cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helena
Thesevs' bortførelse
To athenere, Thesevs og Peirithoos, mente at siden de begge var sønner av guder, burde de begge ha guddommelige hustruer. De lovte hverandre dyrt og hellig å hjelpe hverandre røve til seg de to døtrene til Zevs. Thesevs valgte seg Helena mens Peirithoos akte å gifte seg med Persefone, hustru av Hades. Thesevs stakk av gårde med Helena og etterlot henne hos sin mor Aithra eller hos sin medarbeider Afidnos ved Afidnae eller Athen. Thesevs og Peirithoos reiste deretter til underverden, Hades' rike, for å røve til seg Persefone. Hades lot som om han var gjestemild og holdt en fest for dem, men snart som de to satte seg ned, kom det slanger tytende fram og krøllet seg om føttene deres og holdt dem fast. Kvinnerovet av Helena førte til at hennes brødre Kastor og Polydevkes angrep Athen, befridde Helena, og tok med seg søsteren tilbake til Sparta og dessuten Aithra som hevn.
I de fleste utgaver av denne fortellinger var Helena ganske ung; Hellanikos av Lesbos sa at hun var sju år gammel mens Diodorus Siculus mente at hun var ti år gammel. På den annen side uttalte poeten Stesikhoros at Ifigeneia var datteren til Thesevs og Helena, noe som opplagt antyder at Helena var i alder hvor hun kunne føde barn. I de aller fleste kilder er Ifigeneia datteren til Agamemnon og Helenas søster Klytaimnestra, men Duris fra Samos og noen andre skribenter fulgte Stesikhoros' redegjørelse.
Ovids Heroider gir en forestilling om hvor gammel og i særdeleshet hvordan romerske forfattere tenkte seg Helena var i sin ungdom: hun er presentert som en ung prinsesse som bryter naken i palaestra (sted for brytning og boksing); en bilde som henspiller delvis til pikes fysiske utdannelse i Sparta i klassisk tid (og ikke mykensk). Sextus Propertius tenker seg Helena som en pike som praktiserer våpenbruk og jakter i skogene med sine brødre:
Helenas friere
Da det ble tide for Helena å bli gift var det mange konger og fyrster rundt om i verden som kom for hennes hånd, brakte med seg rike gaver, eller sende utsendinger for å snakke for seg. I løpet av tevlingen hadde Kastor og Polydevkes framtredende roller i forhandlingene med frierne, skjønt den endelige beslutningen lå hos Tyndareos. Menelaos, hennes framtidige ektemann, deltok ikke, men sendte sin bror Agamemnon for å representere seg.
Det finnes tre tilgjengelige og helt konsekvente lister med friere, satt sammen av Pseudo-Apollodorus (31 friere), Hesiod (11 friere), og Hyginus (36 friere), til sammen 45 særskilte navn. Det er kun fragmenter igjen fra Hesiods dikt, slik at hans liste kan ha vært lengre. Akilles' fravær fra listene er merkelig, men Hesiod forklarer at han var for ung til å delta i tevlingen. Sett i sammenheng utgjør listen med friere omtrent den samme listen med kapteiner i skipskatalogen i Iliaden; imidlertid synes det som at en del av navnene kan ha bli plassert i listen av friere kun for at de seilte til Troja. Det er ikke usannsynlig at slektninger av en frier har deltatt i krigen.
Tyndareos' ed
Tyndareos fryktet å velge en ektemann for sin datter, eller å avvise noen av frierne i frykt for å fornærme noen og således gi grunnlag for strid. Odyssevs var en av frierne, men han kom ikke med noen gaver da han ikke trodde han hadde større sjanser for å vinne tevlingen. Han lovte derfor å løse problemet om Tyndareos til gjengjeld ville gi ham sin støtte i frieriet til Penelope (Penelopeia), datteren til Ikaros. Tyndareos ga ivrig sitt samtykke, og Odyssevs foreslo deretter at før noen beslutning om valg av frier, skulle alle frierne sverge det mest høytidelige ed om forsvare den valgte ektefellen mot hvem det var som yppet til strid mot ham. Etter at frierne hadde sverget på å ikke ta hevn, ble Menelaos valgt som Helenas ektefelle. Som et tegn på paktens viktighet ofret Tyndareos en hest. Helena og Menelaos ble herskere av Sparta etter at Tyndareos og Leda hadde abdiserte. De hersket i Sparta for minst ti år; de fikk en datter, Hermione. I henhold til en del myter fikk de også tre sønner: Aethiolas, Maraphios og Pleisthenes (andre myter oppgir et annet opphav for disse).
Ekteskapet til Helena og Menelaos markerer begynnelsen på slutten på heltenes tidsalder. I konklusjonen av katalogen over Helenas friere, fortalte Hesiod om Zevs plan om å utrydde den menneskelige rase og heltene i særdeleshet. Trojakrigen, utløst av Helenas flukt med Paris ble hans virkemiddel for å oppnådde dette.
Forført av Paris
Paris, en trojansk prins, kom til Sparta for å kreve Helena under dekke av å være diplomatisk reise. Før denne reisen hadde Paris blitt utpekt av Zevs til å dømme om hvem som var den aller vakreste gudinnen; Hera, Athene eller Afrodite. For å få hans gunst bestakk Afrodite ham med løftet om at han skulle få den vakreste kvinnen i verden. Fristet av Afrodites tilbud valgte Paris henne som den vakreste blant gudinner, men fikk samtidig raseriet til både Athene og Hera.
Selv om Helena er tidvis framstilt som voldtatt av Paris, er antikkens greske kilder ofte tåkete og selvmotsigende. Herodotos uttalte at Helena ble bortført, men Kypria nevner ganske enkelt at etter å ha gitt Helena gaver, «Afrodite førte den spartanske dronning sammen med prinsen av Troja.» Poeten Sapfo argumenterte at Helena frivillig etterlot Menelaos og deres ni år gamle datter i Sparta for å bli med Paris til Troja.
