cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pesach
Regler
Under de syv eller åtte dagene som pesach varer spiser jødene matza, usyret og ikke hevet brød, for å minnes denne begivenheten. Det skal ikke finnes noe gjæret mat (chametz) i huset og i forkant av denne høytiden gjøres det grundig rent i hjemmene. I kristen eller messiansk jødisk tro kan påbudet om ikke å spise syret brød, som Gud pålegger israelittene i Andre Mosebok knyttes mot Kristi rene offer/utslettelse av syndene.
Dagen før pesach skal alle førstefødte menn faste. Dette er til minne om at Gud ikke drepte de førstefødte jødiske sønnene under den siste landeplage i Egypt.
Ey Reqîb
Ey Reqib blir sunget av kurdiske nasjonalister som den kurdiske nasjonalsangen. Den ble skrevet i fengsel av den kurdiske poeten Dildar i 1938. Direkte oversatt betyr tittelen «Hei vokter», men idag blir den oversatt til «Hei fiende». Opprinnelig ble sangen skrevet på språket Sorani, men den blir også sunget på den kurdiske dialekten Kurmanji.
Pesach
Regler
Sedermåltidet blir gjennomført på denne måten:
1)	Kaddesh. Det er en velsignelse
En velsignelse over vinen til ære for helligdagen. Alle fyller glassene sine med vin og drikker. Deretter fylles glass nummer to (av i alt 4 glass, som skal drikkes i løpet av kvelden, disse kan inneholde druevin, druejuice eller rosevin). Alle må drikke 4 glass vin i løpet av måltidet.
2)	Urchatz: Vasking av hendene
En vasker hendene uten å si en velsignelse, dette gjør man før man skal spise Karpas.
3)	Karpas: Dette er grønnsaker
Ey Reqîb
Den er også den offisielle sangen til Iraks kurdiske region.
Pesach
Regler
4)	Yachatz: Bryting av matzah
Thompson-kobling
Thompsonkobling er en videreutvikling av universalledd. En av de forbedrede egenskapene i forhold til det vanlige universalleddet er at en Thompsonkobling har et konstant forhold mellom vinkelhastighet på inngående og utgående aksel. Et Thompsonledd bestå av to universalledd som er montert koaksielt. En annen fordel ved denne løsningen er at det ikke finnes glideflater som i et vanlig homokinetisk ledd. Thompsonkobling er det første konstant-hastighetsledd som har disse egenskapene. At leddet ikke inneholder glideflater hevdes å redusere krafttapet i leddet og forlenge levetiden i forhold til et ordinært konstanthastighetsledd.
Pesach
Regler
Det skal være 3 Matzaher på bordet (Matzah er det usyrede brødet). En av de tre matzaene på bordet brytes. Den ene delen returneres til bunken, mens den andre settes til side som afikoman (som en «dessert» siste man spiser under måltidet.)
Ey Reqîb
Norsk oversettelse
Den blir ikke knust av tidsgangens kanonskytter
Svenske adelsslekter
I Sverige finnes det rundt 25 000 personer som er adelige, og alle disse er representert på Riddarhuset i Stockholm ved sin hovedmann (eldste sønn av eldste sønn osv.) Det avholdes adelsmøte på Riddarhuset hvert tredje år, andre lørdagen i februar. Adelsmøtet er åpent kun for en hovedmann fra hver ætt. For at en adelsætt skal ha møterett må ættens stamfar i tillegg til enten å være uradel, naturalisert utenlandsk adel eller adlet gjennom adelsbrev (nobilisasjonspatent/sköldebrev) av monarken, også være introdusert på Riddarhuset. En introduksjon innebærer at adelsmøtet gjennomgår adelsbrevet eller genealogien, og deretter beslutter ved alminnelig flertall om personen innrømmes introduksjon. Det finnes dog eksempler på at ætter med svensk adelsbrev ikke har søkt introduksjon på Riddarhuset før mer enn 200 år etter de ble adlet. Utenlandske adelige og uintroduserte innrømmes ikke lenger introduksjon.
Thompson-kobling
Ifølge oppfinneren, Glenn Thompson, har leddet ca. 8% mindre tap enn tilsvarende systemer.
Svenske adelsslekter
Introduksjonen gir ættens hovedmann (eller fullmektig) rett til å møte på adelsmøtet, forutsatt at man betaler den årlige kapitasjonsavgiften (for tiden 300 kr). Alle mannlige medlemmer av en ætt, ikke bare hovedmannen, må betale denne kapitasjonsavgiften hvis de bor i Sverige og ønsker å ta del i adelens legater, fonder og stipendier. Kvinnelige medlemmer av en ætt slipper kapitasjonsavgift, men har likevel tilgang til stipendier osv. Kvinner har under ingen omstendighet møterett på adelsmøtet, og kan heller ikke føre adelskap videre om de gifter seg borgerlig.
Sverige avskaffet 1. juli 2003 adelens offentligrettslige stilling gjennom at adelsmøtets valg av lantmarskalk ikke lenger måtte godkjennes av regjeringen. Ingen privilegier har vært tilknyttet adelen siden den mistet sin politiske stilling som rikets første stand i 1866.
Idag har Riddarhuset bare en privatrettslig status som en annen stiftelse eller forening, der representanter for de adelige slektene møter og har stemmerett for de interne anliggender. Riddarhuset eier fortsatt den gamle praktbygningen Riddarhuspalatset som ligger sentralt i Stockholm og har et kostbart, historisk interiør, bl.a. malte plater med slektenes våpen. Riddarhuset, ved sin ledelse, råder også over betydelige økonomiske fond, og de utdeler legatporsjoner og lignende til medlemmer av de "introduserte" adelige slektene.
Introdusert adel
Basert på Sveriges Ridderskap och Adels kalender, som utgis under tilsyn av Riddarhuset
Ikke-introdusert adel
Basert på Kalender över Ointroducerad Adels Förening
Litteratur
(påbegynt)
Thompson-kobling
Løsningen har gitt oppfinneren prisen Australian Society for Engineering in Agriculture: Engineering Award.
