cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konstantius I Klorus
Tidlig liv
Konstantius ble født i Dardania i Moesia som sønn av Eutropius som det noe tvilsomme historieverket Historia Augusta hevdet var en adelsmann fra nordlige Dardania i provinsen Moesia Superior. Hans mor var Claudia, en niese av keiserne Claudius II og Quintillus. Moderne historikere mistenker at denne slektforbindelsen på morssiden til de romerske keiserne er en genealogisk fabrikasjon som ble skapt av hans sønn Konstantin, I virkeligheten kom Konstantius fra en beskjeden opprinnelse. Hans far kan imidlertid ha vært bror av Eutropia, hustru av keiser Maximianus.
Konstantius var et medlem av Protectores Augusti Nostri (bokstavelig «Beskyttere av vår augustus») under keiser Aurelianus og kjempet i øst mot det palmyrenske riket, som forsøkte å løsrive seg fra Romerriket. Mens påstanden at han hadde blitt gjort til dux (militær offiser) under keiser Probus er antagelig også en fabrikasjon, hadde han helt sikkert rangen som tribunus i hæren, og under styret til Carus ble han forfremmet til posisjonen som preses (bokstavelig «den som sitter foran», guvernør) av provinsen Dalmatia. Det har blitt antatt at han endret sin lojalitet for å støtte den framtidige keiser Diokletian rett før denne beseiret Carinus, sønn av Carus, i slaget ved Margus i juli 285.
I 286 opphøyde Diocletian en militær kollega, Maximianus, til purpurtronen som medkeiser av de vestlige provinsene mens han selv tok seg av de østlige provinsene. Det var begynnelsen på en prosess med å innføre flere keisere for å ta seg av ulike deler av riket til en endelig deling av Romerriket i to halvdeler, Vestromerriket og Østromerriket. Ved 288 var Konstantius' periode som guvernør over og ble gjort til prefekt over pretorianergarden i vest under Maximianus. Gjennom hele 287 og inn i 288 var Konstantius under Maximianus' kommando involvert i en krig mot alamannerne og utførte angrep på områdene til de germanske stammene på andre siden av elvene Rhinen og Donau. For foresterke båndene mellom keiseren og hans mektige militære tjener skilte Konstantius seg i 289 fra sin hustru (eller elskerinne) Helena og giftet seg med keiser Maximianus' datter Theodora.
Opphøyd til cæsar
Ved 293 var Diocletian blitt oppmerksom på ambisjonene til hans medkeiser for hans nye svigersønn og tillot Maximianus å forfremme Konstantius til et nytt maktforedelingssystem som i dag er kjent som tetrarkiet. Diocletian delte inn administrasjonen av Romerriket i to halvdeler, en vestlige og en østlig. Hver del skulle bli styrt av en keiser, støttet av en cæsar. Tittelen som cæsar innebar at var utsett som nestkommanderende og med rett til å arve tronen straks den herskende augustus var død.
Ved Milano den 1. mars 293 ble Konstantius formelt utnevnt til Maximianus' cæsar. Han tok til seg navnene Flavius Valerius og ble gitt kommandoen over landområdene Gallia, Britannia og muligens også Hispania. Diocletian, den østlige keiser, utnevnte Galerius som sin cæsar, antagelig for å opprettholde maktbalansen i det samlede riket. Det skjedde muligens den 21. mai 293 ved Philippopolis (i dagens Bulgaria). Konstantius var mer senior av de to nye cæsar, og på offisielle dokumenter hadde han alltid forrang og ble nevnt før Galerius. Konstantius' hovedstad var lokalisert i Augusta Treverorum (Trier i dagens Tyskland).
Konstantius' første oppgave som cæsar var å ta seg av den romerske usurpatoren Carausius som hadde erklært seg selv som keiser i Britannia og nordlige Gallia i 286. I slutten av 293 hadde Konstantius nedkjempet og beseiret styrkene til Carausius i Gallia, og erobret Bononia. Det førte til at Carausius ble myrdet av sin rationalis (underoffiser) Allectus som tok og beholdt kommandoen over de britiske provinsene fram til sin død i 296.
Konstantius tilbrakte de neste to årene med å nøytralisere truslene fra frankerne, som var alliert med Allectus, da nordlige Gallia forble under kontroll av den britiske usurpatoren fram til minst 295. Han kjempet også mot alamannerne, oppnådde en del seire ved munningen av Rhinen i 295. Administrative affærer betydde at han gjorde minst en reise til Italia på denne tiden. Kun da han følte seg klar (og kun da Maximianus endelig kom og avlastet ham ved grensen langs Rhinen) kunne han samle to invasjonsflåter med den hensikt å krysse Den engelske kanal. Den første flåten ble ledet av Julius Asclepiodotus, hans langvarige prefekt av petorianergarden, og som seilte ut fra munningen av Seine. Den andre flåten, ledet av Konstantius selv, ble igangsatt fra hans hovedkvarter i Bononia. Flåten til Asclepiodotus gjorde landgang i nærheten av Isle of Wight, og hans hær konfronterte styrkene til Allectus. Det førte til at Allectus ble beseiret og selv drept. Konstantius hadde i mellomtiden okkupert London, og berget således byen fra å bli angrepet av de frankiske leiesoldatene som nå herjet rundt i provinsen uten en betalende arbeidsgiver. Konstantius forfulgte dem og drepte dem alle.
Konstantius ble værende i Britannia noen få måneder, erstattet de fleste av Allectus’ offiserer, og de britiske provinsene var antagelig på denne tiden inndelt i de samme trekkene til Diocletians andre administrative reformer i Romerriket. Resultatet var at Øvre Britannia ble inndelt i Maxima Caesariensis og Britannia Prima, mens Flavia Caesariensis og Britannia Secunda ble fordelt fra Nedre Britannia. Han restaurerte også Hadrians mur og dens festningsanlegg.
Senere i 298 utkjempet Konstantius slaget ved Lingones (ved dagens franske by Langres) mot alamannerne. Han ble innestengt i byen, men ble avløst av hæren etter seks timer og beseiret fienden. Han beseiret alamannerne på nytt ved Vindonissa (dagens sveitsiske by Windisch), dermed forsterket han forsvaret av grensen langs Rhinen. I 300 kjempet han mot frankerne ved Rhinen, og som en del av sin samlede plan for å stive opp grensen, bosette han frankerne i de forlatte områdene av Gallia for å befolke på nytt de ødelagte, folketomme områdene. Grensen langs Rhinen fortsatte i løpet av de neste tre årene å kreve Konstantius oppmerksomhet.
