cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Molde Fotballklubb
Kvinnefotball
Molde hadde på begynnelsen av 1990-tallet et kvinnefotballag i toppen. Laget spilte sin eneste sesong i Toppserien i 1994-sesongen. Ettersom herrelaget hadde rykket ned, ble dermed ikke Molde det første laget som hadde et lag i den øverste divisjonen for begge kjønn samtidig. Moldes kvinnefotballag ble etter hvert en del av Sportsklubben Træff, men vendte siden tilbake til MFK. I 2020 spiller Moldes A-lag for kvinner i 2. divisjon, avdeling 5.
Mordet på Andreas Baader
Bildet var i 2012 utstilt på Astrup Fearnley Museet for Moderne Kunst.
Strandvik kirke
Strandvik kirke er en langkirke fra 1857 i Bjørnafjorden kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tre og har 400 plasser. Arkitekt for kirken var Frederik Hannibal Stockfleth.
Reticella
Reticella  er sydde kniplinger dannet ved utskårsøm. Teknikken ble utvikla i Nord-Italia på 1500-tallet.
Tacola
Tacola er en slekt av sommerfugler som tilhører underfamilien Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Gruppen består for det meste av store, kraftige arter. De er gode flygere og seiler gjerne på stive vinger. Disse sommerfuglene lever i Sørøst-Asia.
Reticella
Teknikken har hatt stor betydning for broderi på folkedrakter, f.eks. hardangersøm i Norge.
Tacola
Utseende
Ganske store og kraftige, bredvingede, brune sommerfugler med hvite eller oransje striper.
Systematisk inndeling
Disse artene har gjerne vært plassert i slekten Athyma.
Europavei 49
Europavei 49 går mellom Magdeburg i Tyskland og Wien i Østerrike.
Trasé fastlagt av UNECE: Magdeburg – Halle – Plauen – Schönberg – Vojtanov – Karlovy Vary – Plzeň – Ceské Budjovice – Halámky – Wien
Guo Moruo
Guo Moruo (kinesisk:郭沫若, pinyin: Guō Mòruò, født enten 10. eller 16. november 1892 i Leshan i Sichuanprovinsen i Kina, død 12. juni 1978 i Beijing) var en kinesisk skuespiller, poet, historiker og arkeolog.
Bakgrunn
Guo Muruo kom fra en relativt velbeslått hakkafamilie i Sichuan som hadde som hjemstavn Ninghua i Fujianprovinsen. Han studerte først ved Shishi gymnasium i Chengdu og fikk deretter mulighet til å studere medisin i Japan i 1914, der han begynte å bli mer interessert av litteratur og ble påvirket av Wang Yangming, Rabindranath Tagore og Walt Whitman.
Karriere
I 1917 innledet han sin litterære karriere med å oversette Tagores poesi til kinesisk, og begynte snart å skape egne verker. I 1921 publiserte han sin første poesisamling, Nüshen (Gudinner) som etablerte hans rykte som en nyskapende poet på det kinesiske talespråk i Fjerde mai-bevegelsens ånd. I Japan lærte han blant annet å kjenne Yu Dafu og i 1921 var han med på å grunnlegge det litterære Skapelseforbundet, som i to år var sentrum for hans litterære aktiviteter.
I februar 1924 vendte Guo tilbake til Kina og bosatte seg i Shanghai. Den politiske radikaliseringen i Kina påvirket ham sterkt og han begynte å interessere seg for marxismen. I 1925 ble han med i Kuomintang, som da samarbeidet med Kinas kommunistiske parti. Han deltok i Nordkampanjen i 1926 som propagandist, men da Chiang Kai-shek begynte å utrense kommunister fra Kuomintang i 1927 tok Guo kommunistenes parti og begav seg til Nanchang straks etter det mislykkede Nanchangopprøret i august 1927. Han ble med i kommunistpartiet ved denne tid, men flyktet deretter til Japan, der han forble i ti år og gjennomgikk en av sine litterært mest produktive perioder.
Under den kinesiske borgerkrig deltok Guo som «partiløs» i Det kinesiske folks politisk rådgivende konferanse i arbeidet med å forberede utropelsen av Folkerepublikken Kina høsten 1949. Etter kommunistenes maktovertagelse innehadde han en rekke viktige posisjoner under det nye regime, han var blant annet sjef for det kinesiske vitenskapsakademi. Under 1940- og 1950-tallet arbeidet han intensivt med å representere Kina i den sovjetiske frontorganisasjonen Verdensfredsrådet på forskjellige steder i verden, da han blant annet besøkte Stockholm flere ganger. I 1951 ble han belønnet med Stalins fredspris.
Under kulturrevolusjonen ble han utsatt for forfølgelser og to av hans sønner begikk selvmord. Etter kulturrevolusjonens slutt lyktes han med å gjenvinne en stor del av sin innflytelse.
Audun Lindholm
Audun Lindholm (født 8. oktober 1980) er en norsk redaktør, forlegger og fanzineutgiver.
Lindholm er leder for mikroforlaget Gasspedal og fra 2006/07 redaktør i tidsskriftet Vagant. Tidligere har han utgitt en rekke fanziner, og siden 2010 har han produsert flere kortfilmer.
I 1994 ble han medredaktør av rollespill-fanzinen Imagonem, der han skrev en fast fanzinespalte. På samme tid startet han fanzinen Gudenes inngripen, med tilknytning til både black metal- og UFFA-miljøene i Trondheim. Senere redigerte og utga han science fiction-fanzinen Sol og var aktiv i amatørpresseorganisasjonen (APA) Replicant. De mest langvarige fanzinene Lindholm har utgitt, er litteraturfanzinene Journal Ka (syv utgaver, 1997-1999) og Grønn kylling (arb. tittel).
I 2000 etablerte Lindholm «aktivitetslabelen» Gasspedal som utgivelsesplattform for fanzinene han var involvert i. I 2003 utkom de første chap-bøkene i serien Biblioteket Gasspedal, av Bjørn Skogmo og Vemund Solheim Ådland. I årene som fulgte ble forfattere som Annelie Axén, Das Beckwerk, Arve Kleiva, Pål Norheim, Sigurd Tenningen og Øyvind Ådland utgitt i serien, i tillegg til oversettelser av Mircea Cartarescu, Henri Michaux og Peter Waterhouse. Gasspedal har også vært involvert i andre prosjekter, som småforlagsmessa Tekstallianse, den tverrnordiske utgivelsesserien NOORD og filmserien Gasspedal Animert. Den åttende filmen i serien, animert av Kristian Pedersen og basert på et dikt av Øyvind Rimbereid, ble i oktober 2014 tildelt Goethe-Instituttets filmpris under Zebra Poetry Film Festival i Berlin.
