cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
PostScript
Lengdeenheter
/mm { 360 mul 127 div } def 0 0 moveto 0 40 mm lineto stroke
Strambotto
Strambotto er en italiensk diktform fra 1200-tallet. Strambottoen ble utvikla enten på Sicilia eller i Toscana, og er en av de eldste formene for diktning på italiensk.
Strambottoen er bygd opp av seks eller åtte ellevestavelses verslinjer – såkalte endecasillabi. Rimmønsteret kunne variere; på Sicilia var skjemaet vanligvis ABABABAB, i Toscana ABABCCDD.
En variant av strambottoen er den sicilianske og den napolitanske oktaven (ottava siciliana, ottava napoletana). Strambottoen regnes som en viktig forløper for sonetten.
Not Funny
Not Funny er et musikkalbum med Herreys, utgitt i oktober 1985.
Hejaz-jernbanen
Linjen ble bygget for å ha kontakt fra Det osmanske rikets hovedstad i Konstantinopel og Hedsjas i Arabia, som fører til noen av islams helligste steder. Linjen skulle også bedre kommunikasjonen mellom hovedstaden og de fjerne arabiske provinsene og for å transportere tropper i tilfelle krig.
Kjernekraftulykke
En kjernekraftulykke er en hendelse hvor man mister kontrollen ved et kjernekraftverk. Ulykkens omfang kan være et radioaktivt utslipp, men selv mindre hendelser som ikke påvirker driften, skal rapporteres til myndighetene. Dette kan f.eks. være at en lastebil med kjernebrensel velter, eller at en generator i kraftverket slutter å virke.
Delta Goodrem
Delta Lea Goodrem (født 9. november 1984 i Sydney, Australia) er en australsk sanger-låtskriver, pianist og skuespiller.
Kjernekraftulykke
De alvorligste og mest kjente kjernekraftulykkene er:
Delta Goodrem
Bakgrunn
Goodrem har spilt piano siden hun var syv år. I løpet av barndommen var hun med i flere reklamefilmer, og for pengene sendte hun en demo til sitt favorittfotballag, The Sydney Swans. Hun håpet på å få synge nasjonalsangen på en av kampene deres. Fotballaget sendte demoen videre til manageren Glenn Wheatly, og i en alder av femten fikk hun en platekontrakt med Sony.
Kjernekraftulykke
Av disse var ulykken i Tsjernobyl den mest alvorlige og omfattende.
Delta Goodrem
Sangerinne
Goodrem ble kjent i 2002, da hun var med i den australske såpeoperaen Neighbours, der hun spilte Nina Tucker.
Overloaded: The Singles Collection
Overloaded: The Singles Collection er et samlealbum fra Sugababes, utgitt i november 2006. Det er oppdelt i fem deler: The Singles Collection, The Remix Collection, The Napster Live Sessions, The Deluxe Edition/Live Collection og The Videos Collection.
Delta Goodrem
Sangerinne
Musikken hennes er i sjangrene pop og ballader. Pianoet er alltid med, men hun kan også spille gitar. Når hun opptrer live, er hun alltid barfot. Hun er inspirert av adult contemporary og klassisk musikk.
I 2003 fikk Delta Goodrem lymfekreft, men hun ble helt bra igjen.
Etter at hun i 2005 skrev kontrakt med Columbia Records i USA, klatret singelen «Lost Without You» opp på Topp 20, men hun ble allikevel droppet av selskapet. I 2008 fikk hun en kontrakt med Mercury/Decca Records. I juni samme år utkom hennes amerikanske debutalbum, Delta. Hennes egentlige debutalbum het Innocent Eyes, og kom i 2003. Det gjorde henne til en av Australias bestselgende kvinnelige kunstnere, og albumet lå som nr. én på listene i 29 uker i strekk. Albumet solgte over én million eksemplarer bare i Australia, og halvannen million eksemplarer internasjonalt.
Hun har vært coach på The Voice Australia og The Voice Kids Australia.''
Denis Lawson
Denis Stamper Lawson (født 27. september 1947 i Crieff i Perth and Kinross) er en skotsk skuespiller. Han er mest kjent for rollene som Wedge Antilles i Star Wars-filmene og som Gordon Urquhart i Local Hero.
Sherrod Brown
Sherrod Campbell Brown (født 9. november 1952 i Mansfield) er en amerikansk politiker. Han er en senator og representerer Ohio og Det demokratiske parti. Han kom inn i Senatet i 3. januar 2007, etter å ha representert Ohios 13. kongressdistrikt i Representantenes hus siden 1993.
Denis Lawson
Personlig liv
Lawson ble født i Crieff i Perth and Kinross, som sønn av Phyllis Neno og Laurence Lawson. Laurence Lawson var klokkemaker og opprinnelig fra Glasgow. Denis Lawson gikk ut fra Crieff Primary School (den gang Crieff Public School). Etter dette gikk han først på Morrison's Academy og så på Royal Scottish Academy of Music and Drama. Hans søster, Carol Diane McGregor, er en pensjonert lærer som fortsatt bor i Perthshire. Hun er moren til skuespiller Ewan McGregor som, over et tiår etter at Lawson spilte rollen som Wedge Antilles i Star Wars, spilte rollen som Obi-Wan Kenobi, en annen viktig karakter i Star Wars-sagaen.
Sherrod Brown
Familie
Brown er gift med Connie Schultz. Schultz vant i 2005 Pulitzer-prisen for sine kommentarer i Cleveland-avisa The Plain Dealer. Han har to barn fra et tidligere ekteskap.
Denis Lawson
Personlig liv
Denis Lawson hadde et syv-års forhold med skuespillerinne Diane Fletcher etter at de møtte hverandre under en sceneproduksjon av Helligtrekongersaften. De fikk et barn sammen, Jamie, i 1979. Lawson møtte sin kone, Sheila Gish, under innspillingen av filmen That Uncertain Feeling fra 1985. De levde sammen i tjue år før de giftet seg med hverandre i mars 2004. Hun døde av kreft kun et år senere (9. mars 2005). Hennes datter fra et tidligere ekteskap, Lou Gish, døde også av kreft året etterpå (2006).
Sørelva (Berlevåg)
Sørelva (nordsamisk: Mádjejohka, i øvre løp Ávgajohka) er ei elv i Berlevåg kommune i Finnmark. Vassdraget har utspring øst på Slipsteinfjellet, og renner mot nord og ned i Sørdalen, hvor den snur mot vest og fortsetter i et rolig løp til munningen innerst i Gulgofjorden, like sør for Trollfjordelvas munning. Sørelva er 11,8 kilometer lang.
