cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nordstan
Nordstan er et kjøpesenter som ligger sentralt i Göteborg. Kjøpesentret er Skandinavias største regnet i areal. Nordstan består av åtte kvartaler som er sammenbygget med gågater til et innendørs kjøpesenter og opptar et areal på 72 300 kvadratmeter. Totalareal for alle Nordstans etasjer er 320 000 kvadratmeter.
Eiere
Komplekset eies av et konsortium der Vasakronan eier 40 % og resterende 60 % er delt mellom AMF Pension, AP Fastigheter, Hovedstaden, Castellum, F O Peterson og Söner Byggnads samt Nordstans Samfällighetsförening. I 2010 hadde Nordstan 37 millioner besøkende, en økning på 34,9 millioner siden fjoråret. Ifølge Nordstans markedsdirektør Anders Larsson kan dette skyldes en markant økning av turister i sommerhalvåret.
Historie
På 1800-tallet var Nordstan en livlig del av byen. Her gikk utvandrerne som skulle til Amerika, mellom stasjonen og båten. Det fantes mange butikker, ikke minst langs Postgatan som den gang het Sillgatan. På starten av 1960-tallet var Östra Nordstaden en neglisjert bydel i Göteborg. Med hjelp av byggforetak og banker ble samtlige gamle eiendommer oppkjøpt, totalt 90 stykker. I 1967 begynte man å rive alle gamle hus og startet bygningsarbeidet. I 1972 var den største delen av Nordstan ferdigbygget. Man hadde bygget opp en helt ny bydel der den gamle hadde ligget og dessuten bygget sammen alle kvartal og hus med tak imellom.
Navnet kommer av at området utgjør den østre delen av distriktet Nordstaden, den nordlige delen av det opprinnelige byområdet. Kjøpesenteret het fra begynnelsen Östra Nordstan, men navnet har blitt kortet ned til bare Nordstan. Mange av de opprinnelige gatenavnene er beholdt. Nordstadstorget kom til, mens Norra Larmgatan og Lilla Klädpressaregatan ble fjernet da kjøpesenteret ble bygget. Lilla Klädpressaregatan kom tilbake senere da parkeringshusets bunnetasje ble bygget om.
I 2008/2009 gjennomgikk store deler av kjøpesenteret større renoveringer. Blant annet åpnet Åhléns City ytterligere en etasje, den fjerde, og ytterligere 4 000 kvadratmeter butikklokaler ble tildelt Elgiganten (tilsvarer norske Elkjøp) og Stadium. Dette kostet 60 millioner svenske kroner.
Nordstan vokser, i motsetning til mange andre svenske byers sentrumhandel. I Stockholm anses området rundt Sergels torg å være usikkert og vanskelig å parkere i nærheten av, og kjøpesentre i forstedene vokser. I mange byer – for eksempel Trollhättan og Uddevalla – vokser kjøpesentre i utkanten på bekostning av bykjernen, ettersom det er lettere å komme dit med bil og parkere der, og fordi offentlig transport ikke er like populært som i Göteborg.
Nordstans P-hus sto klart i 1972, og er tegnet av WAAB White Arkitektkontor.
Beskrivelse
Nordstan besøkes årlig av 35 millioner personer og har en omsetning på 3,4 milliarder svenske kroner i året. Kjøpesenteret inneholder omtrent 200 butikker og restauranter, samt omtrent 150 kontor som ligger i samme kompleks. Butikkene finnes i fire etasjer. Nordstan er det største innendørskjøpesenteret i Norden i areal, hva gjelder antallet besøkende og hva gjelder årlig omsetning.
Midt i Nordstan ligger Nordstadstorget, en stor åpen plass innendørs som ofte anvendes til utstillinger og arrangement. Inne i Nordstan ligger to varehus, Åhléns City og Varuhuset Femman, ofte kalt Femman, som eies av Hovedstaden. Varehuset består av 3 etasjer med butikk og fem etasjer med kontor. Da kjøpesenteret ble bygget ble dette gjort i etapper, eksempelvis ble etappe nummer 5 klar høsten 1972. Etappe nummer 5 var nettopp Varuhuset Femman, derav navnet. I samme kvartal med adkomst fra utsiden finnes ytterligere noen bedrifter, deriblant Scandic Hotel Europa, ett av fylkets største hotell.
Det arabiske kongedømmet Syria
Det arabiske kongedømmet Syria (arabisk: ; al-Mamlakah al-ʿArabiyyah as-Sūriyyah) var den første arabiske staten i Midtøsten. Kongedømmet varte bare et par måneder, men det kom til å ha en varig innflytelse på den arabiske verden. Kongedømmet ble ledet av Sharif Husayns sønn, Fayṣal ibn Ḥusayn, som var en av heltene fra araberoppstanden mot det osmanske riket og som senere ble konge av Irak. Statsministeren var Hashim al-Atassi. Kongedømmet ble erobret av Frankrike i den fransk-syriske krig og omgjort til mandater under Folkeforbundet.
Nordstan
Beskrivelse
I november 2003 var tilstrømningen til kjøpesenteret så stor at Nordstans parkeringshus, som vanligvis tar 2 700 biler, ble besøkt av 8 000 biler i løpet av en dag. Flere bilister satt over 1,5 time i kø for å få komme ut. Kjøpesenteret måtte øke sin bemanning med sikkerhetsvakter fra Securitas som fikk trafikken til å røre på seg. Samme novemberdag 2003 passerte over 140 000 kunder varehuset.
Nordstan huser flere store kjeder og deres såkalte "Flagship Stores". I mars 2008 åpnet MacForum i Nordstan på 1 600 kvadratmeter. Det er den nest største Applebutikken i Europa, etter butikken i London. Blant de eksterne forhandlerne er butikken i Göteborg den største i verden. Andre "flaggskip" er Lindex som åpnet sin første Brand Store i Nordstan 2001 H&M og spanske kleskjeden Desigual åpnet sine første butikker på 700 kvadratmeter i Nordstan i 2010.
Florina (prefektur)
Florina (gresk Φλώρινα) er et prefektur i Hellas i periferien Vest-Makedonia. Hovedstaden i prefekturet er byen Florina.
Florina har ingen provinser og grenser til prefekturene Pella i øst, Kozani i sør, Kastoria i sørvest. I nordvest ligger Albania og Prespasjøen, mens Nord-Makedonia ligger i nord. Elven Aliakmon renner i sørvest.
Av fjell finnes et Verno (2 128 m) i sørvest, Varnous (2 117 m) og Voras (2 524 m) som er det høyeste fjellet i nordøst nær prefekturet Pella og Nord-Makedonia.
