cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bastimentos
I likhet med resten av øyene i øygruppa er Bastimentos først og fremst et turistmål, og utgjør et roligere alternativ til den mer besøkte øya Colón, som er ti minutter unna med vanntaxi. Isla Bastimentos nasjonalpark omfatter store deler av øya, i tillegg til havområdene rundt og de mindre øyene Cayos Zapatilla. Bastimentos' mest kjente strand er Rødfroskstranda (Playa Rana Roja), som har navn etter de mange røde pilgiftfroskene (Dendrobates pumilio) som holder til i området.
Liste over Aust-Agders fylkesmenn
Liste over Aust-Agders fylkesmenn omfatter også amtmenn i Nedenes amt. Begrepene fylke og fylkesmann erstattet amt og amtmann 1. januar 1919.
Embedet ble fra 1. januar 2016 slått sammen med Vest-Agder til et felles fylkesmannsembede for Agder, mens fylkene ble slått sammen fra 1. januar 2020.
Fylkesmannsembetet hadde sete i Arendal.
* = Ikke på den offentlige listen da han ble utnevnt av nazistene under andre verdenskrig.
Petter Tande
Petter Tande debuterte i verdenscupen i 2002, og fikk sin første pallplass i Oberhof året etter. Han gikk helt til topps i et verdenscuprenn for første gang 17. desember 2005, da han vant i Ramsau i Østerrike.
Per november 2008 har Tande vunnet seks enkeltrenn i verdenscupen. Fire av disse seirene kom i sesongen 2007/08, da Tande kom på andreplass sammenlagt, bare slått av tyske Ronny Ackermann.
Tande ble rangert som nummer 292 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Tour de France 1959
Tour de France 1959 var den 46. utgaven av sykkelrittet Tour de France og den ble avholdt fra 25. juni til 18. juli 1959. Rittet besto av 22 etapper med totalt lengde på 4 391 km. Gjennomsnittsfarten var 35.474 km/h.
Ichnestoma struempheri
Ichnestoma struempheri er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Tour de France 1959
Gjennomføringen av rittet
Rittet ble vunnet av spanjolen Federico Bahamontes som vant med en margin på fire minutter til Henry Anglade, og drøye fem minutter til Jacques Anquetil. Poengtrøya ble vunnet av André Darrigade, mens sammenlagtvinner Federico Bahamontes også vant klatretrøya. Det hadde han gjort flere ganger før, og han ligger på andreplass over ryttere som har vunnet klatretrøya flest ganger. Gerard Saint ble kåret til rittets mest offensive rytter. Det belgiske laget vant lagkonkurransen.
Ichnestoma struempheri
Utseende
En middelsstor (14-18 millimeter), bred, hvelvet, mattsvart gullbasse. Oversiden er fint og tett punktert. Hannen har en forlenget panne med en liten tann på hver side nær roten, hunnens panne er mindre forlenget, rundet og litt innskåret i spissen. Dekkvingene er mørkt rødbrune til svarte, litt fløyelsaktige. Hunnen mangler flygevinger.
Tour de France 1959
Mest Offensive Rytter
Gerard Saint ble kåret til rittets mest offensive rytter
Ichnestoma struempheri
Levevis
Artene lever på og nær fjelltopper. De voksne billene (ofte bare hannene) flyr etter regnskyll. Begge kjønn har reduserte munndeler som voksne, tar ikke næring til seg og lever ganske kort tid.
Utbredelse
Arten er utbredt i Sør-Afrika (Eastern Cape).
Edison Lighthouse
Edison Lighthouse var en britisk popgruppe tidlig på 1970-tallet.
Gruppen hadde en stor hit i 1970 med «Love Grows (Where My Rosemary Goes)», men ble oppløst rett etter dette. Gruppens vokalist Tony Burrows var på denne tiden opptatt med flere små prosjekter hvor han ble innlånt som vokalist og Edison Lighthouse var en av disse. Andre av Burrows prosjekter hvor han var hovedvokalist var blant andre: The Ivy League, The Flower Pot Men, White Plains (på sangen «My Baby Loves Lovin'»), The Pipkins, Brotherhood of Man (på sangen «United We Stand») og The First Class.
Medlemmer
Da gruppen ble oppløst, gjenoppsto denne i en helt annen versjon da produsenten satt med opphavsrettighetene til navnet, men også denne nye versjon forsvant etter kort tid.
Robert Johnson (komponist)
Robert Johnson (1583–1633) var en engelsk komponist og luttenist, sønn av komponisten John Johnson som var luttenist ved hoffet til dronning Elisabeth I.
Robert Johnson var luttspiller ved Jakobs I.'s hoff. Han skrev framfor alt musikk til maskespillene og fornøyelsene ved hoffet. Etter 1604 ble han luttenist i kongens Private Musick. Senere ble han i 1612 prins Henrys luttlærer til dennes død i 1612, og var fram til 1633 i tjeneste ved kong Karl I.'s hoff som Composer for Lute and Voices.
Johnson arbeidet ofte med diktere og dramatikere som Ben Jonson og Francis Beaumont, og hadde et regelmessig samarbeid med John Fletcher. Fra 1610 til 1617 var han komponist for William Shakespeares teaterkompani King’s Men, og han skrev blant annet originalmusikken til Shakespeares The Tempest.
Han skrev også sanger og drikkeviser.
Sandeggbakken
Sandeggbakken er et skihoppanlegg i Alvdal i Innlandet. Anlegget ligger ved fjellet Baugsberget, på vestsiden av Glomma, vest for Alvdal tettsted, og består av fem hoppbakker med størrelse K52, K35, K25, K17 og K10. Det er eid av Alvdal IL, som sammen med Hedmark skikrets årlig arrangerer Solan Gundersens Vinterleker, det uoffisielle NM i hopp og kombinert for barn i alderen 12-14 år, med hopping i bakken og langrenn på Steimoegga. Bakkerekorden i K52-bakken er 56 meter av Terje Hilde, i K35-bakken 42 meter av Jan Christian Bjørn.
Hoppbakken i Sandegga ble bygd i 1903, og var lenge kjent for å ha en brutalt bratt svevkurve. Sandeggbakken var «den eneste hoppbakken i verden der du hoppet 40 meter rett fram og deretter 40 meter rett ned». De to gamle bakkene med K52 og K40 ble modernisert i 1996-97, da det ble bygd nye fartstilløp (tårn), bakkeprofilen ble modernisert, og de minste bakkene ble bygd. Et skitrekk ble installert vinteren 1998/99.