Kristiania Boxeklub
Kristiania Boxeklub ble stiftet 15. januar 1909 med tannlegestudent Bjarne Bühring Dehli som formann. Klubben hadde 45 medlemmer fra begynnelsen og trente onsdagene i Turnhallen i Kristiania. På grunn av politiets forbud mot offentlige konkurranser måtte Kristiania Boxeklub legge ned virksomheten året etter. Uten inntekter fra stevner hadde klubben ikke råd til å drive sin virksomhet. Klubben arrangerte det første NM i 1909 og noen propagandastevner i og utenfor Kristiania.
Hilde Lindset
Hilde Lindset (født 6. mai 1978 i Oslo) er en norsk forfatter.
Lindset er oppvokst i Solum i dagens Skien kommune og er utdannet cand.philol. med litteraturvitskap, medievitenskap, nordisk språk og teatervitenskap i fagkretsen. Hun debuterte i 2012 med novellesamlingen Jeg burde ha sperret deg inne.
I 2013 var hun den første mottageren av Saabye-Christensen-stipendet.
Hun har undervist i norsk litteratur og språk ved Johann Wolfgang Goethe-Universität i Frankfurt am Main og bor nå i Berlin.
Tre brødre som ikke er brødre
Tre brødre som ikke er brødre er en norsk humorserie med Harald Eia, Bård Tufte Johansen og Atle Antonsen som gikk på NRK1 i 2005. Serien fulgte opp tradisjonen fra tidligere serier som Team Antonsen og Uti vår hage. Serien huskes kanskje best for innslagene med «Sketsjemannen» og Eias parodi på daværende miljøvernminister Knut Arild Hareide. Serien gikk sent på torsdagskvelder.
Tre brødre lå på mellom 500 000 og 600 000 i snitt. Premieren ble sett av 559 000 seere og hadde en markedsandel på 42,6 %. Seertallene var noe mindre enn forventet. Atle Antonsen vant prisen for beste mannlige skuespiller under Gullruten 2006 for serien, mens selve serien ble nominert i klassen for beste humorprogram.
Episode 6 (Sendt: 20.10.2005)
Prosjektleder NRK: Christina Rezk Resar
Allan H. Meltzer
Allan H. Meltzer (født 6. februar 1928 i Boston, død 8. mai 2017 i Pittsburgh) var en amerikansk økonom og professor i politisk økonomi ved Tepper School of Business ved Carnegie Mellon University i Pittsburgh i Pennsylvania.
Meltzer var forfatter av en rekke vitenskapelige artikler og bøker om pengepolitikk og om Den amerikanske sentralbanken. Han arbeidet i en periode på 1970- og 1980-tallet tett med Karl Brunner. Han ble regnet som en av verdens ledende eksperter på utvikling og gjennomføring av pengepolitikken av Federal Reserve Bank. Hans bok A History of the Federal Reserve regnes som den mest omfattende historien om den amerikanske sentralbanken.
Følgende aforisme kommer fra Meltzer: «Kapitalisme uten konkurs er som religion uten synd. Det fungerer ikke.»
DS «Aardal» (1915)
DS «Aardal» var et lasteskip bygget i 1915 for Nordre Bergenhus Amts Dampskibe, senere Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane. Skipet ble bygget av Stavanger Støberi & Dok med byggenummer 72. I 1924 ble satt inn i kullfarten på Storbritannia. Skipet seilte også i flere omganger med iset fisk rundt om i Europa. Skipet ble ved samme reder til det forliste i 1931. Ved forliset hadde skipet et mannskap på 11 mann, ingen overlevde.
Øvelser under Sommer-OL 2008
Øvelser under Sommer-OL 2008
Invasjonen av Polen
Invasjonen av Polen var den Det nasjonalsosialistiske Tysklands og Sovjetunionens invasjonen av Polen i 1939, startskuddet til andre verdenskrig i Europa. Invasjonen ble foretatt av tyske, sovjetiske og en liten kontingent slovakiske styrker. Invasjonen ble innledet av tyske soldater 1. september, deretter invaderte Den røde armé fra øst 17. september, og krigshandlingene endte 6. oktober, da Tyskland og Sovjetunionen okkuperte hele Polen.
Ingen av hovedaktørene ventet at dette skulle føre til en krig som kom til å overstige første verdenskrig i omfang og kostnad. Overfallet regnes som starten på andre verdenskrig i Europa, da Polens allierte, Storbritannia og Frankrike, erklærte krig mot Tyskland 3. september. Det var første gang tysk Blitzkrieg-taktikk ble brukt, en formel som skulle bli brukt gjentatte ganger de neste årene.
Etter et tysk-regissert polsk «angrep» 1. september, invaderte tyske styrker langs Polens vestre, søndre og nordre grenser. Polske styrker ble tvunget bort fra de lange grensene, og trakk seg østover. Etter polsk tap i slaget ved Bzura midt i september fikk tyskerne initiativet for alvor, og polakkene måtte trekke seg sørøstover. Planen var da at de skulle etablere forsvarslinjer i områdene nær grensen mot Romania og vente på alliert hjelp der. Den 17. september angrep Den røde armé østfra, i hemmelig samarbeid under Molotov-Ribbentrop-pakten som delte opp Øst-Europa mellom diktatorene Adolf Hitlers Tyskland og Josef Stalins Sovjetunionen.
I lys av dette overraskende angrepet bestemte polske myndigheter seg for å gi opp det håpløse forsvaret av polsk jord, og trekke styrkene inn i nøytrale Romania. Innen begynnelsen av oktober hadde invasjonshærene fullstendig overtatt Polen. De polske myndighetene – som aldri overga seg – trakk seg inn i nabolandene Romania og Ungarn. Mange av de evakuerte deltok i polske styrker i Frankrike, franskstyrt Syria og Storbritannia. Ignacy Mościcki gikk av som president da invasjonen førte til at han måtte forlate hovedstaden. Han utnevnte, ved et dekret utstedt i Kuty 17. september, Władysław Raczkiewicz til sin etterfølger, i henhold til grunnloven av 1935. Mościcki flyktet deretter til Romania. Den nye presidenten utnevnte general Władysław Sikorski til statsminister i henhold til grunnloven slik at den polske republikkens kontinuitet ble ivaretatt.
Selv under okkupasjonen klarte Polen å danne en kraftig motstandsbevegelse, Armia Krajowa, og deltok med betydelige styrker på alliert side under hele krigen. Tyskland erobret det området som Sovjetunionen okkuperte da de invaderte Sovjetunionen 22. juni 1941, og Sovjetunionen tok tilbake disse områdene i 1944. De sovjetiske og tyske okkupantene tok samlet sett livene til over 20 % av Polens innbyggere. Krigen og okkupasjonen markerte slutten på den andre polske republikk.
