cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfred Kälin
Alfred Kälin (født 16. januar 1949) er en sveitsisk tidligere langrennsløper som deltok i vinter-OL 1972 i Sapporo.
Kälin vant en olympisk bronsemedalje i langrenn under vinter-OL 1972; han var med på det sveitsiske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 10 km, bak Sovjetunionen og Norge. De andre på laget var Albert Giger, Alois Kälin og Edi Hauser.
All Systems Go
All Systems Go er et album av glam metal-gruppa Vinnie Vincent Invasion, utgitt i 1988.
Alfred Kälin
Han vant American Birkebeiner i 1978.
Tilbakevendende kortvarig depresjon
Tilbakevendende kortvarig depresjon, forkortet RBD etter den engelske betegnelsen recurrent brief depression, betegner en type depresjoner som er kjennetegnet ved uregelmessig gjentatte (minst 10-12 i løpet av et år) og svært kortvarige (oftest 2-4 dager), men dype depressive episoder. Tilstanden er like hyppig blant menn og kvinner. Hvis RBD forekommer hos kvinner, har de depressive episodene ingen sammenheng med menstruasjonsfasen.
Symptomer
Enkelte kan også fra tid til annen ha kortvarige episoder av dagers varighet kjennetegnet ved fullstendig fravær av depressive symptomer og i stedet for personen et høyere aktivitetsnivå enn vanlig, nedsatt behov for søvn, følelse av uvanlig overskudd og glede med tendens til å snakke og tenke raskere. Dette er symptomer som er forenlig med det som også kalles hypomani. Symptomene er imidlertid såpass lette at det først og fremst er pårørende som vil kunne erkjenne slike kortvarige endrede episoder som uttrykk for avvik fra personenes vanlige jeg.
Stovner senter (Oslo)
Stovner senter (1–19, 12–40) er en vei på Stovner (bydel Stovner) i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Karl Fossums vei på vestsiden av kjøpesenteret Stovner Senter og ender i en snuplass øst for Stovner T-banestasjon og sørvest for Fossum kirke.
Tilbakevendende kortvarig depresjon
Forløp og komplikasjoner
RBD kan forekomme som eneste form for depresjon, men kan også forekomme en periode i forløpet av andre depresjonsformer som gjentatte alvorlige depresjoner (har minst to ukers varighet) og bipolare lidelser (manisk-depressivitet).
Årsaker
Årsaken til RBD er ikke klarlagt. Som ved mange psykiske lidelser antar man at både arvelige (genetiske) og psykososiale forhold spiller en rolle. I et mindretall av tilfellene kan RBD være forårsaket av epilepsilignende aktivitet i hjernens tinninglapper, såkalt temporallappsepilepsi.
Diagnose
Diagnosen RBD bygger først og fremst på en god sykehistorie med mest mulig detaljert beskrivelse av symptomer. RBD inngår ikke som en del av de vanlige semistrukturerte eller strukturerte diagnostiske intervjuer og krever derfor kunnskap hos legen eller psykologen for å bli oppdaget.
Differensialdiagnoser
Fordi RBD kan forekomme ved andre former for depresjoner, er det alltid nødvendig å kartlegge om det foreligger en annen kjent form for depresjon hvor det kun i perioder også er symptomer forenlig med RBD. Med tanke på behandling er det ikke minst viktig å sikre at man ikke overser at det foreligger en bipolar lidelse type II.
Cyklotymi er en form for bipolar lidelse kjennetegnet ved mer eller mindre konstant forekomst av lette depressive eller lette hypomane symptomer over flere år. Tiden i løpet av et år hvor en person har endret stemningsleie er ved cyklotymi imidlertid langt større (80% av året) enn ved RBD hvor personen er deprimert kun tilsammen 1-2 mndr i året. De depressive episodene ved RBD er også svært mye dypere når de først kommer enn det som man ser ved cyklotymi.
Dystymi er en form for depresjon kjennetegnet ved lette til moderate symptomer mer eller mindre kontinuerlig over flere år. I motsetning til cyklotymi er det aldri symptomer tydende på hypomane symptomer. Mange pasienter med RBD vil på spørsmål kunne si at de har følt seg mer eller mindre deprimert over flere år. Det er først ved nærmere eksaminasjon at legen eller psykologen får frem at det har vært korte episoder. RBD kan derfor av og til forveksles med dystymi.
Også enkelte personlighetsforstyrrelser kan forveksles med RBD og vice versa. RBD kan forveksles med ustabil personlighetsforstyrrelse på grunn av de kortvarige svingningene i stemningsleiet. RBD kan av og til også forveksles med narsissistisk personlighetsforstyrrelse.
Det er også nødvendig å utelukke biologisk sykdom hvorav temporallappsepilepsi vel er den viktigste differensialdiagnosen i praksis.
Klassifikasjon
RBD er klassifisert som en egen undergruppe av depresjoner i den 10. utgaven av det internasjonale klassifikasjonssystemet for sykdommer og lidelser (ICD-10) med kodesiffer F38.1. I det amerikanske psykiatriske klassifikasjonssystemet fra 1994 (Diagnostical and Statistical Manual of Mental Disorders, 4. utgave = DSM-IV) er RBD ført opp som en psykisk lidelse som trenger nærmere avklaring før endelig klassifikasjon. Om RBD vil bli inkludert i DSM-V (forventes ferdig i 2012) som en diagnostisk kategori slik ICD-10 har gjort,var i mai 2008 uavklart.
Behandling
Det er pr mai 2008 ikke gjennomført såkalte randomiserte kliniske behandlingsforsøk (randomized controlled trials – RCT), det vil si behandlingsforsøk hvor man tilfeldig fordeler pasientene i to grupper som får ulike behandling og ser hvilken behandling som fungerer best. I mangel av slike studier er behandlingen basert på erfaringer. Dette gjelder psykologisk såvel som medikamentell behandling.
Det er viktig å informere pasienten om lidelsens egenart. I den grad det foreligger bestemte psykologiske konflikter eller belastninger eller hendelser som erfaringsmessig er forbundet med utløsning av RBD – eller forverring av forløpet – vil psykoterapi være naturlig. Man vil velge den psykoterapiformen som synes å passe best til pasientens personlighet og mestringsstil. Det er imidlertid ingen gode holdepunkter for at psykoterapi alene medfører at en person klarer å kontrollere at det oppstår plutselig depressive episoder. De fleste pasienter vil derfor også bli anbefalt å bruke stemningsstabiliserende legemidler. Det er vanligst å forsøke med et antiepileptikum av typen lamotrigin selv der hvor det ikke kan påvises epilepsi. Noen kan også få hjelp av selektive serotonin reopptakshemmere (SSRI) enten alene eller i kombinasjon med lamotrigin. Andre stemningsstabliserende legemidler kan også forsøkes.