I 2003 startet Lindholm Audiatur – Festival for ny poesi sammen med Martin M. Sørhaug. Til festivalen redigerte han i 2005, 2007 og 2009 Audiatur – Katalog for ny poesi, en trilogi om og med internasjonal avantgardistisk samtidspoesi på 512 + 32, 784 og 832 sider, sammen med Paal Bjelke Andersen og Thomas Lundbo. Lindholm trakk seg fra festivalstyret i 2011, men sitter fortsatt i redaksjonen for Audiatur Bokhandel, som han også var med på å starte opp.
I 2007 ble Lindholm ansvarlig redaktør for tidsskriftet Vagant, der han hadde vært med i redaksjonen siden 2005. I 2013 ble Vagant tildelt prisen som Årets tidsskrift av Norsk Tidsskriftforening.
Sammen med Susanne Christensen redigerte Lindholm i 2009 boka «Borders» på det amerikanske forlaget ChainLinks med bidrag fra Das Beckwerk, Ida Börjel og Matias Faldbakken.
Priser
I 2011 redigerte Lindholm boka Som fra mange ulike verdener, om Ole Robert Sundes forfatterskap. Boka ble designet av Andreas Töpfer, og fikk gull i Grafills kåring Årets vakreste bøker i tillegg til æresdiplom under Stiftung Buchkunsts kåring «Verdens vakreste bøker» under bokmessa i Leipzig i februar 2014.
Øvrige priser:
Suzuki TS50X
Suzuki TS50X (Suzuki X) er en moped produsert i Japan av Suzuki i perioden 1984 til 2001.
Mopeden ble levert med en luftkjølt ensylindret motor på 49 cm3, denne gav 2,9 HK. Den hadde 5 trinns manuell gir, og våtclutch.
Suzuki TS50X var svært populær og er Norges mest solgte moped igjennom tidene. Den mest solgte TSX’n er modellen med utsende fra år 1996 til år 2001. (mørkegrå ramme, svarte kåper/tank med lilla og gule dekaler, gul sadel m/svart suzuki tekst)
Mopeden var kjent for å være svært slitesterk, å var et veldig populært valg blandt ungdom på 80 og 90 tallet. Mange av disse syklene ble særdeles godt brukt, det er få igjen i forhold til hvor mange som ble solgt.
Sun Yat-sen
Sun Yat-sen (tradisjonell kinesisk: 孫逸仙, forenklet kinesisk: 孙逸仙; pinyin: Sūn Yìxiān, født 12. november 1866 i Cuiheng i Guangdong i Kina, død 12. mars 1925 i Beijing) var en kinesisk revolusjonær og politiker som spilte en viktig rolle da Qing-dynastiet ble styrtet. Han var en av grunnleggerne av nasjonalistpartiet Kuomintang, og den første provisoriske presidenten da Republikken Kina ble grunnlagt i 1912. Han utviklet en politisk filosofi som han gav navnet Folkets tre prinsipper, og den har fremdeles en stor innflytelse på det som er igjen av Republikken Kina, på øya Taiwan.
Suzuki TS50X
Nyprisen på en TS50X var 16.000kr i 1984.
Rammen er pulverlakkert og sykkelen bærer preg av kjent japansk kvalitet.
Sun Yat-sen
Sun var den samlende skikkelse i Kina etter keiserdømmets sammenbrudd, og står i den særstilling at han høyaktes både på det kinesiske fastland og på Taiwan. I Taiwan er han også kjent under sitt posthume navn Nasjonens fader, Sun Chungshan. I Folkerepublikken på fastlandet blir han fremhevet som en Revolusjonens forløper.
Suzuki TS50X
De norske modellene hadde kun en sitteplass, andre modeller kunne ha fothvilere bak og lang-sal for 2 personer.
Sun Yat-sen
Liv og virke
Sun kom fra en bondefamilie i en landsby ikke langt fra Macao. I en alder av 13 år dro han til Hawaii, dit hans bror hadde reist som arbeider og hadde klart å slå seg opp som kjøpmann. I Hawaii gikk han på den episkopale Iolani School fra 1879 til 1882. Denne første berøring med kristendommen gjorde et dypt inntrykk på ham.
Suzuki TS50X
Den eneste store forandringen som ble gjort mellom 1984 til 2001 var hovedsakelig utsendemessig.
Sun Yat-sen
Liv og virke
Etter hjemkomsten til Cuiheng slo han i stykker en gudefigur i landsbytempelet som en demonstrasjon av sin motstand mot de rådende forhold. Dermed ble han forvist fra landsbyen.
Hunchun
Hunchun (kinesisk: 珲春; pinyin: Húnchūn) er et byfylke og en grenseby i provinsen Jilin i Folkerepublikken Kina, langs grensen til Nord-Korea. Området ligger i det autonome prefektur Yanbian, som har stor befolkning av koreanere.
Sun Yat-sen
Liv og virke
Han begynte på medisinstudiet ved Hong Kong College of Medicine for Chinese, og arbeidet deretter som lege i Hongkong.
Suzuki TS50X
TSX’n fikk ny farge på rammen, tetting av hullene i rammen like ved sallås, farge på kåper og forskjellig motiv på dekalene.
Sun Yat-sen
Liv og virke
Hans opphold i Vesten bidro til hans misnøye med Qing-dynastiets styre, og han begynte å organisere reformgrupper blant eksilkinesere i Hongkong. I oktober 1894 grunnla han Xing-Zhong-selskapet (Foreningen for Kinas gjenreisning) for å skape et grunnlag for fremtidig, revolusjonær virksomhet.
Hunchun
Befolkningen var 210,281 innbyggere i 1999. I byen ligger Hunchun kullkraftverk som er under utvidelse til 2 GW effekt.
Sun Yat-sen
Liv og virke
I 1895 slo Kantonoppstanden feil; dette var en oppstand som han hadde vært med på å organisere. Qing-regjeringen satte da en pris på hans hode, og fra da tilbragte Sun de neste 16 år av sitt liv i landflyktighet i Europa, USA, Canada og Japan. Der samlet han inn penger for revolusjonen. I Japan slo han seg sammen med kinesiske dissidenter og ble senere leder for Tongmenghuiforbundet (forgjengeren til partiet Guomindang). Det førte til at han ble utvist fra Japan og dro til USA. Der skar han av seg hårpisken og begynte å bruke vestlige klær.
Hunchun
Historie
Hunchun var hovedstad for riket Balhae mellom 785 og 793, og het da Dongyang.
Suzuki TS50X
De tidligste modellene fra 1984 til 1986 hadde færre eiker på bakfelg og en sal med en skrå avslutning.
Hunchun
Administrative enheter
Hunchun har fire subdistrikter, fire storkommuner og fem kommuner.
