cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Storbritannia under EM i friidrett 1958
Storbritannia deltok med 55 utøvere under EM i friidrett 1958 som ble arrangert 19.–24. august 1958 i Stockholm. Storbritannia tok 17 medaljer under mesterskapet.
Thomas Kaiser
Thomas Kaiser (født 1970) er en norsk regissør. Han har 25 års fartstid som regissør av drama innen film og TV, blant annet spillefilmen Mirakel, Unni Lindells Sørgekåpen på NRK, Fox Grønland på TV 2, samt ungdomsseriene Veddemålet på NRK og Skattejakten på NRK, som ble nominert til Gullruten i 2006. Høsten 2017 hadde han regi på Mikroteatrets oppsetning av Fredrik Brattbergs «Urtene. Komfyren. Koppen.» Kaiser skrev og regisserte Det Norske Mikroteatrets nettbaserte, live-streamede oppsetning Sommerfesten, som hadde urpremiere 27. mai 2020.
Biografi
Kaiser startet som illustratør og tegneserietegner. Han jobbet som rekvisitør ved Den Nationale Scene i Bergen i 1992–93. I 1993 spilte han Blikkmannen i Fotfolkets oppsetning av Trollmannen fra Oz som gjestespilte på Den Nationale Scene i Bergen. I 1994 var han med å grunnlegge barneteateret Krabatene i Bergen, og året etter satte han opp Staffan Göthes stykke En natt i februar på Barnas hus i Bergen. Sommeren 1996 fikk Kaiser jobb som statistansvarlig på TV-serien Familiesagaen De syv søstre, hvor han samme høst fikk tilbud om å ha regi på seks episoder. Etter ett år i Stockholm, hvor han hadde regi på TV-serien Tre Kronor, har Kaiser siden 1998 hatt sitt virke i Oslo.
Kvitsøy kirke
Kvitsøy kirke er en korskirke, opprinnelig langkirke fra 1620 i Kvitsøy kommune, Rogaland fylke.
Kirken er i tre og har 150 sitteplasser.
Det helt opprinnelige utseende har ikke kirken i dag. Den ble restaurert i 1797, og i 1841 ble den utvidet og istandsatt. I 1951 ble kirken pusset opp. Rankedekoren på skipets langvegger (rosemalt) fra 1716 ble da fremkalt, og dåpssakristiet kom til som et nytt tilbygg.
Altertavlen er laget av Lauritz Snekker og antakelig malt av Gottfried Hendtzschelca. 1612-20. I 1902 ble den gitt til Norsk Folkemuseum. I 2003 ble altertavlen ført tilbake til Kvitsøy. Kirkens altertavle fra 1902 til 2003 var en kopi av Adolph Tidemands «Oppstandelsen» i Bragernes kirke, malt av Lauritz Haaland. Den har nå fått plass i bedehuset.
Karen Clark
Karen Clark (født 9. april 1972 i Montréal) er en canadisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta. Clark vant en olympisk sølvmedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen bak USA. De andre på laget var Sylvie Fréchette, Erin Woodley, Janice Bremner, Karen Fonteyne, Christine Larsen, Cari Read, Lisa Alexander, Valerie Hould-Marchand og Kasia Kulesza.
Kvitsøy kirke
Prekestolen er fra 1620 og skåret av Lauritz Snekker.
Toblerone
Toblerone er en sjokolade laget av Kraft Foods i Sveits. Sjokoladen er kjent for sine triangelformede biter, som skal representere Matterhorn i de sveitsiske alpene, og en særpreget innpakning.
Sammensetningen av Toblerone er sveitsisk melkesjokolade, honningnougat og mandler. Siden 1970-tallet er det også produsert andre varianter. Disse inkluderer ren (mørk) sjokolade i en grønn og sort pakning, en «snøtoppet» versjon med sjokoladetopper og en «én-og-én»-pakning med individuelt pakkede sjokoladetriangler. Størrelsen på Toblerone varierer fra cirka 10 cm til store «festpakninger» på over 1 meter. Det selges også pakker med seks Toblerone-pakninger på 100 gram. Alle pakningene har de samme triangulære proporsjonene.
Philip Potter
Philip A. Potter (født 19. august 1921, Roseau i Dominica, død 31. august 2015 i Lübeck i Tyskland ) var en dominikisk teolog som var leder i Metodistkirken og den generalsekretær i Kirkenes Verdensråd (1972–1984).
Potter var gift med Bärbel Wartenberg-Potter, som var luthersk biskop av Lübeck fra 2001 til 2008.
Barndom og det tidlige arbeidet
Potter ble født inn i en kristen familie, med en mor som var protestant og en far som var katolikk.
Fra tidlig alder var han aktiv i kirken, og han ble etterhvert legpastor og ordinert til prest etter å ha studert teologi ved Caenwood Theological College i Kingston på Jamaica og ved Richmond Theological College, som er knyttet til London University. Han jobbet på øyen Nevis og med de kreolsk-talende på landsbygda i Haiti, før han gikk inn i staben ved Methodist Missionary Society i London. På verdenskonferansen for kristen ungdom som ble holdt i Oslo i 1947, representerte han den kristne studentbevegelsen på Jamaica. På de to første generalforsamlingene til Kirkenes Verdensråd, i Amsterdam i 1948 og Evaston i Illinois i 1954 var han talsperson for de unge i kirken.
Kirkenes Verdensråd
Potter flyttet til Genève i 1954 for å jobbe i KVs ungdomsavdeling. Han ble hos KV fram til han gikk av med pensjon. Fra 1960 til 1968 var han generalsekretær for World Student Christian Federation, fra 1961 til 1966 var han sekretær for Vest-Afrika og De vestindiske øyer for den britiske metodistkirken og fra 1967 til 1972 hadde han sentrale verv i KV, før ha generalsekretær for KV fra 1972 til 1984. Han ble regnet som en av lederne i verdens økumeniske bevegelse.
I sitt arbeid for Kirkenes Verdensråd jobbet han mye med nedrustning, og talte blant annet to ganger om dette til FN. Han organiserte også humanitært arbeid i Kambodsja.
I 1986 fikk han Niwano-prisen for sitt utholdende arbeid med økumenikk og for verdensfred.
27. november 2009 gav Kirkenes Verdensråd sitt store bibliotek i Genève navnet «Philip A. Potter Library» for å hylle Potter sitt arbeid for organisasjonen og økumenikken. Biblioteker og bøker har hele livet interessert Potter.
Sætretindane
Sætretindane er et fjellmassiv i Ørsta kommune, Møre og Romsdal. Fjellet består av Nordre Sætretind (1 365 meter over havet og Søre Sætretind (1 358 moh). Det ligger mellom Follestaddalen og Standal.
