cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ole Petter Bueie
Bueie var målvakt og startet sin karriere som fotballspiller i de lokale klubbene Sel IL og Dovreskogen IL, før han meldte overgang til Hamarkameratene i 1997. Han hadde sin storhetsperiode i Hamarkameratene da han spilte førstedivisjonsfotball i perioden 1997 til 2002, med unntak av andredivisjonsspill med HamKam i 1999. I HamKam var Bueie stort sett andremålvakt bak Clas André Guttulsrød og siden Leif Harboe-Ree.
Bueie har i tiden etter Hamar-klubben spilt hos Hamar IL og Nybergsund i lavere divisjoner.
Hardcore Gamer
Hardcore Gamer er et amerikansk videospilltidsskrift gitt ut av Steve Hannley. Det ble startet opp i 2005, og ga ut 35 utgaver før det ble til en nettside.
Være (Trondheim)
Være er et sted helt øst i Trondheim, i tidligere Strinda kommune. Stedet ligger mellom Hundhammeren i Malvik i øst, Ranheim i vest og Trondheimsfjorden i nord. Gården Være tilhørte i middelalderen erkebiskopen, og ble krongods ved reformasjonen. Den ble delt i to bruk i 1647, og er blitt ytterlig oppdelt senere, og det er i dag fem Være-gårder. På gårdsvaldet ligger det flere gravhauger og røyser. Til Være tilhørte husmannsplassene Flomålet (to plasser), Langstrand (to plasser), Nytrøa, Olstadbakken, Survika, Væresgjerdet og Værestrøa (tre plasser).
Opphavet til navnet Være er usikkert, men det antas at det er et «vin»-navn, av norrønt vin, 'naturlig eng'. På 1200-tallet ble formen Verinni brukt, i 1590 formen Werenn, fra 1624 Werre, og fra 1631 Werrj.
Området Værestrøa ved kommunegrensen mot Malvik er blitt utbygd med boliger. Resten av området består for det meste av dyrka mark og skog. Nede ved fjorden ligger friområdet og badeplassen Væresbukta, og like utenfor ligger Væresholmen, som er forbundet med land ved en fylling.
Europavei 6 passerer den øvre delen av Være, og går gjennom Væretunnelen, som er oppkalt etter stedet. Lenger ned ligger fylkesvei 950 (Malvikvegen, gamle E6) og jernbanelinjen Nordlandsbanen. Være hadde tidligere en holdeplass på Nordlandsbanen/Meråkerbanen, som ble opprettet i 1908 og nedlagt i 1987.
Wrong Turn 3: Left for Dead
Wrong Turn 3: Left for Dead er en amerikansk skrekkfilm fra 2009, og den tredje filmen i Wrong Turn-filmserien. Den ble sluppet på DVD i USA den 20. oktober 2009.
Sammendrag
En kamerat-gjeng, Alex, Trey, Sophie og Brent, går inn i en avsidesliggende skog i Vest-Virginia for å drive med rafting. Kort tid etter å ha begynt camping-turen, blir Alex sine venner drept av Three Finger. Sheriff Carver og visesheriff Lane mottar en rapport om de savnede vennene. Noen dager senere, skal fengselsvaktene Nate, Walter og Preslow overføre en gruppe fanger til et annet fengsel. Fangene er biltyven Crawford, seriemorderen Floyd og Brandon - som ble feilaktig dømt for drap, og Chavez som leder en kriminell organisasjon. Samt Willy, en undercover-agent som prøver å skaffe informasjon fra Chavez.
Underveis til fengselet kjører kannibalen Three Finger en lastebil inn i bussen deres, slik at de krasjer i skogen. Dette gjør at de må fortsette til fots. Walter blir hardt skadet i sammenstøtet, men Nate redder ham før bussen eksploderer. De finner en pansret lastebil forlatt i skogen. Nate sjekker førerhuset på lastebilen, hvor han finner en pistol. Han gir i hemmelighet pistolen til Walter, og Chavez finner masse penger i bagasjerommet. Chavez vil ta med seg alle pengene, og han krever at alle skal bære to poser hver. Men Walter nekter fordi han er skadd, og han trekker pistolen for å skyte Chavez. Men den har ikke noe ammunsjon, og Chavez finner en annen pistol og dreper Walter.
Chavez tvinger de andre til å bære pengene, og de fortsetter til fots. De snubler i en felle, satt opp av de resterende kannibalene fra forrige film. Three Finger dreper først Willy, og deretter Crawford. I mellomtiden er Sheriff Carver på leting etter fangene og vaktene, og visesheriff Lane leter etter den savnede vennegjengen. Sheriff Carver blir drept av Three Finger. Alex blir tatt til fange og bundet fast i en forlatt tømmerhytte, hvor han ser Lane bli drept. Nate kommer og frigjør Alex, men blir angrepet av Three Finger. Alex redder ham ved å knivstikke Three Finger, og de stikker av i en bil. Men Three Finger følger etter, og de krasjer inn i et tre. Bilen tar fyr, men Brandon hjelper dem ut. De blir igjen angrepet av Three Finger, men Nate stikker ham i hodet med en lang krok. Nate prøver å finne igjen de resterende pengene fra den pansrede bilen. Men Brandon kommer, og skyter ham i ryggen med en pil. I det Brandon plukker opp pengene, kommer en annen kannibal og slår ham ned.
Sandens
Sandens er et kjøpesenter i Kvadraturen i Kristiansand. Sandens senter har hovedinngang fra hjørnet av Markens gate og Tollbodgata og inngang fra hjørnet Kirkegata og Tollbodgata. Det er egen parkeringsgarasje med innkjøring fra Dronningens gate. I Sandens kjøpesenter er det 35 butikker fordelt på tre etasjer, med til sammen et areal på omkring 25 000 m². I 2015 hadde Sandens 2,4 millioner besøk og en omsetning på 332 millioner NOK.
Sandens har et variert vareutvalg, men det satses særlig på salg av moteklær. Sandens eies av Olav Thon Gruppen.
Butikker
Oppdatert: mars 2021
Riccardo Materazzi
Riccardo Materazzi (født 15. juni 1963) er en italiensk tidligere friidrettsutøver som spesialiserte seg i mellomdistanseløp.
Han representerte landet sitt under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, der han ble nummer 11 på 1500 meter.
