cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stortingets budsjettkomite
Endringene i mellomkrigstida
Debatten fortsatte og endte i januar 1927 med et kompromiss. Fagkomiteene skulle fortsatt detaljbehandle budsjettet for sine fagfelt, men det blei også oppretta en budsjettkomite til å behandle det samla budsjettet. Denne komiteen skulle være en utvida finans- og tollkomite med i alt 35 medlemmer. Forslaget blei vedtatt med 83 mot 57 stemmer. Argumentene fra begge sider var de samme som før. Kraftigst mot gikk kommunistene, som mente forslaget var et forsøk på å innskrenke Stortingets (og dermed velgernes) suverenitet og at hensikten var å gjøre det lettere å drive gjennom reaksjonær økonomisk politikk.
Nyordninga varte ikke særlig lenge. Fagkomiteene var fortsatt lite villige til å gi fra seg myndighet. Samtidig gjennomførte regjeringa endringer i sitt budsjettframlegg ved at den inkluderte ei samla oversikt over heile statsbudsjettet sammen med retningslinjer for finanspolitikken. Og det var jo nettopp mangelen på ei slik oversikt som hadde vært et hovedargument for den nye, store budsjettkomiteen. En ny reglementskomite fikk i oppdrag å vurdere situasjonen, og i 1934 vedtok Stortinget å avvikle budsjettkomiteen. I stedet blei finans- og tollkomiteen utvida til 13 medlemmer.
I åra som fulgte, både før og etter krigen, var det gjentakende diskusjoner om forholdet mellom fagkomiteenes detaljarbeid og behovet for samordning og oversikt i statsbudsjettet. Ulike endringer i budsjettarbeidet blei foretatt, men noen egen budsjettkomite blei aldri gjenoppretta.
De fire paa hybelen (film)
Handling
Samtidig forsøker de å slåss for bedre kvinnelig solidaritet, borgerrettigheter, samtidig som de også ønsker å finne kjærligheten.
Verdensligaen i volleyball 2006
Verdensligaen i volleyball 2006 ble arrangert i Moskva i Russland i 2006.
Ole Olsen
Ole Olsen kan vise til:
Evimantius
Evimantius er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utbredelse
Slekten lever på Madagaskar.
Systematisk inndeling
Inndelingen følger
Israelsk sommertid
Israelsk sommertid (שעון קיץ, transkribert: sha'on kayits – sommerklokke; engelsk: Israel Summer Time eller Israel Daylight Time (IDT)) er den offisielle tiden i Israel hvert år fra fredag før den siste søndagen i mars til den siste søndagen i oktober. Israelsk sommertid er én time foran israelsk standardtid og tilsvarer UTC+03.00.
Bakgrunn
Frem til 1992 ble sommertid i Israel styrt etter den såkalte tid-loven, en lov som ble opprettet i daværende Palestinamandatet, som innførte sommertid under andre verdenskrig. Da Staten Israel ble opprettet i 1948, hadde den sommertid fra 1948 til 1957, med varierende lengde hvert år. I 1958 ble sommertidsordningen avskaffet, men ble innført igjen i 1974–1975 etter Jom Kippur-krigen og den påfølgende oljekrisen.
I 1992 ble loven om tidsfastsettelse (חוק קביעת הזמן Hok Kvi'at Hazman) vedtatt i Israel. Loven avløste den gamle tidsloven fra Palestinamandat-tiden. I flere år etter var det politiske dragkamper om når sommertiden skulle starte og slutte hvert år, og avgjørelsene var flere ganger kontroversielle. I 2012 og 2013 vedtok Knesset en lov som omsider fastsatte regler for når israelsk sommertid starter og slutter. Loven slår fast at sommertiden starter klokken 02.00 fredagen før den siste søndagen i mars, og sommertiden avsluttes den siste søndagen i oktober.
Verdensligaen i volleyball 2008
Verdensligaen i volleyball 2008 ble arrangert i Rio de Janeiro i Brasil i 2008.
Prospheres
Prospheres er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Middelsstore, noe brede praktbiller. Hode og pronotum kan være gørnnlig metalliske, dekkvingene svarte med oransje flekker. Dekkvingene har fine lengdefurer.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia, inkludert Norfolk Island.
Trygve Luktvasslimo
Trygve Luktvasslimo (født 1978) er en norsk filmskaper, forfatter og billedkunstner.
Utdanning
Luktvasslimo har utdannelsen sin fra Malmø, der han studerte ved Lunds universitet, Malmö konsthögskola. Han fullførte en bachelor og en master. I mellomtiden tok han et utvekslingsopphold i Edinburgh ved Edinburgh College of Art. Ved Kunstakademiet i Malmø utdannet han seg som billedkunstner.
Karriere
Luktvasslimo er Festspillene i Nord-Norges Festspillprofil i 2022–23, hvor hans spillefilmdebut Bitcoinbilen får premiere
Han avholdt separatutstillingen «Mulighetsperleporten» ved Oslo kunstforening i 2021. Dette er er et hørespill om ordføreren Bente Ø som senere ble presentert av Nordnorsk kunstmuseum. .
I 2019 regisserte og skrev Luktvasslimo manuset til novellefilmen «Den veganske tannbørsten», som distribueres via bibliotekenes tjeneste Filmbib.no og Filmklubbforbundet. Filmen hadde kinopremiere i 2020 på Tromsø Internasjonale Filmfestival og har vunnet priser for Best producer of short fiction ved International Moving Film Festivals 2021, Best Music Score ved Annual Copenhagen Film Festival 2020, Silver Award ved Spotlight Film Awards 2019. Den veganske tannbørsten hadde premiere ved Lofoten International Art Festival i 2019
Han har regissert og skrevet tilsammen fem filmer, tre av dem er Clay Pigeon (2018), Closer to more (2016) og A more robust sense of identity (2014).
I 2013 utga Luktvasslimo diktsamlingen Primitive rim. Seks år senere, i 2019 kom novellen «Mudstone» ut.
Arbeidene hans er stilt ut i museer og vist på festivaler og gallerier i og utenfor Norge. Noen av stedene er blant annet Tromsø internasjonale filmfestival, København, Bogota og Vilnius.
Romanias herrelandslag i håndball
Romanias herrelandslag i håndball er underlagt Romanias håndballforbund og representerer Romania i internasjonale turneringer i herrehåndball. Laget vant fire gull- og to sølvmedaljer i verdensmesterskapet, en sølv- og tre bronsemedaljer i de olympiske leker.
