cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Termitter
Slektskap
Kakerlakkene er termittenes nærmeste slektninger, og termittene bør trolig regnes som en undergruppe av kakerlakker. Likheten kommer tydeligst frem mellom den alderdommelige termittfamilien Mastotermitidae (kun én kjent art, Mastotermes darwiniensis, fra Australia) og den like gamle familien av trespisende kakerlakker ved navn Cryptocercidae (ni arter påvist). Sammen med kakerlakker og knelere hører termittene hjemme i gruppen Dictyoptera. Disse insektene gjennomgår en ufullstendig forvandling fra nymfer til voksne insekter etter klekkingen. Årevingene, derimot, gjennomgår en fullstendig forvandling. Termitter kalles av og til feilaktig for «hvite maur» eller «termittmaur».
Utbredelse
De fleste termitter hører hjemme i varme strøk. Yttergrensene for den naturlige utbredelsen går omtrent ved 49°N i Nord-Amerika (med forbehold for at forekomster i Canada kan skyldes import med trematerialer), 45°N i Europa og Asia , og minst 43°S i Sør-Amerika. . En tredjedel av artene man kjenner til fins i Afrika. Ca. 10 kjente arter hører naturlig hjemme i Sør-Europa, blant annet Italia, Spania, det sørvestlige Frankrike og Balkan. Noen arter har forvillet seg til områder som Hamburg i Tyskland, Paris, og steder i det sørlige Storbritannia. På de nordligste lokalitetene har de har funnet seg til rette i helårsoppvarmede boliger og har skapt problemer. Forskyvning av utbredelsesområdet mot nord skyldes antagelig både global oppvarming, lokal oppvarming i storbyer, høyere innetemperaturer om vinteren, og mer spredning med økt handel og reisevirksomhet.
Morfologi
En termitt kan lett skilles fra en maur: Termittenes antenner ser derfor mer rette ut.
Konger og dronninger
Termittene har, i motsetning til de sosiale årevingene, også et reproduktivt individ av hannkjønn som kalles konge. Mens årevingenes hanner (droner) dør eller blir drept straks etter paringen, parer termittenes konge og dronninger seg flere ganger gjennom hele livet. Noen ganger kan det også være flere konger og dronninger i et samfunn. Som hos enkelte maur blir dronningen hos termittene en ren «eggleggingsmaskin». Hun kan bli opptil 10 cm eller mer og blir dermed blant de største insektene som finnes. Slike store dronninger er så godt som ubevegelige. Som hos enkelte maur og honningbier kan dronningen legge flere tusen egg i løpet av et døgn. Under gunstige forhold kan derfor et termittsamfunn vokse raskt.
Soldater og arbeidere
De fleste arter har soldater, som forsvarer bolet, og som kan minne om soldatene hos enkelte maur. De er større enn arbeiderne, med et sterkt forstørret hode som ofte har lange, sigdformede kjever. Hos noen grupper («nasute termitter») er soldatene enda mer spesialiserte, og hodet er omdannet til en «sprøyte» med en dyse som kan sprute etsende eller klebrige kjemikalier mot inntrengere. De spesialiserte munndelene gjør at soldatene ofte ikke kan ta næring til seg selv, men må mates av arbeiderne.
Arbeiderne og soldatene er ufruktbare individer, men av begge kjønn, til forskjell fra hos årevingene, der de bare er hunner. Hos noen termittarter kan det imidlertid være soldater av bare ett kjønn. De fleste arbeidere og soldater er blinde, skjønt lys kan registreres direkte gjennom kutikulaen på hodekapselen. Hvis kongen eller dronningen i en sverm dør, er det også noen erstatningsindivider som kan overta. Mens årevingenes avkom er hjelpeløse larver og pupper, deltar termittenes nymfer av begge kjønn ofte også i arbeidet i gruppen. Utviklingsstadiene nymfene gjennomgår, varierer noe fra art til art.
