cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spredningsplott
Et spredningsplott er et statistisk diagram for å vise verdien av to variabler fra et dataset. Spredningsplottet viser ulike punkter i et koordinatsystem som representerer en dataobservasjon. Plasseringen av et punkt langs aksene bestemmes av verdien til de to variablene som presenteres. Spredningsplott egner seg til å vise for eksempel sammenhenger og grupperinger i et dataset.
Moderne datateknikk kan også lage spredningsplott for tre variabler.
Gianluca Cologna
Gianluca Cologna (født 17. mai 1990) er en sveitsisk langrennsløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 5 på sprintstafetten. Han er broren til den olympiske mesteren Dario Cologna, som han også deltok sammen med i 2014.
Günter de Bruyn
Günter de Bruyn (født 1. november 1926 i Berlin i Tyskland, død 4. oktober 2020) var en tysk forfatter.
De Bruyn har mottatt Brandenburgs fortjenstorden.
Eirik Smidesang Slåen
Eirik Smidesang Slåen (født 14. august 1979 på Lillehammer) er Amanda-vinnende norsk produsent, regissør og manusforfatter.
Han har blant annet produsert filmatiseringen av Thorbjørn Egners Dyrene i Hakkebakkeskogen (Amanda for beste barnefilm i 2017 ) og animasjonsfilmen Kaptein Sabeltann og den Magiske Diamant (Folkets Amanda 2020) for Qvisten Animation, samt co-produsert Rune Denstad Langlos Welcome to Norway med Motlys og TV-serien Ollie med Storyline Studios og belgiske Lunanime. Han har også produsert, skrevet og regissert flere kortfilmer.
2010 i Frankrike
Begivenheter i året 2010 i Frankrike.
Februar
Gullmedaljer Vincent Jay Jason Lamy-Chappuis
Bronsemedaljer Marie Dorin Tony Ramoin Marie-Laure Brunet Vincent Jay Marion Josserand Mathieu Bozzetto
Outsiderbanden
Outsiderbanden (fransk originaltittel: Bande à part) er en fransk langfilm fra 1965 regissert av Jean-Luc Godard.
Handling
En ung kvinne ved navn Odile (spilt av Anna Karina) møter en mann ved navn Franz (spilt av Sami Frey) i en engelsk-språklig klasse. Hun har fortalt ham om masse penger som skal ligge gjemt i en villa hvor hun bor sammen med sin tante Victoria og Mr. Stolz i Joinville - en liten forstad til Paris. Franz forteller vennen Arthur (spilt Claude Brasseur) om alle pengene, og de to legger en plan for å få tak i pengene selv. Arthur begynner å flørte med Odile, og spør henne ut om pengene.
Sokkelvik
Sokkelvik, også skrevet Sokkelvika, (kvensk: Vuorkkulahti ) er ei bukt og ei fraflyttet bygd i Nordreisa kommune i Troms. Bygda ligger på vestsida av Reisafjorden, 5-6 km nord for Sørkjosen. Indre Sokkelvika har veiforbindelse til europavei 6 (1,5 km), videre til Ytre Sokkelvika går en gangsti (2 km).
Outsiderbanden
Handling
Odile reiser hjem, og finner pengene på rommet til Stolz. Hun møter deretter Franz og Arthur, og de går på kafé, bestiller drikke og danser. Odile forteller Arthur at hun elsker ham, og de to går hjem til ham, og overnatter sammen. Dagen etter får Arthurs onkel vite om pengene, som også krever en andel av summen. Franz, Arthur og Odile bestemmer seg for å begå ranet raskere enn de hadde planlagt. Den kvelden går de til Odiles hus. Men Odile forteller dem at alle låsene nylig har blitt byttet. De binder fast Victoria, og låser henne inne i et skap. De ransaker hele huset, men oppdager bare et mindre beløp i kontanter. Når de åpner skapet for å forhøre Victoria, ser det ut til at hun er dødd.
Sokkelvik
I Indre Sokkelvika gikk det 7. mai 1959 et kvikkleireskred som sopte store deler av bebyggelsen på havet. Skredet startet ute i sjøen og forplantet seg inn på land. 17 mennesker ble tatt av raset, 9 av dem omkom. Etter ulykken ble bygda fraflyttet.
Et av husene i Indre Sokkelvika som ikke ble tatt av raset i 1959, ble på slutten av 1980-tallet flyttet til Sørkjosen. Det såkalte Sokkelvikhuset ble bygd rundt 1850 og inngår nå som en del av Nord-Troms Museums anlegg. Det brukes som utstillingslokale om sommeren.
Huset Balšić
Huset Balšić var av en montenegrinsk fyrstehus og lyktes i 1356 å tilkjempe seg makten i staten Zeta. Deres makt varte i drøye 100 år og dekket områdene i det sørlige Montenegro og det nordlige Albania.
Bakgrunn
Historikere er usikre på hvor familien opprinnelig stammer fra, de er i skriftlige kilder første gang nevnt et rettighetsbrev fra Stefan Uroš V av Serbia, datert 29. september 1360. Ifølge den muntlige tradisjon stammer de fra Vuk Nemanjić.
Colletts bro
Colletts bro er en bro som krysser Mesna på Lillehammer. Den er oppført på slutten av 1800-tallet i stein og er en typisk spennbro med romanskbue som er typisk for denne perioden. Broen er sentralt motiv i flere internasjonalt kjente malerier av de såkalte «Lillehammerkunstnerne», som bl.a. Thaulow, som arbeidet i byen og laget mange arbeider med motiver fra elven og broen.
Huset Balšić
Makten i Zeta
Etter at kong Stefan Uroš IV Dušan av den serbiske staten Raška døde i 1355, lyktes Balša I å ta makten sammen med sine tre sønner i den vestlige delen av Zeta. Han var opprinnelig en lokal lavadelsmann da bare eide en landsby i området ved Shkodërsjøen, på grensen mellom dagens Montenegro og Albania. DE sikret seg eiendommene til den serbiske adelsmannen (gospodin) Žarko og myrdet voivode og čelnik Đuraš Ilijić, som samlet hadde hatt kontrollen over nedre og øvre Zeta. Balša I døde samme år, men sønnene Balšić-brødrene, videreførte styret av provinsen som strakk seg fra Podgorica, Budva, Bar og Skadar.
Dermed gikk makten over fra det serbiske Huset Nemanjić til den nye, lokale fyrstefamilien, og de lyktes i å løfte seg fra sitt tidligere lavadelsskap til å bli lokale fyrster.
