskland. Blant hans mest berømte verker regnes Boktrykkernes Hus i Berlin (1924–1926) i Dudenstrasse og forbrukersamvirkets varehus på Oranienplatz (1924–1926).
Saccopastorekraniene
Kraniene ble oppdaget i et grus- og sandtak innenfor et steinbrudd som etter hvert ble erstattet av boligområder. Funnstedet er i dag en del av den østlige ringveien i Roma. De to kraniene befant seg på en liten klippe omkring 5 meter over elven. Funnstedet ble kalt Saccopastore, og kraniene fikk sitt navn etter dem.
Kraniene er 250 000 år gamle og er de eldste kjente fossiler av neandertalere i Italia.
Kraniene tilhører underkategorien tidlige neandertalere eller neandertalere av den sørlige typen. De er morfologisk forskjellige fra klassiske («würmianske») neandertalere såvel som arkaiske neandertalere.
Kraniene
Etter å ha blitt oppdaget, ble kraniene oppbevarte i institutt for arkeologi i La Sapienza (universitetet i Roma) frem til andre verdenskrig, da de ble hentet av professor Sergio Sergi og oppbevart trygt fra tyske offiserer som letet etter fossile skatter. Etter den tid ble de en del av den private samlingen til Sergi.
Tidlige neandertalere
De buede øyenbryn, kinntennenes moderate størrelse, de store fortennene, og den lange, lave og avrundede kraniehvelvet er karakteristiske for neandertalere.
Kraniene tilhører underkategorien tidlige neandertalere eller neandertalere av den sørlige typen. De er morfologisk forskjellige fra klassiske («würmianske») neandertalere såvel som arkaiske neandertalere (se Sima de los Huesos).
Aldersbestemmelse
I 1939 ble de to kraniene geomorfologisk klassifiserte som tilhørende det tyrrhenske stadium. Dette er det siste faunastadium av pleistocen i Italia og varte fra 260 000 til 11 430 år siden. Denne tidligere dateringen tilsa en alder på 130 000 år (MIS 5e eller Eem-mellomistiden).
I desember 2015 ble fossilene omdaterte og funnet å være mye eldre enn tidligere antatt.
Dette nye studiet ble utført av geologer fra National Institute of Geophysics and Volcanology i samarbeid med antropologer og paleontologer fra La Sapienza og universitetet i Wisconsin–Madison.
Kraniene tilhører isotoptrinn MIS 7 (Schöningen-mellomistid), og det nye studiet daterte fossilene til å være omkring 250 000 år gamle.
Dette er eldre enn det mellom 128 000 og 187 000 år gamle Altamuramennesket som siden 1993 ble regnet som det eldste funnet av neandertalere i Italia.
11 steinverktøyer som er utført ved hjelp av Levalloisteknikken fra den eldre delen av moustérienkulturen (250.000 til 300.000 år gamle), ble funnet sammen med fossilene fra Saccopastore. Disse verktøyene av flint ble først ansett å være mye eldre enn kraniene. Dateringen av verktøyene stemmer overens med den nye dateringen av skallene.
Saccopastore 1
I april 1929 oppdaget arbeidere i steinbruddet nær elven Aniene et menneskekranium som så ut til å være fossilisert. Kraniet ble umiddelbart levert til Sergio Sergi (1878–1972), som begynte en lang serie av studier av fossilet. Han konkluderte med at kraniet hadde tilhørt en voksen kvinne. Det er nesten fullstendig intakt bevart og fremviser en høy grad av mineralisering; det mangler imidlertid både kinnbue (zygomatic arches) og kjevebein.
Under oppdagelsen ble kraniet påført flere skader av arbeiderne i steinbruddet. Flere av kronene på tennene er ødelagte, det er skader på øyenbrynene og kraniehvelvet har to hull i frontallappen og isselappen.
Saccopastore 2
Sommeren 1935 oppdaget Henri Breuil (1877–1961) og Alberto Carlo Blanc (1906–1960) et annet, mindre komplett kranium hvor det første kraniet ble funnet i 1929. Dette andre kraniet har tilhørt en mann. Det mangler hele kraniehvelvet, sammen med venstre del av frontens deler, samt deler av bunnen.
Det er morfologiske forskjeller mellom de to kraniene. Dette skyldes kjønnsdimorfisme fordi det ene kraniet stammer fra en eldre kvinne, og det andre fra en ung, men voksen mann.
Kraniet har en estimert kraniekapasitet på omkring 1280–1300 cm³. Ansiktets størrelse er mindre enn hos «würmianske» neandertalere, men likevel større enn på Saccopastore 1.
Begge kraniene fremviser også alvorlige lesjoner i tennene. Dette indikerer perioder med alvorlig sult i barndommen.
Husaby
Husaby er et sted i Skaun kommune hvor det ligger et gårdsanlegg med gamle kirkeruiner. Einar Tambarskjelve bodde her.
Det er lite igjen av den opprinnelige gården, men man kan se omrisset av den gamle gårdskirka som ble bygd ca. år 1040. Ruinene står igjen og viser hvor kirka lå. Ved siden av er det reist en bauta til minne om Einar Tambarskjelve.
I middelalderen var Husaby, på om lag 3000 mål, det største av det jordegodset som erkebispen hadde i Skaun. Rike gravfunn tyder på at gården har vært sete for storfolk og høvdinger helt siden vikingtida.
Husaby er kanskje mest kjent fra Sigrid Undsets romansyklus om Kristin Lavransdatter. Romanfiguren Kristin bor her sammen med sin husbond Erlend.
Hvert år arrangeres kulturarrangementet Kristin på Husaby i Skaun, med blant annet teaterforestillinger, litteraturseminar, turmarsj, utstillinger, kirkekonserter og økumenisk gudstjeneste.
Scleropages
Tidligere regnet man med tre arter i denne gruppen: Asiatisk arowana (Scleropages formosus), australsk arowana (Scleropages jardinii) og Scleropages leichardti. I 2003 ble en studie publisert hvor det ble fastslått at flere naturlige fargevarianter av asiatisk arowana faktisk utgjorde fire forskjellige arter, noe som brakte antallet arter i gruppen opp til seks.
Forløperen til australsk arowana og Scleropages leichardti skilte seg fra forløperen til asiatisk arowana for ca. 140 millioner år siden, rundt eldre kritt. De morfologiske likhetene mellom alle de seks artene viser at disse fiskene har gjennomgått små evolusjonsmessige endringer den siste tiden.