Italia i Eurovision Song Contest
Italia deltok i den aller første utgaven av Eurovision Song Contest i 1956 som ett av syv land. Til sammen har landet deltatt 48 ganger per 2023. Italia er ett av de fem store landene – en gruppe på fem land som er automatisk kvalifisert til finalen på grunn sine store økonomiske bidrag til konkurransen. Italia har vunnet tre ganger: i 1964, 1990 og 2021. Italia har kommet på sisteplass én gang, i 1966. Landet holdt seg borte fra konkurransen i årene 1981–1982, 1986, 1994–1996 og 1998–2010, men kom tilbake for godt i 2011. Italia er en av konkurransens aller sterkeste land, noe som har blitt ytterligere forsterket etter returen. Siden 2011 har landet blitt blant de ti beste ti ganger – inkludert én tredjeplass, to andreplasser og seieren i 2021.
Italias egen sangkonkurranse, Sanremo-festivalen fra 1951, er opphavet til Eurovision Song Contest, og en rekke av Sanremo-vinnerne har representert Italia i den internasjonale finalen. Landet har levert flere slagere og hiter til Eurovision Song Contest, der Domenico Modugnos tredjeplass «Nel blu, dipinto di blu» fra 1958 er den mest kjente. Under navnet «Volare» ble sangen en stor internasjonal slager og toppet den amerikanske Billboard-listen. Vinneren fra 1964, Gigliola Cinquetti og «Non ho l'età», ble også en slager over hele Europa, det samme gjorde låter som «Piove» (1959), «Era» (1975), «Non so che darei» (1980), «I treni di Tozeur» (1984), «Gente di mare» (1987), «Soldi» (2019) og «Zitti e buoni» (2021).
Det lange fraværet i 1990- og 2000-årene førte til at Eurovision Song Contest ble en relativt ukjent konkurranse i Italia utover 2000-tallet, særlig blant yngre italienere. Da landet returnerte i 2011, var seertallene lave, men mot slutten av 2010-årene økte antall seere og markedsandelen til rundt 20 prosent. Dette bunnet i at kjente og populære artister representerte Italia, og at kringkasteren Rai flyttet finalen til flaggskipskanalen Rai 1. Da Italia vant i 2021, ble finalen sett av rekordhøye 4,5 millioner seere og en markedsandel på 25 prosent. Finalen på hjemmebane i 2022 satte ytterligere en rekord med 6,6 millioner seere og en markedsandel på 42 prosent – det høyeste seertallet siden Italia sist arrangerte konkurransen i 1991.
Historikk
Det er allmennkringkasteren Rai som har ansvaret med å velge ut landets artist og sang til Eurovision Song Contest. Italia var ett av syv land som var med på å starte konkurransen, og det var Rais egen musikkonkurranse, Sanremo-festivalen, som var inspirasjonen til Eurovision Song Contest. Flere ganger har Italia brukt Sanremo-festivalen til å velge landets bidrag til Eurovision Song Contest.
Fravær og retur
Frem til 1981 var Italia en trofast deltaker i konkurransen, men utover 1980- og 1990-tallet sto Rai over konkurransen ved en rekke anledninger. Etter 1997 forsvant Italia fra konkurransen og kom ikke tilbake igjen før i 2011 – fjorten år senere. Årsaken til de mange fraværene har av Rai blitt forklart med dalende seertall og laber interesse blant italienske musikere.
I 2000 innførte Den europeiske kringkastingsunion en ordning som sikret at de fire største økonomiske bidragsyterne fikk automatisk innpass i Eurovision-finalen. Gruppen ble kalt de fire store og besto av Tyskland, Storbritannia, Spania og Frankrike. Da Italia kom tilbake i konkurransen i 2011, gikk Italia inn blant de fire store – som dermed ble utvidet til de fem store. Italia har dermed aldri deltatt i en semifinale i Eurovision Song Contest. Italia har arrangert den internasjonale finalen tre ganger, i Napoli i 1965, i Roma i 1991 og i Torino i 2022.
Flere suksesser
Italia har jevnt over vært et svært suksessrikt land i Eurovision. Landet har tre seire, tre andreplasser og fem tredjeplasser. Italia har også levert flere store slagere til konkurransen, blant andre «Gente di mare» (1987), «Non ho l'età» (1964) og «Non so che darei» (1980). Den mest kjente er nok likevel tredjeplassen fra 1958, «Nel blu, dipinto di blu» – bedre kjent som «Volare». Under jubileumsprogrammet Congratulations: 50 Years of the Eurovision Song Contest, ble «Nel blu, dipinto di blu» kåret til den nest største Eurovision-hiten gjennom tidene, bare slått av ABBAs «Waterloo» fra 1974.
Etter returen i 2011 har Italia fortsatt å gjøre det bra i konkurransen og har kommet blant de ti beste ti ganger siden 2011 – inkludert én seier, to andreplasser og en tredjeplass. Suksessen skyldes blant annet at Italia har sendt store, nasjonale stjerner som Marco Mengoni, Francesco Gabbani, Mahmood og gruppene Il Volo og Måneskin.
Deltakere
{{legend|gold|Vinner}} {{legend|#dcdcdc|Andreplass}} {{legend|#ffdead|Tredjeplass}} {{legend|#e0ffff|Sisteplass}} I 1956 stilte de syv deltakerlandene med to bidrag hver. Bare vinneren ble offentliggjort, de andre plasseringene er ikke kjent.
Stemmehistorikk
Under er en oversikt over hvor mange poeng Italia har avgitt og fått i finaler siden 1957 og frem til i dag. Tabellene inkluderer ikke poeng som Italia har gitt i semifinaler. Tallene er hentet fra nettstedet ESC Database. Ved like mange poeng, rangeres landene etter hvor mange prosent de har gitt av høyeste mulige oppnåelige totalscore.
Noter
<references group="lower-alpha" />
Allround-VM på skøyter 1951, kvinner
Allround-VM på skøyter 1951, kvinner ble arrangert på Tunavallen i Eskilstuna, Sverige den 3. og 4. februar 1951.
Eevi Huttunen fra Finland ble verdensmester. Randi Thorvaldsen og Ragnhild Mikkelsen begge fra Norge tok 2.- og 3.-plass sammenlagt.
Medaljevinnere
Sammenlagtmedaljer
Distansemedaljer
Aubyn Trevor-Battye
Aubyn Bernard Rochfort Trevor-Battye (født 17. juli 1855, død 19./20. desember 1922) var en britisk reisende, naturhistoriker og forfatter.
Liv og virke
Etter at han i 1887 ble uteksaminert fra University of Oxford reiste Aubyn Trevor-Battye vidt omkring i Nord-Amerika og Europa, mens han studerte ornitologi, jaktet og fisket. I 1894 foretok han en ekspedisjon til den russiske øya Kolgujev sørøst i Barentshavet for å studere dens naturhistorie, spesielt fuglelivet, og topografi (Trevor-Battye 1895). Han og assistenten hans ble tvunget til å foreta en lang, ikke-planlagt returreise gjennom Nord-Russland mens vinteren nærmet seg, et eventyr som brakte Trevor-Battye til forgrunnen da han kom tilbake til Storbritannia (Trevor-Battye 1898). Han ble deretter invitert til å bli med som zoolog på William Martin Conways ekspedisjon til Spitsbergen i 1896.