Sandeggbakken er blitt udødeliggjort gjennom Kjell Aukrusts novelle Halv meter for kort i boka Simen fra 1958. Aukrust forteller om hvordan hoppkarrieren hans kulminerte i Sandeggbakken i 1930-årene, da faren lovte ham nye ski hvis han nådde 30 meter. Godt påkledd med flere nummer av Nationen og Østlendingen under klærne smalt Kjell i bakken på 29,5.
Johan Lindgren
Johan Lindgren er navnet til flere personer:
Fotball under Sommer-OL 2012 – Menn
Herrenes turnering under Sommer-OL 2012 finner sted i London og fem andre byer i Storbritannia fra 26. juli til 11. august. U23 landslag tilknyttet FIFA ble invitert til å melde seg på regionale kvalifiseringskonkurranser, der 15 lag pluss vertsnasjonen vil kvalifisere seg til den olympiske turneringen. Lagene kan supplere lagene med maksimalt tre spillere over 23 år.
Kvartfinaler
Alle tider er CET
Svein Ivar Mellgren
Svein Ivar Mellgren (født 26. februar 1943) er en norsk lege og nevrolog. Han ble Cand.med. ved Universitetet i Oslo i 1968, dr.med ved Universitetet i Bergen 1973. Mellgren ble professor i medisin (nevrologi) i Trondheim i 1980 og i Tromsø i 1981. Fra 2008-2013 tilsatt som instituttleder ved Institutt for klinisk medisin, Det helsevitenskapelige fakultet, Universitetet i Tromsø. Samtidig også overlege i bistilling ved Universitetssykehuset Nord-Norge. Fra 1982-1997 avdelingsleder ved nevrologisk avdeling i Tromsø i tillegg til professorstillingen. I 1987-88 visiting scientist ved Peripheral Nerve Center, Department of Neurology, Mayo Clinic, Rochester MN, USA. Har vært leder av spesialitetskomiteen i nevrologi og vice president i European Board of Neurology med særlig ansvar for etablering av en europeisk spesialisteksamen i nevrologi.
Magnus Moan
Magnus Hovdal Moan (født 26. august 1983 på Lillehammer) er en norsk tidligere kombinertløper som representerte Byåsen IL. Han har ti medaljer fra olympiske leker og verdensmesterskap.
Svein Ivar Mellgren
Undervisningsprisen ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Tromsø Monrad-Krohns pris for nevrologisk forskning ved Universitetet i Oslo.
Magnus Moan
Karriere
Han deltok med suksess i VM 2005 i Oberstdorf. Han gikk for det norske laget som vant lagkonkurransen, han fikk sølv i sprintkonkurransen, og kom på fjerdeplass i det klassiske rennet (hopprenn + 15 kilometer).
Fossheim skole
Fossheim skole er en norsk offentlig grunnskole som ligger i Neiden i Sør-Varanger kommune, Finnmark fylke. 21 elever fordelt på 3 klasser. Skolen ledes av rektor Elin Steigberg.
Magnus Moan
Karriere
I OL 2006 i Torino tok han sølv på sprinten og bronse på normaldistansen etter å ha slått Petter Tande i et spennende spurtoppgjør som ble avgjort på målfoto. Han tok sølv i VM 2007 i Sapporo i kombinert og bronse i lagkonkurransen sammen med Håvard Klemetsen, Espen Rian og Petter Tande. Han tok igjen bronse i lagkonkurransen i Ski-VM 2009 i tsjekkiske Liberec.
Svein Ivar Mellgren
Hovedforskningsfelt: perifere nervesykdommer og deres patologi.
Magnus Moan
Karriere
I Vinter-OL 2014 i Sotsji tok Moan sølv på 10 km/storbakke, bak landsmannen Jørgen Graabak, og tok gull i lagkonkurransen sammen med Graabak, Håvard Klemetsen og Magnus Krog
Yu Suzuki
Yu Suzuki (<span class="t_nihongo_kanji" lang="ja">鈴木 裕 <span class="t_nihongo_comma" style="display:none">, Suzuki Yū<sup class="t_nihongo_help noprint"><span class="t_nihongo_icon" style="color: #00e; font: bold 80% sans-serif; text-decoration: none; padding: 0 .1em;">?, født 10. juni 1958) er en Japansk spilldesigner, regissør og produsent som har vært lederen for Segas AM2-team i 18 år.
Han var ansvarlig for å lage noen av Segas største arkadespillsuksesser som Hang-On, Space Harrier, Out Run og After Burner. Han var også en pioneer bak bruken av 3D-polygoner i spill som Virtua Racing og Virtua Fighter, som har blitt kreditert for å gjøre 3D-grafikk populært i spill. Han står også bak rollespillserien Shenmue,  som lenge var sett på som det dyrest spillet noen sinne produsert. Som maskinvareingeniør har han vært med å utvikle en rekke av Segas arkadehovedkort, inkludert Sege Space Harrier, Model 1, Model 2, og Model 3. Han var også med på utviklingen av Dreamcast, en spillkonsoll som bygget på maskinvaren til NAOMI-hovedkortet. I 2003 ble Suzuki den sjette personen som ble innrullert i Academy of Interactive Arts & Sciences. Han ble rangert som nummer ni på IGNs liste over de «100 beste spillskaperne gjennom tidene». Han mottok i 2011 «The Pioneer Award» på Game Developers Choice Awards og senere, «The Golden Joystick Award» i 2019 etter publiseringen av Shenmue III.
Magnus Moan
Karriere
Moan ble i 2014 tildelt Holmenkollmedaljen. Moan avsluttet karrieren med 42.-plass i Holmenkollen 9. mars 2019.
Carenero
Carenero er ei øy i den panamanske øygruppa Bocas del Toro i Det karibiske hav. Den er avlang i formen og befinner seg bare et par hundre meter øst for den mye større øya Colón. Politisk tilhører den Bastimentos corregimiento, som er en del av distriktet Bocas del Toro i provinsen Bocas del Toro. Det er ingen bilveier på Carenero.
Huampami
Santa María de Nieva er en by i provinsen Condorcanqui i Amazonas i det nordvestlige Peru, og er hovedstaden for distriktet El Cenepa.
Puerto Galilea
Santa María de Nieva er en by i provinsen Condorcanqui i Amazonas i det nordvestlige Peru, og er hovedstaden for distriktet Río Santiago.
Fylkesvei 3272
Fylkesvei 3272 går mellom Skifjelløken og Buer i Skien kommune.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av den tidligere fylkesvei 33 (Telemark), og en delstrekning av den tidligere fylkesvei 34 (Telemark).