Balšić-brødrene lyktes i å bekjempe fyrstene av Hercegovina og erobre Kotor, Skadar; og Prizren i 1385. De fremmet handel og innførte dinaren som felles valuta langs hele kysten. Republikken Venezia fikk derimot fotfeste i Kotor (Catarro) på 1300-tallet, og føydalherrene i Onogošt (Nikšić) lot seg også overtale til å støtte venetianerne. Fra denne tiden var det lokale Huset Crnojević i Onogošt en konstant, venetiansk-støttet trussel mot Balšić'ene, som nå også stod foran trusselen fra Det osmanske rike og led et knusende militært nederlag mot tyrkerne allerede i 1385.
Skal vi danse (sesong 1)
Den første sesongen av Skal vi danse ble sendt i perioden 15. januar 2006 til 19. mars 2006. Dommere i første sesong var Anita Langset, Trine Dehli Cleve, Trond Harr og Tor Fløysvik. Programledere i første sesong var Guri Solberg og Tommy Steine.
Huset Balšić
Over mot Serbia
Balšić-herskernes allianse med Serbia førte i lengden til nederlag i kampen mot osmanene, men i mellomtiden spilte Đurađ II Stracimirović Balšić et dyktig, oppholdende diplomatisk spill mellom venetianerne og tyrkerne. I 1403 gikk herskerne i Zeta offisielt over til serbisk, ortodoks kristendom som statsreligion. Fra 1421 til 1451 var Zeta direkte styrt av serbiske ledere. I 1451 manøvrerte Huset Crnojević seg endelig til makten i Zeta, og Balšić-dynastiets tid var over.
Philip Pedersen
Karl Philip Pedersen (født 11. mai 1889 i Kristiania, død 4. mai 1951 i Bærum) var lærer og seinere direktør på yrkesskole, men mest kjent som mangeårig leder av Norsk Teknisk Museum. Han var Arbeiderparti-politiker og hadde en tydelig kristen tro.
Alstad naturminne
Alstad naturminne er ei fredet furu på gården Alstad i Heim kommune i Trøndelag.
Philip Pedersen
Bakgrunn
Pedersen var sønn av salmaker Justus Pedersen (1860–1928) og Elisabeth Andersson (1862–); begge svenskfødte. I hjemmet (Bjergstien 4c) lærte han om kristendommen, og «lyste seinere opp når han talte om mor og far og barndomshjemmet». Han begynte på Kristiania tekniske skole.
Lærer, bestyrer
Etter å ha blitt ferdig her i 1912, ble han ansatt som lærer i maskinfag ved KTS i 1914. I 1915 giftet han seg med Elin f. Blom (1888–1971). Ekteparet bosatte seg på Lysaker og fikk to døtre.
Møre og Romsdal distriktshøgskole, Molde
Møre og Romsdal distriktshøgskole, Molde var en høgskole. Den ble etablert i Molde i 1969, som en av de tre første distriktshøgskolene i Norge.
Philip Pedersen
Lærer, bestyrer
I 1932 ble han overlærer ved KTS. Han ble også bestyrer av Bærum tekniske aftenskole i Sandvika og bestyrer for Norsk Teknisk Museum. Fra 1937 var han i tillegg direktør for Bærum yrkesskole også i Sandvika. I august 1948 ga han seg ved Bærum yrkesskole for å konsentrere seg om arbeidet for Norsk Teknisk Museum.
Møre og Romsdal distriktshøgskole, Molde
Skolen tilbød fra starten av utdanning i EDB og økonomi. Skolen ble i 1994 slått sammen med Sjukepleierhøgskolen i Molde til Høgskolen i Molde.
Alstad naturminne
Objektet befinner seg 42 moh på vestsida av Hemnfjorden.
Philip Pedersen
Lærer, bestyrer
Pedersen sto bak en flere faglige skrifter, og ifølge Halvdan Koht skulle han på sin dødsdag egentlig ha hentet diplomet som beviste at han var tatt opp i Det norske vitenskapsakademi. Han var også styremedlem i Polyteknisk Forening, fikk æresdekorasjoner av Tekniska Museet i Stockholm i 1940 og Deutsches Museum i München i 1949, i tillegg til Norsk Teknisk Museum i 1941. Han var videre tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull og Vasaordenen.
Politikeren Pedersen
I perioden etter krigen fikk faktisk Arbeiderpartiet ordføreren i Bærum. I visse saker havnet Pedersen likevel i et mindretall, som når det gjaldt skjenkebevilling. I 1946 behandlet kommunestyret et «andragende» om «rett til skjenking av øl i 1946». Pedersen uttalte da: «Jeg stemmer selvfølgelig mot. Nå må det være øl og vin nok i Bærum».
Pedersen var også medlem i tilsynet for Ilebu fengsel for landssvikfanger.
Dissenteren Pedersen
I en nekrolog ble det skrevet: «Pedersen hadde et dypt religiøst livssyn, men han plaget ikke noen med pågående omvendelsesforsøk». Pedersen var kristen dissenter med tilhørighet i Det norske misjonsforbund. Han ble medlem av landsstyret i 1925, ordfører i landsstyret i 1933, men trakk seg tilbake i 1936. Men også her kom han tilbake etter krigen, i 1945.
Han var styreformann i Det norske misjonsforbunds forlag Ansgar forlag. Han satt også i styret i sin menighet «Betlehem» (formelt kalt Oslo frie Missionsforening) fra 1924, hvorav en formannsperiode fra 1935 til 1947. Allerede i 1915 ble Pedersen dessuten medlem av Norges Dissenterting; han var formann fra 1933 til 1939.
Philip Pedersen døde på Bærum sykehus av lungebetennelse i 1951. Han ble bisatt i «Betlehem» og så begravet på Vår Frelsers gravlund i Oslo. Et eget minnemøte i «Betlehem» samlet omtrent 500 personer. Philip Pedersens vei ved Lysaker skole er oppkalt etter ham.
Åsgårdstrand kirke
Byggverket er i teglstein og er funksjonalistisk, men har tradisjonell ytre form.
Fylkesvei 5856
Fylkesveg 5856 går mellom Syvde og Nedreberg i Vanylven kommune.
Estadio Malvinas Argentinas
Estadio Malvinas Argentinas er et stadion i byen Mendoza i Argentina. Det ble bygget i 1976 for å være en av arenaene for VM i fotball i 1978. Det har en kapasitet på 45 000 tilskuere. Det het tidligere Estadio Ciudad de Mendoza, men ble omdøpt etter Falklandskrigen (Malvinas er det spanske navnet på Falklandsøyene).
Kobza
miniatyr|høyre Kobza (ukrainsk: кобза), også kalt bandurka (ukrainsk: бандурка), er et ukrainsk folkemusikkinstrument av luttfamilien (Hornbostel-Sachs klassifikasjonsnummer 321.321-5 +6), en slektning av den sentraleuropeiske mandoraen. Begrepet kobza har imidlertid også blitt brukt på en rekke andre østeuropeiske instrumenter som er forskjellige fra den ukrainske kobzaen.