Under en periode hvor han konsentrerte seg om skriving og redigering giftet han seg med Margaret Amy Graham den 1. mai 1901. Han gjenopptok senere sine reiser og studier av naturhistorie. Han foretok omfattende reiser i Europa, ofte på innsamlingsekspedisjoner eller til zoologiske hager. Han foretok to besøk til det sørlige Afrika (1905 og 1910), og utforsket Kreta i 1908 og igjen antagelig i 1909 (Trevor-Battye 1913). I 1914 reiste han i India, Nepal og Sikkim sammen med Henry John Elwes.
Han utga fire egne bøker, et kapittel i Trevor-Battyes Spitsbergen-rapport (1897), samt over 20 artikler i vitenskapelige journaler, hovedsakelig innen ornitologi. Han var redaktør av naturhistorie-seksjonen i serien Victoria History of the Counties of England (ca. 1899-1902) og han redigerte enkelte skrifter av sin venn Lord Lilford (Trevor-Battye 1903). Andre utgivelse omfattet noveller og populærvitenskapelige artikler, og han redigerte også mange andre artikler.
Pintara
Pintara er en gruppe (slekt) av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae).
Utseende
Nokså store (vingespenn ca. 50 millimeter), slanke, bredvingede smygere. Forvingene er svarte, ofte med en blå metallglans og hvite flekker som danner et uregelmessig tverrbånd. Bakvingene er gule med brunsvarte flekker og brunsvart ytterkant.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
EM i slalåm-padling 2007
EM i slalåm-padling 2007 (europamesterskapet i slalåm-padling) ble arrangert i Liptovský Mikuláš i Slovakia i 2007.
Ditte Hansen
Ditte Hansen (født 6. desember 1970 i København) er en dansk skuespillerinne.
Ditte Hansen er utdannet fra skuespillerskolen ved Odense Teater i 1996. Hun er blant annet kjent fra TV-serien Ditte & Louise på Danmarks Radio.
Lilleby
Lilleby er en tettbebyggelse i Trondheim, mellom Lade i nord og øst, Lademoen i sør, og Reina og Nyhavna i vest. Lilleby var opprinnelig en eiendom beliggende i området mellom Ladeveien, Stjørdalsveien og jernbanelinjen, som ble utskilt fra Lillegården i 1875. I løpet av 1870- og 80-årene ble flere parseller i området fradelt og utbygd med boliger. Stedet har en barneskole, Lilleby skole, og en jernbaneholdeplass, Lilleby holdeplass.
Tomáš Hertl
Tomáš Hertl (født 12. november 1993) er en tsjekkisk profesjonell ishockeyspiller som for tiden spiller for San Jose Sharks i National Hockey League (NHL). Hertl ble valgt som nummer 17 i første runde i NHL Entry Draft 2012 av Sharks. Han er den første tsjekkiske spilleren født etter oppløsningen av Tsjekkoslovakia til å spille i NHL.
GameFront
GameFront (tidligere FileFront) er en videospillnettside som lagrer patcher, demoer, modifikasjoner og annet brukergenerert innhold relatert til spill.
Os ID
Os ID er en norsk produsent av husdyrmerker og bjeller for husdyr med hovedkontor i Os i Østerdalen. Bedriften ble startet av gründeren Karstein Horten i 1936, da han begynte å lage øremerker til husdyr ved å hamre ut merkene fra håndtak til melkespann.
Merkene produseres nå i plast, hvor teksten blir laserpreget og merkene sveiset sammen med ultralyd. I 2010 ble det preget 20 millioner merkesider og omsetningen var NOK 64 millioner, hvor 45% gikk til eksport. Bedriften sysselsatte i 2010 totalt 50 personer, hvorav 41 på Os, 8 i Sverige og en i Polen. Bedriften eies med 70% av det internasjonale konsernet Allflex Europe og med de resterende 30% fordelt på to av gründerens barnebarn.
EM i slalåm-padling 2008
EM i slalåm-padling 2008 (europamesterskapet i slalåm-padling) ble arrangert i Kraków i Polen i 2008.
Vilonia
Vilonia er en by i Faulkner County, Arkansas. I 2010 var innbyggertallet 3815. Byen inngår i metropolen Little Rock–North Little Rock–Conway.
Historie
I 1938 ble Vilonia offisielt en by med egen kommunal administrasjon og ordfører/borgermester.
Studio 100
Studio 100 er et belgisk selskap som står bak flere fjernsynsserier for barn og unge. I tillegg eier selskapet fem fornøyelsesparker og fire musikalske besetninger.
Studio 100 ble grunnlagt i 1996 av Gert Verhulst, Danny Verbiest og Hans Bourlon. De samarbeidet første gang i 1989 med programmet "Samson en Gert" (oversatt "Samson og Gert"). Dette var i begynnelsen det eneste programmet Studio 100 produserte, men utvidet snart med flere TV-serier, filmer og musikaler.
Hovedkvarterene til Studio 100 ligger i Schelle og Londerzeel. Studio 100 har videre tilgang til de største opptaksstudioene i Belgia, hvor store begivenheter, som innledende runder i Eurovision Song Contest, gjerne blir holdt.
Den nederlandske avdelingen holder til i mediaparken i Hilversum.
EM i slalåm-padling 2009
EM i slalåm-padling 2009 (europamesterskapet i slalåm-padling) ble arrangert i Nottingham i Storbritannia i 2009.
Tye Sheridan
Tye Kayle Sheridan (født 11. november 1996 i Palestine i Texas) er en amerikansk skuespiller.
Karriere
Tye Sheridan begynte sin skuespillerkarriere med å spille i Terrence Malicks eksperimentelle film The Tree of Life (2011), hvor også Brad Pitt, Sean Penn og Jessica Chastain var med. Hans første hovedrolle kom i Mud (2012), hvor han spilte mot blant andre Matthew McConaughey og Reese Witherspoon. I 2013 spilte han mot Nicolas Cage i dramafilmen Joe. I 2016 skal han spille Scott Summers/Cyclops i storfilmen X-Men: Apocalypse. I 2018 spilte han hovedrollen i Ready Player One, Wade Watts/Parzival. I 2020 fikk han hovedrollen i filmen The Night Clerk.
Greta Aune Jotun
Greta Aune Jotun (født 17. november 1945 ) er en norsk forfatter og billedkunstner, bosatt i Ranheim i Trøndelag.