The Band
The Band var en innflytelsesrik, canadisk-amerikansk rockegruppe i 1960- og 1970-årene, dannet i Toronto, Ontario, også kjent som Levon and the Hawks, Canadian Squires og The Crackers.
Gruppen startet som bandet til sangeren Ronnie Hawkins i 1959 under navnet The Hawks. 1965/66 ble et viktig vendepunkt for The Band da de ble leid inn som bandet til Bob Dylan og var med på den nå legendariske verdensturnéen. I 1967 spilte de inn en rekke demoer sammen med Dylan, som senere ble utgitt på The Basement Tapes.
Deres debutalbum, Music from Big Pink, ble utgitt i 1968 og inneholder deres kanskje mest kjente låt, «The Weight». Albumets lydbilde kan best beskrives som en blanding av country, rock og folk. Bandet spilte ofte en blanding inspirert av Americana, folk, rock, countrymusikk og R&B. De påvirket musikere som bl.a. George Harrison, Elton John, Grateful Dead, Eric Clapton og Wilco.
Robbie Robertson (gitar) skrev de fleste av gruppens sangtekster, mens Rick Danko (bass), Levon Helm (trommer) og Richard Manuel (piano) var vokalister.
De var et av bandene som opptrådte på Woodstockfestivalen i 1969.
Deres andre album, «The Band», høstet mye god kritikk og solgte langt bedre enn Music from Big Pink. De mest kjente låtene er «Up on Cripple Creek» og «The Night They Drove Old Dixie Down».
I 1976, etter ytterligere 6 album, hadde medlemmene fått nok og bestemte seg for å oppløse bandet. Deres avskjedskonsert, The Last Waltz, hadde en rekke kjente musikere som gjester, blant annet Bob Dylan, Van Morrison, Muddy Waters, Neil Young og Ron Wood. Robertson fikk Martin Scorsese til å lage en film med samme tittel som konserten. Den inneholder også en rekke intervjuer med The Bands medlemmer.
I 1983 ble gruppen gjenforent, dog uten Robbie Robertson, og begynte på nytt å turnere. Mens bandet var på turné i 1986 begikk Richard Manuel selvmord i sitt hotellrom. Det ble senere kjent at han i flere år hadde lidd av kronisk alkoholisme. The Band mistet et annet medlem i Rick Danko da han i 1999 døde, 56 år gammel av et hjerteproblem. Etter Dankos død ble The Band oppløst.
The Bands offisielle nettsted drives av Jan Høiberg fra Halden, vertskap for nettstedet er Høgskolen i Østfold.
Oversikt
The Band bestod av Robbie Robertson (gitar); Richard Manuel (piano, harmonica, trommer, saksofon); Garth Hudson (orgel, piano, klavinet, synt, saksofon); Rick Danko (bass, fiolon, trombone); og Levon Helm (trommer, mandolin, gitar, bass). Med unntak av Robertson, var alle medlemmene multi-instrumentalister.
Historie
1957–1964: The Hawks
Medlemmene i The Band kom gradvis med i The Hawks, backingbandet til Toronto-baserte rockabillysangeren Ronnie Hawkins. Levon Helm begynte å spille med bandet i 1957, og ble fast trommeslager i bandet etter avlagt eksamen i high school i 1958. Helm turnerte med The Hawkins fra Arkansas til Ontario, der bandet fikk med seg Robbie Robertson, Rick Danko, Richard Manuel og Garth Hudson. Stan Szelest som ble medlem i The Band var også med i The Hawkins på den tiden. I 1963 forlot gruppen Hawkins på grunn av personlige årsaker. De var lei av å spille de samme sangene så ofte og ville opptre med originalt materiale, og de var lei av Hawkinss strenge lederskap.
Etter at bandet hadde forlatt Hawkins i 1963, var bandet en kort stund kjent som "The Levon Helm Sextet" med seks saksofonister, med det sjette medlemmet, saksofonisten Jerry Penfound, og etter hvert "Levon and the Hawks" da Penfound sluttet i bandet. I 1965, utga de en singel på Ware Records med navnet "The Canadian Squires", men returnerte til navnet Levon and the Hawks da de skulle ha en innspilling for Atco senere det året. I 1965 møtte Helm og bandet bluessangeren Sonny Boy Williamson II. De ville alle spille inn sammen med ham, og tilbød seg å bli backingbandet hans, men Williamson døde ikke lenge etter at de hadde truffet hverandre.
1965–1967: Med Bob Dylan Sommeren 1965 begynte Bob Dylan å se etter et backingband til sin første "elektriske" U.S. turnê. "Levon and the Hawks" ble anbefalt av blues-sangeren John Hammond Jr. (John Paul Hammond), som tidligere samme år hadde spilt inn sammen med Helm, Hudson og Robertson på sitt album So Many Roads spilt inn på plateselskaper Vanguard Records. Samtidig, arbeidet en av The Bands venner fra Toronto, Mary Martin, som sekretær for Dylans manager, Albert Grossman. Hun ba Dylan besøke bandet på Le Coq d'Or Tavern, en klubb på Yonge Street, i Toronto, selvom Robertson husker det som at det var i Friar's Tavern, rett ned i gata. Mary Martins råd til Dylan var: "You gotta see these guys".
Etter å ha hørt bandet spille og ha møtt Robertson, inviterte Dylan Helm og Robertson til bli hans backing band. Etter to konserter med Dylan, fortalte Helm og Robertson Dylan om deres lojalitet til sine their bandkamerater og fortalte ham at de gjerne ville fortsette å spille sammen med ham, men bare hvis han leide inn hele The Hawks. Dylan aksepterte det og inviterte Levon og The Hawks til å turnere sammen med ham. Bandet var glad for tilbudet, og tenkte at det ville gi bandet mer oppmerksomhet. De anså seg selv som et godt innøvd rock og rhythm and blues band og kjente til Dylan, mest fra hans tidlige akustiske folk og protest musik. Dessuten hadde de en viss følelse av at Dylan kom til å bli populær internasjonalt.
Med Dylan spilte The Hawks på en rekke konserter fra september 1965 og hele may 1966, som "Bob Dylan and the Band". Turnêene ble merket av rapportene om Dylans bruk amfetamin. Noen av medlemmene i The Hawks ble med i bruken av amfetamin. Konsertene ble ofte møtt av misnøye og piping fra "folk music" tilhengerne. Levon Helm ble så berørt av den negative mottagelsen at han forsvant fra turnêen etter litt over en måned og ble ikke med på noen konserter resten av året, og ble heller ikke med på verdensturnēen i 1966. Helm jobbet i denne perioden på en oljeplattform i dem mexicanske gulfen.
