cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lena Philipsson
Diskografi
Samlingsalbum
Rockehuset
Rockehuset i Halden er et kommunalt prosjekt og fungerer som et ungdomshus for musikere og musikkinteresserte. Huset har sju øvingsrom, eget studio og konsertlokale. Rockehuset befinner seg inne i tilfluktsrommet i Rødsfjellet.
EM i volleyball for kvinner 2019
Åttendedelsfinaler
-
Setnikia
Setnikia er slekt av mycelbiller som lever i huler.
Rockehuset
1980-tallet – Starten
På begynnelsen av 80-tallet fantes det ikke mange øvingsmuligheter for unge mennesker som ville spille musikk i Halden. For mange var eneste mulighet å ta i bruk loft og kjellere, noe som verken er populært blant foreldre eller naboer. I 1979 flyttet Front Page inn i den gamle møllermesterboligen ved Saugbrugs og brukte det som øvingslokalet, men det var ikke før i 1982 Rockehuset offisielt ble starta. Per-Arne Torp (PAT), som var musiker og bruker av huset, og Jan-Erik Andersen, som på den tiden arbeidet på Halden kulturkontor, var grundere. Per-Arne tok seg av den praktiske delen av prosjektet, som ombygging og leieavtaler med Saugbrugs-foreningen som var eier av huset. Brukerne fikk selv sette preg på eget øvingsrom med maling, og fellesarealer ble malt i fellesskap. Jan-Erik tok seg av det administrative i kommunen. Underskriftslister for å muliggjøre dette ble også brakt rundt av Per-Arne Torp. Ole Evenrud (Ole I`dole) ble den aller første til å underskrive denne. Selv var Per-Arne Torp den siste som skrev under på listen. Dette skulle bli starten på Rockehuset, som utviklet seg til å bli ikke bare byens men hele Norges viktigste utviklingsarena for rockemusikere de neste årene, da dette var det første offentlige øvingslokalet for rockeutøvere i Norge. I kjølvannet av dette fulgte rockeverkstedordningen.
Setnikia
Utseende
Små, blanke, noe maurlignende mycelbiller. De har et utseende typisk for insekter som lever i huler, med lange og tynne antenner og bein, reduserte eller helt manglende øyne. Denne arten er ganske edderkopplignende, ulikt mange andre hulelevende arter er de mørke på farge.
EM i volleyball for kvinner 2019
Åttendedelsfinaler
---
Rockehuset
1980-tallet – Starten
Rockehuset ble tilholdssted for artister som blant annet Henning Kvitnes and the Young Lords, Front Page, som forøvrig øvde i huset før Rockeuset ble dannet. Ole Evenrud (Ole I'dole) var også en liten tur innom og hadde pre-produksjon før "Det var ikke min skyld"-turneen. The Gost Riders, Saturday Cowboys, Shanghai, Lipstick Image, City Wankers, Rovers og Heads`n Tails og mange flere var også aktive brukere av huset.
EM i volleyball for kvinner 2019
Åttendedelsfinaler
--
Setnikia
Levevis
Arten lever i huler.
Rockehuset
1980-tallet – Starten
Den øde beliggenheten som gjorde møllermesterboligen til et så godt egnet sted for musikere, ble også et problem. Huset var svært utsatt for innbrudd, og svært mange av brukerne opplevde å bli frastjålet utstyret sitt. ”Ikke bare er huset en eksistensnødvendighet, men også en klar forutsetning for at miljøet skal forbli levedyktig og fortsette å utvikle byens rockemusikk”, skrev musikkjournalist Morten Ståle Nilsen i Halden Arbeiderblad 4. juni 1988.
Pass Me By
«Pass Me By» er en amerikansk sang med melodi av Cy Coleman og tekst av Carolyn Leigh, som ble fremført i spillefilmen Father Goose i 1964 av Digby Wolfe.
Rockehuset
1990-tallet – Fra hus til fjell
1. november 1995 var datoen for åpningen av det nye Rockehuset, som da fikk navnet Rockehuset Musikksenter Rødsfjellet. The Basement Brats var blant banda som spilte på åpningskonserten, og daværende ordfører Carsten Dybevig dro noen strofer på gitaren. Etter dette tok det ikke lang tid før øverommene begynte å fylle seg opp med spillelystne band.
EM i volleyball for kvinner 2019
Kvartfinaler
-
Pass Me By
Peggy Lee med orkester under ledelse av dirigent Lou Levy utgav i 1965 «Pass Me By» på LP-platen Pass Me By (Capitol 2320) samt singlen Capitol 5346 samme år.
Setnikia
Utbredelse
Artene forekommer i hulesystemer i Bosnia-Hercegovina.
EM i volleyball for kvinner 2019
Semifinaler
---
Pass Me By
Lees versjon havnet på en 93.-plass på den amerikanske singlelisten.
Rockehuset
1990-tallet – Fra hus til fjell
De neste årene ble Rockehuset drevet av sivilarbeidere. Deres oppgave var å låne ut øverommene og ta seg av den daglige driften av huset. Det var også en sivilarbeider, Espen Holtan, som tok initiativ til å starte Krocketfestivalen i 1999. Den fant på denne tiden sted på skolestadion utenfor Rockehuset.
Setnikia
Kilder
Leiodidae i Tree of life
Rockehuset
2005 til 2008 – Hindringer, kjemping og satsing
I 2005 ble det iverksatt et prosjekt, og det ble da opprettet én hundre prosent stilling på Rockehuset som et ledd i Statens opptrappingsplan for psykisk helse. Dette prosjektet var et samarbeid mellom Helse -og sosialetaten og Kultur -og idrettetaten. Stillingen ble fordelt på tre kulturarbeidere, Liv Randi Dahl, Laurits Mosseby og Linda Haug, samtidig som Fredrik Ahlsen fortsatt var daglig leder. Dermed ble mulighetene for å utnytte Rockehusets kapasitet som et samlingspunkt for ungdommen større. Man fikk nå muligheten til å holde huset åpent tre dager i uka, arrangere temakvelder og utflukter, og i tillegg til flere konserter.
2005 var også året da Fredriksten festning var valgt ut som Østfolds tusenårssted, samtidig som Norge hadde vært et selvstendig land i 100 år. Dette var også året da Rockehuset feiret tiårsjubileum, og dette ble markert med Re-Union-turneen. Her deltok fem norske og fem svenske band, og det ble spilt konserter på Rockehuset og i Uddevalla.