De skjønnlitterære barne- og ungdomsbøkene kan plasseres i sjangeren psykologisk realisme, og i flere av bøkene tar hun opp problematikk i forhold til kristen tro og tvil. Hun har også utgitt en roman for voksne og bøker med kristne tekster. Hun er medlem av Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere.
Aune Jotun har hatt en rekke separatutstillinger innen billedkunst, og har deltatt i mange gruppe- og kollektivutstillinger.
I pressen har hun uttalt seg skarpt mot salgspolitikken til Normisjons og Det Norske Misjonsselskaps kjede Bok og media. Hun har uttalt seg svært kritisk til homoaktivisme, skarpt mot selvbestemt abort og var blant dem som protesterte da NRK i 2010 kuttet fedrelandssalmen i radio P1 søndag morgen. I 2019 vakte hun oppsikt ved å ta til orde for avvikling av organisert barneidrett.
Vestfronten (andre verdenskrig)
Western Front collab.png i Europa:
Stubban
Stubban er en bydel i Trondheim, rundt fire km sør for Trondheim sentrum (Midtbyen). Bydelen avgrenses av Nardo (Nardosletta) i nord, Nidarvoll og Fossegrenda i vest, Bratsbergvegen i sørvest, Utleira i sørøst og Risvollan i øst. De første husene på Stubban kom i løpet av første halvdel av 1960-årene, og bydelen består i dag nesten utelukkende av eneboliger. I området ligger barneskolen Utleira skole. Hoeggen og Sunnland skoler benyttes av ungdomstrinnet. Stubban besto opprinnelig av flere gårder i Strinda kommune. Navnet kommer fra norrønt stubbr, 'trestubbe'. Gården Stubban ble for første gang nevnt i 1559, og ble tidlig delt i flere bruk.
Vestfronten (andre verdenskrig)
Øverste rad: Rotterdam etter bombeangrep, tyske krigsfly under Slaget om Storbritannia.
Nederst: fra Bastogne under Ardenneroffensiven, amerikanske styrker invaderer Tyskland.]] Vestfronten under andre verdenskrig betegner vanligvis den delen av krigføringa som skjedde mellom det nasjonalsosialistiske Tyskland og de vestallierte (hovedsakelig Frankrike, Storbritannia og USA) på europeisk landområde under den andre verdenskrigen i periodene 1940–1941 og 1944–1945. De militære frontlinjene omfattet Danmark, Norge, Luxembourg, Belgia, Nederland, Storbritannia, Frankrike, Italia og det vestlige Tyskland. Kampene i Sør-Europa og andre steder blir som regel omtalt under andre samlebetegnelser.
Tyskland kjempet en tofrontskrig; mot Storbritannia på vestfronten og Sovjetunionen på østfronten 1941–1945.
Leucochitonea
Leucochitonea er en gruppe (slekt) av sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae).
Utseende
Nokså små til middelsstore (vingespenn ca. 30-45 millimeter) smygere. Vingene er hovedsakelig hvite, men med mørke ytterkanter. Thorax har gule hår på sidene.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det østlige og sørlige Afrika.
Mahlsdorf
Mahlsdorf er en ortsteil i Berlins bydel Marzahn-Hellersdorf.
Stedet nevnes første gang i skriftlige kilder fra 1345 som Malterstorp. Sammen med Kaulsdorf og Biesdorf utgjør ortsteilen Tysklands største sammenhengende område med en- og tofamiliehus.
Geografi
Mahlsdorf grenser i vest til Kaulsdorf, i nord til Hellersdorf, i vest til Brandendburg og i sør til Köpenick. Mot grensen til Kaulsdorf ligger den såkalte Berlinbalkongen. Den er det eneste sted i Berlin hvor man tydelig kan se høydeforskjellen (ca 15 meter) mellom Barnimhøyden og Berlin urstrømdal.
Historie
Innvandrere fra Plattenhardt i Württemberg etablerte i 1753 landsbyen Kiekmal i området Barnim. Bosettingen skjedde etter tillatelse av Fredrik II av Preussen. Inntil begynnelsen av 1800-tallet var befolkningen på ca 250 innbyggere. Deretter og særlig under den såkalte Gründerzeit, skjedde en eksplosjonsartet befolkningsutvikling. Dette var delvis tilskyndet av at den første jerbanestasjonen kom i 1885.
Mahlsdorf tilhørte Landkreis Niederbarnim i den prøyssiske provinsen Brandenburg. I 1920 ble området innlemmet i Stor-Berlin og hadde da ca 6 000 innbyggere. Mahlsdorf tilhørte på dette tidspunkt den administrative bydelen Lichtenberg. Etter den andre verdenskrigen og til Tysklands gjenforening i 1990, lå Mahlsdorf i Øst-Berlin. Fra 1979 tilhørte Mahlsdorf bydelen Marzahn og fra 1986 den nye bydelen Hellersdorf.
Fra 1959 og til die Wende ble det i Lichtburg kino i Hultschiner Damm produsert mer enn 1 000 Jon Blund-filmer.
Severdigheter
Landsbykirken fra ca 1250 er stedets eldste bygning. Et Gründerzeitmuseum finnes i Hultschiner Damm 333.
Kollektivtrafikk
Mahlsdorf stasjon betjenes av S-Bahn linje 5.
Militærmisjonen i Berlin
Militærmisjonen i Berlin var et norsk representasjonskontor i Tyskland etter andre verdenskrig. Den ble opprettet i 1945 og ivaretok norske militære og sivile interesser. Over tid avtok betydningen av de militære sakene og de sivile sakene ble viktigst.
Etablering
Etter verdenskrigen etablerte USA, Sovjetunionen, Storbritannia og Frankrike Det allierte kontrollrådet i Berlin. Dette var okkupasjonsmaktenes øverste organ i Tyskland. Andre allierte land etablerte representasjonskontorer, kalt militærmisjoner, for å ivareta forbindelsene til kontrollrådet. Den norske militærmisjonen i Berlin ble etablert ved kongelig resolusjon av 21. september 1945. I tillegg til Militærmisjonen i Berlin, fantes det også en militærmisjoner i Bad Salzuflen, Frankfurt am Main og Baden-Baden.
Ved årsskiftet 1945–1946 etablerte Militærmisjonen seg i Berlin. Den hadde videre et kontor i Oslo. I Berlin flyttet Militærmisjonen inn i Norges legasjonsbygning i Rauchstrasse ved Tiergarten.
Blant de ansatte var Willy Brandt, som var presseattaché. Oppgaven hans var imidlertid å følge den politiske utviklingen i Tyskland.
