cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frederik Christian Tønne von Lüttichau
Inndragelse av kammerherrenøklen
Under den hissige kamp i pressen som fulgte trådte von Lüttichau frem som Colbjørnsens mest forbitrede motstander ved en løpeseddel som hadde følgende tittel: «Fuldkommen Bevis, at Hr. Etatsraad Colbjørnsen ved sine Betragtninger over de jyske Proprietærers Tillidsskrift har fornærmet den oplyste Menneskehed, den borgerlige Frihed og det danske Folk». Det var grove påstander som hans hat til Colbjørnsen bragte ham til å kaste frem mot denne. Da regjeringen som stod på reformvennenes side, lot en kommisjon undersøke hvordan det hang sammen med Tillidsskriftets underskrifter, bragte dette atter von Lüttichau i harnisk, og han brukte nå skriftlige ytringer om Colbjørnsen, der gjorde at denne anla sak mot ham. von Lüttichau ble dømt til en bot på 1 000 riksdaler og dertil kom, at regjeringen i 1791, som straff for hans opptreden over for undersøkelseskommisjonen fratok ham kammerherrenøklen som han hadde blitt tildelt i 1780.
Riksgreve
Å bli fratatt dette privilegium plaget han så at han i et brev til kronprinsen ikke bare klaget over onde menneskers fiendskap, men endog fremsatte den utrolige påstand, at innholdet av det Tillidsskrift, som han selv hadde overrakt kronprinsen i 1790, hadde vært ukjent for ham, inntil han senere så det trykt. Enten var dette grov løgn eller vidnesbyrd om, at han i denne sak hadde vist den ubegripeligste lettsindighet. Selvfølgelig gjorde denne unnskyldning intet inntrykk på kronprinsen. von Lüttichau forlot nå forbitret Danmark og bosatte seg i Tyskland. Han fikk her oppreisning nok i høye titler; Hertugen av Brunsvig gjorde ham til Gehejmeraad, og Keiseren utnevnte ham til riksgreve i 1791; men han måtte fra utlandet se, at den sak, han hadde kjempet for, var ugjenkallelig tapt. En feide mellom ham og nasjonaløkonomen Professor C. U. D. Eggers var som en slags epilog til hans kamp i Danmark.
Ekteskap
Frederik Christian Tønne von Lüttichau ble gift i 1770 med Anna f. de Lasson (f. 1745 d. 1786), datter av etatsråd Thøger de L. til Aakjær, deretter gift med Karen f. Benzon (f. 1760 d. 1828), datter av kammerherre Chr. B. Han døde 20. februar 1805; hans slekt ble i Tyskland.
Tamara Tatham
Tamara Tatham (født 19. august 1985) er en canadisk basketballspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på åttendeplass med det canadiske landslaget.
Liste over mottagere av Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste 1842–1917
Liste over mottagere av Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste 1842–1917 omfatter kunstnere og forskere i naturvitenskap og humaniora, som ble innvalgt i den tyske ordenen Pour le Mérites avdeling for vitenskap og kunst fra denne ble innstiftet av Fredrik Vilhelm IV av Preussen i 1842 til ordenen ble avskaffet sammen med det tyske monarkiet i 1918.
Hareid Group
Hareid Group har en lang historie som leverandør av elektriske produkter og tjenester. I dag har Hareid Group rundt 690 ansatte i Norge, Polen, Danmark og på Grønland.
Hareid Group tilbyr et bredt spekter av elektriske tjenester og produkter for maritim industri, bolig & næringsbygg, samt forbrukerelektronikk.l.(2020).
Hareid Elektriske AS er morselskapet i Hareid Group og ble etablert i 1950 av Steinar Teigene.
Selskapene i Hareid Group er samlet under eierselskapene Bjåstadbakken AS, Jasimo AS og 20 % som er eid av de ansatte.
Datterselskaper til Hareid Elektriske AS
Konsernsjef er Olav Haug Vikebakk. Hovedkontoret er på Hareid, Norge.
Referanser
<references group="https://www.hareidgroup.com/no/om-oss/" />
Yolina
Yolina er en slekt av biller som tilhører familiegruppen vannkalver.
Utseende
Små (ca. 2,5 millimeter), avlange, mørke vannkalver. Oversiden er kraftig punktert, ganske blank.
Levevis
Slekten lever i rennende vann, mest i små bekker.
Beuveille
Beuveille er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike.
Skarptromme
Skarptromme, også kalt lilletromme eller bare skarp, er et veldig viktig instrument i den rytmiske delen innen slagverk. Den er brukt som et akkompagneringsinstrument til ledende rytmisk musikk, eller som et soloinstrument. Den har vært brukt innen folkemusikk, vanlig bandmusikk til marsj- og klassiske orkester.
Kryssholt
thumb|Kryssholt Kryssholt, også kalt krysspullert, betegner en fastmontert innretning som brukes til å gjøre fast en line eller trosse for å fortøye skip og båter. Det typiske kryssholt har form som en langstrakt ambolt eller en T. Kryssholt kan finnes både om bord og i land, og lages i tre, plast eller metall.
Beuveille
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Beuveille
Skarptromme
Form
Klassiske skarptrommer er oftest produsert av skinn fra storfe. Den har et tynt og stramt underskinn, for å gi mest mulig respons til seidematten, en rekke med lange spiraler som ligger inntil skinnet. Disse er vanligvis produsert i stål eller messing. Det er disse spiralene som skaper den distinkte lyden som skarptromma gjengir, ved at spiralene spretter på underskinnet. Underskinnet bør stemmes relativt høyt uten at det mister klangen fullstendig, dette for å kunne bli tilstrekkelig sensitivt som underlag for seidematten til å vibrere.
Kryssholt
Kryssholt brukes også for å feste skjøter og fall på master på seilbåter og liner på flaggstenger.
Skarptromme
Størrelse
Skarptrommen opptrer i diametre i mellom 8" og 15" og er mellom 2" og 8" dype. Dette er de mest populære størrelsene innenfor den vanlige bandmusikken, men også innen for konsertmusikken.
Kryssholt
En robust variant lages med to loddrette, sylinderformede tre- eller metallstykker. Denne kalles oftest puller eller pullert.
Skarptromme
Størrelse
Marsjorkester derimot har hatt mest bruk av skarptrommer med diameter 13" til 16" som har dybder fra 10" til 16". Disse dype variantene blir kalt tenortromme, paradetromme eller «field-drum». Disse blir også tildels brukt innen klassisk musikk.