I 303 ble Konstantius konfrontert med de keiserlige forordninger fastsatt av Diocletian som tok opp forfølgelsen av kristne. Kampanjen ble ivrig utført av Galerius, som merket seg at Konstantius var mer vennligsinnet innstilt til de kristne, og han vurderte det som en metode å fremme sin karriere hos den aldrende Diocletian. Av de fire i tetrarkiet var det Konstantius som gjorde den minste anstrengelsen i å gjennomføre bestemmelsene i sine provinser, og begrenset til å slå overende en håndfull kirker.
Tiltredelse som augustus og død
Mellom 303 og 305 begynte Galerius å manøvre seg for å sikre at ville være i en posisjon til å kunne ta makten fra Konstantius etter at Diocletian var død. I 304 hadde Maximianus et møte med Galerius, antagelig for å diskutere spørsmålet om etterfølgelse, og Konstantius var verken invitert eller kunne komme grunnet situasjonen ved Rhinen. Selv før 303 synes det å ha vært en stilltiende avtale mellom tetrarkiene at Konstantius' sønn Konstantin og Maximianus' sønn Maxentius skulle framheves til cæsar straks Diocletian og Maximianus hadde gitt fra seg purpurkappene, og ved slutten av 304 hadde Galerius klart å overbevise Diocletian (som på sin side overbeviste Maximianus') om å utnevne både Flavius Valerius Severus og Maximinus II Daia som cæsar.
Diocletian og Maximianus gikk av som medkeisere den 1. mai 305, kanskje grunnet Diocletians dårlige helse. Før hærene ble samlet ved Milano, tok Maximianus av seg sin purpurkappe og ga den til Severus, den nye cæsar, og utropte Konstantius som augustus. Den samme scenen utspilte seg i Nicomedia under Diocletians myndighet. Konstantius som keiser styrte de vestlige provinsene mens Galerius tok de østlige. Konstantin, skuffet over at han ikke ble cæsar, flyktet fra hoffet til Galerius etter at Konstantius hadde bedt Galerius å frigi hans sønn da han selv var blitt syk. Konstantin nådde fram til Konstantius' hoff ved kysten av Gallia akkurat da faren var i ferd med å forberede en krigskampanje i Britannia.
I 305 krysset Konstantius over til Britannia, reiste helt nord på De britiske øyer og satte i gang en militær ekspedisjon mot pikterne, krevde en seier over dem og tittelen Britannicus Maximus II den 7. januar 306. Etter å ha trukket seg tilbake til Eboracum (York) for vinteren, hadde han planlagt å fortsette krigføringen mot de piktiske barbarene, men den 25. juli 306 døde han. Mens han lå døende, anbefalte han overfor hæren sin at de aksepterte hans sønn Konstantin som hans etterfølger. Følgelig ble Konstantin erklært til keiser av legionene i York.
Familie
Konstantius Klorus var enten gift med, eller hadde som elskerinne, en kvinne fra antagelig Nicomedia i Antatolia. Hun het Helena. De hadde en sønn: Konstantin.
I 289 hadde den politiske utviklingen tvunget ham til å skille seg fra Helena for å kunne gifte seg med Theodora, Maximianus' datter. De fikk seks barn:
Kristne legender
Som far til Konstantin den store og den betydningen han fikk for framveksten av den kristne kirke, dannet det seg en rekke kristne legender rundt Konstantius' minne. Eusebius av Cæsareas Vita Constantini (Konstantins liv) hevder at Konstantius selv var en kristen som lot som han var en hedning, og mens han var cæsar under Diocletian deltok han ikke i keiserens forfølgelser. Hans første hustru Helena hevdet å ha funnet det sanne kors.
Britiske legender
Konstantius' aktiviteter i Britannia ble husket i middelalderens walisiske legender, skjønt disse forvekslet jevnlig hans familie med familien til den senere vestromerske keiser Magnus Maximus (335–388), og som det også ble sagt ble gift med en sankt Elen (walisisk: Elen Luyddog, engelsk: Helen) og var far til en sønn ved navn Konstantin mens han var i Britannia. Den engelske middelalderhistorikeren Henry av Huntingdon (død 1160), som skrev Historia Anglorum («Historien om engelskmennene»), identifiserte Konstantius' hustru Helen(a) som britisk. Den beryktede mytologen Geoffrey av Monmouth (død ca. 1155) hevdet gjentok denne påstanden i Historia Regum Britanniae («Historien om kongene i Britannia») fra 1136. Geoffrey fortalte at Konstantius ble sendt til Britannia av senatet etter at Asclepiodotus (her framstilt som en britisk konge) var blitt veltet av kong Coel Hen fra Camulodunum (Colchester). Coel underkastet seg Konstantius og sa seg villig til å betale tributt til Roma, men døde kun åtte dager senere. Konstantius giftet seg med hans datter Helena og ble konge av Britannia. Han og Helena fikk en sønn ved navn Konstantin som overtok tronen av Britannia etter at hans far hadde dødd i York 11 år senere. Disse fantasifulle fortellingene har ingen historisk verdi. Faktisk hadde Konstantius skilt seg fra den historiske Helena før han dro til Britannia.
Tilsvarende nevner Historia Brittonum («Britonenes historie»), tradisjonelt tilskrevet en Nennius, en gravstein med innskriften «Konstantius, keiser som fortsatt var å se på 800-tallet i Segontium (nær dagens Caernarfon i Wales). Historikeren David Nash Ford har tilskrevet monumentet til Konstantin, den antatte sønnen av Magnus Maximus og Elen, som det ble sagt hersket over området før de irske invasjonene.
Leo Visser
Leendert (Leo) Visser (født 13. januar 1966 i Haastrecht) er en tidligere nederlandsk skøyteløper, som i 1989 vant allround-VM.
Under OL 1992 i Albertville fikk Visser to bronsemedaljer, på 1 500 meter og 5 000 meter, to distanser som ble vunnet av henholdsvis Johann Olav Koss og Geir Karlstad.
Middel mot kalde føtter
«Middel mot kalde føtter» er et skillingstrykk med tekst av Alv Schiefloe. Han var journalist og revyforfatter. I 1908 skrev han den første revyen for revyscenen Hjorten i Trondheim, og denne visa skal være der fra. Han er og kjent for sanger som «To storlygera», «Maren i Myra» og «Frieriet hass Ola Husmann».
Teksten
1.Jens Pedersen en dag gikk hen til doktoren for å bli repareret og kureret for et mén. Jens Pedersen var ellers ganske frisk og lytefri men han hadde noen slemme kolde ben.