I november det samme året hadde Rockehuset besøk av brannvesenet. De bestemte at huset var en mulig dødsfelle, og at det blant annet trengtes brannvegger for at det skulle være trygt å oppholde seg der. Rockehuset ble midlertidig stengt for konserter, men det var fortsatt mulig for bandene å øve. Ikke lenge etter ble Rockehuset rammet av enda et tilbakeslag.
Natt til andre juledag 2006 ble Rockehuset rammet av innbrudd. Det gikk verst ut over studioet, og til sammen ble utstyr til over 500.000 kroner stjålet. I februar ble huset stengt, og store utbedringer krevdes. Samtidig som at alt utstyret som var stjålet skulle erstattes, ble det installert nye dører og innbruddsalarm. I tillegg ble brannvesenets krav om bedring av brannsikkerheten oppfylt. Rockehuset åpnet igjen i april det året, og i juli ble Rockehusets egen nettside lansert.
I oktober fikk Rockehuset avslått sin søknad om å få dekket de resterende 85.000 kronene som manglet for å få studioet ferdig. Uten disse midlene var hele studioets eksistens i fare, og flere hundre tusen kroner ville vært kastet bort i utstyr som ikke kunne brukes. Derfor var det ekstra gledelig da Rockehuset endelig fikk pengene av kommunen. Studioet var ikke nå bare tilbake i sin opprinnelige stand, det var kraftig forbedret.
I begynnelsen av 2007 møtte Rockehuset en ny hindring. Siden 2005 hadde fire kulturarbeidere vært ansatt på Rockehuset, da under etaten Helse og sosial. Nå ville ikke Helse og sosial bruke ressurser på Rockehuset lenger, og kulturarbeidernes stillinger var lenge i ferd med å bli innstilt. Dette ville fått dramatiske konsekvenser for driften av Rockehuset. Åpningstidene ville blitt kraftig redusert, noe også mulighetene for arrangementer og konserter ville blitt. I verste fall kunne driften blitt nedlagt. Kommunestyremøtet 1. mars viste imidlertid hvor viktig Rockehuset er for så mange mennesker i Halden. Parti etter parti erklærte sin støtte til Rockehuset, og understreket hvilken katastrofe det ville være for Haldens musikkmiljø om det ble borte. Det ble fattet et enstemmig vedtak om å opprettholde stillingene, og senere kom også et vedtak om fast ansettelse.
Dermed kunne man fortsetteå drive huset på samme måte som man hadde gjort de siste årene, og mulighetene for å gi ungdommen et best mulig tilbud ble enda bedre. I 2008 resulterte dette i at Rockehuset fikk Berg Sparebanks Nærmiljøpris for 2008, og en pengesum på 50.000 kroner, for sitt bidrag til musikk -og ungdomsmiljøet i byen.
Fredrik Ahlsen
Fredrik Ahlsen (født 1982) ble i 2003 daglig leder for Rockehuset, og er det fremdeles. Hans arbeid og engasjement for ungdommen på Rockehuset har vært viktig for å kunne forme et kulturtilbud som Rockehuset er i dag. I 2010 var Ahlsen leder for Ungdommens kulturmønstring i Halden. Ahlsen er styreleder og bookingansvarlig i den ideelle organisasjonen Rox Konsertforening som arrangerer konserter i Halden og driver også firmaet webdesignfirmaet Rockweb. Ahlsen har designet Rockehusets nettsider som blant annet inneholder musikkrelatert informasjon fra Haldenregionen.
Spill og Grill
Spill og Grill er en ungdoms og musikkfestival som arrangeres på skolestadion i Halden sent i juni. Den startet opp i 2007 og har blitt arrangert hvert år etter det. Festivalen har hatt headlinere som Rumle in Rhodos, Honningbarna, Dead By April og Keep of kalessin.
Konserter på Rockehuset
(Denne lista inneholder bare konserter 2008-2009-2010-2011-2012)
Rockehuset 1995-2001
I 2001 ga Rockehuset ut en cd ned Rockehusband fra 1995 til 2001. Dette er en samling av 16 av banda som øvde på Rockehuset fra det flyttet til Rødsfjellet og frem til 2001.
Spor:
Rockehuset i Halden 2005
I 2005 ga Rockehuset ut en ny cd. Denne utgivelsen ble gjort mulig etter en gave fra familien Marhaug, og hele cd-en er dedikert til Jarl Terje Marhaug.
Spor:
Rockehuset 2008
I 2008 ga Rockehuset ut en cd til minne om Halstein Bakke Olaussen. I coveret står det "Takk til familien hans som gjorde denne utgivelsen mulig".
Spor:
Innspilling, Mixing og Mastring er gjort i Rockehusets studio av Petter Hazen med unntak av: "Tirade Projects" som er mixa og mastra av Andreas Pettersen "Messerschmitt" er mixa av Mats Henrik Hansen "Sera" er mixa av Andreas Pettersen og Petter Hazen
Frank Willy Utgård
Han har studert musikk i flere år i USA. Han opererte på Vestkysten i flere år.
Portugal under EM i friidrett 2006
Portugal deltok med utøvere under EM i friidrett 2006 som ble arrangert 7.–13. august 2006 i Göteborg. Utøvere fra Portugal tok fire medaljer under mesterskapet.
Flyulykken i Andes-fjellene 13. oktober 1972
Flyulykken i Andes-fjellene var et fly med 45 mennesker som styrtet i Andesfjellene fredag den 13. oktober 1972. De siste 16 overlevende ble reddet den 23. desember 1972. Mer enn en fjerdedel av passasjerene døde i styrten og flere døde av kulden og skadene neste dag.
De overlevende hadde lite mat og ingen mulighet til å gjøre opp varme i det tøffe klimaet, over 10 000 fot over havet. De spiste av de døde passasjerene som lå begravet i snøen. Redningsmannskapene fant ikke de overlevende før 72 dager etter styrten da Nando Parrado og Roberto Canessa, etter tolv dagers vandring over Andesfjellene, fant to chilenske gjetere som viste dem vei i sikkerhet.
Bibliografi
Bibliografi av engelskspråklige tekster og filmer.
Bøker
Filmer
Ron Flowers
Ronald «Ron» Flowers (født 28. juli 1934 i Edlington ved Doncaster - 12. november 2021) er en engelsk tidligere fotballspiller, kjent for sin tid hos Wolverhampton Wanderers FC, og som spiller på s landslag i VM i fotball 1962 og som del av Englands tropp som ble verdensmester på hjemmebane i 1966.
