cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Novembergrunnloven
Novembergrunnloven, (Kongeriget Norges Grundlov : given i Rigsforsamlingen paa Eidsvold den 17de Mai 1814 og nu, i Anledning Norges og Sveriges Rigers Forening, nærmerebestemt i Norges overordentlige Storthing i Christiania / og andtagen / den 4de November 1814) Grunnloven ble vedtatt av det grunnlovgivende Overordentlige Storting 4. november 1814. Stortinget valgte samme dag Sveriges konge Karl XIII som norsk konge, et vedtak som innebar at landet inntrådte i union med Sverige. Kieltraktaten av 14. januar 1814 fastslo at Danmark-Norges konge overdro kongeriket Norge til Sveriges konge og hans etterfølgere. Grunnloven av 17. mai 1814 sluttførte et halvt års norske bestrebelser på å trosse denne tronoverføringen og erklære norsk selvstendighet. Den opprinnelige 17. mai-grunnloven var i kraft i bare seks måneder etter at den ble vedtatt. Sverige godtok hverken Norges nye Grunnlov eller valget av Christian Frederik som konge. I slutten av juli 1814 gikk svenske tropper til angrep på Norge for å hevde bestemmelsene i Kieltraktaten. Norge ble tvunget til å inngå en avtale om våpenhvile 14. august 1814 i Moss – Mossekonvensjonen. I tråd med Mossekonvensjonen ble det valgt et overordentlig Storting, som kom sammen 7. oktober 1814, og som 4. november 1814 vedtok en revidert grunnlov.
Stortinget forhandlet i andre halvdel av oktober 1814 både internt i komiteer og i plenum om den endelige teksten, og eksternt med svenske utsendinger, anført av grev Gustaf af Wetterstedt. Den endelige fremforhandlede reviderte grunnloven ble ratifisert og kjent som November-grunnloven. Novembergrunnlovens bestemmelser om union med Sverige ble kodifisert gjennom Riksakten i 1815, og de to dokumentene dannet grunnlag for statsform og norsk styre i hele unionstiden - helt til Stortinget i 1905 med unionsoppløsningen vedtok en ny grunnlov som gjeninnførte den fulle suvereniteten som var blitt nedfelt i den opprinnelige 17. mai-grunnloven.
Det endelige resultat av selvstendighetsstrevet i 1814 ble at Norge gjennom Novembergrunnloven fikk beholde sin status som selvstendig rike og sin nye Grunnlov, men med de endringene som var nødvendige for å inngå i en personalunion med Sverige under en felles konge. I forhandlingene med svenskene i oktober-november 1814 lyktes det for Stortinget å få aksept for de viktigste norske krav. Norges administrative og rettslige selvstyre forble usvekket på de fleste områder, med egen nasjonalforsamling og regjering. Landet beholdt separate institusjoner som sentralbanken, rettsvesenet, kirken og forsvaret. Statsinntektene ble forbeholdt til bruk i Norge. Eldre lover ble videreført som gjeldende rett i Norge, og i Grunnloven ble det nedfelt at nye lover skulle vedtas av Stortinget.
Fra svensk side og fra unionskongene kom flere ganger i løpet av unionstiden krav om grunnlovsendringer med en tettere union under svensk overhøyhet som mål, men Stortingets Grunnlovskonservatisme hindret disse bestrebelsene. Økende norsk motvilje mot selve unionen førte fra norsk side til krav om større uavhengighet. Fra 1880-årene oppstod det større konflikter mellom Stortinget og Kongen om den statsrettslige utviklingen, aksentuert med konflikten om parlamentarismen, og senere med konsulatsaken. Men Novembergrunnloven utgjorde i nesten sytti år et lite omtvistet grunnlag for organiseringen av norske myndigheter, lovgivning og andre politiske prosesser.
Bakgrunnen for Novembergrunnloven
Norge hadde sommeren 1814 mobilisert sitt forsvar til kamp mot en makt som ifølge Kieltraktaten hadde fått landet overdratt under sin konge. Kieltraktaten hadde riktignok etablert Norge som selvstendig stat, men bestemt at den skulle forenes med den svenske under felles konge. Den svenske tronarvingen Karl Johan hadde under fredsforhandlingene i desember 1813 opprinnelig ønsket at Norge skulle bli «innlemmet» («införlivat») i Sverige, men trolig mottok han fra Norge utover vinteren rapporter om selvstendighetsbestrebelsene. Det ble derfor nedfelt i Kieltraktaten at Norge skulle forbli et kongerike og at de nasjonale institusjoner som var etablert per 14. januar 1814 skulle videreføres. Dette innbefattet domstolene, Universitet og en de-facto sentralbank, men ikke egen nasjonalforsamling eller regjering.
Norges avvisning av Kieltraktaten hadde minimal støtte utenfor landets grenser. De mest radikale juristene i Riksforsamlingen og på Stortinget fastslo allerede i 1814 - med henvisning til naturretten etter Hugo Grotius og Jean-Jacques Rousseau - at Kieltraktaten ikke var bindende for Norge, fordi kontrakten mellom nordmennene og kong Frederik VI ble brutt da Danmark frasa seg herredømmet over Norge. Naturrettslæren anså i et slikt tilfelle at Kongen hadde sagt opp samfunnskontrakten med folket, og at suvereniteten dermed var falt tilbake til folket og at en ny, suveren stat dermed var etablert.
Etter en kort krig med svensk fremgang i Østfold ble det innledet fredsforhandlinger på Moss 8.-9. august. Gjennom sine forhandlere tilbød Karl Johan Norge å beholde sin Grunnlov, etter at den var endret for å bli tilpasset norsk union med Sverige. Vilkåret var at Christian Frederik måtte abdisere og overlate statsstyret til regjeringen (statsrådet). Med Mossekonvensjonen 14. august avtalte partene våpenstillstand fram til 14 dager etter at Stortinget var innkalt og Grunnloven revidert. Sverige satte en så kort frist for å legge press på Stortinget. I tillegg til å endre Grunnloven skulle Stortinget også forhandle med svenskene om unionsvilkårene og velge Carl XIII til norsk konge.