2.Jens Pedersen recepter fikk så lange som et år, og han takket og betalte med et sukk. Men en måned efter Pedersen hos legen atter står for det hadde ikke hjulpet ham det plukk.
3.Og doktoren ordinerte både varme og kolde bad både sodalut og varmet pimpesten. Men da fjorten dagers tid var gått i ventesalen satt atter Pedersen med de samme kolde ben.
4.Nu vet jeg ingen annen råd, sa doktoren enn at De bruker samme middel som jeg selv har brukt. Jeg har selv for kolde føtter, skal jeg si Dem, ikke fri og det middel jager kulden straks på flukt.
5.Når jeg til sengs om kvelden går og ikke for en blund fordi føttene er kolde som is. Så stikker jeg dem bare bort til kona mi en stund og det føles som jeg lå i paradis.
6.Jens Pedersen ble sjeleglad og takkede for seg hjelper det meg ja så var det jo et hell. Vil De vær så snill og spørre Deres frue i fra meg om det passer at jeg kommer nu ikveld.
Claudia Cardinale
Claude Joséphine Rose «Claudia» Cardinale (født 15. april 1938 i Tunis i det franske protektoratet Tunisia) er en italiensk skuespiller.
Bakgrunn
Cardinales foreldre var italienske skuespillere som bodde i Tunis. Hun vokste opp der, i bydelen La Goulette der det bodde mange italienere. Moren Yolande Greco var etterkommer av innvandrere fra Sicilia. Faren, jernbanearbeideren Francesco Cardinale, kom også derfra. Han var født i Gela. Claudias morsmål var siciliansk. Italiensk lærte hun først i ungdomsårene. Hun hadde også i yngre alder lært seg tunisisk arabisk og fransk.
Karriere
I 1957 vant hun ved en tunisisk skjønnhetskonurranse en reise til filmfestivalen i Venezia. Hun fikk siden undervisning ved en skuespillerskole i Roma og fikk nesten omgående småroller.
Produsenten Franco Cristaldi valgte Cardinale, tok hånd om hennes karriere og giftet seg med henne (1966, skilsmisse 1975). Hun ble internasjonal stjerne i begynnelsen av 1960-årene, hovedsakelig gjennom sin rolle i Federico Fellinis suksessfilm 8 1/2 (1963).
I 2019 ble hun utnevnt til storoffiser av den franske Æreslegionen.
David Zwilling
David Zwilling (født 24. august 1949 i Abtenau) er en tidligere østerriksk alpinist.
Kraft kullkraftverk
Kraft kullkraftverk er et varmekraftverk i Chatham County, delstaten Georgia i USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 281 MW fra på kull, og 144 MW fra naturgass. Sistnevnte med to turbiner ble installert 1969–72. Operatør er energiselskapet Georgia Power, et heleid datterselskap av Southern Company.
David Zwilling
Høydepunktet i karrieren var verdensmestertittelen i utfor som han vant i VM 1974 i St. Moritz. I samme mesterskap tok han også sølv i slalåm.
Han kom på 2.-plass sammenlagt i verdenscupen sesongen 1972/73, og vant to enkeltrenn.
Rubladmøll
Rubladmøll (Ethmiidae) er en liten familie av små til middelsstore sommerfugler som kan minne om flatmøll (Depressariidae), en gruppe de tidligere ble regnet til. De er vanligvis kontrastrikt farget, vingene er gjerne lyse med mørke flekker. De fleste artene er knyttet til planter i rubladfamilien (Boraginaceae). Tre arter er funnet i Norge, men alle er sjeldne.
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn 8 – 48 mm) sommerfugler med lange forvinger. Kroppen er forholdsvis kort (sammenlignet med vingene) og kraftig, hodet middels stort. Palpene er ikke påfallende lange. Antennene er trådformede og rundt halvparten så lange som forvingene. Forvingene er avrundet firkantede, flere ganger så lange som brede. De nordiske artene, bortsett fra Ethmia pyrausta, er lyst fargede med mørke flekker eller mønstre. Noen tropiske arter er ganske fargerike, mens E. pyrausta er ensfarget mørk. Bakvingene er brede, ensfargede med middels lange hårfrynser. Beina er forholdsvis korte. Larvene er lange og slanke og ofte ganske fargerike, farget i svart, hvitt og gult.
Levevis
80 % av de kjente larvene lever på ordenen Boraginales, som omfatter rubladfamilien (Boraginaceae), honningurtfamilien (Hydrophyllaceae) og Ehretiaceae. De nordiske artene, bortsett fra Ethmia pyrausta som lever på frøstjerner (Thalictrum spp.), lever alle på planter i rubladfamilien, deriblant forglemmegei (Myosotis), lungeurt (Pulmonaria), ormehode (Echium) og legesteinfrø (Lithospermum). Larvene lever i tynne spinn på blader, blomster eller stengler og forpupper seg i en hvit eller gul kokong av silke. De voksne møllene flyr vanligvis om natten, unntatt noen som lever i fjellområder eller flyr tidlig på våren. Familien finnes i alle verdensdeler, men er mest artsrik i Mellom-Amerika, særlig i områder dominert av tornekratt med markerte tørketider.
Systematisk inndeling / norske arter
Denne gruppen har nylig blitt ført som en undergruppe til en sterkt utvidet familie Elachistidae.
Varpe
Varpe innebærer å forhale et fartøy (vanligvis en seilskute) ved hjelp av en trosse med et varpanker som er kastet (varpet) fra en lettbåt (barkasse) et stykke unna fartøyet. Uttrykket stammer fra middelnedertysk Warp zu werpen (werfen) «å kaste».
I elvemunninger, og andre steder der landskapet kunne egne seg, ble det ofte anlagt fester i land for varptrossa. Ofte ble det også satt ned rekker med stolper langs elvesiden som både ga feste for varping og støttet skipet slik at det ikke havnet på grunt vann. Fartøyet flyttes så ved å hale inn ankerkjetting eller trosse ved hjelp av fartøyets spill. Om man ønsker å flytte skipet over lengre strekninger, gjentas operasjonen flere ganger. Spesielt krigsskip brukte denne metoden som på dansk het varpning.
Større fartøyer hadde gjerne et spesielt varpanker som var langt lettere enn baugankeret til dette formålet. Mindre fartøyer kan varpes ved hjelp av en dregg.
Varping ble også benyttet i forbindelse med tømmerfløting. Over innsjøer ble tømmeret bundet sammen til flåter, og disse kunne forflyttes med trosse, varpedregg og et spill på flåten.