Versjonskontrollsystem
Et versjonskontrollsystem, eventuelt versjonsstyringssystem eller versjonshåndtering, er programvare som kan holde orden på de forskjellige versjonene av en eller flere datafiler. Når en fil oppdateres eller forandres, slettes ikke den gamle versjonen, men blir lagret i en database som inneholder tidligere versjoner av filene. Gamle versjoner kan hentes frem, og det er som oftest mulig å vise forskjeller mellom de forskjellige versjonene og lage utviklingsgrener fra disse versjonene.
Tekstilindustrimuseet
Tekstilindustrimuseet er et museum i Salhus, i Åsane bydel i Bergen, 22 km fra Bergen sentrum. Det er lokalisert i de gamle fabrikkbygningene til Salhus Tricotagefabrik, et nasjonalt teknisk-industrielt kulturminne, og arbeider med formidling, dokumentasjon og forskning på norsk trikotasjeindustri og tekstilindustri. Museet ble stiftet i 1992 under navnet Norsk Trikotasjemuseum og Tekstilsenter, og ble offisielt åpnet for publikum i 2001. I 2020 ble fabrikkanlegget fredet, og museet skiftet navn til Tekstilindustrimuseet.
Gammel trikotasjefabrikk blir museum
Historien om museet er direkte knyttet til Salhus Tricotagefabrik. Salhus Tricotagefabrik ble etablert i 1859, og var en av de første trikotasjefabrikkene i Norge. Fabrikken var i drift frem til 1989. Det var i samband med nedleggelsen av fabrikken at ideen om et trikotasjemuseum ble realisert.
Allerede på midten av 1980-tallet fantes det krefter i museums- og kultursektoren som så hvilken vei det gikk med norsk tekoindustri. De forstod verdien og betydningen av å ta vare på tekstilindustriens lange historie i landet, spesielt i bergensområdet, som har vært et kjerneområde for denne industrien i Norge. Norsk kulturråd hadde den gang et eget utvalg for såkalt teknisk-industrielle kulturminner, noe som også indikerer at dette var en tid da industri i sin alminnelighet var i ferd med å bli gjenstand for kulturminnevern og regnet for å være en del av kulturarven.
Autentisk fabrikkmiljø
Fylkeskonservatoren i Hordaland, som var faglig ansvarlig for utredningsarbeidet initiert av Norsk kulturråd, kunne peke ut Salhus Tricotagefabrik som det mest aktuelle verneobjektet. Grunnen til dette var først og fremst at Salhus Tricotagefabrik lå i et mer eller mindre autentisk miljø. Med intakte arbeiderboliger, skolehus og gamlehjem. Dessuten var hele produksjonslinjen intakt, slik at en kunne følge hele produksjonsprosessen fra råull/bomull til ferdig plagg. I utredningsarbeidet ble det også fremholdt at maskiner, utstyr og bedriftsarkiv var mer eller mindre intakt. Det gav Salhus Tricotagefabrik en stor vitenskapelig verdi, fordi maskinene kunne vise den teknologiske utvikling i bransjen, og fordi arkivmaterialet ga grunnlag for historisk forskning basert på primærkilder. Dermed lå alt til rette for etablering av museum i Salhus, og i 1992 kunne arbeidet til interimsstyret for trikotasjesenter og museum i Salhus overtas av Stiftelsen Norsk Trikotasjemuseum og Tekstilsenter.
Samlingene
Da fabrikken la ned driften var maskinene og store deler av arkivet til Salhus Tricotagefabrik intakt. Museets samlinger rommer produksjonslokalene fra Salhus Tricotagefabrik og flere bygninger knyttet til fabrikkdriften: arbeiderbolig (1860), skolehus (1873), lærerbolig og den første direktørboligen. Sistnevnte ble senere gamlehjemmet Kveldheim for arbeidere ved fabrikken og huser nå administrasjonen til Museumssenteret i Hordaland. Bygningsmassen består av 31 bygg med en samlet gulvflate på rundt 10.000 kvadratmeter (inkludert bygningsmassen til Bevaringstenestene). Museet tar også vare på klær og tekstiler som ble produsert ved fabrikken i Salhus, blant annet undertøysmerket Krone Maco.
Maskinparken
Museet tar vare på maskiner til ulike prosesser i produksjonen av strikkede tekstiler, fra ullmottak, vasking, farging, karding, spinning, spoling og strikking, til tilskjæring, sying, kvalitetskontroll, pakking og emballering. Disse kommer hovedsakelig fra fabrikken i Salhus, men også fra andre tekstilfabrikkar i Bergensregionen og andre deler av landet. Samlingen rommer omtrent 150 strikkemaskiner, 200 symaskiner og 50 maskiner til andre prosesser i garn- og tekstilproduksjon. Rundt 160 av disse er utstilt i produksjonslokalene.
Norsk Trikotasjemuseum forvalter også broderi, bedrifts- og mønsterarkiv etter broderibedriften Gunnar Pedersen A/S (1915-86). Bedriften hadde hovedkontor i Oslo, og produserte og solgte håndarbeidsmønster, garn og utstyr, hovedsakelig til broderi, til forhandlere og gjennom ukepressen.
Formidling
Tekstilindustrimuseet tilbyr omvisninger i tidligere Salhus Tricotagefabrik som følger produksjonslinjen i fabrikken, fra ull til ferdig plagg, via karding, spinning, strikking og sying. Utviklingen av Salhus som industristed og den industrielle vinklingen er i fokus: hvordan maskinene i fabrikken endret produksjonsforholdene og arbeidsforholdene fra det førindustrielle samfunnet til den industrielle revolusjonen.
Konsolidert i Museumssenteret i Hordaland
Fabrikkanlegget i Nordrehavn i Salhus er i dag tilholdsstedet for flere enheter under Museumssenteret i Hordaland, herunder Tekstilindustrimuseet, som kanskje er den best kjente blant publikum i Bergen og omegn. Tekstilindustrimuseet er bare en del av Museumssenteret i Hordaland, som i tillegg består av Havråtunet på Osterøy, Osterøy museum, Lyngheisenteret på Lygra i Lindås, Vestnorsk Utvandringssenter på Sletta på Radøy, Bevaringstenestene og Kulturverntenesta i Nordhordland – de to siste lokalisert i gamle Salhus Tricotagefabrik sammen med Tekstilindustrimuseet.