Dion Khrysostomos på 100-tallet e.Kr. har gitt en fullstendig annerledes versjon av fortellingen og tviler på Homers troverdighet: etter at Agamemnon hadde giftet seg med Helenas søster Klytaimnestra, ville Tyndareos at Menelaos, bror av Agamemnon, skulle gifte seg med Helena av politiske årsaker. Imidlertid var det mange friere som svermet om Helena og som kom fra langt og fjernt, blant dem også Paris fra Troja. Paris overgikk de fleste og vant innpass hos Tyndareos og begge sønnene hans. Paris fikk Helena og reiste i all åpenhet og full aksept med henne til Troja. Kypria forteller at etter kun tre dagers seilas nådde Paris og Helena fram til Troja. I motsetning til Kypria som hevdet at de elskede gikk til sengs sammen natten før de forlot Sparta, forteller Homer at i løpet av et kortvarig opphold på den lille øya Kranai utenfor Gytheio, fullbyrdet de sin lidenskap:
Helena i Egypt
Minst tre greske skribenter i antikken nektet for at Helena noen gang reiste til Troja. Isteden foreslo de at hun oppholdt seg i Egypt under hele Trojakrigen. Disse tre var Evripides, Stesikhoros og Herodotos. I den versjonen som ble fremmet av Euripides i hans drama Helena, formet Hera en likhet med Helena (εἴδωλον, eidolon) ut av skyene på anmodning av Zevs, og Hermes tok henne med til Egypt og hun dro aldri til Troja. Eidolon er også tilstedeværende i Stesikhoros' framstilling, men ikke i Herodotos' rasjonelle versjon av myten.
Herodotos la vekt til den «egyptiske versjonen» av hendelsene ved å legge fram sitt eget bevis — han reiste til Egypt og spurte ut prestene ved tempelet Utenlandske Afrodite (ξείνης Ἀφροδίτης) i Memfis. I henhold til disse prestene hadde Helena kommet til Egypt kort tid etter å ha forlatt Sparta. Sterke vinder hadde ført Paris' skip ut av kurs og sørover. Kong Protevs av Egypt var forferdet over at Paris hadde bortført en konges hustru og forbrutt gjestefriheten i Sparta. Han nektet Paris å ta med seg Helena til Troja. Den trojanske prins vendte tilbake til Troja uten sin nye brud, men grekerne nektet å tro at Helena var i Egypt og ikke bak Trojas murer. Således ventet Helena ti år i Egypt mens grekerne og trojanerne utkjempet sin krig om henne. Etter at krigen var over seilte Menelaos til Egypt hvor Protevs forente ham med sin hustru.
Helena i Troja
Da Menelaos oppdaget at hans hustru var blitt borte, tilkalte han alle de andre frierne og krevde at de innfridde sine eder, således begynne den trojanske krig. Den greske flåten samlet seg i Aulis, men på grunn av manglende vind kunne skipene ikke seile. Årsaken var at gudinnen Artemis var rasende over en vanhellig handling som grekerne hadde gjort, og kun en ofringen av Agamemnons datter Ifigeneia kunne formidle gudinnen.
Før krigføringen begynte sendte grekerne en delegasjon til trojanerne ledet av Odyssevs og Menelaos. De forsøkte å overtale kong Priamos av Troja til å utlevere Helena, men de fikk ikke gjennomslag for kravet sitt. Et populært tema, «Anmodningen om Helena» (Ἑλένης Ἀπαίτησις, Helenes Apaitesis), var emne for et drama av Sofokles, nå tapt.
Etter at Paris ble drept i krigen var det en del strid blant trojanerne om hvem av Priamos' overlevende sønner som skulle gifte seg med Helena: Helenos eller Deifobos, men hun ble gitt til sistnevnte.
I løpet av Trojas fall og ødeleggelse var Helenas rolle tvetydig. I Vergils Æneiden forteller Deifobos om Helenas forræderirske posisjon: da den trojanske hest ble trukket inn i byen, hadde hun forvrengt dionysiske ritualer, ledet et kor av trojanske kvinner, og holdt en fakkel blant dem, og deretter signalisert til grekerne fra byens høyeste tårn. Imidlertid i Homers Odysseen fortelles en annen historie: Helena sirklet rundt hesten tre ganger, og hun etterlignet stemmene til de greske kvinnene til mennene inne i trehesten, hustruene som var etterlatt hjemme, og således smertet dem, inkludert Odyssevs og Menelaos, og fikk dem nær til å avsløre seg.
Imidlertid synes det som om de ulike framstillingene av Helena i Troja motsier hverandre. Fra den ene siden fortelles om det forræderiske Helena som simulerte dionysiske ritualer og gledet seg over nedslaktningen av trojanerne da byen ble stormet. På den annen side er det en annen Helena, ensom og hjelpeløs, desperat etter å finne trygghet mens byen brenner. Stesikhoros forteller at både grekere og trojanere samlet seg for å steine henne til døde. Da Menelaos til sist fant henne løftet han sverdet for å drepe henne. Han hadde krevd at var den eneste som kunne drepe sin troløse hustru, men da han var i ferd med å gjøre det, slapp hun kappen ned fra sine skuldre, og synet av hennes skjønnhet fikk ham til å slippe sverdet. Elektra jamret:
Skjebne
Helena vendte tilbake og levde for en tid sammen med Menelaos. Hun ble oppmuntret av Telemakhos, Odyssevs' sønn, i henhold til Odyseeen. I en annen versjon som ble benyttet av Euripides i hans skuespill Orestes, hadde Helena for lenge siden forlatt den dødelige verden og blitt hentet opp til Olympos til gudenes verden bortimot med en gang etter at Menelaos hadde kommet hjem.
I henhold til den greske geografen Pausanias: «Forellingen til de på Rhodos er forskjellig. De sier at da Menelaos var død, og Orestes fortsatt streifet rundt, ble Helena fordrevet av Nikostratos og Megapenthes og kom til Rhodos hvor hun hadde en venn i Polykso, hustruen til Tlepolemos. For Polykso, sa de, nedstammet fra Argos, og da hun allerede var gift med Tlepolemos, delte hun hans flukt til Rhodos. På den tiden var hun dronning av øya, etterlatt med en farsløs gutt. De sa at det var dette Polykso fikk henne til hevne Tlepolemos' død på Helena, nå som hun hadde henne i sin makt. Så hun sendte terner til henne da hun badet, utkledd som erinyer [hevngudinner], og de hengte henne opp i et tre. Av denne grunn har folket på Rhodos en helligdom av Helena av Treet.»