Fra midten av 1800-tallet overtok dampmaskindrevne slepebåter denne bukseringen av seilskuter i store havner.
Landfaste installasjoner til varping er i dag kulturminner. Dette kan være solide bolter av jern som er festet i fjellet.
Yangzhou
Yangzhou (forenklet kinesisk: 扬州; tradisjonell kinesisk: 揚州; pinyin: Yángzhōu) er en by på prefekturnivå i provinsen Jiangsu ved Kinas kyst mot Gulehavet. Befolkningen anslås (2004) til 548 000. Byen ligger ved Kinas store kanal. Bosetning i Yangzhou lar seg belegge så tidlig som 400 år før Kristus. Byen er et økonomisk og kulturelt senter i området.
Prefekturet er på nordbredden av Yangtze. Det grenser til Nanjing i sørvest, Huai'an i nord, Yancheng i nordøst, Taizhou i øst og over elven i sør ligger Zhenjiang. I vest har prefekturet også en kort grense mot provinsen Anhui.
Administrative enheter
Yangzhou består av tre bydistrikter, ett fylke og tre byfylker:
Historie
Yangzhous historie går tilbake til Vår- og høstannalenes tid da byen het Guangling 廣陵. Rundt år 590 e.Kr. begynte navneskiftet til Yangzhou, som egentlig var et områdenavn for et stort omliggende område.
Beliggenheten ved Yangtze og Keiserkanalen gjorde byen til et kulturelt og økonomisk senter og en viktig havn for utenrikshandelen fra Tang-dynastiets tid av (618-907).
Yangzhou er landskjent for de tre havene Shouxihu Gongyuan, Ge Yuan og He Yuan. De stamme alle tre fra Tang-dynastiets tid og er et yndet turistmål på grunn av sin klassiske stil. Utenfor Kina er særlig mange japanene tiltrukket av byen, for grunnleggeren av den japanske buddhisme, munken Daming Si, kom fra et kloster ikke langt utenfor den gamle bygrensen. Men kan se japansk innflytelse gjøre seg gjeldende i tre av byens pagoder; de er gaver fra Japan og gjenspeiler japansk byggestil.
Byen var en kort stund hovedstad for kongedømmet Wu i De fem dynastiers og ti kongedømmers tid.
Fra 900-tallet til 1300-tallet var byen en kulturell høyborg, og mange av tidens fremste kinesiske diktere og kunstnere bodde her. Nevnes kan også de åtte eksentrikere fra Yangzhou, en gruppe malere som bodde her, skjønt noe senere enn da byen hadde sin gullalder.
Av kulturhistorisk betydning er de godt bevarte islamske gravene fra Song-dynastiets tid, nede ved Chang Jiangs bredder.
Frem til 1800-tallet var Yangzhou et viktig senter for handelen med salt (som var et statsmonopol), ris og silke.
Yangzhouopptøyene i 1868 var en hendelse med stor betydning for anglokinesiske relasjoner, og ledet nesten til krig. Krisen var nørt opp under av mandariner i byen som var motstandere av den protestantiske misjon som gikk for seg der. Det kom til opptøyer sa en rasende mengde på 8 000-10 000 kinesere gikk til angrep på hovedkvarteret til det britiske China Inland Mission i Yangzhou. De plyndret, brente og gikk til angrep på misjonærene under ledelse av Hudson Taylor. Ingen misjonærer ble drept, men flere ble skadet da de mått flykte for livet. Da han fikk melding om opptogene førte den britiske konsul i Shanghai, Sir Walter Henry Medhurst med seg sytti Royal Marines i en «Man of war» og dampet opp Yangtzefloden til Nanjing som en styrkedemonstrasjon. Det endte med at den kinesiske visekongen der, Zeng Guofan, kom med en offentlig beklagelse og betalte skadeerstatning til de skadede misjonærene.
Fra Taipingopprørets tid (1853) til den kommunistiske maktovertakelse (1949) sank Yangzhou hen som følge av krigsskader og dårlig vedlikehold av Keiserkanalen på en tid da jernbanetransport overtok mer og mer. Men senere er kanalen blitt satt i stand igjen, og Yangzhous betydning har tiltatt. Byen har utviklet noen nye industrier, særlig bomull og tekstiler. Først i 2004 fikk Yangzhou direkte jernbaneforbindelse med Nanjing.
Kinas tidligere president Jiang Zemin var født og oppvokst i Yangzhou.
Yangzhou er berømt for sine lakkarbeider og jadefigurer.
Ole Ueland
Ole Ueland (født 15. juli 1983) er en norsk politiker (H) som fra 2019 er leder i Høyres gruppe i Rogaland fylkesting og medlem av fylkesutvalget. Han var ordfører i Sola kommune fra 2011 til 2019.
Han meldte seg inn i Høyre som 15-åring, og ble formann i Sola Unge Høyre i 1999 og leder i Sola Høyre i 2001. Han var ansatt som fylkessekretær (ungdomssekretær) i Rogaland Unge Høyre 2002–2003, valgkampsekretær i Rogaland Høyre og politisk rådgiver for Stavangers ordfører Leif Johan Sevland 2005–2007.
Ueland ble første gang valgt inn i Sola kommunestyre i 2003, og ble medlem av formannskapet i 2007. Han var styreleder i det kommunale foretaket Sola kulturhus 2004–2005. I 2011 ble Ueland valgt til ordfører i Sola gjennom et samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre, og ble således blant landets yngste ordførere. Han var leder i Rogaland Høyre 2010–2012.
Ueland har studiekompetanse fra Sola videregående skole fra 2002 og bachelorgrad i medier og kommunikasjon fra Høgskolen i Oslo fra 2010, og arbeidet som kommunikasjonsrådgiver i AGR Petroleum Services 2010–2011. Han studerte også hotelledelse ved Universitetet i Stavanger 2004–2005.
Han er sønnesønn av tidligere ordfører og stortingsmann Ole Gabriel Ueland og nevø av tidligere ordfører Håkon Rege. Han nedstammer i direkte mannslinje fra stortingsmann og leder innen bondebevegelsen og venstreopposisjonen Ole Gabriel Ueland, som var hans tippoldefars farfar.
Rotfrukt
En rotfrukt er en rot med en viss størrelse som kan brukes til mat. De blir gjerne regnet som en type grønnsak. Rotfrukter inneholder mye vitaminer, mineraler og fiber. Rotfrukter har den fordelen at de kan lagres over lang tid, og er derfor en god og billig vintermat i nordlige strøk. Rotfrukter blir gjerne kokt og bakt, og i noen tilfeller også stekt. De har relativt lang koketid.