Metriorrhynchus
Metriorrhynchus er en slekt av tropiske biller i familien rødvinger.
Invasjonen av Polen
Navn
På polsk kalles det Wojna obronna 1939 roku («Forsvarskrigen i 1939»), på tysk kalles det Überfall auf Polen og på engelsk kalles det The Invasion of Poland.
Metriorrhynchus
Utseende
Middelsstore (7,5-18 millimeter), slanke, mer eller mindre rødlige biller. Hannene har kraftig kamformede antenner. Hudpanseret er forholdsvis mykt.
Invasjonen av Polen
Tyskland
Tyskland hadde flere mann under våpen enn Polen, og den tyske økonomien var innstilt på krigsproduksjon. Wehrmacht hadde 2 400 stridsvogner organisert i seks panserdivisjoner etter sitt nye operasjonsmønster. De handlet i samarbeid med andre avdelinger for å slå hull i fiendens linjer og isolere utvalgte fiendtlige avdelinger, som infanteriet så kunne omringe og nedkjempe. Dette ble gjentatt, og fulgt opp med mindre mobilt mekanisert infanteri og fotsoldater. Luftwaffe drev nærstøtte, spesielt stupbombere som kunne rive opp fiendens forsynings- og kommunikasjonslinjer. Denne nye taktikken ble kalt Blitzkrieg – lynkrig. Fly spilte en stor rolle under kampene. Bombefly angrep med vilje byer og sivile mål, og forårsaket store tap blant den sivile befolkningen. Dette ble kjent som terrorbombing. Luftwaffe stilte med 1 180 jagerfly, 290 Junkers 87 Stuka stupbombere, 290 konvensjonelle bombefly (hovedsakelig Heinkel 111) og et utvalg på 240 maritime fly. Til sammen hadde Tyskland nærmere 3 000 fly, hvorav 2 000 var ganske moderne, og halvparten av dem ble brukt i Polen.
Metriorrhynchus
Levevis
De voksne billene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. Andre arter tar trolig ikke næring til seg som voksne. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.
Invasjonen av Polen
Tyskland
Til sjøs var oddsene mot den tyske Kriegsmarine mye dårligere i september 1939 enn de hadde vært i august 1914, siden de allierte i 1939 hadde mange flere overflateskip enn Tyskland. Tyskerne hadde dog overtaket over den lille polske flåten, siden de vestallierte ikke var villige til å risikere å gå inn i den trange Østersjøen.
Metriorrhynchus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia og Sørøst-Asia.
Invasjonen av Polen
Opptakten til invasjonen
Etter at Adolf Hitler og NSDAP (nazipartiet) hadde fått makten i Tyskland i 1933 gikk Hitler tilsynelatende først inn for en forsoningspolitikk med Polen. Resultatet av denne linjen var den polsk-tyske ikke-aggresjonspakten fra 1934. Etter Tysklands annektering av Østerrike i 1938 og mesteparten av Tsjekkoslovakia i 1939 så snudde naziregimets politikk.
Av spesiell interesse for Tyskland var Fristaden Danzig (Gdansk og et område rundt) og det faktum at den tyske enklaven Østpreussen var skilt fra moderlandet med en smal stripe land kjent som «Den polske korridor». Korridoren ga også Polen tilgang til Østersjøen.
Danzigs situasjon var også til pågående irritasjon for tyskerne. Byen hadde en overveiende tysk majoritet på vel over 95 prosent, men hadde etter første verdenskrig blitt skilt fra moderlandet og stilt under Folkeforbundets overhøyhet. Siden begynnelsen av 1930-årene hadde nasjonalsosialistene fått regjeringsmakt også i Danzig, og gikk sterkt inn for gjenforening. I begynnelsen hadde den tyske regjeringen forsøkt å samarbeide med Polen og bedt nazistene i Danzig slutte å lage problemer, men senere gikk også den tyske regjeringen inn for umiddelbar gjenforening.
Hitler og de fleste rådgiverne hans ventet at den polske regjeringen skulle gi etter for disse kravene, slik andre regjeringer hadde gjort før dem. Den polske regjeringen nektet, og ble støttet av Frankrike og Storbritannia. Begge lovte å forsvare Polen mot tysk aggresjon, og Romania mot andre trusler. Garantien de ga var dog ikke komplett, da den ikke garanterte polsk eiendomsrett over landområder, bare polsk uavhengighet. Dette økte Hitlers selvtillit, da han regnet med at Frankrike og Storbritannia ikke var villige til å gå til militære mottiltak. Den 28. april trakk Tyskland seg både fra ikke-angrepspakten med Polen og flåteavtalen fra 1935, som begrenset marineopprustning.
Den 4. mai hadde de britiske og franske regjeringene et møte i Paris, hvor de vedtok at «Polens skjebne avhenger av det endelige utfallet av krigen, som igjen avhenger av vår evne til å beseire Tyskland snarere enn sende hjelp til Polen ved krigsutbruddet». Den polske regjeringen ble ikke informert om dette utfallet, og polsk-britiske forhandlinger i London fortsatte samtidig.
I mai hadde Polen og Frankrike kommet fram til et hemmelig tillegg til den polsk-franske alliansen fra 1921 som sa at Frankrike skulle tilby Polen våpenhjelp «så fort som mulig». I tilfelle krig med Tyskland så forpliktet Frankrike seg til å øyeblikkelig starte mindre operasjoner på bakken og i luften, og å starte en større offensiv ikke senere enn 15 dager etter krigserklæringen. En full militærallianse mellom Polen og Storbritannia skulle underskrives 22. august, men dette ble utsatt av den britiske regjeringen til 25. august.
På samme tid så ble hemmelige samtaler mellom Tyskland og Sovjetunionen holdt i Moskva, som endte i Molotov-Ribbentrop-pakten 22. august. Hitlers mål med denne pakten var å avverge sovjetisk motstand mot invasjon av landets vestlige nabo. I et hemmelig tillegg til denne pakten hadde tyskerne og sovjeterne blitt enige om en fordeling av Polen seg i mellom, hvor Tyskland beholdt den vestlige tredjedelen av landet og Sovjetunionen beholdt resten. Vestlige etterretningstjenester var blitt kjent med innholdet i pakten, men informerte ikke polske myndigheter.
Det tyske angrepet var opprinnelig planlagt til 26. august (se også angrepet på Jablonkovpasset), men da Storbritannia den 25. august erklærte sin formelle garanti for polsk uavhengighet ble angrepet utsatt til 1. september. Hitler prøvde 26. august å få overtalt Frankrike og Storbritannia til å ikke gripe inn i en polsk-tysk konflikt. Han ble under samtalene overbevist om at de vestallierte ikke kom til å erklære krig mot Tyskland, og om de så gjorde så ville de være villige til å gå med på et fordelaktig kompromiss etter at Polen var erobret. I mellomtiden så var økt aktivitet over grensen, overflyvninger av overvåkningsfly og sabotasje et klart tegn til Polen om at krig var nært forestående.