Idrettslaget Solid
Idrettslaget Solid (stiftet i 1945) er et idrettslag fra Sagvåg i Stord kommune, Hordaland, som driver med fotball, håndball, orientering, svømming og turn.
Kvinner
A-laget i fotball for kvinner er i 2011 et samarbeidslag mellom Stord Idrettslag, Idrettslaget Trott og Solid, og spiller i 3. divisjon. Sist Solid stilte eget lag var da de vant sin 1. divisjonsavdeling i 1998, men trakk laget etter å ha tapt kvalifiseringskampene til Toppserien, mot Grand Bodø og Liungen.
Skøyter
På slutten av 1940-tallet og frem til og med hele 1960-tallet var det en skøytegruppe i idrettslaget. Men skøytegruppa slo seg sammen med skigruppa fra 1958 og hadde da sammen felles gruppeleder.
Otnes (Rendalen)
Otnes er et tettsted ved Lomnessjøen i Rendalen kommune i Innlandet. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger 16,5 kilometer sør for kommunesenteret Bergset og omtrent 29 kilometer nord for Koppang. Fra 1880 til 1965, da Rendalen var delt i to kommuner, Øvre Rendal og Ytre Rendal kommune, var Otnes administrasjonssentrum for Ytre Rendal kommune.
Jack Lee
Jack Lee (født 4. november 1920 i Sileby, død 12. januar 1995 i Loughborough) er en tidligere engelsk landslagsspiller i fotball.
Otnes (Rendalen)
Ytre Rendal kirke, der forfatteren Jacob Breda Bull er gravlagt, ligger på Otnes. Stedet har ellers bankfilial, dagligvarebutikk, bensinstasjon og sjukehjem.
Jack Lee
Biografi
Han startet sin profesjonelle karriere i Leicester i februar 1941. Ni år senere ble han kjøpt for £ 18 500 av Derby County. Manageren i Derby, Stuart McMillan, lovet at han kom til å havne på landslaget, noe han også gjorde senere i sesongen. Etter 4 år i Derby ble Coventry City hans tredje, og siste, klubb som aktiv spiller. Etter en sesong i Coventry la han opp som aktiv spiller.
Otnes (Rendalen)
Rendalen kommune har to barneskoler; skolen som dekker Otnes heter Fagertun, og ligger ved Åkre mellom Otnes og Åkrestrømmen.
Jack Lee
Biografi
Han debuterte på landslaget mot den 7. oktober 1950. Han spilte en landskamp for.
Jack Lee var også kjent som en habil cricketspiller.
Kilder
Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4 Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7472-1954-0
TanGhost
TanGhost er en av de aller største norske teatersuksessene etter årtusenskiftet. I 2004 skapte regissøren Per Olav Sørensen og kompaniet hans POS Theatre Company en egen versjon av Henrik Ibsens Gengangere. Sammen med den argentinske tangostjernen Pablo Veron skapte han en blanding av Ibsen i realistisk språk blandet med fyrig argentinsk tango som ble en stor kritiker og publikumssuksess.
Walter Volle
Walter Volle (født 18. september 1913 i Mannheim, død 27. oktober 2002 i Berlin) var en tysk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
TanGhost
Stykket var besatt med stjernefolk som Anneke von der Lippe (Fru Alving), Aksel Hennie (Oswald), Øystein Røger (Manders), Stig Henrik Hoff (Engstrand), Alexandra Archetti (Regine) og Pablo Veron som avdøde Alving. Musikken ble komponert av Sverre Indris Joner og senere gitt ut på CD under tittelen Felino med bandet Electrocutango.
TanGhost spilte for fulle hus på Nationaltheatrets hovedscene og turnerte blant annet til Dramaten – Stockholm, Shanghai, Beijing, Praha, Sofia og Helsingfors.
Walter Volle
Volle ble olympisk mester i roing under OL 1936 i Berlin. Han var med på den tyske fireren som vant firer med styrmann foran Sveits og Frankrike. Mannskapet var roerne; Volle, Hans Maier, Ernst Gaber, Paul Söllner og Fritz Bauer som var styrmann.
Johannes Berg (1863–1935)
Johannes Berg (født 1. november 1863 i Vallersund, død 21. november 1935 i Aker) var en norsk gårdbruker, sjømann og politiker (H). Han var stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag i to perioder 1922–1927, og Jøssunds ordfører 1903–1919.
Liv og virke
Han var eldste sønn av Petter Andreas Berg og Henriette Margrethe Brodtkorb på Vallersund gård. Berg-familien hadde forgreninger ut over Trøndelagskysten, der de drev handel, sjøbruk og gårdsbruk. Johannes Berg gikk middelskole ved Trondheim katedralskole og sjømannsskole, drev fiske og seilte i både innenriks- og utenriksfart. Han overtok Vallersund gård etter sin far i 1890 og fortsatte en mangesidig virksomhet med gårdsdrift, fartøyer, notbruk, laksefiske, bankfiske, dampskipsekspedisjon og poståpneri, men solgte gården i 1917.
Berg satt i Jøssund herredsstyre fra 1898 til 1922, og var ordfører fra 1903 til 1919. I kraft av ordførervervet møtte han også i Sør-Trøndelag fylkesting, og ble valgt inn i fylkesutvalget. Han ble opprinnelig regnet til Frisinnede Venstre, som hadde felles organisasjon med Høyre i Sør-Trøndelags landdistrikter, og med tiden gikk opp i dette partiet. Han var blant Høyres fremste menn i Ytre Fosen valgkrets ved flere stortingsvalg først på 1900-tallet. Som stortingsrepresentant 1922–1924 og 1925–1927, valgt på fellesliste mellom Høyre og Frisinnede Venstre i Sør-Trøndelag fylke, satt han i Høyres stortingsgruppe. Han var medlem av Stortingets post- og telegrafkomité, der han i andre periode var nestformann.
Johannes Berg giftet seg med Johanne Elise Berge Esbensen, datter av handelsmann Peter Arendt Esbensen og hustru Karen Cappelen Berge i Vardø. De fikk to sønner og to døtre. Handelsmennene Arendt Nicolay Esbensen og Andreas Esbensen i Vadsø var hennes oldefar og grandonkel (farfars bror). Hennes bror, Wictor Esbensen, var hvalfanger og polarutforsker i Antarktis sammen med sin svigerfar Carl Anton Larsen.
Johannes Berg flyttet til Drøbak i 1930 og senere til Grefsen i Aker. Han døde der i 1935. Han ble bisatt fra Gamle krematorium ved Vestre gravlund.