Belg
Belg kan sikte til:
Pesach
Regler
5)	Maggid: Historien
Forteller om utgangen fra Egypt. Denne delen begynner med at den yngste til stede stiller "de fire spørsmålene"; et sett med spørsmål om hvorfor denne kvelden er annerledes enn alle andre kvelder, noe som også oppmuntrer til aktiv deltagelse i sederen og vekker nysgjerrighet hos de som er til stede. I løpet av kvelden diskuteres historien og alt annet som har med helligdagen å gjøre. Haggadaen fremstiller fire forskjellige typer mennesker: den vise, som vil vite alle de tekniske detaljene; den onde, som utelukker seg selv fra tradisjonen (og lærer straffen for det); den mindre begavede, som trenger å vite det helt grunnleggende, og den som ikke en gang vet hvordan han skal spørre og som ikke vet nok til å vite hva en behøver å vite. Maggid – historien – er bygget opp slik at den skal tilfredsstille de intellektuelle behovene til alle de fire typer menneskene. Ved slutten av Maggid uttales en velsignelse over det andre glasset med vin, og det drikkes.
Ey Reqîb
Norsk oversettelse
La ingen si at kurderne er døde
Pesach
Regler
6)	Rachtzah: Vasking av hender
Ey Reqîb
Norsk oversettelse
Kurderne lever
Verkhnij Tagil kraftverk
Verkhnij Tagil kraftverk (russisk: Верхнетагильская ГРЭС, eller Verkhnetagilskaja GRES) er et varmekraftverk i byen Verkhnij Tagil i Sverdlovsk oblast, 100 km nordvest for Jekaterinburg i Uralfjellene, Russland. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1 497 MW, hvorav 1.062 MW brukes i produksjonen av elektrisk kraft for Sverdlovsk-regionen.
Ey Reqîb
Norsk oversettelse
Kurderne lever, vårt flagg vil aldri falle
Pesach
Regler
Hendene vaskes, og nå sies det også en velsignelse. Dette er forberedelse for spising av Matza.
Verkhnij Tagil kraftverk
Brenselkildene er naturgass, og subsidiært mazut. Tidligere fyring med kull har opphørt. Det leveres også fjernvarme lokalt i Verkhnij Tagil, med en effekt på 480 Gcal/t (ca 90 MW).
Ey Reqîb
Norsk oversettelse
Vi er barn av Medene og kyaxares
Pesach
Regler
7)	Motzi: Velsignelse over kornprodukter
Ha'motzi-velsignelsen, en velsignelse over brød eller kornprodukter som brukes til alle måltider, sies nå over matzaen.
8)	Matza: Velsignelse over matzah
Verkhnij Tagil kraftverk
Etter planlegging siden 1950 og byggestart i 1951, stod ferdig med første byggetrinn i 1956, med videre utvidelser i 1959, 1961 og 1964. Fra starten ble anlegget bygget for å støtte Ural Integrerte Elektrokjemiske Fabrikk (Novouralsk). Den høyeste effekten på 1.600 MW ble nådd i 1964. Total overgang fra kull- til gassfyring skjedde i januar 2016.
Pesach
Regler
Før en spiser matzaen, sies en velsignelse spesielt for den.
Ey Reqîb
Norsk oversettelse
Kurderne lever, vårt flagg vil aldri falle.
Det kurdiske folk står opp som Diler
Pesach
Regler
9)	Maror: Bitre urter
Kemerovo kraftverk
Kemerovo kraftverk er et varmekraftverk med en installert produksjonskapasitet på 485 MW, beliggende i byen Kemerovo i det sørlige Sibir, i asiatisk Russland. Brenselskildene er olje og kull. Anlegget ble påbegynt i 1934, og har 10 turbiner og 13 aggregater. Operatør er Kutsbassenergo, og anlegget har 760 ansatte.
Pesach
Regler
10)	Korech: "Sandwich"
Rabbi Hillel mente at maror skulle spises sammen med matzah og pesachofferet i en "sandwich". Derfor spiser man maror på et stykke matzah med litt charoset (ettersom en sluttet med ofringer for 2000 år siden, har man ingen pesachofringer)
11)	Shulchan Orech: Middagen
Dette er "hovedretten" under måltidet. Det er ingen spesielle regler for hva som spises ved dette måltidet (chametz spises selvsagt ikke).
12)	Tzafun: Afikoman
Den delen av matzah som ble satt til side tidligere spises nå som "dessert"; måltidets siste mat. Når det gjelder afikoman, finnes det ulike tradisjoner knyttet til dette. Hos noen familier gjemmer barna den og foreldrene må da enten finne den eller "betale" en gave til barna for å finne den, mens hos andre er det slik at foreldrene gjemmer den og deretter får barna gave for å finne den. En idé med dette er å holde barna våkne under alle ritualene før selve måltidet.
13)	Barech: Avsluttende bordbønn
Man heller opp det tredje glasset med vin (alle sammen), og den avsluttende bordbønnen sies. Ved slutten uttales en velsignelse over det tredje glasset og det drikkes. Fjerde glass helles i, i tillegg til et ekstra glass som settes til side for profeten Eliahu. Tradisjonen sier at det er han som skal bringe Messias til jorden og at dette skal skje på pesach. Ved dette tidspunktet åpnes ytterdøren, for å ønske Eliahu velkommen.
14)	Hallel: Salmer
Flere salmer synges. man velsigner det siste vinglasset, og det drikkes.
15)	Nirtzah: Lukking
Påsketiden varer helt til pinsen, som kalles sjavout.
Opprinnelig var pesach en gammel israelittisk landbruksfest hvor man feiret foråret med kornets og kvegets fruktbarhet. Et sannsynligvis noe nyere element er tilknytningen til utvandringen fra Egypt hvor hver familie slaktet et lam. Lammet ble tilberedt og spist med usyret brød og urter. Lammets blod ble smurt på dørstolpene for å holde døden vekk. Til minne om den gang ble det en tradisjon å spise lam hvert år om aftenen ved utgangen av den 14. nisan. Lammet skulle slaktes og spises i Templet i Jerusalem, men det ble etterhånden for besværlig slik at lammet ble slaktet i templet, hvoretter hver familie spiste det seremonielle måltid i hjemmet.
Ey Reqîb
Norsk oversettelse
for å farge med blod livets krone
Vi er barna av Medes og revolusjon
Se hvor blodig vår fortid er
Jacques Lefèvre
Jacques Lefèvre (født 1. februar 1928 i Marseille) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Lefèvre vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Italia. De andre på laget var Jean Laroyenne, Jean Levavasseur, Bernard Morel, Maurice Piot og Jean-François Tournon.
FK Fotball
FK fotball er et norsk fotballradioprogram ledet av Aleksander Schau og Thomas Aune som gikk på NRK Radio fra 2003 til 2010. Programmet hadde en humoristisk undertone og rettet et skråblikk mot fotball; både mot norsk og europeisk toppfotball og mot lavere divisjoner i Norge og lite omtalte utenlandske serier. Programmet gikk på P3 og ble sendt på søndager, mellom kl 12 og 14.