Bamble videregående skole
Bamble videregående skole er en skole i Bamble kommune i Vestfold og Telemark. 1. august 2014 ble Croftholmen videregående skole lagt under Bamble videregående skole og ble en felles skole med undervisning begge steder.
Ankerbarn
Ankerbarn er i migrasjonspolitikk benevnelse på barn som søker oppholdstillatelse i et land uten å komme sammen med foreldre eller andre verger. Når de så får oppholdstillatelse, blir de en forankring som foreldre kan bruke til å søke familiegjenforening.
Begrepet har blitt brukt siden tidlig på 1980-tallet og er kjent i forbindelse med båtflyktninger fra Vietnam. Siden har begrepet blitt brukt generelt. I 2004 hadde Dokument2 et program om ankerbarn i Norge hvor det ble sagt at 177 barn bor alene på et asylmottak i Norge.
Ankerbarn-begrepet blir også brukt om barn som en utenlandsk person uten oppholdstillatelse får sammen med en som har oppholdstillatelse i landet. I mange land, blant annet i USA og Storbritannia, er det slik at den som er født i landet, får statsborgerskap i landet automatisk. Juridisk kalles det jus soli. I de fleste europeiske land, inkludert Norge, er jus sanguinis det som gir statsborgerskap. Slikt blodsbånd vil da være noe som øker muligheten for at familiemedlemmer kan komme til landet hvor ankerbarnet bor.
Bjørgvin bispedømme
Bjørgvin bispedømme er et bispedømme i Den norske kirke som omfatter menighetene i Vestland, med Bergen domkirke som bispesete. Dette bispedømmet regnes som et av de fem historiske bispesetene i Norge og ble opprettet rundt 1070 som Dioecesis Bergensis. Bjørgvin er delt i 11 prosti, 58 kirkelig fellesråd og 179 sogn, og er fra 2009 ledet av biskop Halvor Nordhaug. Det omfatter i dag Vestland fylke, etter at Sunnmøre ble en del av det nye Møre bispedømme i 1983. Bispedømmet omfatter også Sjømannskirkens 32 menigheter i utlandet.
Katolsk bispedømme
Bjørgvin bispedømme (Bergen bispedømme) er et av Norges fem historiske bispedømmer. Det opprinnelige bispesetet for Gulatinget ble opprettet som Selja bispedømme i 1068 og ble etter tradisjonen flyttet til Bergen 7. september 1170 ved det såkalte (latin) translatio reliquarum Sanctae Sunnivae, dvs. overføringen av St. Sunnivas relikvier. Bispedømmet omfattet opprinnelig hele det vestenfjellske Norge, dvs. fra Rygjarbit til Romsdal. I 1125 ble bispedømmet delt, ved at Stavanger ble skilt ut som eget bispedømme. En gang i middelalderen ble Romsdal og Sunnmøre overført til Nidaros bispedømme, ettersom disse figurerer herunder i Aslak Bolts jordebok fra 1432-33 og Trondhjems Reformats 1589.
Senere historie
På begynnelsen av 1600-tallet ble Sunnmøre tilbakeført fra Nidaros bispedømme. I Bergens jordebok år 1600 er Sunnmøre len oppført, mens en annen kilde angir 1622.
Ved opprettelsen av Møre bispedømme i 1983 inngikk de tre prostiene på Sunnmøre i dette nye bispedømmet.
Nkosi Sikelel' iAfrika
«Nkosi Sikelel' iAfrikas» er en Sør-Afrikansk salme ble skrevet i 1897 av skolelæreren og korlederen Enoch Sontonga. Teksten er på Xhosa. Flere vers ble tilført i 1927 av poeten Samuel Mqhayi, og i 1942 ble den gjendiktet på sesotho av Moses Mphahlele. Sangen ble en populær salme, som etterhvert også ble sunget på politiske møter, og utviklet seg til å bli en viktig kampsang for antiapartheidbevegelsen.
Øystein Neerland
Øystein Neerland (født 4. februar 1964) er en norsk tidligere fotballspiller og skihopper. Som fotballspiller spilte han 120 kamper for Molde og scoret 35 mål og var tapende cupfinalist etter omkamp for Molde i 1989. Han scoret et mål i den første finalen. I 1991 ble han Moldes toppscorer i Tippeligaen med 11 mål.
Nkosi Sikelel' iAfrika
Under tittelen «Mungu ibariki Afrika» er er den adaptert til nasjonalsang i Tanzania og som «Stand and Sing of Zambia, Proud and Free» i Zambia.
Øystein Neerland
Som skihopper representerte Øystein Neerland Kleive Idrettslag. Han ble norgesmester for junior i Molde i 1982. Samme år ble han nummer 5 i junior-VM i Murau. Han konkurrerte internasjonalt i årene 1982-1986, med beste resultater henholdsvis 4. plass i europacupen (St. Moritz 26. desember 1982) og 33. plass i verdenscupen (Holmenkollen 13. mars 1983).
Nkosi Sikelel' iAfrika
Historie
Sontinga skrev første verset og refrenget til «Nkosi Sikelel' iAfrika» i 1897, da som en skolesalme for Lovedale Institution. Den første offentlig kjente fremføringen av sangen var i 1899. Den fikk status som den offisielle sangen til ANC allerede i 1925. I 1927 skrev xhosa-poeten Samuel Mqhayi syv nye vers til salmen, hvorpå den for første gang ble utgitt. Sangen var i mange år utbredt som opprørssang i Sør-Afrika, Zimbabwe og Namibia i kampene mot apartheid og hvit kolonialisme.
Krematistikk
Krematistikk (gresk: χρηματιστική) er ifølge Tales fra Milet kunsten å bli rik.
Aristoteles etablerte det grunnleggende skillet mellom økonomi og krematistikk, og i likhet med Platon kritiserte han berikelseskunsten:
Jardar (andre betydninger)
Jardar kan vise til:
Krematistikk
Ifølge Aristoteles dehumaniserer berikelseskunsten den som utøver den. Han understreker at den som lever av renter og handel (i betydningen videresalg) ikke produserer noe. Ifølge Aristoteles bør varer selges av produsenten til forbrukeren til en riktig pris som tilsvarer varens verdi, og penger bør bare brukes som et medium for bytte og verdsetting.
I Europa holdt kirken fast på denne økonomiske doktrinen gjennom middelalderen. Martin Luther gikk hardt ut mot rentene, men Max Webers studier av kapitalismen og den protestantiske etikken viste likevel at nøysomhet og sparing var sentrale verdier blant det protestantiske borgerskapet i reformasjonstiden.