Under og imellom turnēer, prøvde Dylan og The Hawks seg på noen innspillinger, men uten noen tilfredsstillende resulter. Sessioner i oktober og november skapte bare en brukbar singel («Can You Please Crawl Out Your Window?»), og to dagers innspilling i januar 1966 av noe som var planlagt å bli Dylans neste album, Blonde on Blonde, og resulterte i «One of Us Must Know (Sooner or Later)», som ble utgitt som en singel noen uker senere og ble valgt til en låt på albumet. På «One of Us Must Know», ble Dylan "backet" av trommeslageren Bobby Gregg, bassisten Danko (Bill Lee), gitaristen Robbie Robertson, pianisten Paul Griffin og Al Kooper (som var mer en gitarist enn en organist. Frustrert av den dårlige framgangen i studioet i New York, aksepterte Dylan forslaget fra of produsenten Bob Johnston og flyttet innspillingen til Nashville. I Nashville ble Robertsons gitar prominent på Blonde on Blonde-innspillingen, spesielt på «Leopard-Skin Pill-Box Hat», men de andre medlemmene av The Hawks var ikke med på innspillingene.
På den Europeiske delen av deres turnê i 1966, overtok Mickey Jones for Sandy Konikoff på trommer. "Dylan and the Hawks" spilte på Free Trade Hall i Manchester 17 mai 1966. Det ble en legendarisk konsert, nær slutten av Dylans opptreden med elektriske instrumenter og publikum som ropte: "Judas!" Etter en pause, svarte Dylan: "I don't believe you. You're a liar!" Han vendte seg da til The Hawks og sa: "Play it fucking loud!" Dermed startet de en ny versjon av «Like a Rolling Stone».
Opptredenen i Manchester ble utgitt som bootlegs (og feilaktig plassert i Royal Albert Hall). I en 1971-artikkel i magasinet Creem, skrev kritikeren Dave Marsh: "My response is that crystallization of everything that is rock'n'roll music, at its finest, was to allow my jaw to drop, my body to move, to leap out of the chair ... It is an experience that one desires simply to share, to play over and over again for those he knows thirst for such pleasure. If I speak in an almost worshipful sense about this music, it is not because I have lost perspective, it is precisely because I have found it, within music, yes, that was made five years ago. But it is there and unignorable." Da innspillingen ble utgitt offentlig i 1998, deklarerte Richie Unterberger innspillingen som "et viktig dokument om rockhistorie".
29. juli 1966, i en pause i turneringen, ble Dylan skadet i en motorsykkelulykke som gjorde at han måtte dra seg ut av opptredene i Woodstock, New York. The Hawks returnerte til baren og andre steder de hadde opptrådt, der de iblant backet andre artister, inkludert Tiny Tim. Dylan inviterte da The Hawks til å opptre med ham i Woodstock i februar 1967. Danko, Hudson, og Manuel leide et stort, rosa hus, som de kalte "Big Pink", nære West Saugerties, New York. Den neste måneden (i begynnelsen uten Helm) fortsatte de med innspillinger av bootlegs og serier av demos, i i begynnelsen i Dylans hus i Woodstock og senere i "Big Pink", som ble utgitt på LP som The Basement Tapes i 1975 og med alle spor i 2014. En spor for spor anmeldelse of bootlegen ble utført av Jann Wenner i Rolling Stone. Helm deltok ikke på den første innspillingen, deltok i senere innspillinger og la på noen overdubs spilt inn i 1975 før albumet ble utgitt.
Tidlig suksess
Innspillingene med Bob Dylan sluttet i oktober 1967, da Helm hadde sluttet seg til gruppen igjen og The Hawks begynte å skrive sine egne sanger ved "Big Pink". Da de møtte opp i studio igjen, hadde de fortsatt ikke noe navn på bandet sitt. Historiene varierer når det gjelder hvordan de til slutt tok navnet "The Band". I The Last Waltz, forklarte Manuel at de ville kalle seg enten "the Honkies" eller "the Crackers" (et navn de brukte da de backet Dylan i en hyllningskonsert til Woody Guthrie i januar 1968), men disse navnene ble nektet av plateselskapet sitt. Robertson mente at i tiden med Dylan ble de nevnt som "the band" og navnet ble værende. Først mislikte de navnet, men etter hvert likte de navnet.. I 1969 refererte magasinet Rolling Stone til dem som "the band from Big Pink".
Musikkåret 1823
Musikkåret 1823 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1823.
The Band
Historie
Deres første album, Music from Big Pink (1968) fikk gode anmeldelser. Albumet inneholdt blant annet tre sanger skrevet av Dylan eller skrevet sammen med Dylan («This Wheel's on Fire», «Tears of Rage» og «I Shall Be Released») og også «The Weight», som ble brukt i filmen Easy Rider og ble derfor deres mest kjente sang.
Fredens bolig (Bærum)
Fredens Bolig er et nedlagt kristent leirsted øverst i Lommedalen i Bærum utenfor Oslo (retning Krokskogen). Det var eid og drevet av den økumeniske kristne stiftelsen «Guds Fred». Bygningene ligger langsmed Gamleveien fra Oslo til Bergen. Pr. 2010 er eiendommen i privat eie.
The Band
Historie
Tidlig i 1969, etter suksessen med Music from Big Pink, dro The Band på turnê, der de begynte med en opptreden på Winterland Ballroom. De opptrådte på Woodstockfestivalen (deres opptreden i den berømte Woodstock-filmen var ikke inkludert i filmen på grunn av lovmessige komplikasjoner). Senere samme år opptrådte de sammen med Dylan ved den britiske "Isle of Wight Festival" (der flere sanger fra festivalen ble inkludert på Dylans Self Portrait album). Samme år dro de til Los Angeles for å spille inn sitt neste album, The Band (1969). Deres upolerte versjoner sangene og arrangementene på albumet stod i sterk kontrast til datidens popmusikk. (Noen andre artister gjorde tilsvarende stilistiske trekk samtidig, blant annet Dylan, på albumet John Wesley Harding, som ble skrevet under "the Basement Tapes sessions", og også med The Byrds på albumet Sweetheart of the Rodeo, som hadde to sanger fra Basement Tapes.) The Band hadde med gamle sanger fra Den amerikanske borgerkrigen, «The Night They Drove Old Dixie Down» til starten av fagforening for "farm workers" i sangen "King Harvest (Has Surely Come)".