FK Fotball ble nedlagt fordi Aleksander Schau og Thomas Aune meldte overgang til TV 2, og deres Premier League sendinger fra høsten 2010. Siste FK Fotball-sendingen gikk av stabelen 14. november 2010. På TV2 leder Schau og Aune programmet FC Football.
Adolf Loos
Adolf Loos (født 10. desember 1870 i Brünn i Mähren, død 23. august 1933 i Wien i Østerrike) var en tidlig 1920-talls modernistisk arkitekt i Wien.
Liv og arbeid
Adolf Loos vokste opp som sønn av en steinhugger i Brünn. Han var ni år gammel da faren døde. Hans mor gjorde ham arveløs da han var 23 år gammel, siden han til hennes sorg ikke ville fortsette i sin fars fotspor. Utdannelsen fikk han dels i Böhmen og dels på Den polytekniske læreanstalten i Dresden. Han mottok impulser fra Gottfried Semper og Karl Friedrich Schinkel, og ble påvirket av Vitruvius' skrifter.
Etter endt utdannelse reiste han til USA. Under oppholdet jobbet han både som tallerkenvasker og journalist. Han ble kjent med Chicago-skolen og så verdensutstillingen i Chicago i 1893.
I 1896 vendte han tilbake til Wien. 1903 grunnla han tidsskriftet Das Andere, som hadde som mål å agitere for en vestlig/anglofil kultur. Tidsskriftet kom bare med to nummer, der alt var skrevet av Loos. I denne perioden var han en del av «avantgarden» i Wien og ble kjent med bl.a Arnold Schönberg. De ønsket seg et brudd med tradisjonell kunst.
I 1908 skrev han Ornament og forbrytelse som er et av 1900-tallets viktigste manifest om formgiving og arkitektur. Etter dette ble han en yndet foredragsholder.
De neste oppdragene var en rekke villaer, deriblant Villa Steiner, Villa Scheu og Villa Horner. Karakteristisk for disse er nakne, pussede fasader og strenge, geometriske bygningsvolumer, mens interiørene viser forfinede, elegante detaljer og egne teorier om bruken av rom. Det er stor kontrast mellom det ytre og det indre, med trekk fra engelsk og amerikansk boliginnredning.
Arkitekten
Ifølge Reyner Banham var Loos også en tradisjonalist og så bakover, ikke fremover. Han var også en klassisist, og kunne bruke f.eks en dorisk søyleorden når han syntes at situasjonen krevde det. Han har f.eks brukt klassiske detaljer i taket på Den Amerikanske Bar i Wien. Han var også en schinkelist, og dette kommer bl.a frem i slutten av Ornament og forbrytelse, at all kultur hviler på en viss kontinuitet med fortiden.
Ifølge Kenneth Frampton var Loos' problem hvordan en kunne kombinere den uformelle komforten i engelsk interiør med klassisk form. Loos brukte paneler opp til billednivå, enten av tre eller pusset stein. Veggen over ble enten etterlatt naken, eller avsluttet med en klassisk frise i gips. Takene i offentlige rom var ofte nakne, men i private rom enten av tre eller metall. Gavlene var vanligvis av stein. Så langt som mulig ble møbler alltid bygget inn i veggene. Det ble brukt skikkelige materialer og godt håndverk. Loos så også tilbake på tidligere perioder og deres behandling av tradisjon som en brukbar kulturell basis for hans arkitektur. I bygningen hans på Michaelerplass i Wien er det mange semantiske og arkitektoniske referanser å finne.
Kirisji gasskraftverk
Kirisji gasskraftverk er et varmekraftverk med en installert produksjonskapasitet på 2595 MW, beliggende i byen Kirisji i Leningrad oblast, i det vestlige Russland. Brenselskilden er naturgass. Anlegget ble påbegynt i 1965. Operatør er Kutsbassenergo, og anlegget har 998 ansatte.
Lederhosen
Lederhosen (tysk for «lærbukser», i entall Lederhose) er korte bukser laget av lær, som tradisjonelt ble brukt som fritidsantrekk for menn i Bayern, men også andre områder av Tyskland og Østerrike. I dag brukes de mest av eldre menn i byer i Alpene, samt i München. De regnes feilaktig som en del av Tracht, folkedraktene i land med tysktalende befolkning. Buksene lages av eksempelvis gris- eller elgskinn. Knelange Lederhosen kalles Bundhosen.
Vannjet
En vannjet er et fremdriftssystem for båter etc. hvor en stråle av vann brukes som skyvekraft. Vannstrålen lages av en avskjermet impeller (propell) og en dyse, eller en sentrifugalpumpe med en dyse. Ved å styre denne vannstrålen med spjeld kan man svinge og «bakke» båten uten bruk av ror eller girkasse. Kraften i strålen reguleres av turtallet på motoren, stigning på impeller og størrelse på dysen. Motorstyrke, turtall, og størrelse vannjet må stå i forhold til hverandre og båttype som skal benyttes. Dette beregnes av leverandør før installasjon. De fleste systemer for båter er utstyrt med gearkasse for å kunne sette systemet i «nøytral» og reversere vannstrømmen gjennom vannjetdysen. Fordelen med å reversere vannstrålen er å «rense» inntaket til dysen hvis dette tettes av tang osv. Under slike forhold mister vannjeten sin kraft grunnet kavitasjon i inntaket, med dårlig kontroll over fartøyet som resultat. Vannjet har fordeler fremfor propeller for noen anvendelsesområder. Disse fordelene gjelder vanligvis ved hurtiggående eller gruntgående operasjoner og inkluderer:
Lincoln’s Inn Fields Theatre
The Lincoln's Inn Fields Theatre var et teater i bydelen Holborn i London. Teateret var i virksomhet fra 1695 til 1848, og var en videreføring av The Duke's Theatre, som i 1661 ble bygget på Lisle's Tennis Court – seinere Lincoln's Inn Fields.
Teateret oppførte både skuespill og musikkdramatiske verk. Det spesialiserte seg på oversatte dramaer og hjemlige musikkdramaer med folkelig tilsnitt. Blant de siste må særlig nevnes uroppførelsen av John Gay og Johann Pepusch' Tiggeroperaen i 1728, som ble en stor suksess. Teateret viste de første offentlige oppførelsene av Henry Purcells Dido og Aeneas  i 1700. Händels to siste operaer ble oppført her i 1740 og 1741.
Kommunal vei 1024 (Lunner)
Kommunal vei 1024 i Lunner går mellom Stasjonsvika og Monsrud stasjon i Lunner kommune. Veien hadde status som fylkesvei 22 til den ble nedgradert til kommunal vei etter at persontrafikken på Gjøvikbanen ble flyttet fra Harestua stasjon til Furumo (senere Harestua) holdeplass desember 2012.