Rotvekster har lang historie som kulturvekster og har vært dyrket i uminnelige tider.
Rotfrukter brukes til mat for mennesker, men dyrkes også som forvekster og for industriell bearbeiding.
Carolyn Swetland
Carolyn Grace Swetland (født 1913, død 18. september 1995) var en amerikansk-norsk sosialantropolog og forfatter. Swetland kom til Norge på antropologisk feltarbeid på 1960-tallet, og var resten av livet vekselvis bosatt i Paris og på Biri. De siste åra av sitt liv bodde hun i Oslo. Hun var på 1970-tallet daglig leder i Fremmedarbeiderforeningen.
Swetland debuterte som skjønnlitterær forfatter i en alder av 74 år med barneboka Bedre enn en kamel?; den siste romanen skrev hun like før hun døde i 1995, 81 år gammel. Hun var en svært internasjonalt orientert forfatter, og bøkene hennes henter handlinga si fra flere kontinenter.
Steen & Strøm
Steen & Strøm as er et skandinavisk kjøpesenterselskap med 10 kjøpesentre i Norge, Danmark og Sverige. Konsernet er delt inn i Steen & Strøm Norge AS, Steen & Strøm Danmark A/S og Steen & Strøm Sverige AB.
Klépierre og Stichting Pensioenfonds ABP kjøpte den 28. juli 2008 Steen & Strøm for 21,9 milliarder kroner. Klépierre eier 56,1 prosent av selskapet, mens Stichting Pensioenfonds eier 43,9 prosent. Steen & Strøm er et fullintegrert selskap i Klépierre som er Europas ledende aktør innen kjøpesenterbransjen med sine 10 sentre i 16 land.
Selskapet har igangsatt et omfattende program for miljø- og samfunnsansvar og er hedret som den mest bærekraftige kjøpesentergruppen i Europa flere år på rad. Dette innebærer blant annet at samtlige sentre er ISO-14001 sertifisert.
Historie
Samuel Strøm hadde begynt sin virksomhet allerede i 1797, og dette har senere vært regnet som selskapets stiftelsesår. Det opprinnelige Steen & Strøm-selskapet ble dannet da Emil Steen og Samuel Strøm jr (barnebarnet til Samuel Strøm) slo sammen sine butikker i 1856.
Selskapet åpnet i 1874 Kristianias første stormagasin i et stort nybygg i fire etasjer på Kongens gate 23, tegnet av arkitekt Paul Due, men dette brant ned i 1929. Etter brannen ble dagens stormagasin i fem etasjer og tre tilbaketrukne etasjer oppført på samme tomt etter tegninger av arkitekt Ole Sverre. Det sto ferdig i 1930 og hadde forbilder i de store magasinene i Paris, med et åpent ovalt midtrom gjennom etasjene, under glasstak. Magasinet fikk byens første rulletrapper. Siden har nye og moderne shoppingsentere blitt bygget rundt om i de forskjellige landene, og kjeden regnes som en av de største i Norden.
Galleri
På 1990-tallet ble kjeden også mer kjent da investor Petter Stordalen involverte seg gjennom styringen av City Syd i Trondheim, og tok etterhvert over selskapet, som hadde økonomiske problemer mot slutten av 1992 da Stordalen hadde blitt sjef for City Syd. Riktignok ble han tvunget ut i 1996, da Stein Erik Hagen, som satt på en stor andel i selskapet, hadde andre planer enn hva Stordalen selv mente var best for selskapet. Siden har Hagen gjennom Canica AS vært involvert og en periode så godt som ene-eier av selskapet.
Selskapet var listet på Oslo Børs fra 1994 til 2007.
Steen & Strøms eiere
Eiendomsselskapet Klépierre er Europas nest største eier av kjøpesentre. Det er notert på CAC 40 i Paris. Klépierre har en verdi på om lag 3.7 milliarder euro.
Steen og Strøm i Norge
Steen og Strøm Norge AS er en norsk eiendomsselskap som eies av Steen & Strøm. Selskapet eier og driver kjøpesentre tilsluttet den skandinaviske kjeden Steen & Strøm som har røtter tilbake til 1797. Steen og Strøm Norge AS ble stiftet 6. juni 1987.
Steen og Strøm driver 2 kjøpesentre i Norge.
Nantong
Nantong (kinesisk: 南通; pinyin: Nántōng) er en by på prefekturnivå i provinsen Jiangsu ved Kinas kyst mot Gulehavet. Befolkningen anslås (2004) til 7 737 900.
Historie
Ettersom kysten mot Østkinahavet hele tiden har trukket seg tilbake på grunn av avleiringene av slam fra floden Chang Jiang har dette prefekturet stadig blitt større. Avstanden fra hovedbyen, nAntong, til kysten, er nå meget større enn under Handynastiet.
Fra Han-dynastiet til Tangdynastiet var det som nå kalles Nantong bare et lite fylke som var understilt Yangzhou et godt stykke lenger inn i landet. I 958 hadde byen vokst såpass at det ble utskilt som et selvstendig prefektur, ved navn Tongzhou. Navnet betyr «åpningsprefektuet», noe som henspiller på beliggenheten ved storelvens munning. Men Yangzhou ble etterhvert en meget rik by, og det førte til at Tongzhou fra 1368 ble understilt Yangzhou igjen. Først i 1724 gjenvant det sin rang som selvstendig prefektur, men da under det nye navnet Nantong («Sørlige Tong») for å unngå sammenblanding med Tongzhou nær Beijing. (Ved Nantong videreføres navnet Tongzhou i et regionalt navn).
Nantong rikdom var tradisjonelt knyttet til produksjonen av salt, ris - og bomullsdyeking, og ikke minst av tekstilindustrien. Den lokale entreprenør Zhang Jian grunnla Nantongs første moderne bomullsspinneri i 1899, og fortsatte med en industriutvikling som omfattet mel, olje, silkespinning, et destilleri og en maskinfabrikk. Han ble også skipsreder og gjenvant saltmarkene øst for Nantong og gjorde dem egnet for bomullsproduksjon. Nantong fikk på folkemunne kallenavnet «Zhang Jians kongerike».
Polycarp Pengo
Polycarp Pengo (født 5. august 1944 i Mwazye nær Sumbawanga i dagens Tanzania) er en av Den katolske kirkes kardinaler, og erkebiskop av Dar-es-Salaam i Tanzania.