1973–1975: Flytting til Shangri-La
I 1973 ga The Band Moondog Matinee, et album med coverlåter. Det var ikke planlagt noen turnê til støtte for albumet, hvilket skapte blandede kommentarer. Den 28. juli 1973, spilte de på den legendariske "Summer Jam at Watkins Glen", en massiv konsert ved the Grand Prix Raceway ved Watkins Glen, New York. Forestillingen som ble sett av over 600,000 publikummere, inneholdt også opptredener av Grateful Dead og The Allman Brothers Band. Det var under denne opptredenen at det ble en diskusjon om bandet skulle begynne å opptre som backing igjen for Bob Dylan, som hadde flyttet til Malibu i California sammen med Robertson. Sent i 1973, hadde Danko, Helm, Hudson og Manuel kommet sammen med dem, og det første de ble enige om var å delta med Dylan på albumet Planet Waves. Albumet ble utgitt samtidig med deres turnê sammen i 1974, der de opptrådte på 40 show i Nord-Amerika i januar og februar 1974. Senere samme år ble livealbumet Before the Flood utgitt. Albumet dokumenterer deres turnè.
På denne tiden brakte The Band inn Planet Waves produsenten Rob Fraboni for å få hjelp med design av et musikkstudio for gruppen. I 1975 var the studioet, kjent som "Shangri-La" ferdig til bruk. Samme år spilte The Band inn og utga albumet Northern Lights – Southern Cross, deres første album med kun nytt materiale, Cahoots, i 1971. Alle de åtte sangene var skrevet av Robertson. Selv om albumet ikke solgte så mye, har albumet fått gode kritikker og er likt av fansen. Levon Helm anser dette albumet som et av de bedre han har laget. Han skrev i sin bok This Wheel's on Fire: Levon Helm and the Story of the Band: "Det er det beste albumet vi har laget siden The Band. Albumet ledet til eksperimentering av Hudson, med bytting til synthesizers, for eksempel på "Jupiter Hollow".
Big Hero 6
Big Hero 6 kan vise til:
The Band
Historie
1976–1978: The Last Waltz
Hovedartikkel: The Last Waltz
På midten av 1970-tallet, ble Robbie Robertson urolig når det gjaldt turnering etter at Northern Lights – Southern Cross ikke nådde opp til den kommersielle forventningen. Mange av gruppens opptredener på turnêene i 1976 var på teatre og mindre arenaer på mindre markeder (inkludert Santa Cruz Civic Auditorium, Long Island Arena og Champlain Valley Expo i Essex Junction, Vermont) med avslutning som oppvarming for ZZ Top at the Nashville Fairgrounds i september. Tidlig i september, pådro Richard Manuel en alvorlig nakkeskade i en båtulykke i Texas, noe som fikk Robertson til å raskt få The Band til å dra seg tilbake fra live-opptredener etter å ha fremført en massiv "farvel-konsert" kjent som The Last Waltz. Etter en opptreden 30. oktober på Saturday Night Live, en opptreden som inkluderte kalkun-middag for publikum bestående av 5.000 tilskuere, ble holdt 25. november, "Thanksgiving Day" i 1976, ved Winterland Ballroom i San Francisco, California og inneholdt også en horn-opptreden arrangert av Allen Toussaint og en rekke med gjesteartister, inkludert de kanadiske artistene Joni Mitchell og Neil Young. To av gjestene var kjent med The Band: Ronnie Hawkins og Bob Dylan. Andre gjester som de satte pris på (i noen tilfeller hadde opptrådt med tidligere) inkluderte Muddy Waters, Dr. John, Van Morrison, Ringo Starr, Eric Clapton, Ron Wood, Bobby Charles, Neil Diamond og Paul Butterfield. Konserten ble filmet av Robertsons venn, Martin Scorsese.
I 1977, ga The Band ut sitt syvende studioalbum, Islands, som fullførte deres platekontrakt med Capitol slik at en planlagt Last Waltz film og album kunne utgis av Warner Bros. Islands inneholdt en mix av original sanger og covers, og var det siste albumet med The Bands originale besetning. That same year, spilte bandet inn en liveopptreden med countrysanger Emmylou Harris («Evangeline») og gospel-soulgruppe, The Staple Singers («The Weight»). Scorsese kombinerte disse nye opptredene med intervjuer han hadde spilt inn med artistene ved en 1976-konsert med film og fotografier. Det resulterte i en konsert–film–dokumentar som ble utgitt i 1978, sammen med en trippel-LP soundtrack.
1983–1989: Nydannelse og tapet av Richard Manuel
Bandet fortsatte med turnering i 1983 uten Robertson, som hadde funnet suksess som en Hollywood musikkprodusent. Som et resultat av deres stadig mindre popularitet, opptrådte de i teatre og klubber som trekkplastre og tok støtteopptredener på større arrangementer med engangs støttemedlemmer som Grateful Dead og Crosby, Stills and Nash.
Etter en opptreden performance i Winter Park, Florida, 4. mars 1986, hengte Manuel seg, 42år gammel, i sitt motellrom. Han led i mange år av alkoholisme og stoffavhengighet og hadde vært edru i flere år siden 1978, men hadde begynt å drikke alkohol og å misbruke stoff igjen i 1984. Manuels rolle i bandet som pianist ble overtatt av hans gamle venn, Stan Szelest, (som døde ikke lenge etter) og så av Richard Bell. Bell hadde spilt med Ronnie Hawkins etter avskjeden fra det originale Hawks, og var mest kjent fra sine dager som medlem i Janis Joplins "Full Tilt Boogie Band".
The Band ble innvalgt i "Canadian Music Hall of Fame" ved Juno Awards i 1989, der Robertson ble gjenforent med originalmedlemmene Danko og Hudson. Med det kanadiske countryrockbandet Blue Rodeo som et backingband, kalte "Music Express" 1989-versjonen av Juno en symbolsk "overlevering av stafettpinnen" fra The Band til Blue Rodeo.
1990–1999: Tilbake til siste innspilling
I 1990 begynte Capitol Records og gi ut innspilinger fra 1970 på nytt. De tre gjenværende medlemmene i bandet fortsatte å turnere og spille inn album med nye musikere som overtok Manuels og Robertson's roller. The Band opptrådte ved Bob Dylan's 30års jubileumskonsert i New York City i oktober 1992, der de opptrådte med sin egen versjon av Dylan's «When I Paint My Masterpiece». I 1993, ga gruppen ut sitt åttende studioalbum, Jericho. Uten Robbie Robertson som lyriker, kom mye av låtskrivingen til albumet fra utsiden av bandet. Det året, deltok The Band, sammen med Ronnie Hawkins, Bob Dylan og andre utøvere, i President Bill Clintons 1993 "Blue Jean Bash" innsetnings fest.