Tiberius
Tiberius (latin: Tiberius Caesar Dīvī Augustī Fīlius Augustus; født 16. november 42 f.Kr., død 16. mars 37 e.Kr.) var en romersk keiser fra 14 e.Kr. til 37 e.Kr. Han ble født som Tiberius Claudius Nero, tilhørende slekten Claudia, som sønn av Tiberius Claudius Nero og Livia Drusilla. Hans mor skilte seg fra Nero og giftet seg med Octavianus, senere kjent som Augustus, i 39. Det gjorde Tiberius til stesønn av Augustus.
Tiberius kom senere til å gifte seg med Augustus’ datter (fra dennes ekteskap med Scribonia), Julia den eldre, og ble selv adoptert av Augustus, og ved denne handlingen ble han også en del av slekten Julia, og kunne ta navnet Tiberius Julius Cæsar. De påfølgende keiserne etter Tiberius fortsatte dette blandede dynastiet av begge familier for de neste tretti årene; historikerne har gitt det navnet Julo-claudiske dynasti. I henhold til andre keisere av dette dynastiet var Tiberius stesønn av Augustus, grand-onkel av Caligula, og onkel på farssiden av Claudius.
Tiberius var en av Romas største generaler; hans erobringer av Pannonia, Dalmatia, Raetia, og midlertidig deler av Germania, la grunnlaget for Romerrikets nordlige grenser. Men han ble husket som en mørk, tilbaketrukket, og dyster hersker som aldri hadde ønsket å bli keiser; Plinius den eldre karakteriserte ham som tristissimus hominum, «den dystreste av alle menn.» Etter at Tiberius’ sønn Drusus Julius Cæsar døde i 24, ble han enda mer tilbaketrukket og reservert. I 26 flyttet Tiberius fra Roma og overlot administrasjonen i stor grad i hendene på sine skruppelløse pretorianske prefekter Lucius Aelius Sejanus og Quintus Naevius Sutorius Macro.
Caligula, Tiberius' grandnevø og adopterte grandsønn, etterfulgte Tiberius ved hans død.
Bakgrunn
Tiberius ble født i Roma den 16. november 42 f.Kr. som sønn av Tiberius Claudius Nero og Livia Drusilla. I 39 f.Kr. skilte hans mor seg fra hans biologiske far og giftet seg på nytt med Gaius Julius Cæsar Octavianus kort tid etter. Hun var da fortsatt gravid med Tiberius Neros sønn, og i 38 f.Kr. ble hans bror, Nero Claudius Drusus, født.
Det er lite som er nedtegnet om Tiberius’ tidligste år. I 32 f.Kr. gjorde Tiberius sin første offentlige opptreden da han var ni år gammel ved at han holdt gravtalen for sin biologiske far. I 29 f.Kr. red både han selv og hans yngre bror Drusus i en stridsvogn i triumftoget til deres adoptivfar Octavianus i feiringen av at Marcus Antonius og Kleopatra ble beseiret ved Actium.
I 23 f.Kr. ble Augustus, enehersker av Romerriket, syk og hans mulige død truet med å sende den romerske verden ut i kaos og indre strid igjen. Historikerne er enige om at det var i løpet av denne tiden at spørsmålet om Augustus’ arving ble mest akutt, og mens Augustus synes å ha indikert at Agrippa og Marcellus ville videreføre hans posisjon ved hans død, ble tvetydigheten og usikkerheten ved etterfølgelsen det fremste problemet for Augustus.
Som reaksjon synes det som om en rekke mulige arvinger ble valgt, blant dem også Tiberius og hans bror Drusus. I 24 f.Kr. da Tiberius var 17 år gikk han inn i politikken under Augustus’ rettledning og ledelse, og mottok posisjonen som kvestor, og ble gitt retten å stå til valg som pretor og konsul før han hadde rett til grunnet den alderen som loven hadde påkrevd. Tilsvarende unntak i loven ble gjort gjeldende for Drusus.
Sivile og militære karriere
Kort tid etter begynte Tiberius å opptre domstolen som advokat, og det er antagelig her at hans interesse for gresk retorikk begynte. I 20 f.Kr. ble Tiberius sendt til Østen under kommando av Marcus Agrippa. Parterne hadde erobret legionenes faner (aquila) under kommando av Marcus Licinius Crassus i 53 f.Kr. ved slaget ved Carrhae, fra Decidius Saxa i 40 f.Kr., og fra Marcus Antonius i 36 f.Kr.
Etter et år med forhandlinger ledet Tiberius en betydelig styrke inn i Armenia, antagelig med det formål å etablere landet som en romersk klientstat, og få slutt på trusselen som landet utgjorde ved den romersk-partiske grense. Augustus var i stand til å oppnå et kompromiss som førte til fanene ble levert tilbake, og Armenia forble et nøytralt område mellom de to stormaktene.
Etter å ha kommet tilbake fra Østen i 19 f.Kr. ble Tiberius gift med Vipsania Agrippina, datteren av Augustus’ nære venn og fremste hærfører, Marcus Vipsanius Agrippa. Han ble utnevnt til posisjonen som pretor, og sendt av sted med sine legioner for å støtte sin bror Drusus i krigføringene i vest. Mens Drusus fokuserte sine styrker i Gallia Narbonensis og langs grensen mot Germania, bekjempet Tiberius stammer i Alpene og innenfor Gallia Transalpina («Gallia på den andre siden av Alpene»), og erobret Raetia. I 15 f.Kr. oppdaget han kildene til elven Donau, og snart etter bøyen for dens midtre løp. Da Tiberius kom tilbake til Roma i 13 f.Kr. ble han utnevnt til konsul, og på samme tid ble hans sønn, Drusus Julius Cæsar, født.
Agrippas død i 12 f.Kr. forfremmet Tiberius og Drusus i rekkefølgen som Augustus’ arvinger. På Augustus’ sterke anmodning i 11 f.Kr. skilte Tiberius seg fra Vipsania og giftet seg med Agrippas enke og Augustus’ datter Julia. Denne hendelsen synes å ha vært et bristepunkt for Tiberius; hans nye, påtvungne ekteskap med Julia var aldri lykkelig og frambrakte kun et barn som død tidlig.
Det ble fortalt at Tiberius møtte Vipsania igjen, og måtte følge henne gråtende hjem mens hun tryglet om tilgivelse; kort tid etterpå hadde Augustus et møte med Tiberius, og tok grep for sørge for at Tiberius og Vipsania aldri møttes igjen. Augustus fortsatte å forfremme Tiberius, og etter Agrippas død og deretter hans bror Drusus’ død i 9 f.Kr., synes han å være den fremste kandidaten for å etterfølge Augustus. Som sådan mottok han militære ordre i Pannonia og Germania; begge områder meget ustabile og av stor betydning for Augustus’ politikk.
