cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alvdal
Kommunevåpenet er et par ski i sølv på blå bakgrunn. Det ble vedtatt av kommunestyret i 1988 og skal symbolisere skiløpingens betydning i området. Skiene henspiller også på funnet av en Norges eldste ski - datert til 600-tallet e.Kr. - som er gjort nettopp i Alvdal.
Geografi
Størstedelen av Alvdals areal utgjøres av fjellområdet Vestfjella som avgrenses av Østerdalen i øst, Folldal i nord og Atndalen i vest og sør. Fra Breisjøen vest i fjellområdet renner elva Sølna mot nordøst og ut i elva Folla like før Folla renner ut i Glåma. Sølna kraftverk ligger ved utløpet av Sølna. Sideelva Veslesølna renner fra Veslesølnsjøen. Lenger sørvest renner Auma ut i Glåma. Fjellområdet har en villreinstamme som regnes for å være av de få stammer i Norge som ikke er oppblandet med tamrein. Sølnkletten villreinområde er ca. 1 500 km² og hadde i 1992 en villreinbestand på ca. 740 dyr.
Høyeste fjelltopper i området er Store Sølnkletten (1 827 moh.) som er Alvdals høyeste fjell, Veslsølnkletten (1 456 moh.), Gravskardhøgda (i Folldal, 1 767 moh.), Skjellåkinna (1 706 moh.), Kyrkjekletten (1 545 moh.), Korsberghøa (1 429 moh.), Fjøshøa (1 382 moh.), Øykjekletten (1 265 moh.).
Geologi
I Alvdal er det grunnfjellforekomst sør i kommunen, det sk. Atnesjøvinduet, som består av rød, grovkornet granitt og gabbro. Over grunnfjellet ligger en sparagmittformasjon fra pre-kambrisk periode. Over dette igjen finner man en silurformasjon, jevnt over lenger nord i kommunen. Tron og Høgåsen er vulkanske fjell med vesentlig gabbro.
Landskapet er preget av isskuring og bresjøer fra istiden. I tillegg til Jutulhogget mellom Østerdalen og Rendalen må også gjelet Hestespranget i elva Folla nevnes.
Sør i kommunen, mellom Østerdalen og Rendalen, ligger Jutulhogget. Den regnes som Norges og Nord-Europas nest største canyon (etter Sautso i Altaelva) med en dybde 100-250 meter og en lengde på ca. 2,5 km.
Klima
Alvdal har innlandsklima med relativt lite nedbør, kalde vintrer, relativt varme somrer og betydelige forskjeller mellom dag- og nattetemperaturen i sommerhalvåret. Normalverdier for perioden 1961−1990 er gitt i tabellen nedenfor.
Demografi
Delområder og grunnkretser: Alvdal er inndelt i to delområder og 22 grunnkretser. Folkemengde den 1. januar 2005:
TOTALT: 2 416
Historie
Funn av dyregraver og jernblæsterplasser viser at det har vært menneskelig aktivitet i området siden eldre steinalder (før 4000 f.Kr.) og også i jernalderen (fra 400 f.Kr.). Alvdølene Halldor Nyeggen og Erling Flaten har i nyere tid registrert rundt 4 000 kulturminnefunn i utmarka i Alvdal. Pr. 2002 skriver Nyeggen at antall funn er: 813 dyregraver, 139 jernblestrer, 44 kølgroper, 37 tjurumiler, 2 156 kølbotner, 1 017 kojetufter, 8 gruver, 2 klebersteinsbrott, 2 kalksteinsbrott, 1 skiferbrott og flere hellebrott (gråstein). Kulturminnene er tegnet inn på kart.
Ved opprettelsen av herredskommunene i 1837 var Alvdal et anneks under Tynset prestegjeld. Alvdal ble eget herred under navnet Lille Elvedalen fra 1. januar 1864. Størstedelen av området var utskilt fra Tynset (Tønset) herred. I tillegg omfattet herredet Nedre Foldalen. Dette området ble senere skilt fra Lille Elvedalen (1. januar 1914) da Folldal ble egen kommune. I 1917 skiftet kommunen navn til Alvdal.
I årene 2010-11 fikk Alvdal betydelig medieoppmerksomhet på grunn av overgrepssaken kjent som «Alvdal-saken». I januar 2011 startet rettssaken, der moren ble den første kvinnen i Norge som er dømt til forvaring i en sedelighetssak. I lagmannsretten ble hun dømt til fjorten års forvaring for seksuelle overgrep mot sin eldste datter mens familien bodde i Gjerdrum 1990-98, dvs. fra jenta var fem år gammel.
Gruvedrift
Det har vært gruvedrift i Alvdal fra ca. 1656 da de første funn av kobbermalm ble gjort i Baugsberget rett vest/nordvest for det som i dag er Steia (Alvdal sentrum). I forbindelse med gruvedriften ble det bygget en smeltehytte nedenfor Sølnfossen, der hvor Sølna renner ut i Folla. Gruvedriften var ikke særlig lønnsom med den tids utvinningsmetoder, og driften ble innstilt midt på 1680-tallet.
På 1720-tallet ble det ny gruvevirksomhet i Fådalen (nå i Tynset kommune) og det ble bygd en smeltehytte – Strøms hytte – i det som i dag er grenda Strømmen i 1722. I 1745 ble det gjort kobberfunn i Folldal, i det området som i dag heter Verket. Gruvedriften i Folldal ble drevet av Frederiks Gaves Verk som etter hvert kom i forretningsmessige stridigheter med Røros Kobberverk, blant annet om tilgangen til trevirke som det krevdes store mengder av i forbindelse med gruvedriften. På grunn av lite tilgang til trevirke i Folldal ble det i 1747 bygd en ny smeltehytte der den gamle hadde ligget ved Sølnfossen. Denne smeltehytta fikk navnet Lovise Hytte. Det var mindre ressurskrevende å frakte malmen nedover til Alvdal enn å frakte trevirke oppover til Folldal.
I 1751 ble det også gjort malmfunn i Rødalen, i nåværende Folldal kommune. Gruva fikk navnet Joachims Gruve etter bergverksmester Joachim Hagerup. Malmen fra denne gruva ble kjørt til Strøms Hytte. Bosettingen i Strålsjøåsen kom opprinnelig på bakgrunn av gruvedriften i Rødalen. I 1776 ble det også gjort malmfunn i Tronfjellet.
Fra 1905 ble det ny drift i Folldal og dette ga grunnlag for taubane fra Folldal til Alvdal for å frakte malm. Taubanen, som var 34 km lang, var i drift fra 1907 til 1970.