Lagets trener per 2020 var Rareș Fortuneanu.
Resultater
Mestre  Annen plass   Tredje plass   Fjerde plass
Neocuris
Utseende
Nokså små (ca. 5 millimeter), nokså blanke, mørkt fargede praktbiller, ofte med metalliske farger. Fasettøynene er store, ikke utstående, pannen rundet. Pronotum er avrundet firkantet, dekkvingene jevnbrede, rundede bak, noen ganger litt forkortede.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Verdensligaen i volleyball 2010
Verdensligaen i volleyball 2010 ble arrangert i Córdoba i Argentina i 2010.
Nyhavna
Nyhavna er et havneområde i Trondheim, mellom Nidelva i vest, Lademoen i øst, Ladehammeren i nord og Nedre Elvehavn i sør. Havneområdet på Brattøra ligger på andre siden av Nidelva, som passerer mellom Nyhavna og Brattøra.
I 1912 ble det utarbeidet en ny havneplan for Trondheim. Havnevesenet bygde Lade molo ut fra Pir II, og Kullkranpiren ble innrammet. Dette området, mellom Nidelva og Ladehammeren, fikk navnet Nyhavna. De to tyske ubåtbunkerne Dora 1 og Dora 2 fra andre verdenskrig ble bygget på Nyhavna. Dora 1 ble ferdigstilt sommeren 1943, mens Dora 2 aldri ble ferdigstilt. Dora 1 ble senere omgjort til lager- og kontorbygning, Dora 2 ble etter krigen overlatt til Trondheim havn. I 1943 ble Dora bombet av amerikanske fly. Dora ble stort sett ikke skadet, men bygninger i resten av området rundt Nyhavna ble hardt skadet under angrepet.
Domna Khomjuk
Domna Maksimovna Khomjuk (opprinnelig Zakharova, kildinsamisk: Туомн Хомюк, Домна Максимовна Хомюк, opprinnelig Захарова; født 10. september 1954 i Koarrdõgk, Murmansk, Sovjetunionen) er en kildinsamisk zootekniker, forfatter, oversetter og musiker. Hun er også aktiv i revitaliseringen av det kildinsamiske språket og kultur.
Familiebakgrunn
Domna Maksimovna Zakharova ble født 10. september 1954 i Koarrdõgk (kildinsamisk: Коа̄ррдэгк og russisk: Воронье). . Foreldrene hennes var reindriftssamer og dekorerte krigsveteraner. Faren hennes var Maksim Antonovitsj Zakharov (1919–1984) og moren hennes var Marija Ivanovna Zakharova (1922–2008). Sammen hadde de ni barn.
I 1962 vedtok Sovjetunionen å bygge vannkraftverket Serebrjanskaja i nærheten av hvor de bodde. For å bygge vannkraftverket, måtte man demme elven Koarrdõgk. Noen år senere, da hele landsbyen Koarrdõgk skulle bli oversvømt og senket under vann, ble familien flyttet til Lovozero.
Musikk
I tillegg til å framføre luvvt, samler Khomjuk og søsteren hennes også inn luvvt og registrerer dem, for å sikre at fremtidige generasjoner har tilgang til dem.
Verdensligaen i volleyball 2011
Verdensligaen i volleyball 2011 ble arrangert i Gdańsk i Polen i 2011.
William Li
William Li eller Li Bin (kinesisk: 李斌; pinyin: Lǐ Bīn; født 9. august 1974) er en kinesisk bedriftsleder og gründer. Han er gründer og administrerende direktør i elbilprodusenten NIO. I juni 2021 estimerte Bloomberg Billionaires Index Lis nettoformue til å være 7,11 milliarder dollar. Li var med å grunnlegge og investerte i over 40 selskaper innen internett og bilindustrien.
Bakgrunn og utdanning
Li ble født i 1974 i Anhui på en melkegård. Fra 7-årsalderen sparte han og familien penger slik at Li kunne gå på universitetet. Li gikk på Pekinguniversitetet, hvor han fikk sin bachelorgrad i informatikk, sosiologi og en bifag i juss.
Bitauto Holdings Ltd.
Bitauto Holdings Ltd. ble grunnlagt av Li i 2000. Det var Lis første store selskap hvor han fungerte som administrerende direktør og styreleder. Han solgte selskapet i 2013.
I tillegg fungerte Li som nestleder i China Automobile Dealers Association, eller CADA, og ble anerkjent av CADA i 2008 som en av de 10 mest innflytelsesrike og fremtredende personene i Kinas bilforhandlerindustri de siste 20 årene. [x]
NIO
Se også: NIO (bilmerke)
I november 2014 grunnla Li NIO, et premium elbilselskap. På grunn av forurensning ble store kinesiske byer innhyllet i grå smog. Som et resultat bestemte Li seg for å bringe tilbake den blå himmelen (Blue Sky Coming). [3]
I 2018 åpnet selskapet offentlig på New York Stock Exchange.
I 2021 ekspanderte NIO utenfor Kina og solgte biler i Norge.
Verdensligaen i volleyball 2012
Verdensligaen i volleyball 2012 ble arrangert i Sofia i Bulgaria i 2012.
Théâtre Hébertot
Théâtre Hébertot er et teater på 78, boulevard des Batignolles i 17. arrondissement i Paris i Frankrike. Teateret stod ferdig i 1838 og het ved åpningen Théâtre des Batignolles. I 1907 fikk det som nytt navn Théâtre des Arts. Det nåværende navnet er fra 1940; det er oppkalt etter forfatteren og journalisten Jacques Hébertot.
Théâtre Hébertot har plass til 630 publikummere for hovedscenen, og fullførte i 2001 byggingen av en mindre scene, l'Petit Hébertot. Hebertot er et av de få teatre i Paris som fremfører stykker på engelsk i tillegg til på fransk.
Jean-Laurent Cochet
Jean-Laurent Cochet (født 28. januar 1935 i Romainville i Seine-Saint-Denis i Frankrike, død 7. april 2020 i Paris) var en fransk skuespiller og skuespillerlærer.
Biografi
Cochet virket fra 1959 til 1964 ved Comédie-Française, og fra 1983 til 1986 var han leder for Théâtre Hébertot. I filmen spilte han blant annet i Mille milliards de dollars og Fort Saganne.