Fra Forsvars- til Utenriksdepartementet
Militærmisjonen ivaretok norske militære og politiske interesser i Tyskland. Den behandlet spørsmål om krigserstatning, men arbeidet også med krigsforbrytersaker. I tillegg ivaretok Militærmisjonen norske økonomiske interesser. Etter hvert avtok betydningen av de militære sakene og de sivile sakene ble viktigere.
De første årene lå Militærmisjonen under Forsvarsdepartementet i militære og administrative saker, men for øvrig under Utenriksdepartementet. Fra 1. juli 1947 overtok Utenriksdepartementet ansvaret og Militærmisjonen i Berlin ble Norges fremste utenriksstasjon i Tyskland. Den ble ansett som en legasjon og stillingen som stasjonssjef gikk over til sivile. Det fantes utover militærmisjonene ellers et generalkonsulat i Hamburg og et konsulat i Düsseldorf.
Samarbeidet mellom de fire okkupasjonsmaktene i Det allierte kontrollrådet brøt sammen i 1948. USA, Storbritannia og Frankrike etablerte i 1949 Den allierte høykommisjonen for Forbundsrepublikken Tyskland. I 1949 anerkjente Norge Forbundsrepublikken Tyskland og i desember samme år ble det etablert en norsk misjon ved Den allierte høykommisjon i Bonn. Denne misjonen ble i 1951 oppgradert til legasjon akkreditert til Vest-Tyskland, og i 1955 ble legasjonen oppgradert til ambassade. I 1960 ble den norske ambassadøren i Bonn sjef også for Militærmisjonen i Berlin.
Etter opprettelsen av legasjon i Bonn og oppgradering til ambassade avtok Militærmisjonens betydning. Den beholdt én ansatt.
Hotell 13
Hotell 13 (tysk originaltittel: Hotel 13) er en tysk dramaserie for ungdom som gikk originalt på TV fra 2012 til 2014. Den er laget som en samerbeidsproduksjon mellom Studio 100 og Nickelodeon. Serien ble første gang sendt på tyskspråklig Nickelodeon 3. september 2012.
Det er laget to sesonger av serien, som består av henholdsvis 120 og 56 episoder, og Nickelodeon skal ha bekreftet at det ikke er planlagt ytterligere oppfølgere. Det er dessuten laget en spillefilm som binder sammen handlingene i de to sesongene.
Handling Sesong 1
Den unge gutten Tom hadde akkurat mistet gullfisken sin Eddison, og var i ferd med å begrave den i skogen, da han fant en kiste med et postkort. Der stod det at han måtte reise til Hotell 13 om åtte år for å lete etter rom nummer 13 for å redde en viss professor Magelaan, som er i stor fare. Det er det Tom nå gjør som 15-åring. På veien møter han den jevngamle Anna som også har fått seg sommerjobb på Hotell 13.
Snart blir han også kjent med Annas noe klumsete og naive bestevenninne Liv, og sammen starter trekløveret jakten på det hemmelige rommet. Toms interesse for fysikk og teknologi, kombinert med Annas smarte tanker og Livs sprudlende engasjement skal vise seg å komme til nytte på leting etter det mystiske rommet, som tilsynelatende ikke eksisterer på Hotell 13.
Hotelldirektør Richard Leopold og hans sønn Jack leter imidlertid også etter rommet, og det blir et kappløp for Tom og vennene hans.
På hotellet arbeider også den litt strenge, dog hjelpsomme og morsomme resepsjonisten Ruth, hotellkokken Lenny og hans magiinteresserte lærling Flo, og dessuten den bortskjemte Victoria von Lippstein. Moren hennes er reiseleder og har en høyt rangert stilling, og hun bestemmer at Victoria skal arbeide på Hotell 13 denne sommeren for å oppdras.
Både kjærlighet og drama blir en del av hverdagen på Hotell 13.
Norsk versjonering
Den norske versjoneringen er gjort av SDI Media.
Den norske introsangen er ved Hans Marius Hoff Mittet. Ellers medvirkende er Marit Synnøve Berg, Per Skjølsvik, Anna Haaland Aano, Christoffer Staib, Johannes Joner, Inger Teien, Martin Vigre, Per Frisch, Johannes Blåsternes, Sigbjørn Solheim, Emilia Steenstrup, Magnus Nielsen, Selome Emnetu, Stian Thorstensen.
Norsk oversettelse er ved Audhild Jerdal og Hilde Skappel. Audhild Jerdal, Lars Dahl Dolva og Åsgeir Knudsen har fungert som instruktører. Miksetekniker var Bård Høvik. Prosjektleder var Hans Hopen.
Daniel Alexander Pedersen
Silkeborg IF
Pedersen signerte sin første fulltidskontrakt med Silkeborg IF rett før han fylte 19 år. Pedersen debuterte for Silkeborg IF 21. august 2011, i kampen mot HB Køge. Uken etter, ble han valgt ut til å starte i bortekampen mot regjerende mestere FC København.
I løpet av sin første sesong, viste Pedersen hvordan han var kapabel til å spille mange posisjoner, også på midtbanen. Han skåret sitt første mål mot FC Midtjylland i 2-2 kampen.
AGF
Den 15. januar 2015 ble det offentliggjort, at Pedersen fra sommeren 2015 skiftet til AGF, hvor han skrev under på en treårig kontrakt.
Lillestrøm
Den 7. august 2018 signerte Pedersen en kontrakt med den norske klubben Lillestrøm Sportsklubb.
Norges ambassade i Øst-Berlin
Norges ambassade i Øst-Berlin var en norsk utenriksstasjon i DDR. Ambassaden ble opprettet i 1973 og eksisterte til 1990.
Bakgrunn
Norge og DDR etablerte diplomatiske forbindelser i januar 1973. Det ble da etablert norsk ambassade i Otto Grotewohl-Strasse 5 (til 1964 og fra 1993 Wilhelmstrasse 65), ved enden av Unter den Linden like ved Brandenburger Tor og Berlinmuren. Egil Johannes Amlie var den første ambassadør.
Etter DDRs opphør og Tysklands gjenforening i 1990 ble ambassaden i Øst-Berlin omgjort til generalkonsulat. I 1993 flyttet Norges generalkonsul i Berlin inn i andre etasje i Rauchstrasse 11, bygningen som i 1940–1941 ble reist som ny norsk legasjonsbygning. Norges ambassade i Bonn fortsatte å ivareta norske interesser i Forbundsrepublikken inntil ny norsk ambassade ble åpnet i Berlin i 1999. Den holder til i ambassadekomplekset de nordiske ambassader i Berlin og har adresse Rauchstrasse 1.