Karl Marx tok opp konseptet i Kapitalen.
Vladimir Dratsjov
Vladimir Petrovitsj Dratsjov (russisk Владимир Петрович Драчёв, født 7. mars 1966 i Petrozavodsk) er en belarusisk tidligere skiskytter.
Han hadde tidligere russisk statsborgerskap og startet for Russland frem til 2002. Dratsjov vant fire VM-gull i løpet av karrieren (to individuelt og to for lag). Han har også to olympiske stafettmedaljer for Russland (sølv i 1994 og bronse i 1998).
Meritter
Dratsjov vant totalt 15 enkeltrenn i verdenscupen.
Anne Keothavong
Anne Keothavong (født 16. september 1983) er en britisk tennisspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i første runde i singel.
RCS
Revision Control System (RCS) er et enkelt versjonskontrollsystem, – revisjonskontrollsystem, utviklet av Walter Tichy ved Purdue University i 1982. Forløperen var kildekodekontrollsystem (SCCS). CVS er en viderutvikling av RCS. RCS blir i liten grad brukt i dag fordi det ikke har støtte for flere kataloger.
Pseudolontha
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Asia.
I’m a Woman (album)
I'm a Woman er et musikkalbum med Elisabeth Andreasson, utgitt i 1983.
Lakish
Lakish, eller Tel Lakish, (hebraisk: תל לכיש‬; i den norske bibeloversettelsen: Lakisj ) er et arkeologisk sted i Sjefela-regionen mellom Hebron-fjellet og Middelhavskysten i Israel. Stedet er nå en israelsk nasjonalpark.
Den befestede byen Lakish var bebodd nesten kontinuerlig fra tidlig bronsealder (ca. 3 500 – 3 000 f.Kr.) til hellenistisk tid. Lakish er først nevnt i Amarnabrevene som Lakisha-Lakiša. Ifølge Bibelen inntok israelittene Lakish som en del av erobringen av Det lovede land (Jos 10:31-33). Området ble senere tildelt Judas stamme (Jos 15:39) og ble en del av Det forente kongedømme Israel.
Lakish regnes som et av de mest interessante utgravningsstedene, både fra kanaaeisk og israelittisk tid.
Stavanger bispedømme
Stavanger bispedømme er et bispedømme i Den norske kirke, som omfatter Rogaland med Stavanger domkirke som bispesete. Det er organisert i 9 prosti, 23 kirkelige fellesråd og 90 sogn. Anne Lise Ådnøy er biskop, og ble innsatt 17. mars 2019.
Historikk
Stavanger bispedømme regnes som et av de fem historiske bispesetene i Norge og ble opprettet i 1125 som eget bispedømme i Den katolske kirke. Ved opprettelsen ble nåværende Rogaland, Agderfylkene, Valdres og Hallingdal utskilt fra Bjørgvin bispedømme. Samme året sto Stavanger domkirke klar, og denne ble senere utvidet på 1300-tallet.
Bispesetet ble imidlertid flyttet i 1682 fra Stavanger til Christianssand, dels på grunn av nedgangstider i byen Stavanger, og delvis som del av et politisk ønske fra kongen i Danmark om å styrke den nye byen Christianssand. Bispedømmet hadde samme utstrekning etter flyttingen, og forandret som følge av den nye stiftsbyen navn til Christianssand stift. De historiske områdene Valdres hører i dag til Hamar bispedømme, mens Hallingdal hører til Tunsberg bispedømme.
Dagens bispedømme
Etter et lokalt initiativ som etterhvert gikk helt til Regjeringen ble Rogaland ble skilt ut som et eget Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925, mens det resterende Kristianssand stift fikk navnet Agder bispedømme og omfatter Agderfylkene og Telemark.
Stavanger hadde da ikke hatt noe bispesete siden 1682. Bispedømmet omfatter nå Rogaland fylke. Etter at tidligere Ølen kommune ble overført fra Hordaland til Rogaland fylke i 2002, ble også bispedømmegrensen mellom Bjørgvin bispedømme og Stavanger bispedømme justert tilsvarende.
Gul lundmåler
Gul lundmåler (Perizoma flavofasciata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den er funnet vestover til Vest-Agder i Norge, dessuten ett funn i indre fjordstrøk i Sogn og Fjordane.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 21 – 26 mm), slank, brungul måler. Den kan kjennes fra de andre Perizoma-artene på fargen, dessuten er den større enn de andre norske artene i denne slekten. Den kan ligne mye på englundmåleren, men er større enn denne. Forvingen er brungul med tre tannete, hvite tverrbånd. Det innerste er nær roten og ganske smalt, de to ytterste er bredere og doble (med en gulbrun stripe i midten). det ytterste hvite båndet er avbrutt i midten. Ellers har vingene flere tynne, hvite tverrstriper, mer eller mindre fullstendige, men den brungule fargen dominerer. Bakvingen er hvit. Larven er blekrosa med mørkrosa lengdestriper på hver side av ryggen. Området mellom de to lengdestripene er hvitt.
Levevis
Arten kan finnes både i skog og i åpnere, helst litt tørre områder. Larvene utvikler seg i frøkapslene til ulike smeller (Silene spp.), særlig rød jonsokblom (Silene dioica). De voksne målerne flyr om kvelden i juni – juli og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Arten forekommer i Europa og Nord-Afrika. I Norge er den funnet på Østlandet og Sørlandet, dessuten i Sogn og Fjordane.
Furumotunnelen
Furumotunnelen, også i enkelte sammenhenger omtalt som «Sykehustunnelen», er en kommunal veitunnel i bydelen Taraldsvik i Narvik i Nordland. Tunnelen er 560 meter lang, og knytter europavei 6 til ett nytt sykehus som er under bygging på Furumoen nordøst for Narvik sentrum.
Arbeidet med tunnelen ble påbegynt i juli 2018, med gjennomslag i desember samme år. Tunnelen sto ferdig i 2019, men den skal ikke åpnes for ordinær trafikk før i 2023/2024.
Ustjurt
Ustjurt, også skrevet Ust-Urt (kasakhisk: Üstirt, turkmensk: Üstyurt, russisk: Устюрт), er et lavt platå i Kasakhstan og Usbekistan i Sentral-Asia. Det er en del av Turansenkningen, og ligger mellom Aralsjøen og Det kaspiske hav. Det har et areal på rundt 200 000 km². Det hever seg opp fra omgivelsene ved en 60-100 meter høy steinskrent, og er i de sentrale delene mellom 160 til 200 meter høyt. Det høyeste punktet ligger 370 meter over havet. Landskapet består i det vesentligste av steinørken. Den halvnomadiske befolkningen på platået lever av husdyrhold, hovedsakelig sauer, geiter og baktriakameler.