Major Parkinson (album)
Major Parkinson er debutalbumet til det norske rockebandet Major Parkinson.
Det ble sluppet i Norge 25. august 2008, på 50-årsdagen til den amerikanske filmregissøren Tim Burton. Albumet ble godt mottatt i norsk presse, og ble blant annet kåret til årets 11. beste norske plate i 2008 av Dagbladet.
Da vokalist Jon Ivar Kollbotn slet med å få tekstene klare under innspillingen, låste produsent Sylvia Massy ham inne i en gammel likkjeller for å finne inspirasjon.
Saleby
Saleby er et tettsted i Lidköping kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 232 innbyggere.
Fredrik Sverstad Eriksen
Fredrik Sverstad Eriksen (født 20. mai 1982 i Sarpsborg) er en norsk fotballkeeper som spiller for Bærum SK.
Eriksen kom tilbake til Kongsvinger IL Toppfotball i slutten av mars 2008 etter et års gjesteopphold i Moss.
Afrikamesterskapet i fotball 2010
Afrikamesterskapet i fotball 2010 var den 27. utgaven av Afrikamesterskapet i fotball, det kontinentale fotballmesterskapet i Afrika. Mesterskapet ble holdt fra 10. til 31. januar i Angola. 16 lag deltok; deltakerne kvalifiserte seg via kvalifiseringen til fotball-VM 2010. Vinneren av mesterskapet ble. Det var lagets sjuende seier i mesterskapet, og det tredje på rad.
Vertskandidater
Den 4. september 2006 ble det kunngjort av CAFs eksekutivkomité at Angola skulle arrangere mesterskapet i 2010. Samtidig ble det meldt at Gabon og Ekvatorial-Guinea sammen skal arrangere mesterskapet i 2012, og at Libya skal arrangere mesterskapet i 2014 med Nigeria som reserve om noen av landene skulle mislykkes i å arrangere turneringen.
Kvalifisering
Kvalifiseringen til turneringen ble avgjort gjennom kvalifiseringen til til verdensmesterskapet i fotball 2010. Angola er som vertsnasjon direktekvalifisert til turneringen, men siden kvalifiseringen også var kvalifisering til fotball-VM deltok de altså der. De øvrige femten  deltakerne kvalifiserte seg ved å ende på første-, andre- og tredjeplass i siste omgang i gruppespillet.
Spillebyer
Fire nye arenaer er bygd til mesterskapet:
Gruppe D
Zambia og Kamerun gikk videre på flest scorede mål i kampene mot de andre lagene med like mange poeng.
Bergen Sporvei
Bergen Sporvei AS var et kommunalt eid trikke- og busselskap som ble stiftet i 1897. I begynnelsen hadde selskapet bare trikker, men gikk siden mer og mer over til bussdrift, og var etter nedleggelsen av Mindetrikken Nyttårsaften 1965, et rent busselskap. Linjene 2 (Engen-Natland) og 5 (Møhlenpris-Mulen) ble trafikkert av trolleybusser, det vil si de gikk på strøm som ble overført via kabelnett i luften, og stenger på taket av bussene.
Marked
Sporveiens busser var gule, og ble derfor også kalt «De gule bussene». Selskapet hadde enerett på persontrafikken innenfor de gamle kommunegrensene som gjaldt før kommunesammenslåingen i 1972, det vil si at de tilstøtende rutekonsesjonene ikke ga anledning til å avvikle trafikk innen BS sine grenser. I nord gikk grensen ved Eidsvågstunnelen og Lønborg. I vest gikk grensen ved Nygård på Laksevåg. Grensen i sør gikk ved Fredlundsveien, Wergeland og Birkelundstoppen, men selskapet kjørte likevel rute helt inn i Sædalen etter avtale med Bilruta Fana-Os-Milde L/L.
Samarbeid
I 1998 inngikk Bergen Sporvei og Pan Trafikk en avtale om samkjøring på tvers av konsesjonsgrensene. Dette innebar gjennomgående busslinjer som avviklet trafikk på hele strekningen, og som knyttet bydelene sammen. Samkjøringsprosjektet var forløperen til fusjonen som senere ledet til Gaia Trafikk AS. I 2006 fusjonerte Gaia Trafikk med Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap og ble til Tide. Tide ønsket å konkurrere om driften av den nye Bybanen i Bergen.
Sporveier rundt 1910
Vest – øst: Nøstetorget – Komediebakken – Teatergaten – Engen – Veiten – Torgallmenningen – Småstrandgaten – Domkirkegaten – Kong Oscars gate
Sør – nord: Florida – Nygårdsgaten – Olav Kyrres gate – Småstrandgaten – Torget – Vetrlidsalmenningen – Øvregaten – Øvre Dreggsalmenningen – Sandbrogaten – Bradbenksbryggen
Madsen maskingevær
Madsen maskingevær var et lett luftkjølt maskingevær med rekylmekanisme, utviklet av den danske artillerikapteinen Madsen i 1903.
Det var et av de første lette maskingeværene som ble produsert i stor skala, og var i handelen gjennom Danske Rekylrifle Syndikat før første verdenskrig. Det ble kjøpt inn til kavaleriet av den russiske hæren under den russisk-japanske krig. Våpenet fikk litt blandet mottagelse, men ble brukt igjen under første verdenskrig. Deler av den russiske kontrakten ble stjålet av den tyske etterretningstjenesten og brukt i liten målestokk av den tyske og østerriksk-ungarske hæren under første verdenskrig. Flere andre land brukte det i samme periode, blant annet ble det brukt i Kina i krigsherreperioden.
Etter krigen fortsatte produksjonen og det kommersielle salget gjennom Rekylrifle Syndikatet, og flere mindre land som ikke hadde utviklet egne lette maskingevær under krigen kjøpte Madsen maskingevær, blant annet Norge.
Det var kjent som et kvalitetsvåpen, men var dyrt å produsere. I den norske hæren var det standard, lett maskingevær under angrepet på Norge i 1940 (Modell 1914 og Modell 1922), og de norske maskingeværene ble senere benyttet av tyske styrker. De norske modellene av Madsen var i kaliber 6,5 x 55 mm. Den danske hæren benyttet Madsen maskingevær frem til 1955 og det ble også benyttet i det danske jagerflyet Hawker Dankok.