Som skuespillerlærer underviste han en rekke senere stjerner innen fransk kino og teater, som blant andre Emmanuelle Béart, Carole Bouquet, Michel Duchaussoy, Andréa Ferréol, Bernard Giraudeau, Isabelle Huppert, Claude Jade, Michèle Laroque, Fabrice Luchini og Mélanie Thierry.
Den 7. april 2020 døde Cochet under koronaviruspandemien i en alder av 85 som følge av covid-19.
Verdensligaen i volleyball 2013
Verdensligaen i volleyball 2013 ble arrangert i Mar del Plata i Argentina i 2013.
Ugra Skimaraton 2018
Ugra Skimaraton 2018 var et langløp i langrenn som ble arrangert 8. april 2018 i Khanty-Mansiysk i Russland.
Resultater menn 50 km
Resultater:
25 km løypa ble vunnet av Matvej Prokopjev foran Roman Mihkejev og Sergej Ermilov.
Kvinner 50 km
Resultater: 25 km løypa ble vunnet av Anna Korablijova foran Anastasia Klepikova og Elizaveta Kaplina.
Svardøla kraftverk
Svardøla kraftverk er et vannkraftverk ved Veitastrond i Luster kommune i Vestland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 397 meter i Svardøla.
Installert effekt er 9,2 MW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 30 GWh.
Svardøla Kraft AS eies 100% av Forte Energy Norway AS. Forte Energy Norway AS er igjen eid 66% av Forte Vannkraft AS og 34% Cloudberry Clean Energy ASA.
Verdensligaen i volleyball 2014
Verdensligaen i volleyball 2014 ble arrangert i Firenze i Italia i 2014.
Mary Somerville
Mary Somerville (født Fairfax, gift Greig; født 26. desember 1780, død 28. november 1872) var en britisk vitenskapsforfatter med bred kompetanse innen mange vitenskapelige grener. Hun startet med å studere matematikk, men med tiden fikk hun også oversikt over andre vitenskaper, slik som astronomi, fysikk, geologi og botanikk. Hun skrev flere populærvitenskapelige bøker som gikk på tvers av ulike felt, alle basert på datidens nylige oppdagelser og utvikling. Hun ble i sin samtid særlig kjent for sin evne til å formidle andres forskning og til å se sammenhenger mellom ulike vitenskapelige grener.
Somerville fikk lite formell utdannelse som barn. Senere fikk hun opplæring i det som ble ansett som passende for en ung kvinne, slik som kunstmaling og musikk. Fra ung alder viste hun også interesse for matematikk og astronomi. Dette studerte hun på egenhånd, tildels imot familiens ønsker. Hun ble gift første gang da hun var 24 år gammel, med Samuel Greig, som døde tre år senere. Etter dette oppnådde hun en viss sosial og økonomisk frihet. Hun benyttet denne til å studere videre med veiledning fra blant annet forskere ved University of Edinburgh. Hennes andre ektemann, William Somerville, oppmuntret og støttet henne i videre studier og forskning. Igjennom deres sosiale nettverk traff hun mange ledende europeiske forskere, og hun holdt kontakten med en rekke av dem ved hjelp av jevnlig brevveksling. Familien bodde i mange år i Chelsea i England. Senere flyttet de til Italia, hvor de ble boende livet ut.
Tilsammen skrev Somerville fire vitenskapelige bøker, samt startet på en selvbiografi, som ble utgitt etter hennes død. Hennes første bok, The Mechanisms of the Heavens, var tildels en oversettelse av Laplaces Traité de mécanique céleste, inkludert et omfattende forord med egne forklaringer og figurer. De tre andre bøkene – On the Connection of the Physical Sciences, Physical Geography og Molecular and Microscopic Science – var mer selvstendige. Hver av disse omhandlet og knyttet sammen nylige oppdagelser fra flere ulike vitenskapelige grener, og spilte en viktig rolle i sin samtid med å formidle forskning utført av andre. Hun var også med på å publisere tre vitenskapelige artikler.
Da Somerville døde i 1872 ble hun beskrevet som «dronningen av vitenskapen i det 19. århundre» i en nekrolog i Londons The Morning Post. Hun var den første som i tekst ble omtalt på engelsk som «scientist» – som en ekspert på mange vitenskapelige felt. Somerville var ingen radikal feminist, men uttrykte frustrasjon over begrensninger innen studier og vitenskap knyttet til sitt kjønn.
Barndom
Mary Somerville ble født Mary Fairfax den 26. desember 1780 i Jedburgh i Skottland. Foreldrene var Margaret og William George Fairfax, og hun var den femte av deres syv barn. Faren var viseadmiral i Royal Navy (Den britiske marinen). Stillingen medførte at han var bortreist i lengre perioder, ofte mange år av gangen. Mary ble født i hjemmet til sin onkel og tante, Thomas og Martha Somerville. Moren hadde akkurat vært i London for å følge ektemannen dit, som da skulle reise ut til Nord-Amerika. På veien tilbake rakk hun akkurat å komme til Manse of Jedburgh, til sin søster og hennes ektemann, før fødselen. Fødselen var vanskelig, og moren ble sengeliggende etter forløsningen. Mary ble derfor først tatt vare på av sin tante, Marta Somerville. Thomas Somerville skulle senere spille en større rolle for hennes utdannelse, og deres sønn William en enda større rolle som Marys ektemann.
Familien var ikke rik, men godt respektert i samfunnet. Moren var født Charters, og var William Fairfax' andre kone. Begge var bevisste sine slektsbånd og den klassetilhørigheten dette medførte. Mary selv var én av syv søsken fra dette ekteskapet. Hun hadde også én halvsøster, og muligens også ett eller to søsken som døde som spedbarn, fra farens første ekteskap. De nærmeste i alder var broren Samuel, som var fire år eldre, og broren William George, fire år yngre. Lite er kjent om Marys søskens liv og virke.