Mari Haugen Smistad
Mari Haugen Smistad (født 28. desember 1984 ) er en norsk skuespiller og sanger, født og oppvokst i Trondheim.
Hun er utdannet ved Högskolan för scen och musik i Göteborg, Musikteaterutbildningen (2005-2008), og Bårdar Akademiet i Oslo.
Hennes første hovedrolle var som Wendla i Spring Awakening på Wermland Opera i Karlstad i 2008-2009. Deretter kom hun til Trøndelag Teater i rollen som Ilse i Spring Awakening i 2010. Gjennombruddet kom med rollen som Scaramouche i Queenmusikalen We Will Rock You som gikk i Stockholm og på Folketeatret i Oslo 2010/2011, produsert av 2Entertain og BBproductions.
Andre roller: Nana, Tigerlilje og Fjong i Peter Pan på Det Norske Teatret 2007-08/09, Jenny i Tolvskillingsoperaen på Trøndelag Teater i 2011 og Jeannie i Hair på Trøndelag Teater i 2012. Sherrie i Rock of Ages på Chinateatern i Stockholm i 2013, produsert av 2Entertain og Vicky Nöjesproduktion, Maria Magdalena i Lørenskoghus oppsetning av Jesus Christ Superstar i 2014 og Rizzo i Grease på Haugesund Teater i 2015, Janis Joplin i Teaterkonserten 27 - The Club på Brageteatret i Drammen i 2015. Deltok i Beat for Beat i 2011.
Babusjka ljogkogo povedenija
Babusjka ljogkogo povedenija (originaltittel: Бабушка лёгкого поведения) er en russisk film fra 2017, regissert av Marjus Vajsberg.
Handling
Aleksandr Rubenstein med kallenavnet «Transformatoren» har talent til å etterligne forskjellige mennesker. Men han bruker disse ferdighetene til kriminelle formål. Men etter en operasjon blir Aleksandr tvunget til å gjemme seg fra sine forfølgere, ved det samme sykehjemmet som onkelen hans bor ved.
Men der møter han en vakker ung kvinne, Lyuba, og han forelsker seg. Men Aleksandr er nødt til å kle seg ut som en gammel bestemor i håp om å unngå sine forfølgere, og en eldre bestefar ved sykehjemmet forelsker seg uventet i ham.
Gunnar Cramer
Gunnar Cramer er navnet til flere personer:
Ole Conrad Hansen
Ole Conrad Hansen (født 17. januar 1871, død 31. januar 1947) var en norsk sjømann og forfatter. Han ga ut en eneste bok, Reisen til New Zealand, som utkom i 1935. Boken var skrevet med hjelp fra Aksel Sandemose.
Reisen til New Zealand
På 1930-tallet leverte Hansen et manuskript til Tiden Norsk Forlag. Forlagssjef Kolbjørn Fjeld overlot manuskriptet til Aksel Sandemose, som gjorde store endringer, etter avtale med forfatteren: «Dikter Sandemose må stryke det som ikke passer om han har noe å legge til så bare smør på. La boken bli så interessant som mulig», skrev Hansen.
Boken kom ut høsten 1935, og handlet om Hansens omflakkende liv. Den fikk gode kritikker, og ble oversatt til tysk og svensk (1936). Knut Hamsun skrev til forfatteren: «Jeg kjenner ikke til noen fortelling som ligner Deres, – bare i måten minner den litt om den russiske bondekones selvbiografi som er utgitt av Tolstoy».
Etter 2. verdenskrig kom Tiden i konflikt med Hansens sønn på grunn av rettighetene til nye utgaver av boken. Aksel Sandemose ønsket ikke å gjenutgi boken, og hevdet at han hadde skrevet boken med utgangspunkt i Hansens manuskript. Den ble likevel utgitt på dansk i 1950. Reisen til New Zealand ble gjenutgitt på norsk i år 2000.
Gard Hopsdal Hansen
Gard Hopsdal Hansen (født 15. desember 1976) er utdannet geograf fra Universitetet i Bergen, og avla i 2009 graden PhD ved Instituttet for tverrfaglige kulturstudier ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). PhD-avhandlingen hadde tittelen ''Encounters on the far side. Internationalization and domestication of Norwegian lifeboats in China''.
Hansens forskning har primært omhandlet internasjonalisering gjennom å se på ulike aspekter ved møtet mellom norske bedrifter og Kina/kinesiske bedrifter.
P.t. er Hansen tilsatt som postdoktor ved Institutt for tverrfaglige kulturstudier (NTNU) på prosjektet «Renewable strategies? Implementing and commercialising new energy technologies»; et prosjekt om fornybar energi som er finansiert av RENERGI-programmet).
Sêrxü
Sêrxü (kinesisk: 石渠县; pinyin: Shíqú Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det er understilt det autonome prefektur Garzê for tibetanerne.
Fylket grenser i sørvest til Jinsha Jiang, som det øvre løpet av Kinas største elv, Chang Jiang, heter. På vestsiden av elven begynner den autonome region Tibet.
Kulturminner
Songge-manistein veggen og Bage-manisteinsutramuren (Songge mani shijing cheng he Bage mani shijing qiang, 松格嘛呢石经城和巴格嘛呢石经墙) ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Fredrik Michalsen
Fredrik Michalsen (født 15. september 1996 i Tromsø) er en norsk fotballspiller som for tiden er klubbløs.
Michalsen gikk på Norges Toppidrettsgymnas i Tromsø og spilte fotball for Tromsøs andrelag før han i 2015 ble tatt opp i A-stallen og altså i 2016 debuterte i Tippeliga og cup.
Gale hjerte
Gale hjerte er et musikkalbum med Marit Mathiesen, utgitt i 1984.
Jon Øyvind Andersen
I 2005 dannet han bandet Insidious Disease, sammen med gitaristen Silenoz fra Dimmu Borgir, bassisten Shane Embury fra Napalm Death og trommeslageren Tony Laureano.