EM i slalåm-padling 2011
EM i slalåm-padling 2011 (europamesterskapet i slalåm-padling) ble arrangert i La Seu d'Urgell i Spania i 2011.
Utleira
Utleira er et boligområde og et gårdsbruk i Trondheim, rundt fem km sør for Trondheim sentrum (Midtbyen). Området avgrenses av Risvollan i nord og Stubban i vest. Stedet har en egen barneskole, Utleira skole fra 1974, og et idrettsanlegg. Navnet kommer av norrønt leirr, 'leire', og betyr 'ytre Leira', i motsetning til Leira. Gården Utleira, også skrevet Utleren, lå tidligere i Strinda kommune, mellom gårdene Risvoll og Tverreggen. I middelalderen var gården antagelig erkebispegods, og ble krongods ved reformasjonen. I 1647 var Utleira delt i to bruk, som begge var krongods. Utleira ble delt igjen i 1797 og 1811. I løpet av 1960-årene ble mye av arealene tilhørende gårdene utstykket til boligutbyggelse (Risvollan og Stubban).
Catalina Pérez
Catalina Pérez (født 8. november 1994) er en colombiansk fotballspiller.
Hun representerte Colombia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i gruppespillet med det colombianske kvinnelandslaget.
EM i slalåm-padling 2010
EM i slalåm-padling 2010 (europamesterskapet i slalåm-padling) ble arrangert i Bratislava i Slovakia i 2010.
Harry Prieste
Hal Haig «Harry» Prieste (født 23. november 1896, død 19. april 2001) var en amerikansk stuper som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Prieste vant en olympisk bronsemedalje i stuping under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i ti meter tårnstup bak sin landsmann Clarence Pinkston og Erik Adlerz fra Sverige.
Rolf Elling Berg
Rolf Elling Berg (født 19. april 1935 i Hadsel i Vesterålen) er en norsk tannlege. Han er doctor odontologiae og professor emeritus i odontologi. Berg har vært direktør ved en klinikk for tann-, munn- og kjevehelse i Homburg og professor i kjeveortopedi ved Universität des Saarlandes.
Levnetsløp
Etter examen artium studerte han odontologi ved Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität og tok eksamen i 1958.
Etter at han tok doktorgraden ved Universitetet i Oslo i 1984 ble han direktør ved avdelingen for kjeveortopedi og professor ved Universität des Saarland. I de følgende 16 årene i Homburg arbeidet han med flerfordige kliniske og vitenskapelige aktiviteter og bidro til titalls av de til da kjente behandlingsmåter.
Under hans ledelse fant årsmøtet til Deutschen Gesellschaft für Kieferorthopädie sted i Saarbrücken i 1993 og han ble æresmedlem i foreningen i 1999. Han har som skribent initiert omdanningen av tidsskriftet «Fortschritte der Kieferchirurgie» til et tospråklig tysk-engelsk fagtidsskrift også kalt «Journal of Orofacial Orthopedics».
Etter at han gikk av med pensjon i begynnelsen av 2001 var han også engasjert i arbeid med videreutdanning ved Universitetet i Oslo. I 2008 ble han tildelt «Journal of Orofacial Orthopedics/Fortschritte der Kieferorthopädie» sin pris for beste artikkel sammen med Lisen Espeland og Arild Stenvik for artikkelen «A 57- year Follow-up Study of Occlusion. Part 3: Oral health and Attitudes to Teeth among individuals with Crossbite at the Age of 8 Years».
Bibliografi
Berg har publisert over 50 vitenskapelige arbeider. Blant annet:
Christina Henriksen
Christina Henriksen (født 4. januar 1983) er en samisk politiker, fra Sør-Varanger. Henriksen var president i Samerådet fra 2020 til 2022, og har lang fartstid som politiker med flere ulike politiske verv. Hun ble i 2013 valgt inn på Sametinget som representant for felleslista Norske Samers Riksforbund/Samefolkets parti (NSR/SfP) i østre valgkrets. Henriksen har vært fast medlem (siden 2017) og visepresident (siden 2018) i Samerådet, der hun representerer NSR. Hun har tidligere arbeidet med internasjonalt samarbeid, som rådgiver for urfolkssaker ved Barentssekretariatet.
Alexandra Shipp
Alexandra Shipp (født 16. juli 1991) er en amerikansk skuespiller.
Karriere
Shipp har vært med i filmer som Alvin and the Chipmunks: The Squeakquel (2009) og In Time (2011), samt hatt gjesteroller i TV-seriene Switched at Birth, Victorious, Awkward og I gode og onde dager. I 2016 har hun fått sin hittil største rolle, som Marvel Comics-karakteren Storm i X-Men: Apocalypse.
Herakliske dynasti
Det herakliske dynasti var en keiserslekt som satt ved makten i Østromerriket fra 610 til 711. På slutten av 500-tallet omfattet dette keiserriket et sammenhengende landområde fra Italia rundt hele det østlige Middelhavet og til Karthago. Under det herakliske dynasti ble dette riket hardt presset fra mange kanter og riket framsto etter dynastiets fall som svært redusert. I Italia hadde langobardene erobret områdene langt sørover, på Balkan hadde slavere og avarer skaffet seg kontroll over størstedelen av området, fra øst hadde sassanidene erobret Egypt, Palestina, Syria og Armenia, og i sør samlet de muslimske araberne seg og erobret områdene langs ,Afrikas kyst.
Historie
Dynastiet er navngitt etter Herakleios som var sønn av eksarken av Karthago, Herakleios den eldre. Herakleios’ familie kom fra Kappadokia og var av armensk avstamning. I 608 ledet far og sønn et opprør mot den sittende keiseren Fokas tyrannen fra Karthago. Heraklios’ yngre søskenbarn Nicetas ledet en styrke som i 609 slo Fokas’ arme i Egypt mens Herakleios dro via Sicilia og Kypros til Konstantinopel. Her overmannet han den upopulære keiser Fokas og henrettet ham. Herakleios ble kronet 5. oktober 610 og satt på tronen til sin død i 641.
Herakleios og hans to sønner Konstantin III og Heraklonas Konstantin døde alle i 641, og Konstantin IIIs sønn Konstans II overtok makten. Konstans døde i 668 og hans sønn Konstantin IV overtok.
I 695 ble Konstans IIs sønnesønn Justinian II styrtet av opprørslederen Leontios etter et mislykket erobringstokt mot Karthago som var overtatt av araberne. Justinian ble sendt i eksil på Krim. Leontios ble i sin tur styrtet av Tiberius III, mens Justitian forberedte sin tilbakekomst ved å rømme fra fangenskapet og alliere seg med khazarene og deretter bulgarerne. Justinian II inntok Konstantinopel i 705 og henrettet både Leontios og Tiberios III. I 711 ble Justitian selv avsatt og henrettet. Hans sønn Tiberios, som var seks år gammel og medkeiser fra 706 ble også henrettet og dermed var mannslinjen i det herakliske dynastiet brutt.