Tlepolemos var en sønn av Herakles og Astyokheia, som var en datter av Phylas, konge av Efyra (en mytisk by i Thesprotia, sørvestlige Hellas), som ble drept av Herakles. I henhold til Iliaden ble Tlepolemos drept av Sarpedon (sønn av Zevs, kjempet på Trojas side, ikke til å forveksles med Sarpedon, bror av Minos) den første dagen Trojakrigen brøt. Nikostratos var en sønn av Menelaos med sin frille Pieris fra Aitolia. Megapenthes var en sønn av Menelaos med hans frille Tereis.
Kult
De fremste sentrene for Helenas kult var i Lakonia. Ved Sparta, den urbane helligdommen for Helena, var lokalisert i nærheten av Platanistas, navngitt etter platantrærne som var plantet der. Antikke kilder knytter Helena til gymnastiske øvelser og/eller kordanser for unge kvinner i nærheten av elven Evrotas. Theokritos manet fram brudesangen epithalamion som spartanske kvinner sang ved Platanistas i feiringen av ekteskapet mellom Helena og Menelaos:
Dyrkelsen av Helena var også til stede på den motsatte bredden av Evrotas ved Therapnes hvor hun delte en helligdom med Menelaos og sine brødre dioskurene. Helligdommen ble kalt for Menelaion, det vil si Menelaos' helligdom, og det var antatt at Helena var gravlagt her ved siden av Menelaos. Til tross for navnet tilhørte både helligdommen og kulten opprinnelig Helena; Menelaos ble lagt til siden som hennes ektefelle. Retorikeren Isokrates skrev at ved Therapnes ble Helena og Menelaos dyrket som guder, og ikke som helter. Linda Lee Clader har argumentert at om Helena faktisk ble dyrket som en gudinne ved dette stedet, da ville hennes krefter hovedsakelig angå fruktbarhet. Det er også bevis for en kult for Helena i Sparta: regler for ofring og festivaler i hennes og Menelaos' ære er bevart.
Helena ble også dyrket i Attika sammen med sine brødre dioskurene, og på Rhodos som Helena av Trærne (Έλένα Δενδρῖτις, Helénē Dendritis); hun kan ha en vegetasjonsgudinne eller en fruktbarhetsgudinne, skjønt det faktum at hun ble hengt antyder en dødskult. Martin F. Nilsson har argumentert for at kulten på Rhodos har sine røtter i minoisk, førgresk tid da Helena var angivelig dyrket som en vegetasjonsgudinne. Claude Calame og andre forskere har forsøkt å analysere slektskapet mellom kultene til Helena og Artemis Orthia, og pekte på likheten av de kvinnelige terrakottafigurene som ble ofret til begge gudinner.
Det er en del vanskeligheter i gudinneteorien av Helena. Som datter av Zevs med en mor som aldri er nevnt av Homer var Helena allerede en halvgud. De eldste omtalene av Helena er hos Homer og uten noen henvisning till Helena Dendritis (av Trærne). Henvisningen til guddommeliggjøringen av Helena er fra den posthomeriske tiden som forskningen knytter til den prehomeriske tiden. For å tilpasses omfanget i Iliaden ble hun rasjonelt redusert som guddom til heltinne. Hun ble gjort til heltinne på samme vis som heltene ble det, men hvorfor skal vi anta at helter ble opphøyd fra mennesker til halvguder og daimoner mens Helena ble opphøyd i revers fra gudinne til iboende gudinne til menneske? Hun har isteden en dobbelhet, er både menneske/heltinne og gudinne.
Etymologi
Etymologien av Helenas navn (Helen på engelsk, Hélène på fransk) har vært og fortsetter å være et problem for forskerne. Georg Curtius knyttet Helena (Ἑλένη) til månen (Selene; på gresk Σελήνη er uttalt sɛˈliːniː). Émile Boisacq mente Ἑλένη kom fra substantivet ἐλένη i betydningen «fakkel». Otto Scutsch mener at dette substantivet vanskelig kan identifiseres med Helenas navn, men ser en del symbolsk tilknytning til det. Det har også vært foreslått at λ i Ἑλένη har kommet fra en opprinnelig ν, og at etymologien slik kan knyttes til rotordet av Venus som kommer fra urindoeuropeiske *wen-, «å strebe etter, ønske, begjære». Linda Lee Clader har imidlertid påpekt at ingen av disse forslagene har vært tilfredsstillende. Hjalmar Frisk og Pierre Chantraine har begge oppgitt håpet om å finne en etymologi for navnet grunnet at det ikke er mulig.
Om navnet likevel kan ha en indoeuropeisk ordforklaring, er det muligvis en endelsesform (suffiks) av roten *wel-, «å snu, rulle». Den siste muligheten vil tillate en sammenligning med Saraṇyū i vedisk sanskrit, det sanskrit som brukes i Veda-samlingene, som ble bortført i Rigveda 10.17.2, en parallell hentydning av et urindoeuropeisk bortførelsemyte (se urindoeuropeisk religion). Saraṇyū betyr «rask» og er avledet fra adjektivet saraṇa («løpe», «hurtig, rask»), hunkjønnsformen er saraṇā; sistnevnte er lydmessig identisk med «Ἑλένα». Denne formen av navnet hadde ikke bokstaven digamma. Den formen av Helena som ble dyrket i Sparta og Therapnes, begynte med en digamma. På den annen side er det i Korint bevis på formen Helena uten digamma. Otto Skutsch antyder at vi har å gjøre «med to forskjellige navn, to forskjellige mytologiske Helenaer». At Helenas navn muligens er forbundet med substantivet «ἐλένη» («fakkel»), kan også støtte slektskapet med hennes navn til vediske svaranā («den skinnende»).
Lingvistiske spekulasjoner til tross, ingen av de etymologiske kildene synes å støtte, bortsett fra tilfeldigheter alene, en forbindelse mellom navnet Helena og hellenere (folket fra Hellas) navnet som antikkens grekere beskrev seg selv med, det vil si hellenere (folket fra Hellas).