Sun Yat-sen
Liv og virke
Den 10. oktober 1911 begynte Wuchangoppstanden. Den førte til keiserdømmets fall i Kina. Da Sun hørte om militæroppstanden, dro han først til Europa for å overbevise vestmaktene om ikke lenger å yte Qingregjeringen noen kreditt. Dette lyktes han i, og returnerte til Kina.
Hunchun
Administrative enheter
Subdistrikter:
Suzuki TS50X
Det ble også en endring i lyssystemet. Etter 1996 til 2001 så hadde du bare fulltlys, ikke nær og langlys slik som på tidligere modeller. Mopeden fikk også støttesensor.
Sun Yat-sen
Liv og virke
Den 29. desember ble Sun valgt til overgangspresident for den nystiftede Republikken Kina på en konferanse for provinspresidenter i Nanjing.
Hunchun
Administrative enheter
Storkommuner:
Sun Yat-sen
Liv og virke
Ettersom Sun tilbragte sin tid utenlands er det galt å betrakte han som en nøkkelperson for selve regimeskiftet. At han ble valgt til overgangspresident skyldtes heller at han den gang var en aktet, men likevel relativt ubetydelig skikkelse, og dermed en passende komromisskandidat mellom den konservative adel og de revolusjonære.
Hunchun
Administrative enheter
Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 302 går fra Hunchun til Ulanhot i Indre Mongolia.
Sun Yat-sen
Liv og virke
Den 12. august 1912 grunnla han med henblikk på de forestående parlamentsvalgene det nasjonale folkeparti Guomindang som en koalisjon av flere mindre politiske grupperinger.
Men overgangsregjeringen var i en vanskelig situasjon. De sydligere provinser hadde erklært selvstendighet, men ennå ikke de i nord. Overgangsregjeringen hadde heller ingen troppestyrker, og den hadde liten kontroll over den nye hæren. Det fantes fremdeles betydelige troppestyrker som var lojale overfor Qingstyret. Dermed var Sun henvist til støtte fra general Yuan Shikai, som kommanderte Beiyang-armeen i det nordlige Kina. Sun ble nødt til å love ham presidentvervet, hvorpå Yuan skiftet side og tvang frem keiser Pu Yis avgang.
Yuan utviklet seg til diktator, og Sun forsøkte i 1913 å styrte ham. Det slo feil, og Sun dro i eksil til Japan igjen der han reorganiserte Guomindang.
Der giftet han seg 25. oktober samme år med Song Qingling, etter å ha skilt seg fra sin første hustru Lu Muzhen.
For å øke sin militære slagkraft overfor militaristene i Beijing grunnla han militærakademiet i Whampoa utenfor Kanton, med Chiang Kai-shek som kommandant og partifeller som Wang Ching-Wei og Hu Han-Min som politiske lærere.
På denne tiden mottok Sun støtte fra Komintern, som ville omorganisere Guomindang til et leninistisk parti. Samtidig opprettet kommunistene og Guomindang en fellesfront. I 1924 ble denne alliansen ytterligere styrket. Sun var kommet til den overbevisning om at Kinas samling bare ville kunne skje med makt. Etter en overgangsperiode skulle man etterpå innføre demokrati.
Den 10. november 1924 dro Sun nordover og gikk inn for en felleskinesisk konferanse og for opphevelsen av ulikeverdige traktater med fremmedmaktene. Senere dro han nok en gang nordover for å drøfte landets fremtid, trass i svekket helse.
Den 12. mars 1925 døde han i Beijing av leverkreft i en alder av 59 år.
Han ble begravet der, men etter fem år ble hans legeme overført til et stort mausoleum i Nanjing, Kinas nye hovedstad.
Suzuki TS50X
Forgjengeren av TS50X var Suzuki ER50 og etterkommeren var Suzuki RMX 50.
Almagest
Almagest er en matematisk og astronomisk avhandling fra det andre århundre som omhandler den tilsynelatende bevegelsen til stjernene og planetenes baner. Avhandlingen ble skrevet på gresk av Klaudios Ptolemaios, en lærd i romertiden fra Egypt, og er en av de mest innflytelsesrike vitenskapelige tekstene gjennom tidene med den geosentriske modellen akseptert i mer enn tolv hundre år fra opprinnelsen i hellenistiske Alexandria, i middelalderens Østromerriket og islamske verdener, og i Vest-Europa gjennom middelalderen og tidlig renessansen frem til Kopernikus.
Ocellaris klovnefisk
Ocellaris klovnefisk (Amphiprion ocellaris) er en liten tropisk korallrevfisk. Fisken er kjent for sitt litt merkelige forhold til sjøanemoner, der den nyter beskyttelse uten å tilsynelatende å yte noe tilbake til anemonen.
Vaucluse
Vaucluse er et fransk departement i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur. Hovedbyen er Avignon.
Det er tre arrondissementer, 24 kantoner og 151 kommuner i Vaucluse. Navnet stammer fra den kjente kilden Fontaine-de-Vaucluse.
Historie
Vaucluse ble opprettet den 8. desember 1793 utfra deler av departementene Bouches-du-Rhône, Drôme, og Basses-Alpes (senere endret navn til Alpes-de-Haute-Provence).
Geografi
Viktige byer er: Avignon, Orange, Carpentras, Cavaillon og Apt.
Los Mambises
Geriljahæren hadde sitt utgangspunkt i provinsen Oriente på Øst-Cuba. Hæren var etnisk sammensatt og bestod for det meste av spansk-, fransk- og afrikansk-ættede opprørere. Hæren begynte i 1868 med vel 150 mann og var på sitt største i 1872–1873 på vel 8000 mann. Dette skyldtes ikke minst at mange slaver rømte fra plantasjene og sluttet seg til opprørerne. Størstedelen av hæren bestod av infanteri og et noe mindre kavaleri. Bevæpningen for infanteristene bestod av den obligatoriske macheten og i beste fall et gevær med krutthorn og noen kuler. Kavaleristene var som regel utrustet med pistol samt machete eller sverd.
De mest berømte Los Mambies-generalene var Antonio Maceo, Calixto Garcia og Máximo Gómez, og både president Carlos Manuel de Céspedes d.e. og president José Martí sloss sammen med Los Mambies i felten. Det gjorde at de kom nærmere de aktuelle hendelsene i motsetning til president Salvador Cisneros Betancourt som overtok etter at José Marti var falt i kamp.