Lørdagsmagasinet
Lørdagsmagasinet (tidligere bare Magasinet) er et norsk aktualitetsprogram som gikk på TV 2 fra 1997 til 2016. Programmet tok for seg ukas mest omtalte saker på en litt annen måte enn de vanlige nyhetssendingene og lot seerne bli bedre kjent med hovedpersonene. Programmet tok også for seg emner som mat, reise, samliv, design, interiør, klær og kultur. Programmet ble sendt på lørdagskvelder, like etter TV 2 Nyhetene.
Programmet endret til nåværende navn i 2006.
Premieren ble sett av 510,000.
Den 29. september 2016 ble det kjent at TV 2 legger ned Lørdagsmagasinet.
Statsrådssaken
Statsrådssaken var en politisk strid i Norge om hvorvidt statsrådene skulle ha plikt til å møte i Stortinget. I tråd med maktens tredeling skulle ikke regjeringen styres av eller svare til Stortinget. Likevel ble det foreslått på forskjellige tidspunkter av embetsmenn og stortingsrepresentanter at det beste var om regjeringen skulle forklare sin politikk for Stortinget.
Saken varte gjennom mesteparten av 1800-tallet. Den hadde blitt diskutert fra senest 1821, og saken dukket også opp på 1830- og 1850-tallet. Klimaks for perioden var fra 1872 til 1884, da Stortinget sto mot regjeringen, ofte personifisert i kampen mellom Johan Sverdrup (Stortinget) mot Frederik Stang (regjeringen). Utfallet av saken ble at regjeringen, da ledet av Christian Selmer ble stilt for riksrett, og fra da av ble det praksis at regjeringen måtte ha støtte i Stortinget. Dette var innføring av parlamentarismen i praksis, om enn den var konstitusjonell sedvanerett fram til 2007.
Bakgrunn
I 1821 ble det for første gang foreslått at statsrådene skulle «etter Storthinges indbydelse at deltage i debatterne over Lovforslag», men det fikk bare seks stemmer. Christian Magnus Falsen fremmet i 1824 et forslag om at statsråder skulle møte i Stortinget ved å forandre på Grunnlovens §62. Stortinget avviste det av flere grunner. En av dem var at det ble sett på som et forsøk fra kongemakten å minske Stortingets makt, da statsrådene var kongens tjenere. En annen var at det på den tid var en stor skepsis mot grunnlovsendring, og samtlige forsøk på å forandre Grunnloven ble nektet.
Roberta Vinci
Roberta Vinci (født 18. februar 1983) er en italiensk tennisspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i første runde i singel.
Statsrådssaken
Bakgrunn
I 1833 kom en kongelig proposisjon som liknet de tidligere, med forskjellen at statsministeren ikke ble nevnt blant statsrådene, og at forhandlingene skulle holdes for åpne dører. Den ble avslått mot 16 stemmer. Deretter kom en ny kongelig proposisjon i 1842 som inkluderte både statsminister og stattholder, og gjalt både åpne og lukkede møter, med mindre Stortinget ønsket ikke å ha dem til stede. Også et privat forslag ble fremsatt i noe mer detaljert form som tok for seg hvilket statsråd som skulle møte. Proposisjonen ble forkastet med 73 motstemmer (det var 100 seter i Stortinget). Det andre forslaget ble bifalt, men i 1845 ble saken tatt opp på nytt med konklusjonen at den var i strid med Grunnlovens ordlyd, og den ble forkastet. I 1845, 1851, 1854, 1857 og 1860 kom flere forslag og proposisjoner, som alle enten ikke ble bifalt eller som oppnådde simpelt flertall, og ikke 2/3 flertall, som grunnlovsendringer krever. Allerede på slutten av 1830-tallet argumenterte Frederik Stang og Anton Martin Schweigaard med at dette ville gi statsrådene en mulighet til å oppklare misforståelser mellom regjeringen og Stortinget.
Lovforslaget om å få statrsåder til å stille i Stortinget fikk støtte av en av opposisjonslederne, Jonas Anton Hielm, allerede på 1830-tallet. Han så at dette kunne utvikle seg i retning av parlamentarisme. Hielm fikk imidlertid liten støtte. En viktig gruppe av opposisjonen var bøndene, som på den tiden ble ledet av Ole Gabriel Ueland. Bøndene var i konflikt med embetsmennene, men Ueland var forsiktig med saker han ikke kjente til de fulle konsekvensene av. Han og bøndene stemte derfor konsekvent imot forslagene om å la statråder møte i Stortinget. Da Hielm døde i 1848, tok Johan Sverdrup over som bindeledd mellom bondeopposisjonen og radikalere fra byene. Sverdrup var enig med Hielm, men på det daværende tidspunkt og utover på 1850-tallet brukte Sverdrup mer tid på å samle opposisjonen, delvis ved å forstå deres tankesett og delvis ved å få dem til å samles om en rekke saker. Sverdrup lyktes å samle deler av bondeopposisjonen, men Søren Jaabæk stemte imot flere av sakene Sverdrup ville ha gjennomført fordi han var imot å bruke penger, og blant annet ville en jury i straffesaker bli i dyreste laget for Jaabæk. Det var først i november 1868 at Jaabæk gikk med på at opposisjonen skulle stille under Sverdrups ledelse.
Arbeidsmiljøprisen (andre betydninger)
Arbeidsmiljøprisen eller Den norske arbeidsmiljøprisen er en norsk pris som har blitt delt ut årlig av Arbeidsmiljøsenteret siden 1961. Arbeidsmiljøprisen kan også vise til
Statsrådssaken
Statsrådssaken
Statrådssaken begynte for alvor i 1872, da det første forslaget om at statsråd skulle møte i Stortinget ble fremsatt av en samlet opposisjon. Samtidig var også dette tiden da stattholderstriden begynte å nærme seg sin avslutning.
Arbeidsmiljøprisen (andre betydninger)
I tillegg har mange kommuner sine egne arbeidsmiljøpriser.
Kevin Kvåle
Kevin Kvåle er en trommeslager og låtskriver fra Kristiansand. Han er kjent for å spille trommer og skrive låtene i ekstrem-metallbandet Horizon Ablaze og for å spille trommer i Gaahl's Wyrd. Kvåle skriver låtene i samarbeid med Stian Ruethemann, som er co-founder av Horizon Ablaze.