Sverige anerkjente ikke Christian Frederik som norsk konge og som legitim forhandlingsmotpart i Moss, og derfor forhandlet de formelt med den norske regjering, selv om Christian Frederik hele tiden befant seg i kulissene og rådslo med sine statsråder. Svenskene gikk med dette altså lenger enn Kieltraktaten og anerkjente regjeringen som lovlig representant for Norge, og dermed indirekte også Grunnloven. Denne svenske anerkjennelsen var i tråd med visse muntlige tilsagn som Karl Johan hadde gitt i løpet av Napoleonskrigene. Det var likevel utvilsomt selve krigføringen som ga Norge forhandlingsposisjon, hvor statsinstitusjoner opparbeidet før sommeren 1814 også kom til å bli videreført - inklusive en egen norsk regjering. Mossekonvensjonen var da dramatisk annerledes enn avtalen som ble inngått uten norsk deltakelse i Kiel. Norge skulle nå være en likeverdig part i en forhandlet personalunion med Sverige, ikke et lydrike. Både prinsippet og innholdet i 17. mai-grunnloven ble godtatt gjennom Mossekonvensjonen.
Noen vesentlige norske krav ble godtatt fra svensk side. Kiel-traktaten er overhodet ikke nevnt i Mossekonvensjonen, siden Norge ikke anerkjente den. For ytterligere å bekrefte at Kiel-traktaten ikke var det statsrettslige grunnlaget, ble Karl XIII bare titulert som Sveriges konge, ikke som «Sveriges og Norges konge», slik han hadde kalt seg etter 14. januar.
Stortingsforhandlingene
Kong Christian Frederiks siste embetshandling var som avtalt i Mossekonvensjonen å sammenkalle et overordentlig Storting til møte i Christiania 7. oktober. Møtet ble holdt i den nybygde aulaen til Oslo katedralskole i Dronningens gate 15. Bare 79 av de 112 representantene fra Eidsvoll møtte, og hele 50 av disse var embedsmenn. Det var få bønder til stede, siden det ikke var stilt de samme krav om bonderepresentasjon som ved valgene til Riksforamlingen. På grunn av sykdom orket ikke Christian Frederik å åpne Stortinget. Det gjorde i stedet statsrådet, og Stortinget valgte sorenskriver Wilhelm Frimann Koren Christie til president og Lauritz Weidemann til sekretær.
Christie hadde vært Riksforsamlingens sekretær på Eidsvoll og ble nå valgt til å lede forhandlingene med de seks svenske utsendingene. Den svenske delegasjonen ble ledet av grev Gustaf af Wetterstedt (som også hadde ledet svenskenes delegasjon i Kiel i januar) og bestod ellers av Mathias Rosenblad, Baltzar von Platen, Gustaf Fredrik Wirsén, Adolf Göran Mörner, Carl von Rosenstein, og Johan David Valerius. Tre dager ut i møtet sendte Stortinget en delegasjon på 25 til Bygdøy, hvor de mottok Christian Frederiks abdikasjon.
Våpenhvilen utløp natt til 21. oktober, og innen denne tid maktet nordmennene å få gjennomslag for å beholde Grunnloven med en relativt sterk norsk stortings- og regjeringsmakt, en relativt begrenset kongemakt sammenliknet med 17. mai-grunnloven, norsk budsjett- og inntektskontroll, samt utsettelse av kongevalget til etter at Grunnloven var vedtatt. Innen fristen vedtok Stortinget å gå i union og kunne deretter bruke uken fra 26. oktober til 4. november til selve grunnlovsrevisjonen. De svenske utsendingene godtok utkastet den 4. november, og Stortinget kunne samme dag vedta Grunnloven og velge Carl XIII til norsk konge. Allerede 10. november møtte Karl Johan i Stortinget i Kristiania og avla Kongens ed på hans vegne.
Sverre Bagge og Knut Mykland legger stor vekt på betydningen av at Norge fikk valgt et eget Storting, vedtatt en egen Grunnlov, etablert en egen regjering og et konstitusjonelt monarki, allerede før Karl Johans krigsvante soldater kunne sendes til Norge for å sette ut i livet hovedbestemmelsen i Kieltraktaten om innlemmelse av Norge. Men de forklarer likevel gjennombruddet for en norsk grunnlov hovedsakelig med Karl Johans egne løfter om en norsk konstitusjon, og summen av de løfter og internasjonale forhold han måtte ta hensyn til i en forsiktig tilnærming til maktovertakelsen. De to historikerne mener også at Christian Frederik forsto at selvstendighetslinjen var dødsdømt i og med at stormaktene støttet Sverige og blokaden av norsk handel var gjeninnført. De tilskriver Christin Frederik rollen som hovedarkitekt bak en Mossekonvensjon som ga vide løfter og stort spillerom for norsk selvstendighet og konstitusjonell forhandlingsevne overfor et Sverige man var dømt til å gå i union med.
Da Christian Frederik i juni forstod at norsk selvstendighet ikke kunne få britisk støtte, ble Mossekonvensjonen et regissert kompromiss som 14. august fjernet det svenske press mot Norge om en union på Kiel-traktatens premisser. Mossekonvensjonen fjernet også det internasjonale presset på Danmark om oppfyllelsen av Kieltraktaten. En dansk historiker konkluderer at det «det var i høj grad Konventionen i Moss, der sikrede Danmarks status som selvstændig nation».
17. mai-grunnloven og November-grunnloven - sammenligning av tekstene
I det nedenstående er gjengitt teksten i både ''17. mai-grunnloven og Novembergrunnloven''. De enkelte paragrafer er gjengitt samt opplysninger om paragrafer i ''17. mai-grunnloven som ble endret når Novembergrunnloven'' ble vedtatt.
Endringer fra 17. mai-grunnloven til November-grunnloven
Tabellen viser teksten i alle paragrafer i ''17. mai-grunnloven og November-grunnloven samt indikerer hvilke paragrafer som ble endret i 17. mai-grunnloven''.