Nantong
Historie
Området ble skadelidende i de økonomiske nedgangstidene i 1930-årene og så av den japanske okkupasjon, men har tatt seg inn og er fremdeles et viktig sentrum for tekstilindustrien. Havnen kan ta imot havgående skip, og har profittert på dette og sin gunstige beliggenhet for videretransport i mange retninger.
Administrative enheter
Nantong består av to bydistrikter, fire byfylker og to fylker:
Polycarp Pengo
Pengo gikk fra 1959 til 1964 på fransiskanernes middelkole i Kaengesa. I 1965 begynte han på deres presteseminar i Kipalalpala, og studerte der filosofi (1965–1967) og teologi (1968–1971). Den 20. juni 1971 ble Pengo presteviet i bispedømmet Sumbawanga. De følgende to årene, fra juni 1971 til juli 1973, var han biskopens sekretær.
Jalgaon
Jalgaon (marathi: ) er en by beliggende nord i den indiske delstaten Maharashtra. Byen er administrasjonssentrum i distriktet med samme navn. Dette distriktet ligger på det nordlige Deccanplatået. Jalgaon ligger innenfor den produktive, irrigerte jordbruksregionen Khandesh, og er et selvstendig kommunestyre. Jernbanelinjen som forbinder Mumbai med Allahabad passerer byen. Jalgaon ligger omtrent 260 km nordøst for storbyen Mumbai. Den fungerer som et vei- og jernbaneknutepunkt. I selve byen foregår det stor handel med bomull, og byen er best kjent for sin bomullsindustri. Ved folketellingen i 2001 hadde byen 368 579 innbyggere. Jalgaon er hjembyen til Pratibha Patil, som var Indias president.
Nantong
Samferdsel
Kinas riksvei 204 løper gjennom området. Den løper fra Yantai i Shandong sørover til Shanghai, og er innom blant annet Lianyungang, Nantong og Taicang.
Polycarp Pengo
Fra 1973 til 1977 studerte han moralteologi ved Det pavelige lateranuniversitet og ved Alfonsianum i Roma og tok doktorgrad i faget. Etter studiene vendte han tilbake til Tanzania og underviste i moralteologi ved seminaret i Kipalalpala. Deretter ble han rektor ved det nasjonale hovedseminar i Segerea (1978–1983).
Jalgaon
Byen ligger i gjennomsnitt 209 moh. og har et variert klima. Somrene er svært varme og tørre, og temperaturen kan bli så høy som 47° C. Jalgaon mottar omtrent 700 mm nedbør i monsunperioden, som blir fulgt av et behagelig klima om vinteren.
Nantong
Samferdsel
Kinas riksvei 328 i løper gjennom området, fra Nanjing via blant annet Yangzhou til Nantong.
Polycarp Pengo
Den 11. november 1983 ble Pengo utnevnt av pave Johannes Paul II til biskop av Nachingwea. Den 17. oktober 1986 ble han biskop av det nyopprettede bispedømmet Tunduru-Masasi.
Pengo etterfulgte den 22. juli 1992 kardinal Laurean Rugambwa som erkebiskop av Dar-es-Salaam, etter å ha vært koadjutor i dette erkebispedømmet i to år.
Jalgaon
Demografi
Ifølge den nasjonale folketellingen i 2001 hadde Jalgaon 368 579 innbyggere. Av disse var 52 % menn og 48 % kvinner. Gjennomsnittlig lesekyndighet var 76 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. Mannlig lesekyndighet var 80 %, mens 71 % av kvinnene kunne lese. 13 % av befolkningen utgjorde barn under 6 år.
Polycarp Pengo
Den 21. februar 1998 ble han kreert til kardinal av pave Johannes Paul II.
Det andre slaget ved Panipat
Det andre slaget ved Panipat stod 5. november 1556 mellom den bare 13-årige stormogulen Akbar den store, hvis far Humajun hadde død i januar samme år, på den ene siden, og hans opprørske minister Hemu, på den andre.
Polycarp Pengo
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Det andre slaget ved Panipat
På Hemus side kjempet det 30 000 rajputerer og et kavaleri med 1 500 afghanske stridselefanter. Akbars armé ble ledet av Bajram Khan og var tallmessig klart underlegen rebellarmeen. Men rent tilfeldig ble hærføreren Hemu truffet i øyet av en pil, og ble dermed tatt til fange av Akbars tropper. Da Akbar på slagstedet hugget hodet av Hemu var seieren sikret.
André Korff
André Korff (født 16. juni 1973 i Erfurt) er en tysk, tidligere profesjonell, landeveissyklist. Han startet sin karriere i 1998 for Festina. Han har også syklet for det tyske laget T-Mobile Team.
Soltempelet
Alteret ble anlagt i 1530 under Ming-dynastiet for keiserens rituelle ofringer til solen. Ritan er også en offentlig park med store hageanlegg og en liten innsjø.
Direkte motliggende det, men på motsatt side av byen, ligger Månetempelet, i området Fuchengmen vest i Beijing.
Savski Venac
Savski Venac (serbisk: Савски венац) er en av de 17 bykommunene i Beograd by. Bydelen er også en av de 10 kommunene som utgjør selve byen Beograd, og er en av de eldste delene av byen.
Killzone 2
Killzone 2 er et science fiction førstepersonsskytespill for PlayStation 3, utviklet av Guerrilla Games og utgitt av Sony Computer Entertainment Europe. Dette er det tredje spillet i Killzone serien som begynte på PlayStation 2 med Killzone og fortsatte på PlayStation Portable med Killzone: Liberation. Spillet ble først annonsert på E3 2005, med en tech demo, mens det første gameplay opptaket ble vist to år senere på E3 2007. Killzone 2 ble lansert over hele verden sent i februar 2009.
Spillet fikk gode kritikker og ble forhåndbestilt i over 1.1 millioner eksemplarer i Europa.
Handling
To år etter den mislykkede Helghast-invasjonen av Vekta, blir en ISA-flåte ledet av oberst Jan Templar sendt for å angripe Pyrrhus, hovedstaden i Helghan. Deres mål går ut på å arrestere keiser Scolar Visari på grunn av krigsforbrytelser. Blant ISA-enhetene som deltar i angrepet er Alpha Squad, ledet av Jan Tempars gode venn Ricardo "Rico" Velasquez. Sersjant Tomas "Sev" Sevchenko, en veteran fra en ISA-bataljonen, er hans nestkommanderende. Men de oppdager raskt at Helghast er godt forberedt mot invasjon. De har utviklet nye våpen og utstyr, som ingen fra ISA har sett tidligere.