Konstruksjon
Den ukrainske kobzaen var et tradisjonelt tarmstrengt, luttlignende strengemusikkinstrument med en kropp hugget ut av en enkelt treblokk. Instrumenter med en stavmontert enhet finnes også. Kobzaen har en middels lang hals som kanskje har påknyttede bånd, som vanligvis var laget av tarm. Den var enkeltstrenget (noen ganger også dobbeltstrenget) og strengene ble spilt med fingertuppene eller av og til med et plektrum tredd gjennom en ring plassert på langfingeren.
Historikk
miniatyr|Kosakk med kobza, akvarelltegning fra 1847 Begrepet kobza er av tyrkisk opprinnelse og er relatert til begrepene kobyz og komuz, antatt å ha blitt introdusert i det ukrainske språket på 1200-tallet med migrasjonen av en betydelig gruppe turkiske mennesker fra Abkhasia som slo seg ned i Poltava -regionen. Det ble vanligvis spilt av en bard eller minstrel kjent som en kobzar (noen ganger i tidligere tider en kobeznik ), som ledsager hans resitasjon av episk poesi kalt duma på ukrainsk.
Kobza fikk utbredt popularitet på 1500-tallet, med ankomsten av Hetmanatet ( kosakk -staten). Fra 1600-tallet ble begrepet bandura ofte brukt som et synonym for kobza. Begrepet bandura har en latinsk stamtavle og gjenspeiler de økende kontaktene det ukrainske folket hadde med Vest-Europa, spesielt i domstolene til den polske herren. Ukrainske musikere som fant arbeid ved forskjellige tyske domstoler på 1700-tallet ble kalt «pandoristen». En av disse musikerne, Timofiy Bilohradsky, var en luttelev av Sylvius Leopold Weiss og ble senere en kjent luttvirtuos, en hofflutenist, aktiv i Königsberg og St. Petersburg.
På 1700-tallet ble kobzaens øvre rekkevidde utvidet med et tillegg av flere ustoppede diskantstrenger, kjent som «prystrunky», som betyr «strenger på siden», i en psalteri-lignende oppsetning. På begynnelsen av 1900-tallet gikk kobzaen ut av bruk. For tiden er det en gjenoppliving av autentisk folkekobza som spiller i Ukraina, på grunn av innsatsen til «Kobzar-lauget» i Kiev og Kharkiv. Kobza-vekkelsen hindres imidlertid av fraværet av museumseksemplarer: med unntak av en unik overlevende kobza fra 1600-tallet ved Muzeum Narodowe i Kraków og en kobza fra 1800-tallet, som har blitt pusset opp som en bandura, ved Museum of Theatre and Cinematography, i Kiev; nesten alle bevis er helt ikonografiske og noen bilder fra 1800-tallet.
Etymologi
Begrepet kobza dukket først opp i polske kronikker som dateres tilbake til 1331 e.Kr. På populært språk ble begrepet Kobza brukt på ethvert regionalt lutliknende instrument brukt av hoffmusikere i Sentral-Øst-Europa. Begrepet ble noen ganger brukt om andre musikkinstrumenter av flere ikke-relaterte typer. Begrepet kobza ble også brukt i historiske kilder og folkesanger som et synonym for bandura på 1800- og begynnelsen av 1900-tallet i Ukraina. Begrepet ble av og til brukt om sekkepiper og noen ganger for løpebane i Øst - Polen, Hviterussland og Volyn -regionen i Ukraina.
Den uberørte «starosvitska» banduraen (en variant av gusli, utviklet ca. 1700 tilegnet seg bandura - navnet, men ble ofte referert til som en kobza, på grunn av navnets historiske cachet mens den rumenske kobza eller cobza er en annen type plukket lut.
Den moderne ukrainske kobza
Det er for tiden to forskjellige tilnærminger til kobza-konstruksjon: autentiske rekonstruksjoner uten bånd, produsert av tilhengere for å gjenskape autentiske folketradisjoner, og moderne stiliserte båndinstrumenter basert på en modifisert domra- design. Til dags dato har det ikke vært forsøk på å rekonstruere tidligere fretted kobza på 1700-tallet.
Den fretless kobza
Begrepet kobza ble ofte brukt som et synonym for bandura og begrepene ble brukt om hverandre frem til midten av 1900-tallet. Bruken av begrepet kobza dateres før den første kjente bruken av begrepet bandura.
På samme måte er en «Kobzar» en ukrainsk folkesanger og musiker som kan spille kobza, men som også kan spille andre instrumenter i stedet, inkludert bandura. Den internasjonalt kjente kobzaren Ostap Veresay (1803–1890), regnes i dag som den fremste kobza-spilleren på 1800-tallet til tross for at han omtalte instrumentet sitt som en bandura.
Han var en representant for spilletradisjonen og stoppet strengene langs halsen, men uten bånd. Veresays instrument hadde seks enkle ustoppede strenger montert langs diskantsiden av instrumentet og seks stoppbare strenger trukket langs halsen. Strengene trukket langs halsen og siden plukkes av høyre hånd med venstre hånd som stopper strengene på gripebrettet.
Sjukepleierhøgskolen i Molde
Sjukepleierhøgskolen i Molde var en høgskole for sykepleierutdanning. Skolen ble etablert i Molde i 1958, under navnet Nasjonalforeningens og Møre og Romsdals Sykepleieskole. Skolen ble i 1994 slått sammen med Møre og Romsdal distriktshøgskole, Molde til Høgskolen i Molde.
Kobza
Den fretless kobza
Etter O. Veresays død i 1890 falt instrumentet ut av bruk frem til det ble gjenopplivet på 1980-tallet av Mykola Budnyk og eksemplifisert av slike spillere som Volodymyr Kushpet, Taras Kompanichenko, Eduard Drach og Jurij Fedynskyj.
Sjukepleierhøgskolen i Molde
De første studentene ved sykepleierutdanningen i Molde startet 1. februar 1958. Nasjonalforeningen for Folkehelsen var initiativtaker og pådriver for å starte den første sykepleierutdanningen i Møre og Romsdal, og Nasjonalforeningen hadde arbeidet med denne saken siden 1946. Allerede i 1949 ble Møre og Romsdal fylke samarbeidspartner i arbeidet, og samme år vedtok både Nasjonalforeningen og fylket å opprette sykepleierskole i Molde. I 1954 godkjente fylkestinget utbyggingsplanene for Glomstuvegen 33, og 1. byggetrinn var ferdig til studiestart
Kobza
Den moderne frettede kobzaen
En fretted versjon av kobza ble brukt av Paul Konoplenko-Zaporozhetz, som spilte inn en plate med kobza-musikk for Folkways. Konoplenko hentet først den frettede kobzaen før revolusjonen i 1917 i Kiev fra Vasyl' Potapenko og spilte på dette instrumentet etter å ha emigrert til Winnipeg i Manitoba i Canada. Konoplenkos instrument hadde åtte strenger trukket langs halsen og fire diskantstrenger trukket på lydplanken. Stemmingen som ble brukt minnet om den syv-strengs russiske gitarstemmingen (åpen G-stemming).