Da Margaret ble bedre, dro hun med datteren tilbake til familiens hjem i Burntisland ved fjorden Firth of Forth, hvor Mary vokste opp. Hun tilbrakte mye av barndommen alene. Hun hadde ingen venner, hennes eldre bror ble sendt på kostskole i Edinburgh og hennes yngre søsken var for små til å leke med. Familien hadde ikke råd til guvernante til henne. Faren reiste mye, og moren ga Mary stor frihet til å gjøre som hun ville. Hun tilbrakte mye tid utendørs, og satte selv pris på dette. Spesielt likte hun å observere naturen rundt seg. Som barn fikk hun, som vanlig var for jenter i Skottland på denne tiden, lite formell utdannelse. Moren lærte henne opp i å drive en husholdning, samt sørget for at hun fikk kjennskap til grunnleggende katekisme, kunne lese Bibelen og fremsi bønnene sine. Utover dette anså hun det ikke som nødvendig at Mary skulle få videre utdannelse.
Da hun var 9 år gammel kom faren hjem fra sitt arbeid i marinen. Da han fant ut hvor lite utdannelse hun hadde fått, besluttet han å sende henne på kostskole i Musselburgh. Etter å ha tilbrakt mesteparten av tiden sin utendørs, med stor frihet, var det vanskelig for henne å tilpasse seg et liv innendørs med konvensjonelle undervisningsmetoder. Hun mistrivdes på skolen, og etter ett år fikk hun lov til å reise hjem igjen. Hjemme fortsatte hun å leve fritt, og tilbrakte fortsatt mye tid i naturen. Som 11-åring tok hun turer lenger hjemmefra, tilbrakte mye tid på heiene og i strandområdene, og tilegnet seg stadig mer kunnskap om naturen rundt seg.
I løpet av sitt eneste skoleår hadde hun nå lært å skrive, enkel aritmetikk, samt grunnleggende fransk og grammatikk. Hun hadde også utviklet en sans for litteratur, og begynte å lese bøker fra farens bibliotek. Hun lærte seg selv nok latin til å forstå bøkene som var skrevet på dette språket. Marys tante Janet observerte lesingen og snakket med moren om at dette var helt uakseptabelt for en jente. Isteden ble hun sendt til landsbyskolen for å lære seg å sy. Selv om hun deltok i undervisningen og utførte arbeidet sitt som hun skulle, likte hun det ikke. I et motsvar på at hun ikke fikk lese brukte hun nettene på studere stjernehimmelen istedenfor å sove. Mary nektet også, i likhet med flere søsken og søskenbarn, å bruke sukker i teen – som en protest mot datidens slaveri.
Utdannelse i Edinburgh
Da Mary fylte 13 år, begynte hun på en formell utdannelse i Edinburgh. Edinburgh lå tvers over fjorden for hjembyen hennes. Her leide moren hennes en leilighet der hun kunne bo, og hun ble innskrevet på en skriveskole der hun lærte skriving og grunnleggende aritmetikk. Samtidig fikk hun undervisning i pianospill, musikk, dans, matlaging, tegning og kunstmaling – de to siste med Alexander Nasmyth som veileder. På sommerstid reiste hun tilbake til Burntisland, der hun hadde fri fra den formelle undervisningen, men fortsatte å lese og spille på egenhånd. Flere i familien merket seg Marys interesser, og var delaktige i utdannelsen hennes. Hun fikk pianotimer av William Henry Charters og undervisning i litteratur av Thomas Somerville.
Mary oppholdt seg i Edinburgh under den skotske opplysningstiden, og Skottlands hovedstad var på mange måter både et kulturelt og intellektuelt senter. Her tok hun i stor grad og med stor glede del i byens sosiale liv. Her var hun med på fester, ball, besøk, teaterforestillinger, konserter og lignende. Disse aktivitetene ble også ansett som passende og nødvendig for en god utdannelse for å bli en ekte «lady», og derfor forenelig med familiens ønsker. Dette selskapslivet skulle også med tiden bidra til Marys karriere. I Storbritannia var det på denne tiden vanlig med en mer uformell tilnærming til vitenskap enn i resten av Europa, der man diskuterte og delte idéer i uformelle sammenhenger fremfor systematisk på universiteter og forskningsinstitusjoner. Mary trivdes godt med dette livet, og ble selv ansett som sjarmerende, sjenert og pen – og fikk kallenavnet «Jedwoods rose» (eller «Jedburghs rose»).
En begynnende interesse for matematikk
Under et teselskap på et besøk i hjembyen viste vertinnen et moteblad til Mary. På en av sidene så hun noen merkelige linjer blandet med bokstaver, for det meste x-er og y-er. Hun spurte vertinnen om disse, som svarte at det var algebra, men ikke kunne forklare noe mer om det. Denne hendelsen vekket Marys interesse for matematikk, og hun forsøkte å finne ut mer.
I en annen forbindelse, i undervisningen i kunstmaling, nevnte Nashmyth for elevene at de burde lese Euklids Elementer for å forstå konseptet perspektiv bedre. Mary merket seg dette, og gikk til sin yngre brors huslærer for å få hjelp. Han gikk med på å kjøpe denne, samt matematikkboken Bonnycastle til henne. Dette måtte hun be ham om å gjøre, ettersom det på denne tiden ville være utenkelig for en ung kvinne å kjøpe disse bøkene fra en bokhandler. På nattestid, mens familien sov, studerte hun i hemmelighet Euklids skrifter. Hun kom seg igjennom samtlige seks bind på denne måten før det ble oppdaget og stoppet av moren. Da faren, som igjen hadde vært til sjøs, kom hjem, uttrykte han bekymring for at datterens interesse for matematikk skulle gå ut over hennes mentale helse. Dette synspunktet delte han med mange andre på denne tiden, inkludert mesteparten av familien. Det var bare onkelen Thomas Somerville som oppmuntret henne til å studere videre. Hun besøkte ofte onkelen og tanten i deres hjem. Han underviste henne også videre i latin, og anså hennes interesse og tørst for kunnskap som spesiell og som en gave.
Etterhvert oppdaget faren at Mary studerte matematikk i hemmelighet, og forbød det med det samme. Det ble ansett som potensielt skadelig for kvinner å studere abstrakte temaer, ettersom det kunne overanstrenge hjernen. Isteden sendte foreldrene henne tilbake til Edinburgh, for at hun i større grad igjen skulle ta del i byens selskapsliv. Der deltok hun, med den daværende komtessen av Buchan som chaperone, på ulike dansetilstelninger og arrangementer. Dette var like etter den franske revolusjon, og dette preget i høy grad også samfunnet i Skottland. Mary valgte imidlertid ikke å engasjere seg i dette, men fokuserte på studiene sine. Utad studerte hun fortsatt kunstmaling med Nasmyth og tok pianotimer. I hemmelighet leste hun likevel også matematikk og klassisk litteratur.