Den 28. august trakk Tyskland seg ut av ikke-aggresjonspakten fra 1934. Den 29. august ga de Polen et ultimatum, hvor de forlangte å få Den polske korridor. Polakkene nektet, og den tyske utenriksministeren Joachim von Ribbentrop erklærte at forhandlingene med Polen var avsluttet. Polske styrker gjorde seg klare for krig, blant annet ble den polske marinen sendt til Storbritannia 30. august. Dette var for å unngå å bli ødelagt av den overveldende tyske marinen inne i Østersjøen.
Samme dag erklærte marskalk Rydz-Śmigly mobilisering av polske styrker, men ble presset av Frankrike til å trekke tilbake ordren. Franske myndigheter håpet å fremdeles kunne løse konflikten diplomatisk. Før krigens utbrudd på morgenen 1. september hadde Polen bare klart å mobilisere 70 % av styrkene sine, og mange avdelinger var ikke klare da angrepet begynte.
Tyske planer
Polen egnet seg godt for Blitzkrieg. Landet var flatt med store sletter, og landets grenser var lange, nærmere 5 500 km. De var blitt forlenget med 800 km etter Münchenavtalen i 1938. Denne avtalen lot tyskerne okkupere Böhmen og Mähren og skapte den tyske marionettstaten Slovakia, noe som betød at Polens sørflanke ble lagt åpen som oppmarsjområde for tyske styrker.
Tyske planleggere mente å bruke Polens lange grenser for å få til store innringelsesmanøvre. Tyske avdelinger skulle invadere Polen fra tre sider:
Lars-Gunnar Johnsen
Lars-Gunnar Johnsen (født 2. juli 1991) er en norsk tidligere fotballspiller.
Invasjonen av Polen
Tyske planer
Alle tre angrep skulle gå mot Warszawa, mens den polske hæren skulle omringes og nedkjempes vest for Wisła. Fall Weiss ble iverksatt 1. september, og var den første operasjonen i annen verdenskrig i Europa.
Polske planer
Den polske forsvarsplanen, kalt Zachód (Vesten), var utformet på bakgrunn av politisk vilje til å utplassere styrker langs den polsk-tyske grensen. Dette var på bakgrunn av Londons forsikringer om militærhjelp i tilfelle invasjon. Videre var nasjonens viktigste naturressurser, industri og tettest befolkede områder beliggende nær vestgrensen. Polsk politikk var fokusert på disse områdene, spesielt ettersom det var frykt for at hvis de trakk seg tilbake fra området som Tyskland gjorde krav på så ville Frankrike og Storbritannia undertegne en separat fredsavtale med Tyskland, på samme måten som Münchenavtalen i 1938. Denne frykten ble forsterket av at ingen av de allierte spesifikt garanterte polske daværende grenser.
Lars-Gunnar Johnsen
Johnsen spilte tidligere for Tromsdalen UIL, hvor hanfikk sin debut for 13. april 2009 i 0-1 borteseieren mot Løv-Ham i andre serierunde i Adeccoligaen 2009, da han kom inn som innbytter mot slutten av kampen. Før dette spilte han aldersbestemt i FK Senja.
Invasjonen av Polen
Polske planer
På tross av franske råd og råd fra enkelte polske generaler om å gruppere hovedvekten av styrkene bak de store elvene Wisła og San, ble de lagt i grenseområdene. Planen tillot tilbaketrekning inn i landet, men det var ment å være en langsom tilbaketrekning til etablerte forsvarsverker nær elver (Narew, Wisła og San), noe som skulle gi landet tid til å fullføre mobiliseringen og forberede et motangrep når vestmaktene kom til unnsetning.
Lars-Gunnar Johnsen
Vinteren 2013 ble det klart at Johnsen fikk kontrakt med Tromsø IL etter at en investorgruppe fra Midt-Troms gikk inn med midler for å finansiere dette etter at klubben først hadde skrinlagt overgangen på grunn av manglende økonomi til å gjennomføre den.
Invasjonen av Polen
Polske planer
Den polske planen var basert på forventninger om at de vestallierte straks ville komme til unnsetning ved å angripe Tyskland. Det viste seg at de ikke hadde noen konkrete planer om dette. Hva de derimot planla, på bakgrunn av sine erfaringer i første verdenskrig, var å utmatte Tyskland gjennom en stillingskrig, for å så gjenopprette et fritt Polen under fredsforhandlingene.
Change (Sugababes)
Change er det femte studioalbumet til Sugababes, utgitt i oktober 2007.
Invasjonen av Polen
Fase 1: Tyske krigshandlinger
Etter flere tysk-regisserte hendelser (Operasjon Himmler) som ga tysk propaganda mulighet til å hevde at de handlet i selvforsvar, så kom den første regulære kamphandlingen 4.40 på morgenen 1. september, kort før soloppgang. Luftwaffe angrep og ødela 75 % av den polske byen Wieluń, og drepte samtidig nær 1 200 mennesker, de fleste sivile. Fem minutter senere, 4.45, så åpnet det gamle tyske slagskipet «Schleswig-Holstein» ild mot den polske enklaven Westerplatte ved Fristaden Danzig på Østersjøkysten, og innledet slik slaget om Westerplatte. Styrken SS-Heimwehr Danzig og tyske politistyrker stormet omtrent samtidig det polske hovedpostkontor i Danzig. Begge steder var rettslig ifølge Versaillestraktaten polske eksklaver i Danzig. De eksakte tidspunkter for disse to kamphandlinger (Wielun, Westerplatte) er noe omstridt.
Klokken 8.00 gikk tyske styrker, fremdeles uten en krigserklæring, til angrep nær den polske byen Mokra. Senere på dagen kom angrep langs Polens vestre, søndre og nordre grenser, mens tyske fly angrep polske byer.
Hovedaksen til angrepet gikk østover fra Tyskland gjennom den vestre polske grensen. Dette var støttet av angrep fra Østpreussen i nord og fra Slovakia i sør. Alle angrepene hadde retning mot Warszawa, den polske hovedstaden.
De allierte erklærte krig mot Tyskland på 3. september, men uten å sende noen fysisk støtte. Den fransk-tyske grensa var stille, selv om 85 % av de tyske styrkene var opptatt i Polen.