Zikk-Zakk
Zikk-Zakk var et norsk musikkprogram som gikk på NRK-TV fra 1981 til 1984. Programmet tok for seg musikksjangere som pop, rock og new Wave og gikk hver tredje uke det første året og annen hver uke fra 1982 ). Det hadde vekselvis form som et magasinprogram, og som innkjøpt konsertprogram.
Alvdal
Næringsliv/industri/sysselsetting
Alvdal har kraftinntekter fra fallrettigheter i Savalen kraftverk og Sølna kraftverk.
Zikk-Zakk
Zikk Zakk hadde ingen programleder den første tiden. Gruppa Zoo var både forgrunnsfigurer og programverter i den første sendingen. Fra 1982 var Ivar Dyrhaug fast programleder, mens Petter Nome ledet siste sesong.
Alvdal
Oppvekst/utdanning/skolevesen
Det første som er nevnt om skolevesenet i Alvdal er at herr Rasmus Larsen Næsteby benevnes som skoleholder i 1739. Dette er to år før den kongelige forordning av 1741 om skolevesenet på landet. I 1760 kommer Lovise Hyttes skole i gang som den første faste skole i regionen. I 1840-åra er det skoler ved Lovise Hytte (Plassen), Strømmen, Kveberg, Baugen og Egnund (Nedre Folldal). Etter delingen av Tynset herred (1864) var det seks faste skoler i Alvdal: Egnund skole (oppført 1863), Steien skole (oppført 1869), Strand skole ( oppført 1869), Strømmen skole (opprinnelig oppført 1850 på Basmoen), Kveberg skole (1850), Plassen skole (daværende bygning oppført 1790 el. 1808). Senere på 1800-tallet var det også skoler på Barkald (1894) og Brandvoll (1896). Framhaldsskole ble startet i Alvdal i 1901. Realskole fra 1939.
I 1960 var det bare 2 barneskoler igjen i kommunen, disse ble nedlagt i 2018 og erstattet av en ny barneskole på Sjulhustunet med 226 elever og 35 ansatte (2018). Alvdal ungdomsskole ble bygd i 1964 til erstatning for den gamle realskolen. Ungdomsskolen har ca. 100 elever, og Storsteigen videregående skole (tidl. Storsteigen landbruksskole) har ca. 70 elever.
Kommunen har tre barnehager, Øwretun barnehage (tre avdelinger), Plassen barnehage (tre avdelinger) og Strømmen barnehage (en avdeling).
Idrett
Alvdal Idrettslag ble stiftet 21. desember 1902. Det første skirennet i klubbens historie ble avholdt i januar 1904. Samme år ble også det første hopprenn i Sandeggbakken avholdt med et lengstehopp på 20 ½ meter. Skiløpere fra Alvdal hevdet seg godt på nasjonalt og internasjonalt nivå i 1930-åra. Per Sætermyrmoen og Per Samuelshaug har seire i Holmenkollens 50-kilometer, Magne Gjermundshaug hevdet seg i kombinert før 2. verdenskrig, og etter krigen dominerte brødrene Ottar, Magne og Olav Gjermundshaug. Også senere har alvdøler hevdet seg i skisporet. Navn som kan nevnes er Erling Bjørn, Torgeir Bjørn og Jan Erik Bjørn, Anne Berit Gjermundshaug og Astrid Dæhlie.
I herrefotball spilte laget seg opp til 2. divisjon i 1985-sesongen. Kvinnefotball ble organisert i distriktet på midten av 1970-tallet, og Alvdal vant det første kretsmesterskapet i 1977. Kvinnelaget spilte i 1. divisjon fra 1981 til 1986.
Alvdal Skytterlag – stifta 1877 som Lilleelvedalen Skytterlag. Skytterlaget eier og driver skytebanen på Stormoen. Ingvar Brohaug fra Alvdal Skytterlag ble skytterkonge i 1999.
Idrettslagets hovedarena ligger på Steimoegga. Anlegget har oppvarmet kunstgressbane fra 2008. Vinterstid har anlegget lysløype og skiskytterarena.
Hoppbakken Sandeggbakken ble bygd i 1903 rett ved Glomma øst for Baugsberget. Bakken har blitt udødeliggjort gjennom Kjell Aukrusts novelle ”Halv meter for kort” som ble gjengitt i boka ”Simen” fra 1958. Aukrust beretter her levende om sin hoppkarriere i 1930-åra som kulminerte med et hopp på 29 ½ meter i Sandeggbakken – eller ”til den øverste Nationen” som hans far som var lengdemåler uttrykte det. Sandeggbakken er senere – i 1997 – bygd ut til to bakker med k-punkt 52 meter og 40 meter. Solan Gundersens Vinterleker, det uoffisielle NM i hopp og kombinert for barn i alderen 12-14 år, arrangeres årlig i bakken.
Alvdal Turforening ble stiftet 31. januar 1981 og har stor oppslutning og høyt aktivitetsnivå. Det arrangeres turer sommer og vinter, og vinterstid kjøres det totalt 120 km løyper i kommunen. Turforeningen driver skihytta Allmannstua.
Tusenårssted
Huset Aukrust (tidl. Aukrustsenteret) er kommunens tusenårssted.
Kulturbygg
Alvdals kulturelle storstue, Huset Aukrust, ble innviet av kong Harald V i 1996. Bygget er tegnet av arkitekten Sverre Fehn. Huset Aukrust er viet ulike sider av kunstneren Kjell Aukrust og har fast utstilling av en rekke av hans tegninger, malerier og oppfinnelser. Det vises dessuten enkelte separatutstillinger av andre kunstnere. Bygget inneholder også kinosal (Flåklypasalen) med 120 sitteplasser.
Bygdemuseet Husantunet består av et unikt bygdetun med 17 bygninger som står i sitt opprinnelige miljø fra 1700-tallet. Museet er i dag en del av Nordøsterdalsmuseet som har hovedkontor på Ramsmoen museumssenter i Tynset og er et av museene i Anno museum.
Den første kirka man har kjennskap til i Alvdal var St. Nicolai kirke som ble innviet av biskop Ole Bårdsen Dopp i 1639, men det antas at det har vært kirke i bygda siden 11-1200-tallet. Dagens kirke er en trekirke som ble tegnet av arkitekten Christian H. Grosch og innviet 12. oktober 1861. Altertavla er malt i 1883 av nordmannen Carl Fridtjof Smith i München. Den har to klokker som er støpt henholdsvis i 1740 og 1778.
Musikk
Alvdal har rike folkemusikktradisjoner, først og fremst representert ved spellemannen Malena-Knut (Knut Torsplass 1843 – 1928). I nyere tid er musikktradisjonen videreført, bl.a. av felespilleren Olav Kjernmoen.