I 6 f.Kr. igangsatte Tiberius en knipetangmanøver mot markomannerne. Han satte ut fra Carnuntum ved Donau med fire legioner, passerte gjennom området til kvaderne, en annen germansk stamme, for å invadere markomannerne fra øst. Samtidig ville general Gaius Sentius Saturninus dra ut fra Moguntiacum ved Rhinen med to eller tre legioner, passere gjennom det nylig annekterte området til hermundurerne, og deretter etter angripe markomannerne fra vest. Angrepet var en rungende suksess, men likevel rakk ikke Tiberius å undertrykke markomannerne da han snart ble tilkalt til den grensen ved Rhinen for å beskytte andre områder av Romas nye erobringer i Germania.
Han kom tilbake til Roma og ble utnevnt til konsul for andre gang i 7 f.Kr. og i 6 f.Kr. ble han gitt tribunal makt (tribunicia potestas) og kontroll i Østen, begge deler var et ekko av de posisjoner som Agrippa tidligere hadde hatt. Imidlertid, til tross for disse framgangene og forfremmelsene, var Tiberius ikke lykkelig.
Pensjonering på Rhodos
I 6 f.Kr., rett før han aksepterte en kommando i Østen, og ble den nest mektigste mann i Roma, annonserte Tiberius brått at han trakk seg tilbake fra politikken og pensjonere seg på Rhodos. De nøyaktige motivene for dette er ikke klart, men historikerne har spekulert på det faktum at Augustus hadde adoptert Julias sønner med Agrippa Gaius og Lucius, og synes å ha begynt forflytte dem langs den samme politiske vei som han tidligere hadde sendt Tiberius og Drusus.
Tiberius’ beslutning synes således å ha vært en midlertidig løsning: han ville holde makten kun til hans stesønner ble gamle nok, og deretter tilsidesatt. Det promiskuøse, og svært offentlige oppførselen til hans hustru Julia, fanget i et ulykkelig ekteskap, kan også ha vært medvirkende til hans beslutning. Faktisk kalte historikeren Tacitus det for Tiberius’ intima causa, hans innerste årsak for å reise til Rhodos, og synes være tilskrevet hans avsky for Julia og hans lengsel etter Vipsania. Tiberius var ikke bare tvangsgiftet med en kvinne han avskydde, men som også offentlig ydmyket ham med nattlige eskapader i Forum Romanum samtidig som han hadde forbud mot å se den kvinnen han elsket.
Uansett hva som var Tiberius’ motiver var hans eksil på Rhodos bortimot katastrofalt for Augustus’ planer for etterfølgelse. Gaius og Lucius var fortsatt tidlig i tenårene, og Augustus, som nå var 57 år, hadde ingen umiddelbar etterfølger. Det var ikke lenger noen garanti for en fredfull overføring av makten etter hans død, heller ingen garanti at hans familie, og derfor hans families allierte, ville fortsatt holde makten om posisjonen som princeps, «den fremste», skulle overleve.
Hausmanns gate (Oslo)
Hausmanns gate (7, 17-51, 6-42) er en av Oslos hovedferdselsårer. Gaten ligger i strøkene Fjerdingen og Hausmannsområdet, i det meste av sin lengde på skillet mellom bydelene Grünerløkka (7, 6-42) og St. Hanshaugen (17-51). Gaten er cirka 750 meter lang og går fra Nylandsveien over Hausmanns bru til Møllergata, hvor den fortsetter som Rosteds gate.
Tiberius
Augustus’ arving
Med Tiberius ikke tilgjengelig hvilte etterfølgelsen utelukkende på Augustus’ to unge barnebarn, Lucius og Gaius Cæsar. Situasjonen ble mer prekær i 2 e.Kr. da Lucius døde. Augustus, kanskje med en del press fra Livia, tillot Tiberius å komme tilbake til Roma som privat borger og ingenting mer. 2 år senere, i 4 e.Kr., ble Gaius drept i Armenia, og Augustus hadde ikke lenger noe annet valg enn å vende seg til Tiberius.
Hausmanns gate (Oslo)
Hausmanns gate har stor trafikk og er en hovedfartsåre mellom sentrum og nordlige del av indre by (videre nordover Maridalsveien og Uelands gate). Busslinjene 34 og 54 går i Hausmanns gate fra Calmeyers gate til Maridalsveien. I september 2019 åpnet en trikkelinje gjennom gaten fra Christian Krohgs gate til Storgata, som erstatningslinje for trikken i Storgata. Linjen ble fjernet da trikken i Storgata med erstatning for Brugata holdeplass åpnet i 2021.
Tiberius
Augustus’ arving
Gaius’ død førte til en forfjamset aktivitet i Augustus’ husholdning. Tiberius ble adoptert som full sønn og arving, og han ble samtidig påkrev å adoptere sin nevø Germanicus, sønn av sin bror Drusus og Augustus’ niese Antonia Minor. Sammen med sin adopsjon mottok Tiberius også posisjonen som tribun foruten en andel av Augustus’ maius imperium, noe Marcus Agrippa antagelig aldri hadde.
I 7 e.Kr. ble Agrippa Postumus, en yngre bror av Gaius og Lucius, fornektet av Augustus og forvist til øya Pianosa for å leve i ensom forvaring. I 13 e.Kr. ble den politiske makten som Tiberius holdt gjort likestilt, framfor som sekundær, til Augustus’ egen makt. Han var da i enhver henseende med-hersker med Augustus, og ved sistnevntes bortgang vil regjeringen ganske enkelt fortsette uten oppbrudd eller overgang.
Hausmanns gate (Oslo)
Gaten er fra 1852 eller tidligere, og er oppkalt etter generalløytnant Frederik Ferdinand Hausmann (1693–1757), som i noen år fra 1732 eide Ankerløkken der gaten er anlagt. Han eide også som landsted det som i dag er Prinds Christian Augusts Minde i krysset Storgata / Hausmanns gate.
Kvartalet Hausmannsgate 34-42 er delvis okkupert, og består av prosjektene kulturhuset Hausmania (nr. 34), Barrikaden/Vestbredden/H40 (nr. 40) og H42 (nr. 42). Disse er del av det venstreradikale miljøet, og enkelte av husene kan sammenlignes med såkalte squats man finner ellers i Europa. Husene rommer blant annet leiligheter okkupert av bostedsløse, teater, skatehall, konsertlokaler, atelierer og gallerier med mer. Betegnelsen Hausmania brukes ofte også om dette kvartalet som helhet, ikke bare om kulturhuset.