Los Mambies stod sentralt under hele den cubanske uavhengighetskrigen fra 1868 til 1898. Geriljataktikken deres bestod av overraskende angrep og hurtige tilbaketrekninger før spanjolene rakk å omgruppere og slå tilbake. Denne taktikken førte til slutt at den spanske generalen Valeriano Weyler innførte en konsentrasjonspolitikk på Cuba. Den gikk ut på å samle befolkningen i større konsentrasjonsleire som spanske tropper kunne kontrollere. Håpet var at dette ville svekke forsyningene av såvel mat som frivillige til Los Mambies. Resultatet ble imidlertid at befolkningen la Weyler og den spanske kolonimakten for hat ettersom matmangel og sykdommer herjet og tok mange liv i konsentrasjonsleirene.
Hovedproblemet for Los Mambies var å få finansiert våpenkjøp i USA og deretter få smuglet våpen og ammunisjon til Cuba uten at forsendelsene ble tatt av spanjolene eller beslaglagt av amerikanske myndigheter. Grunnen var at USA ønsket å ha gode relasjoner til Spania og denne politikken forandret seg ikke nevneverdig før i 1898. Mellom 11. juni 1895 og 30. november 1897 var det i alt 60 forsøk på å smugle våpen og forsyninger til opprørerne. Bare ett av disse lyktes. I alt 28 av forsøkene ble stoppet av USAs finansdepartement, 5 ble stoppet av U.S. Navy, 4 ble tatt av spanske patruljerende skip, 2 forliste, et ble drevet tilbake til Florida på grunn av storm og utfallet til de 2 siste forsøkene er ukjent. Med dette utgangspunktet er det mye som taler for at Los Mambies største tilgang til våpen og ammunisjon, kom gjennom å erobre spanske våpenlagre og ved å ta våpen og ammunisjon fra spanske soldater som hadde falt i striden.
Det er usikkert hva Los Mabies betyr. En fortolkning er: menn av Mambi. Mambi skal ha vært en afrikansk offiser (Juan Ethninius Mamby) som deltok i frigjøringskampen i Den dominikanske republikk i 1846. En annen fortolkning er at navnet stammer fra en cubansk slange: La Maja.
İskenderun
İskenderun er en by sør i Tyrkia med 177,294 innbyggere i slutten av 2007. Den ligger ved İskenderunbukta i Middelhavets nordøstre hjørne i provinsen Hatay.
Byen ble grunnlagt av Aleksander den store i 333 f.Kr, og var tidligere kjent i vesten under det opprinnelige navnet Alexandretta, gresk Ἀλεξανδρέττα,  ' Alexandrétta, på arabisk al-ʼIskandarūn med flere varierende stavemåter. Som en følge av Moskvatraktaten i 1921 ble byen og provinsen avstått til Syria, da Fransk Mandatområde under Folkeforbundet. Men provinsen løsrev seg og slo seg sammen med Tyrkia igjen kort tid etter. Syria ønsker fortsatt provinsen og byen tilbake, noe som har ført til at de aldri har anerkjent grensene mot Tyrkia.
Let L-410
Let L-410 er et regionalt passasjerfly utviklet av den tsjekkiske flyprodusenten LET Aircraft Industries.
Den opprinnelige produksjonsserien fra 1970 var utstyrt med Pratt & Whitney Canada PT6A motorer da den tiltenkte Motorlet M 601 ennå ikke var ferdigutviklet. Først i 1973, med betegnelsen L-410M ble flytypen utstyrt med disse motorene. I 1979 kom en strukket variant ustyrt med M 601B motorer under betegnelsen L-410UVP. Denne ble igjen etterfulgt av den endelige produksjonsvarianten L-410UVP-E som var utstyrt med M 601E motorer og hadde et mer effektivt kabinarrangement som økte passasjerkapasiteten til 19 passasjerer.
Amphiprion percula
Amphiprion percula er en liten tropisk korallrevfisk. Fisken er kjent for sitt litt merkelige forhold til sjøanemoner, der den nyter beskyttelse uten å tilsynelatende å yte noe tilbake til anemonen.
Sundvor kirke
Sundvor kirke er en langkirke fra 1927 i Bjørnafjorden kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tre og har 228 plasser.
Michael Gottlieb Bindesbøll
Michael Gottlieb Birkner Bindesbøll (født 5. september 1800 i Ledøje prestegård på Sjælland, død 14. juli 1856 på Frederiksberg) var en dansk arkitekt og professor. Bindesbøll er kjent for å ha brutt med empire og innledet den enkle danske teglsteinsarkitekturen.
Bindesbøll ble først kvernbygger, men utdannet seg senere til arkitekt, dels gjennom studier ved Kunstakademiet i København og dels under en lengre utenlandsreise 1835–38. Tanken på å oppføre et museum for Bertel Thorvaldsens arbeider fulgte han på ferden og etter hjemkomsten fikk han i oppdrag å utføre et slikt arbeid, noe som sysselsatte han i årene 1839–47. Denne svært originale bygningen ble både en utstillings-og oppbevaringsplass for kunstverkene og en gravplass over mesteren selv, ettersom Thorvaldsens kiste ble plassert i et gravkammer på museets indre gård.
Blant Bindesbølls øvrige arbeider kan nevnes hospitalet ved Århus og på Oringe ved Vordingborg, Landbohøjskolen ved København, rådhus i Thisted og Næstved, en kirke i gotisk stil i Hobro samt Klampenborgs badeanstalt i engelsk cottage-stil, med en karakteristisk konsertsal. Han utførte også møbler m.m, i antikke former. Han ble professor ved Kunstakademiet i 1856, men døde kort etter.
Bindesbøll er begravet på Frederiksberg Ældre Kirkegård.
Mads Østberg
Mads Østberg (født 11. oktober 1987) er en norsk rallyfører. Han begynte med motorsport fire år gammel. Han var kartleser for faren, Morten Østberg fra han var 13 år og kjørte sitt første rally som 16-åring i Midsommardansen i Ljungby, Sverige.
I 2006 stilte han til start i Rally-NM i Gruppe A med en Subaru Impreza. Han ble nummer to sammenlagt og avsluttet sesongen med seier. I 2007 vant han sitt første av fire NM-gull.
Han deburterte i WRC i Rally Sweden 2006 og i februar 2007 tok han sin første etappeseier, også det i Rally Sweden, som den da yngste noensinne, 19 år og 3 måneder gammel. Rekordet har senere blitt slått. Han vant VM-runden i Portugal i 2012, 25 år gammel.
Han er blitt norgesmester i 2007, 2008, 2009 og 2011.
Han har 18 pallplasser i WRC på øverste nivå.
Han ble verdensmester i WRC2 2021.
Hans kartleser var mellom 2009 og 2015 svenske Jonas Andersson. Fra 2016 til 2017 var det Ola Fløene som var kartleser. Fra 2017 til 2021 var det Torstein Eriksen som var kartleser. I dag er det svenske Patrik Barth som er Østbergs kartleser.