Linsanger
Linsanger (Prionodontidae) er en liten familie med kattelignende rovpattedyr. Familien består av to arter i slekten Prionodon. Linsangene ligner på snikekattene, men ifølge nyere fylogenetiske analyser tilhører disse artene en søstergruppe til kattedyrene. Derfor ble linsangene plassert i en egen familie. Tidligere var de klassifisert sammen med snikekattene.
Beskrivelse
Linsangene er nattaktive og meget dyktige klatrere. De jakter øgler, fugler, småpattedyr og insekter på bakken og i trærne. Linsangene har i likhet med kattedyrene skarpe klør som kan trekkes inn.
Også en annen art, Poiana richardsonii, går under navnet afrikansk linsang, men den er ikke spesielt nært beslektet med linsanger. Den tilhører derimot gruppen med snikekatter.
Båndlinsangen forekommer i Thailand, Vest-Malaysia og Indonesia, samt på øyene Java, Sumatra og Borneo. Den har lys gul pels med fem brede, tversgående mørke bånd på ryggen og brede mørke halsstriper og små avlange flekker og striper langs flankene. Halen har 7–8 mørke ringer og sort haletipp. Båndlinsangen blir omkring 40 cm lang og har en hale på cirka 34 cm. Vekten er i snitt 700 gram.
Flekklinsangen forekommer fra India (Assam) til Vietnam, spesielt i skogene i det sentrale og østre Himalaya. Den har lys gul pels med mørke flekker på forkroppen og striper på halsen. Halen har 8–9 mørke ringer, avbrutt av lysere ringer. Flekklinsangen blir omkring 38-41 cm lang og har en hale på cirka 33-35 cm. Vekten er i snitt 595 gram.
Inndeling
De to artene er begge endemiske for Sørøst-Asia.
Gassiske snikekatter
Gassiske snikekatter (Eupleridae) er en monofyletisk gruppe med kattelignende rovpattedyr som er stedegne for Madagaskar. Gruppen har tidligere blitt regnet til andre grupper, som snikekatter og manguster, men utgjør nå en egen «gren» i rovpattedyrenes stamtre.
Beskrivelse
Gassiske snikekatter er en svært mangfoldig gruppe med rovpattedyr, faktisk så mangfoldig at artene tidvis har vært delt inn i andre grupper. Artene er mungolignende. Kroppen er langstrakt og relativt kortlemmet. Halen er lang, ofte like lang som kroppen og hodet tilsammen, og hodet relativt lite i forhold til kroppen. Lemmene er kraftige eller middels kraftige og labbene har klør. Kroppen er pelskledd, men utfargingen varierer i både farger og mønstre. Pelsbehåringen er tilliggende og glatt, men ofte røff/kraftig. En av artene er mellomstor i størrelse, mens de resterende åtte er små i varierende grad.
Evolusjon
Nyere forskning viser at alle artene i denne familien nedstammer fra en felles stamfar (gruppen er altså monofyletisk), som trolig koloniserte Madagaskar fra Afrika for omkring 18–24 millioner år siden. Av disse er trolig madagaskarsivett (Fossa fossana) og fossa (Cryptoprocta ferox) de to eldste artene. De nærmest beslektede nålevende slektningene tilhører trolig mungofamilien (Herpestidae).
Rovpattedyrene på Madagaskar er trolig et resultat av det som kalles konvergent evolusjon, i det disse dyra, etter å ha blitt isolert på øya (cirka 400 km fra det afrikanske kontinentet) i millioner av år, har utviklet seg til å fylle bestemte nisjer i faunaen, som helt andre dyr fyller ellers i verden.
En art ble relativt nylig oppdaget av en gruppe forskere fra Durrell Wildlife Conservation Trust, Natural History Museum (London), Nature Heritage, og Conservation International. Den har fått det vitenskapelige navnet Salanoia durrelli og kalles gjerne enten Durrellsvontsira eller Durrellsmungo. Arten ble første gang oppdaget i 2004 av en gruppe forskere fra Durrell Wildlife Conservation Trust som observerte et svømmende eksemplar i en innsjø nær der forskerne studerte Hapalemur griseus alaotrensis, også kalt bambuslemur, en underart av gråhalvmaki. Forskerne gjorde en kort undersøkelse av dyret og tok bilder av det, og mistenkte straks at det kunne være snakk om en ny art. Arten ble vitenskapelig beskrevet av Durbin m fl. (2010).
Anetre
Anetreet er i henhold til Yoder m. fl. (2003).
Etterkommertre
Etterkommertreet er i henhold til E. Barycka (2007), med tillegg av den nyoppdagede arten Durrellsmungo.
Artsinndeling
De ni nålevende artene i denne gruppen blir i øyeblikket inndelt i to underfamilier og sju slekter. Noen av artene har navneendingen sivett og mungo, men disse er egentlig å betrakte som sivett-lignende eller mungo-lignende arter. Stadig flere beskriver nå arter med -mungo i endingen som -vontsira, et lokalt navn på typen. Et unntak er smalstripemungo, som beskrives med -boky.
Tilapia mariae
Tilapia mariae er en art i gruppen ciklider. Det er en fisk som lever i fersk- og brakkvann i Afrika. De blir opptil 30 cm lange. Tilapia mariae vokser fort og blir tidlig kjønnsmodne. De har høy toleranse for vannverdier som temperatur, salinitet og forurensning. Tilapia mariae er vanligvis aggressive og territorielle.
Art Gallery of Alberta
AGAs visjon er: «The Art Gallery of Alberta creates a welcoming and engaging environment where people are motivated to transform their understanding of the world by connecting with the visual arts.»
Bygningen som huser museet har sin opprinnelse i et brutalistisk bygg, tegnet av Donald G. Bittorf i 1962. 31. januar 2010 ble det gjenåpnet etter å ha blitt ombygget og utvidet for 88 millioner dollar tegnet og ledet av Randall Stout Architects. Bygningens utstillingsflate var da nesten fordoblet, og i tillegg kom en restaurant, en museumsbutikk, et auditorium med sitteplass til 150 personer i tillegg til et eget utstillingsområde for AGAs permanente samling. Innen de første seks ukene etter gjenåpningen hadde 30000 besøkere kommet til AGA, og antall støttemedlemmer hadde økt sterkt.