Tiberius
Augustus’ arving
Imidlertid, i henhold til Suetonius, etter en års opphold i Germania, som varte i tiden 10−12 e.Kr., «Tiberius kom tilbake og feiret triumfen som han hadde utsatt, fulgt av også sine generaler, som han hadde oppnådd triumfregaliaen. Og før han vendte seg om for Kapitol, gikk han av sin stridsvogn og falt på knærne for sin far som ledet seremoniene.» «Da konsulene snart etter dette sørget for at en lov ble vedtatt at han skulle styrene provinsene sammen med Augustus og holde folketelling med ham, reiste han til Illyricum ved avslutningen av de rensende seremoniene.»
I henhold til Suetonius skjedde disse seremoniene og erklæringen som «med-princeps» i året 12 e.Kr., og etter at Tiberius kom tilbake fra Germania. «Men han ble strakt kalt tilbake og fant da Augustus i sin siste sykdom, men fortsatt i live. Han tilbrakte hele dagen sammen med ham privat.» Augustus døde 14 e.Kr., 75 år gammel. Han ble gravlagt med dertil seremoni og, som det hadde blitt klargjort på forhånd, guddommeliggjort, hans testamente lest opp, og Tiberius bekreftet som hans enearving.
Tidlig styre
Tiberius forsøkte å spille samme rolle som Augustus: den motvillige offentlige tjener som ikke ønsker noe annet enn å tjene staten. Det førte til forvirring, og framfor å stå fram som ydmyk, ble han oppfattet som spottende; framfor å virke som han ville tjene staten virket han lite samarbeidsvillig og ikke forekommende. Han siterte sin alder som årsak til hvorfor han ikke kunne fungere som princeps, og uttalte at han ikke ønsket posisjonen, og fortsatte med å be om kun en seksjon av staten. Tiberius ga seg og aksepterte den makten som ble valgt for ham, skjønt i henhold til Tacitus og Suetonius nektet han å bære titlene Pater Patriæ, Imperator, og Augustus, og avslo de mest håndfaste symbolene på princeps, laurbærkronen og corona civica.
Denne sammenkomsten synes å ha satt tonen for hele styret til Tiberius. Hans synes å ha ønsket at senatet og staten fungerte uten ham, og hans direkte ordrer var ganske vage og som inspirerte mer til en debatt om hva han egentlig mente enn å vedta hans lovgivning. I hans første år synes som om han ville at senatet skulle kunne fungere på egen hånd, framfor å fungere som en tjener for hans vilje som under Augustus. I henhold til Tacitus hadde Tiberius spottet senatet som “menn passende til å være slaver.”
Germanicus' vekst og fall
Framfor bare å ganske slå ned opprøret, sammenkalte Germanicus dem og førte dem over Rhinen og inn på germansk område og lovte dem at de rikdommer de fikk fatt i ville telle som deres bonus. Etter å ha krysset elven vant de alt område mellom Rhinen og Elben. I tillegg noterte Tacitus at Teutoburgerskogen ble erobret og de romerske fanene som hadde blitt tapt tre år tidligere av Publius Quinctilius Varus, hvor tre romerske legioner og støttetropper var blitt overrasket av germanske stammer og utryddet.
Etter at han kom tilbake fra Germania, feiret Germanicus en triumf i Roma i 17 e.Kr., den første fulle triumf som byen hadde sett siden Augustus’ egen i 29 f.Kr. Som et resultat av denne suksessen ble Germanicus i 18 e.Kr. gitt kontroll over den østlige delen av Romerriket, akkurat som Agrippa og Tiberius hadde fått tidligere, og var åpenbart sett på som Tiberius’ etterfølger. Germanicus levde litt over et år før han ble døende, og han anklaget Gnaeus Calpurnius Piso, guvernør av Syria, for å ha forgiftet ham.
Slekten Pisones hadde vært langvarige støttespillere av Claudia, og hadde alliert seg med den unge Octavianus etter hans ekteskap med Livia, mor til Tiberius. Germanicus’ død og anklager indikerte anklaget også den nye Princeps. Piso ble tiltalt og i henhold til Tacitus, truet til å blande inn Tiberius. Om guvernøren faktisk kunne knytte princeps til Germanicus’ er ukjent; framfor å fortsette rettssaken da det ble åpenbart at senatet ikke hadde tillit til ham, begikk Piso selvmord.
Tiberius synes å ha gått trett av politikken ved dette tidspunktet. I 22 e.Kr. delte han sin autoritet som tribun med sin sønn Drusus, og begynte å gjøre årlige reiser til Campania som ble rapportert lengre og lengre år for år. I 23 e.Kr. døde Drusus på mystisk vis, og Tiberius synes ikke å ha gjort noen anstrengelser for å finne en erstatning. Til sist trakk Tiberius seg i 26 e.Kr. fullstendig tilbake fra Roma til øya Capri.
Tiberius på Capri og Sejanus i Roma
Lucius Aelius Sejanus hadde tjent den keiserlige familie i bortimot tjue år da han ble pretoriansk prefekt i 15 e.Kr. Da Tiberius ble mer forbitret med posisjonen som Princeps, begynte han å gjøre seg mer og mer avhengig med det begrensede sekretariatet som Augustus etterlot seg, og særlig av Sejanus og pretorianergarden. I 17 eller 18 e.Kr. hadde Tiberius gjort pretorianergarden ansvarlig for forsvaret av byen, og forflyttet de fra en leir utenfor bymurene til innenfor, Castra Praetoria. noe som ga Sejanus tilgang på tropper som talte et sted mellom 6 000 og 9 000 menn.
Drusus’ framhevet Sejanus, i det minste for Tiberius som deretter refererte til ham som hans Socius Laborum («Partner av mine arbeider»). Tiberius hadde statuer av Sejanus reist over hele byen, og Sejanus ble mer og mer synlig samtidig som Tiberius trakk seg fra Roma helt og holdent. Til sist, da Tiberius trakk seg helt tilbake i 26 e.Kr. ble Sejanus etterlatt med ansvaret for hele statsadministrasjonen og av byen Roma.
Sejanus’ posisjon var ikke helt en etterfølger. Han hadde anmodet å gifte seg med Tiberius niese Livilla i 25 e.Kr., men under press hadde han raskt trukket tilbake anmodningen. Mens Sejanus’ keiserlige stilling var kontrollert ved pretorianergarden, og kontrollerte således den informasjonen som Tiberius mottok fra Roma, og den informasjonen som Roma mottok fra Tiberius. synes tilstedeværelsen av Livia ha kontrollert hans makt for en tid, men hennes død i 29 e.Kr. endret dette forholdet.