Valdemar Fabricius Hansen
Valdemar Fabricius Hansen (født 17. mars 1866 i Helsinge, død 15. oktober 1953 i København) var en dansk havearkitekt og Københavns første stadsgartner. Han var ansatt i Københavns kommune 1891–1936; fra 1919 som stadsgartner. I denne perioden var flere av samtidens arkitekter opptatt av å planlegge og oppføre boligområder i et nyklassisistisk formspråk.
Hansen kom til å prege anleggelsen av de nye store parkanleggene i byen blant annet ved å anlegge lekeplasser og skolehaver i tilknytning til parkene.
Jean Laroyenne
Jean Laroyenne (født 6. mars 1930, død 13. februar 2009) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Laroyenne vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Italia. De andre på laget var Jacques Lefèvre, Jean Levavasseur, Bernard Morel, Maurice Piot og Jean-François Tournon.
Belgia under Sommer-OL 1968
Belgia under Sommer-OL 1968. Åttito sportsutøvere, syttisju menn og fem kvinner fra Belgia deltok i tretten sporter under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Belgia kom på 36.-plass med en sølv- og en bronsemedalje.
Tuzla kanton
Tuzla kanton (bosnisk: Tuzlanski kanton, kroatisk: Tuzlanska županija, serbisk: Тузлански кантон) er en av ti kantoner i Føderasjonen Bosnia-Hercegovina, en entitet (enhet) i Bosnia-Hercegovina. Foreløpige tall fra folketellingen i 2013 viste at kantonen hadde 477,278 innbyggere.
Kantonens areal er 2 649 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Tuzla som også er kantonen største by og den tredje største byen i Bosnia-Hercegovina.
Kommuner
Kantonen består av tretten kommuner: Banovići, Čelić, Doboj Istok, Gradačac, Gračanica, Kladanj, Kalesija, Lukavac, Sapna, Srebrenik, Teočak, Tuzla og Živinice.
Å, var jeg en sangfugl (sang)
«Å, var jeg en sangfugl» er en kjent barnesang skrevet av Robert Reineck (tekst) og Johann Rudolf Weber (melodi). Teksten ble oversatt til norsk av komponist, kordirigent og sangpedagog Johan Diederich Behrens (1820 – 1890). Det er også han som har tilpasset teksten til Webers melodi.
Historisk museum
Historisk museum er en museumsbygning på Tullinløkka i Oslo sentrum med hovedinngangen mot Frederiks gate. Bygningen ble åpnet for publikum i 1904.
Historisk museum har aldri vært noen egen museumsorganisasjon, men en felles bygning for de tre universitetsmuseene Universitetets Oldsaksamling (med Vikingskipshuset), Myntkabinettet og Etnografisk museum. I 1999 ble disse tre slått sammen til én organisasjon: Universitetets kulturhistoriske museer (UKM). I 2004 ble navnet endret til Kulturhistorisk museum, Universitetet i Oslo.
Bakgrunn
Det første historiske museum i Kristiania ble stiftet i 1811. Selskapet for Norges Vel tok initiativet til å etablere et Norsk antiquarisk Musæum, og de oppfordret alle som eide eller fant oldsaker til å sende dem til denne organisasjonen i stedet for til København slik de egentlig var pålagt. Den første samlingen ble opprettet i Christiania Katedralskole der Carl Deichman i 1780 allerede hadde donert sin samling av oldsaker, mynter og mineraler. I 1811 ble Det Kongelige Frederiks Universitet etablert, og i 1817 tilbød Selskapet for Norges Vel å flytte samlingene sine til universitetet.
Det var imidlertid først i 1828 at universitetet kunne tilby museet et lokale i Universitetsgården i Prinsens gate. I 1829 åpnet Rudolf Keyser den første Samlingen av nordiske Oldsager for publikum, og i 1835 kom Myntkabinettet med sin første utstilling. Høsten 1817 hadde museet kjøpt opp 6300 greske og romerske mynter, noe som dannet grunnlaget for samlingen. Disse ble oppkjøpt av Georg Sverdrup, universitetets første professor i gresk.
Bygningen
Selve bygget er i jugendstil. Det var arkitekt Karl August Henriksen som først vant konkurransen om hvem som skulle tegne det. Han døde imidlertid i 1892, like etter at han var ferdig med tegningene, og Henrik Bull, som også tegnet Finansdepartementet og Nationaltheatret, tok over. Bull fulgte stort sett Henriksens tegninger, men endret trappen og hjørnene på bygget. Bygningen ble fredet i 2014.
Utstillinger
I museets første etasje finner man utstillingen «Fra istid til Kvitekrist». Dette er en permanent utstilling som viser gjenstander som forteller om menneskers liv og virke i Norge fra steinalder til og med vikingtid. I denne etasjen finnes også Skattkammeret. Dette er en permanent utstilling av gull- og sølvskatter fra hele landet og alle tidsepoker. I første etasje er også middelalderutstillingen som ble designet av Sverre Fehn i 1979. Dette er i hovedsak en kirkekunstutstilling, hvor man blant annet finner kortaket fra Ål stavkirke fra 1300-tallet.
I annen etasje i museet finnes de etnografiske utstillingene og Myntkabinettet. Her er også museets antikksamling med gjenstander fra Hellas og Romerriket. De etnografiske samlingene består av en utstilling om urbefolkninger i polare strøk og Sør- og Nord-Amerika. Myntkabinettet viser norsk mynt gjennom 1000 år.
Tredje etasje i museet er viet spesialutstillinger og afrikanske kulturer. Den afrikanske utstillingen er bygget opp rundt forskjellige tema med gjenstander fra mange forskjellige land. Det er to saler for spesialutstillinger i etasjen. Hvert år settes det opp to til fire utstillinger med forskjellige tema.
I fjerde etasje er utstillingen fra Øst-Asia og Japan, Kina og Korea. Her kan man blant annet se kinesiske keisertroner, en japansk brudebærestol, samuraivåpen og rustningstradisjoner samt Buddhafigurer.
Ole Bjerkebakke
Ole Bjerkebakke (født 23. september 1970) er en norsk trommeslager som har spilt i de tre bandene: Cadaver (death metal) fra 1988 til 1993, Peru You (popmusikk) og Ricochets (rock) fra 1998 til 2001.
Ole Bjerkebakke var sammen med Anders Odden initiativtager til bandet Cadaver.