Stemmata
Keisere (Augusti) er markert med kursiv.
Márcia Cristina de Almeida Oliveira
Márcia Cristina de Almeida Oliveira (født 14. desember 1995) er en brasiliansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen F11. Dette er en klasse for synshemmede utøvere i parafriidrett. Hun representerer klubben Federacao De Paradesporto Do Amapa, og trenes av Marlon da Silva Gomes.
Nordsamisk Wikipedia
Nordsamisk Wikipedia er den nordsamiske utgaven av Wikipedia. Den ble opprettet 20. juli 2004.
I juli 2020 fikk utgaven en ny forside, designet av Stine Marje Vars fra designbyrået Árvu.
Márcia Cristina de Almeida Oliveira
Idrettskarriere
Almeida deltok i Parapanamerikanske leker 2019 i Lima i Peru, og fikk der sølv i spydkast i klassen F11-13, bak Rebeca Valenzuela fra Mexico. Hun deltok også i diskos, der hun kom på femteplass.
VM i bordtennis 1931
VM i bordtennis 1931 (verdensmesterskapet i bordtennis) ble arrangert i Budapest i Ungarn i 1931.
Diana Ospina
Diana Ospina (født 3. mars 1989) er en colombiansk fotballspiller.
Hun representerte Colombia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i gruppespillet med det colombianske kvinnelandslaget.
Pavel Dzik
Pavel Dzik (født 18. november 1998) er en belarusisk freestylekjører.
Han representerte Belarus under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor han ble utslått i kvalifiseringen i hopp.
Kjerstin Askholt
Kjerstin Askholt (født 7. mai 1962) er en norsk jurist. Hun er politimester i Agder.
Carolina Arbeláez
Carolina Arbeláez (født 8. mars 1995) er en colombiansk fotballspiller.
Kjerstin Askholt
Askholt var underdirektør i Bredtveit fengsel fra 1990 til 1991, underdirektør i Justis- og politidepartementet fra 1996 til 1999, og ekspedisjonsjef i polaravdelingen i Justis- og beredskapsdepartementet fra 2003. Hun tiltrådte embedet som sysselmann på Svalbard 1. oktober 2015. I desember 2020 ble hun utnevnt til politimester i Agder.
Carolina Arbeláez
Hun representerte Colombia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i gruppespillet med det colombianske kvinnelandslaget.
Algarrobo (Chile)
Algarrobo er en kommune i den chilenske provinsen San Antonio i regionen Valparaíso.
Isabella Echeverri
Isabella Echeverri (født 16. juni 1994) er en colombiansk fotballspiller.
Hun representerte Colombia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i gruppespillet med det colombianske kvinnelandslaget.
Ben Hardy
Ben Jones, kjent ved kunstnernavnet Ben Hardy, (født 2. januar 1991) er en britisk skuespiller.
Karriere
Hardy var med i TV-serien EastEnders fra 2013 til 2015. Han har også spilt i teaterstykket The Judas Kiss. I 2016 spilte han Warren Worthington III/Angel i filmen X-Men: Apocalypse. I 2018 hadde han rollen som Roger Meddows-Taylor i filmen Bohemian Rhapsody basert på bandet Queen og dets vokalist Freddie Mercury.
Svovelsyrling
Svovelsyrling har den kjemiske formelen H2SO3 og er en syrling som kan danne de negative ionene sulfitt og hydrogensulfitt. Selve syrlingen er veldig sjelden, men man finner flere salter med sulfitt og hydrogensulfitt i seg. Løsningen er nesten helt fargeløs, løselig i vann som kan kjennes igjen ved en tynn lukt av svoveldioksid (SO2).
Mildrey Pineda
Mildrey Pineda (født 1. oktober 1989) er en colombiansk fotballspiller.
Svovelsyrling
Svovelsyrling brukes til syntese av organiske kjemikalier og i medisiner, blekningsmiddel og ingredienser i analytisk kjemi.
Mildrey Pineda
Hun representerte Colombia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i gruppespillet med det colombianske kvinnelandslaget.
Glittreklinikken
Glittreklinikken var et landsdekkende privat sykehus i Hakadal for utredning, behandling og rehabilitering av pasienter med lungesykdommer. Sykehuset var Norges største institusjon for lungerehabilitering med 96 pasientplasser og rundt 1100 pasienter i året; sykehuset tok særlig imot pasienter med astma, kronisk bronkitt og emfysem. Glittreklinikken holdt til i tidligere Glittre sanatorium.
Sykehuset ble lagt ned våren 2018 og slått sammen med LHL-sykehuset Gardermoen i Ullensaker. Det nye LHL-sykehuset Gardermoen har samlet tilbudene fra LHL-klinikkene på Feiring og Glittre – med rehabilitering til hjerte- lunge og kreftpasienter, søvnutredning, hjertekirurgi og invasiv kardiologi. I tillegg til nye medisinske og kirurgiske tjenester, som ortopedi og fedmekirurgi.
Inessa Armand
Inessa Fjodorovna Armand (født Elisabeth-Inès Stéphane d'Herbenville 8. mai 1874 i Paris, død 24. september 1920 i Naltsjik i Russland) var en fransk-russisk kommunist, bolsjevik og feminist som levde i Russland i mesteparten av sitt liv. Armand var en viktig person i Russland før revolusjonen, som medlem av den russiske kommunistiske bevegelsen, og i den første tiden av den kommunistiske epoken. Deretter var hun nesten glemt i lang tid, dels på grunn av bevisst stalinistisk sensur, dels på grunn av hennes forhold til Lenin.
Enkelte historikere omtaler henne som den mektigste kvinnen i Russland rundt 1920.
I 1990-årene ble sovjetiske arkiver delvis åpnet, men mange verdifulle kilder med informasjon om hennes liv er fortsatt (per 2011) utilgjengelige i russiske arkiver.
Tidlig liv og ekteskap
Inessa Armands mor, Nathalie Wild, var en skuespillerinne av fransk og engelsk herkomst. Faren, Théodore Pécheux d'Herbenville, var en fransk opera-sanger. Foreldrene var ikke gift da Inessa ble født. Faren døde da hun var fem, og hun ble oppdratt av sin tante og bestemor som bodde i Moskva. Begge var lærere.
Da hun var nitten år, giftet hun seg med Alexander Armand, sønn av en velstående russisk tekstilprodusent. Paret fikk fire barn. Inessa og hennes mann åpnet en skole utenfor Moskva, for barn av bønder. Hun ble også med i en veldedig forening som hjalp byens fattige kvinner.