November-grunnloven - fortale og underskrivere
November-grunnloven innledes med: <blockquote style="white-space:pre-wrap;"> Kongeriget Norges Grundlov
given i Rigsforsamlingen paa Eidsvold den 17de Mai 1814
og nu i Anledning af
Norges og Sveriges Rigers Forening, nærmere bestemt
Vi Norges Rigers Repræsentanter ved det den 7de October 1814, ifølge Kundgjørelse af 16de August næstforhen, i Christiania forsamlede overordentlige Storthing, gjøre vitterligt:
Efterat vi, som vor Kundgjørelse af 21de f. M. viser, havde Dagen forhen, efter modent Overlæg, besluttet, at Kongeriget Norge for Eftertiden skal, som et selvstændigt Rige, være forenet med Kongeriget Sverige under een Konge, men under Overholdelse af dets Grundlov, med de til Rigets Held og i Anledning af denne Forening nødvendige Forandringer, have vi taget disse under nøieste Overveielse, og tillige desangaaende underhandlet med de til den Ende, ifølge den i Moss sluttede Convention af 14de August sidstleden, udnævnte Kongelige Commissarier. Thi have vi besluttet, ligesom vi herved beslutte og fastsætte, at, istedetfor den af Rigsforsamlingen paa Eidsvold den 17de Mai sidstleden givne Constitution, skulle følgende, deels paa den byggede, deels i Anledning af Foreningen tagne, Bestemmelser, herefter gjælde og af alle og enhver Vedkommende agtes og ubrødeligen efterleves som Kongeriget Norges Grundlov.
Norges Riges Grundlov. November-grunnloven avsluttes etter paragrafene med: <blockquote style="white-space:pre-wrap;"> Christiania, i Norges overordentlige Storthing, den 4de Novbr. 1814.
Christie
p:t: Præsident.
L Weidemann
At forestaaende er overensstemmende med det af os redigerede og i Storthinget vedtagne, samt for Hans Majestet Kongens Commissarier forviste og af dem antagne Concept til Kongeriget Norges Grundlov, det attesteres herved.
Redactions Committeen i Norges overordentlige Storthing den
11te November 1814.
J. Chr. Berg PC Holst
Nansen
At Norriges Rikes Grund-Lag, sådan den ord för ord föreskrifwen står, med förbehåll af Sweriges Rikes Ständers Constitutionella rätt, i de delar, som medföra ändring eller jemkningar i Sweriges Rikes Regerings-Form, blifwit afhandlad och beslutad emellan Wår Aller Nådigste Konung och Herre, Carl den XIIIde, Sweriges, Norriges, Göthes och Wendes Konung etc. etc. etc., genom os undertecknade Befullmägtigade Commissarier, å Dess Höga wägnar, samt Norriges Rikes Urtima StorThing, nu i Christiania församladt, warder härmedelst, med wåra namns och insegels undersättande, intygadt och bekräftadt.
Christiania den Fjerde dagen i November månad, Året efter Christi Börd, det Ettusende, Åttahundrade och på det Fjortonde.
G.F. Wirsén (L.S.)
Li Jianguo
Li Jianguo (kinesisk: 李建国; født i april 1946 i fylket Juancheng i provinsen Shandong i Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker, som i november 2012 ble valgt til medlem av det kinesiske kommunistiske partis politbyrå.
Han er tidligere partisjef for provinsene Shaanxi og Shandong, og ble deretter viseformann og generalsekretær for Den nasjonale folkekongress.
Novembergrunnloven
Novembergrunnlovens betydning i unionstiden
Spørsmålet som gjenstod etter Novembergrunnloven, var om det var Kieltraktatens eller Mossekonvensjonens bestemmelser som dannet basis for svenskenes herredømme over Norge. Sverige anså fra første stund Kieltraktaten som den rettslig bindende avtalen som la basis for det svenske overherredømme over Norge i unionstiden, og Mossekonvensjonen som en pragmatisk presisering og regulering av Kieltraktatens bestemmelser. Den svenske historie-og rettsprofessor Oscar Alin ved Uppsala universitet formulerte dette i den såkalte Lydrikesläran som oppsummerte og videre påvirket Sveriges syn på Novembergrunnloven.
Oscar Alin anså det norske Stortinget som rebeller mot sin svenske konge og stat. Han mente at Stortinget pliktet å gjøre de endringer gjennom Novembergrunnloven som banet veien for union med Sverige, for å oppfylle Kieltraktaten. Han mente det lå i den svenske monarks suverene rett å tillate nordmennene å beholde sin grunnlov, uten at det av den grunn endret noe på Norges status, eller at Norge av den grunn ble en suveren stat. Etter dette synet var Novembergrunnloven en pålagt og pliktig kodifisering av den sammensmelting med Sverige som Kieltraktaten krevde, og som den svenske kongen tillot nordmennene å foreta innenfor de rammer Sverige dikterte i Moss. I tråd med sin hovedoppfatning om at Kieltraktaten etablerte unionen, mente Alin at den norske Grunnloven ikke var en selvstendig norsk konstitusjon, men det første norske unionsdokumentet. Han mente at Novembergrunnloven ikke var et selvstendig lands konstitusjon, men et unionsdokument som først ble gyldig etter at Kongen hadde godkjent det. I Alins øyne var november-stortinget ganske enkelt en forsamling Kongen hadde tillatt for å skrive et unionsdokument som han siden skulle godkjenne og gjøre rettslig gyldig. I forlengelsen av dette fulgte det at ingen endring av den norske grunnloven kunne skje uten gjennom forhandling mellom Norge og Sverige - et syn som aldri fullt dominerte svensk politikk, men som sent i unionstiden avfødte et krav fra svenske konservative om at Sverige skulle foreta en fullstendig revisjon av grunnloven.
Ludvig Auberts syn var diametralt omvendt, han anså Mossekonvensjonen som en ny, internasjonalt bindende traktat mellom to suverene stater. Ved å la det gjenstå for Stortinget å ratifisere Mossekonvensjonen i oktober, hvilket jo Stortinget teoretisk sett kunne unnlate å gjøre, mente Aubert og andre tilhengere av Jämlikhetsteorin at svenskene anerkjente Norges suverenitet og at Novembergrunnloven således er en selvstendig stats suverene revisjon av sin egen grunnlov, som avtalt i en folkerettslig bindende konvensjon i Moss. De norske rettslærde mente at Sverige gjennom Mossekonvensjonen oppga bestemmelsene i Kieltraktaten og erstattet denne med en ny, folkerettslig bindende avtale som Stortinget deretter godtok gjennom Novembergrunnloven. Etter dette synet etablerer således Novembergrunnloven rammene for den suverene norske staten, som avtalt i Mossekonvensjonen, og uten noen bindinger fra Kieltraktaten.