== Vinster i WRC ==
Tysk filmekspresjonisme
Tysk ekspresjonisme er en retning og periode i filmhistorien da påvirkning fra ekspresjonismen i billedkunsten gav de tyske stumfilmene et unikt visuelt uttrykk. Stilen fikk sitt gjennombrudd med Dr. Caligaris Kabinett i 1920 og nådde et høydepunkt i løpet av 1920-tallet, særlig i filmens hovedstad Berlin. Andre ekspresjonistiske filmer er for eksempel Von morgens bis mitternachts (1920), Der Golem, wie er in die Welt kam(1920), Den ubeseirede døden (Der müde Tod, 1921), Nosferatu (1922), Phantom (1922), Schatten (1923), Metropolis (1927) og M (1931).
Stilistiske virkemidler
Karakteristiske trekk for tyskspråklig film er sterk påvirkning fra det ekspresjonistiske maleriet med grotesk forvrengt scener og kontrasterende belysning, noe som ble ytterligere støttet av malte skygger. Gjennom surrealistiske og symbolske mise en scène, ble heftige stemninger og flere meningsnivåer framskapt.
I tillegg var filmene preget av en spillestil med overdrevne gester fra skuespillerne, noe som var lånt fra dens kunstneriske forgjenger, teaterekspresjonisme. Den tyske filmekspresjonismen framsto som søken etter å finne filmatiske uttrykk for den indre opplevelse, følelsene, og omformer naturbildet i samsvar med det. Et eksempel på dette er filmen som betraktes som den første tyske filmekspresjonistiske filmen, Dr. Caligaris Kabinett (Das Cabinet des dr. Caligari), av Robert Wiene fra 1919. Den handler om den onde doktor Caligari som får en søvngjenger til å begå mord. Mot slutten av filmen viser det seg at Caligari egentlig er en ganske snill mann, og at det bare er hovedpersonen som har forestilt seg alt sammen inne i sitt eget hode.
Tysk filmekspresjonisme fødes
Til tross for at Tyskland var et av de største landene i Europa, foregikk det lite filmproduksjon der før den første verdenskrig. Under krigen ble det så godt som stopp med import av utenlandsk film, og produksjonsselskapet Universum Film AG (UFA) ble opprettet. Det var i denne perioden og ved hjelp av UFA at den tyske filmekspresjonismen ble født. Etter krigen opplevde den tyskspråklige filmindustrien en sterk oppgang, men uten å ha budsjetter som gjør det mulig å sammenligne filmene med de amerikanske som kom fra Hollywood. Tyskspråklig film ble av økonomiske grunner tvunget til å kompensere for mangel på teknologi og fasiliteter på annen måte. Ettersom det på samme tid i både Tyskland og Østerrike foregikk omfattende eksperimenter innen alle kunstretninger, førte det også til radikale nyskapninger i filmen. Den ble særlig preget av ekspresjonistiske kunstformer.
Blant de første ekspresjonistiske produksjoner var Fritz-Freisler-produksjonene Das Nachtlager von Mischli-Mischloch (1918), Der Mandarin (1918) og Das andere Ich (1918). Framstående hovedrolleinnehavere i disse produksjonene var blant annet Harry Walden, Karl Goetz og Fritz Kortner, som på 1920-tallet ble betraktet som de beste ekspresjonistiske skuespillere.
Skygger
En annen ting som kjennetegner den tyske filmekspresjonismen er dens bruk at skygger som virkemiddel. Skyggene er skarpe, mørke, og fortoner seg ofte i bakgrunnen mot vegger. I tillegg til å legge dystre undertoner over hele filmen, skulle skyggene vise det mørke i hovedpersonene. Skurkene i filmen fikk ofte litt ekstra kraftige og tydelige skygger. Det var heller ikke uvanlig at man fikk se skyggene på personer før man fikk se selve personen, særlig gjaldt det skurken. For eksempel i filmen M av Fritz Lang fra 1931 vises skurken, eller rettere sagt skyggen hans i det han bøyer seg over sitt neste offer. Man skjønner straks at denne personen må være den såkalte barnemorder, men i bakgrunnen, på en plakatsøyle skurken kaster skyggen sin mot henger det en etterlysningsplakat for samme mann.
Såpass sterke skygger krevde svært kraftige lyskastere, noe det kunne være vanskelig å oppdrive i denne tidsperioden. I Dr. Caligaris Kabinett ble mange av skyggene malt på vegger og personer. Det førte til at denne filmen fikk et spesielt preg. Skyggene ble enda kraftigere og enda mer avgrensede enn de ville vært hvis man hadde brukt vanlige lyskastere.
Noen av de sentrale aktørene i perioden
Blant de regissørene som laget film i den tyske ekspresjonistiske epoken finner man personligheter som tidligere nevnte Robert Wiene, Fritz Lang som laget filmer som Den ubeseirede døden, Metropolis og M. Frederich W. Murnau og Karl Freund skapte sammen filmer som vampyrfilmklassikeren Nosferatu, og Den siste mann, en film om en dørvakt som er blitt degradert til toalettvakt på et hotell. Den av de to som kanskje gjorde størst karriere var kameramannen Freund, som førte kamera for film og fjernsyn til langt ut på femtitallet. I Den siste mann frigjorde han tilsynelatende kameraet fra tyngdekraften. Freund hadde festet kameraet på seg selv med en huskelignende anretning.
Tysk ekspresjonisme kveles og dør
Da nazistene med Adolf Hitler i spissen kom til makten i Tyskland i 1933, flyktet mange av de tyske filmskaperne til USA, og noen av dem begynte å jobbe i Hollywood.
Film Noir
I USA startet det en ny periode innen filmen; film noir (inspirert fra fransk film), det som kan ses på som det amerikanske svaret på ekspresjonismen. Kriminal- eller mafiafilmer fra 1950- eller tidlig på 1960-tallet benytter til en viss grad samme teknikk med skyggene som de gamle tyske filmene.
Pakkesystem
Et pakkesystem eller en pakkebehandler er en samling dataprogrammer som automatiserer installering, oppgradering, konfigurering og fjerning av programvarepakker på en datamaskins operativsystem. Eliminasjon av manuelle installeringer og oppdateringer, er spesielt nyttig for store virksomheter, der operativsystemet kan inneholde opptil titusenvis av programvarepakker.
En programvarepakke har et pakkeformat. Den består av programvare og data som er lagret i en eller flere arkivfiler (vanligvis én enkelt datafil). Arkiverte datafiler kan være ordnet i katalogstrukturer, og kan være komprimerte for å oppta mindre lagringsplass. Arkivfiler kan også inneholde innebygd kryptering.