Nye samfunn
Nye samfunn grunnlegges på lignende vis som hos maur, bortsett fra samboerskapet mellom konge og dronning. Termittsamfunn kan grunnlegges på to måter:
Viktig matkilde for andre dyr
Termittene inneholder forholdsvis mye fett og er derfor viktig føde for mange slags dyr. Maurslukere lever, tross navnet, mer av termitter enn av maur. Andre pattedyr som spiser mye termitter er skjelldyr, maurpinnsvin, pungdyr-arten numbat, den spesialiserte hyene-arten jordulv, den asiatiske leppebjørnen og jordsvin. Også sjimpanser er glade i termitter, som de noen steder har lært seg å «fiske» ved hjelp av et gresstrå som de stikker ned i bolet. Noen arter av maur har også spesialisert seg på å overfalle termitt-tuer.
Når de kjønnede individene svermer, blir disse store og fettrike insektene spist av en lang rekke dyr, også av arter som ellers ikke er insektetere. Noen steder blir svermende termitter også brukt til menneskeføde.
Bol
Mange arter bygger kjempemessige tuer, som ofte lages av jord som størkner og blir som en slags leire. Disse kan ha forskjellig form. På savannen bygger noen termitter tuer som har noe som ser ut som en høy, tynn skorsten. Andre termitters tuer har flere «tårn» og kan nærmest se ut som små slott eller kirker. Noen arter som bor i regnskoger bygger tuer som har noe som ser ut som markiser som tar av for regnet. Noen arter bor inne i trær.
Akkurat som noen maur gjør, dyrker visse termittarter sopp. En annen forbløffende ting er at noen termittarter kan lage varmeregulering i tuene sine. Kanaler i veggen slipper varme ut, og avkjølt luft mangler aldri i bolet. Termitt-tuene er også bosteder for en rekke ulike dyr som er mer eller mindre knyttet til termittene. Tallrike insekter (blant andre biller og rettvinger) lever som parasitter eller kommensalister i tuene. Større dyr som ikke er direkte knyttet til termittene bor også i tuene, blant andre mange slanger, øgler, manguster og noen fugler som graver ut reirkamre der.
Skadedyr
Termitter lever av dødt treverk og utgjør dermed en stor trussel mot bygninger og andre konstruksjoner laget av tre. De kan også spise papir og på den måten ødelegge biblioteker og arkiver. Skaden er gjerne ikke synlig utenfra fordi disse lyssky insektene nesten alltid beveger seg i ganger under overflaten. En angrepet struktur kan se hel ut fra utsiden, men være helt uthulet inni slik at den smuldrer ved den minste belastning. Det er ventet at termittene vil bre seg nordover som følge av global oppvarming, dermed vil også områdene som er utsatt for termittskader øke.
Olaf Solstrand
Olaf Moriarty Solstrand (født 29. juli 1982 i Oslo) er en norsk tegneserieforfatter fra Åfjord. Han har skrevet Disney-tegneserier for Egmont siden 2001 og har skrevet manus til 61 historier, som har blitt utgitt i 28 land.
Norsk scrabbleforbund
Norsk Scrabbleforbund (NSF) er høyeste organ for organisert Scrabblespilling i Norge. Forbundet arrangerer NM i Scrabble og andre turneringer. Forbundet ble stiftet i 2010. Nåværende president er Hanne C. Hagen.
I årsberetningen til generalforsamlingen i 2015 ble det rapportert at forbundet hadde 100 medlemmer.
Forbundet står bak NSF-ordlista, som er en elektronisk ordliste. I tillegg til å være utgangspunkt for dømming av ord i scrabbleturneringer blir ordlisten benyttet av Wordfeud og Ordspill.no.
Jon Øvstedal
Jon Øvstedal (født 6. mars 1980) er en norsk musiker, bassist, gitarist og keyboardist. Han er kjent som bassist, gitarist og keyboardist i Årabrot. Han spiller og har spilt i bandene This Is Music Inc., Spirits of the Dead og düplo.
Roberto de’ Nobili
Roberto de' Nobili (født 5. september 1541 i Montepulciano i Italia, død 18. januar 1559 i Paris) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Allerede som tiåring behersket han latin og gresk, og ble i en alder av 12 kreert til kardinal den 22. desember 1553 av pave Julius III.