Skihopping under Vinter-OL 2022 – Normalbakke kvinner
Normalbakke for kvinner i skihopping under Vinter-OL 2022 fant sted den 5. februar 2022 i Kuyangshu skihopparena i Zhangjiakou utenfor Beijing.
Resultater
Første omgang startet kl. 18:45 (UTC+8) og andre omgang startet kl. 20:00 (UTC+8).
Guthlac
Ungdomsår
Guthlac var sønn av Penwald, en adelsmann i det engelske kongedømmet Mercia og dennes hustru Tette. Hans søster ble også æret som sankt Pega. Som ung mann kjempet Guthlac i hæren til Aethelred av Mercia, men ble deretter munk ved klosteret i Repton i Derbyshire da han var 24 år gammel. To år senere søkte han livet som eremitt og flyttet ut til øya Croyland, i dag kjent som Crowland, på sankt Bartolomaios’ dag, det vil si 24. august 699.
Eremittliv
Guthlac bygde seg et lite bedekammer og celler for å leve i på øya, og levde der resten av sitt liv til han døde den 11. april 714. En mann ved navn Felix, som skrev innenfor det levende minnet av Guthlac, forteller at Guthlac kledde seg i dyreskinn og det eneste næring han tok til seg var et stykke brød og en liten kopp med sølevann etter solnedgang. Koldfeber og sumpfeber plaget ham mens han levde i gravhaug.
Hans fromme og hellige liv ble samtaleemne på land, og mange mennesker besøkte Guthlac i løpet av hans liv for å søke åndelig rettledning fra ham. Han ga tilflukt for Æthelbald av Mercia, den framtidige kongen av Mercia, da han var på flukt fra sin fetter Ceolred. Guthlac forutså at Æthelbald ville bli konge, og da lovte Æthelbald å bygge et kloster for Guthlac om hans profeti ble virkelighet. Æthelbald ble konge og selv om Guthlac da hadde dødd to år tidligere holdt kongen sitt ord og begynte byggingen på klosteret Croyland på sankt Bartolomaios’ dag i 716. Guthlac' festdag er den 11. april.
Helgenbeskrivelser
Vita sancti Guthlaci er skrevet på latin av Felix. En kort gammelengelsk (eller angelsaksisk) preken (Vercelli XXIII) og en lengre prosaoversettelse til gammelengelsk er begge basert på Felixs Vita. Det er også to dikt på gammelengelsk, i dag kjent som Guthlac A og Guthlac B. Forholdet til Guthlac A til Felixs Vita er omdiskutert, men Guthlac B er uansett basert på Felixs opptegnelse over helgenens død. Historien om sankt Guthlac blir fortalt med bilder på Guthlac-rullen, et sett med detaljerte illustrasjoner fra 1100-tallet som i dag blir bevart på British Library. Kopier kan bli sett på en utstilling ved Croyland-klosteret.
Kirkefellesskapet av sankt Guthlac
«St Guthlac Fellowship», «Sankt Guthlacs tilhengere» eller egentlig et kirkefellesskap, ble dannet i 1987 og er en gruppe kirker som deler en dedikasjon til sankt Guthlac. Disse kirkene består av følgende:
Tear down this wall
«Tear down this wall» («riv denne muren») er en berømt utfordring til å rive Berlinmuren fra USAs president Ronald Reagan til den sovjetiske lederen Mikhail Gorbatsjov.
I en tale holdt foran Brandenburger Tor ved muren den 12. juni 1987 utfordret Reagan Gorbatsjov til å rive muren, for å demonstrere at han mente alvor med sitt ønske om mer frihet i østblokken. Selv om muren formelt var ansvaret til myndighetene i DDR, anså USA DDR som en sovjetisk marionettstat.
Reagan holdt talen til tross for innsigelser fra utenriksdepartementet og det nasjonale sikkerhetsrådet. Sikkerhetsrådgiver Colin Powell var en av de viktigste motstanderne av talen.
Den 18. oktober 1989 gikk DDRs leder Erich Honecker av og 9. november samme år falt muren. Det er uenighet om hvor stor betydning, hvis noen, Reagans utfordring hadde for murens fall.
På 20-årsdagen for talen i Berlin ble Victims of Communism Memorial avduket i Washington.
Hilde Haugsgjerd
Hilde Haugsgjerd (født 1952) er en norsk redaktør, journalist og tidligere politiker (RV). Hun var sjefredaktør i Dagsavisen 2001–2004 og sjefredaktør i Aftenposten 2008–2013. Hun er tidligere partileder for Rød Valgallianse.
Bakgrunn
Haugsgjerd var gift med Sigurd Allern 1972–1977, og er nå gift med Jan Wølneberg, produktsjef i Kommuneforlaget.
Politisk aktivitet
Hilde Haugsgjerd var på 1970- og begynnelsen av 1980-tallet aktiv i Arbeidernes Kommunistparti (marxist-leninistene) (AKP(m-l)), Rød Valgallianse (RV) og Rød Ungdom (RU). Hun satt i ledelsen i RU på 1970-tallet, og var fra 1979 – 1980 redaktør for organisasjonens tidsskrift Røde Garde. Hun var leder i RV fra 1979 til 1981.
Haugsgjerd meldte seg ut av disse organisasjonene i 1982 og har ikke siden vært medlem av noe parti.
I forbindelse med at hun ble ansatt som sjefredaktør i Aftenposten uttalte hun at hun har gjort opp med denne fortiden, og at «mine refleksjoner over tiden jeg tilhørte en totalitær bevegelse har gjort at jeg setter verdiene i Aftenpostens grunnsyn svært høyt: Toleranse og respekt for andres meninger, ytringsfriheten og frihet for individet». Hun sa videre at hun «står fullt og helt på Aftenpostens politisk-ideologiske plattform» og at «jeg skal forvalte avisens grunnsyn, konservativt-liberalt, og er veldig bekvem med det».
Karriere som journalist
Haugsgjerd er utdannet ved Norsk journalisthøgskole, har vært journalist og kommentator i Dagbladet, informasjonsdirektør for Rikshospitalet, og deretter ansvarlig redaktør i Dagsavisen (2001–2004). Som sjef for Dagsavisen ble hun i 2004 konfrontert med at hun valgte å fortsette å utgi redaktørproduserte aviser under en streik blant de ansatte mot ledelsen. I 2004 ble hun ansatt som redaktør for Aftenposten Aften, Aftenpostens lokalavis for Oslo-området. I 2007 ble hun administrativ redaktør i Aftenposten, og i 2008 ble hun konstituert som sjefredaktør etter at Hans Erik Matre tok permisjon. Hun ble ansatt i stillingen i desember 2009. I august 2013 meddelte hun at hun ville trekke seg fra stillingen som sjefredaktør.