Statsrådssaken
Stattholderstriden og unionsrevisjonismen (1859-1873)
Birch-Reichenwald ble i desember 1861 erstattet av Frederik Stang etter at Birch-Reichenwald og Norges statsminister i Stockholm Georg Sibbern hadde en sterk uenighet om hvor vidt regjeringen hadde tatt hensyn til den politiske realitet i Sverige da de valgte å utsette å overlevere Stortingets vedtak. Frederik Stang fikk dermed som oppgave å lede den norske regjeringen. Blant hans oppdrag var å finne en løsning på unionsrevisjonen. I møte med Sveriges statsminister (formelt «Justitiestatsminister») Louis Gerhard De Geer forfattet Stang en uttalelse som var vag og med vekt på likestilling mellom landene i 1863. Stortinget godtok denne. Selve nedsettelsen av den norske komiteen ble først gjennomført i 1865, og den leverte sitt forslag i 1867. Først i 1871 ble forslaget fra unionsrevisjonen tatt opp i Stortinget. I begynnelsen vakte det ikke stor interesse, men den andre dag holdt Ketil Motzfeldt et innlegg der han angrep forslaget hardt. Johan Sverdrup fortsatte angrepet mot forslaget i over to timer. Konklusjonen for Sverdrup var at unionen ikke var noe mer enn fellesskap i kongehus og fred og krig. Forslaget ville ifølge Sverdrup skape en bindende avtale for Norge som Sverdrup ikke var klar for. Forslaget falt med 92 stemmer mot og 17 stemmer for.
Vetostrid
Stortinget vedtok en grunnlovsendring om at statsrådene skulle ha møteplikt i Stortinget i 1872, men regjeringen frarådde kongen å sanksjonere (godkjenne) vedtaket. Fram til 1880 vedtok tre ulike storting et likelydende vedtak om statsrådenes møterett, men hver gang nektet unionskongen Oscar II å sanksjonere lovvedtaket. Denne striden ble senere kjent som vetostriden, og striden var om hvorvidt kongen bare skulle ha utsettende veto eller om kongen i tillegg skulle ha absolutt veto.
Den 9. juni 1880 vedtok Stortinget med 74 mot 40 stemmer å innarbeide statsrådenes møteplikt i Norges Grunnlov, etter at kongen (i praksis regjeringen) hadde nektet å godkjenne vedtaket for tredje gang 25. mai 1880. Opposisjonsleder Johan Sverdrup hevdet at Stortingets beslutning var gyldig, men kongen og regjeringen nektet å godta dette, ettersom det ville bety å innføre parlamentarisme, og dermed styrke Stortingets makt på bekostning av embetsmenn og konge.
Riksrett
Sverdrup og hans tilhengere planla å reise riksrett mot regjeringen for ikke å rette seg etter det de anså for å være en gyldig grunnlovsendring. Men de forholdt seg taktisk, og ventet til etter valget i 1882. Sverdrup og hans tilhengere forventet da å fylle opp så mange plasser i Stortinget at de kunne kontrollere både Odelstinget (hvis rolle var å bestemme om det var grunn til å reise tiltale eller ikke) og Lagtinget (hvis rolle var å dømme i riksrettssaker sammen med dommere fra Høyesterett). I stortingsvalget fikk venstresiden over 60 prosent av stemmene, noe som ga dem 83 mandater og riksrettsflertall. Christian Selmers ministerium ble stilt for Riksretten 23. april 1883. Formelt sett var det kongen som hadde nektet å godkjenne vedtakene om statsrådenes møteplikt, men det var reelt sett regjeringens avgjørelse og kongen kunne dessuten ikke stilles for retten. Rettssaken ble langvarig, blant annet på grunn av spørsmål om habilitet, men til slutt falt dommen 27. februar 1884, hvor statsrådene i Selmers regjering ble dømt til tap av sine embeter, og dermed regjeringsmakten, og pengebøter. Etter regjeringens avgang utnevnte kongen først selv en ny regjering under ledelse av Christian Schweigaard, men uten tillit i Stortinget kunne ikke regjeringen sitte. Den 1. juli 1884 sanksjonerte kong Oscar så loven om statsrådenes møteplikt i Stortinget. Kongen utnevnte opposisjonsleder Johan Sverdrup, som hadde tillit i Stortinget, til ny statsminister i Norge 26. juni 1884. Fra dette tidspunkt har parlamentarismen blitt regnet som innført i Norge, selv om den først 20. februar 2007 ble skrevet inn i Grunnloven.
Ettervirkninger
Etter riksrettssaken mistet Venstre tilhengere og ble splittet. Tidligere var mange blitt samlet i Venstre fordi de var enige med Sverdrups linje når det gjaldt parlamentarismen. Etter at parlamentarismen var innført så de at de seg i mellom hadde vel så mange motsetninger som felles interesser. Stortinget stod ikke lenger samlet bak Johan Sverdrups regjering, og i 1889 stilte Høyre mistillitsforslag. Sverdrup og hans regjering gikk av, og ble erstattet av Emil Stangs første regjering. Høyre, de tidligere motstanderne av parlamentarismen, tok altså selv systemet i bruk, og dermed fikk parlamentarismen et gjennombrudd også i praksis.
Kevin Kvåle
Band Kevin Kvåle er assosiert med:
Ski-VM 2009 – 15 kilometer klassisk menn
15 kilometer klassisk for herrer under Ski-VM 2009 ble avholdt den 20. februar 2009 i Liberec.
Geir Malmedal
Geir Malmedal (født 29. mars 1964) er en tidligere norsk fotballspiller. Malmdal var tapende cupfinalist for Molde i 1982. Han vant cupen med Viking i 1989.
Proprietær programvare
Proprietær programvare (engelsk: proprietary software), som regel kalt «produsenteid programvare» på norsk, er programvare der opphavsretten brukes til å beskytte produsentens eierskap. I praksis beskyttes programvaren ved å begrense bruksretten til den. Typisk må brukeren inngå en lisensavtale for å få lov til å bruke den. I motsetning til fri programvare har man ikke lov til å undersøke eller endre programvaren, og kildekoden er hemmelig. I tillegg kan lisensen ha begrensninger som er ment å sikre produsenten salgsinntekter, som forbud mot videreformidling. I noen tilfeller har brukeren ingen rettigheter ut over å kjøre programmet på en bestemt datamaskin låst til et bestemt produkt.
Åndsverkloven og markedsføringsloven bestemmer hvor begrenset en lisens kan være. Vanligvis har hver eneste programprodusent sin egen lisens forskjellig fra andre bedrifter. Derfor er det langt flere forskjellige ufrie lisenser enn frie lisenser. Produsenteid programvare står ofte i motsetning til programvare med brukervennlige lisenser. Det er ikke alltid produsenteid programvare har en lisens som beskytter produsentens rettigheter. Flere selskap gir betydelig mer frihet med sin produsenteide programvare enn hva som er vanlig. Selskap som Qt Software og MySQL leverer såkalt to-lisensiert programvare. Det betyr at programvaren er tilgjengelig under både en fri og en produsenteid lisens.