Kryssholt
Bruk
Tauet festes ved alltid først å legges rundt under den borteste puller, deretter over midten, og under den nærmeste puller, osv.. Det er vanlig å avslutte med en halvstikk som låser tampen. Noen ganger er det å foretrekke en halvstikk med slipp for å løse det lettere.
Skarptromme
Materiale
I produksjonen av en skarptromme er det nesten bare fantasien som setter begrensingene for materialvalget, men det brukes mest tre i forskjellige kombinasjoner; enten sammen med annen tresort i laminat, eller kun en sort. Mye brukte tresorter er : lønn, eik, rosentre, mahogny, eukalyptus, ask, bjørk etc. Disse kommer i mange tykkelser fra trelags med forsterkningsringer innvendig til 52-lagstromme. Stavlimte skarptrommer er og blitt populært, enten med liggende eller stående staver. Dette gir en veldig tykk tromme med en høy tone. Når det gjelder metall og andre mineraler er det mye som er testet ut og forkastet. De mest anvendte materialer som produsenter i dag bruker er foruten stål og messing: aluminium, glassfiber, kobber og bronse. Tykkelsene her varierer noe fra 1 mm til 10 mm, med eller uten innoverbøyd kant mot skinnet. Noen trommer er dreide mens andre er helstøpte til sveiset utgaver på markedet.
Pinsevekkelsen
Pinsevekkelsen er en felles betegnelse på en gruppe av flere selvstendige kristne samfunn og menigheter, som følger en bibeltro, radikal kristen lære. Disse utgjør ikke én organisert enhet. Begrepet pinsevekkelse brukes om den moderne pinsevekkelsen som oppstod under vekkelsen i Azusa street i 1906, og fokuserte særlig på:
Skarptromme
Historie
Skarptrommen ser ut til å være etterkommer av middelalderens Tamburtromme som var en tromme med en enkel streng strukket over undersiden av underskinnet. Den er litt større enn en middels tom og ble først benyttet i kriger, gjerne sammen med fløyte eller sekkepipe. Tamburtrommer hadde ikke alltid doble skinn, og ikke alle hadde seider. På 1400-tallet økte størrelsen på skarptrommen og fikk en sylindrisk form. Denne enkle trommen med en enkelt seide ble svært populær blant sveitsiske leiesoldater som benyttet tromme og fløyte rundt 1400-1500-tallet på grunn av de osmanske tyrkernes bruk av tromme i sine hærstyrker. Trommen ble gjort dypere og båret på siden av låret. Videre utvikling på trommen ble gjort på 1600-tallet ved å bruke skruer for å holde seidene nede, noe som gav en lysere klang i stedet for den løse raslingen fra seidene. På 1800-tallet gjennomgikk trommen forandringer som forbedret den karakteristiske klangen. Metallseider oppstod på 1900-tallet.
Pinsevekkelsen
Den moderne pinsevekkelsen har sin begynnelse på slutten av 1800-tallet, da mange mennesker opplevde en sterk åndelig og religiøs lengsel. I 2006 var det en stor etthundreårs-markering i Los Angeles. Pinsevekkelsen regnes som verdens raskest voksende religiøse bevegelse med omtrent 600 millioner medlemmer.
Historie
Pinsevekkelsen hadde sin egentlige begynnelse, da disiplene ble fylt av Den hellige ånd, den første pinsedag, Pinsevekkelsen har sitt forbilde i den første kristne menighet slik en kan lese om den i Det nye testamentet. Da pinsevekkelsen brøt fram tidlig på 1900-tallet, var det mange kristne som opplevde at den kristne kirken hadde blitt født på nytt. De mente at opp gjennom kirkehistorien hadde kristendommen kommet litt ut av kurs i forhold til slik den opprinnelig var. Kirkehistorien er full av en konflikt mellom det guddommelige og det menneskelige.
På 300-tallet gjorde keiser Theodosius kristendommen til statsreligion, noe som etter pinsevennenes mening, sakte gjorde at kirken gikk fra en åndsfylt kirke, til en kirke som ble mer og mer opptatt av å ha jordisk makt eller autoritet. Pinsevennene mener at dette fremstår tydeligst i den katolske kirke der paven har gått inn som Kristi stedfortreder og kirkens overhode.
Opp gjennom hele kirkehistorien har det vært åndsfylte mennesker som har satt sin lit til Gud. Mennesker som har hatt fokuset mer på Jesus Kristus og hans etterfølgelse, enn på å være en del av en etablert geistlig kirke. Et eksempel er Martin Luther og reformasjonen.
Åndelig lengsel
Pinsevekkelsen har røtter tilbake til Hellighetsbevegelsen, som gjorde seg bemerket i Amerika på 1800-tallet, særlig blant metodister. Mange gikk med en lengsel etter en berøring av Den hellige ånd, og det var en lengsel etter hellighet hos en rekke kristne på den tiden. Mot slutten av 1800-tallet berørte «den åndelige lengselen» mange mennesker og flere fikk det de kalte en ilddåp. John Wesley snakket om to tyngdepunkter i en kristens liv, rettferdiggjørelsen (frelsen) og helliggjørelsen.
Den engelske misjonslederen James Hudson virket i Kina, og var leder for over 1 000 kinamisjonærer. Under en tale i Shanghai ble han beveget av ånden og sa, «Jeg har den overbevisning om at det i løpet av de neste ti år vil bryte fram en vekkelse i det vestlige Europa, som den kristne kirke ikke har sett maken til. Den skal bre seg over hele verden...»
Åndsdåpen (dåpen i Den hellige ånd) fikk en radikal oppvåkning på begynnelsen av 1900-tallet. Den 1. januar 1901 falt Den hellige ånd på Agnes Ozman, og noen dager senere på predikanten og metodistpastoren Charles Parham.
Vekkelsen i Wales i 1904-1905 var forløperen til pinsevekkelsen. En regner med at 150 000 mennesker opplevde å bli omvendt i vekkelsen, som kom til å forandret folk totalt. Stjålne ting ble levert tilbake, vertshus måtte stengt fordi de ikke lengre hadde alkoholdrikkende kunder. Kuskene hadde sluttet å banne og hestene kjørte feil, fordi de ikke lenger forstod kommandoene. Vekkelsen ble kjent over store deler av verden, mange dro til Wales for å oppleve Guds nærhet.