På tross av noen mindre polske seire førte tysk overlegenhet, både teknisk, taktisk og i antall, til at polske styrker måtte trekke seg tilbake mot Warszawa og Lwów. Luftwaffe fikk luftherredømme tidlig under invasjonen. Innen 3. september, da Kluge i nord hadde nådd Wisła (Weichsel) og Küchler nærmet seg elva Narew, var Reichenaus panserstyrker allerede over elva Warta (Warthe). På det tidspunkt hadde Georg von Küchlers styrker nettopp kommet seirende ut av slaget om Mława. To dager senere var venstreflanken til Reichenau bak Łódź og høyreflanken ved Kielce. Innen 8. september var et av Reichenaus panserkorps ved utkanten av Warszawa, etter å ha rykket fram 230 km i løpet av en uke. De lette divisjonene på Reichenaus høyreflanke sto ved Wisła mellom Warszawa og Sandomierz innen 9. september, mens List i sør sto ved San nær byen Przemyśl. Samtidig ledet Heinz Guderian s 3. Armés stridsvogner over Narew og i angrep på forsvarslinjen på elva Bug, og omringet Warszawa. Alle de tyske arméene hadde oppnådd målene sine i henhold til Fall Weiss. De polske styrkene var i oppløsning; noen var i retrett mens andre angrep vilkårlige tyske kolonner.
I mellomtiden trakk tyskerne nettet sammen rundt styrkene som var fanget vest for Wisła, men trengte også dypt inn øst i Polen. Warszawa var blitt kontinuerlig bombet siden bare timer etter at krigen brøt ut. Byen ble angrepet den 9. september, og beleiret fra 13. september. På samme tid hadde tyske styrker nådd Lwów, en av de største byene øst i Polen. Et stort tokt på 1 150 tyske fly bombet Warszawa den 24. september.
Det største slaget på denne tiden sto ved elva Bzura vest for Warszawa mellom 9. og 18. september. De polske armeene «Poznań» og «Pomorze», som var i retrett fra Den polske korridoren, angrep flanken på den tyske 8. armé. Dette motangrepet slo feil etter tidlig fremgang, og markerte slutten på polske muligheter til å ta initiativet og gå til motangrep på en større skala.
Fase 2: Sovjetiske krigshandlinger
Det polske forsvaret var allerede langt på vei knust, og deres eneste håp var retrett og reorganisering sørøst i landet. I stedet ble deres stilling helt håpløs da Sovjetunionen i morgentimene den 17. september oppfylte sin del av pakten med Tyskland og invaderte Øst-Polen. Den 466 516 mann sterke sovjetiske invasjonsstyrken fra Den ukrainske front og Den hviterussiske front overkjørte de tallmessig sterkt underlegne polske troppene i øst (omtrent 25 bataljoner). Men polakkene klarte likevel å påføre de sovjetiske styrkene et tap på 996 falne og 2 002 sårede. For å redde sine gjenværende styrker, beordret Marskalk Rydz-Śmigły beordret dem til å trekke seg tilbake fra de fremrykkende sovjetiske styrkene.
Den sovjetiske invasjonen ble dermed en av de avgjørende faktorene som overbeviste polske myndigheter om at krigen i Polen var tapt. Forut for det sovjetiske angrepet hadde polske styrker planlagt å forskanse seg sørøst i landet og vente på alliert unnsetning. Da de plutselig hadde to mektige fiender, bestemte polske myndigheter at det var umulig å forsvare seg på polsk jord. De nektet å forhandle med tyskerne, og beordret alle avdelinger ut av landet, og en reorganisering i Frankrike.
Imens forsøkte polske avdelinger å manøvrere nærmere Romania, mens de hele tiden var i strid med tyske styrker. Fra 17. til 20. september ble de polske arméene «Kraków» og «Lublin» slått ut ved slaget ved Tomaszów Lubelski, det nest største slaget under invasjonen. Byen Lwów kapitulerte 22. september, men til de sovjetiske styrkene, selv om byen en uke tidligere hadde blitt angrepet av tyskerne. Warszawa holdt ut til 28. september. Befestningene ved Modlin holdt ut til 29. september, etter et intenst 16 dager langt slag.
Noen isolerte polske garnisoner klarte å holde ut lenge etter de hadde blitt omringet av tyske styrker. Westerplattes lille garnisonsstyrke holdt ut til 7. september, og Oksywie holdt ut til 19. september. 28. september hadde sovjetiske styrker slått polakkene ved slaget ved Szack, hvor de henrettet alt polsk befal på stedet, før de nådde elvelinja Narew, vestre Bug, Wisła og San. Josef Stalin fryktet mest at den tyske hæren ikke skulle komme til å stanse ved den avtalte demarkasjonslinjen, som strakte seg fra Białystok, gjennom Brest-Litovsk og ned til Lvov. Overfor den tyske Moskva-ambassadøren understreket Stalin at han ikke betvilte den tyske regjerings oppriktighet, men henviste til «den velkjente kjensgjerning at alle militærmenn avskyr å gi opp okkupert territorium.» Den tyske militærattachéen i Moskva forsikret derimot Stalin om at den tyske hæren kom til å respektere avtalen med Sovjetunionen. De sovjetiske styrkene fikk for sin del ordre om å unngå å havne i strid med tyske tropper og løse eventuelle episoder uten bruk av makt. Maktbruk skulle bare anvendes dersom tyske tropper forsøkte å hindre at Den røde armé rykket fram til demarkasjonslinjen. Det kom imidlertid ikke til noen større militære sammenstøt, selv om det forekom enkelte skuddvekslinger mellom tyske og sovjetiske tropper, der soldater på begge sider falt. Møtet mellom de to hærene gikk ellers gemyttlig for seg, men tyskerne ble ofte slått av at Den røde armés avdelinger holdt en lavere kvalitativ standard enn på forhånd antatt.
Polske forsvarsstyrker på halvøya Hel holdt ut til 2. oktober. Den siste stridsdyktige avdelingen i den polske hæren, Franciszek Kleebergs Samodzielna Grupa Operacyjna «Polesie», kapitulerte etter det fire dager lange slaget ved Kock nær Lublin den 6. oktober. Dette markerte slutten på kamphandlingene.
Melshei
Melshei er et skogsområde som ligger i Sviland og Austrått bydeler i Sandnes.
Invasjonen av Polen
Brudd på folkeretten
Tyskland og Sovjetunionens angrepskrig mot Polen var ifølge professor Norman Davies et brudd mot folkeretten, da begge land hadde signert Briand-Kellogg-pakten om forbud mot angrepskrig.