Ekteskapet med Samuel Greig
I London hadde Mary få venner og tok lite del i selskapslivet. Mary ble ikke hindret, men heller ikke støttet, i å fortsette sine studier. Ektemannen hadde ikke høye tanker om kvinners intellektuelle kapasitet, og var selv ikke interessert i vitenskap. Mary fortsatte imidlertid likevel med sine private matematikkstudier, og tok dessuten fransktimer. Til en viss grad tok hun også del i sosiale aktiviteter. Det var ikke mye sammenlignet med tiden i Edinburgh, men hun gikk blant annet i kirken, på operaen, deltok på middager ved den russiske ambassaden og lignende.
Ekteparet fikk to barn sammen, Woronzow (1805–1865) og William George (1806–1814). I 1807 døde Samuel Greig, 29 år gammel. Mary flyttet deretter tilbake til familien i Skottland sammen sine to sønner.
Begynnelsen på matematiske studier
Ektemannens død medførte en arv god nok til at Mary til en viss grad ble sosialt og økonomisk uavhengig fra familien. Dette gjorde det mulig for henne å fortsette å studere, uten å bry seg om konvensjoner om hva som passet seg. I tillegg til å ta seg av barna fant hun også tid til å lese innimellom. Hun studerte plangeometri, sfærisk trigonometri og algebraiske kurver, samt leste Astronomy av James Ferguson. Hun forsøkte seg også på Newtons Principia – første gang uten å forstå mye, etterhvert med stor iver og beundring.
I denne perioden møtte hun også Henry Brougham, som kom til å bli en støtte igjennom mange år. Det var blant annet han som foreslo at hun skulle begynne å skrive bøker. Hun ble også kjent med John Playfair, professor i naturfilosofi ved Universitetet i Edinburgh. Han ga henne råd om hvordan hun burde studere matematiske tekster. Dette gjorde det blant annet mulig for henne å komme seg igjennom Laplaces Mécanique Céleste. Playfair introduserte dessuten Mary for matematikeren William Wallace, hans tidligere student. Wallace var som Mary, i stor grad selvlært. Han hadde studert fransk, latin og matematikk på egenhånd, mens han arbeidet som bokbinder. Ved Playfairs hjelp fikk han isteden en plass ved Perth Academy, og videre inn i den akademiske verden. Wallace ble en av Marys viktigste mentorer på denne tiden. De korresponderte via brev der de diskuterte matematiske problemer – vanskeligheter, løsningsmetoder og løsninger. I 1811 løste hun et problem gitt ved en diofantisk ligning, gitt i en matematisk journal i Military College at Marlow. For denne besvarelsen fikk hun en sølvmedalje, som var den første offisielle anerkjennelsen hun mottok for sitt arbeid.
Marys uformelle tilnærming til matematikk og astronomi var typisk for Storbritannia på denne tiden. Mens det for andre fagfelt var formelle utdannelser og systematisk tilnærming til hvordan noe ble undervist, var det bare et fåtall av datidens britiske matematikere og astronomer som hadde fått en formell utdannelse innen dette. Dette gjaldt også mange av de som skulle få innflytelse over hennes senere karriere. Dette sto i kontrast til situasjonen i Frankrike og Tyskland, hvor man anså vitenskap som en formell akademisk disiplin og formaliserte utdannelsen deretter.
Ekteskapet med William Somerville
I 1812 ble Mary igjen gift, denne gangen med fetteren William Somerville. Han var sønn av Thomas og Marta Somerville, hvis hjem hun både ble født i og hadde tilbrakt mye tid i. William var militærlege, med bakgrunn fra Den britiske armé. I likhet med Mary hadde han vært gift tidligere, og var nå enkemann. Han hadde også én sønn – James Craig Somerville – født utenfor ekteskap. De hadde også mange felles interesser. De regnet seg begge som liberale, og var begge interesserte i vitenskap. Da de giftet seg, var William 42 år gammel og Mary 31. Han hadde reist mye, mens Mary hadde tilbrakt det meste av livet i Skottland, med unntak av de tre årene i London.
Nicaragua under VM i svømmesport 2019
Nicaragua deltok under VM i svømmesport 2019 i Gwangju i Sør-Korea fra 12 til 28. juli 2019.
Mary Somerville
Ekteskapet med William Somerville
William hadde kort tid før ekteskapet fått tilbud om en stilling ved sykehusene i Portsmouth. Like etter bryllupet dro de derfor dit. På veien sørover stoppet de i Great Marlow for å besøke William Wallace. Han tok dem også med på besøk til William Herschel, der de fikk se hans astronomiske observatorium. Etter en kort tid flyttet de i 1813 så tilbake tilbake til Edinburgh, ettersom William fikk en ledende stilling i Army Medical Department i Skottland. Her ble de boende i tre år.
Heisei
Heisei (平成, oversatt «oppnå fred») er en herskerdevise som også navngir en æra i den japanske epokeregningen. Heisei-perioden startet i og med keiser Akihitos tronbestigning i 8. januar 1989 (heisei 1, utlest heisei gannen) og endte med hans abdikasjon 30. april 2019. Reiwa (令和) er perioden som etterfulgte Heisei. Etter meijiperioden benyttes regjeringsperiodens navn som posthumt navn for respektive keiser. Keiser Akihito kommer altså ikke til å kalles «Heisei-keiseren» så lenge han lever.
Szabolcs-Szatmár-Bereg
Szabolcs-Szatmár-Bereg er et fylke (megye) i det nordøstlige Ungarn. Fylket ligger i statistikkregionen Észak-Alföld.
Fylket grenser mot Slovakia (regionen Košice), Ukraina (Zakarpattja oblast) og Romania (fylkene Bihor og Satu Mare). Ellers deler Szabolcs-Szatmár-Bereg grense med de ungarske fylkene Hajdú-Bihar og Borsod-Abaúj-Zemplén.
Heisei
Navnet på perioden er hentet fra to kinesiske klassikere: Shiji og Shujing. I Shiji forekommer tegnene i sitatet 内平外成 (indre fred og ytre blomstring), og i Shujing i sitatet 地平天成 (fredelig land og klar himmel).