Programvarepakker er vanligvis lagret i et programvarelager eller en mobilapplikasjonsbutikk som er tilgjengelig over internett. I slike tilfeller samarbeider og kommuniserer pakkebehandleren med en binærlagerbehandler over et datanett.
Den første pakkebehandleren var dpkg, som ble lansert for Linuxdistribusjonen Debian i januar 1994. I august 1994 kom pakkesystemet FreeBSD Ports for FreeBSD. I 1997 lanserte programvareselskapet Red Hat pakkebehandleren RPM Package Manager (RPM). RPM har fått stor utbredelse, og ble adoptert av Linux Standard Base (kompatibilitet med POSIX og Single UNIX Specification). Det finnes også flere pakkebehandlere, og de er omtalt i artikkelen.
Forskjeller fra installasjonsprogrammer
For å gi en forståelse av hva et pakkesystem egentlig er, kan det være nyttig å forklare hva det ikke er. Mange brukere som er vant med operativsystemer som MS-DOS, klassisk Mac OS/nyere MacOS og Microsoft Windows, har også hatt befatning med installasjonsprogrammer. Måten programmer installeres på i slike systemer, er anderledes enn i Linux. Linux er på dette området et langt mer sofistikert operativsystem:
Funksjoner
Det er vanlig at pakkehåndteringsystemene baserer seg på enkle bakstykker, som gjør den egentlige jobben med å installere pakker. For eksempel er yum avhengig av rpm og apt er avhengig av dpkg.
Pakkekilder
For å gi brukere enkel kontroll over hvilke typer programvare som de kan installere på deres systemer (og noenganger på grunn av legale årsaker på distributørens side), blir programvare ofte lastet ned fra flere forskjellige pakkekilder.
Fri-programvare-systemer
Naturen til fri programvare gjør at pakker som kommer under liknende kompatible lisenser er tilgjengelig for bruk på en rekke operativsystemer. En typisk forskjell mellom pakkehåndtering i proprietære operativsystemer, slik som Mac OS X og Windows, og de i fri programvare, slik som Linux, er at fri programvaresystemer tillater at tredjepartspakker også installeres og oppgraderes gjennom de samme mekanismene, hvor pakkesystemene i Mac OS X og Windows bare vil oppgradere programvare som tilbys av hhv. Apple og Microsoft (med unntak av noen tredjeparts enhetsdrivere i Windows).
Andre pakkeformat
Uavhengig av pakkeformat, tilbyr de aller fleste linuxdistribusjoner både binær- og kildekodepakker. Kildekodepakkene kompileres automatisk av pakkehåndtereren, slik at brukeren ikke merker noen forskjell.
Betydning
Ian Murdock har kommentert at pakkesystemer er «det største enkelt avansementet Linux har tilbrakt industrien», at det gjør at grensen mellom operativsystem og programmer flyter over i hverandre, og at det gjør det «lettere å flytte nye innovasjoner (...) inn i markedsplassen og (...) utvikle operativsystemet».
Var (departement)
Var er et fransk departement i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur. Hovedbyen er Toulon.
Det er tre arrondissementer, 43 kantoner og 153 kommuner i Var.
Programvareversjon
Programvareversjoner er ulike versjoner av samme programvare som utgis etter revisjoner og/eller endringer. Det finnes forskjellige rutiner for versjonering.
Progressiv versjonering
Versjonene deles inn i «major», «minor» og «build». Major økes hver gang det slippes en ny stor utgivelse med relativt mange endringer siden sist major-utgave. Minor økes hver gang det gjøres en endring, uansett om denne er stor eller liten. Build endres hver gang programmet kompileres for eksempel etter en feilretting, det er også vanlig å begynne build-nummereringen på nytt hver gang major eller minor økes.
Numerisk ser dette for eksempel slik ut: 2.9.28 (major).(minor).(build)
Datoversjonering
Noen prosjekter har jevnlige utgivelser med planlagt utgivelse for eksempel én eller to ganger i året. Da er det vanlig å benytte årstall og måned for utgivelsen som versjonsnummer. Ubuntu og Mandriva er eksempler på slike prosjekter. Versjonsnummeret for Ubuntu er tilsynelatende ut som major og minor numre, men det som ser ut som major nummer er årstall uten de innledende «20». Utgaven «16.04» dermed fra april 2016. Mandrake bruker et sammensatt versjonsnummer, hvor første tall er årstallet og andre tallet er et løpenummer for utgaven. Versjonen «2010.1 alpha 2» kom 6. februar 2010, mens «2010.2» kom 22. desember 2010.
Maurice Schumann
Maurice Schumann (født 10. april 1911 i Paris, død 9. februar 1998 i Paris) var en fransk politiker, journalist og tidligere krigshelt fra andre verdenskrig som tjenestegjorde som utenriksminister under Georges Pompidou på slutten av 1960-tallet og begynnelsen av 1970-tallet. Schumann var medlem av det kristendemokratiske partiet Mouvement Républicain Populaire.
Biografi
Schumann var utdannet som journalist, og etter begynnelsen av andre verdenskrig meldte han seg til tjeneste i den franske hæren, hvor han tjenestegjorde som liaisonoffiser hos British Expeditionary Force. Etter kapitulasjonen av Frankrike flyktet til han London. Her slo han seg sammen med Charles de Gaulle og ble et talerør for De frie franske styrker og resten av den franske motstandsbevegelsen med radiosendinger på BBC. Senere ble Schumann den offisielle talsmann for den franske regjeringen i eksil.
I 1944 forlot han London for å ta del i slaget om Frankrike, hvor han først tilhørte den britiske hæren, før han senere kjempet med den 2. franske panserbataljon under ledelse av general Pierre Billotte. Han gikk i land i Normandie med oppdrag til å holde kontakten med Forces Françaises de L'Intérieur og delta aktivt i frigjøringen av Paris.
Auberts gate (Oslo)
Auberts gate var fra 1891 navnet på det som nå er østre del av Sofienberggata, øst for Trondheimsveien. Gaten ble regulert i 1886 og fikk navnet Auberts gate i 1891 etter professor Ludvig Cæsar Martin Aubert. Den ble imidlertid utbygget først i 1930-årene.
Maurice Schumann
Politisk karriere
Etter krigen begynte han igjen å arbeide som journalist. Han ble også leder for den parlamentariske gruppen av MRP, og ble formann av partiet fra 1945 til 1949 og til slutt president av partiet i 1949. Fra 1950 til 1953 representerte han Frankrike for De forente nasjoner, og fra 1951 til 1954 var han statssekretær i utenriksdepartementet. I perioden fra 1957 til 1967 fungerte han som formann i utenrikskomiteen under den franske nasjonalforsamlingen. Han ble utnevnt til utviklingsminister i april 1962, men gikk av allerede i mai som følge av uenighet med den franske utenrikspolitikken.