Han var produsent for de to albumene Slo-Mo Suicide (2000) med bandet Ricochets og Heartships and Shipwrecks (2004) med bandet Peru You. I sistnevnte var han også låtskriver.
20. oktober
20. oktober er den 293. dagen i året og den 294. i skuddår. Det er 72 dager igjen av året.
Navnedag
Henrik, Henrikke, Heine.
Navnedagen er etter Henrik den hellige, Finlands apostel.
Fødsler
Se flere som er født 20. oktober i Kategori:Fødsler 20. oktober.
Nevinnomyssk gasskraftverk
Nevinnomyssk gasskraftverk er et gasskraftverk med en installert produksjonskapasitet på 1 290 MW, beliggende i Nevinnomyssk i Stavropol kraj i det sørlige Russland nord for Kaukasus.
Anlegget ble påbegynt i 1960, og stod ferdig utbygd i 1972. Det har 14 aggregater og 13 turbiner. Operatør er OGK-5.
Maurice Piot
Piot vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Italia. De andre på laget var Jacques Lefèvre, Jean Levavasseur, Bernard Morel, Jean Laroyenne og Jean-François Tournon.
Snartemosverdet
Snartemosverdet er en del av Snartemofunnene fra gården Snartemo i Hægebostad i Vest-Agder. Sverdet er fra folkevandringstiden og ble funnet høsten 1933. Richard og Olav Kjellingland var i ferd med å bryte ny åkerjord da det under en stor steinhelle ble funnet et hulrom. Under steinhellen var en stasgrav fra tidlig på 500-tallet med et sverd som senere ble kjent som Snartemosverdet.
Hele funnet inkluderer blant annet et komplett våpensett, et sølvbeslått glassbeger, bronsekjele, en gullring, en skålvekt av bronse, tre vektlodd av bly, sjeldne mønstrede tekstiler, bjørneklør og sverdet. Sverdet har vevd bandolær prydet med hakekors og funnet vekker internasjonal oppsikt i samtiden og er omtalt som «det vakreste folkevandringstids gravfunn der til denne dag er gravet frem av norsk jord».
Den andre verdenskrig
Under den andre verdenskrig prøvde den tyske okkupasjonsmakten å få tak i sverdet, som på dette tidspunkt var gjemt sammen med andre spesielt verdifulle nasjonale klenodier. Det er senere blitt kjent at de lå gjemt i et eget hvelv under det ordinære bankhvelvet til sparebanken på Fagernes. I 1939 henvendte bestyreren for Oldsaksamlingen seg til Hærens Overkommando for å utpeke et egnet og beskyttet sted i Sør-Norge, dette i tilfelle det skulle bli nødvendig å evakuere spesielt viktige gjenstander fra museet. Overkommandoen kunne blant annet anbefale Fagernes, men paradoksalt nok skulle det vise seg at noen av de aller hardeste kampene mellom norske og tyske styrker under felttoget skulle stå nettopp i Valdres.
De nasjonale klenodiene ble ført i skjul allerede i september 1939, syv måneder før Tyskland inntok Norge. Initiativtaker var professor Anton Wilhelm Brøgger som tidlig innså krigsfaren. I løpet av krigen gjorde den tyske okkupasjonsmakten tre fremstøt, det ene mens Brøgger satt i arrest og universitetets rektor Didrik Arup Seip var i konsentrasjonsleir i Tyskland. Det er antatt at noe av forklaringen på deres nidkjærhet lå i de 1500 år gamle hakekors som prydet det vevde bandolæret som ble funnet sammen med sverdet.
Allerede 24. april 1940 gikk det brev fra Gruppenführer-SS Reinhard Heydrich ved det tyske sikkerhetspolitiet i Berlin til hans sjef, Reichsführer-SS Heinrich Himmler, om vern av kulturgjenstander i danske og norske museer. Oldsakssamlingen og Vikingeskipsmuseet blir spesielt nevnt. I slutten av måneden ble SS-Hauptsturmführer Herbert Jankuhn sendt som museumsdirektør til Norge, og han samlet også opplysninger om politiske holdninger blant arkeologer. Senere ble Brøgger og Grieg fengslet i ett år under krigen og Grieg ble sendt til Tyskland.
I slutten av januar 1941 fikk Universitetets Oldsaksamling ved professor Brøgger krav om utlevering av gjenstander, først ble ikke konkrete gjenstander nevnt, men i ettertid er det antatt at det er Snartemosverdet det gjaldt. Kravet kom fra statsråd Ragnar Skancke i Kirke- og undervisningsdepartementet. De ville ha utlevert tre gjenstander fra Oldsaksamlingen og de skulle avhentes samme dag, 25. januar. Det dreide seg om tre gjenstander og to av dem ble lovt returnert. Universitetet trenerte saken, de svarte først 4. februar og spurte samtidig om å få oppgitt hvilken gjenstand som er ønsket og til hvilket formål den skulle utleveres. Departementet svarte 18. februar og ga da beskjed om at ønsket om gjenstandene «inntil videre bortfaller». Senere synes det klart at det er Snartemosverdet det gjaldt og at det var tenkt gitt som gave av Reichskommissar Josef Terboven til Reichsführer-SS Heinrich Himmler. SS-sjefen ankom Oslo 28. januar.
Under planleggingen av utstillingen «Normannafolket» høsten 1941 i regi av Kultur- og folkeopplysningsdepartementet ble sverdet etterlyst på nytt. I august, en måned før utstillingen, ba arrangørene Oldsaksamlingen om å få utlånt gjenstander fra vikingtiden, blant annet sverdet – som er mye eldre enn vikingtiden. Dagen etter mottok departementet en tilbakemelding fra underbestyrer Sigurd Grieg. Han fortalte der at gjenstandene faktisk ikke befant seg i Oslo, men var gjemt på et sikkert sted og ført i skjul allerede i september 1939.
Fem dager etter åpningen av utstillingen på Skansen, 11. september, slo Gestapo til. Brøgger og universitetets rektor Didrik Arup Seip ble arrestert. Seip kjente ikke til hvor sverdet befant seg, og Brøgger holdt tett. Seip ble syv måneder senere sendt til konsentrasjonsleir i Tyskland, og Brøgger ble løslatt i oktober 1942 etter at professorer stilte opp som personlige garantister. På dette tidspunktet hadde tyskerne beslaglagt det meste av Historisk Museum, inkludert Oldsaksamlingen, Myntkabinettet og Etnografisk Museum.