Han ble bibliotekar for den romerske kirke i en alder av 14 år. Roberto brydde seg ikke meget om livet som kardinal og ønsket i stedet at tre inn i en munkeorden for å føre et mer avsondret liv, men hans skriftefar talte ham fra disse planene. Isteden slet han seg opp med den den store arbeidsmengde han påtok seg, og det strenge, asketiske levnet han påla seg. Han døde 17 år gammel som følge av denne strenge askese.
Godt drikke
Bakgrunn
Boken ble forfattet av Cand.mag Elin Kragset Vold. Redaksjonskomiteen besto av: Marit Bruserud, Karen Hellenes, Torun Solberg og Astid Lian. Fotograf Trine Mikkelsen er ansvarlig for bokens om lag 200 illustrasjoner, mens Laila Gundersen var designer for prosjektet.
Roberto de’ Nobili
Han var grandnevø til pave Julius III på morssiden, og onkel til kardinal Francesco Sforza (kreert 1583).
Godt drikke
Innhold
Kragset Vold har basert på boken på intervjuer med mellom 60 og 70 vestfoldinger om melk, saft, vann, kaffe, te, øl,vin og brennevin, som er bokens åtte hovedinndelinger. Den er en samling med gode, gamle og nye oppskrifter fra hele Vestfold, samt intervjuer og historier rundt våre drikketradisjoner.
Støtte
Boken ble ferdig i 2006, og mottok kr 250,000 i økonomisk støtte fra Fylkesmannen, da den er ment å ivareta gamle tradisjoner, samtidig som den følger linjene mot nye trender.
Why We Fight (dokumentarfilm 2005)
Why We Fight er en engelskspråklig dokumentarfilm fra 2005 som tar for seg USAs militarisme. Filmen er regissert, produsert og skrevet av Eugene Jarecki og er en samproduksjon mellom USA, Storbritannia, Canada og Frankrike. Tittelen spiller på fellestittelen til en serie med dokumentarfilmer fra 1940-årene som ble produsert av Frank Capra på oppdrag av USAs regjering. Disse filmene ble produsert i propagandaøyemed for å skape forståelse i opinionen for landets krig mot Aksemaktene under Andre verdenskrig.
Filmen vant prisen for beste dokumentar på Sundance Film Festival.
Den ble ikke satt opp på norske kinoer, men ble sendt på NRK Utsyn i 2005 under tittelen Hvorfor kriger Amerika?
Om filmen
Dokumentaren tar for seg den amerikanske våpenindustrien og forsøker å vise hvordan denne påvirker livet til innbyggerne i USA. Filmen starter med en fjernsynstale av president Dwight D. Eisenhower hvor han advarer mot å la «det militær-industrielle kompleks» få for mye makt.
Den tar utgangspunkt i opptrappingen av krigen i Irak og gir seeren den personlige historien til en del mennesker i det amerikanske militære samfunn.
Filmen hevder at det finnes en allianse mellom militære, industrielle og nasjonale interesser, og at disse er i et økonomisk avhengighetsforhold som krever at USA må være i en konstant krigstilstand. Regissøren spør videre hvordan en nasjon «av folket, ved folket og for folket» kan være havnet i et økonomisk avhengighetsforhold som krever at landet befinner seg i denne tilstanden.
Kongsgata
Kongsgata finnes flere steder:
Marakel (album)
Marakel er et musikkalbum med Marakel, utgitt i 2002. Dette er hans debutalbum.
Johan Turi
Johan Turi (født 12. mars 1854 i Kautokeino, død 30. november 1936 i Jukkasjärvi församling i Kiruna kommune i Sverige) var en reineier og forfatter fra Norge/Sverige. Han regnes for å være den første samiske forfatteren.
Hurvadrapene
Hurvadrapene var en serie drap på åtte personer, begått natten til 22. august 1952 i og omkring Hurva i Skåne.
Johan Turi
Turis første bok, Muitalus sámiid birra, handler om reindriftsamenes liv på begynnelsen av 1900-tallet. Turi hadde ingen formell skolegang og brukte nordsamisk kautokeinodialekt og sin egen rettskriving. Han utstyrte også teksten med egne illustrasjoner. Boka er oversatt til dansk, svensk (1917) engelsk, tysk, ungarsk, japansk, italiensk og finsk.