I kunsten
Allerede i antikken var kunstnerisk framstilling av Helena en bemerkelsesverdig utfordring. Historien om maleren Zeuksis omhandler dette nøyaktige spørsmål: hvordan kan en kunstner gjengi udødeliggjort idealskjønnhet som kunne «sjøsette tusen krigsskip»? Han valgte til sist de beste trekkene fra fem unge kvinner. Den antikke verden begynte å male Helenas bilde eller risse inn hennes form på stein, leire eller støpe henne bronse på 600-tallet f.Kr. På athensk vasemaleri er Helena framstilt som truet av Menelaos og flykter fra ham. Det er derimot ikke tilfellet i kunsten i Lakonia: på en arkaisk stele som framstiller Helenas gjenvinning etter Trojas fall, er Menelaos bevæpnet med et sverd, men Helena møter ham uten frykt og ser ham rett inn i øynene. I andre kunstframstillinger på Peloponnes er Helena framstilt bærende på en krans mens Menelaos holder sitt sverd hevet vertikalt. I kontrast truer han henne direkte med sverdet på athenske vaser i tidsrommet rundt 550 til 470 f.Kr.
Bortførelsen av Paris var et annet populært motiv i antikkens vasemaleri; betydelig mer populært emne enn Thesevs' bortførelse. I en berømt representasjon av den athenske vasemaleren Makron, følger Helena etter Paris som en brud følger brudgommen ved at Paris holder om hennes håndledd. Etruskerne som hadde omfattende kjennskap til gresk mytologi, viste en særlig interesse for temaet av nedkomsten fra Helenas egg, som ble avbildet i relieff på speil.
I renessansens maleri er Helenas avreise fra Sparta vanligvis avbildet som en scene hvor hun ble tatt med makt (voldtekt) av Paris. Det er imidlertid ikke tilfellet med bestemte sekulære illustrasjoner i middelalderen. Kunstnere i tiden 1460-1470-tallet var påvirket av Guido delle Colonnes Historia destructionis Troiae hvor bortførelsen av Helena ble framstilt som forfølelse. I bokverket Florentinsk billedkrønike, bestående av 99 graveringer, er Paris og Helena vist reisende fra Sparta arm i arm. Deres ekteskap ble feiret på frankisk-flamsk billedvev.
I Christopher Marlowes drama Doktor Faustus, første gang oppført i 1589, besverger Faust skyggen av Helena. Når han ser henne uttaler han den berømte replikken: «Was this the face that launch'd a thousand ships, / And burnt the topless towers of Ilium.» (Akt V, scene I.) Helena manes fram også av Faust i Goethes drama Faust'' (første del i 1808, siste del posthumt i 1832).
I moderne tid er Helena ofte blitt framstilt med rødt hår, som opp gjennom kunsthistorien har hatt særskilt betydning. I prerafaelittisk kunst på 1800-tallet er Helena ofte framstilt tenksom og idealisert med langt, skinnende, og krøllete hår. Andre malere i samme epoke framstilte Helena på Trojas festningsvoll, og fokuserte på hennes uttrykk; ansiktet er uten ytre følelser, stivt og uutgrunnelig som om de store følgende av at hun fulgte med til Troja fyller henne med gru. Til sist er Helena i Gustave Moreaus maleri blitt nær ansiktløst; et blankt eidolon (drømmebilde), majestetisk på festningsvollen foran Trojas ruiner.
I moderne litteratur og kultur
Helena opptrer i ulike versjoner av Faust-myten, blant annet som nevnt i Christopher Marlowes drama Doktor Faustus (1589) hvor Faust maner fram Helena og omtaler henne som «var dette ansiktet som sjøsatte tusen skip?» Den tyske poeten Johann Wolfgang von Goethe skrev sin visjon av møtet mellom Faust og Helena. I den andre delen av hans drama Faust (1832) ble foreningen mellom Faust og Helena en kompleks allegori på møtet mellom den moderne verden og det klassiske ideal.
Rupert Brooke som døde kun 27 år gammel i Egeerhavet, skrev diktet «Menelaus and Helen» som framstilte en aldrende Helena som ble født «Child on legitimate child» og ble et skingrende utskjelling i den bitre sorgen over minnene om den døde Paris.
Den irske poeten William Butler Yeats sammenlignet Helena med hans egen vanskelige elskerinne Maude Gonne i diktet «No Second Troy» (1916).
I 1927 hadde filmen Metropolis av Fritz Lang den usette figuren Hel. Hun var den avdøde hustruen til Joh Fredersen og målet for begjæret til doktor Rotwang som inspirerte ham til å skape automaten. Denne søken etter kvinnen førte til sist til sammenbruddet av Fredersens rike. Det er også tallrike referanser som sammenligner Metropolis med et Babels tårn i Egypt som det ble sagt at Helena oppholdt seg under Trojakrigen.
I 1928 skrev Richard Strauss den tyske opera Die ägyptische Helena som er fortellingen om vanskelighetene til Helena og Menelaos da de strandet på en mytisk øy.
I 1928 ble myten om Helena filmatisert i form av den amerikanske stumfilmen The Private Life of Helen of Troy, regissert av Alexander Korda, basert på en roman av John Erskine og med ungarske María Corda som den skjønne Helena. I 1951 ble Sköna Helena filmatisert i Sverige, basert på Jacques Offenbachs operette La belle Hélène (1864). Filmen hadde Max Hansen og Eva Dahlbeck i de fremste rollene. Det ble for øvrig regissøren Gustaf Edgrens siste film. I 1956 hadde en fransk-engelsk samproduksjon premiere, Helen of Troy, regissert av Robert Wise og med den italienske skuespilleren Rossana Podestà i hovedrollen. Den var filmatisert i Italia og med en rekke kjente britiske skuespillere i ulike støtteroller; Harry Andrews, Cedric Hardwicke, og Torin Thatcher.
Greske Michael Cacoyannis regisserte i 1971 den engelskspråklige filmen The Trojan Women hvor Helena ble framstilt av Irene Papas, og med Katharine Hepburn og Vanessa Redgrave i andre sentrale roller. Filmen ble gjort med minimale endringer av Edith Hamiltons oversettelse av Evripides' antikke tragedie Helena og hvor de greske gudene var utelatt da de i henhold til Cacoyannis var «vanskelig å filme og gjøre realistiske».