Fransklærerforeningen i Norge
Fransklærerforeningen i Norge er en nasjonal forening med ni avdelinger for fransklærere i Norge. Den ble stiftet 13. februar 1986 og Jarl Skofterud var dens første leder. Rolf Tobiassen var etterpå lenge leder og et aktivt medlem av styret. Foreningen fikk 400 medlemmer første året. Antallet har gått ned de siste årene siden antall skoler som tilbyr fransk har gått nedover. I 2020 var medlemstallet i snitt på to år ca. 290 medlemmer. Ca. 15% elever velger i dag fransk i skolen.
Formål
Fransklærerforeningen skal oppmuntre til opplæring i fransk og styrke franskens posisjon i Norge. Den skal også skape kontakt mellom fransklærere i Norge og støtte pedagogiske nyvinninger, spre opplysninger om Frankrike og fransktalende land, så vel som oppmuntre til videreutdanning og utvikle kontakt med fransklærerforeninger i andre land.
Aktivitet
Foreningen organiserer kurs, seminarer, konferanser og pedagogiske dager, gir ut tidsskriftet Fransklæreren og informere via nettstedet fransklaereren.no, en Facebook side og en kanal på Youtube. Arbeidet skjer i samarbeid med «le Service culturel de l'Ambassade de France en Norvège». Organisasjonen er medlem av Fédération internationale des professeurs de français (FIPF).
Arbeidsmiljøprisen
Den Norske Arbeidsmiljøprisen er en norsk pris som deles ut årlig av en selvstendig stiftelse som ledes av Arbeidsmiljøsenteret. Prisen deles ut i forbindelse med Arbeidsmiljøkongressen, vanligvis med Arbeidsministeren til stede.
Styret i stiftelsen består av:
En representant HMS Faglig Forum
En representant Arbeidsmiljøsenteret.
Den opprinnelige Arbeidsmiljøprisen
Dette er den originale Arbeidsmiljøprisen i Norge, og det var i 1961 at prisen ble delt ut for første gang. Den gang var navnet”Forsikringsselskapet Sigyns Jubileumsfond for forslag til vernetiltak i arbeidslivet”. Det var i forbindelse med Sigyns 75-årsjubileum at selskapet donerte 50.000 kroner til Vern og Velferd (i dag: Arbeidsmiljøsenteret). Pengene skulle avsettes som et fond til premiering av vernetiltak. Ved Vern og Velferds jubileumsfest i Oslo rådhus 7. oktober 1961 ble de første tre prisene delt ut.
Kortbaneløp på skøyter under Vinter-OL 2010 – 500 meter kvinner
Kvinnenes 500 meter i kortbaneløp på skøyter under Vinter-OL 2010 ble arrangert på Pacific Coliseum i Vancouver i Canada den 13. og 17. februar. Regjerende olympisk mester på distansen var Wang Meng fra Kina.
Pteroplatus
Pteroplatus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Arachania (Rocha)
Arachania er en by i kommunen La Paloma i Rocha-departementet i det sørøstlige Uruguay. Byen har 377 innbyggere.
Pteroplatus
Utseende
Middelsstore (gjerne 10-15 millimeter), fargerike trebukker. Artene etterligner giftige biller i familien rødvinger (Lycidae). Disse billene har forholdsvis tynt hudpanser, og er gjerne farget i gult eller rødt og svart. Hodet er forholdsvis lite, antennene lange og kraftige, i alle fall noen av leddene med bremmer av mørke hår på innersiden. Pronotum er bredere enn langt, rundet foran og på sidene. Dekkvingene utvider seg bakover slik at kroppen får et trekantet omriss. De er nokså flate og har noe opphøyde lengderibber.
Arachania (Rocha)
Befolkning
Arachania har 377 innbyggere (beregning 2011).
Pteroplatus
Utbredelse
De fleste av artene lever i Colombia, men slekten er også kjent fra Mexico, Guatemala, Ecuador, Peru og Bolivia.
Arachania (Rocha)
Befolkning
Kilde:
Transport
Ruta 10 forbinder Arachania med Canelones, Punta del Este, La Paloma (by) og Cabo Polonio.
Hylstunnelen
Hylstunnelen er en tunnel på riksvei 13 i Suldal kommune i Rogaland. Tunnelen går gjennom Rindanuten mellom Suldalsvatnet og Hylsdalen. Tunnelen er 2320 meter lang, og ble åpnet i 1980.
I likhet med mange andre tunneler i Norge er Hylstunnelen plaget med kondens. Kondensen kan føre til farlige situasjoner fordi bilrutene plutselig dugger når en kjører inn i tunnelen.
Varroa destructor
Varroamidden (Varroa destructor) er en midd som angriper honningbier.
Clavigesta purdyi
Clavigesta purdeyi er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae). Arten ble først oppdaget i Norge i 2009 og har ikke fått noe offisielt norsk navn ennå.
Varroa destructor
De er omrkring 2 mm store og har en oval form.
Clavigesta purdyi
Utseende
En liten vikler (vingespenn 10-12 millimeter) med rødlig vingespiss. Ellers er vingen rødlig brun med smale, grå tverrbånd.
Varroa destructor
Parede hunnmidd er utvendige parasitter som suger hemolymfe. De parasitterer både voksne bier og yngel.
Clavigesta purdyi
Levevis
Larvene lever på furu (Pinus sylvestris) og minerer inne i nålene. Fra larven klekker på høsten og til et stykke utpå neste vår lever larven inne i én enkelt furunål, senere borer den seg ut og lever inne ved basis i furunåler. Den forpupper seg i en løs kokong festet til en av nålene. De voksne sommerfuglene flyr fra juli til september.
Varroa destructor
De kan skape problemer for birøktere. I Norge bekjempes de med å fjerne droneyngel (varroamidden foretrekker disse for formering) og oksalsyrebehandling. Hvis en kube er sterkt angrepet benyttes maursyre.
Muligens kan noen bier bli resistente mot midden.
Clavigesta purdyi
Utbredelse
Den er utbredt i det vestlige Europa fra Spania til Sør-Norge. I Norge ble det hittil eneste funnet av denne arten gjort ved Kristiansand i 2009.