Flowers debuterte for Wolves den 20. september 1952 etter at han hadde gjort ferdig sin militærtjeneste i Royal Air Force. Han var en offensiv midtbanespiller og var med på å vinne tre ligamesterskap med Wolves på 1950-tallet. Totalt spilte han 515 kamper og scoret 37 mål for Wolverhampton-klubben. Han forlot Wolves i 1967 til fordel for Northampton Town FC hvor han senere ble spillende manager. Han eier sports-butikken Ron Flowers Sports, som ligger i Queens Street, sentralt i Wolverhampton.
Han fikk også 49 landskamper for England, og scoret 10 mål. I 2007 fikk han endelig tildelt gullmedalje som verdensmester, etter at FIFA hadde endret reglene for mottakere av medaljer i VM i fotball.
Benin under Paralympiske sommerleker 2000
Benin deltok under Paralympiske sommerleker 2000 i Sydney, Australia, fra 18. til 29. oktober 2000.
Sporveisstreiken i 1970
Sporveisstreiken i Oslo i 1970 var en arbeidskonflikt som varte fra 19. oktober til 3. november. Streiken omfattet 1200 ansatte i Oslo Sporveier, og lammet om lag 70 prosent av kollektivtransporten i byen. Aksjonen ble gjennomført som en «ulovlig» eller «vill» streik.
Bakgrunnen for konflikten
Bakgrunnen for streiken var en langvarig misnøye med lønns- og arbeidsforhold. På vårparten 1970 signaliserte de sporveisansatte sin holdning ved å gjennomføre en halv dags streik. Men de ordinære tarifforhandlingene ga ikke et resultat de ansatte var særlig fornøyd med, og arbeidernes aksjon ble raskt stemplet som ulovlig, både av Norsk Kommuneforbund og av Oslo Sporveisbetjenings Forening.
Dette førte til reaksjoner på foreningens årsmøte. Der ble størstedelen av ledelsen skiftet ut, og erstattet med nye tillitsvalgte som ønsket en hardere linje overfor arbeidsgiveren.
Sporveisarbeiderne ønsket endringer i tjenesteplan og mindre ubekvemme arbeidstider. Særlig var mange misfornøyd med de såkalte «delte skift», en ordning som innebar at man måtte jobbe noen timer på formiddagen, for så å komme tilbake og jobbe noen timer i ettermiddagsrushet. Det siste året hadde man også drøftet driftsbonus knyttet til overgangen til enmannsbetjente vogner – uten resultater.
«Bøyer oss ikke for Arbeidsretten»
Da streiken ble vedtatt organiserte man aksjonen med tanke på at den ville bli stemplet som ulovlig, på siden av det vanlige fagforeningsapparatet. Foreningsformannen Froyn og to av styremedlemmene la ned sine verv, og gikk inn i en nyvalgt streikekomite. Som streikeleder erklærte Froyn offentlig at man ikke ville bøye seg for Arbeidsretten, dersom de streikende ble dømt tilbake på jobb uten resultater.
Formannen i Kommuneforbundet, Arne Born, rykket også ut. Han proklamerte imidlertid at han oppfattet streiken som et angrep på toppene i fagbevegelsen, og hevdet streiken ble gjennomført uten at alle forhandlingsmuligheter var prøvd.
Konflikten ble brakt inn for Arbeidsretten. Under behandlingen ble det foreslått at konflikten skulle legges fram for en suveren voldgiftsnemnd. Streikekomiteen avslo forslaget, og forlot møtet.
Økonomisk press
Siden aksjonen var ulovlig fikk ikke betjeninga vanlige streikebidrag fra egen fagforening. I streikens første fase forsøkte Oslo Sporveier å utnytte dette, og holdt tilbake opptjent lønn for siste periode.
De streikende svarte ved å innkalle til stormøte med ektefeller, et møte der også ledelsen i Kommuneforbundet var til stede. Et forslag om å avbryte streiken ble avvist med 606 mot 193 stemmer. Avstemningen skjedde skriftlig.
Dagen etter, på streikens femte dag, marsjerte nær 1000 i demonstrasjon til Oslo Sporveiers kontorer på Tøyen og krevde lønningene utbetalt. Arbeiderne hadde om lag 850 000 til gode. Men de hadde også rundt 2 millioner i sporveisveskene. I pressa ble det spekulert i om de rett og slett ville ta av billettpengene dersom de ikke fikk lønningene. Sporveisdirektøren truet i VG med at det i så fall ville ble sett på som rent underslag.
Først på streikens niende dag – og etter henvendelse fra ledelsen i Kommuneforbundet – gikk kommunens lønnsutvalg med på å utbetale lønningene. Etter hvert fikk også de streikende mye støtte i form av innsamlede midler.
Resultatet av streiken
Siden kollektivtransporten i hovedstaden sto stille bygget det seg opp et press for å finne en løsning. Derfor fortsatte forhandlingene mellom forbundet og Oslo Sporveier.
De ansatte fikk til slutt innfridd en rasjonaliseringsbonus på 1000 kroner. Samtidig fikk de løfter om at det skulle nedsettes en komite for å jobbe gjennom de andre kravene. Etter å ha fått skriftlige garantier vedtok betjeningen enstemmig å avslutte streiken.
Arbeidsretten kom med sin dom etter at streiken var slutt. Retten fant streiken ulovlig. Politiets overvåkningstjeneste kartla hvilke personer som var sentrale blant de streikende, enten som medlemmer av streikekomiteen eller på annet vis. På dette grunnlag registrerte overvåkingstjenesten 13 av de streikende i sine arkiver.
Seomjin
Seomjin er en elv i Sør-Korea. Elva renner gjennom provinsene Nord- og Sør-Jeolla og Sør-Gyeongsang, før den renner ut i Koreastredet ved Gwangyang.
Elva bidrar til irrigasjon av landets rikeste landbruksområder. De to største bielvene er Boseong og Yocheon.
Seomjin betyr direkte oversatt froskeferge, og navnet tros å komme fra Imjinkrigen på 1590-tallet. Legenden vil ha det til at en froskeflokk hindret den japanske armeen i å krysse Seomjinelva, og inn i den nordre delen av Jeolla.
Draconidene
I 1933 og 1946 hadde draconidene en ZHR på over tusen synlige meteorer i timen. Forhøyet aktivitet skjer når jorden beveger seg gjennom et område med høyere tetthet av kometfragmenter. Dette skjer sjelden, men inntraff blant annet i 1988 og i 2005.