Grunnlov først, kongevalg siden
Da Stortinget ble samlet i oktober ble det raskt klart at representantene nektet å velge Karl XIII til norsk konge straks, først ville Stortinget vedta en ny grunnlov, og deretter ta stilling til kongevalget («Konstitution först, konung sedan»). Det kom i november til kompromiss: «Norge skulle, såsom ett självständigt rike, under vissa villkor förenas med Sverige under en konung», og videre at «Konungavalet icke skulle företagas, innan man blivit enig om de förändringar, som rikets Grundlag skulle undergå». Svenskene måtte motvillig gå med på å utsette kongevalget til etter vedtakelsen av Novembergrunnloven, men ifølge tilhengerne av lydrikelæren innebar dette på ingen måte noen tilsidesettelse av Kieltraktaten. Alin-skolen mente at Kongen gjennom Mossekonvensjonen bemyndiget Stortinget til å sanksjonere de bestemmelser om kongevalg som Kieltraktaten slo fast, gjennom Novembergrunnloven. Først med den svenske kongens bifall av Novembergrunnloven mente Alin-skolen at grunnloven ble gyldig, og unionen ble etablert i tråd med Kieltraktaten.
Herman Rydin og tilhengerne av Jämlikhetsteorin, derimot, anså Stortingets kongevalg i november som unionens etableringspunkt fra norsk side. Kieltraktaten hadde etablert Norge som en selvstendig stat, og denne statens lovlige nasjonalforsamling vedtok først en selvstendig konstitusjon gjennom Novembergrunnloven. Denne reviderte grunnloven ga stortinget myndighet til å velge en ny kongeslekt for Norge. Det var ifølge Aubert «i hvert Fald kun en Erkjendelse af den samtidig valgte Konge - ikke nogen Erkjendelse af, at Karl XIII allerede var Konge ifølge ... Kieler-Traktaten». Ved at den svenske kongen selv formelt tok i mot kongevalget, innebar dette at han på forhånd ikke kan ha ansett seg å være Norges konge. Og ved at Stortinget vedtok union på gitte vilkår nedfelt i Novembergrunnloven, opparbeidet også den lovlige svenske nasjonalforsamlingen en forpliktelse til å godkjenne unionen på disse vilkårene.
Alin og hans elever mente at nordmennene med Novembergrunnloven vedtok en grunnlov, og en unionstraktat for sammenslutning med Sverige. Den senere Riksakten i 1815 innebar ifølge dem bare en lov-kodifisering av visse deler av Novembervedtakene, en samling og ordning av alle endringene i ett aktstykke, slik at man slapp å måtte endre en rekke grunnlovsbstemmelser samtidig. Tilhengerne av Jämlikhetsteorin mente her tvert imot at Novembergrunnloven utelukkende var en norsk konstitusjon, som ble sanksjonert av Kongen i egenskap av å være norsk konge. Novembergrunnloven var i dette perspektivet utelukkende et anliggende mellom det norske folk og deres valgte konge. Først med Riksakten ble unionen etter dette synet etablert fra begge sider, gjennom godkjennelse i begge landenes nasjonalforsamlinger. De to parlamentene inngikk med Riksakten en ny folkerettslig bindende avtale som alene regulerte hvordan unionens fellesanliggender skulle avgjøres. Riksaktens innledning fastslo at den var «ej av vapnen, men av den fria övertygelsen tillvägabragt», og Aubert mente disse formuleringer måtte betraktes som «med Flid Indsatte i statsretslige Dokumenter for at fastslaa den nye Forenings Rets~grundlag».
Litteratur
Norsk utgave 1987 (ISBN 82-02-10933-7) og 1993 (ISBN 82-02-12369-0)
Arkeologiåret 1616
Arkeologiåret 1616 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1616.
Dødsfall
1616 in archaeology
DS «Nyhavn»
DS «Nyhavn» var et lasteskip bygget ved Bergen Mekaniske Verksted. Hun ble levert til D/S A/S Nyhavn ved Christian Haaland, Haugesund i oktober 1919. Skipet hadde flere navn og historien er noe uklar frem til krigsforlis i 1944.
The Argument
The Argument er en sang skrevet av Ike Turner som ble spilt inn og gitt ut på singel med Ike & Tina Turner i 1962.
Anna Wysokińska
Anna Wysokińska (født 17. juni 1987 i Wrocław) er en polsk profesjonell håndballspiller som spiller for den tyrkiske klubben Yenimahalle Belediyesi og det polske håndballandslaget.
Hun ble blant annet tatt ut til å representere Polen under håndball-VM for kvinner i 2015 i Danmark.
Oddmund Sandvik
Oddmund Joakim Sandvik (født 8. november 1922, død 3. november 1979) var ordfører i Kautokeino i to perioder, først fra 1970 til 1971 og så fra 1974 til 1975. Mellom hans to perioder var Lauri Abiel Keskitalo ordfører. Oddmund Sandvik var gift med Ellen Sara Johansdatter Sara. De fikk fem barn.
Henry Pelham
Henry Pelham (født 25. september 1694, død 6. mars 1754) var en britisk whigpolitiker. Han var statsminister i Storbritannia fra og med 27. august 1743 til sin død i 1754.
Arkeologiåret 1563
Arkeologiåret 1563 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1563.
They Raid by Night
They Raid by Night er en amerikansk lavbudsjett-dramafilm fra 1942 regissert av Spencer Gordon Bennet (kreditert som Spencer Gordon Bennett). Manuset ble skrevet av Jack Natteford. I hovedrollene ses Lyle Talbot og June Duprez.
Filmen inneholder autentiske opptak av britiske commandoraids mot tyske okkupasjonsstyrker i Norge i mars og desember 1941.
Innspillingsfakta
Filmen ble spilt inn fra 23. april til begynnelsen av mai 1942.
Fakta om filmen
Arbeidstittelen til denne filmen var The Commandos Have Landed.
Rolleliste
(I utvalg)
Salade niçoise
Salade niçoise er en salat av tomater, tunfisk, hardkokte egg, Niçoise-oliven og ansjos, med en vinaigrette. Den serveres enten på en asjett, tallerken eller i en dyp skål, med eller uten en seng av salat. Fersk eller hermetisk tunfisk kan brukes.
Salaten kan inneholde rå paprika, sjalottløk, artisjokkhjerter og andre rå grønnsaker i sesong, men skal i henhold til de fleste oppskrifter ikke ha kokte grønnsaker, bortsett fra grønne bønner og poteter, som serveres i varianter av salade niçoise rundt om i verden.