BitTorrent-tracker
En BitTorrent-tracker (BitTorrent-sporer) er en server som hjelper peers i BitTorrent-nettverk. I slike nettverk deles filer ved at en klient sender en forespørsel om en fil, og andre peers på nettverket sender deler av filen alt etter de kan, for så at filen settes sammen igjen hos klienten. Sporingserveren holder kontroll på hvilke peers har de diverse delene av filene, eventuelt hvem som har fullstendige kopier, og hvilke som er tilgjengelige for brukeren som har forespurt en fil. Den hjelper med å koordinere opplasting og nedlasting mellom klientene. Klientene som allerede har begynt å laste ned filen, kan periodisk ta kontakt med serveren for å koordinere nedlastingen videre og sende statistikk til serveren, men forutsatt at peersene klienten har fått kontakt med har den fullstendige filen, kan nedlastingen fortsette uten å ta kontakt med sporingsserveren. Etter at distribuert hashtabeller ble vanlige blant torrenter, har slike sporingsservere blitt overflødige, men de brukes likevel for å hjelpe med å koordinere nedlastinger og å gjøre dem raskere.
Vindu
Et vindu er en lysåpning i veggen eller taket på en bygning, bil eller andre objekter. Vinduer er som regel utstyrt med glass, men kan også være dekket med andre gjennomsiktige materialer som plast.
Etymologi
Ordet vindu er historisk sett en dansk form, av (Gammeldansk windughæ). Den hjemlige formen er nynorsk vindauge /vindauga.
Ordet er sammensatt av de norrøne ordene vindr og auga (bokmål øye). Etymologien forteller at vinduer opprinnelig var små glugger for ventilasjon og regulering av trekk til et ildsted – vindauga. Engelsk «window» er lånt fra norrønt og erstattet de gammelengelske ordene eagþyrl og eagduru, som bokstavelig betyr øye-hull og øye-dør.
Glassvinduer
I middelalderen ble vinduer med glass vanlige i kirker, senere også i fornemme bolighus. Inntil omkring 1700 kunne glass bare tilvirkes i meget små formater, og i større vinduer måtte flere glassruter settes inn. De ble da holdt sammen med sprosser av bly, valset til et H-profil. De eldste blyglassvinduene hadde faste rammer av tre, men etter hvert ble det mer vanlig å hengsle én eller flere rammer så de kunne åpnes.
Da større glassruter kom i produksjon omkring 1700, begynte man å sette dem inn mellom tresprosser med kitt. I Norge måtte alt vindusglass importeres frem til 1755, da innenlandsk produksjon kom i gang. Norske glassverk fremstilte dels kronglass, dels taffelglass. I slutten av 1700-tallet ble større ruter med sider på opptil 50 cm tilgjengelige, noe som førte til at vinduene fikk færre, men større ruter – «empirevinduer». Gjennom 1800-tallet ble fremstillingsteknikken forbedret, og stadig større ruter kunne anskaffes til overkommelige priser. Butikker fikk etter hvert utstillingsvinduer med meget store ruter uten sprosseinndeling.
Omkring 1950 kom isolerglass på markedet, med to eller flere lag glass med lufttett mellomrom, holdt sammen av spesielle profiler. Omtrent samtidig ble glass produsert etter en helt ny metode som ga fullstendig plane ruter, såkalt planglass produsert etter float-glass-metoden/Pilkingtonprosessen.
Moderne arkitektur har i stadig større grad utnyttet mulighetene som planglass i store formater kan gi. Vindusbånd og hele glassfasader forekom allerede fra omkring 1930. Tendensen har lenge vært å bruke faste vinduer som ikke kan åpnes, men bare har til oppgave å slippe inn lys, og sørge for ventilasjon på andre måter. Speilglassrute eller sotet glass kan benyttes for spesiell effekt eller å hindre innsyn. Skuddsikkert glass eller laminert glass brukes spesielt i enkelte biler.
Soting av bilvindu
Soting av bilvindu er modifisering som kan gjøres for å hindre innsyn og utsyn, gi mindre innvendig oppvarming av bilen i sollys eller for å oppnå et spesielt utseende på bilen. I Norge er det i henhold til kjøretøyforskriften ikke tillatt å sote frontruten eller siderutene ved forsetene. Dette kontrolleres på periodisk kjøretøykontroll. Soting av fremre sideruter kan unntaksvis tillates der sotingen er original fra fabrikken og tilfredsstiller gitte krav om lysgjennomgang. Bilens øvrige ruter kan sotes, som for eksempel bakrute, soltak og sideruter bak i bilen. I de fleste tilfeller utføres soting ved å legge på en tilskåret solfilm med lim og varmepistol. Solfilmer finnes med ulik transparens og innfarging, fra helt mørk til nær gjennomsiktig.
Konstruksjon
Vinduer består vanligvis av en rektangulær karm laget for innsetting i en åpning i veggen. Karmen kan være laget for direkte innfesting av glasset, men oftest er det satt inn én eller flere rammer som glasset settes inn i, med eller uten videre oppdeling ved hjelp av sprosser. Hvis karmen har to rammer i bredden, har den i tillegg en vertikal midtpost mellom rammene. Hvis den har flere rammer i høyden, er de adskilt av horisontale losholter.
I eldre tid var vinduer laget etter mål og håndverksmessig fremstilt av en snekker på verksted eller på byggeplassen, men i nyere tid blir praktisk talt alle vinduer levert i standardstørrelser fra fabrikk.
Vinduer av støpejern ble utviklet på 1800-tallet for bruk i industribygg og landbruksbygg. Omkring 1930 kom vinduer av stålprofiler i bruk, og fra omkring 1950 vinduer av aluminium.
Omkring 1900 ble det vanlig å montere innvendige varevinduer for å bedre vinduets varmeisolasjon. Noe senere kom også koblede vinduer i bruk, med en koblingsramme hengslet eller skrudd direkte på innsiden av den ytre rammen. Et koblet vindu er et vindu bestående av to rammer koblet sammen med hengsler i siden. Den ytre rammen har vanligvis småruter, mens den indre rammen har helt glass. Rammene kan deles slik at man kan fjerne støv og skitt som ligger mellom glassene.