Gennadij Titov
Bakgrunn
Titov ble født i sovjetisk Karelia. Etter at han i 1952 ble uteksaminert fra ingeniørhøyskolen i Leningrad ble han ansatt til tjeneste i KGB (Комитет государственной безопасности, Komitet Gosudarstvennoj Bezopasnosti, «Komiteen for statlig sikkerhet»). Han fikk da videre utdannelse ved KGBs institutt for fremmedspråk i Leningrad.
Kobza
Den moderne frettede kobzaen
Fretted kobzas ble også utviklet av Mykola Prokopenko, som skrev en doktoravhandling i 1976 om innsatsen for å rekonstruere og gjenopplive den urolige kobza. Prokopenko foreslo at den firstrengede domraen, et instrument som er mye undervist på musikkskoler i Ukraina, men blir betraktet som et russisk folkeinstrument, faktisk ikke ble brukt i Russland, ble erstattet av den frettede kobzaen. Selv om Prokopenkos påstand ikke fant støtte i 1976, er den for tiden gjenopptatt av musikere i Ukrainas akademiske folkeinstrumentbevegelse, spesielt ved Kyiv-konservatoriet.
Gennadij Titov
KGB-karriere
Han ble engasjert i utenlandsetterretningen i KGB og fikk sin første utenlandspostering i Øst-Tyskland. Deretter fikk han ytterligere mer spesialisert utdannelse ved Akademiet for utenriksetterretning, og ble i 1961 sendt som KGB-mann til den sovjetiske ambassaden i London, under diplomatisk dekke som rådgiver. Fra 1969 til 1971 var han først assistent, og så seniorassistent til lederen av 3. departement av KGB.
Fra 1971 var han postert i Oslo, som KNZs viseresident (Резидент), det vil si nestsjef for KGB ved ambassaden. Hans diplomatiske dekke var som førstesekretær. Titov ble kjent i norsk presse etter at han ble identifisert som føringsoffiser for Gunvor Galtung Haavik, som i en årrekke spionerte til fordel for Sovjetunionen. Han var også en av spiondømte Arne Treholts sentrale kontakter.
Titov ble erklært persona non grata i Norge på livstid. Han ble utvist fra Norge etter Haavik-saken.
I Treholt-saken var Arne Treholts møter med Titov, etter at Titov var utvist fra Norge, et sentralt bevis.
I 1977 ble han assistent til leder for KGB i Sovjetunionen. I 1980 ble han leder for KGBs tredje departement. I 1983 ble han forfremmet til graden generalmajor. Fra 1984 var han første nestleder, og fra 1987 leder for KGBs representasjonsavdeling overfor det østtyske Ministerium für Staatssicherheit (Stasi). Fra 1989, første nestleder for Første hoveddirektorat i KGB for Europa. I 1990 ble han forfremmet til generalløytnant. Fra 29. januar til 11. september 1991 ledet han Annet hoveddirektorat - viseformann i KGB.
Ben Macintyre skriver at «Titovs hensynsløshet hadde gitt ham tilnavnet Krokodillen, selv om han med sine store, runde briller og vaggende ganglag minnet mer om en ondsinnet ugle. Titov hadde 'ry på seg for å være 1. hoveddirektorats dyktigste smigrer'».
Tvindkraft
Tvindkraft eller Tvindmøllen er en 2 MW stor vindturbin oppført og drevet av skolesamvirket Tvind ved Ulfborg i Vestjylland, Danmark. Da vindturbinen ble satt i drift i 1978 var den verdens største, og kommersielle vindturbiner med like stor kapasitet kom først på slutten av 1990-tallet. Tvindkraft regnes som et dristig pionerprosjekt som var med å bane vei for vindkraftens gjennomslag i Danmark. Vindturbinen er fortsatt i drift, og per juli 2007 har den produsert 16 millioner kWh.
Historie
Lærere ved skolesamvirket Tvind bestemte seg på 1970-tallet for å bygge verdens største vindturbin for å forsyne Tvind-skolene med fornybar energi. Byggingen ble påbegynt 29. mai 1975 og etter 3 år, den 26. april 1978 begynte turbinen å produsere strøm.
Turbinen ble oppført av hundretalls amatører, som hentet inn ideer og kunnskap fra eksperter blant annet ved Danmarks Tekniske Højskole og Risø DTU. Vingene i glassfiberforsterket epoxy ble utviklet og testet av professor Ulrich Hütter ved Stuttgarts universitet. Det ble først satt opp en liten testmølle på 20 kW der vingedesignet ble prøvd ut i praksis.
Vindturbinen har krevd lite vedlikehold. I 1993 ble imidlertid alle vingene skiftet ut etter at én av de fem tonn tunge vingene falt av.
I 1999 ble den malt hvit og rød.
Tekniske detaljer
Det 54 meter høye tårnet, og den tilhørende kjeglen er bygget av jernarmert betong, med en totalvekt på 1620 tonn. Nacellen (hatten) er laget av valsede stålplater, er 15 meter lang og har en diameter på 4,8 meter.
Generatoren som ble installert var en brukt 8-polet synkrongenerator på 1725 kW produsert i 1954 av ASEA for et svensk vannkraftverk. Girkassen kom også fra ASEA og ble produsert i 1958. Den hadde fungert som reserveutstyr ved en kobbergruve i Nord-Sverige, og var ubrukt. Hovedakselen med diameter 700 mm var opprinnelig en skrueaksel i en oljetanker som ble funnet hos en skipsopphuggeri i Amsterdam.
Vindturbinen har tre dreibare vinger på 27 meter, og dermed et rotorareal på 2290 kvadratmeter. Tidligere var Gedsermøllen den største i Danmark, med en kapasitet på 200 kW og et rotorareal på 450 kvadratmeter.
Vindturbinens makskapasitet på nær 2 MW ble oppnådd ved 36 omdreininger i minuttet, men den ble fra begynnelsen av begrenset til å kjøre på maks 22 omdr./min, som gir en maksimal vingespisshastighet på 240 km/t og en effekt på 900 kW. Dette skyldtes både at skolene ikke trengte så mye strøm, men også at vingene møtte tårnets egensvingefrekvens ved 27 omdr./min. Drift ved en slik omdreiningsfrekvens ville ført til økt materialtretthet og forkortet turbinens levetid betraktelig.