A Tree Grows in Brooklyn (musikal)
A Tree Grows in Brooklyn er en musikal skrevet av George Abbott og Betty Smith, basert på Smiths selvbiografiske roman Det vokser et tre i Brooklyn fra 1943. Sangtekstene er skrevet av Dorothy Fields, og musikken av Arthur Schwartz. Musikalen handler om arbeiderklassefamilien Nolan ved skiftet til det 20. århundre. Den hadde premiere på Broadway i 1951, med Shirley Booth i hovedrollen, og ble avsluttet etter 267 forestillinger.
Curasco (distrikt)
Distriktet ble opprettet den 1. november 1993.
A Tree Grows in Brooklyn (musikal)
Handling
Musikalen forteller historien om arbeiderklassefamilien Nolan ved skifte til det 20. århundre. Faren, Johnny, er en optimistisk, men upålitelig, syngende kelner som bruker lønnen sin i den lokale baren. Hans hardarbeidende kone, Katie, er blitt en skuffet realist etter flere år med brutte løfter, mens datteren Francie forguder sin far. Tante Sissy er på sin side blitt et offer etter en rekke mislykkede romantiske eventyr med menn i samvittighetsekteskap.
Premiere på Broadway
Musikalen hadde premiere på Alvin Theatre på Broadway 19. april 1951 og ble avsluttet 8. desember samme året, etter 267 forestillinger. Den ble regissert av George Abbott, som også produserte den i samarbeid med Robert Fryer, med koreografi av Herbert Ross.
Opprinnelige rolleinnehavere:
Booths prestasjoner viste seg å være både en ressurs og ulempe for produksjon, siden den var populær hos publikum, men trakk fokuset bort fra det sentrale i historien, problemene som Johnny og Katie strever med mens ekteskapet deres sakte går i oppløsning. Van Dyke ble belønnet med en Theatre World Award for sin innsats.
Øvrige
Goodspeed Opera House i Connecticut satt opp en revidert versjon av musikalen i 2003, regissert av Elinor Renfield, med Deven May som Johnny Nolan, Kerry O'Malley som Katie, Sari Wagner som Cissy og Remy Zaken som Francie. I denne versjonen var fokuset flyttet tilbake på historien om Johnny og Katie.
En konsertversjon av musikalen ble satt opp som en del av Encores!-serien i New York City Center fra 10. til 13. februar 2005, med Jason Danieley som Johnny Nolan, Sally Murphy som Katie, Emily Skinner som Cissy og Katherine Faye Barry som Francie. Den var regissert av Gary Griffin, med koreografi av Sergio Trujillo.
MGP Nordic 2007
MGP Nordic 2007 var den tredje utgaven av MGP Nordic, en nordisk, tv-sendt sangkonkurranse for barn mellom 8 og 15 år. Konkurransen ble arrangert i Oslo Spektrum i Norge lørdag 24. november 2007. Danmark, Finland, Norge og Sverige deltok med to sanger hver, og vinneren ble norske Celine med «Bæstevænna». Dette var Norges første seier i konkurransen.
Bakgrunnen
Det var tredje gang MGP Nordic ble arrangert, og Finland debuterte i konkurransen gjennom sin svenskspråklige tv-kanal, YLE Fem. For første gang ble MGP Nordic arrangert i Norge, og for første gang vant ikke Danmark. I stedet vant Norge på hjemmebane.
Programledere var Stian Barsnes-Simonsen og Nadia Hasnaoui som også ledet Junior Eurovision Song Contest på Lillehammer i 2004.
Hvert av de deltakende landene holdt en nasjonal finale i forveien. NRK arrangerte MGPjr 2007 i juni, der Celine Helgemo vant konkurransen med knapp margin foran duoen Martin og Johannes. Begge fikk likevel delta i MGP Nordic, siden hvert land deltok med to sanger hver.
Sendingen
De åtte artistene fremførte låtene sine før seerne i hvert land kunne stemme på sangene via telefon. Det var ikke mulig å stemme på sangene fra eget land. Det beste bidraget fra hvert land gikk deretter videre til en superfinale der de fire sangene ble fremført på nytt. Norske Celine, finske Linn, danske Mathias og svenske Vendela gikk videre til superfinalen.
Etter en svært jevn avstemning vant Norge og Celine med låten «Bæstevænna». Hun vant over Sverige med bare 143 poeng og sikret dermed Norge sin første seier i MGP Nordic. Danmark ble nummer tre, mens Finland havnet på fjerdeplass.
Vinnerlåten «Bæstevænna» handlet om Celines bestevenninne Astrid Smeplass. Også hun har gjort det bra i musikklivet, da under navnet Astrid S.
Resultat
Første runde Superfinale
Avstemning
Resultatet ble avgjort av seernes telefonstemmer i hvert land. Det var ikke mulig å stemme på sangene fra eget land. Hvert land hadde 10 000 poeng å fordele på de tre andre. Poengene ble fordelt etter prosentvis oppslutning. Det betyr med andre ord at 54,02 prosent av de norske telefonstemmene gikk til Danmark, 34,65 prosent gikk til Sverige og 11,33 prosent til Finland.
Hatten (Lesja)
Hatten er et fjell i Lesja kommune i Innlandet. Fjellet ligger sør i Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark og har en høyde på 1 729 meter over havet.
Delta Peak
Delta Peak er en særdeles spiss fjelltopp som markerer et hjørne av Ackerman Ridge, elleve kilometer nordøst for Mount Gjertsen i Leene Gorce Mountains i Antarktis. Den ble kartlagt av U.S. Geological Survey etter landmålinger og flyfoto tatt av U.S. Navy, 1960–64, og fikk dette navnet av New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition, 1969–70, fordi sett fra sør kan en se et farget berglag som ser ut som den greske bokstaven delta.
Hans Grindal
Hans Gude Mortensen Grindal (født i Elverum 27. januar 1864, død på Lillehammer 19. desember 1944 ) var gårdbruker og skogeier på Sjølisand sør i Rendalen og ordfører i Ytre Rendal 1905–1907. I 1908 flyttet han til Lillehammer hvor han var eier av Lillehammer dampsag og høvleri.