I dag angir man vindustørrelsen ved å oppgi breddemål og høydemål på karmens ytterkant. Man beskriver da den totale lysåpning i veggen eller takkonstruksjonen som er nødvendig for å få plass til karmens yttermål. Karmens yttermål i seg selv er som oftest 1 cm smalere i begge retninger. Faktisk lysåpning etter montasje (lukket) vil avhenge av karmens profil, men er vanligvis ca. 20 cm mindre i begge retninger.
Vindu som rømningsvei (Norge)
Vinduer kan fungere som en ekstra rømingsvei i tilfelle brann.
Skyting under Panamerikanske leker 1955
Skyting under Panamerikanske leker 1955. Skyting var med som en av nitten sporter i de andre Panamerikanske leker 1955 som ble arrangert i Mexico by i Mexico fra 12. til 26. mars. Det var sytten øvelser, ni individuelle og åtte lagkonkurranser. USA ble beste nasjon med elleve gullmedaljer foran Argentina med tre.
Gomnes
Gomnes er en gammel storgård og et tettsted på Røyse i Hole kommune, Viken. Tettstedet, som er oppkalt etter gården, har innbyggere per 1. januar, og ligger ved Tyrifjorden, tvers overfor Tyristrand.
Tettstedet består av et boligfelt med typisk villabebyggelse omgitt av områder med dyrket mark og tradisjonell bondegårdsbebyggelse. Tyrifjord barne- og ungdomsskole og Tyrifjord videregående skole ligger i utkanten av Gomnes, der det ikke finnes butikker.
Etymologi
Gomnes er et sammensatt navn som består av forstavelsen Gom og endingen nes. Neset det siktes til utgjør sørsiden av Onsakervika, der gården Nordre Gomnes ligger. Forstavelsen Gom kan imidlertid ha flere betydninger. I bokverket Norske Gaardnavne har professor Rygh forklart det med det norrøne uttrykket gumi, som betyr mann og har med mannsnavnet Gumi å gjøre. Mannspersonen kommer også til uttrykk i beskrivelsen brudgom (brudens mann).
Førdynastisk tid i Egypt
Oldtidens Egypt var som i dag hovedsakelig ørken, men består av en langstrakt oase langs Nildalen i over 2000 km. Det meste av Egypt er ørken, over 90 prosent, bare en liten del er kultivert område, på størrelse av Belgia. Det var i dette området som de første steinaldermenneskene slo seg ned, først som jegere og samlere, deretter som jordbruksfolk og opprettet verdens første nasjon.
Dateringen av den førdynastiske epoken ble først definert før utstrakt arkeologisk utgravning ble foretatt i Egypt, og nyere funn har indikert en gradvis førdynastisk utvikling som har ført til diskusjon om når nøyaktig den førdynastiske tiden kan regnes som avsluttet. Av den den grunn er det et tidsrom i overgangen mellom to epoker som noen forskere betrakter som førdynastisk og andre som tidlig dynastisk tid.
Nilen
Grunnlaget for opprettelsen av den egyptiske sivilisasjon er Nilen, verdens lengste elv, 6 853 km lang. I oldtidens egyptiske språk ble Nilen kalt for Ḥ'pī eller Iteru, bokstavelig betydning «elv». Den greske historiker Herodotos skrev at «Egypt var Nilens gave». Det årlige regnet og smeltevannet fra Nilens kilder får elven til å svulme opp i august. Den svømmer over sine bredder og sprer et lag av mudder helt ut til ørkengrensen. Når vannet trekker seg tilbake, blir dette mudderet og næringsrike avleiringer liggende igjen. Det er dette laget med slam som er fruktbart, hvor bønder nær uforandret har sådd sitt korn i mer enn 7000 år. Det er på denne smale stripen langs elvens sider at den egyptiske kulturen oppsto og vokste til en stormakt i oldtiden.
Utenfor rekkevidden av de årlige oversvømmelsene var det kun ørken. De gamle egypterne kalte den dyrkede jorden for «det svarte land» og ørkenen for «det røde land». Det svarte landet var fylt med liv og vekst, mens det røde var tørt og dødt. Det døde landet var overgitt til de døde, og her ble det siden bygget gravsteder for de døde. Kontrasten er stor. Mot øst strekker ørkenen seg nær 160 km mot Rødehavet og i vest nær 5000 km over Sahara mot Afrikas vestkyst.
De første egyptere var jegere og samlere, halvnomadiske steinalderfolk som rundt 5000 f.Kr. begynte å trenge inn i Nildalen fra ørkenområdene. De organiserte seg i små jordbrukssamfunn, drev kvegdrift, holdt sauer og geiter, brukte hunder til jakt og esler som trekkdyr. De lærte seg forskjellige planter, blant annet lin som de vevde klær av, og bygde hus av siv.
Tidlig sivilisasjon
Selv om de kunne forutse de årlige oversvømmelsene, var de enkelte ganger så store at det førte til skader for de små samfunnene, og andre ganger ikke store nok, og da slo avlingene feil. Løsningen var å organisere seg i kollektivt arbeid ved å bygge demninger og kanaler for lettere å kontrollere oversvømmelsene. De lagret også overskuddskorn for framtiden. Med tiden vokste småsamfunnene til byer, distriktene til kongeriker. Håndverk ble spesialisert. De lærte å bearbeide stein, smelte kobber, veve kurver, brygge øl og framstille vin. Pottemakerkunsten, antagelig innført fra Asia, kunne de dreie vaser og krukker, og brenne dem til keramikk.
Oldtidens egyptere kultiverte og handlet med hvete, lin, papyrus og andre planter rundt Nilen. Hvete var særlig betydningsfullt i Midtøsten som stadig var plaget av sult. Handelssystemet sikret Egypts diplomatiske forhold med andre land og bidro til økonomisk stabilitet. Langtrekkende handel ble fraktet langs Nilen siden de eldste tider.
Samfunnsorganiseringen førte til utviklingen av et skriftspråk, hieroglyfer, som uttrykte tanker og lyd ved hjelp av billedtegn. Hieroglyfene oppsto fra den førlitterære kunstneriske tradisjon. Symboler på keramikk fra rundt 4000 f.Kr. minner om hieroglyfisk skrift. I en grav tilhørende en førdynastisk hersker ved Abydos ble det i 1998 avdekket 300 segletiketter med urhieroglyfer, datert til Naqada-perioden, ca 3200 f.Kr. De første fullstendige setninger skrevet med hieroglyfer er funnet i graven til Seth-Peribsen i Abydos, datert til det andre dynasti.
Naic
Naic (Bayan ng Naic) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Luzon og tilhøre provinsen Cavite. Folkemengden var på 111,454 innbyggere i 2015.