Etter gjentatt trenering av Brøgger og Grieg kom det et krav fra ministeren for Arbeidstjeneste og Idrett om at sverdet måtte overleveres da gullsmed Tostrup skulle lage en kopi av sverdet som en «æresgave til en høyere personlighet». Det endte nok en gang med at tyskerne ikke fikk sverdet, og Tostrup måtte nøye seg med tegninger av det. Kopien ble senere overlevert som gave fra arbeidstjenesten til ministerpresident Vidkun Quisling på ettårsdagen for den såkalte Statsakten på Akershus festning, da Vidkun Quisling utropte seg selv til ministerpresident 1. februar 1943. Kopien er i dag utstilt ved Oldsaksamlingen. En ny kopi ble påbegynt på bestilling av Quisling i 1944 men det er usikkert om denne ble ferdigstilt under krigen eller om den var grunnlaget for en kopi som ble gitt som norsk gave til Skottland i 1947.
Lagerplassen i Valdres blir i et konfidensielt brev i 1942 omtalt slik Det er antatt at det var banksjef Thomas Ranheim det ble henvist til. Det er antatt at bygningen er «Bruberg» og at arkivet er det støpte panserhvelvet i kjelleren. Bygget ble revet i 1963. Hvelvet var omtrent 20 kvadratmeter med støpte skap langs veggene. Pallen kan ha befunnet seg under ett av disse støpte skapene.
De nasjonale klenodiene ble hentet 20. mai 1946 med en patruljebil fra Oslo politikammer. De fem «gullkassene» som de hadde med seg tilbake til Oslo inneholder blant annet Snartemo-sverdet. Daværende konservator Sverre Marstrander satt i førersetet, han ble senere professor i arkeologi og Oldsaksamlingens bestyrer. Få timer senere var kassene tilbake i Oldsaksamlingens hvelv i Oslo.
Serov kraftverk
Serov kraftverk er et varmekraftverk med en installert produksjonskapasitet på 526 MW, beliggende utenfor Serov i Sverdlovsk oblast i Russland, litt øst for Uralfjellene.
Brenselskildene er kull og naturgass. Anlegget ble påbegynt i 1954, og stod ferdig i 1985. Operatør siden året 2006 er OGK-2.
Hindrum kirke
Hindrum kirke (Hindrem kirke) var ei kirke i Hindrem i Indre Fosen kommune (tidligere Leksvik) i Trøndelag. Hindrum kirke ble innviet i 1665, men ble revet i desember 1897 etter at kirkestedet ble flyttet fra Hindrem til Vanvikan. Tilsammen har 12 prester vært ansatte i Hindrum sogn.
Stavkirka
En stavkirke på Hindrem er nevnt i reformatsen av 1589, «Hindareims kirkja» Man vet ikke nøyaktig når denne stavkirka ble bygd, men de fleste stavkirkene i Norge ble bygd på 11-1200-tallet og i alle fall før svartedauden (1349). Denne kirka fikk nytt tårn og spir med årstall i 1653, men den var allerede da gammel og falleferdig. Den ble derfor revet i 1664.
Nybygg 1665
På 1600-tallet vokste det fram en bedrift for kirkebygging på Hindrem. Byggmesteren Ole Jonsen Hindrum stod bak reising av en rekke kirkebygg rundt omkring i Trøndelag. Hindrem kirke ble bygd av furu som skal ha vært hugget på Stålhammeren.
Kirka sto ferdig 1665. Den ble utstyrt med spesielle glassmalerier som ble betalt av lokale folk. Givernes navn nevnes i maleriene. De viser, ved siden av religiøse motiver, ugifte menn og bilder av man og hustruer med blomster og rikt utsmykkede klær. Det nevnes også mange stedsnavn, eller gårdsnavn fra både Hindrem og Seter. Gerhard Schøning forteller i 1773 at den eldste kirkeklokka hadde følgende innskrift: «Hindrums kirke Michl Kesler Gos Mich anno 1673».
I 1824 ble et nytt kirketårn bygd etter at det gamle var råttent og falleferdig. I Hindremsfjæra ligger en stor stein som er knyttet til et lokalt «kast etter kyrkja»-sagn.
Riving
Rivingen av kirken i 1897 vakte oppsikt, og det var flere forkjempere for å bevare Hindrum kirke, men etter en opprivende strid endte det med at kirka ble revet. Sognet ble flyttet til Vanvikan, der Stranda kirke ble reist og vigslet i 1897. Mye av inventaret fra Hindrum kirke — altertavle, prekestol, døpefont og ei av kirkeklokkene — er å finne i Stranda kirke. Tømmeret fra Hindrum kirke ble solgt og brukt til byggingen bygården i Rosenborggata 26 i Trondheim. De sjeldne glassmaleriene er bevart og befinner seg i Vitenskapsmuseets kirkesamling i Trondheim.
Nybygg 2010
Et lokalt initiativ kom i gang med bygging av en ny stavkirke på Hindrem (januar 2010), med Haltdalen stavkirke som modell. Den nye stavkirka på Hindrem ble vigslet 9. september 2012.
Kjelvik gård
Kjelvik gård er et fredet, samisk, kulturminne som ligger langs europavei 6 i Sørfold kommune i Nordland. Gården ligger ved foten av Kati, omtrent seks kilometer nordøst for Sommerset og fem kilometer sørvest for Kobbelv vertshus.
Kjelvik er en tidligere husmannsplass under gården Sørfjordmo. Husene er eid av Sørfold lokalhistorielag mens Nordlandsmuseet driver gården som er åpen for publikum i sommersesongen. Kjelvik er forsøkt bevart slik den sto da den siste beboeren døde i 1967. Møblene, gjenstandene og husene er for det meste originale.
Ankomst gjøres enklest ved å følge stien til gården fra den skiltede rasteplassen ved europaveien.
Historie
Husmannsplassen Kjelvik ble trolig opptatt før 1747. Ifølge tradisjonen skal den ha ligget lengre ned mot sjøen. Nåværende Nersletta kan peke seg ut som den sannsynlig eldste boplass i Kjelvik-området. Her er det gjort jordfunn som tyder på gammel bosetting. Den første en kjenner til som bodde her var ”Fin Erik” som i 1747 var nevnt som fadder. I 1780 ble det opplyst om at plassen da var så pass ryddet at den kunne fø en viss budskap. Etter dette ble dette området brukt til slåttemark, og i 1819 kan det ha blitt etablert et nytt bruk på ”Læger” som er lengre opp for Nersletta (et sted mellom sjøen og nåværende Kjelvik). I denne perioden fram til 1826 var det forskjellige familier som drev disse brukene. De fleste var av samisk opprinnelse, og kom fra Jokkmokk i Sverige. Livet til oppsitterne var nok til tider svært vanskelig, og ut fra folketellinger og skyldsetninger kan vi lese at de hadde et minimum å leve på.