Alvdal har et variert og levende musikkliv. For barn/ungdom finnes det både skolekorps og skolekor, og det har tidvis vært drevet et juniororkester. Av aktive musikk- og sanggrupper for voksne nevnes:
Alvdal Musikkråd ble opprettet i 1968 og arbeider for å fremme musikklivet i kommunen ved å tilrettelegge, samordne og utvikle opplærings- og studievirksomheten i musikken. Blant annet er Alvdal Blandetkor, Alvdal Mannskor, Alvdal Janitsjarorkester, Alvdal Skolekorps, Alvdal Spellmannslag, Toraderjutulan medlemmer. Alvdal Musikkråd ga i 2004 ut boka «Fra sullabenk til rockefot. Alvdals musikkhistorie» skrevet av Leif Braseth.
Forfattere
Alvdal har også hatt flere kjente diktere og forfattere. Presten, anarkisten og dikteren Ivar Mortensson-Egnund arbeidet en del sammen Arne Garborg den perioden Garborg bodde ved Savalen i Alvdal. Kjell Aukrust er sannsynligvis den mest kjente alvdølen med en stor produksjon av bøker. Nevnes må også forfatteren Ola Jonsmoen som har gitt ut en rekke bøker fra 1959 og utover. Mange av bøkene hans er illustrert av hans kone Unni-Lise Jonsmoen.
Forfatteren og historikeren Einar Steimoeggen ga ut den første utgaven av Alvdal Bygdebok i tre bind fra 1966 til 1973. En ny bygdebok er utgitt av bygdebokforfatteren Alf Eggset. Forfatteren og skolemannen Leif Braseth har gitt ut flere bøker med stoff fra Alvdals historie.
89 (tall)
89 (åttini, også skrevet niogåtti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 88 og kommer før 90. 89 er også et primtall, det neste primtallet er 97. 89 er et oddetall.
89 er det ellevte fibonacci-tallet.
89 er atomnummeret til actinium.
89 er LXXXIX i romertall.
Gråbrødreklosteret i Tønsberg
Klosteret ble grunnlagt etter en donasjon fra kong Håkon Håkonsson hans sønn, den senere kong Magnus Lagabøte. Klosterkirken ble etter kort tid flyttet til premonstratenserklosteret i Dragsmark i Båhuslen. Det er usikkert om det var selve kirkebygget som ble flyttet, eller om det var privilegier knyttet til kirken som ble overført. Klosteret hadde imidlertid en kirke viet til Sankta Katarina i 1277.
Munkene
Gråbrødrene, som også ble kalt minoritter eller barfotbrødre, tilhørte Fransiskanerordenen. De var altså etterfølgere av Frans av Assisi. Munkene var kledd i grått, derav navnet gråbrødre. Som alle klosterordener måtte de avlegge fattigdomsløfte, men det ble strengere fortolket enn av noen annen orden; ingen av medlemmene kunne inneha personlig eiendom. De måtte tjene til livets opphold ved eget arbeid eller ved å tigge, derav betegnelsen "tiggermunker".
Gråbrødrene hadde som en av sine viktigste oppgaver å ta seg av fattige og syke. Til klosteret lå en kirkegård, og det er rimelig å tro at en del av byens fattigfolk ble gravlagt her.
Betydning
En viktig rikspolitisk hendelse i middelalderen fant sted her, den såkalte Sættargjerden i Tunsberg i 1277. Dette var en avtale mellom kongemakten og kirken om grensene for de to institusjonenes myndighet. Bl.a. godtok Kongen å gi kirken domsrett i kirkelige saker, mens erkebiskopen godtok at kirken ikke skulle blande seg inn i kongevalg. Dokumentet ble nedtegnet av munkene i Gråbrødreklosteret.
Slutten
Mot slutten av middelalderen solgte klosteret unna de fleste av sine eiendommer, slik at det i 1536 var kun to igjen. I 1551 heter det at klosteret "er bleffuen affbrott". Sannsynligvis er det blitt rammet av den store bybrannen 15 år tidligere.
Funn
Klosterets plassering er kjent. Det lå i kvartalet som i dag er avgrenset av Torvgaten, Graabrødregaten, Tjømegaten og Øvre Langgate. I 1983 ble det funnet rester av murer i området, og det er gjennom tiden funnet graver og enkeltgjenstander fra middelalderen. På bakgrunn av dette peker det seg ut et område på ca. 45 x 45 m som antakelig gjemmer restene av klosteret. Dersom det var utformet slik det er vanlig blant fransiskanerne, har kirken dannet nordsiden av dette kvadratet.
97 (tall)
97 (nittisju, også skrevet syvognitti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 96 og kommer før 98. 97 er også et primtall, det neste primtallet er 101.
97 er et oddetall.
97 er atomnummeret til berkelium.
97 er XCVII i romertall.
Gennaro Manna
Gennaro Manna (1715–1779) var en italiensk komponist i den napolitanske skolen.
Liv og virke
Gennaro Manna var sønn av komponisten Giuseppe Manna og Caterina Feo, søster av den kjente komponisten Francesco Feo. Gennaro studerte hos sin onkel ved Conservatorio S Onofrio a Capuana. Hans første opera, Tito Manlio, ble uroppført i Roma i 1742. Gennaro Manna var kapellmester ved katedralen i Napoli fra 1744 og senere også ved kirken S Annunziata. I 1755, etter at Francesco Durante, lederen av Conservatorio di S. Maria di Loreto, døde, delte Manna og den forhenværende secondo maestro Pietro Antonio Gallo (ca 1695–1777) lederfunksjonen. På denne tiden var Antonio Sacchini og Giuseppe Giordani Mannas elever.
Andre komponister i familien var fetteren Cristoforo Manna og nevøen Gaetano Manna (1751–1804). Sistnevnte ble Gennaro Mannas etterfølger ved S Annunziata og var secondo maestro di cappella ved katedralen under sin onkel.
Lørenskog stasjon
Lørenskog stasjon ligger på Robsrud i Lørenskog svært nær grensen mot Oslo og øverst i Groruddalen. Stasjonen ligger 14 km fra Oslo sentralstasjon og 159 meter over havet.
Tungtransport
Tunggodstransport behandling og installasjon av tunge gjenstander som er udelelige og veier på en skala fra 1 tonn til over 1000 tonn og/eller har en lengde/høyde på over 100 meter, og som ikke passer inn i vanlige containere eller vanlige tradisjonelle fraktefartøy/biler/fly. Disse store gjenstandene er ofte transportert over store avstander (noen ganger over landegrense) deretter løftet og installert på plass. Karakteristisk for tunggodstransport er at det er fravær av standardiserte oppgaver, noe som krever en individuell transportplan.