Glock 21
GLOCK 21 (G21) er en halvautomatisk pistol ifra GLOCK, Østerrike.
Pistolen er en .45 ACP versjon av GLOCK 20 (G20), designet primært for USA. Løpet har oktogonal rifling, og glidestykket er lettere for å kompensere for det lavere trykket i hylsen. Magasinet er to-radet og tar 13 hylser. G21- og G20-glidestykkene passer ikke om en annen på grunn av endret låseblokk på G21.
GLOCK 21 SF
GLOCK introduserte GLOCK 21SF (Short Frame – Kort ramme) i 2007 med 5 mm kortere ramme enn standardversjonen.
Rigoberta Menchú
Rigoberta Menchú ble tildelt Nobels fredspris i 1992 og Fyrsten av Asturias' pris for internasjonalt samarbeid i 1998. Hun fikk nobelprisen «som anerkjennelse av hennes arbeid for sosial rettferdighet og etno-kulturell sameksistens fundert på respekt for urfolks rettigheter».
Liv og virke
Hun tilhører quichéfolket, en gruppe innenfor mayafolket. Oppveksten var preget av at militærregimet i Guatemala drev brutal undertrykkelse av urbefolkningen. og før Rigoberta var fylt 21, var hennes foreldre og bror blitt torturert og drept. Som en konsekvens ble Menchú en aktiv kritiker av brudd på både arbeider- og menneskerettigheter.
I 1981 dro hun i eksil i Mexico. Hun reiste tilbake til Guatemala gjentatte ganger, men måtte alltid forlate landet som følge drapstrusler.
Bøkene Jeg, Rigoberta Menchu og Crossing Borders handler om hennes liv og arbeid. Stener Ekern skriver at «Mye av bakgrunnen for prisen og hennes senere karriere i solidaritetsarbeid ligger i at hun ble verdensberømt for sin selvbiografi som ble skrevet i samarbeid med den franske antropologen Elisabeth Burgos og den guatemalanske historikeren Arturo Taracena. Her fremstilles hennes liv som en prototype på en fattig mayakvinnes tilværelse preget av etnisk, sosial og kjønnsbetinget underordning.»
Bispedømme
Bispedømme (norrønt: biskupsdǿmi) er et kirkelig forvaltningsområde (administrativt og geografisk) der en biskop har sin virksomhet og er overhode for de lokale kirkene i trossamfunnet, innenfor de geografiske grensene. Betegnelsen brukes i Den katolske kirke, i Den anglikanske kirke og i en del lutherske kirker, deriblant Den norske kirke. Før 1919 ble bispedømmet kalt stift i Norge, noe det fortsatt kalles i blant annet Danmark og Sverige. I Den ortodokse kirke har man en tilsvarende enhet, normalt kalt eparki. Alle bispedømmer i Den norske kirke skal etter lov av 16. juni 1933 ha et bispedømmeråd.
Den norske kirke
Inntil 1998 var regelen at Oslo biskop fungerte som kirkens preses. Fra dette året ble det besluttet at presesfunksjonen skulle gå på omgang, med valg hvert fjerde år. Ved bispemøtet i 2011 ble det er opprettet en fast presesbiskop vil være «fremst blant likestilte» (primus inter pares), liknende erkebiskopen i Svenska kyrkan og i den Den evangelisk-lutherske kirken i Finland. Dette bispeembete skal bruke det meste av sin tid på presesoppgaver, med Nidarosdomen som felles domkirke med Nidaros biskop, og med Nidaros domprosti som tilsynsområde.
Bispedømmene er organisert i to parallelle strukturer. De består av prostier, men også av kirkelige fellesråd.
Den katolske kirke i Norge
Opprinnelig (fra 831 til 1103) var Norge en «misjonsmark» som organisatorisk lå under erkebiskopen av Reims i Frankrike. Frem til 1152 var så kirken i Norge underlagt Lund i Skåne som den gangen tilhørte Danmark. I 1152/53 ble erkebispesetet i Nidaros (Trondheim) opprettet og omfattet Norgesveldet.
Allerede i 1070, før landet fikk egen erkebiskop, var det opprettet tre bispedømmer med bispeseter i Alpsa, Biargina og Nithirosa, det vil si i Oslo, Bjørgvin (Bergen) og Nidaros. Etter hvert ble antallet katolske bispedømmer utvidet til fem, ved at Stavanger bispedømme ble opprettet i 1125 og Hamar bispedømme ble opprettet i 1153. Disse fem regnes således som de fem historiske bispesetene i Norge.
I dag er det tre katolske kirkedistrikter (et bispedømme og to territorialprelaturer) i Norge:
Den evangelisk-lutherske kirke i Norge
Etter reformasjonen i 1536-7 ble antallet bispedømmer (stift) i Norge redusert til fire:
Stjørdalens Blad
Stjørdalens Blad var en lokalavis i Stjørdal og Meråker kommuner i Trøndelag. Avisen ble grunnlagt i 1892 og kalt «Bladet» på folkemunne. Den ble utgitt som nettavis og tre dager i uken som papiravis. Stjørdalens Blad utkom også flere ganger i året med et eget næringslivsbilag. I 2017 ble Stjørdalens Blad slått sammen med Malvik-Bladet, som den i sin tid hadde etablert. Den nye avisen fikk navnet Bladet.
Historie
Stjørdalens Blad var først et radikalt venstreorgan. Avisens hovedkonkurrent de første årene var høyreavisene Stjørdalens Tidende og Stjørdalens Avis, som så ble avløst av bondepartiorganet Stjørdalingen. Stjørdalens Blad ble stanset av okkupasjonsmyndighetene i september 1942 og utkom ikke igjen før frigjøringen i 1945. Det ble derfor en del av avisoppgjøret. Det var da regnet som et uavhengig venstreblad.
Schefte-familien eide Stjørdalens Blad frem til 1975, da aviskonkurransen i Stjørdal tilspisset seg, og familien solgte den til Trønderpresse AS, som også utgav Arbeider-Avisa i Trondheim. Den politiske tendensen var likevel avtagende. I 1988 ble avisen solgt til Norsk Arbeiderpresse (senere A-pressen og Amedia).
I 2015 solgte Amedia de tre avisene Stjørdalens Blad, Malvik-Bladet og Opdalingen til Polaris Media Midt-Norge. I februar 2017 ble Stjørdalens Blad slått sammen med Malvik-Bladet, som hadde blitt etablert i 1989 av nettopp Stjørdalens Blad. Avisene hadde da hatt samme redaktør i flere år.