Det er litt usikkert når Kjelvik fikk sin nåværende plassering, men det er sannsynlig at det skjedde i 1826 da Lars og Olena Larsen bosatte seg her. De var begge samer. Lars Larsen var født i Sverige. Lars og Olena kom til Kjelvik fra Sørfjordskar hvor de hadde bodd hos Olenas foreldre. Det er ikke kjent noe omkring deres drift her. Ifølge tradisjonen skal Lars ha skutt tre bjørner. I 1865 bodde Lars hos sønnen Lars, men hvor og når han døde er ikke kjent. Sønnen Lars Larsen (1824-1906) overtok gården etter faren. I sitt første ekteskap med Elen Larsdatter (1814-1867) fikk han tre barn, men alle døde i ung alder. I sitt andre ekteskap med Lene Andersdatter (1844-1922) fikk han fem barn: Edvard, Karen, Lise, Hans og Anna. Av disse var det bare Lise som giftet seg og flyttet fra Kjelvik. De resterende fire søsknene overtok gården og bodde her sammen.
Det er oppført at disse har 4 kyr, noen sauer, et par geiter og en hest. På sommeren hadde de også en del buskap på fôr i Kjelvika. Kyrne skilte de seg av med før 1960, mens Hans hadde sauene til i 1961.
Restaureringsarbeid
Den siste beboeren i Kjelvik, Hans Kjelvik, døde i 1967. Etter dette sto gården øde. I 1973 var daværende fylkeskonservator Thorsvik på befaring, og man så seg ikke råd til å ta vare på gården. Ettersom stedet lå avsides til, ville det bli både kostbart og vanskelig å bevare husene. Det var først da det ble bestemt at E6 skulle bygges rundt Leirfjorden at en restaurering ble aktuelt. Fylkeskonservator Edvard Olav Forselv tok initiativ til restaureringen, og Sørfold Lokalhistorielag stod for det arbeidsmessige. Restaureringen ble gjort i perioden 1982-1985. Plassen ble første gang åpnet for publikum i 1986.
Sti til sjøen
Fra husmannsplassen går det en sti ned til sjøen. Dette var den gamle adkomstveien da det bodde folk her. Herfra tok Kjelvik-folket seg videre med båt. Stien er nå en del av Fotefar mot Nord, den er ryddet og merket som tursti. Turen fra husmannsplassen og ned til sjøen tar ca. en halv time. Opprinnelig lå det et naust nede ved sjøen, men nå står bare restene igjen.
Jean Levavasseur
Levavasseur vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Italia. De andre på laget var Jacques Lefèvre, Maurice Piot, Bernard Morel, Jean Laroyenne og Jean-François Tournon.
19. oktober
19. oktober er den 292. dagen i året (den 293. i skuddår). Det er 73 dager igjen av året.
Navnedag
Tora, Tore
Fødsler
Se flere som er født 19. oktober i Kategori:Fødsler 19. oktober.
Dødsfall
Se flere som døde 19. oktober i Kategori:Dødsfall 19. oktober.
Slaget ved Adwalton Moor
Slaget ved Adwalton Moor stod ved Birkenshaw i Yorkshire den 30. juni 1643 i første fase av den engelske borgerkrigen.
Rojalistene under William Cavendish, hertug av Newcastle, som hadde en mer enn dobbelt så stor styrke som parlamentarianerne under Ferdinando Fairfax, 2. baron av Cameron, seiret i slaget. Dette medførte at rojalistene kontrollerte det meste av Yorkshire.
Rolls-Royce Phantom VI
Rolls-Royce Phantom VI var en ultra-eksklusiv bilmodell fra Rolls-Royce som ble produsert mellom 1968 og 1991.
Til tross for at det var alminnelig antatt at dagene var talte for bilmodeller som Rolls-Royce Phantom V lanserte Rolls-Royce etterfølgeren Phantom VI i 1968. Phantom VI hadde en ny front, og ble drevet av en motor utviklet for datidens Rolls-Royce Silver Shadow. I 1979 fikk modellen en økning i sylindervolum (til 6 750 cm³) og en ny, tretrinns automatisk girkasse som erstattet den tidligere automatgirkassen med fire trinn. Dette var Rolls-Royces siste modell med separat chassis, og ble produsert frem til 1991.
Frank Capra
Frank Capra, egentlig Francesco Rosario Capra (født 19. mai 1897 i Bisacquino på Sicilia i Italia, død 3. september 1991 i La Quinta i Riverside County i California i USA), var en amerikansk regissør.
Rolls-Royce Phantom VI
Motor
Phantom var utstyrt med en 90° V8-motor med et sylindervoloum på 6 230 cm³ (104 mm boring, 91,5 mm slaglengde). Dette ble i 1979 økt til 6 750 cm³ ved å bruke motoren fra Rolls-Royce Silver Shadow. Doble forgassere ble også benyttet. Bilen hadde en firetrinns automatgirkasse (fra 1979 en tretrinns automatgirkasse).
Frank Capra
Han vant tre Oscar for beste regi for filmene Det hendte en natt (It Happened One Night) (1934), En gentleman kommer til byen (Mr. Deeds Goes to Town) (1936) og Du kan ikke ta det med dig (You Can't Take It with You) i 1938. Capra har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Rolls-Royce Phantom VI
Motor
Da produksjonen ble stoppet var 374 eksemplarer produsert.
Tomj-Usinsk kullkraftverk
Tomj-Usinsk kullkraftverk er et kullkraftverk med en installert produksjonskapasitet på 1 345 MW, beliggende i byen Myski i det sørlige Sibir, i asiatisk Russland. Stedet ligger ved Tomj-Usinsk-kullfeltet 45 km fra Novokuznetsk, i Kemerovo oblast. Brenselskildene er kull. Operatør er Kutsbassenergo. Anlegget har 1 047 ansatte.
Sredneuralsk kraftverk
Sredneuralsk kraftverk er et varmekraftverk med en installert produksjonskapasitet på 1 182 MW fordelt på 11 enheter, beliggende i byen Sredneuralsk i Sverdlovsk oblast i Russland, øst for Uralfjellene. Årsproduksjonen er 6,0 TWh.
Anlegget ble påbegynt i 1936, og stod ferdig i 1949. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje.Operatør er OGK-5.