Han ble født på gården Vetlgrindalen i Elverum. Han gikk på Jønsberg landbruksskole 1882–83, og giftet seg i 1886 med Anna Bernhardine Nilsen (1848–1918), som satt som enke på gården Øvre Sjøli i Rendalen. Han overtok og drev gården i 22 år. I 1908 overdro de gården til hennes eldste sønn Halstein, og flyttet til Lillehammer. Den første tiden på Lillehammer var han medeier i Nymo brug, senere i Lillehammer dampsag og høvleri.
Hans og Anna Grindal hadde to døtre. Den yngste av dem, Borghild Winter-Hjelm, ble svigermor til maleren Torleiv Moren fra Trysil.
Suzuka (slekt)
Suzuka er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Små til middelsstore, langbeinte, blankt brunrøde, blinde løpebiller. De mangler fasettøyne og kroppen er blank og glatt. Pronotum er hjerteformet.
Levevis
Artene lever i huler.
Utbredelse
Slekten lever i hulesystemer i Japan.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Ettore Pais
Ettore Pais (født 27. juli 1867 i Borgo San Dalmazzo i Piemonte i Italia, død 28. mars 1939 i Roma) var en italiensk historiker og en av sin tids fremste italienske forskere innenfor fagområdet antikkens historie. Han spilte også en rolle som politiker og italiensk senator under fascismen.
Liv
Pais studerte under blant andre Domenico Comparetti i Firenze, før han dro til Berlin og studerte videre under Theodor Mommsen 1881–83. Han var en tid direktør for museet i Cagliari, før ble professor først ved universitetet i Palermo 1886–1889, deretter ved universitetet i Pisa, så ved universitetet i Napoli og endelig ved universitetet i Roma. I 1905 tilbragte han et år ved University of Wisconsin i Madison i USA.
Ettore Pais og nasjonalismen
Fra 1911 trådte Pais frem som italiensk nasjonalist og tilhenger av den italienske middelhavsimperialismen. Han kritiserte også andre historikere, for eksempel Karl Julius Beloch, fordi de etter hans mening ikke kunne se kontinuiteten mellom antikkens Roma og det moderne Italia. Etter første verdenskrig ble han valgt inn i det italienske senatet, og selv om han var skeptisk ved Mussolinis maktovertagelse, kom han etter hvert til å støtte fascistene. Hans Storia di Roma durante le guerre puniche var dedisert til Mussolini.
Slettnesfjorden
Slettnesfjorden er en fjord på Sørøya i Hammerfest kommune i Finnmark. Den har innløp fra Sørøysundet, mellom Slettnes og Nordre Gjeltindneset, og går 3 kilometer mot vest inn til Fjordbotnen.
På Slettneset ytterst på nordsida av fjorden ligger gården Sørsida. Like innenfor munningen er fjordens største dybde på 130 meter.
Moaz al-Khatib
Moaz al-Khatib (født 1960) er en syrisk politiker. Han er president for en koalisjon av opprørsgrupper, Nasjonalkoalisjonen av syriske revolusjons- og opposisjonskrefter, som er en part i borgerkrigen i Syria.
Komposisjon (musikk)
Komposisjon i musikk kan vise til et musikkverk, men også til prosessen å skape et slikt verk.
Ordet betyr «å sette sammen ulike elementer til en helhet» og det brukes foruten musikk også i alle andre kunstformer, som billedkunst eller litteratur.
En komposisjon er som regel oppbygd på grunnlag av komposisjonsprinsipper. Dette kan være kontrast, bevegelse, balanse og enhet. Prinsippene hører sammen og skaper et bilde. Bevegelse skaper liv, og også system, oversikt og orden ved at elementene har et systematisk forhold til hverandre - dersom det ikke overdrives, da blir det rotete. Orden skaper enhet, og kontrast skaper dynamikk, gir spenning og liv til bildet slik at det blir mindre monotont. Man kan skape forskjeller og kontraster ved bruk av ulike størrelser, former, styrker, struktur, mønster eller uttrykk.
Pholidotini
Pholidotini er en gruppe av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Små til middelsstore, nokså brede hjortebiller. Hannens kjever er foroverrettede og middels lange til lange, kan være noe nedbøyde. Oversiden er hos de fleste tett kledt med lyse skjell og ganske matt, men unntak finnes.
Levevis
Hjortebillene er skogsinsekter med larver som utvikler seg i morken, død ved, for eksempel gamle stubber.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sør-Amerika og Australia.
Harpunfiske under Stillehavslekene 1995
Harpunfiske under Stillehavslekene 1995. Harpunfiske var en av flere sporter som var med i de tiende stillehavslekene som ble arrangert i Papeete i Fransk Polynesia i perioden 25. august til 5. september 1995. Det var fjerde gangen som harpunfiske var med på programmet under stillehavslekene. Det var en individuell og en lagkonkurranser for menn. Fransk Polynesia ble beste nasjon, de vant begge gullmedaljene.
Thalassoduvalius
Utseende
Små, avlange, mørkt metallisk fargede løpebiller. Kroppen er nærmest spoleformet (avsmalnende både for- og bakover), uvanlig for løpebiller. Fasettøynene er nokså store, antennene tynne og omtrent så lange som hode + pronotum. Pronotum er trapesformet.
Levevis
Artene finnes under steiner på havstrender, fra fjæra til et stykke over flomålet.
Utbredelse
Slekten er utbredt i sentrale deler av Japan.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Acaiatuca
Utseende
Middelsstore, avlange, rødoransje og svarte trebukker. Antennene er noe kortere enn kroppen, nokså kraftige, kledte med svarte hår. Pronotum har rundede sider, brunsvart i midten med bredt rødoransje sidekanter. Dekkvingene er jevnbrede, oransje med svart spiss og en svart flekk ved roten, rundt scutellum. Dekkvingen har et par opphøyde lengderibber. Artene etterligner trolig giftige biller i familien rødvinger (Lycidae).
Utbredelse
Artene er bare kjent fra Brasil.
Norunn Lunde Furnes
Norunn Lunde Furnes (født 16. august 1957) er en norsk lokalpolitiker, som representerer Kristelig Folkeparti. Hun er fra høsten 2011 varaordfører i Gaular kommune.
Metal Storm
Metal Storm (også kjent som bare MS) er et online magazin spesialisert innen heavy metal-sjangeren. Magazinet er stasjonert i Tallinn i Estland. November 2008 hadde nettsiden 3588 band profiler, 4671 anmeldelser og 6280 nyhetsartikkler. Magazinet blir regnet som det tredje mest populære musikknettsiden innen heavy metal-musikk i verden.