Historikk
Art Gallery of Alberta ble grunnlagt i 1924, og fikk da navnet Edmonton Museum of Arts. Den første utstillingen viste 24 verk utlånt fra Canadas nasjonalgalleri. Den ble avholdt i Hotel Macdonalds «Palm Room». Frem til 1952 da museet fikk fast plass i Richard Secord House, hadde det holdt til på fire ulike steder: «Palm Room», Edmonton folkebibliotek, femte etasje i Civic Block og dessuten i Edmonton Motors-bygget. Secord House var et herskapshus fra århundreskiftet med utsikt over North Saskatchewan River Valley. Det første navneskiftet kom i 1956 da Edmonton Museum of Arts ble til Edmonton Art Gallery. Dette navnet beholdt det frem til 2005 da det skiftet navn til Art Gallery of Alberta.
Galleriet vokste snart ut av Secord House, og i 1961 ble det besluttet at museet trengte et bygg som passet til dets bruk. City of Edmonton ga tomten på Sir Winston Churchill Square 2, og i 1962 donerte fru A.E. Condell midler til bygging av et nytt galleri til minne om hennes sønn, Arthur Blow Condell. Oppdraget ble gitt til arkitektene Donald G. Bittorf og B. James Wensley, og i april 1969 ble den nye bygningen offisielt åpnet for publikum. Den fikk navnet «Arthur Blow Condell Memorial Building».
Den permanente samlingen fikk et viktig tilskudd i 1976 da Poole Foundation donerte 100 sentrale kanadiske malerier og skulpturer. Blant verkene var arbeider av Emily Carr, J.W. Beatty, Maurice Cullen og Paul Peel. AGAs samling skal være verd mer enn 30 millioner kanadiske dollar.
I 1979 ble en ny fløy føyd til. Den nye bygningen gjorde det mulig for galleriet å invitere større utstillinger til Edmonton, utstillinger som holdt høyere utstillingsstandard. Dessverre fant man tidlig i 1990-årene at bygningen var utdatert med hensyn til design, og det var tydelig at galleriet trengte et nytt bygg. I 2005 ble det avholdt en arkitektkonkurranse, og arkitekten Randall Stout fra Los Angeles' design vant. I april 2007 ble hoveddelen av Bittorfs bygning fra 1962 revet, men med sentrale elementer opptatt i Stouts design. Randall Stouts prosjektteam ble utvidet med HIP Architects (arkitektur), Stantec (mekanisk og elektrisk), BPTEC (bærekonstruksjoner) og RJC (bygningens hud). Ledcor stod for byggeledelsen.
Ombyggingen og utvidelsen skapte i tillegg til oppmerksomhet rundt den dramatisk endrede fasaden også plass til en restaurant og espresso bar, en museumsbutikk og et auditorium med plass til 150. I tillegg til dette kom også undervisningslokaliteten Singhmar Centre for Art Education.
Giske (andre betydninger)
Giske er en øykommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal.
Lars Emil Johansen
Lars Emil Johansen (født 24. september 1946 i Illorsuit) er en grønlandsk sosialdemokratisk politiker. Han var formann i partiet Siumut 1987–1997 og Grønlands andre statsminister 1991–1997.
Han ble født i fangstbygden Illorsuit i Uummannaq kommune på vestkysten av Grønland som sønn av handelsforvalter Kristian Johansen (1915–1958) og distriktsjordmor Elisabeth Henningsen (1907–1993). Moren kom fra en politisk aktiv familie, der faren, Johan Henningsen, var medlem av Landsrådet. Elisabeth Johansen ble Grønlands første kvinnelige politiker, og satt selv i Landsrådet 1959–1975. Hun meldte seg inn i Siumut i 1977.
Johansen var på nytt valgt til Folketinget fra Grønland 2001–2011, og tilsluttet seg Den Nordatlantiske Gruppe. Han har ellers vært styreformann i Air Greenland AS, Ice Trawl Greenland AS og Upernavik Seafood AS, for å nevne noen. Han har også vært engasjert som styremedlem og rådgiver for utenlandske gruveselskaper på Grønland. I 2013 ble han overraskende valgt inn i Landstinget, hvor et flertall støttet hans kandidatur som formann (ordfører).
Utmerkelser
Han er kommandør av Dannebrogordenen og kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. Han er også tildelt Grønlands hjemmestyres fortjenstmedalje, Nersornaat, i sølv (1989) og gull (1991) samt en russisk medalje for fiskeindustriarbeidere.
Wilhelm Brenna
Wilhelm Brenna (født 8. oktober 1979) er en norsk tidligere skihopper som representerte Magnor UL. Han ble juniorverdensmester i Canmore (Calgary) i 1997.
Han debuterte i verdenscupen med 19.-plass 9. mars 1997. Hans beste plassering i verdenscupen var 13.-plass i Kuopio tre dager senere, og sammenlagt i sesongen 1996–97 ble han nummer 61. Sesongen 1998–99 ble han nummer 3 i kontinentalcupen. Hans siste renn i verdenscupen var i Engelberg 9. januar 2000.
Han tok bronsemedalje i lagkonkurransen i NM i 1998 og 1999, begge gangene for Hedmark.
Martha’s Vineyard-tegnspråk
Martha’s Vineyard-tegnspråk var tegnspråket som ble brukt på øya Martha’s Vineyard utenfor Massachusetts’ kyst, fra tidlig på 1700-tallet til slutten av 1900-tallet. Det var bemerkelsesverdig fordi det ble brukt av både døve og hørende, noe som førte til at døvhet ikke ble noe hinder for deltagelse i det sosiale liv. Martha's Vineyard-tegnspråk er også bemerkelsesverdig på grunn av dets rolle i utformingen av amerikansk tegnspråk.
Hørende brukte av og til tegnspråk seg i mellom også, selv når det ikke var noen døve til stede. Barn brukte tegnspråk bak lærerens rygg, og voksne brukte tegnspråk seg i mellom i kirken.
Adjektiv
Adjektiv er en ordklasse som defineres utfra morfologiske og syntaktiske egenskaper.
Ordklassen i norsk kontekst
Ettersom forskjellige språk har litt forskjellige morfosyntaktiske kategorier, vil definisjonen av adjektiver variere fra språk til språk. På norsk kan vi definere adjektiver som de ordene som:
Glottal plosiv
En glottal plosiv, også kalt en glottal lukkelyd, er en konsonant som uttales ved at stemmebåndene presses sammen slik at ingen luft kan passere. Symbolet i det internasjonale fonetiske alfabetetet som representerer denne lyden er.