Førdynastisk tid i Egypt
Foreningen av Egypt
Ved slutten av kobberalderen, i tiden rundt 3400 f.Kr., var Egypt inndelt i to kongedømmer som igjen var inndelt i nomer (provinser). I henhold til tradisjonen var det monarkiet i nord som erobret monarkiet i sør. En ny inndeling avsluttet styret til den såkalte «skorpionkongen» i sør, og ble funnført av den legendariske kong Narmer, antagelig identisk med Menes, den første mytiske konge av Øvre og Nedre Egypt, i tiden rundt 2850 f.Kr. Hans hovedstad var Thinis. Innføringen av hieroglyfer på denne tiden markerte begynnelsen på historisk tid.
Reinhardtsgrimma
Reinhardtsgrimma er en del av Glashütte i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Sachsen. Frem til 2. januar 2008 var Reinhardtsgrimma også en selvstendig kommune. Kommunen hadde 3002 innbyggere (2006) og et areal på 53,81 km².
Naic
Navnet Naic
Sannheten er at Naic (N.A.I.C.) er et akronym for Nuestra Adorada (eller Amable. eller Amante) Inmaculada Concepción, som er spansk for det navn som den daværende barrioen under Maragondon fikk, og som er sognekirkens navn nå, og bestemmer byens fiesta (den katolske festen for Maria upleettede unnfangelse) - 8. desember.
Reinhardtsgrimma
Geografi
Reinhardtsgrimma befinner seg omkring 20 km sør for Dresden og omkring 6 km øst for den store kretsbyen Dippoldiswalde. Stedet ligger i den nordlige delen av Osterzgebirge mellom elvene Rote Weißeritz og Müglitz på begge sidene av Lockwitzbach. Disse er oppdemmet i høyvannsretensjonsbassenget Reinhardtsgrimma. Reinhardstgrimma er avgrenset i nord av Wendisch-Carsdorf-forkastningen, hvor også fjellet Wilisch ligger.
Førdynastisk tid i Egypt
Foreningen av Egypt
Narmer (eller Menes) og hans etterfølgere sammensmeltet nord og sør sammen til et velutviklet, sentralisert organisert rike. Egypterne ble det første folk i oldtiden som kan kalles en nasjon i en verden som ellers besto av småriker og bystater. I fire århundre, 3200-2800 f.Kr., som kalles for Egypts arkaiske periode, bekjempet Egypts hær stammefolk fra Nubia i sør og beduiner fra ørkenområdene i vest og øst i kampen om råvarer som granitt, kobber og gull. De etablerte handelsforbindelser opp til Libanon i nord for å skaffe tømmer som Egypt selv manglet. Med første dynasti flyttet hovedstaden fra Abydos og til Memfis hvor det forente Egypt ble styrt av en gudekonge, en farao. Abydos forble et betydelig hellig område i sør. Kjennetegnene for oldtidens egyptiske sivilisasjon, som kunst, arkitektur, skriftspråk, og mange aspekter av dens religion, fikk sin endelige utforming i løpet av tidlig dynastisk tid.
Tone Lindheim
Tone Lindheim  (født 22. mai 1954) er norsk landskapsarkitekt og professor.
Førdynastisk tid i Egypt
Arkeologi
Førdynastisk tid er generelt inndelt i kulturelle perioder, hver av dem navngitt etter stedet hvor en bestemt type egyptisk bosetning ble oppdaget. Disse må ikke betraktes som adskilte, individuelle kulturer, men den samme gradvise utviklingen som karakteriserer hele området for den førdynastisk epoken. De enkelte «kulturer» må forstås som store subjektive inndelinger benyttet for å lette studien av hele perioden.
Naic
Navnet Naic
Folke-etymologi: Navnet Naic har imidlertid fått flere forklaringer. Best kjent er om den spanjolen, en augustinermisjonær, som spurte seg for, og den tagalog-talende beboeren trodde spørsmålet det dreide seg om hans gris, og fikk griselyden som svar - «na-igik». En annen er at det er fra «ca-naic» dom betyr at det er nabostyedet (til Maragondon).
Tone Lindheim
Liv og virke
Hun er oppvokst på Nøtterøy. Om sitt yrkesvalg sier Tone at hun var inspirert av den danske arkitekten Jan Gehl (født 1936) og hans bok Livet mellom Husene. Tone Lindheim ble uteksaminert landskapsarkitekt fra Norges Landbrukshøgskole på Ås i 1981. Hun giftet seg i 1981 med arkitekt Peter Butenschøn (født 1944). Sammen utga de boka Det nye Oslo i 1987.
I årene 1981-84 var hun prosjektleder for byfornyelse i Boligetatens utbyggingsavdeling i Oslo kommune, og i årene 1984-86 var hun ansatt i Asplan-Prosjekt. I 1986 startet hun firmaet Bjørbekk & Lindheim AS sammen med Jostein Bjørbekk. Firmaet har vunnet en rekke konkurranser og er et av Norges ledende landskapsarkitektfirmaer. Hun var leder av Bolig- og byplanforeningen Oslo, har sittet i flere redaksjoner og vært med i juryen i en rekke arkitektkonkurranser. Hun ledet bl.a juryen for den internasjonale arkitektkonkurransen 'Byrommene i Bjørvika', 2004.
Prosjekter
I Bjørbekk & Lindheim har Tone Lindheim vært daglig leder og prosjektleder for en rekke store transformasjonsprosjekter, blant annet det byøkologiske pilotprosjektet Pilestredet park, Nansenparken, Hundsund grendesenter og Rolfsbukta boligområde på Fornebu, samt utvikling av Ensjø fra bruktbilby til grønn boligby, med gjenåpning av Hovinbekken som sentralt motiv. Lindheim har utformet mange skolegårder og byrom. Hun var også ansvarlig landskapsarkitekt for utviklingen og utformingen av Ekebergparken.
Akademisk karriere
I 1996 ble hun tilknyttet Norges miljø- og biovitenskapelige universitet på Ås som Professor II med undervisning ved Institutt for Landskapsplanlegging. Fra 2011 ble dette gjort om til en fast professorstilling. I årene 2015-2020 var hun ansatt som direktør ved Naturhistorisk museum, UiO i Oslo. Her arbeidet hun særlig med fornyelse av museets bygninger og utstillinger, samt finansiering, planlegging og bygging av det nye Klimahuset.
Reinhardtsgrimma
Geografi
Bundesstraße 170 går vest for stedet. Øst for Reinhardtsgrimma går Müglitztalbanen.
Naic
Barangayer
Naic er inndelt i 30 barangayer per 30. september 2019.