Lørenskog stasjon
Stasjonsbygningen er tegnet av arkitekt Paul Armin Due, og ble oppført av Strømmen Trævarefabrik i 1901, men er mest kjent for sin rolle i NRKs barneprogram Sesam Stasjon på 1990-tallet. Stasjonen var da malt i fargesprakende mønster og skiltet Sesam stasjon.
Lørenskog stasjon og «Sesam Stasjon»
Mens serien pågikk var det mulighet for barnehager å besøke Sesam Stasjon. De reiste med Sesam-toget fra Oslo sentralstasjon og ut til Lørenskog. Hvis de var heldige kunne av og til en skuespiller, Max Mekker eller stasjonsmester O. Tidemann være tilstede.
I 2003 ble det bestemt at Sesam Stasjon-tårnet og fargene skulle fjernes fra Lørenskog stasjon og at den skulle tilbakeføres til opprinnelig utseende. Tilbakestillingen ble ikke påbegynt før våren 2006, og høsten samme år hadde stasjonen fått tilbake sitt opprinnelige utseende.
Stasjonen er tilbakeført med sine gulfargede vegger med brune lister og fremstår dermed i en stil som ligner andre stasjoner på Hovedbanen mellom Oslo og Eidsvoll.
Vadsøya
Vadsøya er ei øy i Vadsø kommune i Troms og Finnmark. Vadsøya ligger like ved Vadsø sentrum og har gitt navn til byen.
Vadsøya kulturpark ligger på øya. Man finner blant annet tuftene av den første bystrukturen i Vadsø her, datert til 1500-tallet. Luftskipsmasten fra besøkene til Luftskipene «Norge» (1926) og «Italia» (1928) står også ute i kulturparken. Hurtigrutekaien ligger på Vadsøya.
Stege
Stege er hovedbyen på øya Møn sør for Sjælland, og var administrasjonssenter i tidligere Møn kommune i Danmark. Etter kommunesammenslåingen i 2007 ligger byen i dag i Vordingborg kommune og tilhører Region Sjælland. Stege er sammenvokst med bydelen Lendemarke som ligger vest for Stege havn, adskilt av en kort bro over et smalt sund. I 2013 var innbyggertallet 3,826.
Byen vokste frem rundt borgen Stegehus som ble grunnlagt i 1247. Stege ble kjøpstad i 1268. Byens mølleport er fra det 16. århundre. På begynnelsen av 1900-tallet var Stege den mest betydningsfulle handelsbyen på Møn, og produksjon av sukker var en av byens viktigste industrier. Sukkerfabrikken ble nedlagt i 1989.
Henry Ayers
Henry Ayers (født 1. mai 1821 i Portsea i Hampshire i England, død 11. juni 1897 i Adelaide i Sør-Australia) var en australsk politiker. Han var førsteminister i Sør-Australia fem ganger i perioden 1863 til 1873. Ayers Rock er oppkalt etter ham.
Biografi
Ayers ble født i Portsea i Hampshire i England som sønn av William Ayers, ved verftet i Portsmouth, og hans kone Elizabeth, født Breakes. Han fikk sin utdannelse ved Beneficial Society's School (Portsea). Han begynte å arbeide i et advokatkontor i 1832. Han emigrerte, som en snekker, til Sør-Australia i 1840 med sin kone, Elizabeth på gratisbilletter. Inntil 1845 arbeidet han som en advokatfullmektig. Han ble da utnevnt til sekretær av Burra Burras gruver. Innen et år ledet han over 1000 menn. I nesten 50 år kontrollerte han denne gruven. I starten som sekretær og senere som administrerende direktør. Han skapte sin rikdom fra kobbergruvene i Burra Burra, som var kjent som «monstergruven» som sikret rikdommen til kolonien Sør-Australia.
Politikk
9. mars 1857 ble Ayers valgt til den første Sør-Australske lovgivende forsamling under ansvarlig regjering som det yngste valgte medlemmet. Han var sammenhengende medlem i over 36 år. I mange år var hele kolonien et enkelt valgdistrikt for rådet, ved to anledninger (1865 og 1873) ledet Ayers avstemningen.
I mars 1863 Ayers ble valgt som en av de tre Sør-Australske representanter på den Interkoloniale konferanse om enhetlige takster og innland tollavgifter. Han representerte kolonien på flere andre konferanser fra 1864 til 1877. 4. juli 1863 ble Ayers minister uten portefølje i den første Dutton regjeringen. Denne regjeringen gikk dog av bare 11 dager senere, da rådet krevde at den bør ha en ledende minister som skulle representere regjeringen, noe Dutton nektet. Ayers dannet sin første regjering som statsminister og administrerende sekretær på den 15. juli 1863. Huset var veldig delt og det var nesten umulig å få arbeid gjort. Ayers restrukturerte sin regjering 22. juli 1864, men ble slått, og trakk den 4. august 1864. Blyth regjeringen som så ble dannet med Ayers som administrerende sekretær, men overlevde ikke et alminnelig valg, og fratrådte 22. mars 1865. Når Dutton dannet sin andre regjering hadde Ayers sin gamle stilling som administrerende sekretær, og mens han fortsatt beholdt den posisjonen, dannet sin tredje regjering den 20. september 1865 som varte litt over en måned. Til tross for oppløsningene det ble svært vanskelig å få et fungerende hus. Det var 18 regjeringer mellom juli 1863 og juli 1873. Ayers ble statsminister igjen fra mai 1867 til september 1868, fra oktober til november 1868, fra 27. januar 1872 til mars 1872, og med et helt nytt team av ministrene, fra mars 1872 til juli 1873. Han holdt posisjonen som administrerende sekretær i Colton-regjeringen fra juni 1876 til oktober 1877, hans siste funksjonstid.
I 1881 ble Ayers valgt til president av den lovgivende forsamling, og frem til desember 1893 utførte sine plikter med evne, upartiskhet og høflighet. Han døde i Adelaide 11. juni 1897. Hans kone døde i 1881, og han etterlot seg tre sønner og en datter.
Ayers ble utnevnt til Companion av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden i 1870. I 1872 ble han forfremmet til kommandørridder av samme orden og dermed adlet. Ayers ble forfremmet til ordenens øverste grad, storkorsridder, i 1894.
Ettermæle
I tillegg til hans gruveinteresser, holdt Ayers posisjoner i viktige direktorater og var i mange år medlem og styreformann i forstanderskapet for Savings Bank of South Australia; han på nytt utnevnt til styreformann bare noen få dager før han døde. Han var den første styreformann i South Australian Gas Company. Fra 1862 var han guvernør i Adelaide Botanic Gardens, president i Sør-Australske gamle kolonisters forening, og var i mange år i styret til University of Adelaide. Han var i parlamentet for en ubrutt periode på 37 år og i ingen annen australsk koloni eller stat har en politiker utøvd så mye innflytelse eller vært i så mange regjeringer, mens han var et medlem av overhuset. Det er sannsynlig dog, at hvis Ayers hadde vært i representantenes hus ville han hatt mer kontroll over virksomheten, og hans syv regjeringer ville vært lenger i varighet og ville hatt mer fruktbare resultater. En tale han ga på Pionerenes problemer ved grunnleggingen av Sør-Australia ble utgitt som et hefte i 1891.