Sivile tap
Invasjonen av Polen var et av de første eksemplene på total krigføring i Europa. Tyske luftstyrker angrep fra første stund sivile mål og flyktninger på veiene for å spre forvirring og forstyrre kommunikasjon bak de polske linjene. Det første angrepet av denne typen skjedde klokken fire om morgenen 1. september da Luftwaffe angrep Wieluń og drepte cirka 1 200 sivile. Wehrmacht brukte også sivile som skjold eller gisler ved flere anledninger. Både SS og Wehrmacht var også skyldige i massedrap på tusenvis av polske krigsfanger og sivile bak fronten. Den største hendelsen var den planlagte operasjon Tannenberg, hvor cirka 20 000 polske intellektuelle ble henrettet av spesialavdelinger, såkalte Einsatzgruppen, med hjelp av regulære SS- og Wehrmacht-tropper.
De sivile polske tapene var på til sammen 150 000. Anslagene over tyske sivile tap (etniske tyskere bosatt i Polen) varierer fra 2 000 til 5 000.
Etterspill
Etter invasjonen ble Polen delt opp mellom Tyskland, Sovjetunionen, Litauen og Slovakia, omtrent som skissert i Molotov–Ribbentrop-pakten. Tyskland reannekterte tidligere tyske landområder, mens resten ble administrert av det såkalte Generalguvernementet.
Den hemmelige pakten mellom Tyskland og Sovjetunionen styrte også en annen modifisering av grenselinjene, da Litauen skulle inn under sovjetisk innflytelse og grenselinjen i Polen ble flyttet østover til elva Bug, i Tysklands favør. Den nye grensen mellom Sovjetunionen og restene av Polen fulgte i all hovedsak den såkalte Curzonlinjen.
Omtrent 65 000 polske soldater ble drept og 420 000 ble tatt til fange av tyske styrker, mens sovjeterne fanget 250 000. Opptil 120 000 polske soldater flyktet til Romania og Ungarn, og 20 000 til Latvia og Litauen. Majoriteten av disse fant til slutt veien til Frankrike eller Storbritannia. Mesteparten av den polske marinen lyktes også i å flykte til Storbritannia. Tyske tap var mindre, med oppimot 16 000 drepte (den tyske hæren hadde minst 13 000 falne). 217 tyske stridsvogner ble satt ut av spill, mens minst 400 tyske fly ble ødelagt.
Invasjonen av Polen er sammen med den japanske invasjonen av Kina i 1937 og utbruddet av stillehavskrigen i 1941, avgjørende startskudd i konfliktene som ble kjent som andre verdenskrig.
Invasjonen av Polen var viktig som det første trinn i Hitlers plan om å skaffe Lebensraum i Øst-Europa under Generalplan Ost. Den tyske okkupasjonen var en av de mest brutale episodene i andre verdenskrig, og over 6 millioner polakker (over 20 % av landets befolkning) omkom som en følge av krigen. Dette inkluderer 3 millioner polske jøder i utryddelsesleirer som Auschwitz. Sovjetisk okkupasjon mellom 1939 og 1941 resulterte i drap eller deportasjon av minst 1,8 millioner tidligere polske statsborgere som hadde blitt bedømt til å være trusler mot sovjetregimet. Tvangskollektivisering, tvangsforflytning og arbeidsleirer var også virkemidler brukt av sovjetmyndighetene. Den mest kjente episoden er Katynmassakren, som var en massehenrettelse av polske offiserer. Overgrepene fortsatte etter at Polen var «befridd» av sovjetiske styrker i 1944, hvor sovjetiske myndigheter rullet opp den ikke-kommunistiske delen av motstandsbevegelsen.
Fotnoter
<references group='note'/>
Norma Sass
Norma Sass vant Zoom Urørt-finalen i 2009 og reiste på en landsdekkende Zoom Urørt-turné samme år med blant andre konserter på by:Larm og Øyafestivalen. Bandet mottok gode anmeldelser for sin opptreden under by:Larm i Oslo.
Olga Bjoner
Olga Bjoner (født 10. desember 1887, død 25. juni 1969) var en norsk nasjonalsosialist med bakgrunn fra bondebevegelsen. Hun dannet det første bondekvinnelaget og var leder for NS Kvinneorganisasjon under andre verdenskrig i Norge.
Bondekvinnebevegelsen
Olga Bjoner var formann i bondekvinnebevegelsen fra 1921 til 1940. Hun startet i 1921 det første bondekvinnelaget. Da hun forlot bevegelsen, telte den 500 lag og 25 000 medlemmer. Bjoner var en etterspurt foredragsholder i 1930-årene og redaktør av bondepressens kvinnesider.
Da Peder Kolstad dannet Bondepartiregjeringen i 1931, var Olga Bjoner på tale som statsråd. Hun ville i så fall blitt den første kvinnelige statsråd i Norge. Når det ikke ble noe annet, ble det blant annet begrunnet med hennes bosted, at man kunne ikke ha både statsministeren og en statsråd fra Østfold i samme regjering.
Live in Tivoli
Live in Tivoli er et musikkalbum med Herreys, utgitt i 1987.
Olga Bjoner
Bondekvinnebevegelsen
Betzy Kjeldsberg var leder for Kvinneorganisasjonenes komité for kostholdsmesser, og i mai 1936 ble Olga Bjoner valg til nestleder. Samme høsten skaffet hun seg en ettroms hybel i Fagerborgveien 48 i Oslo for å gjøre pendlerlivet sitt enklere. Våren etter flyttet hun til en liten leilighet i femte etasje i nybygde Bygdø allé 20. Med okkupasjonen fikk hun ønsket sitt oppfylt om leilighet øverst, i niende etasje, da engelskmannen i nr 902 rømte landet.
I juni 1938 fikk hun et cruise med «Wilhelm Gustloff» til Lisboa og Roma som den første av 200 gjester og 800 andre passasjerer. Hitlers søster var også om bord: «Men hun vakte ingen større interesse,» skrev Bjoner. «Jeg tror tyskerne betrakter sin elskede fører som helt isolert fra sine nærmeste(...)Han tilhører sitt folk, ikke sin familie.»
Virke i Nasjonal Samling
{| Olga Bjoner meldte seg inn i Nasjonal Samling i oktober 1940. Hun var propagandaleder for NS Kvinneorganisasjon (NSK) fra desember 1940 til august 1941 da hun ble landsleder, senere riksleder. Hun var redaktør for NSKs blad Heim og Ætt, og var leder for Kvinnehirden. Første nummer av Heim og Ætt forelå i februar 1942, få dager etter at Quisling underskrev loven som forbød utgivelse av nye publikasjoner. Sekretær var Bjørnsons barnebarn Aslaug Bjørnson, men i redaksjonslokalene i Kirkeveien 64 traff man oftest Eystein Eggens mor, journalisten Liv Eggen. Barnesidene tok Quislings kusine, barnebokforfatterinnen Eli Quisling Nordvik (1897-1982), seg av.