Baptistpastoren Joseph Smale fra Los Angeles ble åndsdøpt i Wales. Tilbake i Amerika møtte han den afroamerikanske pastoren William J. Seymour. De samarbeidet og startet med møter under navnet Apostolisk trosmisjon, i april 1906. Den 9. april 1906 begynte en 8 år gammel farget gutt i et bønnemøte i et lite hus i Bonnie Brae Street å tale i andre tunger. Dette regnes som pinsevekkelsens fødselsdag. Snart måtte de finne nye lokaler og flyttet til en nedlagt metodistkirke i Azusa street. Det er fra vekkelsen i Azusa street, at pinsekraften og dåpen i Den hellige ånd virkelig fikk en verdensvid gjennombrudd. Tusener opplevde åndsdåpen. Pinsevekkelsen på begynnelsen av 1900-tallet berørte mange etablerte kirkesamfunn. Det viktige var fokuset på Jesus Kristus, Bibelens sentrale lære og Den hellige ånd. Det personlige livet som kristen var også sentralt og fikk sitt uttrykk i en øket vitne- og bønnetrang, og bruk av de åndelige gavene. Etterhvert ble det dannet egne fri menigheter av åndsdøpte mennesker, sammen utga de organet, The Apostolic Faith.
Til hele verden
Vekkelsen hadde ekstatiske former, de tilstedeværende prise Gud med høy røst, ofte i gråt og tårer, mens de kjente en vidunderlig henrykkelse. Vekkelsen møtte kritikk og den ble harselert med, blant annet med vitsetegninger i aviser. Dette bidro til vekkelsens spredning og den spredte seg som en løpeild. Vekkelsen ble etter hvert til en stor bevegelse og spredte seg fra Amerika til hele verden og før utgangen av 1906 var den etablert i 3 verdensdeler. I løpet av noen få år spredte den seg over hele det nordamerikanske kontinentet. Hundre år senere er det 600 millioner medlemmer. Grunnen er at pinsevekkelsen har blitt en så stor bevegelse så raskt, er fordi fokuset er på en åndelige dimensjon, mens andre kirkesamfunn er mer opptatt av ritualer.
Utbredelse
I 2006 og 2007 ble pinsevegelsens hundreårsjubileum markert med Azusa Centennials verden over. Det norske navnet for markeringen var Pinse for alle.
Lære
Fordi pinsevekkelsen globalt er organisert som mange selvstendige menigheter eller kirkesamfunn, kan lærespørsmål mellom enkelte grupper i bevegelsen variere noe. Her er de viktigste punkt i pinsevekkelsens lære, syn og forståelse av Guds Ord.
Bibelens ord tolkes ut fra at alt det som står i den er sant, en bibeltro lære og anerkjennelse av hele Bibelen som Guds hellige og ufeilbarlige ord. Samtidig erkjennes at mennesket ikke forstår alt eller kan forklare alle sammenhenger fullt ut. Ved Den hellige ånds hjelp kan kristne imidlertid få en tydeligere forståelse og større innsikt i det som står skrevet. Pinsevekkelsen benytter ingen forklarelsesskrifter eller andre skrifter i tillegg til Bibelen. Åndsdåpen (dåpen i Den hellige ånd) er et urkristent fenomen, og oppstod første gang på pinsedag i Jerusalem, ikke lenge etter Jesu Kristi oppfart til himmelen. (Apostlenes Gjerninger 2. kapitel). Disiplene var samlet og Ånden falt over dem, det forandret noen redde disipler til å bli frimodige apostler. De åndsdøpte kristne fikk en mye større frimodighet og glede, og de mottok også åndelige gaver som ble en manifestasjon på at Gud var med dem.
Frelse forstås som en aktiv handling fra Guds side, der Han gjennom Jesu Kristi offerdød på korset og oppstandelse, gjenoppretter forholdet mellom Gud og menneskeslekten, som gikk tapt under syndefallet. Alt dette skjer ved personlig tro, som er en Guds gave.
Pinsevekkelsen praktiserer bibelsk dåp, eller  troende dåp etter det baptistiske dåpssyn. Det er delte meninger om dåp mellom ulike retninger av pinsevekkelsen. Debatten dreier seg om man må være døpt for å være frelst. Dåp av barn praktiseres ikke, bortsett fra noen få unntak, mest i Sør-Amerika. For unge barn er det vanlig å ha en barnevelsignelse, som ikke regnes som en dåp.
Pinsevekkelsen legger vekt på tanken om at jødene er Guds utvalgte folk, og er derfor isrealsvennlige. Noen gir sin støtte til sionisme. Jesu gjenkomst, tanker om de siste ting og tusenårsriket, spiller en viktig rolle. Det er dog variasjoner innen bevegelsen når det gjelder detaljene i eskatologien. Pinsevekkelsen har et konservativt syn på seksualitet og samliv. Pinsevekkelsen har alltid hatt et samfunnsengasjement for fattige og utslåtte. Dette gjennom hjelpearbeid og innsamlinger. Den utadrettede misjonsvirksomheten har fokusert på evangelisering, oppbygning av skoler, helsetilbud og å ta vare på landets språk og kultur.
Organisasjon
Organisasjonformen innen menighetene kan varierer. De har ofte en enkel organisasjon med forbilde hentet fra bibelen (Apostlenes gjerninger), fra slik den første kristne menigheten ble organisert. Mange menigheter ledes av en pastor, ofte kalt en forstander, som virker sammen med flere eldste (også kalt eldstebrødre) eller diakoner. Tradisjonelt har menighetene bare hatt menn i lederverv, men flere menigheter har hatt kvinnelige ledere. Kvinnelige talere er ikke uvanlig.
Møteformen
Pinsevekkelsen legger vekt på å ha en åpen møteform, uten liturgi eller en fastlagt møteform. Hovedinnholdet er sang (lovsang), bønn og tale. Møteformen fungerer som en ramme og er åpne for personlige uttrykk som bønn og tilbedelse. Møter holdes gjerne i «enkle» lokaler med få kirkelige utsmykninger. Menigheten er ikke selve huset (bygningen), men mer menneskene, det kristne samfunnet.
Søndagsmøtene er tradisjonelt de viktigste samlingene. Formiddagsmøtet retter seg mot menighetens medlemmer, med oppbyggelse og bibelundervisning. Kveldsmøtene er mer utadrettet. Midt i uken er det ofte et møte, bønnesamlinger, barne- og ungdomsmøter, med mer.