Adjektiv
Ordklassen i norsk kontekst
Det finnes noen få ord som ofte klassifiseres som adjektiver, men som ikke kan opptre i attributiv posisjon. Et eksempel på dette i norsk er «alene.»
Glottal plosiv
En glottal plosiv kan opptre både i begynnelsen av et ord, mellom to vokaler i et ord eller på slutten av ordet. I noen språk, som for eksempel arabisk, hebraisk og noen polynesiske språk, er en glottal plosiv et fonem, det vil si en betydningsskillende enhet. I noen av disse språkene er også konsonantene representert ved en egen bokstav (som  (alef) i hebraisk og ء (hamza) i arabisk). På cockney blir ofte -tt- erstattet av en glottal plosiv, f.eks. i ordet bottle - [boʔl]. Dette anses ikke for å være god engelsk uttale, men den er del av såkalt Estuary English («elveengelsk» - en referanse til Themsen), som holder på å spre seg og trekk av den kan merkes i mennesker som er høyt på den sosiale rangstigen (og som derfor burde «vite bedre»), som prinsesse Diana og Tony Blair.
Tysk har som regel en glottal plosiv før vokalen i ord som har vokal i framlyd, for eksempel foran a i acht og der Alte. Hvis ordstammen begynner på vokal, er det en glotal plosiv foran vokalen selv om ordet begynner med en prefiks, for eksempel foran a i beachten.
Adjektiv
Bøyning
Adjektiver kan i mange språk få gradbøying: glad – glad-ere – glad-est. Disse tre formene kalles henholdsvis positiv, komparativ og superlativ. Noen adjektiver får mer og mest i stedet for gradbøying: mer arbeidsom - mest arbeidsom. Dette er perifrastisk uttrykk. I de språk som ikke har gradbøying brukes kun denne metoden for å uttrykke gradsforskjeller. Noen ord kan ikke ha gradbøying av semantiske årsaker, men regnes likevel som adjektiv: død, psykisk.
Adjektiv har også på mange språk samsvarsbøying, dvs. at de bøyes i kjønn og tall, og eventuelt kasus, etter det substantivet de står til: en fin ring – et fint stykke – fine bøker. Videre kan adjektiv ha bestemt form: den fine ringen.
Predikative og attributive adjektiver
Noen adjektiver kan brukes som predikater etter kopulaverbet «være.» Når de brukes slik, kalles de for predikative adjektiver. Eksempler på adjektiver som kan brukes slik er glad, snill, stor, død, tung og alene. Adjektiver som ikke kan være predikative er tidligere og påstått. Adjektiver som ikke kan være predikative kan brukes i attributiv posisjon inne i en substantivfrase. De fleste adjektiver kan brukes både i predikativ og attributiv posisjon, men, som vi så ovenfor, finnes det noen ord som ofte klassifiseres som adjektiver, men som bare kan brukes i predikativ posisjon, slik som alene.
Intersektive og subsektive adjektiver
Når vi snakker om franske viner snakker vi om ting som ligger i grensesnittet mellom mengden av franske ting, og ting som kan beskrives som viner. Men når vi snakker om små elefanter, snakker vi ikke om ting som ligger i grensesnittet mellom små ting og elefanter: En liten elefant kan være mye større enn ei stor mus. En liten elefant er altså liten, sammenlignet med andre elefanter, og ei stor mus er stor, sammenlignet med andre mus. For å tolke adjektiver som liten trenger vi altså et slags perspektiv, eller en sammenligningsklasse. Men med franske viner behøves ikke det: En fransk vin er ikke en vin som er relativt «fransk» sammenlignet med andre viner. Adjektiver som fransk kalles intersektive etter det engelske ordet «intersection» (grensesnitt), fordi de kan tolkes ved å ta grensesnittet mellom referansen til adjektivet og referansen til substantivet. Adjektiver som liten kalles subsektive fordi de alltid må referere til en delmengde av det substantivet refererer til, dvs. de avhenger av sammenligningsklasser, og denne sammenligningsklassen er oftest identisk med referansen til substantivet som modifiseres.
Noen adjektiver er hverken intersektive eller subsektive. Påståtte stortingsmenn er ikke nødvendigvis stortingsmenn i det hele tatt. Denne frasen kan ikke tolkes som grensesnittet mellom mengden av «påståtte ting» og mengden av stortingsmenn. Man kan heller ikke tolke den som mengden av stortingsmenn som er relativt «påståtte,» sammenlignet med andre stortingsmenn.
I en substantivfrase kommer gjerne subsektive adjektiver foran intersektive adjektiver. Den siste substantivfrasen nedenfor er ikke ugrammatisk, men den kan bare brukes hvis vi ønsker å understreke franskheten til den vinen vi snakker om.
Tredimensjonal
Med tredimensjonal mener vi at et gjenstand eller matematisk figur har tre dimensjoner, det vil si en utstrekning både i høyden, bredden og dybden. Alt vi betrakter og omgås i den fysiske, konkrete verden rundt oss, er tredimensjonalt. Dette kan vi sanse direkte gjennom berøring, kroppens bevegelser og balansefølelse og gjennom lydinntrykk som forandrer seg. Særlig viktig for denne opplevelsen er imidlertid menneskets to øyne som skaper et stereoskopisk dybdesyn. Det gir oss visuelle opplysninger om de tredimensjonale omgivelsene, om avstander og størrelser i et rom eller volum. Visuelle effekter i filmer, datagrafikk og annet som skal gi en optisk illusjon av en slik tredimensjonal virkelighet, kalles ofte 3D og 3D-effekter.
Todimensjonale objekter betegner først og fremst flate bilder. En slik bildemessig flatevirkning kalles ofte grafisk. Endimensjonal kan i overført betydning bety «enkel og grunn» og brukes for å beskrive en personlighet, et uttrykk eller noe annet som mangler dybde og utstrekning og er flatt og kjedelig.
Matematisk tredimensjonalitet
Det finnes en rekke tredimensjonale geometriske former, det vil si matematisk definerte grunnformer med et tenkt volum. Det er bare i matematisk teori vi møter «ekte» en- og todimensjonale figurer, som punkt, linje og flate. Vi kan forestille oss slike, men i praksis ser vi dem først når de står på et ark, der punkt og linje har fått bredde og utstrekning, og arket og streken har en viss tykkelse og dermed strengt tatt har en utstrekning også i dybden.