Sejanus' sammensvergelse mot Tiberius
I 31 e. Kr. Var Sejanus konsul sammen med Tiberius in absentia, og begynte sin konspirasjon for å skaffe seg makt. Nøyaktig hva som skjedde er vanskelig å bedømme, men Sejanus synes i hemmelighet å ha innyndet seg hos de familier som hadde bånd til slekten Julia, og forsøkte å selv å bli integrert med denne slekten med tanke på selv å komme seg opp og fram som mulig regent som en adoptert familiemedlem. Livilla ble senere implisert i denne sammensvergelsen, og ble avslørt som Sejanus' elskerinne gjennom en rekke av år. Sammensvergelsen synes å ha involvert dem begge med den hensikt å få fjernet Tibierus, og med støtte fra slekten Julia, enten for å selv bli regent, eller fungere som regent for unge Tiberius Gemellus eller muligens for selv Gaius Cæsar, kalt for Caligula. De som sto i vegen ble anklaget for forræderi og raskt fjernet.
I 31 e.Kr. ble Sejanus innkalt til et møte i senatet hvor et brev fra Tiberius ble lest. Brevet fordømte Sejanus og beordret hans umiddelbare henrettelse. Sejanus ble dømt og sammen med flere av sin kollager ble de henrettet i løpet av en uke. Som kommandant av pretorianergarden ble han erstattet av Naevius Sutorius Macro.
Tacitus hevder at flere dommer for forræderi fulgte og at mens Tiberius hadde tidligere vært nølende til handle og ta grep om de politiske forholdene, synes han mot slutten av livet å gjøre så uten samvittighetsnag. Hardest rammet var de familier som hadde politiske bånd til Julia-slekten. Selv det keiserlige regjeringen ble rammet av utrenskningene og alle som hadde vært assosiert med Sejanus eller på noe vis bli knyttet til hans aktiviteter ble dømt og henrettet, og deres eiendommer konfiskert. Som Tacitus levende har beskrevet:
Imidlertid, Tacitus portrett av en tyrannisk, hevngjerrig keiser har blitt utfordret av flere moderne historikere. Den framtredende historikeren Edward Togo Salmon skrev i sitt verk A history of the Roman world from 30 BC to AD 138:
Paul Söllner
Paul Söllner (født 5. juni 1911 i Davos, død 8. april 1991 i Murnau am Staffelsee) var en tysk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Söllner ble olympisk mester i roing under OL 1936 i Berlin. Han var med på den tyske fireren som vant firer med styrmann foran Sveits og Frankrike. Mannskapet var roerne; Söllner, Hans Maier, Walter Volle, Ernst Gaber og Fritz Bauer som var styrmann.
Tiberius
Sejanus' sammensvergelse mot Tiberius
Mens Tiberius oppholdt seg på Capri gikk det rykter om hva han egentlig drev på med mens han var der. Suetonius har nedtegnet rykter om grelle fortellingen om seksuelle perversiteter, inkludert visuelle framstillinger av overgrep på barn, og andre grusomheter, og mest av alt hans forfølgelsesvanvidd. Om disse fortellingene er sterkt preget av sensasjoner, synes de i det minste å framstille hvordan Tiberius ble oppfattet den romerske senatorklassen, og hvilken innvirkning hans styre hadde i løpet av de 23 årene han styrte.
Siste år
Affæren med Sejanus og de siste årene med dommer for forræderi ødela varig Tiberius' framtoning og omdømme. Etter Sejanus' fall var Tiberius helt og holdent trukket ut av Roma og riket ble fortsatte å bli styrt under tregheten i det byråkrati som Augustus hadde etablert framfor gjennom lederskapet til princeps. Suetonius nedtegnet at Tiberius ble paranoid, og tilbrakte en stor del av sin tid på å gruble over sin sønns død. I mellomtiden, i løpet av denne tiden var det en kort invasjon fra Partia, og samtidig streiftokt fra ulike stammer fra Dakia og flere germanske stammer krysset Rhinen.
Lite ble gjort for enten å sikre eller indikere hvor hans etterfølgelse skulle skje; slekten Julia og deres støttespillere hadde blitt rammet av Sejanus, og Tiberius' egne sønner og umiddelbare familie var døde. To av kandidatene var enten Caligula, den eneste overlevende sønnen til Germanicus, eller hans egen sønnesønn, Tiberius Gemellus. Det ble imidlertid gjort et halvhjertet forsøk på å gjøre Caligula til kvestor, og således gi ham noe troverdighet som en mulig eterfølger, mens Gemellus var fortsatt kun en tenåring og således fullstendig uegnet for flere år.
Død
I sitt testamente etterlot Tiberius sin makt i fellesskap til Caligula og Tiberius Gemellus. Caligulas første illevarslende handling etter å ha blitt princeps var å erklære testamentet ugyldig og få Gemellus henrettet.
Tiberius' arving Caligula ikke bare sløste bort Tiberius formue på 2 700 000 000 sestere, men begynte også en kjede av hendelser som førte til julo-claudiske dynastiets undergang i 68 e.Kr.
Historiografi
Hadde Tiberius død før 23 e.Kr. kunne han ha blitt hyllet som en eksemplarisk hersker. Til tross for den overveldende negative karakteriseringen som ble gitt av romerske historikere, etterlot Tiberius den keiserlige skattekiste på nær 3 milliarder sestere ved sin død. Framfor å kaste seg på kostbare erobringskriger, valgte han heller å forsterke det eksisterende riket ved å bygge opp ytterligere militære baser, benytte seg av diplomati foruten militære trusler, og generelt avsto fra å la seg bli dratt inn småstridigheter til konkurrerende tyranner ved grensene.
Resultatet var et sterkere, mer samlet rike. Av de forfattere hvis tekster har overlevd, kun fire har beskrevet styret til Tiberius i betydelig detaljer: Tacitus, Suetonius, Dio Cassius og Velleius Paterculus. Det finnes også fragmentariske bevis fra Plinius den eldre, Strabon, og Seneca den eldre. Tiberius skrev selv en selvbiografi som Suetonius betegnet som «kort og skisseaktig», men ingenting er bevart av denne boken.
Tacitus
Den mest detaljerte redegjørelse fra denne perioden er gitt av Tacitus, hvis Annaler dedikerte de første seks bøker (skriftrulle) til Tiberius’ styre. Tacitus var en romersk senator, født under styret til Nero i 56 e.Kr., og konsul suffect i 97 e.Kr. Hans tekster er i stor grad basert på acta senatus (minutes, protokoller fra senatets sesjoner), og acta diurna populi Romani (samling av handlingene til regjeringen og nyheter fra hoffet og hovedstaden), foruten talene til Tiberius selv, og historier fra samtidige som Cluvius Rufus, Fabius Rusticus og Plinius den eldre (alle disse er i seg selv gått tapt).
Tacitus’ fortelling framhevet både politiske og psykologiske motiver. Karakteriseringen av Tiberius gjennom de første seks bøkene er i stor grad negativ, og blir gradvis verre etter hvert som hans styre forverres, og identifiserte et klart vendepunkt med dødsfallet til hans sønn Drusus i 23 e.Kr.