Kelly Jones
Kelly Jones (født 3. juni 1974) er en britisk låtskriver, gitarist og vokalist, og er frontfigur i det walisiske rockebandet Stereophonics. Han er kjent for sin særegne hese stemme og sitt turbulente forhold til media. I tillegg til å skrive musikk, har han syslet med å skrive skuespill og manus. Som ung var han også en talentfull bokser. Han har gitt ut seks album med Stereophonics, i tillegg til et soloalbum som kom ut i 2006.
MF «Frafjord»
MF «Frafjord» var en bilferje som ble bygd for A/S Hvaler Båt- og Fergeselskap i 1979 som MF «Hvalerfergen III». Fergen var reserverferge for Norled. I april 2015 gikk den i B-rute på fergesambandet Brekstad–Valset i Sør-Trøndelag. I 2021 ble den hugget opp til spiker.
Fordelingspolitikk
Fordelingspolitikk er politikk som tar sikte på å påvirke inntektsfordelingen eller formuesfordelingen i samfunnet. Innenfor økonomisk politikk er fordelingspolitikk et definert mål for hele eller deler av det politiske spektrum. Spesielt venstresidens partier har i mange land profilert seg som forkjempere for en såkalt aktiv fordelingspolitikk, hvor Staten griper aktivt inn for å påvirke fordelingen av inntekt eller formue. All inntektsskatt som er prosentvis (i motsetning til helt flat koppskatt) øker inntektslikheten (styrker fordelingen) mellom skatteyterne, fordi de med høyere inntekt betaler mer i skatt nominelt, og dermed får sin inntekt mere redusert gjennom beskatningen enn de med lavere inntekt. Desto mer progressiv beskatning som velges, desto mer påvirkes fordelingen.
I middelalderen var koppskatt vanlig, mens kirken tok et fordelings-standpunkt ved å innføre Tienden - opprinnelig ment som en 10% beskatning som derved skapte fordeling, men tidvis gjennomført som en mere flat avgift. Også i muslimske land har tiende vært vanlig, med en tilsvarende moderat fordelingseffekt. I Storbritannia gjennomførte statsminister Margaret Thatcher en stund koppskatt på visse områder, men dette er uvanlig i moderne tid. Norge har progressiv inntektsskatt med betydelig fordelingsvirkning, og uenigheten mellom de politiske partiene dreier seg i hovedsak om hvor progressiv skatten skal være. Skatten på selskapsoverskudd og kapitalinntekt er ikke progressiv i Norge.
Estadio Tres de Marzo
Estadio Tres de Marzo er et fotballstadion i Zapopan, en by i Guadalajaras storbyområde i den meksikanske delstaten Jalisco. Stadionet har en tilskuerkapasitet på 30 015. Det er hjemmebanen til Estudiantes Tecos. Stadionet brukes også til konserter. Det ble åpna i 1971.
Under VM i fotball 1986 ble det spilt tre gruppespillskamper på Estadio Tres de Marzo.
Ah! La Barbe
'Ah! La Barbe' er en fransk stumfilm fra 1906 regissert av Segundo de Chomón.
Margaret Pole, 8. grevinne av Salisbury
Margaret Pole, 8 grevinne av Salisbury (født 14. august 1473, død 27. mai 1541), var datter av George Plantagenet, 1. hertug av Clarence og Isabella Neville. Hennes far var en bror av begge kongene Edvard IV og Rikard III. Hun var det siste medlemmet av Plantagenet-dynastiet.
Første år
Margaret ble født på Farleigh Castle i det engelske grevskapet Somerset den 14. august 1473 som datter av George Plantagenet, 1. hertug av Clarence, og Isabella Neville. Hennes mor var den eldste datteren til «kongeskaperen» Richard Neville, 16. jarl av Warwick og Anne Neville, 16. hertuginne av Warwick.
Margarets bror var Edward, jarl av Warwick, som var det siste mannlige medlemmet av Huset York. Han ble sett på som en fare for det nye Tudor-dynastiet og ble henrettet på ordre av kong Henrik VII av England den 28. november 1499. En gang i 1491 hadde Henrik VII gitt Margaret i ekteskap til Richard Pole. Hans mor var halvsøster til kongens mor, Margaret Beaufort. Da hennes ektemann døde i 1505 ble Margaret etterlatt med fem barn hvor den fjerde, Reginald Pole, skulle bli først kardinal og deretter erkebiskop av Canterbury.
Gudmor for kongens datter
Familielykken var vekslende. Ved kong Henrik VIII av Englands tiltredelse ga han tilbake hennes brors gods, og i 1513 gjorde han henne til hertuginne av Salisbury i egen rett. En lov om erstatning ble innført og da kom hun i besittelse av de øvrige slektseiendommer. Hennes hovedbosted var Warblington Castle i Hampshire. Etter prinsesse Mary ble født, den senere dronning Maria I av England, ble Margaret hennes gudmor og ble senere utpekt som guvernante av prinsessen og hennes husholdning.
Ettersom årene gikk ble samtaler om et ekteskap mellom prinsessen og hertuginnens sønn Raginald som fortsatt var lekmann. Imidlertid da kongens skilsmisse fra Katarina av Aragón ble samtale hadde Reginald Pole dumdristig gitt sin mening om dette og ble kort tid etter sendt vekk fra England. Prinsessen var fortsatt i hertuginnes forvaring da Henrik giftet seg med sin tidligere elskerinne Anne Boleyn, men da Margaret Pole satte seg imot at hans døtre skulle bli behandlet som illegitime fjernet han hertuginnen fra hennes post selv hun tigget og ba om å få fortsette å følge og tjene Mary, uten omkostninger og fra sin egen formue.
Familiens fall
Hun kom tilbake til hoffet etter at Anne Boleyn var blitt henrettet, men i 1530 sendte Reginald Pole kongen en kopi av sin avhandling Pro ecclesiasticae unitatis defensione som svar på de spørsmål som var stilt til ham på kongens vegne av Thomas Cromwell, Cuthbert Tunstall, Thomas Starkey og andre. Foruten å være et teologisk svar på spørsmålene, var boken en fordømmelse og avvisning av kongens politikk. Kong Henrik ble rasende, og selv om hertuginnen og hennes eldste sønn skrev til Reginald og bebreidet ham for hans holdning og handlinger, ble det bestemt at familien skulle unngjelde for denne fornærmelsen.