Visuelle 3D-effekter
Tredimensjonalitet har alltid vært viktig i billedkunstens forsøk på å etterligne eller gjenskape virkeligheten. Det gjelder alt fra skulpturelle uttrykk som Venus fra Willendorf, oldtidsrelieffer og greske statuer til 3D-effekter innen male- og tegnekunsten, det være seg skyggelegging, objekter som overlapper hverandre, perspektivtegning, Trompe d'oeil, op-kunst, fotorealisme eller moderne dataskapt 3D-design.
Det er også utviklet flere bildeteknikker og apparater for å gi en forsterket stereoskopisk virkning i et flatt bilde, altså en tredimensjonal rom- og dybdevirkning som egentlig ikke er der. Slike teknikker omfatter først og fremst stereofotografi og tredimensjonal film samt holografi og stereogrammer som gir en tredimensjonal synsopplevelse i et flatt mønster.
Hans Helle
Hans Helle (født 31. oktober 1912 i Uthella i Radøy kommune, død 24. juli 1990 i Bergen ) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig.
Bakgrunn
Hans Helle hadde en sentral rolle for motstands- og flyktningearbeid i Bergen under okkupasjonen av Norge 1940-45.
Hans Helle var den sjette av åtte søsken på familiegården Uthella, 5 km nord for Manger i Radøy kommune. Fire av søsknene døde i tenårene og en femte kom i pleie. Han hadde også en fosterbror. Jordbruk og fiske var levebrødet for familien, og tuberkulose krevde liv blant søsken. Samhold og hjelpsomhet ble viktig for familien for å komme seg gjennom vanskelige tider. I tidlig ungdom jobbet han på skip i internasjonal trafikk. Senere drev han med boksing på fritiden. I 1936 giftet han seg med bergensjenten Kitty, datter av Petra og Jens Nilsen. Svigerforeldrene sin adresse ble senere en viktig base for motstandsarbeidet. Kitty og Hans bodde med sine tre sønner i Blekenberg 23, beliggende i en smal gate med murhus i rekke, oppunder Løvstakkenfjellet i Bergen.
Motstandskamp
Hans Helle deltok i kampene i Sognefjorden, mot den tyske invasjonen, den korte tiden det varte. Deretter gikk han over til aktiv flyktninghjelp og våpensmugling i samarbeid med Shetlandsgjengen og Norsk Folkehjelp Sanitet. Han skjulte ettersøkte kollegaer fra Norsk Blikkvalseverk på Laksevåg, ute på familiegården til foreldrene. Han ble kontaktmann med Shetlandsgjengen i Øygarden, nord for Bergen.
I okkupasjonsårene 1940-45 ble det etterhvert innført dødsstraff for å flykte eller å hjelpe andre med å flykte ut av landet.
Med fare for eget liv, egenfinansierte midler og falskt pass, organiserte Hans Helle en vellykket fluktrute ut fra Bergen til hemmelige møteplasser med Shetlandsgjengen helt nord i Øygarden. Han smuglet samme vei tilbake våpenlast og hemmelige agenter han mottok fra Shetlandsgjengen, inn til Bergen. Våpenkassene ble skjult i bunnen av store matkasser, som ble avlevert Milorg.
Ruten ble aldri avslørt inntil krigen tok slutt, og 125 ettersøkte flyktninger ble reddet fra Gestapo, via den farlige kontrollstasjonen på Flatøy, skjult underveis i mannskapslugar på rutebåten "Varden" fra Bergen.
Blant viktige samarbeidspartnere var maskinassistent Alfred Skjold på rutebåten "Varden", Olav Rasmussen, formann i Norsk Folkehjelp Sanitet i Bergen, foreldrene til Hans, som skjulte de første flyktningene på familiegården på Uthella, 5 km nord for Manger.
Senere ble enken Dorthea Skagenes, overtalt til å huse mesteparten av flyktningene fordi hennes hus lå strategisk viktig til på et øde område litt nord for Manger. På hemmelig signal fra Shetlandsgjengen, ble flyktningene transportert av Helle over Hjeltefjorden i en liten fiskebåt, der noen av flyktningene ble forkledd som fiskere, for at de tyske vaktbåtene ikke skulle avsløre dem.
Hans Helle unnslapp 2 mislykkede arrestasjonsforsøk fra Gestapo, etter dramtiske episoder i Bergen. I tillegg unnslapp han den tyske vaktbåten såvidt i Hjeltefjorden, ved å senke skøyten sin bak en holme, fullastet med våpen fra Shetland, og gjemme seg over en time i sjøen vinterstid, som medførte helseplager resten av livet. Det strenge hemmeligholdet av fluktruten, som trolig sparte et helt bygdesamfunn for katastrofale konsekvenser om den hadde blitt avslørt av Gestapo, holdt på å ties ihjel etter krigen.
Etter krigen ble det en ny kamp med søknader til Stortinget for å tilbakebetale opparbeidet gjeld, skuffelser mot Milorg's arroganse og utfordring med å holde lovnaden om nytt tak til huset på Skageneset, som takk til Dorthea Skagenes sin innsats. Men til tross for svikt fra myndighetene, ble privat initiativ ordnet med innsats fra en takknemlig flyktning og pengestøtte fra en skipsreder, så ble lovnaden til Dorthea oppfylt.
Den hemmelige fluktruten
Like etter angrepet på Norge i 1940 dro Helle nordover til Sognefjorden for å delta i krigføring mot tyskerne. Det ble strid mot tyske bombefly, der Helle ble vitne til at liv gikk tapt i kamp, og mennesker som mistet kroppsdeler, som følge av bombene tyskerne slapp. Etterhvert som soldatene nærmet seg Voss, innså man at det tyske krigsmaskineriet ble for sterkt, og befalet gav ordre om demobilisering. (Helles bok, side 19-20.)
I det sivile liv jobbet Hans Helle ved Norsk Blikkvalseverk på Laksevåg i Bergen, men gikk etterhvert over til aktiv våpen-og flyktningtransport i samarbeid med Shetlandsgjengen.