Apteraliplus
Apteraliplus er en slekt av små, vannlevende biller som gjør lite av seg. De svømmer rundt mellom vannplantene, men er relativt dårlige svømmere sammenlignet med familier som vannkalver og virvlere. De voksne billene er temmelig altetende mens larvene lever av alger.
Utseende
En liten (ca. 2 millimeter), avlang vanntråkker, gulbrun til mørkbrun på farge. Hodet er forholdsvis stort, fasettøynene middelsstore og litt utstående. Pannen er rundet, tett og fint punktert. Pronotum er avrundet firkantet, med grove punktgroper, særlig i midten. Dekkvingene er litt pæreformede, kraftig punktert, punktene danner litt uregelmessige rader. Arten mangler flygevinger og kan ikke fly.
Utbredelse
Arten er utbredt i det vestlige Nord-Amerika (Oregon, Idaho, California og sør til vestkysten av Mexico).
Førdynastisk tid i Egypt
Arkeologi
Det store flertall av førdynastisk, arkeologisk funn har blitt gjort i Øvre Egypt ettersom silten og avleiringene fra elven Nilen var mer utpreget og omfattende i Deltaregionen og som fullstendig tildekket de fleste stedene lenge før moderne tid.
Vitenskapelig kunnskap om oldtidens Egypt dateres tilbake til verket Descriptopn de l'Egypte (1809) av Napoléon Bonapartes forskere som publiserte funnet og tolkningene av Rosettasteinen, oppdaget 1799. Dens trespråklige teksten førte til dechiffreringen hieroglyfer og etablerte egyptologi som vitenskap. Åpningen av den første intakte kongelige grav til Tutankhamon i 1923 og deretter oppdagelsene av Tanis markerte store framskritt i forståelsen av Egypts eldste historie.
Paleolittisk tid
Sen paleolittisk tid (den første steinalder) i Egypt begynte en gang rundt 30 000 f.Kr. Nazlet Khater, et arkeologisk funnsted i Øvre Egypt, har det blitt avdekket et skjelett i 1980 og datert i 1982 fra ni prøver til være mellom 35 100 til 30 360 år gamle. Dette skjelettet representerer det eneste fullstendige moderne menneske fra den eldste steinalderen i Afrika.
Utgravninger ved Nilen har frambrakt tidlige steinredskaper. De eldste av disse tilsvarte steinredskaper innenfor kulturer som oldowan, acheuléen og en egyptisk form for steinteknologien clacton. En del av de eldste kjente bygninger ble avdekket i Egypt av arkeologen Waldemar Chmielewski langs sørgrensen nær Wadi Halfa. De var mobile strukturer, lett å ta fra hverandre, flytte, og sette sammen igjen. De ga samfunn av jegere og samlere delvis fast bosetning.
Steinteknologien som kalles for atérienkulturen nådde Egypt en gang rundt 40 000 f.Kr. Khormusanindustrien fulgte deretter i løpet av de neste 10 000 år. Denne besto av avanserte redskaper ikke utelukkende framstilt av stein, men også fra dyrebein og mineralet hematitt. De utviklet også små pilspisser ikke ulikt de som indianere framstilte langt senere i Nord-Amerika, men ingen buer er blitt funnet fra denne tiden. Slutten på khormusanindustrien kom i tiden rundt 16 000 f.Kr. med utviklingen av andre kulturer i regionen.
Mesolittisk tid
I mesolittisk tid, steinalderepoken mellom paleolittisk og neolittisk tid, blomstret halfankulturen langs Nildalen i Egypt og Nubia i tiden mellom 18 000 og 15 000 f.Kr. Menneskene levde på en diett fra store flokker med dyr og fiske. Større konsentrasjoner av gjenstander og redskaper tyder på at de ikke var bundet til sesongmessig vandring, men var fast bosatt i lengre perioder. Denne kulturen er vurdert som utgangspunktet for den iberomaurusiske kulturen som spredte langs nordlige Afrika nord for Sahara (området Maghreb) og inn i Spania. Halfankulturen, i sin tid utviklet fra Khormusankulturen, som var avhengig av spesialisert jakt, fiske, og innsamling for livsopphold. De fremste materielle levningene er steinredskaper, steinflakk og et stort antall helleristninger og bergmalerier.
Rundt tyve arkeologiske steder i øvre del av Nubia har bevitnet eksistensen av kornkvern i en mesolittisk kultur som er kalt for qadankulturen. Den praktiserte innhøsting av villkorn langs Nilen ved en uttørringsfase av Sahara tvang beboerne ved oasene i Libya til å trekke inn i Nildalen.
Qadanfolkene utviklet sigder og kvernsteiner til å effektivisere innsamlingen og prosesseringen av kornet. Imidlertid er det ingen indikasjon på bruken av disse redskapene etter rundt 10 000 f.Kr. da de ble erstattet av jegere og samlere.
Karin Erlandsson
Karin Erlandsson (født 1978 i Österbotten) er en finlandssvensk forfatter, journalist og kulturredaktør.
Førdynastisk tid i Egypt
Mesolittisk tid
I Egypt har analyser av pollen funnet ved arkeologiske steder indikert at sebiliankulturen (eller esnakulturen) samlet både hvete og bygg. Domestisert frø ble ikke funnet (moderne hvete og bygg har sin opprinnelse i Anatolia og Midtøsten).
Den regionale harifiankulturen er forstått som oppstått i Faiyum og de østlige ørkenområdene i løpet mesolittisk tid og smeltet sammen med førkeramisk, neolittisk kultur. Denne tilpasningen førte til en gruppe av kulturer som livnærte seg ved nomadisk husdyrhold, og kan ha vært opprinnelsen til den kulturen som spredte ursemittiske språk over Midtøsten og til Mesopotamia.
Nedre Egypt
Fortsatt uttørking tvang de tidligste forfedrene til egypterne å bosette seg mer fast langs Nilen og tilpasse seg en mer stillesittende livsstil. Perioden fra 9000 til 6000 f.Kr. har etterlatt svært lite arkeologiske bevis. Rundt 6000 f.Kr. var det neolittiske (bondesteinalder) bosetninger over det meste av Egypt. Undersøkelser basert på morfologiske, genetisk,  og arkeologiske data  har tilskrevet disse bosetningene til innflyttere fra det område som kalles for den fruktbare halvmåne i løpet av egyptisk og nordafrikansk neolittisk tid, mulig også førte med seg eller ga betydelige impulser jordbruket i regionen. Imidlertid utviklet andre regioner i Afrika en jordbrukskultur uavhengig på samme tidsrom, som på høylandet i Etiopia, Sahelfeltet sør for Sahara, og i vestlige Afrika. Det er dog en del indikasjoner som motsier en større innvandring fra Midtøsten ved innføringen av landbruket, blant annet mangel på sumeriske eller semittiske lånord.