Ayers bodde i Ayers House fra 1855 til 1897 og utvidet det fra et 9 roms hus til en stor herregård i 1860-årene. Hans yngste barn, Lucy, ble født i Ayers House. I hans regjeringstid ble Ayers House brukt til regjeringsmøter, parlamentariske middager og store ball.
Chonghu’er-demningen
Qingxi-demningen er en demning med vannkraftverk i Buerjin fylke i provinsen Xinjiang i det nordvestlige Kina, i vassdraget Buerjin. Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på om lag 300 MW. Arbeidet med anlegget startet i 2006.
Demningen er en gravitasjonsdam i betong (RCC) som er 74 meter høy og 545 meter lang.
Bent Sæther
Bent Sæther (født 18. februar 1969 i Oslo) er en norsk musiker, oppvokst i Ski og på Snåsa. Han har vært med i Motorpsycho siden grunnleggelsen i 1989. Han har også spilt i band som The International Tussler Society, Sanderfinger, Spidergawd og Sugarfoot.
Roepie Kruize
Jan Hendrik «Roepie» Kruize (født 18. januar 1925 i Heemstede, død 14. februar 1992 i Haag) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors. Kruize vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Storbritannia. Nederland tapte semifinalen med 1-2 til India som siden vant finalen og ble olympiske mestere. I bronsefinalen møtte de Pakistan og første kampen endte uavgjort 1-1 og i neste kamp vant Nederland med 4-1.
Fire år senere, under 1952 i Helsingfors, vant han en olympisk sølvmedalje i landhockey. Nederland vant både kvart- og semifinalen med 1-0 over Tyskland og Pakistan men tapte finale til India med 1-6.
Abelfondet
Niels Henrik Abels minnefonds viktigste funksjon er å finansiere Abelprisen og arrangementet rundt prisutdelingen. I statuttene for Abelfondet står det at i tillegg til Abelprisen og tilhørende arrangementer, skal fondets avkastning benyttes til tiltak overfor barn og unge.
Inkludert i aktiviteter som Abelfondet støtter, er opptil to Abelsymposier hvert år, hvor temaet kan velges bredt innen ren og anvendt matematikk. Det gis også økonomisk støtte til Abelkonkurransen, KappAbel og getSmart. Abelfondet bidrar dessuten til to andre matematikkpriser; Holmboeprisen til matematikklærere eller et matematikkmiljø i norsk grunnskole og videregående skole, og Ramanujanprisen som blir gitt til unge matematikere fra utviklingsland.
Abelfondet er nedlagt (en gang mellom 2016 og 2020) og Abelprisen finansieres direkte over statsbudsjettet.
Winglet
Winglets er navnet på de oppovergående, aerodynamiske finnene, som sitter på enden av hovedvingen på enkelte moderne passasjerfly og seilfly. Man designer vingene med winglets for å få en bedre ytelse (for eksempel drivstofføkonomi), da de gir mere aerodynamisk løft til den ytterste delen av vingen, i tillegg til at de hjelper til å redusere luftmotstanden ved å redusere virvelstrømmer av luft bak den ytterste delen av vingen. Fabrikantene hevder at winglets reduserer drivstoff forbruket med inntil 4% for lengre flyvninger. På korte flyvninger vil vingenes økte vekt medføre en lavere gevinst.
Sedilia
En sedilia (eg. flertall av latin sedile, «sete») er i kirkearkitektur et sete som brukes av forrettende prest. Det står ofte på sørsiden av kor, og var tradisjonelt felt inn i en nisje veggen. I tillegg til presten kunne diakoner og subdiakoner også bruke sediliaen.
Winglet
Typer
Man deler normalt winglets inn i tre hovedtyper:
Sedilia
Nisjen var ofte rikt dekorert, og man kunne ha flere seter i forskjellig høyde.
Sediliaer er i moderne kirkearkitektur nesten alltid erstattet av en frittstående stol for presten.
Kronborg slott
Kronborg slott ligger ved Helsingør på det smaleste punktet av Øresund. Sundet er bare fire kilometer bredt her og det har derfor vært et strategisk viktig sted å ha et fort. Slottet har i århundrer vært et av de viktigste renessanseslottene i det nordlige Europa. Dette gjorde at slottet ble oppført på UNESCOs liste over verdensarven 30. november 2000.
Erik av Pommern bygget på 1420-tallet fortet Krogen ved Helsingør. Det ble brukt til å kreve opp toll av alle skip som ønsket å seile til eller fra Østersjøen. Fortet var etter datidens målestokk stort, og bestod av et antall bygninger innenfor en beskyttelsesmur. Deler av dette fortet er synlig i det nåværende Kronborg slott.
Frederik IIs slott
Fredrik II fikk middelalderfortet bygget om til et renessanseslott mellom 1574 og 1585 etter planer av den flamske arkitekten Hans van Paeschen. Byggingen kunne finne sted ved hjelp av en forhøyet Øresundstoll. Ved diverse makeskifter med adelen ble krongodset samlet. Slik ga det mer avkastning og kongen fikk et sammenhengende jaktterreng.
Slottet ble delvis oppført på rester av Krogen. van Paeschen røk uklar med kongen og forlot oppdraget etter noen år. Arbeidet ble overdratt til Anthonis van Obbergen, som står oppført som byggmester i regnskapene i perioden 30. juli 1577–1585. Slottet fikk navnet Kronborg ved kongelig dekret i 1577 og fikk også funksjon som kongebolig. Slottet fremsto i rød mursten med sandstensdekorasjoner i grått frem til 1580. Da bestemte kongen seg for at hele slottet skulle kles med sandsten. Det kan ha vært flere grunner til det; blant annet bygningenes utsatte beliggenhet eller fordi han ønsket at slottet skulle skille seg ut fra adelens herregårder.
Slottskirken ble innviet i påsken 1582 og i 1585 må byggverket anses som ferdigstilt.
Når det gjaldt utsmykking, hadde slottet forbilder i nederlandsk arkitektur og kunst, men selve bygget hadde fransk påvirkning. Anlegget hadde tre sammenstøtende fløyer; mot nord, vest og syd med en opprinnelig lav forbindelsesbygning mellom kongefløyen mot nord og kirkefløyen mot syd. Her var det fri utsikt mot sundet og kysten av Skåne.