I november 1538 ble Margarets eldste sønn Henry Pole, 1. baron Montague, en annen sønn og flere slektninger arrestert, tiltalt for høyforræderi. De ble sendt til Tower of London og i januar, med unntak av Geoffrey Pole, ble de henrettet. Ti dager etter at hennes sønner ble arrestert, ble Margaret Pole, til tross for sin høye alder, også arrestert og forhørt av William FitzWilliam, jarl av Southampton, og Thomas Goodrich, biskop av Ely, men disse rapporterte til Cromwell at selv om de hadde «slitt med henne» i mange timer, ville hun ikke ytre et eneste ord. De var derfor tvunget til å konkludere med at enten hadde ikke hennes sønner gjort henne delaktig i sitt «forræderi», eller så var hun «den mest åpenbare forræder som noen gang har levd». I jarl av Southamptons forvaring ble hun sendt til Cowdray Park, nær Midhurst, og utsatt for en rekke ydmykelser.
I mai fremla Cromwell en hvit silketunika, funnet i en av hennes kister. Det var brodert på baksiden med «De fem hellige sår» som representerte Kristus’ sår, men også ble ansett som et katolsk symbol. Med dette «katolske beviset», sammen med «opprøret i nord», ble hun dømt til døden etter vedtak fra parlamentet, samt til tap av sine titler. De andre tiltalene, som hun ikke fikk tillatelse til å forsvare seg imot, gjaldt hennes prests flukt fra England, og at han tok med seg beskjeder til utlandet.
Hun ble deretter overflyttet til Tower of London, hvor hun i de neste to årene var «svært plaget av været og med utilstrekkelige klær». I april 1541 kom det til enda et opprør i Yorkshire, og det ble besluttet å få henne henrettet uten flere rettssaker ved bruk av Act of Attainder (Branceters attainder) vedtatt i 1539, et lovvedtak om tap av ære og gods uten rettssak, når en person eller gruppe var funnet skyldige. På sin måte var henrettelsen av Margaret Pole en del av kong Henrik VIIIs målrettede eliminering av enhver rival til tronen.
Henrettelsen
Margaret Pole nektet til siste slutt ethvert kjennskap til at hun var en forræder. En populær ballade fra hennes tid forteller:
Om morgenen den 27. mai 1541 ble Margaret fortalt at hun ville dø i løpet av den neste timen. Hun svarte at ingen forbrytelse var blitt lagt på henne, men hun ble uansett fraktet fra sin celle og til det sted innfor Tower of London hvor en lav treblokk var blitt forberedt. Ettersom hun var av adelig herkomst ville hun ikke bli henrettet offentlig blant folk, men det var likevel rundt 150 vitner til stede. I henhold til noen opptegnelser ble hertuginnen, som var 67 år gammel, skrøpelig og syk, dratt mot blokken, men hun nektet å legge ned hodet frivillig og det ble da presset ned. Mens hun kjempet falt det første hogget fra bøddelen og traff henne i skulderen. Hun klarte deretter kaste seg av blokken og hinke av sted med bøddelen etter seg og hun ble truffet 11 ganger før hun lå død igjen.
Ettermæle
Hennes sønn kardinal Reginald Pole sa at han ville «... aldri frykte å kalle seg selv for en sønn av en martyr». Hun ble senere aktet av katolikkene som det og ble saligkåret i 1886 av pave Leo XIII.
Arvinger
Margaret Pole og hennes ektemann var foreldre til fem barn:
Referanser
<References/>
Shairoidea
Shairoidea er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Det er kjent 4 arter.
Nikola Maksimović
Nikola Maksimović (født 25. november 1991) er en serbisk fotballspiller som fra den 1. september 2022 er klubbløs.
Shairoidea
Utseende
Små til middelsstore (4-7 millimeter), ovale, hvelvede, blankt svarte bladbiller, antennene med noen av de ytre leddene hvite. Antennene er så lange som eller litt lengre enn kroppen. Pronotum er avrundet firkantet. Disse artene har litt forkortede dekkvinger (dekker ikke bakkroppsspissen) som er utvidet bakover, bredest nær bakkanten.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere. Billene er nattaktive og knyttet til plantene Clinopodium laxiflorum (leppeblomstfamilien), Strobilanthes flexicaulis (Acanthaceae) og Hemiboea bicornuta (Gesneriaceae).
Mary Moraa
Mary Moraa (født 15. juni 2000) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp.
I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 800 meter der hun ble utslått i semifinalen.
Mycron
Mycron A/S (etablert 1975 i Oslo) var en norsk produsent av mikrodatamaskiner, etablert av Lars Monrad-Krohn som ledet selskapet inntil 1982 da han etablerte Tiki Data.
Blant de ansatte finner man Arne Maus (1986–89) og Gisle Hannemyr.
Selskapet gikk over til å hete MySoft (1999).
Skipsbygging
Skipsbygging er kunsten å konstruere og bygge skip og fartøyer. Skipsbygging utøves som regel på et skipsverft, og i historisk sammenheng bestod skipsverftet av en slipp anlagt på en strand. Skipsbygging har en grunnleggende teknologi og terminologi felles med båtbygging. Historisk sett har skipsbyggingskunsten hatt en betydelig innflytelse for handel, skipsfart og for kommunikasjon mellom ulike samfunn. Dagens teknologi og materialer har bare vært tilgjengelige i en liten del av skipsbyggingens lange historie, men de grunnleggende prinsippene for konstruksjon og bygging er ikke endret inn i det tjueførste århundret e.Kr.
Forhistorie
Arkeologiske utgravninger på Ny-Guinea har vist at mennesker kom dit fra Sørøst-Asias fastland, for minst 60 000 år siden ( sannsynligvis i løpet av istiden ). Avstandene mellom øyene fra det asiatiske kontinentet til Ny-Guinea var mye kortere i den siste istiden som varte fra cirka 110 000 til 10 000 år siden. Likevel måtte man krysse åpent hav. Forfedrene til aboriginene i Australia og befolkningen i Ny-Guinea hadde krysset Lombokstredet for over 50 000 år siden med farkoster som førte dem til et nytt kontinent.
Caterina Scorsone
Caterina Scorsone (født 16. oktober 1981) er en kanadisk skuespiller som blant annet er kjent som dr. Amelia Shepherd i sykehusseriene Grey's Anatomy og Privat Praksis.