Veving er bevitnet for første gang i Faiyum (Faiyum A-perioden), og folket i denne tiden, i motsetningen til senere egyptere, gravla sine meget nær sine bosetninger, tidvis også innenfor. Neolittisk tekstilproduksjon er dokumentert fra funn i 2013 i grav i Faiyum, datert til 5000 f.Kr. Dette bevarte fragment var vevd med rundt 12 ganger 9 tråder per cm i en enkel vevning. Fra 3600 f.Kr. var lin det dominerende fiber i Nildalen inntil ull ble viktig først i andre kulturer fra rundt 2000 f.Kr.
Selv om de arkeologiske stedene avslører lite om denne epoken, har en undersøkelser av mange egyptiske ord for «by» fremmet en hypotetisk liste av årsaker til hvorfor egyptere bosatte seg fast og dannet urbane sentre. I Øvre Egypt indikerer terminologen handel, beskyttelse av buskapen, høyere områder som beskyttelse mot oversvømmelser, og hellige steder for guddommene.
Fra rundt 5000 til 4200 f.Kr. blomstret merimdekulturen i Nedre Egypt, så langt fra en eneste stor bosetning ved utkanten vestlige Nildeltaet, rundt 50 km nordvest for Kairo. Kulturen hadde sterke forbindelser til Faiyum A-kulturen foruten også til Midtøsten. Folket levde i små hytter, framstilte enkel, udekorert keramikk og redskaper framstilt av stein. De holdt kveg, sauer, geiter og griser. De plantet hvete, durra, og bygg. De gravla sine døde innenfor bosetningen og framstilte statuetter av leire. De første egyptiske hoder/byster i naturlig størrelse gjort i leire ble framstilt av dette folket.
En annen kultur, El Omari, er kjent fra en liten bosetning i nærheten av dagens Kairo. Folket synes å bo i hytter, men kun stolpehull og groper er bevart. Keramikken var enkel og dekorert, de hadde steinredskaper som småflak, økser og sigder. Metall var ikke kjent. Det er påvist bosetning fra 4000 f.Kr. og fram til arkaisk tid.
Maadikulturen (også kalt for Buto Maadi-kulturen) er den mest betydningsfull forhistoriske kulturen i Nedre Egypt som var samtidig med fasene Naqada I og II i Øvre Egypt. Kulturen er best kjent fra det arkeologiske stedet Maadi i nærheten av Kairo, men også bevitnet i mange andre steder fra Nildeltaet til Faiyumregionen.
De hadde kjennskap til metaller som kobber ved at en del skarvøkser av kobber har blitt funnet. Keramikken var enkel og udekorert, og viser i en del former til sterke forbindelser til sørlige Israel. Folket levde i små hytter, delvis grav ned i bakken. De døde ble gravlagt i egne gravlunder, men det var lite gravgods. Maadikulturen ble erstattet av Naqada III-kulturen; om det skjedde ved naturlig innvandring, innflytelse eller ved erobring, er uvisst.
Øvre Egypt
Tasiankulturen var den neste i Øvre Egypt. Denne kulturgruppen er navngitt etter gravene som er funnet ved Der Tasa på østbredden av Nilen mellom Asyut og Akhmim. De er kjent for å ha produsert de tidligste svarttoppkeramikken, en type rød og brun keramikk som var malt svart på toppen og innvendig. Denne keramikken er vesentlig for dateringen av førdynastiske Egypt. Ettersom alle datoer for den førdynastiske perioden er spinkel i beste fall, utviklet arkeologen William Flinders Petrie et system kalt for sekvensdatering hvor relativ dato, om ikke absolutt dato, ble gitt et hvert førdynastisk sted som kan bli fastslått ved undersøkelser av dets keramikk.
Etter hvert som den førdynastiske perioden utviklet seg, utviklet håndtakene på keramikken fra å være rent funksjonelle til å bli ornamentale. Graden av hvilken grad keramikken var funksjonell eller dekorativ ble også benyttet for å bestemme den relative dateringen av det aktuelle arkeologiske funnstedet. Ettersom det er liten forskjell mellom keramikk fra tasian- og badarikulturen, overlapper førstnevnte den sistnevnte kulturen betydelig. Fra tasianperioden og framover, synes det som om Øvre Egypt var sterkt påvirket av kulturen i Nedre Egypt.
Badarikulturen fra mellom 4400 til 4000 f.Kr. er navngitt for stedet Badari i nærheten av Der Tasa. Den fulgte tasikulturen, men var så lik på så mange vis at flere forskere betrakter de begge som en fortsettende periode. Badarikulturen fortsatte å produsere den særskilte keramikken med svarte topper, om en med forbedret kvalitet, og bli gitt sekvensdateringsnumrene 21-29. Den fremste forskjellen for de forskere som forsøker å skille epokene er at badarikulturen også benyttet kobber i tillegg til stein, og er således bosetninger innenfor kobberalderen mens tasikulturen formelt sett er neolittisk steinalderkultur.
Kulturens redskaper av flint utviklet seg til skarpere og mer formgjorte blader, og den første keramikkglasur av typen fajanse ble utviklet. Særskilte arkeologiske steder har blitt lokalisert fra Nekhen til noe nord for Abydos. Det synes som at Faiyum A-kulturen og de to badari- og tasikulturene overlappet hverandre betydelig. Imidlertid er Faiyum A-kulturen betraktet som langt mindre jordbrukspreget og var fortsatt neolittisk i sitt vesen.
Amratiankulturen eller Naqada I-kulturen, omtrentlig 4000 til 3500 f.Kr. Den er navngitt etter stedet El-Amra, rundt 120 km sør for Badari. Det er det første stedet hvor denne kulturgruppen ble avdekket hvor den var ublandet med den senere kulturgruppen gerzeankulturen. Keramikk med svarte topper fortsatte å bli produsert, men også steingods med hvite krysslinjer, en type keramikk som har blitt dekorert med tette parallelle linjer som ble krysset av andre, tilsvarende nære parallelle hvite linjer. Denne perioden faller innenfor S.D. 30 og 39 i Petries sekvensdateringssystem.
Nylig utforskede objekter bevitner til økt handel mellom Øvre og Nedre Egypt på denne tiden. En vase av stein fra nord ble funnet ved el-Amra, og kobber, som ikke ble utvunnet i Egypt, ble importert fra Sinaihalvøya, eller muligens fra Nubia. Obsidian og en liten andel med gull ble begge deler helt bestemt importert fra Nubia. Sannsynligvis ble det også drevet handel med oasene.