2001 –
I 2002 kjøpte Robertson alle de andre tidligere medlemmers økonomiske interesser ibandet (med unntagelse av Helm), noe som gav han full kontroll på presentasjon av gruppens materiale, inkludert senere samlinger. Richard Bell døde av benmargskreft i juni 2007.
The Band mottok en "Lifetime Achievement Grammy Award" den 9. februar 2008, men det ble ikke noen samling av tidligere medlemmer. Til ære for tildelingen av prisen, avholdt Helm en Midnight Ramble in Woodstock. Han fortsatte med å opptre og ga ut flere album. 17. april 2012, ble det annonsert på Helms offisielle webside at han var i "det siste stadiet i kreftsykdommen". Han døde to dager senere.
Musikkstil
The Bands musikk blandet mange elementer, først og fremst gammel countrymusikk og tidlig rock and roll, selv om rytmeseksjonen var mest opptatt av Stax- eller Motown-rhythm and blues–stil, og Robertson siterer Curtis Mayfield and the Staple Singers som en stor inspirasjon, noe som resulterte i en syntese av mange musikalske stilarter. Sangerne Manuel, Danko og Helm bidro med hver sin spesielle stemme: Helms "Southern" dialekt var dominerende i hans rå og kraftige sang, Danko sang med en veldig spesiell tenor og Manuel vekslet mellom falsett og en "soulfull" bariton. Sangerne sang som oftest i harmoni. Selv om sangen var delt noenlunde likt mellom sangerne, har både Danko og Helm uttalt at de anså Manuel som The Band's "ledende" sanger.
Alle medlemmene i bandet var multi-instrumentalister. Det var lite bytting av instrumenter da de spilte live, men da de spilte inn i studio, kunne musikerne spille det som de syntes å passe best for sangen de spilte inn. Hudson kunne lage mange låter med sitt Lowrey orgel. Helms tromming ble ofte was often rost: kritikeren Jon Carroll erklærte at Helm var "the only drummer who can make you cry" mens trommeslageren Jim Keltner[ innrømmet at han prøvde å kopiere flere av Helms teknikker. Produsenten John Simon ble ofte kalt et "sjette melem" av The Band på grunn av produksjon og spilling på Music from Big Pink, produksjon og spilling på The Band, og spilling på andre sanger på The Bands 1993 "reunion album", Jericho.
Medlemmer
Bidragende musikere
Sunrise (album)
Sunrise er et samlealbum med Elvis Presley, utgitt 9. februar 1999.
Løkken Bussrute
Løkken Bussrute ble etablert i 1939 av rutebileier Petter Hegle, Løkken Verk i Meldal kommune.
Ved oppstarten i 1939 hadde Hegle to rutevogner og konsesjon på ruter Løkken-Bjørnli, Løkken-Midtskog og Løkken-Skjøtskift. På slutten av 1960-tallet hadde Løkken Bussrute følgende ruter:
Rutenettet omfattet totalt 100 kilometer. Dette var arbeidsruter, skoleruter og ruter for andre slags lokalreiser, og dessuten turkjøring.
Hegle bygde i 1963 verksted på Løkken i to etasjer. Anlegget gav plass til verksted og servicehall, butikk og kontorlokaler. I tillegg hadde garasje i fjell med plass til 6-7 busser. Hegle hadde også ekspedisjon for Trondheim-Orkladal Billag (TOB) sine person- og godsruter på Løkken. TOB hadde gjennomgangsrutene i Orkdalen, Berkåk-Meldal-Løkken-Fannrem-Orkanger-Trondheim.
På slutten hadde selskapet 11 ansatte og 11 personbusser. Løkken Bussrute ble 3. mars 1975 overtatt av Hemne Orkladal Billag (HOB). I 1973 ble HOB etablert etter at tidligere Hemne og Vinje Billag hadde overtatt Trondheim-Orkladal Billag (TOB).
Ula-klassen
Ula-klassen er en klasse undervannsbåter (type 210) som blir brukt av Den norske marinen og som avløste Kobben-klassen, som tjente fra ca. 1964–2001. Båtene har dieselelektrisk framdrift, og har en offisiell operativ dykkedybde på 250 meter i fredstid.
De seks båtene er alle oppkalt etter tidligere båter av U-klassen. De er alle hjemmehørende på Haakonsvern orlogsstasjon i Bergen.
Byggingen av Ula-båtene var en del av MDAP, og de var forventet å være i aktiv tjeneste til ut 2020, men et antall av båtene er anbefalt levetidsforlenget for tjeneste utover dette. Båtene dekker pennantnummer S 300 til S 305. Da de ble bygget, var de ment å brukes sammen med et antall rekondisjonerte Kobben-klasse-ubåter, men dette ble siden skrinlagt, og fartøyene i Kobben-klassen er solgt eller hugget opp.
Historikk
Ula-klassen var i utgangspunktet et felles prosjekt mellom den norske, delvis franske og tyske marine etter initiativ i 1972, men tyskerne trakk seg ut i 1978, og Norge fortsatte utviklingen. Frankrike produserte sidesonarene til ubåten, Norge stod for skrog og angrepssystemer mens Tyskland produserte angrepssonaren. Komponentene ble satt sammen hos Thyssen Nordseewerke i Emden i Tyskland.
I perioden 1983–1992 ble det levert seks båter fra Thyssen Nordseewerke. Ytterligere to var mulig å produsere, men i stedet ble noen av båtene i Kobben-klassen rekondisjonert og oppdatert – og siden solgt eller hugget opp.
På grunn av sine elektriske batterier og diesel-elektriske maskineri, er Ula-klassen blant de mest lydløse av verdens konvensjonelle ubåter, og de er meget enkle å manøvrere. Siden ubåtene er små, er de enda vanskeligere å oppdage for en eventuell fiende, og dette gjør dem også ideelle for operasjoner i trange og grunne kystområder. I den norske marinen ses Ula-klassen på som den mest kostnadseffektive og effektive av alle fartøyer.
Strategi
Tro til sin tid ble Ula-klassen utviklet for operasjoner av den typen man forventet var nødvendige under den kalde krigen. Som diesel-elektriske båter var deres hovedoppgave maritimt forsvar av egen kyst, særlig i grunne vann.