Skipsbygging
Forhistorie
Spor etter menneskelige aktiviteter på det amerikanske kontinentet har blitt datert til å være mer enn 15 000 år gamle. Den fjerntliggende øy Kypros i Middelhavet opptil 50 km fra fastlandet i Levanten og Anatolia var allerede befolket i over 12 000 år, og arkeologiske funn har vist at husdyr var overført dit omkring 8000 f.Kr. Fra øya Melos i Egeerhavet var obsidian eksportert til Egypt omkring 7000 f.Kr. Spor etter menneskelig kultur fra cirka 5200 f.Kr er funnet på Malta, som ligger cirka 100 km fra fastlandet.
Caterina Scorsone
Hun giftet seg med mannen Rob Giles i 2009 og de har tre barn sammen. Scorsone har hatt en gjesterolle som Joanne Delgado i TV-serien Castle som sluttet i 2016.
Skipsbygging
Historisk skipsbygging
Når eller hvor skipsbyggingskunsten først ble utviklet, er ikke kjent fra forhistorisk tid og de første årtusener med nedskrevne skrifter. Det finnes ikke noe entydig retning på utviklingen av kunsten å bygge båter og skip. Hvert samfunn hadde sin egen, unike utviklingstakt. De tidligste kulturene var separert, men hadde det til felles at deres bosetninger uten unntak var lagt nær vann for tilgang til drikkevann, fiske og vanning. For å jakte og senere drive handel med andre bosetninger forflyttet menneskene seg over store avstander, slik at man før eller senere var nødt til å krysse våtmark, elver, innsjøer og streder. For å kunne krysse disse hindringer konstruerte de første kulturer sine farkoster med tilstrekkelig flyteevne med enkle hjelpemidler. Sivrør, trestammer, skinn og annet var tatt i bruk enten som enkle flyteinnretninger for kortvarig bruk eller som varige farkoster man hadde klart å produsere med den kompetansen som til enhver tid fantes. De første båter var relativt enkle og byggemetodene og valg av materialer var mangfoldige.
Utviklingen av de første farkostene ble bestemt av lokale vannforhold, lokale behov og lokal dyktighet i de enkelte samfunn som etablerte seg i områder i umiddelbar nærhet av vann som elvedeltaer, elver og innsjøer. Et stort spekter av båttyper ble utviklet. Disse har stort sett bestått kontinuerlig gjennom menneskehetens historie, helt til begynnelsen på det tjuende århundret. I Mesopotamia og Egypt hadde man laget flåter av sivbunter hentet fra sumpene i elvedeltaene. Flåtefarkoster med oppblåste eller fylte dyreskinn fantes på elvene Tigris og Eufrat mens egypterne benyttet leirkar i det myrlendte Nildeltaet. Der det fantes mye trevirke, var det mulig å bearbeide tømmerstokker til stokkebåter ved å brenne og hogge disse ut innvendig.
Langt mot nord hvor det var lite trevirke, som i Skandinavia for mange årtusener siden, hadde man utviklet farkoster trukket med skinn eller dyrehuder over en treramme. En slik båt kalles skinnbåt. De var lette og dermed enkle å transportere over land. Skinnbåten var utbredt mange steder i verden, på elvene Tigris og Eufrat var runde skinnbåter, betegnet som guffa, et vanlig syn i mange århundrer. Den var først avbildet cirka 900 f.Kr av assyrere. Det fantes også farkoster laget av flettet kurv som sett i Vietnam i 1900-tallet, og kanoer hos noen indianerstammer i Amerika var bygd med never tatt fra trærne.
Den egentlige skipsbyggingen kom med plankebåter som var konstruksjoner med sammenføyde bordganger, men det er ikke funnet en klar og entydig retning for utviklingen av plankebåter. Vi regner med at de ble utvikleti forskjellige kulturer på forskjellige tidspunkter nærmeste hver for seg. Ved å feste tømmer og mindre treemner til stokkebåten var man kommet et viktig skritt nærmere plankebåten. Men stokkebåten var ikke det eneste opphavet til plankebåten. I Egypt er de første plankebåter funnet i Abydos fra cirka 3000 f.Kr, for fem tusen år siden. Det tidligste beviset på en plankebåt hadde en unik bakgrunn ved å ha sin opprinnelse i sivbåten med sivbunter byttet ut mot planker.
Det fjerde årtusenet f.Kr
Fra det gamle Egypt var et meget viktig arkeologisk funn i Abydos oppdaget av arkeologer fra Archaeological Institute of America. I nærheten av farao Khasekhemwys (død cirka 2686 f.Kr) gravmæle, var opptil 14 konstruksjoner av murstein undersøkt, og som viste seg å romme gravlagte båter med lengde mellom 19 og 29 meter samt en bredde på opptil 3,5 meter. Den eldste og største av disse Abydos-båtene er datert til ca. 3050 f.Kr, antas å ha tilhørt en tidligere farao. Ifølge professor David O´Donnell som ledet de arkeologiske undersøkelser, kan det være farao Hor-Aha (antatt 3032-3000 f.Kr).
Abydos-båten har en enkel konstruksjon med bordganger sammensurret med fibertau gjennom V- og L-formet kanaler og enkelte tapper, men kan ha vært sammenføyet med sying. O´Donnell mente at man hadde festet sammen plankene med søm og fortettet åpningene med papyrus eller gress. Om Abydos-båten var sydde sammen ved bruk av teknikken med sydde treplanker, er usikkert. Men hypotesen om at de første egyptiske plankebåter og senere skip var bygd med sydde treplanker, har ikke blitt motsagt.
Det tredje årtusenet f.Kr
Fra det fjerde dynastiets tidsregning i det gamle riket er det eldste intakte skipet funnet i en grop ved foten av Kheopspyramiden i Giza etter 4600 år som et byggesett nesten helt urørt av tidens virkninger. Dette skipet kjent som Khufu-skipet som et begravelsesskip for farao Keops som døde i 2566 f.Kr, er 43,6 meter langt og 5,9 meter bredt med et 9 meter langt dekkshus, bygd som et rent elvefartøy på den rolige Nilen med glatte bordkledning på skroget.
Skipet var bygd med meget lange bordganger som var låst sammen med et system av tretapper og dymlinger med en ny byggeteknikk som har vært enestående i antikkens tidsregning, tappsammenføyningen med uthogde eller utskårne tapphull innad i plankene som så ble satt sammen med tretapper. Dette produserte et fartøy med glatt bordlegning, men som egentlige er skallbygget med en skallteknikk. Indre avstivning var ikke reist under byggingen før skallet var gjort ferdig. Den egyptiske byggeteknikken ved bruk av tappsammenføyning i hele Oldtidens Egypts tidsregning var basert på løse tretapper som bare ble limet fast, og som dermed kunne farkosten tars fra hverandre for transport på land som et byggesett.