Gestapo foretok med jevne mellomrom massearrestasjoner på arbeidsplassen hans av ettersøkte personer som ble mistenkt for å motarbeide den tyske krigsmakt. Den 13. desember 1943 delte han på oppgaven med kollega Alf Nytun om å varsle sine kolleger om massearrestasjonen som var i vente. Nazistene brukte angivere som infiltrerte arbeidsplasser. Helle disponerte egen radio i hjemmet sitt på Blekenberg i Bergen. Her lyttet han på meldinger fra England, og ved hjelp av blåpapir trykte han sin egen avis, som han kopierte opp og distribuerte til betrodde medarbeidere og til aktive motstandsfolk.
Fluktruten gikk fra Strandkaien i Bergen, via rutebåten D/S «Varden», takket være maskinassistent Alfred Skjold, som stilte sin lugar til disposisjon, der flyktningene ble skjult ombord. Rutebåten gikk nordover til Manger på Radøy, via den farlige kontrollstasjonen på Flatøy, der tyske soldater kontrollerte passasjerlistene med antall passasjerer, og med ettersøkte personer. Fra Manger ble flyktningene rodd til familiegården på Uthella. Både Hans Helle sin mor, Bertha og far Hans (samme navn), huset de første flyktningene Helle kom med. Flyktningene fikk bo i skjul på Helle gård på Uthella, nord for Manger i mange uker, inntil klarsignal fra enten mannskapet til Larsen (ShetlandsLarsen), Salen eller Eidsheim nærmet seg kysten, for å frakte flyktningene i sikkerhet ut av Norge, til Shetland, en britisk øygruppe på samme breddegrad rett vestover. De ettersøkte var kolleger fra Norsk Blikkvalseverk. Faren til Hans ble urolig for konsekvensene for hele bygdesamfunnet dersom flyktningene ble avslørt. Gården lå for eksponert til langs hovedveien og risikoen for å bli oppdaget var for stor. Det ble derfor søkt etter alternative gjemmesteder, og slik kom Dorthea Skageneset sin viktige rolle med, da hennes hus lå øde og strategisk til ved kysten, men først måtte hun overtales.
Våren 1943, da Helle skulle frakte tre ettersøkte kolleger med rutebåten, oppdaget han ved en tilfeldighet Nils Petersen på blomstertorget. Han sa han var ettersøkt av Gestapo, og hadde ventet i to timer på en som skulle få ham ut av landet. Helle oppfordret ham å være med på fluktruten sin, da rutebåten snart skulle ta av, men Petersen avslo. Gestapo endevendte Petersens leilighet, knuste bryllupsbildet deres for å ta bildet av ham med seg. Etter dette flyktet Petersen til Bontveit i Fana, og senere opp på Gullfjellet der han var bevæpnet. Han ble til slutt skutt av tyskerne. En minneplate av Petersen's fall er reist idag ved Bontveit. Etter krigen leverte Helle radioen tilbake til enken etter Nils Petersen. Han beklager i sin bok at han ikke greide å overtale ham, da det ville sannsynlig ha reddet livet hans.
Viktige og riktige samarbeidspartnere
Senere inngikk Helle samarbeid med Dorthea Skagenes. Årsaken var at det var for risikabelt å huse flyktningene hos foreldrene sin gård på Uthella, da den ligger eksponert langs hovedveien. Faren til Hans fryktet det kunne bli en ny skjebne lik den som rammet Telavåg. Tyske soldater patruljerte ofte langs hovedveien mellom Vågenes festning og sørover til Manger.
Sammen med sin viktige støttespiller, Mikal Harkestad, pekte Helle og Harkestad ut huset til Dorthea Skagenes, fordi det lå øde og strategisk til ved kysten. Hun var enke med forsørgeransvar for tre barn. Harkestad klarte å overtale henne til å ta imot flyktningene. Helle bragte flyktningene til hennes hjem ved Manger i ly av natten. Med hjelp fra sine barn og Ingeborg i Helleneset, ytet de sammen en betydelig innsats for flyktningene som lå i skjul inntil Shetlandsgjengen nærmet seg kysten. Etter hemmelig signal, ble dem transportert ut over Hjeltefjorden, nord for Toska, mot Øygarden, til hemmelig avtalt sted med Shetlandsgjengen.
Det var avgjørende for en vellykket organisering av fluktruten at man hadde riktige samarbeidspartnere man kunne stole på, som fulgte interne retningslinjer. Tyske soldater patruljerte hovedveiene på bygden, derfor var det viktig at flyktningene ble rodd til og fra Skageneset, eller benyttet utmarken. Det var avgjørende at retningslinjene i samarbeidet ble fulgt.
Hans Helle fikk avverget en katastrofe da han oppdaget en mindre rutinert medarbeider valgte å føre flyktninger og 2 agenter fra London, Louis Pettersen og Christian Tønseth, langs hovedveien (!), for å ta av i veikrysset mot Hella kai. Hans Helle oppdaget dette i rette øyeblikket fra utsikten på familiegården, at 12 tyske soldater i marsjfart komme nordfra Vågenes mens flyktningene kom sørfra, like før krysset mot Hella kai. Helle sprang de tyske soldatene i møte med ullsekk, viste sitt falske pass, og oppholdt dem med tomsnakk om å bytte ull med tobakk, bare for å vinne tid, slik at flyktningene fikk ta av ved krysset mot Hella kai. Helle fikk satt den tyske lagførerens tålmodighet på prøve, tilstrekkelig nok til at flyktningene, 700 meter unna, intetanende om episoden gikk klar møte med patruljen. (Helles bok, side 59-60). (En papirsekk med ull, Måne over Øygarden, Haga, 1988.)
I dekning i iskald sjø
Shetlandsgjengen tok imot flyktninger og fraktet dem i sikkerhet til Shetland. Helle tok i mot våpenlast, viktige dokumenter og pengebeløp, som ble fraktet samme vei tilbake til Bergen, via mannskapslugaren til Alfred Skjold, på rutebåten Varden.
Den 6. desember 1944 tok han imot 10–15 tonn krigsmateriell, samt agentene Louis Pettersen og Christian Tønseth. Senere tok han også imot to millioner kroner som ble formidlet via kontaktpersoner til militærorganisasjonen Milorg. Ferden over Hjeltefjorden var ikke risikofri, da den ble overvåket av tyske vaktbåter og fra festningene Vågenes på Radøy og Skjellanger, like nord for Askøy. En gang unnslapp Helle såvidt å bli oppbragt av et tysk patruljefartøy. Vaktbåten skjøt flere varselskudd. Hans klarte såvidt å manøvrere båten bak en holme, helt nord på øya Toska, senket båten på grunt "stråk" sammen med våpenlasten, for deretter å holde seg i skjul blant tang og tare i omtrent en time i sjøen. Vaktbåten kom ikke gjennom det trange sundet, og brukte ekstra tid rundt holmen, tidsnok for Hans til å gjemme seg, og den viktige lasten. Vaktbåten søkte rundt en time uten å finne ham. (Helles bok, side 82.) Denne historien forteller Hans på programmet Frokost TV, som gjengis senere i artikkelen her.