Medlemskap
Enkeltpersoner blir medlemmer ved å melde seg inn i én bestemt menighet, fortrinnsvis den lokale menighet på stedet der de bor. Vanligvis kreves det at de tilkjennegir sin kristne tro overfor menigheten, og som regel må de også bli døpt. En kan bare være medlem i ett trossamfunn (menighet).
Jon Klassen
Jon Klassen (født 1981) er en kanadisk forfatter og illustratør av barnebøker.
For bildeboka Dette er ikke min hatt, som han både skrev og illustrerte, vant han både den amerikanske Caldecott-medaljen for 2013 og den britiske Kate Greenaway-medaljen for 2014. Han er også godt kjent for sin bildebok fra 2011 Jeg vil ha tilbake hatten min, hvor en harefigur blir spist utenfor syne.
Hanna Castberg von der Lippe
Hanna Castberg von der Lippe (født Castberg 31. august 1872 i Skien, død 26. juli 1926 i Oslo) var en norsk lærer, forfatter, dramatiker, journalist og samfunnsdebattant med et radikalt politisk engasjement og et tydelig kvinnesaksstandpunkt.
Jon Klassen
Klassen ble i 2018 utnevnt til medlem av Order of Canada.
Hanna Castberg von der Lippe
Liv og virke
Hanna Castberg von der Lippe hadde sin skolegang i fødebyen Skien, i Porsgrunn, på kostskolen Herlufsholm i Danmark, i Kristiania og i Trondheim, hvor familien etablerte seg i 1887. Hun tok examen artium (realeksamen) ved Trondheim katedralskole i 1891.
Jon Klassen
Utgitte bøker
Skrevne og illustrerte barnebøker Illustrerte barnebøker Oversatt til norsk
Hanna Castberg von der Lippe
Liv og virke
von der Lippe utfoldet sitt sterke sosialpolitiske engasjement gjennom pressearbeid, foredragsturneer og til en viss grad gjennom organisasjonsarbeid. Hun var blant annet leder for Kvindernes Landsboligraad fra 1921. Ved unionsoppløsningen i 1905 sto hun på den radikale siden, med en komprimissløs holdning til norsk selvstendighet.
Med tiden engasjerte hun seg i Arbeiderpartiet, hvor hun utmerket seg som en djerv skribent. Hennes bidrag var ofte på trykk i Dagbladet og Arbeiderbladet, og hun var tidlig en produktiv bidragsyter i blandet Urd. Flere av hennes foredrag ble publisert som brosjyrer, blant annet Spædbarnstel, som ble distribuert av Arbeiderpartiet i 1908 og Forbud mot kvinders natarbeide, et foredrag hun holdt i Norsk forening for socialt arbeide 12. desember 1912.
I 1920-årene skrev von der Lippe flere skuespill. Dommen – to skuespill utkom i 1922 og Brødre i 1924. Dramaet Dei utstøytte ble kom på landsmål i 1925, etter først å ha vært utgitt på riksmål i Dommen. Stykket ble urfremført ved Det Norske Teateret 1. desember 1925. Stykket bygger på en faktisk hendelse som inntraff noen få år i forveien, da to smågutter ble satt bort på en bondegård og måtte dele rom med tre sinnslidende gamle mennesker. Nils Hald og Lars Tvinde spilte hovedrollene i stykket.
von der Lippe var musikalsk anlagt, og var en habil fiolinist.
Hun ble bisatt fra krematoriet på Vestre gravlund 28. juli 1926.
Familie
Hanna Castberg von der Lippe var datter av tolltjenestemann, avisredaktør og stortingsmann Johan Christian Tandberg Castberg (1827-99) av slekten Castberg og Hanna Magdalena Frisak Ebbesen (1839-81). Hun var søster av blant andre politikeren Johan Castberg (1862-1926) og fiolinisten Torgrim Castberg (1874-1928). Hun var født inn i en søskenflokk på 13 barn, i en familie som delte et sterkt politisk engasjement.
Hun ble 5. juli 1900 gift med kostymesjef ved Nationaltheatret Jakob von der Lippe (1870–1954), og var mor til teatersjef, teaterkritiker, forlagsarbeider og journalist Fritz von der Lippe (1901–1988), journalist og NKP-politiker Just Lippe (1904-1978) og keramiker, lærer og kunstskribent Jens von der Lippe (1911-1990).
Vanlig sverdplante
Vanlig sverdplante er en art i gruppen Echinodorus. Den vokser under vann. Den har 40-60 cm lange blader. Bladene er lansettformet eller formet som smale ovaler.
Vanlig sverdplante er kjent fra Amazonas-vassdraget.
Den har det vitenskapelige Echinodorus bleheri, oppkalt etter Amanda Bleher som i det 20. århundre var den første til å eksporterte arten fra Brasil som akvarieplante.
Karoline Rud
Karoline Wisløff Rud (født 10. mai 1990 ved Kolbotn) er en norsk kvinnelig fotballspiller som spiller for Røa.
Rud kommer opprinnelig fra Kolbotn, og det var der hun begynte å spille for Kolbotn Idrettslag. I 2005 flyttet familien til Majorstuen, og Rud valgte å bytte lag, først til Koll i 2005.
Rud gikk deretter til Lyn, og via Lyn kom Rud i 2009 til Røa, der hun spilte på rekruttlaget det første året. I 5. serierunde i Toppserien 2010 fikk Rud sin førstelagsdebut, da hun ble byttet inn etter 88 minutter mot Celine Pettersen. Hun kom igjen innpå i den 7. runde mot Kattem. Deretter ble det flere innhopp, også i åttendedelsfinalen mot Fortuna Ålesund.
Marianne Vos
Marianne Vos (født 13. mai 1987 i ’s-Hertogenbosch) er en nederlandsk sykkelcross-, bane- og landeveissyklist. Hun ble i 2006 verdensmester i både sykkelcross og landeveissykling, i en alder av 19 år. I 2008 ble hun også verdensmester på bane.
Samme år ble hun også olympisk mester på bane da hun vant poengrittet under OL i Beijing. Hun ble også nummer seks i landeveisrittet.
Australias Grand Prix 2000
Australias Grand Prix 2000 var et Formel 1-løp arrangert 12. mars 2000 på Melbourne Grand Prix Circuit i Australia. Det var det første løpet i Formel 1-sesongen 2000.
Løpet
Noter til tabellen:
Boraras
Boraras er en gruppe karpefisker. Den er beslektet med Rasbora, og i dagligtale omtales også fisk fra slekten Boraras som «rasboraer».
Nitrat
Nitrat tas opp og omsettes av planter, hvor det blir brukt i oppbygningen av klorofyll og aminosyrer. Ionene kan også brukes av bakterier i jorden som utnytter den kjemiske energien som frigis ved omdannelse til nitritt (denitrifikasjon). Den kjemiske formelen er NO3-. Verken nitrat eller nitritt kan bindes i jorden, så begge vil følge vannbevegelsen. Underveis kan nitritt dog omdannes til luftformig nitrogen av bakterier som skaffer seg energi på denne måten. Prosessen er tidkrevende, så høytliggende grunnvann er ikke beskyttet mot nitrogenforurensning. Hovedparten av de nitrogenholdige kunstgjødseltypene inneholder nitrat som nitrogenkilde. Det gjelder også de såkalte NPK-gjødslene.
Clayton Zane
Clayton Zane (født 12. juli 1977) er en australsk tidligere fotballspiller som avsluttet karrieren i. Han spilte før dette blant annet i den norske Tippeligaen.
Zane scoret målet i 1-0 seieren over, og scoret også et hat-trick mot Cookøyene i juni 2001. Han var også i troppen under de olympiske leker i Sydney i 2000.
Zane var toppskårer i Tippeligaen i 2001. Han spilte da for.
Han prøvespilte for Lyn i 2005 uten å få kontrakt.
Karriere som spiller
* Kun seriekamper.
5. serierunde i Premier League 2007/08
5. serierunde i Premier League 2007/08 begynte 1. september klokka 16:00 med syv kamper og én kamp 18:15. Runden fortsette 2. september med Arsenal mot Portsmouth klokka 14:30 og ble avslutta med Aston Villa – Chelsea klokka 17:00.
Beuvezin
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Beuvezin
Øytjørnnosi
Øytjørnnosi er et fjell i Årdal kommune i Sogn og Fjordane. Det ligger mellom Morka-Koldedalen i nord og Hjelledale i sør, og har navn etter Øytjørn på vestsida. Fjellet har en høyde på 1 353 meter over havet.
Pinsebevegelsen på Island
Pinsebevegelsen på Island har røtter tilbake til 1920, da de første norske misjonærene tilsluttet den norske pinsebeveglsen drog til Island. Pinsebevegelsen forsøkte å etablere seg i Reykjavík først, men ga opp etter kort tid. På Vestmannaøyene lyktes det og i 1926 ble den første menigheten grunnlagt samtidig som det første menighetslokalet ble innviet.
Bakgrunn
Men det var i 1906 at pinsekraften og dåpen i Den hellige ånd virkelig fikk en verdensvid gjennombrudd ved vekkelsen i Azusa street, Los Angeles. Den afroamerikanske pastoren William J. Seymour startet vekkelsesmøtene i april 1906 under navnet Apostolisk trosmisjon der tusener opplevde åndsdåpen. Til Norden kom pinsevekkelsen med Thomas Ball Barratt i 1906. Pinsebevegelsen er en del av den større pinsevekkelsen.
Historie
Det norske ekteparet Signe og Erik Aasebø var pinsevenner, de reiste ut til Island i 1920. De var de første på Island, fra den dengang nye pinsebevegelsen. De begynte sitt virke i Reykjavík og var mye opptatt med barnearbeid. Men de fikk ikke så mye innpass i byen og arbeidet hadde ikke den framgang de hadde ønsket.
Etter ett år planla de å flyttet til Akureyri, på nordkysten. Akureyri var dengang Islands nest største by. Men dagen før avreise fikk de en sterk uro og følte at de skulle til sørkysten i stedet, til Vestmannaøyene. Og slik ble det. Da båten kom til stedet forstod Erik at de var kommet til riktig sted. Han hadde fått kall som misjonær til Island og i et syn sett landskapet hvor han skulle virke. De kom til stedet sommeren 1921, og bare få dager senere brøt det ut vekkelse. I løpet av den første tiden ble 60-70 personer frelst.
Men de møtte også motgang, flere av innbyggere var skeptiske. De var motstandere av at «en fanatisk religion som var svermerisk i formen» etablerte seg på stedet. Under ett møte var en større gjeng samlet utenfor møtelokalet. Stemningen ble spent og tilslutt måtte Aasebø rømme ut bakveien.
Behovet for et møtelokale ble etterhvert sterkere og Aasebø reiste i ett år rundt i Norge og Sverige for å samle inn midler for å reise et hus. Sommeren 1925 seilte en båt inn på havna, den var full av materialer som hadde blitt innkjøpt av de innsamlede midlene. Huset eller menighetslokalet ble bygget samme sommer og høst. Det ble innviet samme dag som islands første pinsemenighet, Betel på Vestmannaøyene ble grunnlagt 24. februar 1926. Det ble en minnerik dag, med menighetsetablering, innvielse av hus og ikke minst stordåp. 20 personer lot se døpe denne dagen. Ekteparet Aasebø reiste hjem til Norge i 1926. Nye misjonærer overtok.
De første ti årene var sterkt preget av norske og svenske misjonærer. T. B. Barratt besøkte Island under en reise i 1936. Han grunnla to nye menigheter, en i Reykjavík og en i Akureyri, som var Islands to største byer.
Milda og Sigurd Jacobsen fra Romerike var det første forstanderparet (pastor) i menigheten i Akureyri. De hadde reist ut til Island i 1933. Magny og Arne Kyvik reiste ut i 1939. De skulle bli de siste norske misjonærene på Island. Arne var der helt til 1963, kona døde noen år tidligere. Etter å ha virket i byen over en lengre periode som evangelist, var Kyvik med å grunnlegge menigheten i Isfjordur, islands tredje største by. Kyvik ble pastor i menigheten.
I nyere tid har det vært kontakter til Aril Edvardsen og Troens Bevis Verdens Evangelisering. Flere fra island har gått på bibelskolen i Kvinesdal og Aril Edvardsen har flere ganger besøkt Island.
Dokumentasjon
Daniel Jonasson har i en årrekke samlet informasjon om Pinsebevegelsen på Island, og har han skrevet en universitetsavhandling om temaet.
Aksesskontrolliste
Innenfor filsystemer er en aksesskontrolliste en liste med tillatelser som er tilknyttet en datafil. Listen spesifiserer hvilke brukere eller systemprosesser som er tildelt adgang til filen, såvel som hvilke operasjoner som er lovlige på et gitt objekt. Et element i en typisk aksesskontrolliste spesifiserer et subjekt og en operasjon. For eksempel, hvis listen inneholder <tt>(Per: read,write; Pål: read)</tt> gir dette Per tillatelse til å lese og skrive datafilen og Pål bare tillatelse til å lese datafilen.
18. serierunde i 2. divisjon avdeling 4 2009
'''18. serierunde i 2. divisjon avdeling 4 2009''' startet 29. august og ble avsluttet med Bærum mot Stabæk 1. september.
Wilhelm Weber
Wilhelm Weber (født 1880, død 28. april 1963) var en tysk turner. Han representerte klubben Berlin Turnerschaft.
Weber deltok under OL 1904 i St. Louis i USA, og fikk der sølv i mangekamp sammenlagt og bronse i trekamp apparatturn. Mangekampen sammenlagt var i dette OL satt sammen av trekamp apparatturn og trekamp friidrett, og bestod dermed av 100 meter, lengde, kulestøt, skranke, svingstang og hest (hopp og bøylehest).
Boeing T-43
Boeing T-43 «Gator» er et amerikansk treningsfly basert på passasjerflyet Boeing 737, for utdanning av navigatører.
I 1971 annonserte USAF at de hadde utsett erstatteren til det aldrende navigatørtreningsflyet Convair T-29. 19 fly ble levert som T-43A. Noen få fly ble ombygd til transportfly og fikk betegnelsen CT-43A. Ett av disse styrtet i 1996 i Kroatia med den amerikanske handelsministeren og 34 andre personer om bord.
Dette flygende klasserommet hadde plass til 12 elever og 6 instruktører.
Eksterne lenker
USAFs offisielle nettsted om utfasingen
Julien Absalon
Julien Absalon (født 16. august 1980 i Remiremont) er en fransk terrengsyklist. Han ble olympisk mester både i 2004 og 2008.
Beuvillers (Meurthe-et-Moselle)
Beuvillers  er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est i Frankrike. Innbyggerne kalles for Beuvillois.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Beuvillers
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 for Pensjonistpartiet
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 blei avholdt 12. september 2011. Denne delartikkelen omhandler valgresultatet for Pensjonistpartiet.
Kommunevalget
[[Fil:Kommunevalg 2011 pensjonistpartiet.svg|miniatyr|Pensjonistpartiets oppslutning ved kommunevalget (prosent)
Fargekoder: {{legend|#AA00D4|over 10 %}} {{legend|#DD55FF|4–9,99 %}} {{legend|#FF0066|2–3,99 %}} {{legend|#FFAACC|under 2 %}} {{legend|#B3B3B3|Stilte ikke}}]] Ved kommunevalget 2011 stilte Pensjonistpartiet reine lister i 47 av de 429 kommunene. Partiet fikk i alt 20,002 stemmer, det vil si drøyt 0,8 prosent av de avgitte stemmene.
Det beste resultatet fikk Pensjonistpartiet i Hitra i Sør-Trøndelag med 17,6 prosent av stemmene. I ytterligere to kommuner fikk partiet over 10 prosent: Kongsvinger og Steigen. I seks kommuner til blei resultatet over 5 prosent.
Partiet fikk under 2 prosent av stemmene i 20 kommuner. Det svakeste resultatet kom i Oslo med 0,3 prosent. Pensjonistpartiet blei nest største parti i Hitra og tredje størst i Kongsvinger. Partiet er minst i tre av kommunene der det stilte liste og nest minst i 11.
Partiet fikk i alt 50 kommunestyremandater. Pensjonistpartiet blei ikke representert i 13 av kommunene der partiet stilte opp. Etter konstituering av kommunestyrene hadde Pensjonistpartiet varaordføreren i Hitra og Kongsvinger.
Partiets resultater kommunevis
Tabellen under viser stemmetall og prosent for alle aktuelle kommuner. Kolonnen «rang» viser verdien 1 for kommuner der partiet var størst, verdien 2 der det var nest størst og så videre. Motsatt viser kolonnen «omv. rang» verdien 1 for kommuner der partiet var minst.
I kolonnen «varaordfører» står navnet på varaordføreren, dersom vedkommende er fra Pensjonistpartiet. Partiet har ingen ordførere. Opplysningene om mandattall gjelder ved valgoppgjøret, og om varaordfører ved konstituering av kommunestyret. Endringer kan ha skjedd seinere i valgperioden.
Fylkestingsvalget
Pensjonistpartiet stilte liste til tretten fylkesting. På landsbasis fikk partiet 0,9 prosent av stemmene, mot 0,8 ved det samtidige kommunevalget. Størst var oppslutninga i Hedmark (3,2 prosent, sjuende største parti) og minst i Møre og Romsdal (0,5 prosent). Pensjonistpartiet fikk representanter i tre fylkesting, Hedmark, Aust-Agder og Rogaland.
Bydelsvalg i Oslo
Pensjonistpartiet stilte liste til fire av Oslos femten bydelsutvalg. Resultatet var mellom 0,7 og 1,1 prosent, noe som ikke gav mandater.
Syndere i sommersol (2001)
Syndere i sommersol (orig: ) er en svensk langfilm fra 2001 i regi av Daniel Alfredson og med Malin Morgan, Maria Bonnevie, Shanti Roney og Ola Rapace i rollene. Den bygger på nordmannen Sigurd Hoels roman Syndere i sommersol fra 1927.
Innspillingsfakta
Filmen ble spilt inn sommeren 2000 i Islandsberg utenfor Lysekil.
Handling
I løpet av noen sommeruker i 1925 samles ni personer på ei øy i skjærgården: Sigrid, Evelyn, Erik, Fredrik, Alf, Erna, Nanny, Asta og Johan. De betrakter seg som unge og fordomsfrie mennesker som kan diskutere kjønnsroller, men romantikken gjør at mye blir satt på hodet.
On the Banks of the Wabash, Far Away
«On the Banks of the Wabash, Far Away» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Paul Dresser. Den ble publisert av Tin Pan Alley-firmaet Howley, Haviland & Co. i oktober 1897. Den var blant de bestselgende sangene på 1800-tallet når det gjaldt i solgte noter.
Balladens tekst minnes livet i nærheten av Dressers barndomshjem ved eleven Wabash i Indiana. Den fortsatte være populær i flere tiår og the Indiana General Assembly antok den som offisiell delstatssang 14. mars 1913. Sangen var basisen for en film fra 1923 med samme tittel. Den langvarige populariteten førte til oppkomsten av flere ulike tekstversjoner, deriblant en antikrigssang i 1898 og en populær svensk versjon.
Sangen ble komponert i en overgangstid i musikkhistorien, da sanger først begynte å bli spilt inn på fonografsylindre. Den var blant de første stykkene innen populærmusikk til å bli spilt inn. Dressers manglende evne til å kontrollere distribusjonen av fonografsylindere førte til at han og hans selskap sluttet seg til andre komponister med å levere en petisjon til Kongressen i USA for å utvide den føderale copyrightbeskyttelsen til å gjelde den nye teknologien.
Dressers ballade var emne for en viss kontrovers etter hans død i 1906. Hans yngre bror, romanforfatteren Theodore Dreiser, hevdet offentlig å ha skrevet deler av sangen. Gyldigheten av hans krav har aldri blitt bevist. Uklarheten til de amerikanske copyrightlovene på den tiden og den manglende ledelsen til Dressers dødsbo gjorde sangen sårbar for plagering. Sangen «Back Home Again in Indiana» lånte mye fra «On the Banks of the Wabash, Far Away», både tekstmessig og musikalsk, og førte til en disputt med Dreisers bo, som aldri ble løst.
Paul Dresser, en fremstående 1800-talls komponist, vokste opp i nærheten av byen Terre Haute, Indiana. Hjemmet og farmen til hans familie lå på land inntil elven Wabash, den primære indre vannveien i delstaten Indiana. Senere i livet begynte Dresser å reise med en skuespillertrupp og begynte å komponere sine egne sanger til numrene. I 1896 avsluttet han sin skuespillerkarriere og fokuserte utelukkende på å komponere sanger. Hans musikk ble publisert av Howland, Haviland & Co., et musikkfirma basert i Tin Pan Alley, New York City, hvor han var passiv eier.
Dresser vendte aldri tilbake til barndomshjemmet på besøk på grunn av disputter med sin far. Å være borte fra familien førte til at han ofte mintes. I begynnelsen av 1897 begynte han å komponere «On the Banks of the Wabash, Far Away» til minne om hans hjem i Indiana.
Dresser hadde en tendes til å komponere sanger i løpet av måneder, vanligvis i enerom i kveldstimene. Han foredlet sine sanger ved å spille melodien gjentatte ganger, gjøre endringer og endre notene til han ble fornøyd.
Han fullførte balladen mens han oppholdt seg i the Auditorium Hotel i Chicago i midten av 1897 og publiserte den i oktober som en del av en serie med Mother-and-Home-sanger.
Dresser tilegnet offisielt sangen til 14 år gamle Mary South, født i Terre Haute, og sannsynligvis inspirasjonskilden til navnet Mary, som er nevnt i sangen. Da han ble spurt om hva som ledet ham til å skrive sangen sa Dresser: «Det samme vakre minnet som inspirerte en annen Hoosier, James Whitcomb Riley til å synge «Old Swimmin' Hole... Mine kjæreste minner er av min mor og av mine tidlige dager langs denne elven».
For å skape interesse for sangen, ble 50.000 noteeksemplarer distribuert til sangere, musikere, teatre og andre spillesteder i måneden etter at sangen ble utgitt. Restauranter, teatere og gatemusikere ble betalt for å spille sangen, og brosjyrer med teksten ble laget for å bli distribuert da sangen ble fremført offentlig, noe som gjorde det mulig for lytterne å lære den raskt. Ved å anvende det landsomfattende nettverket av musikkdistribusjon kontrollert av Tin Pan Alley ble Dressers forlegger i stand til å gi sangen mye reklame og påskynde salget i stor skala.
Verket ble en umiddelbar suksess og ble populær på landsbasis. Et varemagasin i Chicago påstod å ha solgt 1.471 eksemplarer av sangen på en dag. I sitt første år ble 500.000 noteeksemplarer av sangen solgt.
Som et bevis på sangens utstrakte popularitet, da belysningen sviktet på Coney Island-arenanen under en boksekamp mellom Terry McGovern og Tommy White i juni 1900, beroliget annonsøren den panikkslagne folkemengden på 5.000 personer med å plystre «On the Banks of the Wabash, Far Away». Folkemengden begynte å synge med i mørket til belysningen ble reparert.
På slutten av 1898 hadde over én million noteeksemplarer blitt solgt, noe som gjorde Dresser nasjonalt kjent. I et avisintervju sa han: ''«Jeg kan ikke akkurat fortelle deg hvor meget jeg har gjort av med sangen, men overslaget på $ 50.000 er meget beskjedent. Du skjønner, jeg er forlegger samt komponist og har mitt eget trykkeri i New York. Jeg skriver tekstene til alle mine sanger, dikterer omstendighetene og arrangerer settingen til deres offentlige introduksjoner, skriver mine egne reklamer og synger noen ganger mine egne sanger. Nå, hva synes du om det for et monopol. He?»''
Dresser hadde en betydelig inntekt fra sangen, overveiende fra royalties ved notesalg. «On the Banks of the Wabash, Far Away» var ansvarlig for en tredjedel av Dressers livstidsinntekt, og det ble anslått at han tjente $ 110.000 i noteinntekter.
Musikkindustrien var i en overgangsperiode på den tiden da sangen ble publisert, etter at ny tekonligi gjorde det mnulig for musikk å bli spilt inn. Coppyrightlovene på den tiden tillot ikke komponister å kontrollere distribusjonen av fonografsylindre eller musikkruller til pianolaer.
Edison Records betalte populære sangere som Harry Macdonough til å fremføre sanger og solgte så platene uten å betale noen royalties til komponistene leler musikkforleggerne. Dresser sluttet seg til andre prominente komponister for å begjære en endring av copyrightlovene. De leverte en petisjon til Kongressen i USA i 1902 og bad den om å utvide copyrightbeskyttelsen til å innbefatte innspillinger av deres verker.
I 1900 hadde sangen blitt solgt i millioner av eksemplarer og den var den bestselgende sangen i sin tid når det gjaldt solgte noter. Balladen fortsatte å være populær i 1920-årene og ble en hovedkvartettsang som ble anvendt i mange sangnumre. En stumfilm fra 1923 med samme tittel, delvis basert på sangteksten, ble regissert av J. Stuart Blackton. Sangen hadde en fremtredende plass i filmen My Gal Sal fra 1942. «My Gal Sal» var tittelen på en annen av Dressers sanger.
Balladen forteller om elven Wabash som renner gjennom Indiana og minner hendelser som inntraff der. Sangen har to vers og et refreng. Det første verset forteller om jeg-personens barndom på en farm og om hans kjærlighet til moren. Det andre verset handler om hans tapte kjærlighet, Mary. Mens temaene i versene er forbundet med hverandre er refrengets skildring atskilt fra versene, ettersom det tilsynelatende erindrer nostalgisk.
Uten å tale direkte om døden indikerer begge versene fraværet av en elsket og jeg-personens vemod og manglende evne til å bære den store sorgen. I det andre verset kan ikke jeg-personen få seg til å komme nær graven til hans tapte kjærlighet. Bestrebelsene på å unngå temaet død og fokuseringen på kjære minner er typisk for sanger og den samfunnsmessige fornuften på den tiden.
Sangens melodi er en minneverdig melodi som er gjort lett å lære på grunn av dens kombinasjon av harmonisk gjentakelse og kontrast – elementer som gjør musikk lett å huske, mens det unngår monotoni. Gjentakelsen og ulikheten innenfor melodien er lik mønstrene i mange populære folkesanger. Dresser unngikk imidlertid den vanlige praksisen på 1800-tallet i å bruke en del av refrengets melodi i verset. Uten å ha utdannelse i musikk er det usannsynlig at Dresser med hensikt gjorde noen metodiske beregninger da han skrev sangen.
Den ble skrevet for piano, gitar og mandolin.
Året da sangen ble publisert hevdet Dressers berømte bror, romanforfatteren Theodore Dreiser, privat å ha skrevet deler av teksten. I 1917, etter Dressers død i 1906, gjorde Theodor sitt kontroversielle krav offentlig kjent i en avisartikkel. Han var allerede en kontroversiell figur på grunn av sin åpne støtte til kommunismen og sin tilbøyelighet til å tale og skrive negativt om sin hjemdelstat. Hans krav ble latterliggjort i mange aviser og fremstående Hoosiers avviste det som en bløff. Selv om Theodore aldri tok tilbake sin påstand om at han skrev det første verset og refrenget til sangen, nedtonet han viktigheten av sitt bidrag i de senere årene. Det er mulig at Theodore gav sin bror idéen til sangen og kan til og med ha skrevet en del av teksten. Noe av den gjenspeiler hans skrivestil. Linjen «Where I first received my lessions, nature's school» er en mulig forbindelse. Det gjenspeilet Theodores besettelse av naturen i sin ungdom og hans tro på at den hadde livets svar, et emne han skrev om ved flere penger.
Forklaringstegnet
Betydningen av tegnet er «det er», og det er synonymt med forkortelsen «d.e.», eller den latinske forkortelsen «i.e.» («id est»). Vanligvis brukes tegnet innenfor parenteser, for eksempel i Ivar Høyems Norsk mållære, «korkje (ɔ: ingjen av tvo)».
On the Banks of the Wabash, Far Away
Paul Dresser døde pengelens på grunn av overforbruk og hans tendens til å gi bort penger generøst til familie og venner. Hans copyrightrettigheter ble dårlig ivaretatt etter at Haviland & Dresser gikk konkurs i 1905. Seslkapets rettigheter ble ervervet av Maurice Richmond Music som gav Ballard MacDonald og James Hanley tillatelse til å anvende to takter til en sang de publiserte i 1917, «Back Home Again in Indiana». Sangen har siden overskygget «On the Banks of the Wabash, Far Away» i offentlig bruk. Den låner mye av Dressers ballade i refrenget, både musikalsk og tekstmessig, og anvender mye mer enn de to taktene som ble bevilget dem.
Lenny Krayzelburg
Lenny Krayzelburg (født 28. september 1975 i Odessa, Ukraina) er en ryggsvømmer som under sommer-OL 2000 og 2004 tok fire olympiske gullmedaljer på 100- og 200 m rygg og 4×100 m medley stafett for USA. Krayzelburg har i tillegg tre gull og to sølv fra kortbane- og langbane-VM, seks gull fra Stillehavslekene og to gull fra Maccabiah Games.
Forklaringstegnet
Tegnet har blitt brukt i Norge, og Danmark og på Island (og i mindre grad i Sverige), siden middelalderen, men i løpet av slutten på 1900-tallet er det falt ut av bruk. En forklaring på dette er at mens man typesatte tekster manuelt, kunne man lett snu en c opp-ned (og dermed bak-fram); problemet oppstod derimot når typesetting skulle skje med forhåndsdefinerte typer i en digital verden. Ettersom operativsystemene får større støtte for tegnsett, som Unicode, er det mulig å bruke tegnet, også i en digital hverdag.
On the Banks of the Wabash, Far Away
26 takter i refrengets to siste linjer er nesten identisk kopiert. Teksten til de samme linjene, «Through the sycamors the candle lights are gleaming, On the banks of the Wabash», er også lånt og endret til «The gleaming candle lights, are still shining bright through the sycamore trees»''. Den første delen av refrenget, «Oh the moonlight's fair tonight along the Wabash» er også gjenbrukt og endret til «When I think about the moonlight on the Wabash, then I long for my Indiana home».
Kar
Ordet kar har ulike betydninger:
Forklaringstegnet
Eng siterer Kirstes yrkeslære for settere, og poengterer at denne sier at dette tegnet «blir ofte brukt i norsk sats istedenfor d. e. = det er». Det er spesifisert at dette tegnet brukes på norsk, og at det derfor er mer sjelden i bruk utenfor Norges grenser.
Det er viktig å merke seg at dette tegnet ikke har noen sammenheng med det internasjonale fonetiske alfabetet, der man også benytter seg av en c typesatt bakvendt og to trekanter over hverandre (ː - som kan minne om et kolon). I lydskrift, indikerer tegnet en bakre, halv-åpen vokal, mens triangelkolonet viser at denne skal ha lang uttale.
Lenny Krayzelburg
Karyzelburg ble kåret til Årets svømmer i USA fire år på rad, fra 1997 – 2000, hvor han det siste året delte tittelen med Tom Dolan.
On the Banks of the Wabash, Far Away
Under Theodores veiledning anklaget Dressers dødsbo Hanley for plagiering og truet med å rette søksmål mot Paull-Pioneer Music Corporation, forleggeren til «Back Home Again in Indiana». Til tross for langvarige diskusjoner ble ingen rettslige skritt tatt for å løse disputten, noe som i stor grad skyldtes uklarheten til USAs copoyrightlover på begynnelsen av 1900-tallet og dødboets mangel på penger.