I den store spillefilmen Troja fra 2004 med Brad Pitt i hovedrollen som Akilles, portretterer Diane Kruger den vakre Helena. I denne utgaven av fortellingen vender hun ikke tilbake til Sparta med Menelaos (som er framstilt som en skurk), men forlater det ødelagte Troja med helten Paris (Orlando Bloom).
Den engelske forfatteren av eventyrromaner, H. Rider Haggard, skrev romanen The World's Desire (1890) som blandet sammen ulike myter ved å la Odyssevs seile til Egypt hvor han fant Helena og giftet seg med henne. Likeledes inkluderte antologien The Dark Tower (1977), et ufullført manuskript av C. S. Lewis, et fragment kalt «After Ten Years». Her kommer Menelaos til Egypt og må velge mellom den virkelige, desillusjonerte Helena og en ideell Helena frammanet av egyptiske magikere.
Kongeriket Westfalen
Kongeriket Westfalen (tysk: Königreich Westphalen, fransk: Royaume de Westphalie) var et kongedømme i det nordvestlige Tyskland som eksisterte innenfor Rhinforbundet fra 1807 til 1813. Selv om staten formelt var uavhengig, var det en vasallstat til det første franske keiserdømme som ble regjert av Napoléon Bonapartes bror Jérôme Bonaparte. Staten var oppkalt etter Westfalen, men hadde lite felles med dette området. Kongeriket ble oppløst etter at Frankrike tapte folkeslaget ved Leipzig den 19. oktober 1813. Området ble i 1815 innlemmet i Preussen.
Etymologi
Navnet Falen er beslektet med den urnordiske navneformen * Fal(ah), gotisk: Filhan og gammelhøytysk: Felahan, som betyr landskap, område eller land. På norsk er det tilsvarende ordet Fold, og gjenfinnes i navnene på de norske kommunene Folden (1837–1887), Nordfold (1887–1964), Foldereid (1886–1964), Sørfold og Folldal og på de to norske fylkene Østfold og Vestfold.
I Norge har ordet i betydningen landskap og flate blitt brukt om de ytre, brede delene av fjorder. Folda [fåȴ'ȴa] ble tidligere brukt på denne måten om Oslofjorden, og har gitt opphav til stedsnavnet Follo. Havstykket Folda i Trøndelag har gitt opphav til bygdenavnet Foldereid i Namdalen og navnet Foldafjorden mellom Nærøy og Fosnes. Som norsk elvenavn, er det av språkforskeren Sophus Bugge tolket som «den brede, den som danner en bred Flade». Det brukes om Follaelva i Verran og den tilknyttede bygden Follafoss, om Folla i Holtålen, om Folda i Rindal på Nordmøre, om elva Folla i Hedmark og Oppland og den tilknyttede Folldal og om elva Folda i Nord-Aurdal.
Navnet Westfalen forekommer første gangen i året 775 under navneformen Westfalai i de kongelige frankiske annaler Annales regni Francorum. Der er det betegnelsen på en stamme blant sakserne som bodde vest for elven Weser. De gamle sakserne kalte den vestlige delen av deres territorium for Westfalen, den midterste for Engern og den østlige for Ostfalen.
Den anonyme saksiske poeten Poeta Saxo, skrev således i sine Annales de gestis Caroli magni imperatoris libri quinque («Annaler om gjerningene til keiser Charlemagne i fem bøker») fra mellom 888 og 891, at der fantes tre saksiske stammer: Ostfalai, Westfalai og Angrarii («congregatis Saxonibus de diversis pagis, tarn de Westfalahis et Angrariis quam et de Ostfalahis»). I eldre tekster fra Sachsenland, skrevet under Karl den store, omtales også et Gau ved navn Fahala som hadde sitt sete i Hildesheim, men ingen stamme med navnet Falen.
Gjennom de gamle skriveformene Falahi, Falachi og Falaha, som betyr «bonde» i betydningen «landmann», «mann i et område eller landskap (Falen)», oppstod også navnet Valhala, Walhala eller Valhall, som i norrøn mytologi er æsenes store festhall (NB: Denne tolkingen av etymologien til "Valhall" er ikke særlig anerkjent i dag). I forordets avsnitt 10 av sin Den yngre Edda, knyttet Snorre Sturlason således guden Odin til sakserne, ved å omtale hans tre sønner som Veggdegg (konge over Ostfalen), Beldegg (konge over Westfalen) og Sigge (konge over frankerne).
Tessarommatini
Tessarommatini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, brun- eller gråaktige trebukker. Antennenes innerste ledd er oppsvulmet og pæreformet. Pronotum er omtrent så langt som bredt, med en tann på hver side. Dekkvingene har parallelle sider og rettvinklede "skuldre".
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia og på Ny-Guinea. Én art er innført til New Zealand.
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
Kongepokalvinnere i bueskyting
Kongepokalvinnere i bueskyting mottar Hans Majestet Kongens Pokal, som har blitt delt ut av Norges Bueskytterforbund i forbindelse med norgesmesterskapet i bueskyting siden 1959. Den første kongepokalen for kvinner ble delt ut i 1979.
Tuija Sikiö
Tuija Sikiö (født 23. november 1969) er en finsk tidligere skiskytter.
Amos Biwott
Arnos Biwott (født 8. september 1947 i Nandi) er en tidligere kenyansk friidrettsutøver. Han var spesialist på 3000 meter hinder.
Tuija Sikiö
Sikiö vant det finske mesterskapet på 7,5 km i 1991 og 1995 og på 15 km i 1994.
Fylkesvei 3324
Fylkesvei 3324 går mellom Kviteseid bygdetun i Kviteseid og Grova i Drangedal.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 304 (Telemark).
Portugal under EM i friidrett 1969
Portugal deltok med fire utøvere under EM i friidrett 1969 som ble arrangert 16.–21. september 1969 i Athen. Portugal hadde ingen plasseringer blant de åtte beste i noen øvelse under mesterskapet.
Christian Presciutti
Christian Presciutti (født 27. november 1982) er en italiensk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok sølv med det italienske landslaget.
Anne Louise Hassing
Anne Louise Hassing (født 17. september 1967 i Horsens) er en dansk skuespiller, utdannet ved Statens Teaterskole i Danmark i 1997.