Frekvensomformeren som opprinnelig ble installert kunne dessuten bare ta 450 kW, så overskytende energi (opptil 550 kW) gikk til Tvinds sentralvarmesystem, men ofte, spesielt om sommeren, oversteg kapasiteten langt behovet for varmtvann. Først i 2008 ble en ny frekvensomformer på 1 MW installert, slik at vindturbinen kunne levere 1 MW elektrisk strøm.
Tvindmøllen starter ved en vindhastighet på 2,5 m/sek, yter maksimalt ved 8 m/sek og stopper ved 22 m/sek (støt) eller 16 m/sek (gj.snitt).
Innflytelse
Ideen om Tvindmøllen så verdens lys tidlig på 1970-tallet, i en tid da hvilke energikilder som skulle levere energi til fremtidens Danmark var et hyppig debattert spørsmål i offentligheten. Sveriges første kjernekraftverk, Oskarshamn 1 sto klart i 1972, og Barsebäck 1, som lå bare 20 km unna København, ble oppført i 1975. I Danmark ble Atomenergikommisionens Forsøgsanlæg Risø (senere Risø DTU) innviet i 1958, og interessen for kjernekraft, men også vindkraft, fikk et oppsving etter Oljekrisen i 1973. Siden oppføringen av Gedsermøllen i 1958 hadde vindkraft lenge blitt viet liten oppmerksomhet, og det var dette miljøet ved Tvind ønsket å gjøre noe ved. Og de lyktes både i å teste ut ny teknologi og ikke minst i å skape en viktig inspirasjonskilde.
Ifølge Egon Kristensen, en av pionerene i Siemens Wind Power (tidligere Bonus Energy), var Tvindmøllen «en meget vigtig inspirationskilde, som alle, der ville noget med vindmøller, besøgte. Og mange af dem, der har været med til at bygge mølle på Tvind har præget vindmølleudviklingen siden, enten i industrien eller i forsknings- og prøvningsinstitutioner.»
Malthodes hexacanthus
Malthodes hexacanthus (Kiesenwetter 1852) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).
Utbredelse
Malthodes hexacanthus finnes i Europa, vanligst i Mellom-Europa. Ikke i Norge.
Dominic Cozzolino
Bakgrunn
Cozzolinos funksjonshemming skyldes en ishockeyskade i 2009. Han spilte ishockey på juniornivå for Mississauga Jets, og ble taklet bakfra slik at han fikk et kompresjonsbrudd i ryggvirvel L1 i korsryggen, noe som ga en nerveskade. Han begynte med kjelkehockey i 2012, og debuterte på det canadiske landslaget i 2015.
Malthodes hexacanthus
Utseende
Malthodes hexacanthus er mellom 2,2-3 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har flere mindre (korte) tenner. Antennens tredje ledd er like langt eller knapt lengre enn det andre leddet. Antennene er festet nært inntil fasettøynenes innside, hodet generelt langt framover (sett ovenfra) og stikker lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer sirkelformet, sett ovenfra. Dekkvingene er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes.
Dominic Cozzolino
Idrettskarriere
Han spilte på Canadas lag som fikk sølv i begge World Sledge Hockey Challenge-turneringene i 2016. Canada kom på andreplass i Stillehavsmesterskapet i kjelkehockey (IPC Pan-Pacific Championship) i 2016, etter tap 1-4 mot USA i finalen.
Malthodes hexacanthus
Utseende
Slekten Malthodes har flere arter som er vanskelig å skille fra hverandre, hanner har klare forskjeller i kjønnsorganene, mens flere av hunnene er så like hverandre at de er umulige å skille fra hverandre. Av de nordiske artene er det allikevel karakterer som muliggjør en artsbestemmelse hos de fleste. Her er en ikke fullstendig, men generell forklaring.
Levevis
De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De observeres vanligvis på trær og busker, men oppsøker også blomster. Både larver og voksne er rovdyr og lever av andre mindre dyr.
Dominic Cozzolino
Idrettskarriere
I VM i kjelkehockey 2017 vant Canada mesterskapet, etter at de slo USA 4-1 i finalen. I World Sledge Hockey Challenge 2017 kom Canada på andreplass, og de vant Turin Para Ice Hockey International Tournament 2017.
I 2018 representerte han Canada under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. Canada tapte der finalen 1-2 mot USA.
Senter for arktisk gasshydrat, miljø og klima
Senter for arktisk gasshydrat, miljø og klima (eng. Centre for Arctic Gas Hydrate, Environment and Climate, forkortet CAGE) er et Senter for fremragende forskning ved UiT Norges arktiske universitet. Det fikk status som SFF i 2012, og er ett av 21 slike sentere i Norge. Senteret har som mål å studerer gasshydrater i de arktiske områdene for å kartlegge effektene det kan ha på havmiljøet og fremtidens globale klima.
Boolsk variabel
En boolsk variabel er en variabel som bare kan ha to verdier (sant/usant). Siden en bit er en boolsk variabel, kreves det kun en bit for å lagre en boolean, mens en byte har plass til 8 booleaner. På de vanligste datamaskinene som brukes i dag, er en byte den minste mengden minne som kan adresseres. Det betyr at en boolean vil oppta en hel byte for seg selv hvis man er uforsiktig, altså 8 ganger mer minne enn nødvendig. En måte å unngå det er å samle booleanene i grupper på 8, slik at de kan skrives og leses i minnet som tall mellom 0 og 255.
Innen statistikk brukes begrepet dikotom variabel om en variabel som kan anta én av bare to verdier. Eksempelvis Ja/Nei, 0/1 eller mann/kvinne. En dikotom variabel har ikke noe målenivå.
Hiroyuki Miyazawa
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 32 på sprinten.
Fearnley (slekt)
Fearnley er en engelsk slekt med flere kjente etterkommere i Norge. I England har man blant andre Harry Fearnley (1923–2012) som fikk 28 kamper i mål for Leeds United mellom 1946 og 1949. Den australske Kurt Fearnley (født 1981) vant gull i rullestol-maraton under Paralympiske sommerleker 2008. Det var imidlertid Thomas Fearnley (1729–1789) fra landsbyen Heckmondwike i Kirklees i vestlige Yorkshire, som kom til Norge rundt 1753 og ble kjøpmann i Halden. Slekten har drevet innen trelast og shipping og er kjent blant annet gjennom Fearnleys olympiske ærespris stiftet av skipsreder Thomas Fearnley (1880–1961) som ble først gitt til skøyteløperen Hjalmar Andersen (1923–2013). Slekten har også sitt navn knyttet til Astrup Fearnley Museet som huser kunstsamlingene til blant andre skipsreder Hans Rasmus Astrup (1939–2021).