Navnet i kulturen
Heisei figurerer blant annet i tittelen til en populær japansk film fra 1990-årene – Pom Poko (1994s største japanske filmsuksess). Dens japanske tittel 平成狸合戦ぽんぽこ (Heisei tanuki gassen ponpoko) betyr «Heisei-periodens mårhundskrig pompoko». Tittelen spiller hen til at mårhundenes kamp for sitt livsrom er en moderne kamp. Den japanske periodeinndelingen etter keisere gjøres det også i noen grad narr av i filmen, der fortelleren i innledningen deklamerer «I Pompokos 31e år…»
Mary Somerville
Ekteskapet med William Somerville
Mary fortsatte med sine studier, samtidig som hun tok seg av familiens husholdning. Marys to sønner fra første ekteskap og Williams ene, fikk alle både privatundervisning og ble sendt til gode skoler i Skottland. I 1813 ble deres første felles barn, datteren Margaret født. Årene etter ble preget av to tragiske hendelser. I 1814 døde hennes sønn William, 9 år gammel. Samme år fikk de sønnen Thomas, som igjen døde før han hadde fylt ett år. Mot slutten av året fikk de igjen en datter, Martha, som fikk leve og vokse opp.
Videre studier
Mary fortsatte sine studier, både innen matematikk og andre fagfelt. Innenfor matematikken fokuserte hun på matematisk analyse, der franske matematikere hadde gjort store fremskritt de siste årene. Hun begynte, sammen sin ektemann, også å studere mineralogi og geologi. William insisterte også på at hun skulle studere andre fagfelt. Han sørget for at hun fikk undervisning innen gresk litteratur og botanikk.
På denne tiden skaffet Mary seg et lite bibliotek av viktige bøker og verker innen matematikk og astronomi. Hun spurte Wallace om hjelp, og fikk tilbake en liste over bøker som hun videre gikk til innkjøp av. De fleste var på fransk – et par på latin – og ingen på engelsk. Disse inkluderte blant annet bøker av Francœur, Lacroix, Biot, Poisson, Lagrange, Euler, Clairaut, Monge og Callet. Dette ble et høyt verdsatt bibliotek for Mary, som nå kunne studere videre, med stadig større iver. Biblioteket inneholdt, med unntak av Eulers bok Elementer, relativt nye bøker – de fleste publisert kun noen få år tilbake. Disse inneholdt sentrale nyere resultater innen matematisk analyse som ble utviklet i Frankrike på denne tiden.
William oppmuntret og hjalp Mary i hennes studier. Han hjalp henne med det praktiske rundt studiene og diskuterte problemer og ideer med henne. Dette var avgjørende for Mary Sommervilles utvikling. Vitenskapen i Storbritannia var på denne tiden lite organisert, med lite hierarki og formelle krav. Dette gjorde det på noen måter lettere for Mary å delta som kvinne. Imidlertid var de sosiale hindrene mange, og her var William, som hadde gode sosiale forbindelser, til stor hjelp. Dette gjorde det både mulig for Mary å tilegne seg kunnskap, og senere hevde seg som naturvitenskapelig forfatter. Hun kunne bruke Williams kontaktnett og medlemskapet hans i ulike foreninger, slik at Mary blant annet fikk tilgang til biblioteker stengt for allmennheten. Han var også hennes reisefølge, i en tid der kvinner sjeldent reiste alene. Brev til Mary gikk også via William. Frem til sin død kom han også senere til å ta seg av all kommunikasjon med forlagene vedrørende utgivelsen av Marys bøker.
Ett år i London
I 1815 fikk William beskjed om at han hadde blitt utnevnt til Principal Inspector General i den britiske hæren. Dette medførte også at familien måtte flytte til London, noe som ble tatt godt i mot. Ekteparet bosatte seg i Hanover Square i Queen Square i Bloomsbury, i nærheten av der Mary hadde bodd første gang i London. William, Mary og de to døtrene flyttet til London, mens de eldre sønnene (Woronzow og James) ble igjen i Skottland for å fullføre skolegangen der.
Da Mary nå flyttet til London for andre gang, ble dette en helt annen opplevelse for henne. Hun var nå mye mer selvstendig, og ble introdusert for en annen del av London enn den hun hadde kjent som Samuel Greigs ektefelle. Dette var et sosialt nettverk hun kom til å sette stor pris på. Ekteparet kjente få i London fra før av, men via kontakter etablerte de raskt et sosialt nettverk. En del av disse var vitenskapsmenn som senere holdt Mary oppdatert på sine fagfelt. Dette var igjen informasjon hun overførte til bøkene sine. Familien ble blant annet bedre kjent med den tysk-britiske astronomen og komponisten William Herschel, som bodde utenfor London med sin sønn John Herschel som også ble en kjent vitenskapsmann. Mary og John Herschell utviklet et vennskap som varte livet ut. De kom til å utveksle brev i mange år, og han hadde stor betydning for hennes senere forfatterskap.
Etter Storbritannias seier ved Waterloo ble det britiske militæret rustet ned. Som en konsekvens av dette ble William permitert med «half pay», under et år etter at de hadde flyttet. Samtidig som det gjorde tilværelsen trangere økonomisk, førte det også til at familien kunne disponere tiden noe friere. Ekteparet planla å reise til Italia vinteren 1816–1817. Dette måtte imidlertid utsettes ettersom Mary igjen var gravid med deres siste datter, Mary Charlotte. Til tross for permisjonen jobber William fortsatt noe som doktor, ofte privat. Han brukte ellers tiden på å studere videre samt deltok som vanlig i selskapslivet. Mary fortsatte også sine studier som før, i kombinasjon med morsrollen og det sosiale. Studiene omfattet videre korrespondanse med mentoren Wallace, videre matematiske studier, såvel som mineralogi og kunstmaling.
Første utenlandsopphold – Frankrike, Sveits og Italia
I London ble de også kjent med besøkende vitenskapsmenn fra Frankrike, deriblant den fysikeren Jean-Baptiste Biot. Sommeren 1817 dro ekteparet til Paris for første gang; dette var like etter Napoleonskrigene. Paris hadde da blitt et sted utlendinger kunne reise til uten restriksjoner. Datteren Margaret ble med, mens de to yngste barna – Marta og Mary – ble overlatt til Williams søster.