Styret til det julo-claudiske dynasti er generelt beskrevet som urettferdig og «kriminelt» av Tacitus. Selv ved begynnelsen av hans styre synes han å beskrive mange av Tiberius’ «dyder som bare hykleri». Et annet betydelig og gjentagende temaer er opptatthet av balansen mellom senatet og keiserne, korrupsjon, og det voksende tyranni blant herskerklassene i Roma. En betydelig del av hans redegjørelse om Tiberius er således opptatt av rettssaker for forræderi og forfølgelser som følge av gjenopptagelse av Augustus’ lov maiestas. Tacitus’ egen mening om Tiberius er godt illustrert av hans konklusjon i bok seks:
Suetonius Tranquillus
Gaius Suetonius Tranquillus tilhørte lavadelen (equites) som hadde administrative posisjoner under styrene til Trajan og Hadrian. Hans verk De vita Caesarum (De tolv cæsarer), skrevet 121 e.Kr., har biografiene til tolv keisere fra Julius Cæsar til Domitians død i 96 e.Kr. Som Tacitus støttet han seg på de keiserlige arkivene, foruten også til historiene til Aufidius Bassus, Cluvius Rufus, Fabius Rusticus og Augustus' egne brev.
Hans redegjørelser er langt mer preget av sensasjoner og anekdoter enn hans samtidige. De mest berømte seksjonene av hans biografi over Tiberius dveler ved de tallrike påståtte utsvevelser som keiseren henga seg til mens han oppholdt seg på Capri. Uansett reserverer Suetonius også ros for Tiberius' handlinger i løpet av hans første år som keiser og framhever ham for hans beskjedenhet.
Evangeliene, jøder og kristne
Evangeliene nevner at under Tiberius’ styre prekte Jesus fra Nasaret og ble henrettet under autoriteten til Pontius Pilatius, den romerske guvernøren av den romerske provinsen Judæa i dagens Israel. I Bibelen er Tiberius nevnt ved navn kun en gang, i evangeliet etter Lukas, hvor det står at Johannes Døperen «i keiser Tiberius' femtende regjeringsår» reiste rundt i landene rundt Jordanelven. Mange referanser til «keiseren» uten andre spesifikasjoner synes å referere til Tiberius, som ved den omtalte dinaren som Jesus etter å ha henvist til bildet av keiseren på den, at man skulle gi keiseren det som var keiserens, og til Gud det som var Guds, er antatt å være en denarius i sølv preget av Tiberius.
I løpet av Tiberius’ styre hadde jødene blitt framtredende i Roma, og jøder og ikke-jødiske tilhengere av Jesus begynte å misjonere romerske borgere, og skapte harme hos enkelte. I 19 e.Kr. beordret Tiberius at jøder som var i militær alder skulle innrulleres i den romerske hæren. Keiseren forviste andre jøder fra Roma og truet med å gjøre dem til slaver på livstid hvis de ikke forlot byen.
Det er faglig debatt blant historikere om kristendommen skilte seg fra jødedommen. De fleste forskere mener at romerne skillet mellom jøder og kristne begynte rundt 70 e.Kr. Tiberius vurderte antagelig kristne som en jødisk sekt framfor en egen, adskilt tro.
Arkeologi
Palasset til Tiberius i Roma var lokalisert på Palatinerhøyden, som var det tradisjonelle stedet for Romas herskere (stedsnavnet har faktisk gitt opphav til ordet «palass»), og ruinene kan fortsatt bli sett i dag. Det var ingen betydelige byggearbeider som ble gjort i Roma under hans styre, unntatt et tempel dedikert til Augustus og restaureringen av det store teateret til Pompeius, men begge var fortsatt ikke ferdigstilt før inn på styret til Caligula. I tillegg er levningene av Tiberius’ villa ved Sperlonga bevart, og som også har en grotto, en stor grotte hvor de viktige Sperlonga-skulpturene ble funnet i fragmenter. Det samme gjelder Villa Jovis på Capri. Tacitus hevdet at Villa Jovis var en av hele tolv villaer på øya og den største av dem.
Tiberius nektet å bli dyrket som en levende gud, og ga kun tillatelse for ett tempel som ble bygget til hans ære, det skjedde i Smyrna i østlige Anatolia. Byen Tiberias i dagens Israel på den vestlige bredden av Genesaretsjøen ble oppkalt i Tiberius’ ære av Herodes Antipas.
Barn og familie
Tiberius var gift to ganger, med kun det første ekteskapet fikk han et barn som overlevde barndommen:
Fuglane
Fuglane er en norsk roman skrevet av forfatteren Tarjei Vesaas og utgitt i 1957.
Handling
Mattis lever i en forutsigbar tosomhet sammen med søsteren Hege. De har lite penger. Hege strikker kofter og gensere for å skaffe mat i huset. Mattis gjør også noen forsøk på å arbeide som slåttekar, men arbeidet går i stå for ham. Mattis oppdager rugda som trekker over hustaket og tolker dette som et slags tegn på at noe kommer til å skje. Han identifiserer seg med rugda. Likeledes tolker han et lynnedslag i et tre utenfor huset som et varsel. Tretoppene har Mattis kalt for Mattis-og-Hege.
Etterhvert bestemmer Mattis seg for å forsøke å gjøre nytte for seg som fergemann. Han skal ro folk over vannet i bygda der han bor. Det dukker ikke opp mange passasjerer. Den eneste er Jørgen, en mann som skal forsøke å finne jobb som tømmerhogger i området. Jørgen får husrom hos Mattis og Hege, og hun og Jørgen blir etterhvert kjærester. Dermed er ikke Mattis lenger alene om kjærligheten og oppmerksomheten fra Hege. Han føler at det skjer forandringer, både i forholdet til søsteren og i hans eget sinn. Noe må gjøres...
Mottagelse
Boka regnes som et av Vesaas´ hovedverk, og var representert i verket Norges nasjonallitteratur fra 1968 som én av 32 romaner.
Kongerekka
Kongerekka kan vise til:
Kistrand kirke
Kirken er en langkirke i tre med 194 sitteplasser. Den ble innviet i 1856 og restaurert først i 1928 og senere i perioden fra 2002 til 2006. Arkitekt for kirken var Christian Heinrich Grosch.
Adkomst til stedet er via E6.
Historie
Dagens kirke avløste den gamle kirken på stedet som ble bygget i 1719. Denne skal ifølge nedtegnelser ha bestått av våpenhus og skip, samt et kor eller sakristi. I 1763 ble det påbygget to sidefløyer etter forslag fra Johan Ernst Gunnerus som var biskop i Nidaros. En ytterligere oppgradering ble gjort i 1803 som følge av at Porsanger ble gjort til hovedsogn.