Kadeau København
Kadeau København er en dansk restaurant, beliggende i Wildersgade på Christianshavn i København. Den har siden mars 2013 vært tildelt én stjerne i Michelinguiden. I 2018 fikk Kadeau stjerne nummer to. Kadeau København ble åpnet i november 2011.
I slutten av mars 2020 ble Kadeau-konsernet erklært konkurs som følge av covid-19-pandemien, som i Danmark hadde betydd at restauranter måtte stenge i en periode for å begrense smitten.
Historie
Etter å ha drevet gourmetrestauranten Kadeau Bornholm siden 2007 gikk de to eierne, sommelier Rasmus Kofoed og køkkensjef Nicolai Nørregaard, sammen med Magnus Høegh Kofoed og Theis Brydegaard om å åpne en filial av Kadeau i København. De to sistnevnte hadde arbeidet på Kadeau som henholdsvis restaurantsjef og assisterende køkkensjef etter at eierne siden åpningen på Bornholm hadde fått barn og flyttet til København. Restauranten på Bornholm ville fra sommeren 2012 kun ha åpen i høysesongen, når den københavnske restaurant er stengt ned.
Kadeau København fikk lokaler i Sorte Hest på Vesterbrogade i København og åpnet 11. november 2011. Allerede året etter var lokalene blitt for små, og restauranten ble i oktober 2012 flyttet til Wildersgade på Christianshavn. Samme år var Kadeau blitt kåret til «Årets spisested 2012» av Politiken.
I mars 2013 fikk teamet bak Kadeau deres første stjerne i Michelinguiden. Den har de formået å beholde ved de etterfølgende årlige utdelingene, hvor februar 2017 var seneste gang. I 2016 fikk også Kadeau Bornholm den første stjerne i den berømte guiden.
For tredje gang i restaurantens historie flyttet den i oktober 2015 til nye lokaler. Denne gang dog ikke så langt, da adressen kun skiftet fra Wildersgade 10A til 10B. De nye lokalene hadde åtte bord med plass til 18–28 gjester, mens den forrige kunne romme 50 spisende gjester. Eierne beholdt dog lokalene i 10A, og åpnet en bistro med navnet Eldorado, som fikk Theis Brydegaard som køkkensjef.
Kami
Kami (神) er gudsbegrepet i den japanske religionen shinto (神道). Kami kan være både guder og mytiske skapninger, hellige steder eller begreper.
Ordet «kami» er japansk, og betyr gud eller ånd.
Ytter
Ytter er en kunstnergruppe som startet opp i en korridor i Strømgaten i Bergen i 2008. De opprinnelige fire medlemmene var Anne Marthe Dyvi, Frøydis Lindén, Julie Lillelien Porter og Anngjerd Rustand. Vilde Andrea Brun var medlem fra 2009–11.
Utstillinger produsert av Ytter innbefatter blant andre The Bergen Biennale I & II i samarbeid med Gandt (2010), Ikke kjørende og ikke ridende (2010), Nordisk paviljong (2011) og Å bære tegn (2012).
Publikasjoner produsert og utgitt av Ytter er Bor og jobber i Berlin (2009), Textr I (2009), Provinsielle utbrudd (2010) og Textr II (2011).
Ytter har siden 2011 bestått av kunstnerne Anne Marthe Dyvi, Julie Lillelien Porter og Anngjerd Rustand. Gjennom årene har bloggen tilegnet seg en arkivfunksjon, noe som aldri falt redaktørene inn før publiseringsvirksomheten hadde foregått i en del år.
Ytter har ikke fulgt noen regler for hvordan de publiserer på nett og virksomheten har dermed vært relativt urytmisk, noe som vil fortsette da eksistensen til Ytter essensiselt er et kunstprosjekt.
Ytter har mottatt prosjektstøtte fra Bergen kommune, Norsk kulturråd, Office for Contemporary Art og Kulturkontakt Nord.
Mogens Pedersøn
Mogens Pedersøn (født rundt 1585, død rundt 1623) var en dansk musiker og visekapellmester.
Liv og virke
Pedersøn kan første gang dokumenteres i 1599, da han var korgutt ved kongehoffets kantori og gikk i lære som instrumentalmusiker hos Melchior Borchgrevinck. I årene 1599–1600 var han i Venezia for å studere hos Giovanni Gabrieli og fra 1603 ble han musiker i Christian IVs Kongelige Kapel.
To år senere reiste han igjen til Venezia og ble her i 4½ år. Karrieren som instrumentalist fortsatte fram til Kalmarkrigens utbrudd i 1611, da han sammen med kollegene Jacob Ørn og Hans Brachrogge ble sendt til et studieopphold ved Jakob I av Englands hoff i London i tre år. Pedersøns karriere kulminerte med utnevnelsen til visekapellmester i 1618, en stilling han beholdt til sin død. Han var den første danske musiker som fikk denne posten.
Musikk
Mogens Pedersøn var en allsidig komponist som skrev for de fleste musikksjangre som var vanlig ved hoffet på hans tid. Han fikk utgitt to samlinger femstemmige madrigaler (1608 og 1611) og noen trestemmige madrigaler i 1619. Hans betydeligste verk og et hovedverk i datidens danske kirkemusikk er Pratum Spirituale («den åndelige eng») som ble trykt i København i 1620. Denne samlingen kirkemusikalske stykker inneholder en femstemmig dansk messe, mange koralbearbeidelser med dansk tekst, latinske og danske responsorier og tre latinske motetter. Verket er dedisert Den utvalgte prins, Christian IVs sønn Christian, som var elev av Pedersøn.
I tillegg skrev Pedersøn instrumentalmusikk, eksempelvis to ikke fullførte pavaner for consort.
Jorge Rodríguez-Novelo
Jorge Humberto Rodríguez-Novelo (født 22. mars 1955 i Mérida i delstaten Yucatán i Mexico) er katolsk hjelpebiskop i Denver i Colorado i USA.
Prest
Jorge Rodríguez-Novelo sluttet seg til Kristi legionærer i 1974 og avla sine høytidelige løfter den 29. april 1982. Rodríguez-Novelo ble presteviet den 24. desember 1987 av kardinal Jean Hamer. I 1994 mottok han sin doktorgrad i teologi fra Det pavelige gregorianske universitet i Roma. Han har en grad i filosofi fra samme universitet, tildelt i 1984. Videre har han siden 1987 et diplom i mariologi fra Det pavelige teologiske fakultet Marianum.