I tillegg er planetens tåke-lignende atmosfære, ørken og konstante storm viser seg å være en stor trussel mot inntrengerne. Men de rykker jevnt og trutt mot keiser-palasset. Men akkurat i det konvoien skal angripe palasset, aktiverer oberst Mael Radec, sjef for Helghan-militæret, et forsvar som dreper hundrevis av ISA-soldater og forhindrer videre fremrykking. Dante Garza, medlem av Alpha Squad og nær venn av Tomas, får tak i et stykke fra våpenet og sender til ISA-forsker Evelyn Batton. Våpenet drives av Petrusite, et mineral som kan generere og kanalisere elektrisitet. Forskeren identifiserer også en gammel gruve-post i utkanten av Pyrrhus, hvor Helghast i hemmelighet har hentet ut dette stoffet til militært bruk.
Wuxi
Wuxi (kinesisk: 无锡, pinyin: Wúxī; eldre stavemåter: Wu-shi, Wushi eller Wuish; betyr «uten tinn»; shanghaidialekt: [ɦu.ɕiɪʔ]) er en by på prefekturnivå i provinsen Jiangsu ved Kinas kyst mot Gulehavet. Befolkningen anslås (2004) til 1 010 000, men hele prefekturet har 4,32 millioner innbyggere. Den ligger ved den store innsjøen Taihu mellom Shanghai og Nanjing.
På grunn av sin kraftige økonomiske vekst kalles byen ofte Lille Shanghai. Wuxi er en av de økonomiske og industrielle sentra i provinsen Jiangsu, og har en gunstig beliggenhet ved Keiserkanalen og ved hovedtrafikkårene (motorvei, jernbane) mellom Shanghai og Nanjing. Prefekturet er delt i to halvdeler av Taihu, og grenser til Changzhou i vest og Suzhou i øst. Den nordlige halvdelen av prefekturet skuer nordover over Yangtsefloden til prefekturet Taizhou, mens den sørlige halvparten har sørgrensen sin mot provinsen Zhejiang.
Etymologi
Under Zhoudynastiet og Qindynastiet var den også sentrum for gruvedrift etter tinn, hvorved formodentlig det gamle bynavnet Youxi (forenklet kinesisk: 有锡, tradisjonell kinesisk: 有錫 = har tinn) kan forklares. Men så tok tinnet slutt, og navnet ble endret til Wuxi (= ikke tinn).
Dette er den vanlige forklaringen på bynavnet. Det finnes imidlertid også alternative teorier. Noen mener at navnet kan komme fra Wuxu (吳墟), som betyr ruinene av staten Wu. Andre viser til et ord på baiyue som kan bety «god fugl».
Historie
Byen Wuxi har eksistert siden ca. år 1000 f.Kr. Grunnleggelsen fant sted henimot slutten av Shangdynastiet. Taibo, eldste sønn av keiser Zhouwu, grunnla byen som ble et kulturelt sentrum i staten Wu.
Staten Wu ble et av de sterkeste kongedømmene i Vår- og høstannalenes tid. Sunzi kom til Wu og hjalp kongen med militære anliggender. Wu ble betraktet som et av de syv sterkeste rikene i denne perioden. Men Wu ble senere nedkjempet av staten Yue, i dagens Zhejiang og Fujian, som i sin tur ble erobret av staten Chu i De stridende staters tid.
Området Wus kulturelle og økonomiske senter forskjøv seg til Suzhou under herredømmet til den første av Qindynastiets keisere, Qin Shi Huang, som forente Kina. Wuxi ble da underordnet Suzhou administrativt. Under Handynastiet ble Wuxi etablert som et eget fylke av keiser Han Wudi. Det var tidlig i Han-tiden at det ble oppdaget tinn i området, noe som førte til konflikter. Men det tok ikke lenge før tinnet var utvunnet.
Administrative enheter
Wuxi består av seks bydistrikter og to byfylker:
Kulturminner
Qing-diplomaten Xue Fuchengs gamle hjem i Wuxi ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Leirfigurene A Fu er kjent fra denne byen.
Fly
Sunan Shuofang internasjonale lufthavn ble åpnet i 2004 og ligger 14 kilometer fra Wuxi sentrum. Den har både innenlands og utenlands trafikk.
Vannbåren transport
Byen ligger både ved Keiserkanalen og nær Kinas viktigste naturlige vannvei Chang Jiang.
Jernbane
Wuxi er også stoppested på den viktige jernbanelinen Jinghubanen som løper fra Beijing til Shanghai via blant annet Tianjin, Jinan, Nanjing og Suzhou.
Beijing-Shanghai høyhastighetstog har også stoppested her.
Vei
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Luna 1
Luna 1 var det første romfartøy som kom i nærhet av Månen, og det første romfartøy som havnet i en heliosentrisk bane. Luna 1 var en del av sovjets Luna-program.
Makramé
De vanligste knutene en brukte var båtsmannsknop, kjerringknop, og variasjoner med halvstikk. Teknikkene antas å ha blitt utviklet av arabiske håndverkere omkring 1300-tallet, og siden spredt via sjøfarende folk som så seg nytte av det.
I seilskutetiden ble makrame brukt til forsterkninger og foringer på tauverk og annet der en trengte en mindre glatt eller hard overflate. Andre teknikker kunne brukes til matter (plattinger). Knop og knuter var noe en måtte kunne, mens kunnskap om flettinger og vevlignende teknikker ikke var like utbredt.
I dag er makrame en av mange håndarbeidshobbyer der de fleste ting som blir laget er mest til pynt.
Homoskinhead
En homoskinhead, også kjent som gayskin eller queerskin, er en homofil person som identifiserer seg med skinheadkulturen, noen ganger (men ikke nødvendigvis) ut av seksuell interesse.
Noen homofile skinheads har en seksuell fetisj for skinheadstiler; andre har en voldsfetisj. Andre er igjen tiltrukket av skinheadkulturens maskuline uttrykk. De de har felles er at de tar til seg skinheadkuturens subkulturelle aspekter og er seksuelt tiltrukket til andre som gjør det samme.
Det er naturligvis mange skinheads som er homofile, men som ikke har en fetisjert holdning til skinhead-imaget. Disse individene kan foretrekke å ikke bli referert til som homoskinheads på grunn av de seksuelle konnotasjonene og de assosierer seg således ikke med selvidentifiserte homoskinheads av samme årsak. Vi finner homofile skinheads i arbeidene til homofile kunstnere som Attila Richard Lukacs og filmskaper Bruce LaBruce. Homofile skinheads har forekommet på catwalken til designere som Alexander McQueen og Jean-Paul Gaultier siden starten av 1990-tallet.