På midten av 1850 begynte man å diskutere bygging av ny kirke. I august 1855 returnerte sogneprest Peter Valeur fra reise og oppdaget til sin overraskelse av det var engasjert en tømrer fra Tromsø til å rive den gamle kirken uten at han var underrettet om dette. Ved å ta kontakt med Tromsø stiftsdireksjon fant han ut at rivingen heller ikke var avklart der. Sognepresten var imidlertid både tilgivende og løsningsorientert, og fikk biskopens velsignelse til å vigsle et rom i prestegården hvor han kunne gjennomføre de kirkelige ritualer frem til ny kirke var bygget. 7. september 1856 ble den nye kirken innviet.
I januar 1882 ble Finnmark rammet av en orkan som påførte kirken betydelige skader. Det ble derfor satt i gang en omfattende restaurering sommeren 1883. En ny oppussing ble satt i gang i 1928. Under andre verdenskrig ble kirkebygget rekvirert av tyske styrker, og det ble påført store ødeleggelser innvendig. Kirken ble imidlertid ikke brent da tyskerne trakk seg tilbake. Sivile som hadde flyktet og som fant sine hus nedbrent da de vendte tilbake måtte for en kort periode ta inn i kirken inntil de fikk satt opp provisoriske overnattingssteder.
Det var trange tider i årene etter krigen, og det tok tid før man fikk reparert alle skadene kirken var blitt påført.
Det første pipeorgelet ble tatt i bruk til kirkens 125-årsjubileum i 1981.
Kristina-saken
Kristina-saken er betegnelsen på striden mellom familien til Kristina Isabel Hjartåker (født 17. desember 2001, død 7. februar 2006) og Haukeland universitetssykehus om hvorvidt livsforlengdende behandling skulle avvikles eller ikke. Hjartåker ble hardt skadd i Hatlestad-raset og saken omkring behandlingen av henne ble en stor mediesak.
«Kristina-saken»
Rasulykken i Hatlestad terrasse i Bergen skjedde natt til 14. september 2005. I ulykken døde også Kristinas mor og en annen kvinne. Kristina ble reddet ut av leirmassene, og etter en tid med observasjon mente legene at det ville være best å avslutte den livsforlengende behandlingen, da man ikke så at det var håp for bedring og at behandlingen i seg selv kunne være smertefull for henne.
Legene informerte i slutten av september Kristinas far, Oddmund Hjartåker, om at de ville slå av respiratoren som holdt henne i live. Han var dypt uenig i dette og engasjerte advokat i et forsøk på å få avgjørelsen utsatt. I hele den tre måneder lange perioden forsøkte man å komme til enighet før saken i januar ble gjort kjent i media. Helseminister Sylvia Brustad engasjerte seg i saken, i tillegg til flere andre kjente politikere og fagfolk. Bergen kommune og særlig byrådsleder i Bergen, Monica Mæland (H) engasjerte seg, og sistnevnte uttalte blant annet at det var naturlig at administrerende direktør for Haukeland sykehus trakk seg etter denne saken. De etterfølgende ukene var preget av store media- og presseoppslag over hele Norge. Det kom mange støtteerklæringer til familien, og også trusler mot sykehuset og legene som ville avslutte den livsforlengende behandlingen.
Den 1. februar snakket en lege fra Haukeland med Hjartåker og avtalte møte dagen etter, likevel møtte sikkerhetssjefen og tre leger opp på døren hjemme hos Hjartåker klokken 20:00 kvelden før møtet. På tross av at besøkende angivelig informerte legene om at Hjartåker var syk og at møtet måtte utsettes, insisterte legene på å snakke med ham, og overtalte ham om at behandlingen burde avsluttes. Politiet ble tilkalt til stedet av de besøkende som befant seg i huset hos den syke faren. Legenes oppførsel ble slått stort opp i media og sterkt kritisert.
Saken ble anmeldt og henlagt to ganger av Fana politikontor på grunn av intet straffbart forhold, før den på nytt ble tatt opp etter pålegg fra Statsadvokaten. Den er nå på nytt henlagt.
Kristina døde 7. februar 2006 på Haukeland universitetssykehus med familien rundt seg, etter at legene avsluttet behandlingen helgen før.
Statens helsetilsyns rapport
Statens helsetilsyn opprettet 20. mars 2006 tilsynssak mot Haukeland universitetssykehus, i første omgang på bakgrunn av oppslaget om hjemmebesøket som legene gjorde til Hjartåker. Imidlertid har tilsynet etter ønske både fra Hjartåker og fra Haukeland sykehus tatt opp hele saken til gransking.
Hjemmebesøket
I detalj mener helsetilsynet at kommunikasjonen var for hyppig, på feil tidspunkt og med for mye vekt på å oppnå enighet. Når det gjelder det omtalte hjemmebesøket finner Helsetilsynet at kommunikasjon med pårørende skal skje på sykehuset. Det kommer imidlertid ingen kritikk mot at biskop Hagesæter ble involvert i saken og at det foregikk forhandlinger utenfor sykehuset i det tilfellet. Det er antakelig første gang at et sykehus har fått kritikk for å kommunisere for mye med pårørende. Det er ikke oppgitt i rapporten om Helsetilsynet i en så omstridt sak har benyttet ekspertise med erfaring fra akutt- eller barnemedisin.
Øvrige punkter
I rapporten finner også Helsetilsynet at Haukeland universitetssykehus har handlet forsvarlig i de øvrige seks punktene som var vurdert. Det fremgår at man har lagt ned betydelige ressurser på å opprette tillit til Hjartåker etter at man hadde havnet i konflikt, og at informasjonen som ble gitt var adekvat. Helsetilsynet finner ingen kritikkverdige forhold til kommunikasjonen fra 1. oktober til saken ble kjent i media i januar. Man fremhever også at sykehuset i større grad enn det som er vanlig praksis har latt familien få delta og bestemme forhold rundt behandlingen, blant annet fremgår det at familien benyttet en healer som fikk anledning til å behandle Kristina på sykehuset.
Norsk Militær Tattoo
Norsk Militær Tattoo (NMT) foregår i Oslo over en kort uke, med militære korps og andre avdelinger. NMT arrangeres av det norske Forsvaret og finner sted hvert andre år (partallsår).
Arrangementer
Onsdag er det åpningskonsert med 3-4 korps i en konsertsal.
Fredag er det stor Tattoo-parade, fra Festningsplassen på Akershus festning via Karl Johans gate til Rådhusplassen, avsluttet av konserter, oppvisning og fellesnummer.
Fra 2006 har det vært 1 forestilling fredag, 2 på lørdag og 1 på søndag i Oslo Spektrum.