Pushing Tin
Pushing Tin er en amerikansk komedie- og dramafilm fra 1999, regissert av Mike Newell. Filmen handler om den eplekjekke flygelederen Nick Falzone (John Cusack), som krangler med kollegaen Russell Bell (Billy Bob Thornton) om «hvem som er mer mann». Angelina Jolie spiller Russells unge kone Mary, mens Cate Blanchett spiller Nicks kone Connie. Lydsporet til filmen ble komponert av Anne Dudley og Chris Seefried. Pushing Tin gikk i underskudd, og fikk blandet til negativ kritikk blant filmanmeldere. Blanchetts rolletolkning ble imidlertid utpekt blant flere som det beste ved filmen.
Handlingsreferat
Nick "The Zone" Falzone (spilt av John Cusack) og de andre ansatte ved en flyplass i New York er stolte av deres evne til å håndtere alt det intense stresset med å være fly-kontrollør for et av de travleste luftrommene over hele USA. De skryter til og med av 50 % frafall blant nye ansatte som ikke klarer å takle alt presset. En ny ansatt er den stille og selvsikre Russell Bell (spilt av Billy Bob Thornton) en veteran fra en flyplass i det vestlige USA. Russell viser seg raskt å være eksepsjonelt i stand til å håndtere den økte arbeidsmengden ved å bruke uortodokse og risikable metoder. Nick føler seg utfordret av den nye kontrollerens evne til å gjøre jobben bedre enn ham på nærmest hver eneste oppgave. Han advarer deres veileder om at Russell er en løs kanon.
I et supermarked møter han Russells fortvilte unge kone Mary (spilt av Angelina Jolie) som hulker over en dagligvare-kurv full av alkohol. Nick forsøker å trøste henne, og havner i Bell-hjemmet, hvor han og Mary er utro mot deres respektive ektefeller. Flere dager senere forteller Mary til Nick om at hun umiddelbart fortalte Russell om utroskapen deres, og at denne tilståelsen faktisk har gjort ekteskapet deres bedre. I mellomtiden ser Nicks kone, Connie (spilt av Cate Blanchett) ut til å bli mer og mer fascinert av Russell, og Nick blir stadig mer paranoid for at Russell kommer til å hevne seg ved å ha sex med Connie.
Nick reiser til sin svigerfars begravelse, sammen med en sørgende Connie. Når flyet nærmer seg New York igjen, forteller Connie til Nick at hun virkelig hadde sex med Russell. Nærmest samtidig gjør flyet en merkelig sving, og Nick antar at Russell trakasserer ham. Eller muligens har blitt sprø, og med vilje leder flyet de sitter på rett inn i en farlig storm. Kort tid senere blir en bombe-trussel ringt inn til flyplassen, og hele bygningen evakueres. Både Nick og Russell melder seg frivillig for å bli igjen og håndtere oppgaven med å lande alle flyene i luftrommet. Nick forlater bygningen når fristen nærmer seg. Men Russell blir værende, og blir hyllet som en helt for å gjøre en innsats til tross for trusselen - som senere viste seg å være et bløff.
Hanna Lypkivska
Hanna Kostivna Lypkivska (ukrainsk kyrillisk: Ганна Костівна Липківська; født 18. mai 1967 i Ukrainske SSR i Sovjetunionen, død 24. februar 2021 i Kyiv i Ukraina) var en ukrainsk teaterviter.
I 2011 vant hun teaterviter- og teaterkritikerprisen utdelt av Den nasjonale union av teaterskuespillere i Ukraina (Національна спілка театральних діячів України).
Anne Lypkivska døde i Kyiv den 24. februar 2021 av covid-19, i en alder av 53 år.
Vardefjellet
Vardefjellet, Vardefjell eller Vardfjellet er navn på flere fjell i Norge. Navnet viser til bruken av fjellet til ildvarde i tidligere tider, og kan vise til:
Jeanne Eirheim
Jeanne Ann Keogan Eirheim (født 15. februar 1938 i New York, død 2015) var en amerikanskfødt norsk litteraturviter, lærebokforfatter, oversetter og kvinnesaksforkjemper.
Hun var født i Queens i New York og var utdannet i engelsk litteratur fra hjemlandet USA. I studietiden i USA i 1960-årene var hun aktiv i fredsbevegelsen. Hun kom til Norge i 1965 og jobbet som lærer i Tromsø. Hun jobbet senere også ved NTNU, og ble fra 1970-årene kjent for en rekke mye brukte lærebøker i engelsk for den videregående skolen. Hun mottok William Nygaards legat i 1990. Hun var styremedlem i Trondhjems Kvinnesaksforening fra 1975 og 2. nestleder i Norsk Kvinnesaksforening på nasjonalt nivå 1976–1978.
Acosta
Acosta er en kanton i provinsen San José i Costa Rica. Kantonen hadde 20 209 innbyggere i 2011. Arealet er på 342,24 km². Kantonens administrasjonssentrum er San Ignacio.
Distrikter
Acosta er delt inn i fem distrikter:
Kaitlyn Lawes
Kaitlyn Lawes (født 16. desember 1988 i Winnipeg, Manitoba) er en kanadisk curlingspiller. Lawes var viseskip for Jennifer Jones på det canadiske laget som vant gull under Vinter-OL 2014 i Sotsji, og tok gull i mikspar sammen med John Morris under Vinter-OL 2018.
Pseudexocentroides
Utseende
Nokså små, mørkbrune trebukker. De kraftige antennene har en stor dusk av svarte hår i den ytre delen. Kroppen er spredt kledt med lange, mørke, utstående hår. Pronotum har en fin, skrått bakoverrettet tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er parallellsidige med litt læraktig overflate.
EM i friidrett 2016 – Sleggekast menn
Sleggekast menn under EM i friidrett 2016 fant sted den 8. og 10. juli 2016 på Olympisch Stadion i Amsterdam, Nederland. Øvelsen bestod av kvalifisering og finale.
Kaitlyn Lawes
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 5.
EM i friidrett 2016 – Sleggekast menn
Program
Alle klokkeslett er lokal tid (UTC+2)
Kvalifisering
Kvalifisering: Direktekvalifiseringskrav 75,00 m (Q) eller blant de tolv beste (q)
Finale
Finalen ble avholdt den 10. juli.
Pseudexocentroides
Systematisk inndeling
Arten har vært plassert i slekten Exocentrus.