Hun filmdebuterte i Nils Malmros' Kærlighedens smerte i (1992), som hun vant både en Robert og en Bodil for beste kvinnelige hovedrolle. Hun fikk igjen en Bodil i 1999 – denne gang for sin neste filmprestasjon i Lars von Triers Idiotene. Hun har dessuten medvirket i filmatiseringene av Jane Aamunds romaner Klinkevals og Juliane. Hun har også medvirket i tv-seriene Strisser på Samsø og De pokkers forældre.
2004-2007 fikk hun stor suksess for sin rolle som Ida i DR-dramaserien Krøniken. Den innbrakte henne prisen som årets kvinnelige tv-skuespiller i både 2004, 2005 og 2006.
Samiske geografiske navn i Fauske
Samiske geografiske navn i Fauske (knr 1841) angir stedsnavn i Fauske kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner. Kommunen inkluderer både tradisjonelle lulesamiske og tradisjonelle pitesamiske områder.
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk. Lulesamisk og pitesamisk er tatt med i denne oversikten for Fauske kommune.
Hårstrikk
Hårstrikk er et elastisk bånd som holder håret samlet på plass. Hårstrikk er laget av stoff som er tøyelig og formet som en liten sirkel slik at det passer til å lage ulike frisyrer og sette opp håret. Noen hårstrikk har også en metallskjøte som fester strikket sammen til en sirkel.
Historie
På 1700-tallet ble sløyfer normalt for velstående menn å ha i håret uten praktiske grunner. Etterhvert ble hårbånd brukt for praktiske grunner av kvinner, spesielt i arbeiderklassen.
Oppfinneren Thomas Hancock regnes for å være strikk-industriens far, da han introduserte elastisk strikk til verden i 1820. Typen strikk som eksisterte da ble bare brukt til andre ting som sko, hansker og strømpebukser. Før hårstrikket med stoff ble oppfunnet brukte kvinner gummistrikk i håret, noe som var veldig upraktisk fordi håret satt fast i strikket og det endte med at man måtte bruke saks til å klippe det av. Gummistrikket ble ikke laget før i 1958 av oppfinneren og businessmannen Stephen Perry som produserte gummiprodukter ved vulkanisering.
Varianter
Det er mange typer hårstrikk som blir brukt av både kvinner og menn i dag. De populære typene er hårstrikk med metallskjøte og "frottéstrikken" uten metall. Hårstrikk er tilgjenglig i mange ulike farger, tykkelser, størrelser, design og det er mange forskjellige typer. En type hårstrikk som har blitt populær i det siste blant kvinner er det såkalte "donut"-strikket. Strikket har fått navnet sitt fordi den ser ut som en smultring. Donuten brukes til å lage en oppsatt frisyre.
Monomen
Monomen er et band fra Sørumsand, som kom med sin debut-plate i mai 2007. I 2006 var de blant finalistene under NRK Urørts kåring av «Årets Urørt».
Warner Bros.
Warner Bros. Entertainment Inc. (vanligvis referert til som Warner Bros., Warners, eller ganske enkelt WB) er et amerikansk mediaselskap som produserer spillefilm, fjernsynsprogrammer, og musikk. Som et av de største filmstudioer (produksjon og distribusjon) er det et datterselskap av Warner Bros. Discovery med hovedkontor i Burbank i nærheten av Los Angeles i California. Warner Bros. har selv flere datterselskaper, blant annet innenfor produksjon av spillefilm, underholdningsprodukter, fjernsynsproduksjon, tegnefilm, tegneserier, video, populærmusikk, og fjernsynskanaler (Warner Bros. Pictures, Warner Bros. Interactive Entertainment, Warner Bros. Television, Warner Bros. Animation, Warner Home Video, New Line Cinema, Castle Rock Entertainment, DC Entertainment, og tidligere WB Television Network). Warner Bros. eier også halvparten av CW Television Network. Noen av dets mest berømte filmstjerner er Bette Davis, James Cagney, Humphrey Bogart, Doris Day, og i nyere tid Clint Eastwood.
Opprettelse
Selskapets navn ærer de fire polske og jødiske Warner-brødrene som grunnla selskapet. De var født som Wonskolaser eller Wonsal; Harry (født Hirsz); Albert (født Aaron), Sam (født Szmul), og Jack (Itzhak, eller i henhold til en del kilder, Jacob). De innvandret til Nord-Amerika med sine foreldrefra Krasnosielc som da var lokalisert i den delen av Polen som ble underlagt det russiske keiserdømmet som følge av delingen av Polen på 1700-tallet. Jack, den yngste av brødrene, ble født i den kanadiske byen London i Ontario. De eldste tre brødrene involverte seg i den nye underholdningen som besto av «levende bilder», det vil si stumfilm. De skaffet seg en filmprosjektør slik at de kunne vise fram film i gruvebyene i Pennsylvania og Ohio. I begynnelsen investerte Sam og Albert Warner 150 dollar for å kunne vise fram filmer som Life of an American Fireman (1903) og The Great Train Robbery (1903). De åpnet deres egen kino, The Cascade, i New Castle i Pennsylvania i 1903. Stedet ble senere til Cascade Center, et kjøpesenter, men ved slutten av 2010 var det tommekomplekset lagt ut for salg og per 2013 kjøpt av 2013 Riverplex Partners, Inc.
Allerede året etter, i 1904, opprettet Warner-brødrene et distribusjonsselskap, Duquesne Amusement & Supply Company, basert i Pittsburgh. I 1912 ansatte Harry Warner en revisor ved navn Paul Ashley Chase. Da den første verdenskrig brøt ut hadde de begynt å produsere egne filmer. I 1918 åpnet de Warner Bros. studio ved Sunset Boulevard i Hollywood. Sam og Jack Warner produserte filmer mens Harry og Albert Warner sammen med revisoren kontrollerte finanser og distribusjon i New York City. Under den første verdenskrigen fikk de gjort sin første nasjonalt distribuerte film, My Four Years in Germany, basert på en populær bok skrevet av den tidligere ambassadør James W. Gerard. Den 4. april 1923, med hjelp fra penger lånt til Harry av hans bank, Motley Flint, ble aksjeselskapet Warner Brothers Pictures formelt opprettet.