Hans Christian Bugge (1910–1994)
Hans Christian Bugge (født 9. januar 1910 i Kristiania, død 9. september 1994) var en norsk jurist innen sjøfart og forsikring. Han var også fjellklatrer og med Arne Næss på å bestige Tirich Mir (1950).
Han studerte til cand.jur. 1931 og virket som dommerfullmektig i Hallingdal 1933–36 før han tiltrådte i Justisdepartementet i 1937. I 1940 startet han for Sjøassurandørenes Centralforening der han var direktør 1945–57 og styremedlem 1957–67. Han virket mellomtids for Nortraship i London i 1944. Sist jobbet han fra 1957 for forsikringsselskapet Christiania Sø og Poseidon.
Han hadde en rekke sentrale verv, blant annet med i Sjølovskommisjonen (1959), leder av styret for Statens Varekrigsforsikring (1955), i direksjonen for Norske Selskab (1964), i ledelsen for Norsk Tindeklub 1945–58, styremedlem for Den Norske Sjøretts-forening (1955), formann i Forsikringsselskapenes Felleskontor for krigsforsikringer (1960), i styret for Nordens Sjøforsikringspool 1959–71, med i Executive Committee i International Union of Marine Insurance 1962–70 og styremedlem i Det Norske Veritas (1965).
Han var sønn av disponent Yngvar Bugge og far til Hans Christian Bugge (f. 1942).
Aron Winter
Aron Mohamed Winter (født 1. mars 1967 i Paramaribo i Surinam) er en tidligere nederlandsk fotballspiller og nåværende trener for den kanadiske klubben Toronto FC.
Han debuterte for Ajax Amsterdam 6. april 1986, da han kom innpå som innbytter for Frank Rijkaard i en kamp mot FC Utrecht. I løpet av tiden hos Ajax var han med på å vinne cupvinnercupen i 1988 og UEFA-cupen i 1992. Etter UEFA-cupseieren gikk han til den italienske klubben Lazio Roma.
Han spilte for Roma i fire år, uten at laget vant noen titler, og vinteren 1996 gikk han til Milano-klubben Internazionale. Her spilte han sammen med berømtheter som Roberto Baggio, Giuseppe Bergomi og Gianluca Pagliuca, og laget vant UEFA-cupen i 1998. Dette ble den eneste tittelen Winter var med å vinne med Internazionale.
Etter tre år i Milano gikk han i 1999 tilbake til Ajax. Etter en krangel med treneren Co Adriaanse i 2001 ble han utleid til Sparta Rotterdam. Etter et år i Rotterdam tilbrakte han igjen sesongen 2002/03 i Amsterdam, og la opp sommeren 2003. Han spilte sin siste kamp under treneren Ronald Koeman 2. oktober 2002 i mesterligaoppgjøret mot Rosenborg, som endte 0-0.
Landslagskarrieren
Winter debuterte på 25. mars 1987 i en kamp mot. Året etter ble han nominert i troppen til EM 1988 i Tyskland, der Nederland sikret landets eneste internasjonale tittel.
Han spilte også i de følgende tre europamesterskapene 1992, 1996 og 2000, samt i verdensmesterskapene i 1990, 1994 og 1998. Etter EM 2000, der Nederland ble slått ut i semifinalen, avsluttet Winter landslagskarrieren etter sju turneringer, 84 landskamøper og seks scorede mål.
Blue (Vidar Vang-album)
Blue er et musikkalbum med artisten Vidar Vang, utgitt i et meget begrenset opplag 13. november 1998. Blue er Vidar Vangs første, uoffisielle, album, produsert av Karl Johan Storø og Vidar Vang selv. Det ble spilt inn i Storø Studio i Bjerkvik, Nordland. Blue ble solgt på konserter i Nord-Norge, Mexico, på Cuba, Jamaica og i USA vinteren og sommeren 1999. Albumet er nærmest helt akustisk, og Vidar Vang spiller alle instrumentene på platen selv.
Johann Friedrich Struensee
Johann Friedrich Struensee (født 5. august 1737 i Halle i Tyskland, død 28. april 1772) var lege og politiker. Fra 1769 var han livlege for Christian VII, og han var den egentlige makthaver i Danmark i perioden 1770–1772. På grunn av den regjerende kong Christian VIIs sinnssykdom kunne hoffolk som oppnådde kongens tillit, i realiteten overta regjeringsmakten. Sykdommen gjorde kongen viljeløs og fullstendig uinteressert i regjeringssaker. Etter at kongen besteg tronen i 1766, hadde forskjellige klikker kjempet om å oppnå hans fortrolighet.
Oppvekst og ungdom
Johann Friedrich Struensee var sønn av Marie Dorothea og Adam Struensee. Faren var prest i Halle, professor i teologi ved Halles universitet og senere biskop i hertugdømmene. Dessuten var han pietist av den franckeske skole, en pietistisk retning som la vekt på det samfunnsnyttige aspekt og samtidig oppfordret medlemmene av trosretningen til å søke verdslige kunnskaper. Struensee ble skrevet inn som medisinstudent ved universitetet i Halle i 1752. Det hadde vært flere ansette leger i Struensees familie, bl.a. Johan Samuel Carl, som hadde vært livlege for Christian VI, og som bodde hos Adam Struensee etter sin avgang i 1742.
Struensee uttalte selv at han hadde kjente vitenskapsmenn som sine forbilder. Blant disse var den sveitsiske legen Albrecht von Haller og den franske filosofen Claude Adrien Helvétius. Den franske regjering dømte den sistnevntes mest kjente verk, De l'esprit (1758), til å bli brent på bålet i all offentlighet. Dessuten viser Struensees etterlatte boksamling at han kjente til både Voltaire, Jean-Jacques Rousseau og Ludvig Holbergs Moralske Tanker, som Struensee hadde en tysk oversettelse av. Struensee var følgelig svært påvirket av opplysningstidens tanker, i tillegg til den pietistiske bakgrunnen som han hadde fått hjemmefra.
I 1757 tok Struensee doktorgraden i medisin med en avhandling kalt Om skaden ved forkjærte legemsbevegelser. Avhandlingen forklarte hvordan man forebygger skader ved å unngå gale bevegelser og peker frem mot hans tanker om oppdragelse. Under sin tid som makthaver i Danmark utsatte han blant annet den vordende kronprins Frederik VI for disse ideene. Avhandlingen var bemerkelsesverdig sammenlignet med andre medisinske avhandlinger på samme tid, ettersom den overhodet ikke nevner medisinske forgjengeres verker, men utelukkende var bygget på Struensees egne iakttakelser og eksperimenter.