Vardfjellet (Sunndal)
Vardfjellet er et fjell i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 688 meter over havet.
Premjer Ligasy 2019
Premjer Ligasy 2019, var den 28 sesongen av Premjer Ligasy. Sesongen begynte 9. mars 2019 og ble avsluttet 10. november 2019. Regjerende mestere Astana forsvarte tittelen, og vant sitt 6 seriemesterskap.
Kvalifisering
Taraz vant 3–1 sammenlagt og beholdt plassen i øverste divisjon.
Gaetano De Sanctis
Gaetano De Sanctis (født 15. oktober 1870 i Roma, død 9. april 1957 i samme by) var en italiensk historiker.
De Sanctis studerte antikkens historie under den tyske historikeren Karl Julius Beloch. I 1900 ble han ekstraordinær professor ved universitetet i Torino. Etter læreren Belochs død i 1929 ble han professor ved universitetet i Roma. Alt i 1931 ble han tvunget til å gå av, fordi han nektet å avlegge fascistenes troskapsed. Etter fascismens fall fikk han stillingen tilbake, og i 1950 ble han utnevnt til senator på livstid.
Rettsmedisinsk institutt
Rettsmedisinsk institutt (RMI) var et institutt ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo. Instituttet ble overført til Nasjonalt folkehelseinstitutt den 1. juni 2011 og innlemmet i Divisjon for rettsmedisinske fag.
Oppgavene til RMI var blant annet å analysere DNA-prøver for politiet. Instituttet hadde 90 ansatte pr. 2011. Et «skyhøyt konfliktnivå og opphopning av arbeidsoppgaver» førte til at et interrimstyre ble opprettet i 2010.
Instituttet var ansvarlig for å levere sakkyndige analyser, kliniske rettsmedisinske undersøkelser og likundersøkelser på oppdrag fra politiet, påtalemyndigheten, domstolene, NAV, sykehus og private oppdragsgivere. I tillegg møtte enkelte av RMIs medarbeidere for domstolene som rettsoppnevnte sakkyndige. RMIs oppdrag knyttet til analyser, rettsmedisinske undersøkelser og sakkyndige rapporter utgjorde den største delen av virksomheten. I tillegg var RMI engasjert i undervisning av medisinske studenter og forskning innenfor RMIs fagområder, samt kursvirksomhet og kunnskapsformidling for relevante målgrupper som for eksempel jurister, politi og helsepersonell.
En colt til señora
En colt til señora er en norsk roman, utgitt som bok nummer 58 i den 83 bind store serien om western-helten og US-marshalen Morgan Kane. Boka ble lansert i 1972, skrevet av forfatteren Kjell Hallbing under pseudonymet Louis Masterson, utgitt på forlaget Bladkompaniet.
Rettsmedisinsk institutt
Annet
Instituttet fikk «internasjonal akkreditering» våren 2011
En colt til señora
Boka kom ut i forlagets pocketserie Stjernebøkene, som Stjerne-bok nr. 478 og kostet fire kroner.
Egnehjemveien (Oslo)
Egnehjemveien (1-43, 2-44) er en vei i Ekebergskrenten i bydel Gamle Oslo. Den går inn fra Ryenbergveien (der veien egentlig kan sies å slutte, siden vi finner de høyeste veinummerne i denne enden). Lenger opp i åsen deler veiløpet seg, idet én del skrår nedover skrenten til Ribbunggata, mens den andre går vestover og så over i Erlings gate i en sving.
En colt til señora
En colt til señora omhandler Kanes ungdomstid. Han er et par og tjue, og befinner seg knust og desillusjonert i Mexico - som «El Gringo». Dette er den siste boka Hallbing forfatter om Kane fra denne tida. Handlingsmessig smetter den i Kanes levnetsløp inn etter bøkene El Gringo og El Gringo’s hevn, før bøkene For en neve pesos, El Gringo vender tilbake og To desperados.
Egnehjemveien (Oslo)
Veien het tidligere Slitungs gate, men fikk i 1911 navn etter Egne hjem-kolonien i området, en rekke småhus som ble oppført for arbeidere og funksjonærer. De inngår i Arctanderbyen, landets første hageby.
En colt til señora
Den unge Kane blir budsendt av den aldrende granden Don Alfonso Reyes som vil at han skal ta oppdraget med å hente arvesønnen hjem. Selv om Kane beklageligvis (ved en ren inkurie) kommer til å skyte budbringeren påtar han seg oppdraget.
Dermed er det duket for en strabasiøs og farefull ferd, siden politiske fiender ønsker å drepe arvingen. Kane finner sønnen i grensebyen Ciudad Juarez, der det viser seg at han nettopp har blitt kapret av den amerikanske gold-diggeren Claudia Franklin. Ergo må Kane bugsere både en uregjerlig grande-sønn og en ny grande-svigerdatter gjennom provinsen Chihuahua tilbake til en noe overrumplet grande.
Underveis må han takle en rekke utfordringer, der ni navnløse pluss revolvermennene Grant Malone, Hernández, Caborca og sadistiske Luis Obispo faller. Sistnevnte mister også, ikke uten grunn, understellet, da han, på nedrigt vis, har brukt det til å urinere på Kane.
Mottagelsen av boka
Kane-serien var de første årene etter at den startet i 1966 blitt utgitt i nokså normale pocket-opplag på 12-16000, men fra 1969 hadde forlaget merket en økende interesse, og ifølge forleggeren Finn Arnesen var «rakettferden mot kjempeopplagene» i gang da En colt til señora kom ut i 1972. Året før hadde førsteopplaget nådd 40,000, og i løpet av 1972 skulle det nå 60,000.
Seriens popularitet gjorde at En colt til señora utover i 1970-årene måtte trykkes i nye opplag. Mens den fortsatt ble utgitt i Bladkompaniets opprinnelige pocket-serie kom boka i minst tre opplag. I tillegg ble den solgt i hardcover-versjon da Bladkompaniet i årene 1972-1974 lanserte serien i innbundet utgave, med to bøker i hvert bind.
Og utgivelsene var ikke begrenset til Norge.
Boka kom i 1977 i Danmark på Winther som En colt til senora og året etter i Sverige som Dödlig jakt. I Finland kom den i 1979 på Otava som Merkitty mies. Også Island fikk sin utgave: Hættuleg sendiför (Farlig oppdrag).