Den første viktige avtalen var ervervelsen av rettighetene til Avery Hopwoods teaterstykke fra Broadway, The Gold Diggers (1919) fra teatermannen David Belasco. Imidlertid var det Rin Tin Tin, en hund fraktet over fra Frankrike etter krigen av en amerikansk soldat som etablerte deres omdømme og framgang. Rin Tin Tin debuterte i stumfilmen Where the North Begins (1923) og filmen ble en slik suksess at Jack signerte hunden for flere filmer for 1000 dollar per uke. Rin Tin Tin ble selskapet største stjerne og suksessen etablerte Darryl F. Zanucks karriere. Han ble selskapets fremste produsent, og mellom 1928 og 1933 fungerte som Jacks høyrehånd og produksjonsdirektør. Mer suksess kom etter at Ernst Lubitsch ble ansatt som sjefsregissør; men han forlot selskapet senere for å arbeide for det rivaliserende selskapet MGM. Lubitschs film The Marriage Circle (1924) var selskapets største suksess dette året.
Til tross for suksessen med Rin Tin Tin og Lubitsch, forble Warner et mindre selskap. Sam og Jack besluttet å tilby Broadway-skuespilleren John Barrymore hovedrollen i Beau Brummel (1924), et historisk drama. Filmen ble en slik suksess at Harry signerte Barrymore for en langtidskontrakt. Ved slutten av 1924 var Warner Bros. allerede blitt Hollywoods mest suksessfulle uavhengige filmselskap hvor de konkurrerte med det tre store selskapene: First National, Paramount Pictures, og MGM. Som et resultat klarte Harry Warner, mens han holdt en tale ved konferanse for 1500 uavhengige utstillere i Milwaukee i Wisconsin, å overbevise filmfolk å bruke 500 000 dollar på avisreklame. og Harry grep denne muligheten for å etablere kinoer i byer som New York og Los Angeles.
Etter hvert som selskapet økte i produksjon og omsetning fikk det støtte fra Wall Street, og i 1924 skaffet banken Goldman Sachs et betydelig lån. Med disse pengene kjøpte Warner-brødrene det pionerene Vitagraph Company som hadde nasjonaldekkende distribusjonssystem. I 1925 begynte selskapet også å eksperimentere med radio og etablerte en meget suksessfull radiostasjon i Los Angeles, KFWB. Radiostasjonen, som fortsatt eksisterer, startet karrierene til stjerner som Ronald Reagan og Bing Crosby.
Abaza (by)
Abaza (russisk: Абаза́) er en by i Republikken Khakasia i Russland. Den ligger ved elva Abakan, rundt 150 km sørvest for Abakan. Innbyggertall: 17 500 (2005 est.); 18 052 (folketelling 2002), 17 630 (folketelling 1989).
Byen ble grunnlagt i 1856 i forbindelse med utbygging av jernmalm-forekomster i området, og utvinningen er fortsatt viktig for den lokale økonomien.
Abaza fikk status som bymessig bosetning i 1957, og bystatus ble innvilget i 1966.
Embryologi
Embryologi er læren om organismers tidlige utvikling, fra det encellede stadium til påbegynnelsen av det selvstendige liv. Embryologi omhandler derfor hvilke steg som er nødvendige for at utviklingen av en levende organismes kropp skal kunne skje.
Moderne embryologi studerer de molekylære mekanismer som styrer fosterutviklingen.
Henderson State University
Henderson State University er et delstatseid universitet i Arkadelphia, ikke langt fra Hot Springs i delstaten Arkansas i USA. Grunnleggelsen var i 1890, den gang som et metodistisk fireårig college.
Det var 3.664 studenter ved Henderson i 2006, og 229 vitenskapelig ansatte. Skolepengene samme år var US$ 4.230 for studenter hjemmehørende i delstaten.
Studiene gis opp til mastergrad.
Ornithoptera paradisea
Ornithoptera paradisea er en sommerfugl i familiegruppen svalestjerter. Den hører til blant de sommerfuglene som kalles fuglevinger. En gruppe av svalestjerter som har fått sitt navn fordi framvingene er store og trekantet, noe som gjør at de ligner fugler når de flyr.
Ornithoptera paradisea lever helt sørøst i Asia.
Utseende
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.
Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Levevis
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges direkte på næringsplanten. Larven lever som plantespiser og er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.
Ornithoptera paradisea tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Systematisk inndeling
Troides paradisea O. p. flavescens Rothschild, 1897 O. p. borchi Haugum & Low, 1974 O. p. chrysanthemum Kobayashi & Koiwaya, 1979 O. p. demeter So & Sato, 1998 O. p. detanii Schäffler, 2001
Fever (Kylie Minogue)
Fever er det åttende studioalbum av den australske sangeren Kylie Minogue. Det ble utgitt den 1. oktober 2001 i Europa og Australia av Parlophone, og den 26. februar 2002 i USA av Capitol Records.
Albuminformasjon
Minogue begynte å arbeide på albumet i 2001 med kjente låtskrivere og produsenter som Cathy Dennis, Rob Davis og Tom Nichols. Albumet fikk stort sett positive anmeldelser fra kritikere, og etter utgivelsen nådde førsteplass i Australia, Østerrike, Tyskland, Irland, og Storbritannia.
Minogue promoterte albumet på mange konserter, inkludert hennes dyreste turné hittil KylieFever2002. I november 2002 ble det utgitt en DVD av konserten i Manchester med tittelen KylieFever2002: Live in Manchester. I USA ble albumet sertifisert platina fra Recording Industry Association of America og solgte over 1,1 millioner eksemplarer.
Den første singelen, «Can't Get You Out of My Head», nådde førsteplass i femten land. Albumet har solgt 1,9 millioner eksemplarer i Storbritannia og ble sertifisert beste internasjonale album på BRIT Awards i 2002. Albumet har solgt 8 millioner eksemplarer på verdensbasis, noe som gjør dette til Minogues mestselgende album noensinne. Det ble også hennes mestselgende album i Australia, USA, Canada og Russland.