Da kongen oppførte og smykket ut Kronborg var det ved hjelp av noen av de beste bygningsingeniørene, arkitektene og kunstnerne som fantes i samtidens Nord-Europa. Blant dem var billedhuggeren Johan Gregor van der Schardt som tidligere hadde vært knyttet til kretsen rundt Palladio. Av andre kunstnere kan nevnes Melchior Lorck og Hans Knieper samt arkitekt Hans van Steenwinckel den eldre.
Slottsgården ble i 1583 prydet med en fontene med skulpturer utført av Georg Labenwolf. Gårdsplassen var også preget av det 62 meter høye kirketårnet. Utvendig hadde Kronborg Dronningetårnet i det nordøstlige hjørnet; dette ble senere benyttet som fyrtårn. I det nordvestlige hjørnet lå Kongens Tårn også kalt Grønne Tårn eller Drejertårnet og i det sydvestlige hjørnet det store firkantede tårnet. I det sydøstlige hjørnet; karnapptårnet Kakkelborg.
Noe som særpreger Kronborg er kasemattene under vollene og bygningen. De som ligger under de to nordlige bastionene og den mellomliggende kurtinen er delvis bygget i to etasjer og kunne romme en stor besetning.
I den nordlige fløyen, kobbertekket som alle de andre, hadde kongefamilien sine værelser; kongen mot vest og dronningen mot øst.
I Riddersalen fikk Frederik II hengt opp Kronborgtapetene; en serie gobeliner av høy kunstnerisk kvalitet. De fremstilte den danske kongerekken fra sagnkongene til den daværende kongen, Frederik II. Serien inneholdt opprinnelig 43 gobeliner som var utført spesielt til Kronborg av nederlandske vevere. Kun 15 av disse er bevart; syv av dem henger på Kronborg og åtte på Nationalmuseet i København. I Riddersalen sto også Frederik IIs bordhimmel.
Christian IVs slott
Frederik IIs sønn Christian IV oppholdt seg en del på slottet både som barn og etter at han ble konge. I 1590 hadde han et flere måneder langt besøk på slottet av Jacob av Skottland som hadde giftet seg med Christians søster Anna. Noe senere feiret han også sin eldre søster Elisabeths bryllup på Kronborg.
Kronborg sluttet å fungere som kongebolig på denne tiden og fra 1739 til midten av 1800-tallet fungerte Kronborg som fengsel og kaserne. Dronning Caroline Mathilde satt i fangenskap her før hun ble sendt til Celle.
Kronborg er kjent som stedet William Shakespeare brukte i skuespillet Hamlet.
Slottet med omgivelser ble fredet i 1918, fredningen omfatter 12 bygninger.
Lille Ekkerøy
Lille Ekkerøy (fra samisk Ižžot) er ei øy i Varangerfjorden i Vadsø kommune i Troms og Finnmark, ca 15 km øst for byens sentrum. I 1953 ble det skutt en isbjørn på øya, det er siste gang en isbjørn har vært sett i Finnmark.
Ennio Morricone
Ennio Morricone (født 10. november 1928 i Roma, død 6. juli 2020 i Roma ) var en italiensk komponist som hovedsakelig komponerte filmmusikk. Med musikk fra over 500 filmer og TV-serier utmerket han seg som en av de største innen sjangeren, spesielt når det gjelder westernfilmer (han satte toner til ca. 30 slike). Blant de mest kjente westernfilmene han skrev musikken til, er Sergio Leones «dollar-trilogi», som består av For en neve dollar (1964), For noen få dollar mer (1965) og Den gode, den onde og den grusomme (1966), samt klassikeren Ondt blod i Vesten (1968, også regissert av Leone).
Bakgrunn
Han begynte å spille trompet som barn og gikk på Accademia Nazionale di Santa Cecilia for å få opplæring på instrumentet da han var ni år. Han startet formelt på konservatoriet da han var 12 år gammel. Han fikk sitt vitnemål i trompet i 1946.
Karriere
Morricone begynte så å arbeide profesjonelt og komponerte musikken til «Il Mattino». Morricone ble raskt populær og skrev sin første bakgrunnsmusikk for radioteater og gikk raskt over til film.
I 1950-åra fikk han «vitnemål i instrumentering for band» etter å ha arbeidet under komponisten Goffredo Petrassi. I 1955 startet Morricone å skrive og arrangere musikk under andres navn, og var da allerede en etablert filmkomponist.
Morricone ble lagt merke til av sin tidligere skolekamerat Sergio Leone, som hyrte Morricone til å komponere musikk til noen av sine mest kjente filmer. Sammen skapte de en særegen filmmusikk til Leones egen versjon av Western-filmen For en neve dollar.
I 1980- og 1990-årene fortsatte Morricone å skrive musikk for Leone, som Ondt blod i Amerika (1984). Han komponerte også musikk til Roland Joffés The Mission (1986), Brian De Palmas De ubestikkelige (1987) og Giuseppe Tornatores Cinema Paradiso (1988).
Rødbergveien (Oslo)
Rødbergveien (1A–95, 2A–124C) er en vei på Årvoll, Tonsenhagen, Stig og Kolås i bydel Bjerke i Oslo. Veien går fra Årvollveien til Utfartsveien og Erich Mogensøns vei på broen over Trondheimsveien ved Linderud senter. Veien fikk sitt navn i 1955 etter stedet Rødberget, der rød stein er oppe i dagen.
Ennio Morricone
Karriere
Av senere filmer skrev han musikk til Malèna (2000), Fateless (2005), Baaria - La porta del vento (2009) og The Best Offer (2013).
Morricone vant to Grammy-priser, to Golden Globe, fem BAFTA-priser fra 1979–1992, syv David di Donatello, åtte Nastro d'Argento og Polar Music Prize i 2010. I 2007 fikk han Oscars ærespris «for sitt praktfulle og mangefasetterte bidrag til kunstforma filmmusikk», i 2016 vant han Oscar for beste originalmusikk for Quentin Tarantino s The Hateful Eight (2015). og i tillegg har han vært nominert til ytterligere fem Oscarpriser for beste filmmusikk mellom 1979 og 2001.
Morricones filmmusikk i The Mission (1986) ble kåret til tidenes 23. beste filmlydspor fra USA av det amerikanske filminstituttet.
Nysted
Nysted er en by i det sydøstlige hjørnet av Lolland i Danmark og har 1,345 innbyggere (2013). Frem til kommunalreformen i 2007 var den administrasjonssenter i tidligere Nysted kommune. Nysted hører nå til Guldborgsund kommune i Region Sjælland.
Ennio Morricone
Karriere
Morricone ble i 2020 tildelt Fyrstinnen av Asturias' pris for kunst.