Virvelgenerator
Virkningsmåte
Vanligvis benyttes virvelgeneratorer for å utsette at luftstrømmen slutter å følge øvre flaten av vingen når steiling nærmer seg. For å oppnå dette monteres de på overflaten av forskjellige fartøyer. På fly monteres de på fremre tredjedelen av vingens overflate, i en lang rekke langs hele vingen, også for å beholde laminær strømning over rorene langs bakre kant av vingene.
Virvelgeneratorer er vanligvis firkantede/rektangulære, eller trekantede. De går vanligvis omtrent 80 prosent opp i luftgrenselaget ovenfor vingen og er montert i nærheten av der vingen er tykkest. De sees ofte på vinger og den vertikale finnen på rutefly. Virvelgeneratorene er montert med en skrå vinkel i forhold til luftstrømmen. De skaper en rotasjon i luftstrømmen slik at noe av den raskt strømmende luften like ovenfor vingen roterer ned mot overflaten og følger den raskere bakover. Uten virvelgeneratorer blir grenselaget med mer saktestrømmende luft tykkere ettersom lufta følger vingen bakover. Det tykke laget med luft som strømmer saktere bakover vingen bidrar til mindre styreeffekt av rorene bakerst på vingen.
Ettermontering
En del fly leveres fra fabrikanten med ferdig monterte virvelgeneratorer, men det er mer vanlig at de blir montert med ferdige godkjente sett som kjøpes for å bedre STOL egenskapene (short take off and landing / avgang og landing på kort rullebane) for småfly. For fly som er hjemmebygget og under eksperimentelle regler, er montering av virvelgeneratorer enkelt, raskt å montere og rimelig billig. For ferdigbyggede fly med typesertifikat kan godkjenningsprosedyrer bli kostbare. De som produserer settene for ettermontering, påstår at virvelgeneratorene minsker steilehastigheten, reduserer avgangs og landingshastighetene, og at de øker effekten av balanseror, høyderor og sideror og dermed øker styrekontrollen og sikkerhet ved lave hastigheter. En ulempe med virvelgeneratorer er at den vanlige hastigheten når man flyr i en høyde blir noe redusert. Det er gjort forsøk med en Cessna 182 og en Piper PA-28-235 Cherokee der det ble påvist redusert hastighet med 1,5 til 2 knop.
Skipsbygging
Det tredje årtusenet f.Kr
Ved midten av det tredje årtusenet hadde flere sivilisasjoner tatt kontakt med hverandre på sjøveien med innføringen av seildrift og bedre bygde farkoster som kunne være sanne havgående skip. De første avbildninger av havgående skip for ettertiden er fra omkring 2475 f.Kr da farao Sahure (2487-2474 f.Kr) hadde sendt ut flere ekspedisjoner på Middelhavet og Rødehavet til fjerntliggende land som Libanon og Punt. Egyptisk skipsbyggingshistorie er så godt dokumentert at man har større kjennskap til egyptiske skip enn annetsteds i de første årtusener fram til begynnelsen på det siste årtusenet f.Kr.
Virvelgenerator
Oppførsel ved steiling
De forskjellige småflyene oppfører seg forskjellig ved steiling / stall. En Cessna 172 holder seg i samme høyde lenge bare flyets nese løftes, men når steiling inntreffer, føles det som om flyet plutselig faller fort. Den samme flytypen med virvelgeneratorer flyr ved enda mindre hastighet, men når steiling inntreffer, begynner flyet å bevege seg nedover sakte, og så litt fortere etterhvert. Det gir en følelse av trygghet og kontroll at overgangen fra å fly til steiling er jevn med virvelgeneratorer, i motsetning til det plutselige fallet uten virvelgeneratorer.
Snø, is og beskyttelse
Det er beskrevet at det er vanskeligere å fjerne snø og is fra en vinge med virvelgeneratorer enn fra en glatt vinge, men det kan også sies at en vinge med virvelgeneratorer er mindre utsatt for isdannelse under flyging.
Hvis det benyttes tøytrekk over vinger og flykroppen, vil kantene av virvelgeneratorene lett lage hull i stoffet på trekket, og de kan være grunn til at det må velges mer solid stoff i trekket.
For to motors fly påstår produsentene at minimumshastighet med en motor er redusert, maksvekt er øket, rorkontrollen er bedre, mykere bevegelser i turbulens, og flyet blir en mer stabil plattform for instrumentflyging.
For et tomotors fly bestemmes maksimumsvekten både av styrken av vinger og flykropp, og av kravet til klatreevnen med bare en motor. En lavere steilehastighet reduserer kravet til klatreevne og tillater dermed større totalvekt.
Skipsbygging
Det andre årtusenet f.Kr
Fra havnebyene på Levanten begynte fønikerne deres virksomhet som en handelskultur som raskt etablerte kontakt med det egyptiske riket og den egeriske kulturen. Så tidlig som i cirka 1300 f.Kr forliste et skip ved Uluburun langs den anatoliske kysten, og var oppdaget av marinearkeologer i 1984 som kunne undersøke restene som var godt bevart etter meget lang tid i bunnen. Trolig var dette skipet av fønikisk opprinnelse med en kapasitet på ti tonn i lasteevne på et 15-16 meter langt skrog som var bygget med en ny variant av tappsammenføyningen. Som på egyptiske skip hadde vraket også tretapper banket inn i tapphull for å sammenføye bordgangene, men det var slått inn trenagler for å låse fast tretappene. Denne nye byggeteknikken skulle dominere all skipsbygging i hele middelhavsområdet i resten av antikken. I senere tid var byggeteknikken betegnet som coagmenta punicana eller «fønikiske sammenføyning» av romerne.
Det første årtusenet f.Kr
Den fønikiske handelskulturen spredte seg utover hele middelhavsområdet til Gibraltarstredet og ut i Atlanterhavet i den første halvdelen av årtusenet. Man hadde innførte felles teknologiske løsninger innenfor skipsbygging over hele området til fremmede kulturer som ikke var sent med å følge etter som grekerne som skulle bli deres rivaler fra etter omkring 700 f.Kr.