Albumet nådde førsteplass i Australia i fem uker, og ble på den australske albumlistene i syttifire uker i alt, hennes høyeste og lengste plassering i landet. Albumet ble sertifisert sju ganger platina av Australian Recording Industry Association. Albumet nådde nummer tre i New Zealand og ble sertifisert to ganger platina. Albumet nådde også førsteplass på UK Albums Chart i fire uker og ble der i sytti uker totalt. Albumet nådde nummer tre på Billboard 200, det ble Minogues mest suksessfulle album i USA og ble sertifisert platina.
Albumbilder
Det er tre forskjellige versjoner av albumomslaget. Den opprinnelige versjonen var Minogue iført en hvit drakt og holdt en mikrofon, og denne versjonen ble distribuert i Australia, Asia, Europa og Latin-Amerika. Da albumet senere ble utgitt i USA og gjenutgitt i enkelte land i Asia, ble omslaget endret med en forside som minnet om singelen «In Your Eyes». Omslaget for ekstradisk-utgaven er lik den opprinnelige, men her har Minogue på seg en blå drakt.
Näkki
Näkki er i finsk folketro en nøkk, det vil en vette eller elementærånd som knyttes til vann. Han er særlig kjent for å kunne trekke små barn ned i dypet hvis de lener seg over rekkverk på bruer og brygger eller bøyer seg ut for å se speilbildet sitt eller ta på vannet. Näkki er således et klassisk eksempel på en figur som de voksne har brukt for å hindre drukningsulykker ved å skremme barn vekk fra farlig lek ved vann.
Bakgrunn og forestillinger
Näkki har lånt navn og trekk fra skandinaviske nøkker, som i tysk og nordeuropeisk folketro opptrer i ulike varianter under beslektede navn: Nøkken, Näcken, Näkki, Nixy, Nixe, Nixie og Nokk. Den finske Näkki er også i nær slekt med vodjanoj i russisk og slavisk mytologi. Näkki kan på finsk også kalles vetehinen eller vesihiisi etter den baltiske Hiisi, en fe eller vokterånd som passer på vann og sjøer.
Historiene og forestillingene om Näkki varierer, men minner mye om historiene om Nøkken. De forteller at han holder til i grumsete vann, i brønner eller under brygger og bruer. Det sies også at han bor i et slott under vann, dit han kommer ved å dykke i Finlands mange bunnløse sjøer, og kan komme opp på land i skumringa. I noen beskrivelser er skikkelsen svært vakker forfra men hårete og heslig bakfra. I andre er Näkki en stygg «fiskemann» som kan omskape seg til en vakker, vellystig kvinne med tre bryst, en sølvskimrende fisk, en hest eller en hund.
Näkki kalles näkk på estisk.
Engordany
Engordany er et byområde i kommunen Escaldes-Engordany i Andorra. Det er sammenvokst med Escaldes og hovedstaden Andorra la Vella. Stedet ligger der elven Valira del Nord møter Valira d'Orient og flyter sammen og danner Valira. Engordany ligger nord for elvene og er forbundet med nabobyen Escaldes på sørsiden. Sammen utgjør de to stedene sentrum i kommunen, som ble skilt ut fra hovedstaden i 1978.
Bioøkonomi
Bioøkonomi er produksjon av fornybare biologiske ressurser og deres konvertering til for eksempel mat, fôr, kjemikalier, ingredienser, materialer, farmasøytiske produkter og bioenergi.
Iransk villesel
Iransk villesel eller onager (Equus hemionus onager) er en underart av asiatisk villesel som kun finnes i Iran. Den blir omkring 140 cm høy på skuldrene. Den kjennetegnes av gulbrun pels og hover med svarte kanter. Onager tilhører hestefamilien.
Bioøkonomi
Handlingsplan for bioøkonomi
Bioøkonomien har ikke noen omforent internasjonal definisjon, men brukes på litt forskjellige måter i ulike miljøer, men EU-kommisjonen har vedtatt en strategi om Innovasjon for bærekraftig vekst: En bioøkonomi for Europa som ble ledsaget av et arbeidsdokument, og som inkluderte en utførlig handlingsplan for bioøkonomien. I strategien defineres bioøkonomi som «produksjon av fornybare biologiske ressurser og omdanning av disse ressursene og avfallsstrømmene til verdiskapende produkter, for eksempel mat, fôr, bio-baserte produkter og bioenergi». En annen definisjon EU benytter sier at «bioøkonomi omfatter de delene av økonomien som benytter fornybare biologiske ressurser fra land og sjø til å produsere mat, biomaterialer, bioenergi og bioprodukter».
Iransk villesel
Sovaĝazeno Aasialainen villiaasi
Bioøkonomi
Handlingsplan for bioøkonomi
EU inkluderer konvensjonelt landbruk i større grad enn OECD. Utgangspunktet for begrepet er «bioøkonomi» som motsats til «petroleumsøkonomi». Uansett nyanseforskjeller er kjernen i bioøkonomien et skifte fra fossile hydrokarboner til bærekraftig produksjon og foredling av fornybare karbohydrater. Fornybare karbohydrater omfatter ethvert biologisk materiale som et produkt i seg selv eller som et råstoff. I en bioøkonomi vil primærnæringenes betydning øke betydelig ved at råvaren blir utgangspunkt for langt flere produkter enn i dag. Utviklingen drives av to hovedtrender, dels fremveksten av ny muliggjørende teknologi og dels et markesdrevet behov for å erstatte fossilt karbon med fornybare råvarer. Sentralt i bioøkonomien er derfor integrasjon av tradisjonelle produkter fra jordbruk, skogbruk og havbruk med parallell raffinering til et bredt spekter av ingredienser, helseprodukter, tekstiler, kjemikalier, komposittmaterialer og energi.
Fornybare råvarer, totalutnyttelse og livsløpsanalyse er tre hovedelementer i et mer bærekraftig bioøkonomisk samfunn.
Bedrifter innen jordbruk, skogbruk og marin sektor trenger mer robust lønnsomhet. Helhetlig og bærekraftig utnyttelse av råvaren vil øke verdiskapingen av eksisterende bedrifter og skape grunnlag for nye. Bioøkonomien er en viktig brikke for å få til dette. Det er et viktig mål å stimulere utnyttelse av råvaren nærmest mulig produksjonsstedet og bioøkonomien åpner derfor for nye kunnskapsbaserte arbeidsplasser i distriktene.