Nysted
Nysted kan dateres tilbake til middelalderen, da byen og havnen vokste frem rundt kongeborgen Ålholm og et franciskanerkloster. Helt frem til jernbanens inntog var Nysted det naturlige midtpunkt for handel og trafikk i området, fordi byens havn er den eneste naturlige på hele Lollands sydkyst.
Sakrarium
Sakrarium eller en piscina (fra latin piscina, «fiskedam»; «(bade)basseng») er i katolske og mange anglikanske kirker en form for utslagsvask og utløpskanal i kirkerom for væske fra hellig kar, for eksempel dåpsvann og vievann. Væsken renner ned i grunnmuren til kirken for å gå ned i vigslet jord, og ikke i kloakksystemet, slik at eventuelle rester fra nattverden behandles med respekt når man vasker kalk og ciborium. Under romertiden var det et kar for bading i bad og hager, og under den tidlige kristne kirke ble det navnet på dåpsvannkaret, senere for selve utløpskanalen.
Ennio Morricone
Død
Morricone døde på et sykehus i Roma den 6. juli 2020, noen dager etter at han ble lagt inn på grunn av lårbenbrudd.
Sakrarium
De sto opprinnelig nær alteret, men senere har det blitt vanligere å plassere dem i sakristiet (fra middelalderlatin sacristia, «klokker»), som var en nisje eller et lite rom ved alteret. Dersom en konsekrert hostie blir uspiselig skal den løses opp i vann og helles i sakrariet.
Yang Yilin
Yilin Yang (født 26. august 1992 eller 1993 (året omstridt) i Huadu i Guangzhou i Guangdong) er en kinesisk turner.
Hun fikk bronsemedalje i turn mangekamp samt skranke i Sommer-OL 2008. Hun var også medlem av det kinesiske laget som tok OL-gull samme år.
Fransiskanerklosteret i Bergen
Fransiskanerklosteret i Bergen ble grunnlagt i kong Håkon Håkonssons regjeringstid, trolig en gang i 1240-årene. Klosteret ble bygget rundt den allerede eksisterende Olavskirken i Vågsbotnen. Klosteranlegget har ligget inntil Bergen domkirke, som er lokalisert i Kong Oscarsgate, i sør. Den ble nedlagt under reformasjonen.
Klosteret nevnes i samtidige kilder først i 1263, og i 1276 anføres det at klosterkirken brant, og året etter ga kong Magnus Lagabøte penger til å gjenreise anlegget. Han ble gravlagt i kirken i 1280. I 1464 brant kirken igjen, men må ha blitt ganske raskt satt i stand igjen, da klosteret var sete for et større møte i 1484. Antakelig har klosteret forfalt i årene opp til reformasjonen, men fransiskanerbrødrene i Bergen er nevnt så sent som i 1534.
Hinnebregnefamilien
Hinnebregnefamilien (Hymenophyllaceae) er en familie av myr- og sumptilpassede bregner i hinnebregneordenen (Hymenophyllales). Den inneholder åtte slekter – hvorav slekten Cardiomanes med bare én art ofte regnes som en del av Trichomanes. Familien har i alt mer enn 600 arter. Artene vokser i fuktige, varme strøk i tropene og i myr- og sumpområder i tempererte strøk.
Disse bregnene er flerårige og ofte relativt små og skjøre vekster. Bladene er mellom nervene bare ett til få cellelag tykke, og lett oppløselige. Flere arter er mørkegrønne eller nesten sorte av farge, og likner lite på "vanlige" bregner slik vi er vant med dem ellers.
Den norske arten hinnebregne (Hymenophyllum wilsonii) er vanskelig å oppdage, bare 5-10 cm høy. Bladplatene er bare ett cellelag tykke, og den krypende jordstengelen er liten og tynn.
Artene vokser først og fremst i tropene. De arter som vokser i tempererte strøk, foretrekker nedbørrike fjell- og kystsrøk som New Zealand (25 arter), Irland, øyene i Atlanterhavet, Vestlandet i Norge (1 art), og østkysten av USA (3 arter). En art, Hymenophyllum tunbrigense, vokser innover kontinentet av Europa til Luxembourg i øst.
Slektskapsforhold
Av hinnebregneslekten Hymenophyllum vokser en rekke arter på den nordlige halvkule. Til denne slekten regnes ofte også de monotypiske slektene Cardiomanes, Hymenoglossum, Rosenstockia og Serpyllopsis, samt underslektene Hemicyatheon, Craspedophyllum, Diploophyllum og Mecodium (126 arter).
Den monotypiske Rosenstockia vokser bare på Ny-Caledonia i Stillehavet, mens den monotypiske Hymenoglossum bare vokser i Chile. Også Cardiomanes (New Zealand) og Serpyllopsis (Sør-Amerika) er monotypiske, dvs har bare én art. Cardiomanes-arten er synonym med en likenevnt art innenfor Trichomanes, men fylogenetiske studier tilsier at den snarere er en underart av Hymenophyllum.
Ian McCulloch
I verdensmesterskapet 2007 slo han regjerende verdensmester Graeme Dott i første runde, men tapte i neste runde for Anthony Hamilton.
Hinnebregnefamilien
Slektskapsforhold
Callistopteris er en slekt som bare har arter i Asia, og det samme gjelder for slekten Cephalomanes.
Jefferies vannkraftverk
Jefferies vannkraftverk er et vannkraftverk beliggende i Pinopolis-demningen i Berkeley County i delstaten Sør-Carolina i USA. Anlegget ble bygget 1939–1942 og demmer opp Cooper-elva og skaper Lake Moultrie på 240 km². I tillegg overføres vann fra Lake Marion i elva Santee i nord.
Hinnebregnefamilien
Slektskapsforhold
Innenfor Trichomanes har det vært tidvis operert med fire underslekter: Achomanes, Didymoglossum (én art), Pachychaetum, og Trichomanes. Innenfor denne slekten regnes tidvis Cardiomanes som en egen slekt, den har bare én art på New Zealand. Tilsvarende er enkelte av de afrikanske artene av Crepidomanes synomyme med arter av Trichomanes. Crepidomanes har minst 44 kjente arter.
For en mer omfattende taksonomi, se: Bregneplanter
Jefferies vannkraftverk
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 133 MW, fordelt på fem turbiner. Demningen er 1 730 meter lang og 61 meter høy. Operatør er South Carolina Public Service Authority.
Essex National Heritage Area
Essex National Heritage Area
Teater (andre betydninger)
Teater er en scenisk kunstform.
Teater kan også vise til:
Kongseik ungdomsskole
Kongseik ungdomsskole er en ungdomsskole på Lørtejordet på Eik i Tønsberg kommune i Vestfold. Skolen hadde i 2018/2019 253 elever fra tettstedene Eik, Klokkeråsen, Barkåker og Jareteigen. Rektor er Lars Rasmussen Theting som ble ansatt i 2021.