Den greske dikteren og historikeren Homer hadde de meste detaljerte beskrivelser av de første greske skipene i de mørke århundrene fra ca. 1200 til 800 f.Kr og inn i arkaisk tid fra ca. 800 til 500 f.Kr. Greske fartøyer som var omtalt av Homer i hans verkene Iliaden og Odysseen enten var bygget med sydde planker eller med tappsammenføyning som var kommet som en nyhet til det gamle Hellas. Det var benyttet lin, hamp eller lerret til å sy båtene og skipene. Flere typer skip var beskrevet av Homer, mindre skip med tjue årer og større skip med femti til femtito årer. Dette representerte en nyhet innenfor skipsbyggingshistorien, slike lange åredrevede farkoster generelt er kalt «longa navis» eller «navis longa» som på latin betyr langskip.
Langskipets konstruksjonen var meget godt beskrevet i det episke diktet Odysseen om helten Odyssevs´ lange sjøreise hjem etter seieren ved Troja. Det var først i nyere tid man hadde forstått den innviklede sjargongen på detaljene av konstruksjonen, blant annet; «han boret hull gjennom alle plankene og kilte dem tett sammen, banket dem sammen og låste dem med trenagler og trekiler.» Dette beviste at Odyssevs´ skip som er trolig en «penterconter» på femti årer, var bygget med låste tretapper, og dermed hadde man fått en robust konstruksjon. Som et meget lang fartøy som kunne være opptil førti meter langt, var det sårbart mot hogging-fenomenet. For å motvirke påkjenningene på skroget ble det brukt innvendige eller utvendige trosser kalt hypozoma mellom stevnene som ble strammet til for å gi langskips styrke.
Med penteconteren som utgangspunktet i begynnelsen av det første årtusenet f.Kr, skulle den klassiske galeien for krig oppstå med egne årearrangement først med en rekke roere, deretter en dobbel og siden en tredje rekke roere, biremen og triremen. Med en vedderstevn ment for å ramme et fiendtlige skip, skulle de greske, fønikiske, karthagenske og romerske navis longa dominere Middelhavet i resten av årtusenet.
Krigsskip som ble rodd, var det meste kjente skipet i den gamle verden, men for å transportere varer over havstrekninger var seilende handelsskip tidlig utviklet av fønikerne og grekerne med en felles design og konstruksjon som gav dem en betegnelse som eksisterte i middelhavsområdet fram til 1500-tallet i over tre tusen år; rundskip. Betegnelsen går ut på formen av det aktuelle skipet som var tre ganger så lang som det var bredt som en regel, og denne regelen har eksisterte i lokale skipstyper fram til det tjuende århundret. Rundskipet i antikken var et drektig handelsskip med seilrigging for sikre overgang fremfor hurtighet, det er varianter som de greske holkas som stolte mer på trekkekraft fra galeier enn på seilføring. Som med galeiene var rundskipet også bygd med tappsammenføyning som sett i et stort antall arkeologiske funn av skips- og båtvrak fra 1300 f.Kr til 500 e.Kr.
De første plankebåter i Kina kan være sammenføydet med sydde planker som sett i en del arkeologisk funn og nedskrivelser annetsteds i Øst-Asia, men dokumentasjon på dette fra kinesiske kilder er ytterst mangelfullt. Så sent som i det tjuende århundret e.Kr er båter med sydde planker funnet på øya Hainan. En av de få nedskrivelser om kinesisk skipsbygging med sydde planker er fra det andre årtusenet e.Kr av den kjente historikeren Zhong Qufei som dokumenterte hverdagslivet i Kina i Sørlige Song-dynastiet (1126-1279 e.Kr). I provinsen Guangdong mot sør var store skip fremdeles bygd med sydde planker.
De første plankebåter som er funnet i nyere tid, er opprinnelige sampaner ved at man besto av tre planker, derav betegnelsen «tre planker» på ordet sampan. Disse båtvrakene fra Han-dynastiet er sagt å ha blitt spikret sammen uten at detaljene er kjent. Bruk av nagler eller spiker i jern for å sammenføyde bordgangene på en plankebåt har blitt dokumentert fra Han-dynastiet (202 f.Kr-220 e.Kr). Allerede fra det første årtusenet f.Kr var et antall skipstyper for krigsformål kjent gjennom den kinesiske boken Yuejueshu fra 52 e.Kr av Yuan Kang. Disse skipene var «den store vingen» (da yi), «den lille vingen» (xiao yi), «mageslageren» (tu wei), «slottskipet» (lou chuan) og «broskipet» (qiao chuan). Den eldste avbildningen av et kinesisk skip er funnet på en vase fra 400-tallet f.Kr som viser rofartøy med reist dekk over roere. Det var også krigsskip den gang som skulle ramme fiendtlige skip i de kinesiske vassdragene.
Det første årtusenet e.Kr
I Han-dynastiets tid hadde den kinesiske skipsbyggingen avansert videre til bruk av nagler og senere spikre av metall som jern på deres plankebåter og skip. For bruk på de grunne kanalene og innsjøene utviklet kineserne flere typer styreårer fram til man hadde utviklet åren yuloh. Den nye åretypen blir ikke bare brukt som styreåre, men også som håndåre som ikke måtte tas opp av vannet, som fremdrift. Yuloh-åren ble utbredt til resten av Øst-Asia fra Kina og var lokalt betegnet som ro i Japan. Eldre rofartøyer ble erstattet med enkelte båter og skip med seil og få yuloh-årer. Et annet resultat av utviklingen er det fristående stevnroret plassert gjennom en åpning i akterstevnen eller akterspeilet. Det kunne tars opp av vannet om nødvendige, og fungerte som et middel mot avdrift under seilas ute på havet.
Store innlandske fartøyer var allerede utviklet på de kinesiske vassdragene, og fra 400- eller 500-tallet seilte de første fullstendige utviklede djunker på det åpne havet over større havstrekninger enn tidligere. De kinesiske skipsbyggerne startet arbeidet med djunken ved å begynne med bunnseksjonen. De første djunkene i det første årtusenet e.Kr formodentlige er skallbygget uten indre avstivning. Men byggeteknikken for å sammenføye bordgangene som skulle ha en glatt bordlegning på utsiden, er en kombinasjon av klinkbygging og kravellbygging. Det ble tatt i bruk rabbete bordganger kant mot kant slik at nagler av tre eller jern ble slått gjennom fra den øverste til den nederste bordgangen. Den indre avstivningen var satt inn først etter skallet var gjorde ferdig.