I Paris ble de godt mottatt. Biots kone, Madame Françoise Biot, introduserte ekteparet for Frankrikes vitenskapelige elite. Blant disse var François Arago – som igjen introduserte Mary igjen for Pierre-Simon Laplace. Mary hadde studert og oppnådd god forståelse for Laplaces matematiske tekster, og diskuterte disse med ham. Han uttrykte forundring over at hun hadde lest og forstått det han hadde skrevet. Andre vitenskapsmenn de traff under dette oppholdet inkluderte kjemikeren Claude Louis Berthollet, kjemikeren og fysikeren Joseph Louis Gay-Lussac, den tyske naturvitenskapsmannen og geografen Alexander von Humboldt, matematikeren og fysikeren Siméon Denis Poisson, samt kjemikeren Louis Jacques Thénard.
Fra Frankrike dro de videre til Genève i Sveits, hvor en lignende vitenskapelig sosial krets fantes. Her traff de også John Playfair igjen. Fra brevene som ble sendt hjem til familien i Skottland kom det frem at de brukte tid på å sette seg inn i landets mineralogi og geologi. I tillegg tegnet Mary mange landskapsskisser av det sveitsiske landskapet.
Etter oppholdet i Sveits var intensjonen å reise tilbake til England. Imidlertid ble både Mary og datteren Margaret syke. Margaret kom seg fort, men Mary ble sengeliggende i over to måneder. William besluttet derfor å heller ta de med til Italia vinteren 1817–1818, i håp om at det mildere vinterklimaet der skulle være til hjelp. Fra Sveits reiste de i langsomt tempo sørover, og stoppet blant annet i Bassano, Venezia, Padova, Bologna og Firenze. Brevene som ble sendt hjemover vitner om at de også her møtte mange nye bekjentskaper, men til forskjell fra oppholdet i Frankrike og Sveits hadde kun et fåtall av disse vitenskapelig tilknytning.
Tilbake til London
Det er antatt at familien kom hjem til England sent på sommeren eller tidlig på høsten 1818. De besøkte så familie i Skottland før de igjen bosatte seg i London. Huset de flyttet til lå i Hanover Square i Mayfair, som lå langt nærmere resten av det vitenskapelige miljøet i byen enn det tidligere huset, som hadde vært på Queen Square. I november 1819 tiltrådte William en legestilling ved Chelsea Hospital, en stilling han kom til å inneha i 21 år.
I London ble de kjent med Lady Byron og hennes datter Ada, senere Ada Lovelace. Ada var på samme alder som Somervilles døtre, og Mary ble også Adas private matematikklærer, ettersom Lady Byron synes matematikk var viktig, og ønsket at Ada skulle få en god opplæring i det. Senere holdt de kontakten via brev. Mange av disse omhandlet matematiske problemer, og Mary rådet henne til å studere matematikk. Ada holdt god kontakt med familien Somerville gjennom hele livet; døtrene var på samme alder og de ble nære venner. Samtidig hadde Ada anlegg for matematikk og fikk privatundervisning av Mary. Det var også Mary som senere introduserte Ada for matematikeren Charles Babbage.
I august 1823 døde datteren Margaret. Dette følte Mary skyld for, ettersom datteren viste gode evner innen matematikk og Mary var redd for at hun hadde satt for høye forventninger til datteren. Også Williams bror Samuel døde samme sommer. Dette førte også til visse økonomiske vanskeligheter for familien.
Sommeren 1824 reiste ekteparet, Marys sønn Woronzow og en venn, James Mackintosh, til Nederland, Belgia og Tyskland. Døtrene ble i mellomtiden overlatt til en tysk guvernante. Her møtte Mary igjen flere ledende vitenskapsmenn, som hun nok en gang sørget for å holde kontakt med senere.
«On the magnetizing power of the more refrangible solar rays»
I 1826 publiserte Mary sin første artikkel, om sammenhengen mellom lys og magnetisme. I 1820 hadde den danske fysikeren Hans Christian Ørsted oppdaget at rundt en strømførende ledning er et magnetfelt. Dette førte til en bølge av interesse rundt magnetisme, med mange etterfølgende eksperimenter og publikasjoner i mange ulike forskningsmiljøer. Den italienske professoren Domenico Lino Morichini hevdet at ved å utsette nåler for den fiolette delen av spekteret funnet i sollys hadde han observert at nålene ble magnetiske. Mary ville undersøke denne sammenhengen nærmere, og med enkle redskaper – synåler, en prisme og farget glass – gikk hun systematisk igjennom fenomenet.
Artikkelen ble sendt inn til Royal Society, og publisert i tidsskiftet Philosophical Transactions of the Royal Society under tittelen «On the magnetizing power of the more refrangible solar rays». William var korrespondent (den som kommuniserte med magasinet), mens Mary sto som forfatter. I teksten beskriver hun eksperimenter der hun lot sollys passere gjennom et prisme, slik at de ulike fargene i lysspekteret ble splittet opp i ulike farger. Hun plasserte halvdelen av ulike nåler under ulikt type lys. Hun observerte at de nålene som ble plassert i fiolett lys ble magnetiske. Den delen som ble utsatt for lys ble frastøtt av en nordpol og den andre delen tiltrukket av den. Hun observerte at det samme ofte også skjedde med indigo lys, samt noen ganger med blått og grønt lys, men ikke dersom det ganske enkelt ble utsatt for rent sollys. Hun var den første kvinnelige forskeren til å publisere eksperimentelle resultater i Philosophical Transactions of the Royal Society.
Tre år senere forsøkte imidlertid Peter Reiss og Ludwig Moser å gjenskape eksperimentet. De brukte mer avanserte teknikker for å måle magnetisme. De observerte at metall utsatt for lys noen ganger ble magnetisk. Dette ble imidlertid ikke indusert spesielt av det fiolette lyset – men isteden fulgte det av naturlig variasjon og tilfeldighet. Flere forskere forsøkte senere å gjenskape eksperimentet. Noen observerte det samme som Mary, men det ble generelt antatt av de fleste forskere at det generelt ikke var noen sammenheng mellom det fiolette lyset og magnetismen som oppsto. Mary skrev i sin selvbiografi at hun skammet seg over at resultatene ikke var korrekte, men at hun utførte eksperimentet og publiserte resultatene i beste mening. Da det ble satt spørsmål ved hennes oppdagelser, brant hun også alle notater fra eksperimentet.