Kongseik ungdomsskole består av ett bygg med gymnastikksal og tre undervisningsbygg bundet sammen med gangbruer i glass. Da skolebygget ble utlyst som arkitektkonkurranse, kom det 45 påmeldinger. Konkurransen ble vunnet av det svenske arkitektfirmaet White arkitekter fra Malmö som tegnet skolen. Bygget ble påbegynt i 2005 og tatt i bruk høsten 2006. Byggekostnadene lå da på drøyt 100 millioner kroner. Bygget har kapasitet til å motta 369 elever.
Kongseik ungdomsskole overtok elevene fra gamle Kjelle ungdomsskole som ble nedlagt i 2006.
Ikke langt fra skolen ligger Kongseik barnehage. I nærheten ligger også tidligere Kongseik daghjem og skole, en interkommunale spesialskole som ble vedtatt nedlagt i 1993. Virksomheten Tilrettelagt arbeid ble samlet der i 2005 og er idag et arbeids- og aktivitetssenter for personer med ulik grad av funksjonshemming.
Steinhoggermerke
Et steinhoggermerke er et symbol som steinhoggere tidligere hogde inn i mange steiner på bygninger.
Det finnes to typer merker:
Det er usikkert hvordan skikken oppstod, men man antar at det rett og slett var for å sikre at steinhoggeren eller verkstedet fikk rett betaling ved signaturer, og for å gjøre arbeidet lettere og sikrere med sammensetningsmerker.
Det ser ut til at slike merker ble brukt allerede i antikken, men det var i middelalderen at det virkelig ble utbredt. I Norge er særlig Nidarosdomen kjent for den store mengden steinhoggermerker i murverk fra middelalderen. Karakteristisk for mange av disse merkene er at strekene avsluttes med borede hull.
Mange av figurene i steinhoggermerkene er like figurene som finnes i bumerker, blant annet ave mariamonogram.
Københavns byvåpen
Københavns byvåpen fikk sitt nåværende utseende 24. juni 1661 da kong Frederik III utstedte et privilegiebrev til byens borgere, som takk for deres motstand mot svenskenes beleiring av byen. Privilegiene ga borgerne i byen lov til å eie jord på samme vilkår som adelen.
De to kanonene og krigsutrustningen i bunnen av bildet skal symbolisere københavnernes vellykkede motstand mot den svenske beleiringen av byen i 1658–59.
Frederik III tilføyde også porten med ridderen og sitt monogram til våpenet som opprinnelig besto av de tre tårnene og bølgene. Våpenet inngikk i Københavns segl fra 1296.
Paolo Marella
Han var erkeprest for Vatikanbasilikaen og prefekt for Kongregasjonen for Peterskirken 1961–1964, og president for Sekretariatet for de ikke-kristne 1964–1973.
Han ble kreert til kardinal i 1959 av pave Johannes XXIII.
Han deltok ved konklavet 1963 som valgte pave Paul VI, og var også med under Annet Vatikankonsil 1962–1965.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Vadim Sajutin
Vadim Aleksandrovitsj Sajutin (russisk: Вадим Александрович Саютин; født 31. desember 1970 i Alma-Ata i Kasakhstan i Sovjetunionen) er en kasakhstansk/russisk skøyteløper.
Vadim Sajutin hadde sin internasjonale debut i OL i 1992 i Albertville med 11.-plass på 5000 meter og 19.-plass på 10000 meter. Hans beste resultat er sølvmedaljen fra VM allround på Hamar i Norge i 1999. Han vant bronse i EM i Helsingfors i Finland 1998. Han vant også bronse på 10000 meter i VM på enkeltdistanser i Salt Lake City i USA.
Hill-sfære
En Hill-sfære er volumet rundt et himmellegeme, eksempelvis en planet, der legemet gravitasjonelt dominerer attraksjonen av satellitter, over andre større himmellegemer, eksempelvis en stjerne, som den selv befinner seg i en omløpsbane rundt. For at en planet skal beholde en måne må månen således ha en bane som ligger innenfor planetens Hill-sfære. Månen har i sin tur en egen Hill-sfære og hvert objekt innenfor denne avstanden vil kunne bli satellitter til månen, snarere enn til selve planeten.
Med andre ord tilnærmes Hill-sfæren den gravitasjonelle sfæren der den har større gravitasjonell påvirkning på et mindre objekt sammenlignet med et annet større objekt. Dette ble definert av den amerikanske astronomen George William Hill, basert på arbeid av den franske astronomen Édouard Roche. Derfor kalles Hill-sfæren også for Roche-sfæren.
Hill-sfæren for Jupiter er det største området, med Jupiter i sentrum, der summen av de tre kreftene alltid er rettet mot Jupiter. Mer generelt er det sfæren rundt et sekundærlegeme i en bane rundt et primærlegeme hvor nettokraften er en sentripetalkraft rettet mot sekundærlegemet. Dermed beskriver Hill-sfæren i vårt eksempel den ytre grensen der et enda mindre objekt, eksempelvis en måne eller en kunstig satellitt, kan befinne seg i en stabil omløpsbane rundt Jupiter, snarer enn at bare havne i en egen elliptisk bane rundt Solen.
Hill-sfæren strekker seg mellom lagrange-punktene L1 og L2 som ligger langs linjen gjennom de to legemenes sentrum. Regionen av gravitasjonell dominans for det andre legemet er minst i den retningen og fungerer dermed som den begrensende faktroen for størrelsen på Hill-sfæren. Utenfor denne avstanden vil et tredje objekt i en bane rundt det andre (for eksempel Jupiter) tilbringe i det minste en del av sin omløpsbane utenfor Hill-sfæren og ville suksessivt forstyrres av tidevannskreftene fra det sentrale objektet (for eksempel Solen) og etterhvert legge seg i en bane direkte rundt dette.
Roche-sfæren bør ikke forveksles med Roche-lobe og Roche-grensen som også ble beskrevet av Roche. Roche-grensen er den avstanden hvor et objekt som holdes sammen kun av tyngdekraften begynner å gå i oppløsning på grunn av tidevannskrefter. Roche-lobe beskrive de grensene hvor et objekt i bane rundt to objekter vil bli fanget av det ene eller det andre.
Formler og eksempel
Om massen på det mindre legemet (for eksempel jorden) er m og det befinner seg i en bane rundt et tyngre legeme (for eksempel Solen) med massen M og med en store halvakse a og en eksentrisitet e blir radien r på Hill-sfæren for det mindre legemet cirka
Om eksentrisiteten er ubetydelig (det mest tilfellet for stabiliteten i banen) blir det