Nye innovasjoner skjedde i bosetningene som gikk forut senere kulturepoker. Bygninger bygd av soltørket leirmurstein, men kun i et lite antall. Ovale, dekorerte kosmetiske paletter, framstilt av skifer, benyttet for å legge på kosmetikk, dukket opp i denne perioden, men enkelt framstilt sammenlignet med senere epoker.
Gerzeankulturen (eller Neqada II-perioden) fra rundt 3500 til 3200 f.Kr. er navngitt etter det arkeologiske stedet Gerzeh, ikke langt fra Faiyum. Det var den neste stadiet i den kulturelle utviklingen i Egypt, og det var i løpet av denne tiden at grunnlaget for det dynastiske Egypt ble dannet. Gerzeankulturen er hovedsakelig en uavbrutt utvikling fra amratiankulturen som begynte på Nildeltaet og flyttet seg sørover gjennom Øvre Egypt. Den erstattet eller påvirket dog ikke amratiankulturen i Nubia. Dens keramikk er gitt verdier fra S.D. 40 til 62, og er særskilt forskjellig fra amratiankulturens keramikk med hvitekryssede linjer eller svartetoppkeramikken. Dens keramikk var malt hovedsakelig mørk rød med bilder av dyr, folk, og skip foruten også geometriske symboler som synes å være avledet fra dyr. De var også bølgeformete håndtak (sjelden før denne perioden, men tidvis funnet så tidlig som S.D. 35), ble mer vanlig og detaljerte inntil de var bortimot fullstendig ornamentale.
Gerzeankulturen sammenfalt med et betydelig nedgang i regnfallet, og jordbruket langs Nilen produserte da det aller meste av maten i Egypt, skjønt om samtidige malerier med jaktscener er en indikasjon, var jakt tidvis fortsatt en måte å drive matauk med. Med økt mattilgang, tilpasset egypterne seg til et langt mer urbant liv og byene vokste til opptil 5000 innbyggere. Det var på denne tiden at byborgerne begynte husbygging med siv og halmstrå, og begynte å masseprodusere murstein fra soltørket leire, en byggeteknikk som også var dominerende i kulturene mellom Eufrat og Tigris.
Egypterne benyttet fortsatt redskaper framstilt fra stein, men kobber ble benyttet til alle former for redskaper, også til våpen. Sølv, gull, lasurstein og fajanse ble benyttet ornamentalt. Kosmetikkpaletter for å sminke øynene begynte å bli utsmykket med relieffutskjæringer.
De første gravene i klassisk egyptisk stil ble også bygd, modellert etter ordinære hus og tidvis sammensatt av tallrike rom. Selv om det er behov for ytterligere undersøkelser av Deltaet, er denne stilen generelt antatt å ha sin opprinnelse her og i Øvre Egypt.
Egyptisk kunstuttrykk
Kunstuttrykkene i jordbruksrikene i den fruktbare halvmåne hviler på deres neolittiske forhistorie: magiske avbildninger av dyr og de mer impresjonistiske framstillingen av menneskelig aktivitet. Disse to konseptene, den magiske og minnemarkeringene, blandes og sammensmelter i de første kunstverkene ved Egypts etablering av en sivilisasjon. Tradisjonen med hellige, magiske dyr resulterte i at de ble benyttet som totemsymboler for de ulike klaner, overskygget fra den foregående amratiankulturen. Egypterne holdt fast med dyrkelsen av sine helliggjorte dyr: Apis oksen, Hathor kua, Horus falken, og videre. I tillegg var løver, okser, gaseller, vadefugler tidlige symboler på de ulike nomer ved deres totemrolle, tidvis framstilt i kamp med hverandre. Deretter ble de gitt fast billedframstilling som et blekt minne om tidligere rivalisering. Dyremagien og visuelle fortellinger ble kombinert i kunstverker som markerte begynnelsen på den etter hvert så kjente kunsten i oldtidens Egypt.
Relieffer på steinplater hadde en praktisk hensikt ved de ikke så lett gikk i stykker enn frittstående skulpturer, men skulptøren innfanget sitt motiv i en ramme og en geometrisk rom på samme vis som på dekorasjonen på kniven fra Gebel el-Arak, funnet vest for Nilen, ved at motivet var preget av orden: dyrefigurene var arrangert i vertikale rekker og således dannet et «register». Dette arrangementet forble uendret og gjentas i egyptisk kunst i både relieffer som veggmalerier. En rektangulær ramme danner begrensningen av et rom og en flate, preget av dekorativ disiplin. Noe av det samme gjenfinnes også i Mesopotamia, muligens også hvor innflytelsen kom fra. Kunst er refleksjonen av en mentale og visuelle vaner, og det samme opplegget satte også sitt preg på arkitekturen i form av kompakte arrangementer med firkantplaner og strukturell ordning av steinene.
Kontakt med Mesopotamia
Selv om gerzeankulturen i dag er klart identifisert som fortsettelsen av amratianperioden, er det betydelig innflytelse fra Mesopotamia i denne perioden. Særskilte utenlandske objekter og kunstform kom til Egypt i løpet av denne perioden, noe som indikerer kontakter med flere deler av Asia. Objekter som Gebel el-Arak-kniven som ble funnet i Egypt, en flintkniv med utsmykket håndtak i elfenbein, har åpenbart mesopotamiske relieffutskjæringer. Sølv som er avdekket i Egypt fra denne tiden, kan kun ha kommet fra Anatolia.
En del egyptiske objekter som ble framstilt etterlignet åpenbart mesopotamiske former, men ikke slavisk. Sylindersegler opptrer også i Egypt, foruten også arkitektur med innskåret panelverk, og egyptiske relieffer på kosmetiske paletter er åpenbart framstilt i samme stil som den samtidige mesopotamiske urukperioden. Seremonielle septerhoder som dukket opp i sen gerzeantid er framstilt i mesopotamisk pæreformet stil framfor den innfødte egyptiske stilen.
Torbjørn Mork
Torbjørn Mork (født 17. november 1928 i Odda, død 16. oktober 1992 i Oslo) var en norsk lege, politiker (Arbeiderpartiet) og embetsmann.
I kommunestyreperiodene 1968–1971 og 1972–1975 var Mork medlem av Asker kommunestyre og formannskap for Arbeiderpartiet. Fra 1971 til 1973 var han nestformann i Akershus Arbeiderparti.
Han var statssekretær i Sosialdepartementet 1971–1972.