Endringer i det britiske vitenskapelige miljøet
Året 1830 ble et veiskille i organiseringen av det vitenskapelige miljøet i Storbritannia. Charles Babbage publiserte en artikkel som kritiserte Englands forhold til vitenskap, «Reflections on the Decline of Science in England and on Some of its Causes». Han hadde i flere år kjempet for at nyere fransk analyse og utnyttelse av nylige teknologiske fremskritt skulle få innpass også blant britiske vitenskapsmenn. Han kjempet også for en profesjonalisering av vitenskapen som helhet, gjennom økt statsstøtte og økt anerkjennelse av vitenskapelig forskning. Babbage kjempet tilsvarende for endringer i Royal Society. Han synes det var problematisk med en stadig økende andel av medlemmer som på ingen måte deltok i klubbens vitenskapelige agenda. Han, med flere, ønsket å reformere klubben for å få tilbake fokuset på dette. Han fremmet William Herschel som lederkandidat for den delen av klubben som ønsket reform. Kandidaturet ble blant annet støttet av William. Herschel tapte imidlertid for motkandidaten hertugen av Sussex, med 119 mot 111 stemmer. Babbage og flere andre valgte etter dette å bryte med klubben, og året etter ble den nye organisasjonen British Association for the Advancement of Science dannet, og flere av de som hadde kjempet sterkest for reform av Royal Society valgte isteden å engasjere seg her.
Disse reformene, og andre årsaker, førte til at Somervilles vitenskapelige–sosiale sirkel endret seg. Wollaston og Young døde begge før 1830, mens andre hadde endret fokus og interesse – og deltok ikke lenger aktivt i vitenskapelig arbeid. Imidlertid stiftet de stadig nye bekjentskaper, mange av dem ivrige vitenskapsmenn. I den nye omgangskretsen var blant annet John Herschel, Charles Babbage og William Whewell. I dette dynamiske og ustrukturerte miljøet ble Mary ansett som likeverdig med sine mannlige kolleger. Her tok hun også ansvar for å veilede og diskutere arbeidene til yngre forskere. Videre var disse reformene viktig for Marys første bok. Denne ble tatt godt imot nettopp på grunn av disse endringene i det britiske sosial-vitenskapelige miljøet.
On the Mechanism of the Heavens
Henry Brougham, som Mary hadde kjent lenge, foreslo for henne å oversette Laplaces Traité de mécanique céleste til engelsk. Bokverket inneholdt svært sentrale resultater innen teoretisk fysikk og teoretisk astronomi. Verket tok for ulike aspekter innenfor himmelmekanikk basert på matematisk analyse, og var på mange måter en videreføring av Newtons Philosophiæ naturalis principia mathematica, som var bedre kjent blant britiske vitenskapsmenn. Resultatene presentert i boken baserte seg på nyere teknikker innen matematisk analyse. Denne matematikkgrenen var på dette tidspunktet kjent i Frankrike – men ikke i like stor grad i engelskspråklige kretser. Bokverket hadde blitt utgitt på fransk i perioden 1798–1825; siste bok to år før Laplaces bortgang i 1827.
Etter flere overtalelser sa hun seg villig til å prøve. Broughams egentlige intensjon var å utgi hennes oversettelse. Da han mottok Marys manuskript bestemte han seg imidlertid for heller å sende det videre til John Herschel. Fra da av ble det Herschel som veiledet Mary videre. Herschel var gjennomgående positiv i sine tilbakemeldinger, og satte Marys arbeid høyt. Her fant han, i motsetning til hva som var vanlig i britiske vitenskapelige kretser, et arbeid preget av en grunnleggende god forståelse for fransk matematisk analyse. Videre brevkorrespondanse vitner om forslag til justeringer, utvidelser og klargjøringer.
Som en del av verket hadde Mary skrevet en helt ny introduksjon til resten av verket. I et brev foreslår Herschel å «doble» denne. Mary jobbet videre med introduksjonen, som ble til en gjennomgang av fransk analyse og teoretisk astrofysikk. Disse var mer velkjente i franske kretser, men for et britisk publikum var dette mer utfordrende.
For resten av verket forsøkte Mary å være tro mot Laplaces fremstilling. Imidlertid ble hele teksten, samt alle matematiske utledninger, grundig gjennomgått og utvidet der hun synes det var nødvendig. Hun illustrerte også verket med en rekke figurer. Der det var naturlig sammenlignet hun Laplaces fremstillinger med newtonsk mekanikk, og hun supplementerte også med henvisninger til flere andre franske matematiske arbeider.
Bokverket Traité de mécanique céleste hadde vært forsøkt oversatt tre ganger da Mary ga seg i kast med det. To ganger hadde første bok blitt oversatt, og én gang de to første bøkene. Marys fremstilling har blitt ansett som langt mer komplett enn disse tre. Bokverket ble sendt til redaktøren og familievennen John Murray – eier av forlaget John Murray. I løpet av prosessen ble han, og dermed også Somervilles, etter hvert gjort oppmerksomm på at den amerikanske Nathaniel Bowditch også hadde oversatt og utgitt en engelsk oversettelse av Laplaces arbeider. De bestemte seg likevel for å fortsette utgivelsesporsessen, da Marys fremstilling på mange måter skilte seg fra Bowditch' fremstilling.
En av de siste tingene som kom på plass, var verkets tittel. Denne ble endelig avgjort i 1831, etter å ha overveid ulike forslag fra venner. Videre i månedene fremover, i en siste runde før verket ble publisert, ble verket gjennomgått av flere i Somervilles vennekrets. De dobbeltsjekket de matematiske utledningene og kom med forslag til mindre korrigeringer. I november 1831 ble The Mechanism of the Heavens endelig publisert. Verket var totalt på over 701 sider, fordelt på en innledning og fem deler. Det var også illustrert ved tilsammen 116 illustrasjoner. Den 70 sider lange innledningen til boken, A Preliminary Dissertation on the Mechanisms of the Heavens, ble også utgitt som en egen selvstendig bok året etter.
Boken ble godt mottatt av anmeldere, og blant de i Storbritannia med interesse for feltet. Matematikerne George Peacook og Whewell satte boken opp som pensum for avanserte matematikkstudier ved University of Cambridge. Salget gikk, til tross for den gode mottagelsen, langsomt i begynnelsen – men tok seg gradvis opp. I 1833 skrev Murray til Mary, i en korrespondanse som alltid gikk via William, at av de opprinnelig 750 eksemplarene av boken som var blitt trykket var det nå kun 30 stykker igjen.