Under den kalde krigen var Ula-klassen ment å skulle overvåke fienden til havs og langs kysten, kunne sette inn kommandosoldater og torpedere og ødelegge viktige skipsmål. Ula-båtene er avhengig av snorkling, noe som gjør dem sårbare om fienden har overflateradar, som kan oppdage metallobjekter. Fordi radar ikke kan se gjennom terreng, er dype fjorder, mange øyer og lignende norsk natur ment å skulle utnyttes av båtene til å forbli uoppdaget.
Operasjoner
Siden slutten av 2001 har flere Ula-båter tatt del i NATO-operasjonen Active Endeavour, som finner sted i Middelhavet. Ubåtenes oppgave er å innhente informasjon om skipstrafikken, og de har utmerket seg ved å være blant de mest effektive. Under operasjonen i det subtropiske klimaet ble et problem med kjølingssystemene oppdaget, og KNM «Ula» har fått en oppgradering som skal sørge for at temperaturene ikke blir for høye. Ytterligere to ubåter skal oppgraderes på liknende måte. Mellom 2006 og 2008 gjennomgikk ubåtene oppgraderinger.
Utfasing
I 2017 besluttet Regjeringen at Norge skal gå sammen med Tyskland i et strategisk samarbeid om anskaffelse av nye ubåter. Norge og Tyskland gjennomfører nå en felles kommersiell prosess med leverandøren Thyssenkrupp Marine Systems, der det er bestilt henholdsvis fire og to nye ubåter.
Den første ubåten har planlagt byggestart i 2023 med levering i 2029.
The Masters Tournament 1961
The Masters Tournament 1961 ble arrangert på Augusta National Golf Club i Augusta, Georgia i USA i 1961.
Liste over flaggbærere for De forente arabiske emirater under OL
Liste over flaggbærere for De forente arabiske emirater under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret De forente arabiske emiraters flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Filmåret 1930
Filmåret 1930 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1930.
Bulgaria under Sommer-OL 1980
Bulgaria under Sommer-OL 1980. 269 sportsutøvere, 182 menn og 87 kvinner, fra Bulgaria deltok i tjue sporter under Sommer-OL 1980 i Moskva. Bulgaria ble tredje beste nasjon med åtte gull-, seksten sølv- og sytten bronsemedaljer.
Fuglenes skole
Skolen ledes av rektor Turid Leseth.
Pseudanilara
Pseudanilara er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Nokså små (ca. 5 millimeter), halvmatte, mørkt fargede praktbiller, kan ha avdempet metallglans. Fasettøynene er store, ikke utstående, pannen rundet. Pronotum er avrundet firkantet, dekkvingene jevnbrede, litt tilspisset bak.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Vise, fra Utanmyra
«Vise, fra Utanmyra» (sv.: «Visa från Utanmyra»), også kjent som «O tysta ensamhet», er en svensk folketone – nr. 1 471 i standardverket Svenska låtar og nr. 107 i August Bondesons visbok.
Opphavet til melodien er ukjent, men den har navn fra Utanmyra på Sollerön, hvor den først ble nedtegnet etter hornspilleren Reser-Anna Larsson (født 1848). Kurt Atterberg brukte melodien som mellomspill i en opera.
Johansson innspilling ble brukt i filmen Salmer fra kjøkkenet (2003).
Ny Rv 714
Ny Rv 714 AS ble etablert i 2006 for å være pådriver i arbeidet med å oppgradere fylkesvei 714 mellom Orkanger og Sunde i Snillfjord i Trøndelag.
Styreleder er ordfører i Hitra, Ole L. Haugen, mens daglig leder i selskapet er Edvard Ulvan.
Julian Schieber
Julian Schieber (født 13. februar 1989) er en tysk tidligere fotballspiller.
Liste over flaggbærere for Den demokratiske republikken Kongo under OL
Liste over flaggbærere for Den demokratiske republikken Kongo under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Den demokratiske republikken Kongos flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Krauschwitz (Sachsen)
Krauschwitz (sorbisk: Krušwica) er en kommune i den nordøstlige delen av Landkreis Görlitz i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen, langs grensen til Polen. Kommunen har 3 778 innbyggere (31. desember 2008).
Kommunen ligger i Muskau-heden, omkring 5 km nordøst for Weißwasser. Øst for Krauschwitz flyter elven Neiße. Den 1. januar 1994 ble seks andre kommuner innlemmet i Krauschwitz:
Krauschwitz var en kommune i Kreis Weißwasser fra 1952 til 1990, og i Landkreis Weißwasser fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var kommunen innlemmet i Niederschlesischer Oberlausitzkreis, og siden 1. august 2008 har kommunen vært en del av Landkreis Görlitz.
Churuja
Churuja er en by i provinsen Bongará i Amazonas-regionen i det nordvestlige Peru, og er hovedstaden for distriktet Churuja. Byen ligger om lag 1372 moh. og har 214 innbyggere (2012).
Englands kvinnelandslag i fotball
Englands kvinnelandslag i fotball representerer England i internasjonale kamper. Laget har ikke vunnet en internasjonal turnering, men utover på 2000-tallet og 2010-tallet har de etablert seg som ett av verdens sterkeste lag, med 3.-plass i VM 2015 og finale i EM 2009 som høydepunkt.
Historie
I 1914 begynte kvinner å jobbe med å lage ammunisjon i anledning første verdenskrig ved firmaet Dick, Kerr & Co. Firmaet satte igang, på tross av samtidige advarsler mot det, et fotballag for kvinnene. Laget slo mennenes lag, og fikk etter hvert et stort publikum når de spilte sine veldedighetskamper til inntekt til skadde militære.
England i mesterskap
50 år etter at de hadde forbudt kvinnefotball, og ett år etter resten av Europa, opphevet FA forbudet. Da hadde Dirk, Kerr's, som skiftet navn til Preston Ladies FC på slutten av 20-årene, vært nedlagt i fem år. Det første offisielle landslaget spilte sin første kamp i 19. november 1972 da de vant 3-2 borte mot Skottland.
I Englands første offisielle mesterskap kom de til finalen i 1984, da de tapte finalen mot Sverige på straffesparkkonkurranser. Også i neste offisielle mesterskap, EM i 1987 var det Sverige som satte kjepper i hjulene for England ved å slå dem ut etter ekstraomganger i semifinalen. England tapte bronsefinalen mot Italia. England falt deretter ut av EM, som ble arrangert annethvert år til og med 1997, og VM. De lyktes ikke å kvalifisere seg igjen før EM i 1995, da de til gjengjeld kom til semifinalen. I kvalifiseringsgruppen ble England plassert i samme gruppe som Spania for første gang, og de to lagene har flere ganger kjempet om samme plass.