Fra 1994 til 1999 var han viserektor for Det pavelige Athenaeum Regina Apostolorum, grunnlagt av Kristi legionærer. I 1999 forlot han denne kongregasjonen, og ble inkardinert i presteskapet i erkebispedømmet Denver. Han underviste på invitasjon av erkebiskopen av Denver, Charles Chaput, fra 1999 til 2002, og fra 2006 og utover ved det nyetablerte St. John Vianney Seminary, hvor han var viserektor fra 2007 til 2014.
Biskop
Den 25. august 2016 utnevnte pave Frans ham til titulærbiskop av Azura og hjelpebiskop av Denver. Han ble bispeviet av erkebiskop Samuel Joseph Aquila av of Denver; medkonsekranter var den emeriterte kuriekardinal James Francis Stafford, emeritert erkebiskop av Denver, og erkebiskop José Horacio Gómez Velasco av Los Angeles i California.
Den 10. august 2021 undertegnet biskop Jorge Rodriguez og andre katolske biskoper i Colorado et brev som opponerte mot tvungen covid-19-vaksinering av ansatte i forretninger og i det offentlige.
Røkter
En mannlig ferøkter ble tidligere kalt sveiser.
Jorge Rodríguez-Novelo
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Røkter
Vanlige arbeidsoppgaver for en røkter:
Otto Jeremiassen
Otto Jeremiassen (født 21. juni 1961) er en Grønlandsk politiker.
Han representerer Grønlands største parti, Siumut. Pr 2007 er han borgermester i Kangaatsiaq kommune, og sitter også på Grønlands Landsting. Som borgermester representerer han kommunen i KANUKOKA; De Grønlandske Kommuners Landsforening.
Fra mai 2007 har han også vært én av Grønlands to medlemmer i Nordisk råd (den andre er Josef Motzfeldt).
RoboCop 3
RoboCop 3 er en amerikansk science fiction-actionfilm fra, regissert av Fred Dekker. Den er oppfølgeren til RoboCop 2 fra, og som navnet antyder, den tredje filmen i RoboCop-serien.
Handling
I en dystopisk fremtid har konglomeratet Omni Consumer Products (OCP) lykkes med å kjøpe hele byen Detroit, etter at byen gikk konkurs. De forsøker nå å skape deres nye by, kalt Delta City. Det japanske Kanemitsu Corporation har kjøpt en kontrollerende eierandel i OCP, og forsøker å finansiere planene videre. Kanemitsu, administrerende direktør ved Kanemitsu Corporation, planlegger å fjerne alle de nåværende innbyggerne for å skape Delta City, men dette møter passiv motstand fra politiet i Detroit. Så OCP oppretter deres egen en tungt bevæpnede private sikkerhetsstyrke kalt Urban Rehabilitators, med kallenavnet «Rehabs» som står under kommando av Paul McDaggett. De arbeider med å tvangsflytte innbyggere fra Detroit til Cadillac Heights.
Nikko Halloran, en ung innbygger i Cadillac Heights som er dyktig med datamaskiner, mister begge foreldrene sine i denne flytte-prosessen. RoboCop og partneren hans Anne Lewis prøver å forsvare sivile fra Rehabs. Men McDaggett sårer Lewis, og han dør av skadene. RoboCop blir i midlertid reddet av medlemmer fra en motstandsbevegelse som blant annet består av Nikko og en rekke andre innbyggere fra Cadillac Heights, og han slutter seg til slutt med dem. Men fordi han ble alvorlig skadet under skuddvekslingen, stuper RoboCops effektivitet. Han ber de andre motstanderne om å tilkalle Dr. Lazarus, en av vitenskapsfolkene som var med på å skape ham. Under et angrep mot et lager får motstandsbevegelsen tak i en prototype på en jet-pack, som Dr. Lazarus modifiserer og oppgraderer slik at RoboCop kan bruke den. Etter å ha kommet seg etter skadene, gjennomfører RoboCop sin egen kampanje mot Rehabs og OCP.
Imidlertid får McDaggett informasjon fra et misfornøyd motstandsmedlem om hvor motstandskjempernes base ligger. Administrerende direktør Kanemitsu har utviklet sine egne ninja-androider kalt Otomo, og sender en av disse for å hjelpe McDaggett med å overvinne hele motstandsbevegelsen. De fleste av motstandsmedlemmene blir enten drept, eller tatt til fange. Når RoboCop kommer tilbake til opprørsbasen er basen forlatt, men en Otomo-enhet dukker opp og angriper ham. Nikko infiltrerer OCP og kringkaster en improvisert video, noe som avslører at OCP var ansvarlige for veldig mye av kriminaliteten i Detroit. Han inkriminerer dem også for å ha fjernet og drept innbyggere i Cadillac Heights. Sendingen får OCPs aksjer til å stupe. De er nå økonomisk ødelagt, og slår hele selskapet konkurs. Kanemitsu og selskapet hans stenger deretter OCP for godt, og planlegger å forlate hele Detroit.
Valentinus
Valentinus (født ca. 100, død ca. 160) er en av tidlige gnostikerne vi kjenner til, og han er også den mest kjente i denne perioden.
Læren om æonene
Valentinus var en kristen gnostiker som kom til Roma i tiden under keiser Hadrian og grunnla en skole, der han utla sin lære om æonene. Det var Valentinus' oppfatning at Gud er et uutgrunnelig dyp som det strømmer parvise «æoner» ut fra, slik som «tanken» eller «den enbårne» og «sannheten», «mennesket» og «menigheten» osv. Æonene beskrives både som Guds egenskaper og som selvstendige, personlige vesener. Den ene, «visdommen», forstyrret harmonien så den måtte fjernes for å oppnå den guddommelige fylde, pleroma. Herfra utgikk «demiurgen» (skaperen) som har skapt verden. Menneskene deles i 3 grupper: Mange er «hylikere», dominert av det materielle, mens færre regnes som «psykikere» med større interesse for det åndelige. Sistnevnte kan frelses ved sin tro, mens den tredje gruppen er «pneumatikere», rettet mot det åndelige og frelst gjennom gnosis (kunnskap). Valentianerne var opptatt av Bibelens ord, også det gamle testamente, mens de i det nye testamente særlig støttet seg til skrifter tilskrevet Paulus og døperen Johannes. Noen praktiserte dobbelt dåp, en for katekumener og en annen for «pneumatikerne».
Hemmelig lære
Ifølge Valentinus stod Jesus for en esoterisk lære han bare røpet i all hemmelighet for utvalgte personer. Når Jesus talte offentlig, brukte han metaforer som bare forklarte deler av læren. Slik fortolket Valentinus utsagnet «''Dere er det gitt å kjenne Guds rikes hemmeligheter. Men de andre får det i lignelser, for at de skal se, men ikke se, og høre, men ikke forstå.» (Lukasevangeliet 8:9-10 jfr. Ireneus Mot kjetteriet'' 1:3:1). Da Paulus opplevde et syn av den gjenoppståtte Kristus (2. Korinterbrev 12:2-4), mottok han ifølge Valentinus den hemmelige læren. Selv hevdet Valentinus å ha fått den hemmelige læren formidlet fra Theudas, som skal ha vært en av Paulus' følgere. Hvis Valentinus virkelig møtte Theudas, må dette ha skjedd i Alexandria.