Redaksjonen og trykkeriet for Stjørdalens Blad lå fra 1961 på «Bladhjørnet» i Kjøpmannsgata. Trykkeridriften opphørte i 1970-årene, da avisen gikk over til offsettrykk og fikk felles trykkeri i Trondheim. I 2008 flyttet redaksjonen til øverste etasje på Torgkvartalet kjøpesenter.
En av de mer kuriøse avishistoriene er fra 1928, da en mann ville at Stjørdalens Blad skulle publisere 264 kjærlighetsbrev han hadde fått fra kjæresten, som hevn for at hun hadde gått fra ham. Han fikk ikke utløp for hevntankene gjennom avisen.
I 1979 ble redaktør Bjarne T. Salberg omtalt i VG, fordi han skrev i en turistbrosjyre at det var et «festlig syn å se bønder i en rulletrapp» på Domus-senteret i Stjørdal. «Bønder i rulletrapp» ble til en låt av Hans Rotmo på albumet Fæst i Natt, utgitt ved Stjørdalens Blads 100-årsjubileum i 1992.
I 1987 ble et helt lørdagsopplag stjålet sammen med avisbilen. Det medførte at lørdagsutgaven først ble distribuert søndagen etter, da med avistyveriet som forsideoppslag.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Den paneuropeiske picnic
Den paneuropeiske picnic (tysk, Paneuropäisches Picknick, ungarsk Páneurópai piknik) var en fredsdemonstrasjon som ble holdt på grensen mellom Østerrike og Ungarn i nærheten av byen Sopron den 19. august 1989, og en viktig begivenhet under Jernteppets fall. Grensen mellom det demokratiske Østerrike og det kommunistiske Ungarn ble da symbolsk åpnet i tre timer. Rundt 661 DDR-innbyggere benyttet muligheten til å flykte fra østblokken, og hendelsen var derfor viktig i prosessen som førte til Berlinmurens fall senere samme år og dermed Tysklands gjenforening. Demonstrasjonens beskytter var Otto von Habsburg (Østerrike-Ungarns tidligere kronprins) – og datteren, Walburga Habsburg Douglas var demonstrasjonens arrangør.
Den paneuropeiske picnic står i ettertid som en av de viktigste milepæler på veien mot det endelige sammenbrudd av DDR og den etterfølgende gjenforening av Tyskland etter Den kalde krigen. Hvert år på den 19. august feires begivenheten på stedet for grenseovergangen. Arrangørene av picnicen var medlemmer av opposisjonspartiet Ungarns demokratiske forum og Den paneuropeiske union. Europaparlamentsmedlem Otto von Habsburg (CSU) og den ungarske statsminister og fornyer Imre Pozsgay var protektorer for foretagendet.
Erich Honecker gav følgende erklæring til The Daily Mirror om den paneuropeiske picnic: "Habsburg utdelte flyvebladet så langt vekk som til Polen på hvilke det stod at det ville bli avholdt en picnic som mottagerne (de østtyske turister) var inviterte til. Når de så kom til picnicen gav man dem gaver, mat og tyske mark, hvorpå man overtalte dem til å komme til Vesten."
Minnesmerker
Et kunstverk av en ungarsk kunstner som forestiller åpnede dører er oppstilt på stedet for grenseåpningen.
Terrorangrepene i Lahore 11. mars 2008
'''Terrorangrepene i Lahore 11. mars 2008''' skjedde da to bilbomber ble sprengt i Lahore i Pakistan.
Bakgrunn
Den lange rekke med selvmordsaksjoner i Pakistan startet etter at politi og soldater stormet Den røde moské i Islamabad i juli 2007, noe som førte til at over hundre islamittiske studenter ble drept i kampene.
Mere enn 500 mennesker har blitt drept i Pakistan før dette tvilling-angrepet i ulik miltant-relatert voldshendelser, inklusive en rekke selvmordsbomber. Angrepet mot FIA skjedde bare en måned etter at to andre selvmordsbombere sprengte seg i luften ved byens sjøkrigsskole. Siden 18. februar 2008 har det vært i alt seks bombeattentater i Pakistan. Militante grupper har de siste årene vært ansvarlig for flere voldelige aksjoner mot både politivesenet og hæren, som har slått hardt ned på militante i de nordvestlige provinsene i Pakistan.
Angrepet
Den første og største bomben raserte lokalene til det føderale politiets kontorer(FIA) i en sju etasjes høye bygningen i sentrum av Lahore. Bygningens inngangsparti ble helt ødelagt av eksplosjonen, og utenfor ble trær blåst over ende av trykket og mange biler ødelagt. Mere enn et hundre ansatte var allerede i gang med arbeidsdagen da angrepet skjedde om morgenen lokal tid. En etterforsker uttalte til media at de trodde selvmordsbomberen kjørte inn i bygget og traff selve resepsjonen.
Den andre eksplosjonen fant sted omtrent samtidig i et velstående område av Lahore ca. ti km fra stedet for det første angrepet. Politiet fortalte at den andre bomben eksploderte etter at den var blitt stoppet nær porten til et reklamebyrå, nær hjemmet til Asif Ali Zardari, enkemannen til avdøde Benazir Bhutto.
Skader
21 mennesker mistet livet der og mange ble såret i angrepet mot det føderale etterforskningskontoret. 170 mennesker skal ha blitt såret. Mange av de drepte ved FIA-bygget var ansatte ved etterforskningskontoret. Minst to barn og de to selvmordsbomberne, som var i en bil, ble drept, og et førtitalls ble såret i den andre eksplosjonen.
Ansvar
Ingen tok på seg ansvaret for angrepene, men noe internasjonale eksperter mente det var en forbindelse mellom islamistiske opprørere i stammeområdene mot Afghanistan, al-Qaida-flyktninger i disse områdene, og jihadister fra Punjab. Pakistansk politi mistenkte islamistiske ekstremister med forbindelser til Taliban og al-Qaida for å stå bak hendelsene.
Vestlige nyhetsmedier meldte 16. mars at militante grupper lojale til pro-Taliban kammondøren Baitullah Mehsud hadde tatt på seg ansvaret for terrorangrepet i Islamabad 15. mars 2008. Mehsud hadde tidligere fått skylden av pakistanske myndigheter for å stå bak flere andre angrep, inklusive mordet på Benazir Bhutto i desember 2007. Reuters siterte Maulana Omar, en talsmann for Mehsud, som også tok ansvaret for det doble terrorangrepet i Lahore 11. mars.
Den transmongolske jernbane
Den transmongolske jernbane knytter sammen den transsibirske jernbane fra Ulan-Ude i Russland med Jining i Kina, via Ulan Bator i Mongolia. Linjen ble bygd mellom 1949 og 1961. Den er stort sett enkeltsporet i Mongolia og dobbeltsporet i Kina. Sporvidden i Russland og Mongolia er 1,520 mm, mens den er 1435 mm i Kina.