EM-seieren ga England plass i VM samme år. England kom pent fra det i gruppe med Norge, Canada og Nigeria. England tapte mot Norge og slo de to andre, og gikk til finalespillet. Der møtte England imidlertid Tyskland igjen, og tapte med klare 0-3.
I neste EM-kvalifisering gikk England videre til oppsamlingsrunde for toere og treere i gruppen, der England igjen møtte Spania. Spania slo ut England denne gangen. I VM-kvalifiseringen til VM i 1999 kom England i gruppe med Tyskland, Norge og Nederland. England slo Nederland hjemme, men tapte de andre fem kampene, og endte sist. England kvalifiserte seg gjennom omspill til EM i 2001, men endte sist i gruppespillet. Etter en mislykket VM-kvalifisering var England vert for EM i 2005, og kom i gruppe med tre nordiske land; Sverige, Danmark og Finland. England slo Finland, men tapte de andre kampene, og endte sist.
VM i 2007 ble en klar forbedring for England. Laget kvalifiserte seg med glans, og kom også videre fra innledende runde med en imponerende uavgjort mot Tyskland. I kvartfinalen møtte England imidlertid USA, og tapte 0-3. I påfølgende EM-kvalifisering kom England i gruppe med Spania igjen, og avgjørelsen falt i siste kamp, der Spania med tomålsseier ville ha gått videre. Kampen endte uavgjort, og England gikk videre til EM. På tross av en lite imponerende innledningsrunde, kom England videre til kvartfinalen. Der slo de Finland 3-2 før de i semifinalen slo Nederland 2-1 etter ekstraomganger. I finalen var de et nummer for små for Tyskland, og tapte 2-6.
Gakori skole
Gakori skole er en norsk offentlig grunnskole i Alta kommune, Finnmark fylke. Den har ca. 300 elever fordelt på 1.-7.trinn. Skolen er en baseskole.
Englands kvinnelandslag i fotball
England i mesterskap
England møtte Spania nok en gang under kvalifiseringen til VM i Tyskland i 2011. Nok en gang ble det bortemøtet med Spania som ble avgjørende. Spania ledet 2-0 til det gjensto ti minutter. Da scoret England to ganger, og tok kommandoen i gruppen. England vant, og gikk videre til neste runde, der de møtte og slo Sveits. Dermed kvalifiserte England seg til VM.
England og OL
Ettersom IOC bare anerkjenner Storbritannia, og ikke enkeltdelene, kan ikke England stille som eget lag i OL. Under Sommer-OL 2012 har det blitt enighet mellom de fire særforbundene at Englands landslag stiller som Storbritannia. De andre tre særforbundene ønsker ikke å ha noe med OL å gjøre i frykt for å bli samlet også i FIFA- eller UEFA-regi.
Statistikk
Største tap: 0-8 borte mot Norge 4. juni 2000.
Største seier: 13-0 borte mot Ungarn 27. oktober 2007.
FIFA-ranking: 2.-plass (mars 2018).
Gamvik skole
Gamvik skole er en norsk offentlig grunnskole i Gamvik kommune, Finnmark fylke. Den har 16 elever i 2 skoleklasser, disse er fordelt på klassetrinn fra første til tiende.
Skolen ledes av rektor Marianne Karlstad.
The Masters Tournament 1960
The Masters Tournament 1960 ble arrangert på Augusta National Golf Club i Augusta, Georgia i USA i 1960.
Barbeau Peak
Barbeau Peak er et fjell i Qikiqtaaluk i det canadiske territoriet Nunavut. Fjellet er 2 616 meter over havet. Fjellet ligger på Ellesmere Island i Quttinirpaaq nasjonalpark, og er Nunavuts høyeste punkt.
Fredrick Brennan
Fredrick Brennan (født 21. februar 1994 i Albany) også kjent under kallenavnet «Hotwheels», er en amerikansk programvareutvikler som grunnla «imageboard»-nettstedet 8chan.
Tidlig liv
Brennan ble født i 1994 i Albany, New York, med osteogenesis imperfecta, kjent som beinskjørhet, noe som hemmet veksten hans og tvinger han til å bruke rullestol. Han anslår at han har brukket bein 120 ganger i løpet av sine første 19 år, noe som har gitt ham store smerter. Hans korte armer hindrer ham fra å plukke opp ting fra gulvet eller ut av skapet; Brennan bruker en mekanisk arm for å komme inn i skap eller for å slå på vannkraner.
Brennan kommer fra en «multigenerational»-familie med osteogenesis imperfecta. Han ble født med keisersnitt fordi mora også hadde sykdommen. Hans foreldre skilte seg da Brennan var 5 år; og faren fikk ansvaret for ham og broren. Han hadde ansvar for dem til Brennan ble 14, da ble han og broren plassert i fosterhjem. Gjennom hele oppveksten var faren en som Brennan beskriver som horebukk som snyltet på skatten fordi faren hadde et seksuelt forhold med hun som ble ansatt for å pleie Brennan.
Hans uførhet begrenset hans barndom og mulige aktiviteter, og han ble dermed «hekta» på sin første datamaskin i en alder av 6 år, og skrev sitt første uavhengige dataprogram i en alder av 13. Brennan var aktiv i internett-samfunn fra tidlig alder og ble introdusert til 4chan i 2006.
Tidlig virksomhet på nett
I 2011 hjalp han til med å lage en kopi av Encyclopedia Dramatica da siden ble lagt ned. I 2012 sluttet han seg Wizardchan, et nettsamfunn for mannlige jomfruer. Han kjøpte Wizardchan fra den opprinnelige administratoren i mars 2013, og eide det til september 2013, da han trakk seg etter å ha mistet jomfrudommen sin.
Uavhengighet
I august 2013 flyttet Brennan fra morens hjem i Atlantic City, New Jersey til Brooklyn, hvor han jobbet med nettsteder som leder av programmering for RazorClicks, som gjør småbusiness Web-marketing. Selskapet betalte husleie for leiligheten hans. I tillegg hadde han en jobb for et kanadisk selskap for å få betalt sine utgifter.
I januar 2014 ble Brennan ranet for nesten $5,000 som han sparte til en ny rullestol. Da den mistenkte ble arrestert, dro Brennan til politistasjonen for en vitnebekreftelse, men da bussen ikke kom på veien tilbake, ble han stående fast i snøen og måtte som følge av det behandles for hypotermi. Han fikk en personlig unnskyldning fra New York City Police Commissioner William J. Bratton. RazorClicks begynte en donasjonskampanje for å bidra til å samle de resterende midler til en ny rullestol. $15,000 ble samlet inn i løpet av to måneder.