According to Valentinus, this secret tradition provides the key that is essential for a complete understanding of Jesus' message. One of his followers put this in the following words: "The scriptures are ambiguous and the truth cannot be extracted from them by those who are ignorant of tradition." (Irenaeus Against Heresies 3:2:1). The Valentinians claimed that the secret teachings are meaningful only to those who are spiritually mature. If a person was not ready to receive them, they seem like nonsense "because their value can be judged only on a spiritual basis" (1 Corinthians 2:14). According to the Valentinian tradition, Paul and the other apostles revealed these teachings only to those who were 'spiritually mature' (1 Corinthians 2:6)
Ifølge en av antikkens mest betydningsfulle teologer, Tertullianus, var Valentinus blant kandidatene for utnevnelse til biskop i Roma. Da valget falt på en annen, skal han ha dratt til Alexandria og fortsatt sitt virke der. Valentinus fikk mange tilhengere av sin fortolkning av tidlig kristendom. Senere religionshistorikere og kirkefedre begynte å omtale hans lære som «valentianisme».
Valentinus oppfattet Gud som uransakelig og umulig å få direkte kjennskap til. Gud lar seg ikke beskrive, han er alle tings opphav og altomfattende. Alt som finnes, rommes av guddommen og er del av den. Guddommen manifesterer seg i en evig, mangfoldig prosess, men opprettholder sin enhet.
Valentinerne fikk særlig oppmerksomhet i kristne tekster som argumenterte mot gnostisismen, slik som Ireneus av Lyons Mot kjetteriet, trolig både fordi Valentinus' bevegelse var i fremvekst, og fordi den var den gnostiske tradisjonen som sto nærmest den katolske kirkes egen lære. Valentinus og hans tilhengere regnet seg derimot som en del av kirken og det alminnelige kirkelige fellesskapet. Samtidig mente de at den enkeltes åndelige modenhet avgjorde i hvilken grad vedkommende kunne ta til seg Jesu lære, samt deres egen fortolkning av denne. De holdt derfor også egne gudstjenester, åpne for dem som ønsket å delta. Her ble det forventet av prester og diakoner at de skulle forklare mysteriene ut fra den enkeltes åndelige modenhet. På disse samlingene deltok menn og kvinner likestilt, og kunne forrette både som diakon, prest og biskop. Dette, i tillegg til selve den gnostiske læren, er blant Ireneus' hovedanklager mot valentinerne som kjettere og i opposisjon til ortodoks katolsk patriarkat.
Valentinus forfattet hovedsakelig hymner basert på sin lære. Kun en av disse er bevart, men hans kristne-gnostiske fortolkning som hymnene gav uttrykk for, ble kilden til det som i dag regnes som øst- og vestvalentinisme, slik den ble videreutviklet av hans elever Herakleon og Basilides. Valentinus var mest sannsynlig forfatter av Sannhetens evangelium.
Valentinus' lære nådde stor utbredelse frem til 400-tallet, da den etter hvert ble systematisk forfulgt og utryddet av den ortodokse katolske kirke.
I dag finnes det flere gnostiske samfunn, også apostoliske kirker som regner seg som valentinske, og etterstreber en gnostisk restaurasjon av denne formen for urkristendom.
England under Samveldelekene 2014
England deltok under Samveldelekene 2014 fra 23. juli til 3. august 2014 i Glasgow i Skottland. Flaggbærer under åpningen: Nick Matthew. Flaggbører under avslutningen: Kate Richardson-Walsh.
Morristown
Morristown kan være:
Alpint under Vinter-OL 1952
Under Vinter-OL 1952 i Oslo ble det arrangert seks øvelser i alpint. De tre beste i hver øvelse fikk VM-medaljer i tillegg til OL-medaljene.
Samiske geografiske navn i Snåsa
Samiske geografiske navn i Snåsa (knr 1736) angir stedsnavn i Snåsa kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner.
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk. Bare sørsamisk er tatt med i denne oversikten for Snåsa kommune.
Astyanax
Astyanax (gresk: Ἀστυάναξ, Astyánax, «byens herre») var i gresk mytologi sønn av Hektor og Andromakhe. Han ble drept under herjingen av Troja under Trojakrigen. Hans fødenavn var Skamandrios (gresk: Σκαμάνδριος eller Σκάμανδρος) etter elven Skamandros (dagens navn Karamenderes), men folket i Troja ga ham navnet eller titulerte ham som Astyanax, det vil si herre eller konge av byen, ettersom han var sønn av byens store forsvarer Hektor og arving som tilsynelatende den førstefødte sønn.
Etter at Troja falt ble Astyanax drept ved at han ble revet fra sin mors armer og kastet utenfor bymurene. Hans død er ikke bare beskrevet i Iliaden, men også i posthomerisk diktning. Den best kjente beskrivelsen av hans død er i Evripides’ drama Trojanerinner (415 f.Kr.). Middelalderens romantiske diktning lot ham overleve, etablere seg som konge på Sicilia og ble stamfar til Karl den store.
Drapet på Astyanax
I løpet av Trojakrigen skjulte Andromakhe barnet i Hektors grav, men barnet ble oppdaget, og grekerne diskuterte hva de skulle gjøre mede det. Om han ble tillatt å leve var det frykt for at han ville hevne sin far og gjenoppbygge Troja. I den versjonen som er gitt i Lille-Illiaden i den episke syklus og gjentatt av Pausanias ble han drept av Neoptolemos som kastet barnet utenfor Trojas bymur slik at barnet ble drept.
I Seneca den yngres utgave av Trojakvinnene er det profeten Kalkhas som erklærer at Astyanax må bli kastet utenfor bymurene om den greske flåten skal få fordelaktige vindforhold. , men straks barnet ble ført til tårnet hoppet det selv utenfor murene. Andre kilder som forteller om Trojas herjing og Astyanax' død, kan bli funnet i Bibliotheca, hos Hyginus' Fabula (109), og Triphiodoros.
Overlevelse
Det er tallrike tradisjoner opp til middelalderen og renessansen som lot Astyanax overleve ødeleggelsen av Troja:
I en versjon er det enten Talthybios som oppdager at han ikke kan drepe barnet, eller dreper barnet til en slave i hans sted. Astyanax overlever og grunnlegger bosetninger på Korsika og Sicilia.