Code civil des français
Code civil des français, fransk for «franskmennenes sivile lov», gjerne kalt for Code Napoléon på fransk, det vil si Napoléons lov, er det samlede sivile lovverket for det franske samfunnet som ble etablert av Napoléon Bonaparte i 1804. Lovverket var en systematisk samling av lover som var utformet på en helhetlig og omfattende måte for å håndtere kjerneområder innen privatretten samt for å behandle forretningsmessige praksiser og tvister.
Bakgrunn
Det ble skrevet av en kommisjon av fire framstående jurister og ble satt i kraft den 21. mars 1804. Lovverket, som hadde vektlagt å være klart skrevet, var et betydelig skritt i å erstatte tidligere lappetepper av føydale lover. Historikeren Robert Holtman vurderer den som et av få dokumenter som klart har hatt en avgjørende innvirkning på hele verden. Lovverket var konsekvensen av Napoléons konstitusjoner, som ble innført i perioden 1799-1814. Napoléons lover var liberale for sin tid, selv om stemmeretten var begrenset og folkets mulighet til politiske innflytelse var liten. Napoléons lov var ikke den første sivile lov som ble etablert i et europeisk land med et sivilt juridisk system. Forløpere var Codex Maximilianeus bavaricus civilis (Bayern, 1756), Allgemeines Landrecht (Preussen, 1794), og Vestgalisiske lov (Galicia, den gang en del av Østerrike, 1797). Den var imidlertid den første moderne legale lov som ble vedtatt med et felleseuropeisk rekkevidde, og det hadde kraftig innflytelse på mange landene som ble dannet i løpet av og etter napoleonskrigene. Napoléons lov ble også modell for utviklingsland utenfor Europa, særlig i Midtøsten, som forsøkte med vekslende hell å modernisere sine land gjennom juridiske reformer.
Utdypning
Loven gav kvinnene flere rettigheter. De skulle få gå på skole, men kun lære husholdningsfag som heimkunnskap og liknende. Med enkelte begrensninger, blant annet ved at gifte kvinner ikke på egen hånd kunne inngå rettsgyldige avtaler, var nå lovene de samme for alle borgere. Riktignok ble ikke fransk adel helt avskaffet; i 1802 opprettet Napoléon ordenen Æreslegionen for borgere som hadde ytt en spesielt fortjenestefull innsats, og den keiserlige adel ble opprettet fra 1808 (generaler, marskalker og høyere embetsmenn kunne utnevnes til hertuger, baroner og grever). Men også for denne nye adelen gjaldt Napoléons lov, medlemmene hadde ikke egne rettslige privilegier slik adelen hadde hatt før revolusjonen.
Justizvollzugsanstalt Hünfeld
Justizvollzugsanstalt Hünfeld er det første delprivatiserte fengselet i Tyskland. Det ligger i Hünsfeld i den østlige delen av delstaten Hessen, og har 502 fangeplasser.
Det hessiske modellprosjektet
På grunn av overbelegget i de hessiske fengslene planla myndighetene allerede for noen år siden å bygge et nytt fengsel. Den hessiske justisministeren Christean Wagner mente erfaringene fra andre land, bl.a. USA, viste at private fengsler er rimeligere og mer effektive. I regjeringsprogrammet som CDU og FDP ble enige om våren 1999 ble det bestemt at planlegning, oppføring og drift av et nytt fengsel i størst mulig grad skulle overlates til private aktører.
Etter en grundig gjennomgang av de rettslige aspektene ved privat fengselsdrift ble det bestemt å drive fengselet i rammen av et offentlig-privat samarbeid.
Fengselet ble åpnet 7. desember 2005 av Hessens statsminister Roland Koch.
Et delprivatisert fengsel åpner i Baden-Württemberg i 2008, og Sachsen-Anhalt planlegger også å åpne et delprivatisert fengsel.
Paulo Evaristo Arns
Paulo Evaristo Kardinal Arns (født 14. september 1921 i Forquilhinha i Brasil, død 14. desember 2016 i São Paulo) var en av Den katolske Kirkes kardinaler, og erkebiskop av São Paulo.
Bakgrunn
Paulo Evaristo Arns var et av tretten barn til et tysk ektepar, Gabriel Arns (1890–1965) og Helene Steiner (1894–1974), innvandret til Brasil fra området rundt Mosel i det vestlige Tyskland. Tre av hans søstre ble nonner, en av hans brødre fransiskanerprest, likesom ham selv. Hans søster Zilda Arns var president for Pastoral da Criança, den brasilianske katolske kirkes barnepastorale. Hun omkom under jordskjelvet i Haiti 2010. Han er onkel til biskopen Leonardo Ulrich Steiner, hjelpebiskop i Brasília.
Paulo Evaristo Arns studerte filosofi i 1941 til 1943 i Curitiba, og teologi fra 1944 til 1947 i Petrópolis. Etter dette grunnstudiet fulgte ytterligere studier i litteratur, latin, gresk og antikkens historie ved universitetet Sorbonne i Paris.
Prest
Arns ble fransiskaner i 1943, og ble presteviet i 1945.
Biskop
I 1966 ble han hjelpebiskop i São Paulo, og i 1970 erkebiskop av samme storby. I 1973 ble han kreert til kardinal av pave Paul VI. I en alder av nesten 77 år trådte han tilbake i 1998.
Bernard Morel
Bernard Morel (født 30. mars 1925) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Paulo Evaristo Arns
Biskop
I tiden med militærstyre i Brasil var Arns et av de mest velinformerte mennesker i landet. Han visste meget om hvem som ble torturert og myrdet, han gjemte forfulgte og talte modig mot de militære, noe som førte til taleforbud. På 1980-tallet ledet han prosjektet Brasil: Nunca Mais («Aldri mer») om militærdiktaturets forbrytelser og samlet i hemmelighet dokumenter om de militæres forbrytelser.
I 1992 ble Arns utsatt for en ulykke i Den dominikanske republikk under aldri oppklarte omstendigheter. Selv mente han alltid at ulykken var et attentatforsøk.
Bernard Morel
Morel vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Italia. De andre på laget var Jacques Lefèvre, Maurice Piot, Jean Levavasseur, Jean Laroyenne og Jean-François Tournon.
Paulo Evaristo Arns
Biskop
Den stridbare kardinal Arns gikk heller ikke av veien for konflikter med Roma. For eksempel krevde han tidlig at spørsmålet om pliktsølibat for katolske prester måtte vurderes på nytt med henblikk på den voksende prestemangelen.
På 1990-tallet kjempet Arns for gatebarn, som ble drept i stort omfang av kriminelle. Han har også vært aktiv i internasjonale fredsorganisasjoner.
I 1994 ble han tildelt Niwano-prisen for sitt arbeid for menneskerettigheter.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er: