cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kommandør Treholt & Ninjatroppen
Bakgrunn
Filmen er løst basert på historien til den norske politikeren og diplomaten Arne Treholt, som i 1985 ble dømt for landsforræderi og spionasje på vegne av Sovjetunionen og Irak. I 2006 skrev forfatter Thomas Cappelen Malling boken ''Ninjateknikk II. Usynlighet i strid. Av Arne Treholt'', som gir seg ut for å være en militær feltmanual i ninjateknikker fra 1978, skrevet av «kommandør Arne Treholt». Boken har fått en slags kultstatus og har solgt i om lag 5 000 eksemplarer.
I desember 2008 ble det annonsert at Norsk filminstitutt ville gi støtte til en film av Cappelen Malling med 10 millioner kroner, det til tross for at forfatteren ikke hadde noen tidligere erfaring fra filmindustrien. Hans bok gir grunnlaget for filmen, hvor et Parallelt univers med kommandør Treholt leder en gruppe ninjaer underlagt Kong Olav V for å kjempe mot Sovjetunionen. Cappelen Malling beskriver filmen som «alternativ historie», men i form av at all historie er alternativ. Arne Treholt har angivelig gitt sin tillatelse til både boken og filmen.
Filmens arbeidstittel var Nytt norsk håp, og det totale budsjettet var på 19 millioner kroner. Innspillingen startet i mai 2009 og det ble fra Norsk filminstitutt bevilget 10 millioner kroner i produksjonsstøtte. Filmen vant Kanonprisen 2010 i klassen beste produksjonsdesign ved og var dessuten nominert i klassen beste nyskaper ved regissør og manusforfatter Thomas Cappelen Malling.
Handling
Filmens handling er lagt rett før Arne Treholts arrestasjon i 1984, og gir en alternativ handling om hvordan «kommandør Arne Treholt» og hans Ninjatropp redder Norge under den kalde krigen. Grupperinger i Norge kalt Stay Behind blir finansiert av CIA og planlegger å gjennomføre en rekke falske terroraksjoner mot norske mål for å opprettholde frykten for krig mot Sovjetunionen. HM Kongens Ninjatropp, under ledelse av kommandør Arne Treholt, har sin base på idylliske Gressholmen ute i Oslofjorden og blir en slags motpol til Stay Behind-grupperingene da de flere ganger redder landet fra krig mot landet fra øst. Treholt har et personlig forhold til Kong Olav, og Ninjatroppen er sammensatt av ulike personligheter med ulike fagfelt.
Ninjatroppen gjennomsøker først hver eneste fjord etter sovjetiske ubåter da presseoppslag om mulige observasjoner gjorde at alle var på utkikk etter ubåter. Deretter gjør de det de kan for å forhindre sabotasje både på norske installasjoner i Nordsjøen og på fastlandet. Stay Behind, under streng ledelse av Otto Meyer, erfarte stadig at deres sabotasje- og terrorplaner ble mislykket som følge av Ninjatroppen og iverksetter dermed en ordre om å uskadeliggjøre kommandør Treholt.
Bymurene i Warszawa
Bymurene i Warszawa (polsk Mury obronne Warszawy) er en dobbel rekke forsvarsmurer rundt Gamlebyen, reist mellom det 13. og 16. århundre, og gjenoppbygd i årene 1950–1953. De ligger i dag hovedsakelig langs Podwale-gaten i bydelen Śródmieście, og omgir Gamlebyen mellom Kongeslottet, Portfestningen og Wisła-skråningen.
Den første muromkretsen
Bymurene i Warszawa ble for første gang nevnt i 1339. De første fragmentene i vollen bygd i mur bestod av Nybyporten (Brama Nowomiejska, som den nordvestlige del) og Krakówporten (Brama Krakowska, som den sørlige del). Den første delen av murene, rundt 300 meter lang, ble reist mellom Krakówporten og Wąski Dunaj-gaten. I midten av det 14. århundre ble også området mellom Wąski Dunaj-gaten og Nybyporten omringet av mur. Etter 1379 begynte man å reise en mur fra Wisłas side fra Kongeslottet mot Marszałkowska-tårnet i byens nordlige del, og med dette ble bymuromkretsen fullstendig lukket. Til sammen målte murene 1200 meter og omsluttet et omårde med areal på 8,5 hektar. Forsvarsmurene bestod ikke bare av murer, men også av flere tårn og porter. De fleste tårnene hadde rektangulær form, med unntak av Marszałkowska-tårnet som var flersidig, og Biała-tårnet, som var rundt.
Den andre muromkretsen og Portfestningen
Allerede i det 15. århundre syntes disse fortifikasjonene å være mangelfulle, og bygningen av en ny muromkrets ble derfor igangsatt. Den nye, lavere muren ble bygd i 9-14 meters avstand fra den opprinnelige muren mellom midten av 1400-tallet og begynnelsen av 1500-tallet. Høydeforskjellen mellom de to murene utgjorde fire meter, og for å jevne ut høyden i forhold til underlaget ble en fire meter dyp vollgrav gravd ut foran den nye muren.
Utgravningen av vollgraven krevde bygnigen av to broer – den ene av disse ble reist ved Nybyporten, og ble i 1548 ombygd til Portfestningen, den andre ble derimot bygd ved Kraków-porten. Allerede i det 16. århundre viste murnettet seg å være upraktisk på grunn av utviklingen av artilleri, dessuten hadde ikke Portfestningen noen større militær betydning lenger. Siden det 14. århundre måtte dessuten nye bygninger reises utenfor bymurene, siden disse viste seg å være for trange for det voksende innbyggertallet.
Nedgangstider
I årene 1621–1624 ble et nytt belte fortifikasjoner og bastioner reist, den såkalte Sigismundvollen (Wał Zygmuntowski), i betydelig avstand fra bymurene. Den nye bybebyggelsen vokste seg imidlertid raskt inn i både bymurene og Sigismundvollen, og sistnevnte forsvant snart fra bykartet. Under den svenske invasjonen av Polen på 1600-tallet ble bymurene skadet, for senere å ikke bli reparert. Dette var siste gang murene hadde spilt en militær rolle. I det 17. århundre begynte en sakte nedrivning av murene. I det 18. århundre ble nye voller bygd rundt Warszawa, og forsvarsrollen ble overtatt av fortifikasjoner på byens forsteder.
Riksdagen i Worms
Med Riksdagen i Worms (tysk: Wormser Reichstag) forstår man vanligvis Riksdagen i 1521, som endte med at Martin Luther ble erklært fredløs. Men det har også vært avholdt riksdager i samme by i 829, 926, 961, 1076, 1122, 1495 og i 1540.
Riksdagen i 1521 varte fra den 29. januar til den 25. mai 1521.
Riksdagen innkalles
Riksdagen ble innkalt av den tysk-romerske keiser Karl V, som kort tid før hadde reist fra Spania til Tyskland og mottatt keiserkronen i Aachen 23. oktober 1520. Foranledningen var urolighetene rundt Martin Luther, og ikke minst den pavelige utsending ved keiserens hoff, Girolamo Aleandro, hadde ivret for en riksdag med dette for øye.
Selv om også en rekke andre spørsmål ble drøftet under riksdagen, er det behandlingen av Martin Luthers lære som har varig historisk interesse.
Luther hadde hilst valget av Karl V velkommen med stor entusiasme, særlig fordi de øvrighetspersoner som stod Luther mest imot, som pave Leo X, hadde arbeidet for andre kandidater og agitert mot Karl. Luther hadde til og med tilegnet sitt skarpeste kampskrift så langt Skriftet til den kristne adel, august 1520) til keiser Karl. Men keiseren hadde fra første stund ikke etterlatt noen tvil om at han i Luther-spørsmålet ville stå på den gamle kirkes standpunkt. I Leuven og Köln hadde han deltatt i brenningen av de lutherske skrifter. Han hadde til hensikt å reise en riksakt mot ham så snart han offisielt var blitt bannlyst av kirken. At en slik bannlysning var nært forestående, lå i luften: I bullen Exurge Domine hadde paven truet med det dersom Luther ikke avsverget visse teser innen en viss frist. Høsten 1520 utløp fristen, og den 3. januar 1521 fulgte bannlysningen.
Spørsmålet om Luther skulle innkalles eller ikke
Riksdagen diskuterte først om Luther skulle innkalles eller ikke. I sin berømte askeonsdagstale krevde den pavelige utsending Aleander den 13. februar at bannlysningen skulle følges opp av den verdslige myndighet uten noe forutgående avhør av Luther. Fra Ingolstadt sendte Eck den 21. februar et brev med samme oppfordring til keiseren. Men dette vant ikke tilslutning; etter påtrykk fra Fredrik den Vise av Sachsen gikk keiseren med på at Luther først skulle bli utspurt.
Luther innkalles til Worms
Den 6. mars 1521 hadde keiseren undertegnet det skriv som sikret ham fritt leide til og fra Worms. Til tross for ekskommunikasjonen hadde hele reisen fra Wittenberg til Worms vært et triumftog, og Luthers inntog i Worms den 16. april 1521, høytidelig fulgt av den keiserlige herold, gav ikke inntrykk at det var en slagen mann som begav seg inn i sine fienders vold. Høy og lav trengte seg rundt herberget hans for å få et glimt av den berømte mannen, han var blitt riksdagens midtpunkt.
Luther står frem for forsamlingen
«Hvis jeg ikke blir beseiret ved Skriftens vitnesbyrd eller ved åpenbare fornuftsargumenter – for jeg tror verken på paven eller på konsilene alene ettersom det står fast at de flere ganger har tatt feil eller har motsagt hverandre – så forblir jeg beseiret ved de skriftsteder jeg har anført, og min samvittighet forblir fanget i Guds Ord. Jeg verken kan eller vil tilbakekalle noe, for det verken er sikkert eller frelsebringende å gjøre noe mot ens samvittighet. Gud hjelpe meg, Amen.»
De berømte ordene «Her står jeg og kan ikke annet» stammer ikke fra Luther.
Keiserens tale
Talen gjorde stort inntrykk på riksstendene. Men også keiseren holdt den følgende dag en tale. Den var ikke mindre storartet, og utgjorde den første bekjennelse som han personlig avga i offentligheten. Her sa han blant annet:
«Det er sikkert at en enkelt broder tar feil når han setter seg opp mot hele kristenhetens mening, for ellers må kristenheten ha tatt feil i tusen år eller mer. ... Det ville være en skam for oss og for dere, dere lemmer på den edle tyske nasjon, hvis det på grunn av vår forsømmelse i vår tid skulle snike seg inn bare et skjær av heresi i menneskenes hjerter, til skade for den kristne religion. Etter at vi i går hørte Luthers tale, sier jeg dere at jeg beklager at jeg så lenge har nølt med å ta forholdsregler mot ham. Han har sitt frie leide! Men heretter vil jeg betrakte ham som en notorisk kjetter, og håper at dere som gode kristne vil gjøre det samme.»
Siste forsøk på å overtale Luther til å avsverge
I dagene som fulgte ble det gjort flere forsøk på å få Luther til å ombestemme seg og gå med på et kompromiss. Erkebiskop Richard von Greiffenklau av Trier førte private forhandlinger med Luther i Den tyske ordens hus den 24. april. Ifølge en rapport fra Aleander til Roma tilbød han Luther at
«dersom det var slik at han fryktet for drapstrusler fra sine tilhengere dersom han tilbakekalte (sine standpunkter), skulle han få et behagelig priorat ved en av hans borger og deretter en plass ved hans bord og i hans råd, og således nyte godt også av keiserens beskyttelse og pavens gunst».
Bakgrunnen for dette fremstøtet var at Luther så tydelig var blitt båret frem av lavadelens hyldest, og at en retrett nok ville utløst forferdelse i disse kretsene. Men Luther avviste tilbudet.
Deretter oppsøkte også Johann Cochlaeus, som også hadde deltatt på Greiffenklaus forsøk, Luther alene for å forsøke å få ham til å trekke tilbake sine lærestandpunkter.
Luther forlater Worms
Deretter ble en rekke møter avholdt for å finne ut av hva man skulle gjøre. Men før riksdagen rakk å fatte noen beslutning, forlot Luther Worms (25. eller 26. april). På hjemreisen mot Wittenberg ble han underveis «bortført» av sine tilhengere og brakt i sikkerhet til borgen Wartburg i begynnelsen av mai.
Få dager etter ble Wormser-ediktet utferdiget, men keiseren lot det ikke offentliggjøre før den 25. mai. Ediktet erklærte at Luther var en kjetter på grunn av hans avvisning av den katolske kirkes lære særlig om en rekke av sakramentene og av messen, og hans kritikk blant annet av pavedømmet, konsilene og en rekke kirkeskikker. Han ble videre anklaget for å oppildne til strid og ødeleggelser.
Andrea Longo (skiløper)
Andrea Longo (født 16. november 1971 i Cavalese) er en italiensk tidligere kombinertløper og langrennsløper som representerte GS Fiamme Oro.
Han konkurrerte internasjonalt i årene 1992-2003. I verdenscupen i kombinert var hans beste sammenlagtplassering 15.-plass i 1995/96. Beste plassering i enkeltrenn var 2.-plass i K90 / 15 kilometer i Val di Fiemme 14. januar 1997.
Longo deltok i VM i 1993, 1999, 2001 og 2003, og hadde som beste individuelle plassering 35.-plass i sprint K90 / 7,5 kilometer i Ramsau i 1999 og sprint K116 / 7,5 km i Lahtis i 2001. Han var på det italienske laget som ble nummer 6 i lagkonkurransen i Falun i 1993. Han var med i OL i 1994 og 1998. På Lillehammer i 1994 ble han nummer 44 (av 52 fullførende deltakere) i det individuelle rennet (K90 / 15 kilometer) og var på laget som ble nest sist av 12 lag i lagkonkurransen (K90 / 3 x 10 kilometer). I Nagano (Hakuba) i 1998 ble han nummer 22 i det individuelle rennet (K90 / 15 kilometer).
Han deltok også i langrenn fra 1995 til 2000. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen i langrenn var 43.-plass på 15 kilometer fristil i Val di Fiemme 14. desember 1997.
Andrea Longo ble åtte ganger italiensk mester i kombinert, i 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001, 2002 og 2003. I 2000 ble han også italiensk mester i spesielt hopp.
18. etappe av Giro d’Italia 2021
18. etappe av Giro d'Italia 2021 gikk fra Rovereto til Stradella 27. mai 2021.
Alberto Bettiol vant etappen.
Torbjørn Sunde
Torbjørn Sunde (født 16. februar 1954 i Oslo) er en norsk jazzmusiker (trombone) kjent fra flere innspillinger.
Etter oppvekst på Gjøvik tok han mellomfag i fotball fra Norges idrettshøgskole og hovedfag i musikkvitenskap. Han medvirket på en rekke utgivelser med Terje Rypdal (Odyssey, 1975), Edward Vesala (1977), Oslo 13 (mottok Spellemannprisen 1988), Oslo Rhythm & Blues Ensemble, Four Roosters, Etno Funk, Chipahua, Horns for Hire, Jazzpunkensemblet, og Mezzoforte.
José Torres Laboy
José Torres Laboy (født 8. september 1971) er en puertoricansk skytter som konkurrerer i trap. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 21 i dobbel-trap.
Torbjørn Sunde
Han har medvirket på utgivelser med Jon Eberson (Stash, 1988), Jon Balke (Nonsentration, 1990) og Knut Værnes (1993). Han har spilt med Rickie Lee Jones, Randy Crawford, Dr. John, Jan Eggum (Deilig, 1999) og Jan Garbarek.
Selv har han ledet Meridians of Music (med blant andre Terje Rypdal, Bugge Wesseltoft, Eivind Aarset og Jon Balke) og Torbjørn Sunde oktett (med Jon Eberson, Rob Waring, Morten Halle, Håvard Lund, Trude Eick, Aslak Hartberg og Jens Petter Antonsen) til utgivelser. Han leder sin egen egen kvartett med Tom Olstad, Roy Powell og Per Mathisen (The Blue Note sessions).
Skøyter
Sunde var i barn- og undommen en meget lovende skøyteløper og representerte Gjøvik Skøiteklub. Han gikk 500 meter på tiden 41,5 bare 17 år gammel, noe som i 1971 var en imponerende prestasjon. Skøytesprinteren Sunde deltok i tre sprint-NM (1971, 1972 og 1973) med en 9.-plass som best i 1973.
Skøyteløperen Arnulf Sunde (OL-deltager 1976) er en eldre bror av Torbjørn.
Chihiro og heksene
Filmen vant Oscar for beste animasjonsfilm på den 75. årlige Oscar-seremonien i 2003, og vant prisen for beste animasjon fra National Board of Review of Motion Pictures, Los Angeles Film Critics Association og New York Film Critics Circle Awards. Den delte førstepremien, Gullbjørnen, på filmfestivalen i Berlin i 2002 med Paul Greengrass' Bloody Sunday.
Chihiro og heksene ble lansert i Japan 27. juli 2001, og ble sett av ca. 23 millioner kinogjengere. Med inntekter på 30 milliarder yen (cirka 1,8 milliarder kroner), ble den den mest lønnsomme filmen i japansk historie, med en inntekt høyere enn filmen Titanic. Det blir sagt at en sjettedel av den japanske befolkningen har sett den per 2002. Den hadde premiere i Norge 9. januar 2003.
Hayao Miyazaki, også regissøren av Min nabo Totoro (1988), Prinsesse Mononoke (1997) og Det levende slottet (norsk premiere 5. oktober 2005), gikk ut av pensjonstilværelsen for å lage denne filmen etter å ha møtt datteren til en venn, som hovedpersonen er basert på. Det blir ofte kommentert at filmen er en allegori på progresjonen fra barndommen til modenhet, og risikoen for å miste seg selv i prosessen. Det finnes kanskje også skjulte referanser til konkurrerende politiske ideologier.
Handling
miniatyr|[[Adam Savage utkledd som den ansiktsløse ånden fra filmen under San Diego Comic Con i 2011.|alt=Adam Savage som den ansiktløse ånden.]] Filmen handler om den lille jenta Chihiro Ogino som flytter til landet med foreldrene, Akio og Yūko. Under flyttingen kjører de seg vill og oppdager en tunnel, og av ren nysgjerrighet går de inn, uvitende om at den faktisk er en inngang til åndeverdenen. Der finnes blant annet et badehus hvor åndene og gudene (inspirert av den shintoistiske religiøse tradisjonen) drar for å hvile og slappe av. Familien går inn i det som tilsynelatende er en forlatt fornøyelsespark full av restauranter, og Chihiros foreldre finner seg med en gang et sted å spise og forsyner seg av maten. Gjennom en serie med forviklinger må Chihiro finne seg arbeid i åndenes badehus for å redde seg selv og foreldrene ut av åndeverdenen.
Rolleliste (stemmer)
De følgende skuespillerne gir stemmer til rollefigurene i den japanske versjonen:
Omophron
Omophron er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Omophroninae i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Omophron er en stor slekt og har i overkant av 60 arter. De er utbredt på varme steder på den nordlige halvkule. To av artene finnes lengre sør i Europa, men ingen finnes i Norge.
Utseende
Omophron er ovale, høyt hvelvede, nesten sirkelrunde små uvanlig utseende løpebiller. De er middelsstore, gjerne 5 – 7 mm lange. Oversiden er glatt og sterkt punktert, mønstret i gult/rødt og svart. Den runde, høyt hvelvede formen er ganske karakteristisk og skiller dem fra de aller fleste andre løpebiller. De er ikke helt ulik marihøner i fasong, men beina er lange og dekkvingene har mange tydelige langsgående striper av punktrekker. Marihøner har glatte dekkvinger, korte antenner og korte bein.
Hodet er stort og bredt med nokså små fasettøyne, antennene er lange og slanke. Overkjevene (mandiblene) stikker fram foran hodet, men er ikke spesielt store. Brystskjoldet er mye bredere enn langt, sterkt hvelvet. Dekkvingene er ovale uten oppstående børster, med markerte punktrader. Beina er lange og tynne.
Levevis
Omophron lever på sandete områder ved vann, der de graver i sanden.
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
Anders K. Orvin
Anders Kristian Orvin (født 24. oktober 1889 i Hattfjelldal, død 2. oktober 1980 i Oslo) var en norsk geolog. Han er kjent for sitt virke på Svalbard, der han fra 1945 til 1948 ledet Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser. I 1948 ble denne enheten omdannet til Norsk Polarinstitutt, og Orvin var underdirektør ved instituttet i perioden 1948–1957. Han var direktør for Norsk Polarinstitutt i perioden 1958–1960.
Bakgrunn og utdannelse
Orvin vokste opp i Hattfjelldal der faren Ole Tobias Olsen (1830-1924) var prest frem til 1905 da familien flyttet til Kristiania. Han ble uteksaminert som cand.min. i 1912. Allerede i 1913 deltok han på Adolf Hoels ekspedisjon til Spitsbergen. Han tok doktorgraden (dr.philos) i 1934 ved Universitetet i Oslo.
Fibula (spenne)
I Europa
I gresk draktskikk hører fibulaene sammen med kvinnedrakten peplos, en løsthengende kjole holdt oppe med stropper over hver skulder. Disse stroppene ble holdt sammen over skuldrene med hver sin fibula. Peplos ble beholdt som kvinnedrakt gjennom lange tider, og prinsippet ble overtatt av romerne som laget sine egne versjoner av fibulaene. Herfra gikk de videre til germanerne, slik at varianter av fibulaer finnes over størstedelen av Europa i lange perioder av oldtiden der moten har svingt, og utformingen av fibulaene vist stor variasjon opp gjennom tidene. Slik er fibulaen en av de arkeologiske gjenstandsgruppene som egner seg best for typologisk datering.
I Skandinavia
I Skandinavia finnes de første ganske enkle fibulaene så langt tilbake som i eldre bronsealder, dvs. omtrent 1000 f.Kr. Fra førromersk jernalder har vi fibulaer av både bronse og jern, med fjærende nål. Romertiden kan oppvise et meget rikt og mangfoldig materiale med flere hovedtyper.
I Danmark ble det laget en spesiell type fibula, kalt «rosettfibula», i romertiden. Denne typen spenner ble antakelig kun laget ved Him­ling­øje på Øst-Sjælland. Derfra ble de distribuert rundt i resten av Skandinavia, trolig ved gaveutveksling blant eliten. I Norge er rosettfibulaer funnet både i Levanger, på Karmøy og i Rygge.
I folkevandringstiden ble den korsformede fibulaen vanlig, både for menn og kvinner i en direkte etterlikning av senromerske former.
Fibulaene kunne ha ornamenter på bøyle og fot, men etter hvert ble det i tillegg lagt dekorerte plater oppå bøylen, slik som på rosettfibulaene.
Senere kom de overdimensjonerte relieffspennene, de største og mest prangende i denne funnkategorien. Noen av disse fra folkevandringstiden er så store og tunge at de trolig bare ble funnet frem ved særlige anledninger.
Det er på et slikt relieffspenne man finner den eldste bevarte innskriften som omtaler Odin og dermed dokumenterer at dyrkelsen av ham hadde nådd Tyskland alt på slutten av 500-tallet. Yngre jernalders fibulaer finnes i flere varianter som de treflikede og tosidige spennene.
De vanligste er imidlertid de skålformede spennene, også kjent som ovale spenner, som var en integrert del av vikingtidens kvinnedrakt i Norden. Her sitter bøyle og nål under et ovalt halvrundt skall, som regel av bronse, men spennene kan også være forgylt eller belagt med sølvtråd eller sølvemalje. Noen er dekorert med både sølv og gull.
I 2022 ble det funnet en gullfibel i Hvirrekær i Nørrejylland, en såkalt armbrøst-fibel fra yngre romersk jernalder, bare 2,9 cm lang. Kanskje er den så liten for å passe til et barns finklær, eller kanskje har den hatt en rituell funksjon ved påkledning av votivstatuer, dvs. gudestatuer som ble dyrket, slik man gjorde blant annet i antikkens Hellas og Romerriket. Det er funnet mulige votivstatuer av tre og metall i Danmark, slik som trefiguren fra Rude Eskilstrup på Sjælland, datert til 400-tallet e.Kr. Miniatyrfibler finnes også i bronse og sølv, og var ikke helt uvanlige, men det mangler sikker viten om hva de faktisk ble brukt til.
Toyota Avensis
Toyota Avensis (1997–2018) er en kompaktbil av japanske Toyota, produsert ved Toyotas fabrikkanlegg i Burnaston i Storbritannia.
Første generasjon (1997–2003)
Like etter at Toyota hadde avsluttet sin produksjon av Toyota Carina i 1998, lanserte de samme år arvtageren Avensis. Denne bilen var større og hadde merkbart høyere nivå enn Carina. Toyota fortsatte å produsere første generasjon av denne medium-store familiebilen i stasjonsvogn og sedan frem til 2003 da andre generasjon overtok.
Andre generasjon (2003–2009)
Andre generasjon Avensis ble merkbart større i karosseri. Den ble lansert i 2003. Dette, siden Toyota i Europa planla å avbryte import av Toyota Camry året etter, i 2004, og de ville dermed øke størrelsen på Avensis for å lage en litt større bil, siden Toyota nå ikke hadde noen stor familiebil. Da andregenerasjons Avensis ble lansert fylte Toyota dette hullet, og bilen fortsatte å selge bra over hele Europa.
Motorene var de samme, men det var flere hester hentet ut av de forskjellige modellene, og de ble også lansert med 2,0 og 2,2 liters dieselmotorer. Den var, med sin VVT-i-teknologi i motoren og sitt lave bensinforbruk og gunstige miljøutslipp, med på å gjøre Toyota til verdens største bilprodusent i 2008.
Tredje generasjon (2009–2018)
Tredje generasjon Avensis ble vist på Bilutstillingen i Paris i 2008, og ble offisielt lansert 29. januar 2009 i Norge. Den er noe større enn forrige modell; stasjonsvognen har blitt 4,5 cm lengre.
Syv motorer leveres i Norge
I 2012 ble det gjort små endringer i lysoppsettet foran og bak. I 2015 var endringene noe større, og man fikk nytt dashboard og en del nye motorer, levert av BMW.
Eduard Novák
Eduard Novák (født 27. november 1946 i Buštěhrad, død 20. oktober 2010), var en tsjekkoslovakisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck. Novák vant en olympisk bronsemedalje i ishockey i vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var elleve lag som deltok. Det ble spilt en kvalifiseringsrunde der de fem vinnerne sammen med regjerende verdensmester Sovjetunionen ble kvalifisert for A-gruppen. Tsjekkoslovakia møtte Japan i kvalifiseringen, de vant med 8-2. Deretter ble det spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia med seks poeng. Tsjekkoslovakia hadde bedre målforskjell enn USA, men de tapte kampen mot USA med 1-5, derfor kom USA foran på slutt-tabellen. Novák spilte tre kamper, inklusive kvalifiseringskampen, og scoret tre mål i OL-turneringen.
Rødstrupekarakara
Rødstrupekarakara (Ibycter americanus) er en rovfugl i falkefamilien. Den forekommer i tropiske skoger i Sør- og Mellom-Amerika. Den et eneste art i slekten Ibycter. I motsetning til andre karakaraer, spiser rødstrupekarakaraen larver fra bier og veps. Den kan også spise voksne insekter, frukt og bær.
Alfred Messel
Alfred Messel (født 22. juli 1853 i Darmstadt, død 24. mars 1909 i Berlin) var en av de mest kjente tyske arkitekter ved inngangen til det 20. århundre, og skapte en ny stil for bygninger i overgangen fra historisme til modernismen. Messel var i stand til å kombinere struktur, dekorasjon og funksjon i sine bygninger, som varierte fra kjøpesentre, museer, kontorbygg, herskapshus, og sosiale boliger som suppekjøkken, til en sammenhengende, harmonisk helhet. Som en urban arkitekt var han på mange måter forut for sin tid. Hans mest kjente verk, de Wertheim varehus og Pergamon-museet i Berlin, innførte et nytt konsept for selvsikker byarkitektur. Hans arkitekttegninger og byggeplaner er bevart ved Architekturmuseum der Technischen Universität Berlin.
Charlie Wilson’s War
Charlie Wilson's War er en amerikansk film fra 2007 som gjenforteller den sanne historien om den amerikanske kongressmannen Charlie Wilson som samarbeidet med CIA-agenten Gust Avrakotos i Operation Cyclone, et program som gikk ut på å organisere og støtte den afghanske Mujahedin i Afghanistan på 1980-tallet.
Filmen ble regissert av Mike Nichols, og manus er skrevet av Aaron Sorkin. Tom Hanks, Julia Roberts og Philip Seymour Hoffman har hovedrollene. Filmen ble nominert til fem Golden Globe Awards, inkludert "Best Motion Picture", men den vant ikke i noen kategorier. Philip Seymour Hoffman ble nominert til en Oscar for beste mannlige birolle.
Handling
I 1980, den amerikanske kongressmannen Charlie Wilson (Tom Hanks) er mer interessert i fester enn å vedta lover. Hans sosiale liv fører til en føderal etterforskning etter påstander om kokainbruk, utført av Rudy Giuliani som en del av en større etterforskning av uredelighet og mulige lovbrudd blant de ansatte i kongressen. Etterforskningen resulterte ikke i noen anklager mot Charlie. En venninne, Joanne Herring (Julia Roberts), oppmuntrer ham til å gjøre mer for å hjelpe det afghanske folket, og hun overtaler Charlie til å besøke området for å se hva som skjer med egne øyne.
Pakistanske ledere klaget på for lite støtte fra USA til kampen mot Sovjetunionen, og de insisterer på at Charlie besøker en flyktningleir i Pakistan for afghanske flyktninger. Charlie blir dypt beveget av det han blir vitne til, men han blir også er frustrert over CIA-personell som er stasjonert i området og som insisterer på en mer lavmælt tilnærming mot den sovjetiske okkupasjonen av Afghanistan. Charlie reiser hjem og begynner arbeidet med å øke den amerikanske finansieringen til mujahedin i Afghanistan. Som en del av dette arbeidet slår Charlie seg sammen med CIA-agentene Gust Avrakotos (Philip Seymour Hoffman) og Michael Vickers (Christopher Denham).
Charlie begynner politiske forhandlinger for mer finansiering, og CIA begynner en nøye planlegging av hvordan ressursene skal benyttes, og de forsyner blant annet mujahedin med Stinger-raketter. Reagan-doktrinen ble utvilklet på denne tiden, hvor USA utvidet sin bistand - ikke bare til Afghanistan - men også til forskjellige anti-kommunistiske motstandsbevegelser rundt om i verden. Charlie prøver også å finne støtte til Afghanistan på 1990-tallet da Sovjetunionen trakk seg ut, men det var ikke lenger så mye entusiasme for dette. Filmen ender med Charlie får ros for sin mangeårige støtte og innsats, men hans glede er farget av hans frykt for hvilke utilsiktede konsekvenser arbeidet hans kunne ha for fremtiden.
Skrekkulv
Skrekkulv (Aenocyon dirus) er en utdødd art i hundefamilien (Canidae) som levet i Amerikas megafauna i pleistocen (1 810 150–11 500 år siden). Den døde trolig ut for omkring 12 000–13 000 år siden. Nyere forskning antyder imidlertid på at arten ikke tilhører hundeslekten (Canis), som tidligere antatt. Forskerne har derfor foreslått å flytte arten til slekten Aenocyon. Nyere forskning antyder dessuten at utbredelsen var større enn tidligere antatt. Nå mener noen dessuten at den kan ha lignet på en kjempestor rødrev.
Biologi
Til tross for stor anatomisk likhet med ulv var det også distinkte forskjeller mellom dem. Skrekkulven var blant annet ikke like langbeint, men den var mer massiv og hadde et tyngre bygget skjelett. Hodeskallen var bredere og mer massiv, men skrekkulven hadde markant mindre hjernekasse enn dagens ulv. Tannsettet var utrustet for beinknusing og rovtennene enorme i forhold til ulvens, men ganske like de hos flekkhyenen (Crocuta crocuta). Det antyder at åtsler kan ha vært en viktig del av føden, og at arten kan ha levd av store planteetere som døde ut samtidig. Det yngste fossile beviset man har av skrekkulv, som man kjenner til i dag, dateres til cirka 12 820–12 720 år før nåtid, noe som indikerer at arten døde ut mot slutten av siste istid.
Den 1. oktober 2020 publiserte imidlertid kinesiske forskere et fossilt funn av skrekkulv i det østlige Eurasia. Fossilet besto av et delvis intakt kjevefragment med en tann (første molar/M1), utvunnet fra et sent pleistocen sandgruveområde nær byen Harbin i Nordøst-Kina. Rovtannen har betydelige dimensjoner (beinknusende) og kan bare ha tilhørt skrekkulv. Andre funn av pattedyr fra det samme området tyder på at skrekkulven sameksisterte med datidens megafauna, blant annet bestående av mammuter (Mammuthus) og ullhåret neshorn (Coelodonta).
Taksonomi
Skrekkulven og ulvens felles stamfar levde imidlertid trolig for cirka 5,7 millioner år siden, så de to er bare svært fjernt beslektet. Afrikanske sjakaler (Lupulella) er nærmere beslektet enn ulven og ser ut til å ha en felles forfar med skrekkulven for cirka 5,1 millioner år siden, men også dette slektskapet er svært fjernt. Skrekkulven ser derfor ut til å være den siste arten i ei utdøende linje av prehistoriske hundedyr.
Kladogrammet under viser det hierarkiske slektsforholdet mellom skrekkulven og noen andre arter av hundedyr, inkludert de i rekken som førte fram til slekten Canis. Inndelingen følger Perri, Mitchell, Mouton et al. (2021).
Fossil bakgrunn
En rekke fossile funn beviser at skrekkulven sameksisterte med vanlig ulv i Nord-Amerika for omkring 100 000 år siden. Noen har ment at den innvandret dit fra Sør-Amerika, der en teori har vært at den kanskje var en etterkommer av Canis ambrusteri som fantes på det amerikanske kontinentet for omkring 800 000 år siden. Denne arten forsvant imidlertid relativt tidlig fra Nord-Amerika, selv om den trolig overlevde noe lenger i sør. Det er imidlertid ikke gjort funn som støtter denne teorien, som faller i lys av hva Perri, Mitchell, Mouton et al. (2021) nylig har presentert om skrekkulvens opprinnelse. En annen teori har vært at skrekkulven var en etterkommer av andre små søramerikanske ulver, men denne teorien har aldri godt nok blitt understøttet.
Fossile funn bekrefter at skrekkulven trolig fantes i Nord-Amerika for cirka 250 000 år siden, og at den fortsatt var i live for omkring 13 000 år siden, eller omtrent samtidig med innvandringen av de første bølgene med urbefolkning til Nord-Amerika. Man antar at arten døde ut mot slutten av siste istid, og at årsaken var artens spesialisering på byttedyr som døde ut samtidig.
Det første funnet av skrekkulv ble gjort av Francis Lick, langs bredden av Ohioelven, i nærhheten av Evansville i Indiana, USA, i 1854, men majoriteten av funn (cirka 3 600 individer i alt) stammer fra de legendariske tjærepyttene ved La Brea Tar Pits i California, et sted der man har gjort en rekke fossile funn av ulike dyr og planter. Fossile rester etter skrekkulv har blitt rapportert fra 136 lokaliteter, fra Alberta i Canada i nord, til Muaco i Venezuela; Talara i Peru; og Tarija i Bolivia i sør.
Det høye antallet funn på et og samme sted gjør at forskerne tror denne ulven var et flokkdyr, som kanskje ernærte seg på samme måte som dagens hyener. Med sine korte ben var skrekkulven åpenbart ikke særlig hurtig, men tannutrustningen var formidabel sammenlignet med dagens ulver. Man kan derfor tenke seg at denne ulven i mye større grad utnyttet kadavere etter andre rovpattedyr i sin ernæring.
Davide Rigon
Davide Rigon (født 26. august 1986 i Thiene i provinsen Vicenza, Italia) er en italiensk racerfører. Han vant Superleague Formula-mesterskapet i 2008 og 2010, og har også konkurrert i GP2. I er han testfører for Formel 1-teamet til Ferrari.
Polynesisk mytologi
Polynesisk mytologi er muntlige traderte myter. Det er betydelige likhetstrekk mellom myter fra de ulike øygruppene i Polynesia: Hawaii, New Zealand,Samoa, Tonga, Marquesasøyene, Påskeøya, Tahiti, Tuamotuøyene, Cookøyene, Tokelau, Salomonøyene og Fransk Polynesia.
En vanlig forestilling i Polynesia er at «noen typer språkhandlinger er ansett å ha en direkte virkning på verden. Ved å fremsi en besvergelse kan man endre været. Ved å resitere en slektslinje kan man påvirke nåtidige relasjoner mellom folk.». Et beslektet trekk er at mange egennavn i mytene har et symbolsk, meningsbærende innhold. Påskeøyas rongorongoskrift er den eneste skriftlige tradisjonsbæreren i Polynesia, ellers er alle mytene overlevert muntlig.
Gudene
Mange myter trekker linjene fra skapelsesberetninger, og fremstillinger av gudeverdenen helt frem til historiske, nålevende kongeslekter. På Tonga finnes en muntlig tradisjon som fører kongeslekten Tui Tonga tilbake til ca 950, hvor det begynner med halvguden Ahoeitu, sønn av skaperguden Tangaroa. Innbyggerne på Marquesasøyene regner seg som etterkommere etter den guddommelige forfaren Atea, som for 90 slektsledd siden kom fra Tonga.
Skapelsesberetninger som består av union mellom det mannlige og kvinnelige er et vanlig trekk. Innbyggerne på Marquesasøyene forklarte verdens opprinnelse, og en rekke regler om tabu, sed og skikk i myten om «Kae og hvalen». På Tuamotu fortalte man om «Tiki, den første mannen», og på Cook-øyene om «Ina og ålen».
I Hawaiis gudeverden finnes fire mannlige høyguder: fruktbarhetsguden Lono, solguden Ku (Tu eller Ru på andre øyer) som er månegudinnen Hinas partner, himmel- og skaperguden Kanaloa (Tangaloa på andre øyer) og Kane, som er hersker over et paradisisk øyrike ute i horisonten.
Ikke bare kongeslektene, men også andre samfunnsklasser kan ha en mytologisk opprinnelse eller begrunnelse.
Maui
Helten Maui forekommer i fortellinger på flere av øyene. Han er både en luringgud som utfordrer øvrige guder, en kulturhelt som bringer ilden til menneskene, og han er medvirkende i skapelsen, eller i det minste i fremveksten av noen av øyene.
Havet og øyene
I polynesisk mytologi finnes flere fortellinger om landnåm: om mytisk-historiske personer som seiler ut, oppdager nye øyer og navngir dem. Maoriene på New Zealand forteller om «Kupes kanoferd»; på Påskeøya fortelles om «Hvordan Hotu Matua fant Rapa Nui»
Tsjekkia under Kortbane-VM i svømming 2018
Tsjekkia deltok under Kortbane-VM i svømming 2018 i Hangzhou i Kina fra 11. - 16. desember 2018.
Sotiris Kyrgiakos
Sotiris Kyrgiakos (gresk: Σωτήρης Κυργιάκος; født 23. juli 1979 i Trikala) er en gresk landslagsspiller, som spiller som midtstopper for den tyske klubben VfL Wolfsburg etter en overgang fra den engelske klubben Liverpool i august 2011.
Panathinaikos
Kyrgiakos spilte først for et lokalt lag, Thyella Megalochoriou. Men det gikk ikke lang tid før han ble oppdaget, og allerede på begynnelsen av 1996-97-sesongen ble han medlem av ungdomsakademiet hos Panathinaikos. Han bodde og spilte fotball i Paianiakomplekset, klubbens eget treningsområde.
Rangers
I januar 2005 gikk Kyrgiakos på lån til Rangersfor resten av 2004/2005-sesongen med mulighet for en permanent overgang mot slutten av sesongen. I Rangers vant han sitt andre ligamesterskap på rad, samt den skotske ligacupen der han skårte to mål i 5-1 seieren over Motherwell i finalen. Han klarte innledningsvis ikke å bli enig med Rangers om en permanent avtale, og var også i samtaler med Everton, Portsmouth og Schalke før han signerte en ettårig avtale med Rangers. Kyrgiakos skårte et viktig og berømt seiersmål mot FC Porto i Mesterligaen den påfølgende sesongen. Han ble frigitt i mai 2006 etter at kontrakten hans løp ut.
Eintracht Frankfurt
I juni 2006 signerte Kyrgiakos en 2-årskontrakt med Eintracht Frankfurt. I hans første sesong ble han en favoritt blant fansen, med noen flotte kamper og viktige skåringer, som hjalp klubben til å unngå nedrykk. Klubben endte på en 14.-plass i Bundesliga sesongen 2006/2007. I sin andre sesong med klubben fortsatte han med flere fine kamper, og hjalp klubben til en 9.-plass. Den 1. juli 2008, etter at avtalen hans var løpt ut, bestemte Kyrgiakos seg for ikke å forlenge kontrakten med klubben, og ble dermed frigitt.
AEK Athen
1. august 2008 signerte Sotiris en 5-årsavtale med AEK Athen. Grunnet skader fikk Kyrgiakos kun 20 ligakamper i hans første sesong for AEK, men etablerte seg likefullt som en av ligaens beste forsvarere. Kyrgiakos' lag nådde den greske cupfinalen, hvor de møtte Olympiakos og tapte 15-14 på straffer, etter å ha spilt uavgjort 4-4 etter ekstraomganger. Kyrgiakos ble på sin side byttet ut i kampens andre omgang grunnet skade, på et tidspunkt hvor AEK leder 2-1.
Liverpool
Den 18. august 2009 skrev Kyrgiakos på sin egen hjemmeside at han ville melde overgang til Liverpool. Det ble bekreftet av klubben selv dagen etter at han ville signere, avhengig av at en medisinsk undersøkelse ble godkjent innen 21. august. AEK Athens skrev 20. august på sine hjemmesider at overgangssummen var på 3 millioner €, mens britisk media opererete med summen £2 millioner. 21. august ble overgangen endelig, og Kyrgiakos ble Liverpool-spiller. Liverpool-manager uttalte at «Han kommer til å bli en veldig god signering for oss».
Landslagsspill
Kyrgiakos debuterte på det den 13. februar 2002 i en kamp mot, og skårte sitt første landslagsmål mot et år senere den 13. februar 2003. Han var uheldig og mistet den greske seieren i EM i fotball 2004 på grunn av skaden, som ironisk nok var en kneskade mot sin lagkamerat fra Rangers, Stefan Klos. Han skårte tre mål i kvalifiseringen til EM i fotball 2008 og ble plukket ut på det greske laget i EM i fotball 2008.
Meritter
Panathinaikos
Rangers
Huglo bedehuskapell
Huglo bedehuskapell er en langkirke fra 1936 på Huglo i Stord kommune i Vestland fylke.
Byggverket er i tre og har 140 plasser.
Euskaltzaindia
Euskaltzaindia er navnet på det baskiske språkakademiet. Det ble grunnlagt i 1918 av Alfonso XII. Dets oppgave er å beskytte og normalisere det baskiske språket. Akademiets emblem er ei eik, sammen med ordtaket Ekin eta jarrai («Begynne og fortsette»). 23 akademikere er ansatt, hvorav 20 har baskisk som morsmål.
Akademiet ble offisielt godkjent av Real Academia i Spania i 1976, ett år etter at Franco-diktaturet tok slutt. I Frankrike ble det akseptert som en enhet i 1995. Euskaltzaindia holder til i Bilbao, men har delegasjoner i Bayonne, San Sebastián og Vitoria.
Kashan
Kashan (persisk كاشان) er en by i det sentrale Iran. Den ligger i provinsen Esfahan og hadde 275 325 innbyggere ved folketellingen i 2011.
Historie
Det sentrale persiske høylandet hører blant de aller eldste høykulturers vugger. Noen alder på de eldste bosetningene ved oasen der Kashan nå er, lar seg ikke fastsette. Ved utgravingene i det tett på liggende funnstedet Tappe Sialk er det blitt funnet restene av bosteder fra det 6. årtusen før Kristus. Ved aldersbestemmelse av metallartefakter lander man for noen av dem på det 4. årtusen f.Kr. På lignende vis kommer man tilbake til det 3. årtusen for protoelamittiske skrifttavler, rullesegl og keramikkartefakter. En av fire zikkuratter er fra riket Elams tid.
På 1000-tallet e.Kr. bygde seldsjukksultan Malik Shah I bygge en festning sentralt i Kashan. Dens murer (Qalʿe-ye ǧalālī) står fortsatt.
Moderne Kashan
Kashan ligger i nordre rand av fjellet Kuhrud; sentrumsbebyggelsen er omgitt av den første større oase på veien fra Qom til Kerman. Byen er kjent for de såkalte Kashantepper (en klassisk form for persiske tepper), som ble berømte på 1500-tallet under safavidene og som formodes å stamme fra seldsjukkenes tid. I dag er Kashan et betydelig sentrum for iransk tekstilindustri; de fleste av landets mekaniske teppevevstoler står i Kashan.
Kashan er også et av landets sentra for rosenvann.
I samarbeid med Kina undersøkes det om olje- og naturgassforekomstene i Zavareh-Kashan er drivverdige.
Søren Schwarzberg
Søren Schwarzberg (født 1966) er en dansk produksjonsdesigner og art director. Han har deltatt i produkjonen av en rekke danske filmer og TV-serier.
Priser
Schwarzberg vant Henning Bahs-Prisen i 2022 for beste produksjonsdesign for Margrete den første. Samme år vant han Robertprisen for årets scenograf for filmen. Han var nominert til Robertprisen i 2012 for Superclásico og i 2020 for Før frosten.
Henry Karlsen
Henry Nikolai Karlsen (født 15. april 1912 i Kiby i Nord-Varanger, død 11. oktober 1975 i Vadsø) var en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Han var Finnmarks første fylkesordfører.
Karlsen begynte som så mange andre på den tid sitt virke i fiskebåten. Men han kom meget tidlig med i det politiske liv, og hadde ved sin død bak seg 40 års medlemskap i Det norske Arbeiderparti. Etter frigjøringen av Finnmark ble han innvalgt som medlem av Nord-Varanger kommunestyre. Her ble han valgt til ordfører i 1946 og satt med vervet fram til kommunen i 1964 ble slått sammen med Vadsø. Deretter var han ordfører i nye Vadsø kommune til 1972, da han selv ba om å bli fritatt.
Han ble valgt som medlem av fylkesutvalget i 1952, og i 1963, da bykommunene ble tilsluttet fylkeskommunene, ble han Finnmark fylkeskommunes første fylkesordfører. Dette vervet hadde han uavbrutt frem til sin død. Han har også møtt på Stortinget flere ganger som varamann for Arbeiderpartiet i Finnmark. Før kommunesammenslåingen var han ligningssjef, men i den nye felleskommunen ble han sosialsjef. De siste årene var tillitsvervet som fylkesordfører en heldagsstilling. Ved sin død hadde han også en lang rekke med styreverv, blant annet formann i Finnmarks fylkes Kraftforsyning og medlem av representantskapet i Norges Bank. Da fylkeskommunen bygde nytt bygg i Vadsø, ble parkområdet rundt bygget gitt navnet Henry Karlsens plass.
Henry Karlsen var gift med Dagmar Elise (pikenavn: Klogh) (f. 1910, d. 1997). Han var sønn av fisker Hilmar Martin Karlsen (f. 1879, d. 1953) og Albertine Bergitte Andreassen (f. 1878, d. 1965).
The Devil You Know
Musikkalbumet ble sluppet 28. april 2009, mens en importutgave i Japan ble sluppet 4 dager før, den 24. april.
Albumomslaget er et bilde hentet fra et maleri ved navn «Satan» av nordmannen Per Haagensen. Det inneholder tallene 25 og 41, som er fra evangeliet etter Matteus 25:41, som handler om engler som sitter ved Guds venstre hånd, men som faller i unåde og havner i helvete.
Sporliste
Alle spor av Geezer Butler, Ronnie James Dio & Tony Iommi.
Delphine Cascarino
Delphine Cascarino (født 5. februar 1997) er en fransk fotballspiller som spiller for Lyon og det franske landslaget.
Parachutes
Parachutes er debutalbumet til den britiske rockegruppa Coldplay, utgitt i 2000 av Parlophone. Albumet, som gjorde Coldplay verdenskjent, kom raskt på topp-10 i Storbritannia og ble der i 33 uker. Albumet vant også tre priser: Q Awards – Best Album (2000), BRIT Awards – Best British Album (2001) og Grammy Awards – Best Alternative Music Album (2002).
LGV Rhin-Rhône
LGV Rhin-Rhône, en forkortelse for Ligne à grande vitesse Rhin-Rhône, er en høyhastighetsbane i Frankrike. Den er delvis ferdigbygd, noen strekninger er på planleggingsstadiet.
Prosjektet består av tre grenstrekninger. Disse er
Østgrenen blir betjent av nasjonale tog, og de internasjonale TGV-linjene Frankfurt am Main – Marseille fra 23. mars 2012, og Paris – Zürich.
European-Mediterranean Seismological Centre
EMSC har i oppdrag å etablere og drifte systemer for rask oppdagelse av episentre for jordskjelv i Europa og middelhavsområdet.
EMSC ble etablert i 1975 etter initiativ fra European Seismological Commission (ESC) og startet opp virksomheten hos Institut de Physique du Globe de Strasbourg (IPGS) i Strasbourg 1. januar 1976. Generalforsamlingen som ble avholdt i Roma 13. desember 1993 besluttet å flytte EMSC til Det franske atomenergikommersiaratets (Commissariat à l'Energie Atomique) laboratorium for deteksjon og geofysikk (Laboratoire de Détection et de Géophysique) i Bruyères-le-Châtel i Essonne.
Forsvarets medalje for falne i strid
Forsvarets medalje for falne i strid er en norsk militær medalje som tildeles personell i det norske Forsvaret som har blitt drept i kamp eller under kamplignende omstendigheter. Medaljen tildeles post mortem og overrekkes til de etterlatte ved nærmeste pårørende. Medaljen ble innstiftet 1. januar 2005, da som Forsvarets medalje for falne og sårede i strid, men denne er senere delt i to med Forsvarets medalje for sårede i strid'' som en selvstendig medalje.
Tildeling
Forsvarets medalje for falne i strid tildeles av Forsvarssjefen. Den kan etter statuttene «tildeles norsk militært personell som har blitt drept i kamphandlinger eller situasjoner som kan oppfattes som kamphandlinger, og må være forårsaket av en av partene i en konflikt.» I utfyllende retningslinjer heter det at medaljen kan tildeles personell som er blitt såret i nærmere beskrevne situasjoner. Dette gjelder der en person er falt i strid som følge av angrep på Norge, i internasjonale operasjoner og engasjementer eller som følge av terrorangrep mot Norge eller land der norske styrker er engasjert. Medaljen kan også tildeles sivile som har falt, samt utenlandsk militært personell dersom disse er under norsk kommando.