Bjoner møtte første gang Himmler på landbruksmessen i Hamburg i 1935. Hun traff ham igjen da hun sammen med biskop Berggrav deltok på en middag på Skaugum 29. januar 1941. Terboven var vert og sa at norske kvinner hadde for mye å si i politikken. Bjoner innvendte at kvinnene tvert om hadde for lite å si, for ellers «hadde ikke De sittet her nå. De hadde sørget for et skikkelig forsvar, så hverken tyskere eller engelskmenn hadde sloppet inn.» Dette gjorde ikke Terboven mildere stemt, mens derimot Himmler roste norske kvinner i en tale. 20. mai 1941 landet han på Fornebu igjen, da den første norske SS-avdelingen avla troskapsed til Hitler og Quisling. I lufthavnen ble han møtt av blant andre Olga Bjoner.
Turen i 1941 til kvinnekongressen i Berlin ble den siste Olga Bjoner tok til Tyskland. Det synet hun hadde på kvinner som menns jevnbyrdige, var på kollisjonskurs med Hitlers, og i Tyskland var hun ikke velkommen lenger.
Kvinnenes hjelpekorps
Hun bygde i 1944 opp og ledet det militært pregede Kvinnenes hjelpekorps (KHK) for å komme arbeidsmobilisering av norske kvinner i forkjøpet. Det ble klaget over forholdene for kvinner utskrevet til arbeid ved tyske forlegninger. Bjoner ville ha igjennom at kvinnene fikk bo med skikkelige sanitære forhold, atskilt fra soldatenes forlegninger, med skikkelige fellesrom og egne ledere, uten innblanding fra de tyske oppdragsgiverne. Etableringen av KHK gikk tregt med sterk motstand fra tysk side. Etter et halvt år løsnet det, da Bjoner fikk støtte fra Christian Astrup. Regelverket kom på plass, ble oversatt til tysk og distribuert. Den første leiren ble opprettet på Tromøya med praksis og utdannelse av KHK-ledere. Etterhvert kom det også leire i Våler, Hønefoss, Horten og Førde i Sunnfjord. Forsinkelsene rundt prosjektet gjorde at de tyske soldatene selv måtte vaske, koke og sy. Både Wehrmacht og Organisation Todt, som var vant med å kunne utskrive folk til tvangsarbeid i Polen, Norge og andre tyskokkuperte områder, så med stigende forbitrelse på Olga Bjoner og forlangte henne fjernet. Hun fikk også Einsatzstab mot seg (disse organiserte samarbeidet mellom NS og tyskerne). Bjoner fikk bli, og gikk inn i saken ved Christiania Seildugsfabrik, dit kvinner var blitt innkalt av Nasjonal Arbeidsinnsats. For dette fikk de en ukelønn på mellom 22 og 35 kroner, som ingen i praksis kunne leve på. Fabrikkledelsen ville heve lønnen, men nazi-myndighetene hadde satt seg imot. Bjoner gikk også inn i saken på Akershus festning, der kvinner var satt til syarbeid. Arbeidsforholdene ble beskrevet som kriminelle, og kommandant Gudas ble forlangt fjernet. Quisling sende sin adjutant som støtte til Bjoner, da hun i full uniform troppet opp på Akershus. Terboven ble rasende, men kommandant Gudas ble hjemsendt til Tyskland, selv om han aldri rakk hjem, ettersom skipet «Westphalen» gikk på en drivmine utenfor Gøteborg, og Gudas var blant de som omkom.
Tyskerne beslagla nesten alle leilighetene i Bygdø allé 20 der Olga Bjoner bodde. Hun ble nabo med Siegfried Fehmer, Heinrich Fehlis og Wilhelm Rediess, som snart gjorde eiendommen beryktet som et nazireir med fyll og bråk. Bjoner uttalte at hun «for sitt navn og ryktes skyld» ikke lenger kunne bo der, men først tidlig i 1945 kunne fylkesfører Rolf Holm anvise henne annen bolig, en fireroms i Halvdan Svartes gate 2, et fredelig strøk med David Monrad Johansen som nabo.
Bjoner var i likhet med flere andre kvinner i ledelsen av NS Kvinneorganisasjon uenig i Hitlers syn på kvinnen. Der Hitler og den tyske nasjonalsosialismen fremhevet hjemmet som kvinnens verden, mente Bjoner at kvinner måtte være politisk aktive. Bjoner var en type kvinnesakskvinne som ikke var uvanlig på borgerlig side før andre verdenskrig.
Olga Bjoner ble av både NS-medlemmer og jøssinger spøkefullt kalt «riksrøya». I Per Kvists nidvise Ti små jøssinger er Bjoner eneste kvinne:
Landssvikdommen
Olga Bjoner fikk i landssvikoppgjøret etter andre verdenskrig seks års fengsel, et erstatningskrav på 15 000 kroner og ti års rettighetstap. Det siste medførte at hun ikke fikk stemme ved valg, fikk ikke mulighet til å inneha offentlig stilling og kunne ikke drive en bedrift som trengte offentlig konsesjon. Aktor nedla påstand om 12 års fengsel, men dette ble redusert grunnet alder og sykdom. Hun hadde i tillegg tilbragt 720 døgn i varetekt.
Hun opplevde både å bli trakassert og sjikanert i Bredtveit fengsel, noe som brøt henne ned helsemessig.
Botsfengselets lege Jon Leikvam  skrev i april 1948 til høyesterettsadvokat J.C. Heuch Bugge  at det gikk sterkt inn på ham at mange ble «straffet for sin idealistiske innstilling, særlig frontkjemperne og ikke minst de som ytet bidrag til Frontkjemperkontoret, Røde Kors-søstre og fl.» Han følte seg delvis ansvarlig og lei seg for at han ikke kunne hindre dette. I februar samme år hadde dr Leikvam undersøkt Olga Bjoner og funnet at hun led av myokarditt og ryggplager fra spondylose. Hun var også ustø, gikk med stokk, og han erklærte henne soningsudyktig. Ffengselslege Augusta Rasmussen på Bredtveit tilsidesatte dr Leikvams erklæring og avviste at Bjoner led av hjertesykdom eller depresjon, og skrev at Bjoners helsetilstand på tross av gikt var «bra». Først 11. november 1948 fikk sønnen Sigurd hente sin mor hjem. Da hadde hun sonet ferdig sine 1.026 dager.