Lasten ble senere fraktet til motstandsarbeid via hemmelige kontakter i Bergensdistriktet. Våpen ble skjult i bunnen av kasser merket Hansa, som kunne forveksles med mat og drikkevarer. Risikoen for å bli oppdaget var stor under lossing fra rutebåten ved Strandkaien i Bergen. I nervepirrende øyeblikk ble han en gang tilbudt og fikk hjelp med lossing av våpenkassene fra ledige tyske soldater som sto på Strandkaien (!), som lite visste at våpen skjulte seg i bunnen av kassene. I boken sin forklarer han, overraskende nok, at i dette spente øyeblikket, med at det ville vekke minst mulig mistanke å ikke takke ja til hjelp fra dem.
2 arrestasjonsforsøk fra Gestapo
Hans Helle var 176 cm høy, slank og kraftig. Han hadde trent med boksing før krigen startet, og var i god fysisk form, noe som kom til nytte. To ganger ble han forsøkt arrestert av Gestapo. Den mest dramatiske episoden fant sted den 28. august 1944, i familiens hjem i Blekenberg, oppunder Løvstakkenfjellet i Bergen. Denne kvelden satt Hans med sin kone Kitty og spiste kveldsmaten sin. Ungene hadde lagt seg. Det ringte på døren, Helle åpnet opp, utenfor sto de bevæpnede Gestapo-offiserene Arndt, Groth, Willi August Kesting og Max Rock, en beryktet tolk. I bakgrunnen sto den arresterte og hardt pressede, Oscar Bjørndal, som var tatt med Helle sin adresse på seg. Med pistol i ryggen ble Helle kommandert ned i kjelleren for å finne radioen. Han fikk ordre om deretter å måtte bli med til avhør i Veiten, hovedkvarteret til Gestapo i Bergen, brukt blant annet som sted for tortur av fanger og mistenkte. I fortvilelse viste Kitty deres barn Arne (7), Per (4) og Hans Bjarne (2), som sov, og ba innstendig Gestapo om å vise nåde for hennes ektemann. Kesting fortalte da Hans at han var en "dummkoph" som utsatte sin familie for sin dumdristige atferd. (Flukten fra Blekenberg,Måne over Øygarden, Haga, 1988.)
Mens Helle var nede i kjelleren med nazistene for å lete etter radioen, samlet Kitty sammen bilder av Kong Haakon og nasjonale symboler og brente dem i peisen, i frykt for at Gestapo skulle komme over bildene. Folk risikerte fengsel og brutal behandling bare for å bære nasjonale symboler.
Utenfor sto bilen til Gestapo parkert tett opp til den høye muren ved inngangsporten. Helle ventet på rette øyeblikket og spilte ekstra høflig og ba dem være ekstra forsiktig ned de mørke trappetrinnene mot den ventende bilen, rett før Helle handlet lynraskt med bruk av bokseferdighetene han hadde lært av Otto von Porat kom til nytte, også løp han sikk-sakk oppover gaten i Blekenberg for å unngå å bli truffet av kuler. I farten løp han sin kortvokste fetter av en prest overende, som Gestapo stoppet opp ved og forvekslet med å være Hans. Slik fikk han det nødvendige forspranget for en vellykket flukt.
Men da truet Gestapo Kitty med om ikke Hans meldte seg innen dagen etter kl 12, ville hun bli arrestert og huset beslaglagt. Kitty hentet da uante krefter og trampet hardt i gulvet mot Gestapo hvordan de våget å true henne med å dekke over egen udugelighet ettersom de var mange bevæpnede topptrente menn som ikke klarte å arrestere en person!
Imens hadde Helle nådd fram til uthuset sitt, oppunder Løvstakkenfjellet, der han hadde våpen liggende. Hans Helle overnattet mang en natt på Løvstakkenfjellet, der han vinterstid ofte ble nedsnødd. Han gikk etter episoden på Blekenberg i dekning, og med falsk pass med navnet "Elling Manger" (se vedlegg), fremskaffet av Olav Rasmussen. Passet ble først brukt da han passerte Ulven leir, mot Os, der han bodde noen uker hos en bekjent bonde, som fikk billig gårdshjelp, som han skriver i boken sin. Senere ble det falske passet hyppig brukt ved kontrollstasjonen på Flatøy, der han ved selvsyn så at hans rette navn sto øverst på listen over ettersøkte personer. I dette nervepirrende øyeblikket skjulte det seg andre ettersøkte på listen, bak døren til Alfred Skjold sin lugar, som listen hang på. Den ble rutinemessig ikke kontrollert. (Helles bok, side 88).
Det andre arrestasjonforsøket feilet da Helle oppsøkte Finn Blytt sitt kontor i Strandgaten. Han var bindeleddet mellom Milorg og motstandsfolk. Kontaktpersoner fra Milorg dukket ikke opp, 600 kg våpenlast lå skjult i rutebåten sammen med 4 radiosendere og 2 millioner i pengepakker. Kontordøren var stengt og Blytt arrestert.
Helle var holdt under oppsikt av sivile spanere fra Gestapo. Helle ble da anholdt av to tyske spanere nede i trappegangen, med pistol rettet mot seg. Med den største risiko for å avsløre den viktige lasten i rutebåten som ventet, var "hundreogett ute". (Helle's bok, side 53). Den ene spaneren gikk opp trappen for å sjekke lappen Helle hadde skrevet på døren til Blytt, mens den andre holdt Helle med pistol rettet mot brystet. I dette øyeblikket brukte Helle NS medlemstrikset, med å utgi seg for å være medlem av Nasjonal Samling, og uttrykke sin skuffelse over å bli behandlet på denne måten, og det fikk spaneren fra Gestapo til å bli ukonsentrert et øyeblikk, der Helle på sekundet benyttet boksekunnskapene sine med å gi spaneren en hard knyttet neve i solar plexus. Det ble en dramatisk løpetur gjennom byen. Blytt møtte sin skjebne samme dag han ble arrestert, ved å kaste seg ut vinduet fra Gestapo hovedkvarteret i Veiten.