I 1902 forlot hun sin mann for å leve sammen med hans 17 år gamle bror Vladimir, som delte hennes radikale politiske synspunkter. Alexander fortsatte å ta ansvar for barna, og da Vladimir og Inessa fikk en sønn sammen, Andrej, ble han adoptert av Alexander. Vladimir døde i 1909, året før Inessa møtte Vladimir Lenin.
Politisk liv
I 1903 ble Inessa Armand med i det ulovlige russiske sosialdemokratiske arbeiderpartiet. Hun ble arrestert i juni 1907 for å ha distribuert ulovlig propaganda, og ble dømt til to års indre eksil i Mezen i Nord-Russland. I november 1908 klarte hun å flykte fra Mezen og forlot senere Russland for å bosette seg i Paris. Der møtte hun Lenin og andre bolsjeviker som levde i utenlandsk eksil.
I 1911 ble hun sekretær for utvalget av utenlandske organisasjoner som var etablert for å koordinere alle bolsjevikgrupper i Vest-Europa.
5.–17. januar 1912 ble Praha-konferansen avholdt, med 18 bolsjeviker til stede. Josef Stalin og Jakov Sverdlov, som begge var i eksil på den tiden, hadde ikke hatt anledning til å delta, men konferansen førte til en resolusjon, som Lenin trengte Armand til å videreformidle. Han trengte henne også til å utføre flere risikable oppdrag der. organisere bolsjevik-kampanjen som skulle sørge for å få flere tilhengere valgt inn i Dumaen, og hun skulle finne ut hva som foregikk i Pravda. Historikeren Helen Rappaport hevder at Lenin visste at hun kom til å bli arrestert så snart hun kom til Russland, men at han tok lett på dette, fordi hans bekymring for partiet gikk foran hans følelser for henne. Hun reiste tilbake til Russland i juli 1912. «Hun skulle hjelpe ham (Lenin) å gjenopprette sin posisjon og trimme bolsjevikene til en styrke som skulle bygge opp mer makt enn tsaren». To måneder senere ble hun arrestert og fengslet, men ble løslatt mot kausjon i mars 1913, takket være eksmannen Alexanders sjenerøse støtte.
Nok en gang kom hun seg ut av Russland. Hun dro for å leve sammen med ekteparet Vladimir Lenin og Nadezjda Krupskaja i Galicia. Der begynte hun arbeidet med å redigere Rabotnitsa, det første russiske tidsskriftet som fokuserte på kvinnespørsål. Ifølge Krupskaja var Armand svært sliten, men kastet seg likevel umiddelbart inn i partiarbeid.
Okhrana anså Armand for å være Lenins høyre hånd. Han skrev til henne og stolte mer på henne enn på noen andre i kretsen rundt ham.
Ifølge forfatteren Ralph Carter Elwood ble hun «[…] Lenins prylestokk» — en som kunne slå vaklende bolsjeviker tilbake på plass, som kunne formidle kompromissløse meldinger til hans politiske motstandere og som kunne utføre ubehagelige oppdrag som Lenin selv foretrakk å unngå».
Armand var opprørt over at mange sosialister i Europa valgte å ikke kjempe mot krigsinnsatsen under første verdenskrig. Selv hjalp hun Lenin med å distribuere propaganda som oppfordret allierte tropper til å snu riflene mot sine ledere, og til å starte en sosialistisk revolusjon.
Figaros Hochzeit
Figaros Hochzeit er en tysk historisk drama-stumfilm fra 1920 regissert av Max Mack. Filmen er basert på Pierre Beaumarchais' skuespill Figaros bryllupp fra 1778.
Inessa Armand
Politisk liv
Lenin utnevnte henne til bolsjevik-representant ved Det internasjonale sosialistiske byrås konferanse i Brussel i juli 1914. Bertram Wolfe skrev i en artikkel om Lenin og Armand at Lenin sendte henne for å møte, og kjempe mot, størrelser som Kautsky, Vandervelde, Huysmans, Luxemburg, Plekhanov, Trotskij og Martov. Hun snakket fem språk flytende, og Lenin satset på hennes evner til å kommunisere, hennes hengivenhet til ham og hans synspunkter, hennes standhaftighet «under ild». En av Lenins løytnanter mente han stolte for mye på Armand, og at hun var for «liten» for oppgaven. Lenin var ikke enig, og skrev til Armand at han var overbevist om at hun var en av dem som utvikler seg, vokser seg sterkere, blir mer energisk og dristigere når de står alene på en ansvarlig post. Hun ble stadig mer opptatt av sosialistisk feminisme, og i januar 915 skrev hun utkast til en artikkel om feminisme. Hun sendte Lenin et utkast til et hefte om kvinners rettigheter. Han kritiserte skarpt hennes tanker om kvinnefrigjøring, og anbefalte henne å fjerne teksten om fri kjærlighet, som han mente var et borgerlig krav, og en trussel mot det nye kommunistiske samfunnet. I mars 1915 reiste Armand til Sveits der hun organiserte sosialistiske kvinners internasjonale anti-krigskonferanse.
Hun oversatte flere av Lenins verk til fransk.
Armand og den russiske revolusjonen
2. Mars 1917 abdiserte tsar Nikolaj II, og overlot kontrollen i landet til den provisoriske regjeringen, som erklærte den russiske republikken. Bolsjevikene i eksil ville snarest mulig tilbake til Russland for å bidra til å forme landets fremtid. Det tyske utenriksdepartementet, som håpet at bolsjevikisk innflytelse i Russland ville hjelpe til med å få en slutt på krigen på østfronten, sørget for et spesialtog for Armand, Lenin og 26 andre revolusjonære, så de kunne reise til Petrograd.
19. april 1917 deltok hun på en Moskva oblast-konferanse, der hun holdt kraftfulle taler om nødvendigheten av valg på offiserer og forbrødring av stridende styrker, samt om opportunisme blant den Andre Internasjonales ledere.
Etter oktoberrevolusjonen ledet Armand Moskvas økonomiske råd og fungerte som styremedlem i Moskvas sovjet. Hun ble en hard kritiker av den sovjetiske regjeringens beslutning om å signere traktaten i Brest-Litovsk.
Da hun returnerte til Petrograd, ble hun direktør for Zhenotdel, en organisasjon som kjempet for kvinnenes likestilling i Kommunistpartiet og i de sovjetiske fagforeningene, med makt til å ta juridiske avgjørelser. Hun fikk gjennomført reformer som ga kvinner rett til skilsmisse, abort, til å delta i offentlige anliggender og opprette felleskantiner og mødresentre.