Etterkrigstiden
Hennes selvbiografi fra 1955 er et bittert oppgjør med rettsoppgjøret etter krigen. Bjoner selv hadde et stort ønske om forsoning. I Folk og Land skrev hun 21. mars 1952: «Vi som sluttet oss til NS kan gjerne innrømme at det under okkupasjonen ble begått store feil og meget urett på mange måter.» Til sin brevvenn pastor Eystein Poulsen i Vikersund skrev hun 18. mai 1956: «Vist gjorde jeg feil mange ganger under okkupasjonen, meget kunne vært løst på en annen måte, jeg unnskylder ikke det, meget mer kunne jeg gjort for mine ulykkelige landsmenn, men i selve hovedsaken står jeg uten anger.» I 1956 kom lederen for troppen som arresterte henne i 1945 og ba om tilgivelse, mens mange blant bygdefolket hadde snudd og fikk det beste forhold til Bjoner-familien igjen, noe som gjorde livet mye lettere for henne.
Bjoners bror Alf Haaland (1890-1964) var Milorg-leder, men han og søsteren forble venner livet ut. Alf bodde i Steinkjer, og ble hedret som krigshelt og ridder av 1. klasse av St. Olavs orden; senere ble han tildelt en svenske Vasaordenen for sin innsats for kraftutbyggingen i begge land.
Sandebukta
Sandebukta er ei bukt i Holmestrand kommune i Vestfold og Telemark. Den har innløp fra Breiangen og Holmestrandfjorden ved Kommersøya. Bukta ender ved Åsnes, vest for Selvik. Sandeelva munner ut innerst i bukta. Den innerste delen av bukta og munningen av Sandeelva er vernet som Sandebukta landskapsvernområde.
Elias Corneliussen (teolog)
Elias Corneliussen (1818-1880) var en norsk teolog og skolemann, som blant annet var bestyrer for Christiania Borgerskole og kirkeverge i Christiania.
Karriere
Han ble cand.theol. i 1841 ​og var først huslærer hos prosten Peter Pavels Aabel. Han ble inspektør ved Toftes Gave i 1845 og virket som privatlærer fra 1846 til 1849, da han ble ansatt som lærer ved Christiania Borgerskole, der han senere ble inspektør og bestyrer. Han var også kirkeverge i Christiania fra 1857. Han var dessuten bestyrer for Christiania Handelsinstitut og Søndagsskole.
Familie
Han var sønn av kjøpmann i Kristiansand og stortingsrepresentant Anders Corneliussen. Han var gift med Louise Aabel, datter av Peter Pavels Aabel. Han var bl.a. far til teologen og skolemannen Andreas Martin Corneliussen og farfar til admiral og forsvarssjef Elias Corneliussen.
3. divisjon volleyball for kvinner
3. divisjon volleyball for kvinner er den fjerde øverste divisjonen for norsk volleyball for kvinner i Norge. Divisjonen omfatter følgende avdelinger:
Hamming-avstand
Innen informatikk er Hamming-avstand et mål på forskjellen mellom to strenger. Begrepet ble introdusert av Richard Hamming i 1950, og kan defineres som det minste antall utskiftninger som er nødvendig for å transformere den ene strengen til den andre. For eksempel har de binære strengene "01" og "10" en Hamming-avstand på to, da to biter må byttes om for å komme fra den ene til den andre.
Jarhead
Jarhead er en amerikansk krigsfilm fra 2005. Regissør var Sam Mendes. Hovedrollene spilles av Jake Gyllenhaal, Jamie Foxx, Peter Sarsgaard og Chris Cooper. «Jarhead» er et begrep som blir brukt om soldater som er en del av United States Marine Corps. Filmen ble publisert i USA den 4. november 2005, av Universal Pictures. Filmen fikk to oppfølgere, Jarhead 2: Field of Fire fra 2014 og Jarhead 3: The Siege fra 2016.
Sammendrag
Irak, under ledelse av president Saddam Hussein, invaderer sørover til nabolandet Kuwait ved nordsiden av Persiabukta. Swofford og hans enhet blir sendt til den arabiske halvøy som en del av Operation Desert Shield i 1990. De amerikanske soldatene er ivrige etter kamp, ​​med opplever bare enda mer trening, gjentatte øvelser og kjedsommelige rutiner. Swofford får tak i uautorisert alkohol, og han arrangerer en improvisert julebord blant soldatene. Han får en med-soldat, Fergus, til å over vakta hans slik at Swofford kan feire. Men ved et uhell ødelegger Fergus et telt når han forsøker å koke noen pølser. Alt bråket vekker resten av soldatene, og irriterer stabssersjant Sykes. Han nedgraderer Swofford til menig, og gir ham alle dritt-jobbene i leiren. Alle straffene, kombinert med den overveldende varmen i ørken, kjedsomheten og Swoffords mistanker om kjærestens utroskap hjemme i USA, gjør etter hvert at Swofford gjennomgår et mentalt sammenbrudd. Han truer Fergus med en rifle, og beordrer Fergus til å skyte ham.
Senere begynner Operasjon Ørkenstorm og de amerikanske soldatene sendes til grensen mellom Saudi-Arabia og Kuwait. Swofford får vite av Sykes at Troy skjulte sitt kriminelle rulleblad, når han vervet seg. Dette gjør at Troy kommer til å bli sparket ut av enheten, så snart de kommer hjem til USA. Etter et tilfeldig luft-angrep fra vennlige styrker, avanserer marinesoldatene gjennom en ørken. De møter ingen fiender på bakken. Men motorveien er overstrødd med ødelagte kjøretøy og forkullede kropper etter en tilbaketrekning fra irakiske soldater, etter en bombe-aksjon. Nesten ved konfliktens slutt får Swofford og Troy endelig et oppdrag som inneholder skarpskyting. Oberstløytnant Kazinski, deres bataljonssjef, beordrer dem til å drepe minst en av de to høytstående irakiske offiserer som befinner seg ved en nærliggende flyplass i Irak. Men i siste sekund før Swofford skal avfyre et skudd, avbryter major Lincoln dem for og han gir ordre om et luftangrep. Swofford og Troy protesterer, men til ingen nytte. De ser på i skuffelse når bombeflyene ødelegger hele den irakiske flyplassen. Konflikten tar slutt kort tid senere, uten at Swofford noen gang avfyrte sitt våpen.
Under en monolog innser Swofford at all hans trening og innsats for å oppnå elite-status som skarpskytter er meningsløs i moderne krigføring. Etter hjemkomsten paraderer soldatene gjennom en liten by for å feire deres seier. Swofford vender deretter hjem til familien sin, men oppdager at kjæresten hans har funnet seg en ny kjæreste. Hans med-soldat Fowler blir sett sammen med en prostituert i en bar. Kruger sitter i et styrerom hos en bedrift. Escobar har funnet seg jobb ved et supermarked. Sykes har fortsatt hans karriere som sersjant under Irak-krigen. Senere får Swofford vite om Troys død under et besøk fra Fergus. Swoff deltar i begravelsen, gjenforenes med noen av sine tidligere venner, og filmen ender med hans minner om virkningene av krigen han var med på.