Hurvadrapene
Ugjerningene ble begått av den 25 år gamle Tore Hedin, som var «fjärdingsman» (stillingskategori i det svenske politiet frem til 1954). Året før (1951) hadde han drept mølleeieren Allan Larsson i forbindelse med pokerspill i Tjörnarp, og deretter satt fyr på huset hans. Hedin hadde imidlertid ikke blitt avslørt, delvis fordi han selv hadde deltatt i drapsetterforskningen.
Johan Turi
En viktig inspirasjonskilde for Turi var den danske antropologen Emilie Demant Hatt, som satte ham på ideen om å skrive en bok om samene, og som også oversatte den til dansk.
Hurvadrapene
I august 1952 hadde Hedins forlovede Ulla Östberg (24 år) anmeldt Hedin for mishandling – sannsynligvis på oppfordring av sin arbeidsgiver - da Hedin hadde slått henne ved flere anledninger. Hun brøt også forlovelsen med ham. Anmeldelsen førte til at Hedin mistet sitt vikariat som «extra ordinarie fjärdingsman». Bruddet med forloveden og avskjedigelsen skal ha blitt for mye å håndtere for Hedin, og utløste hendelsene natten 1952. Om natten (omtrent klokken tolv ifølge Hedins selvmordsbrev ) drepte Hedin foreldrene Per Alfred Hedin (74 år) og Hulda Hedin (57 år) med øks i deres hjem i Saxtorp, og satte fyr på huset. Senere samme natt (omkring halv ett) dro han til aldershjemmet i Hurva der han drepte sin tidligere forlovede Ulla Östberg og forstanderinnen Agnes Lundin (55 år) med øks. Etter drapene på Lundin og Östberg helte Hedin bensin i trappene og barrikaderte døren til aldershjemmet, og satte deretter bygningen i brann. I flammene omkom de fire beboerne Nils Larsson (84 år), Maria Nilsson (71 år), Bengta Andersson (86 år) og Elna Andersson (83 år). En femte person, Maria Pettersson, døde noen dager senere på sykehus. Flere ble reddet ut fra den brennende bygningen takket være lokalbefolkningens redningsinnsats med stiger.
Johan Turi
Turi var også reineier.
Tazi
Tazi (Sredneaziatskaya Borzoya) og er en mynde med mange navn, alt etter de stedene den finnes. Lokale varianer er også kjent som under navn som anatolsk tazi, russisk tazi, turkmensk tazi og kasakhstansk tazi m.m. Tazi kan også skrives på mange måter, f.eks. som tazy, tasi, tazõ, og tadzi m.v. Den er ikke egentlig en hunderase, men en landrase som finnes over et stort område fra Lilleasia og det sørlige Midtøsten til det sørlige Russland og Sentral-Asia.
Hurvadrapene
Etter udåden forfattet Hedin et selvmordsbrev som han la igjen i bilen, før han ved firetiden om morgenen druknet seg i Bosarpasjön. Tidspunktet kunne fastslås fordi Hedin hadde armbåndsuret på seg. Brevet som Hedin skrev, var imidlertid formulert på en slik måte at politijakten pågikk enda et døgn etter at han hadde tatt sitt liv. Så sendte man hans hjerne til Rettsmedisinsk institutt, dernest den britiske professor Young for undersøkelser.
Tazi
Opprinnelse og alder
Typen stammer trolig fra nordlige strøk i Lilleasia og Midtøsten og er i realiteten en nordlig variant av den opprinnelige salukien. Noen har også hevdet at denne hunden er en slags ørkenvariant av afghaneren, men det er neppe tilfelle. Derimot er det sannsynlig at både tazi og afghaner har noe med opphavet til khalag tazi å gjøre, uten at dette kan dokumenteres i øyeblikket. Det kan også tenkes at lokale varianter av rasen kan ha innslag av afghanerblod i seg, men også dette er teori. I dag skal rasen være mest tallrik i Turkmenistan, og mange hevder at opprinnelsen sto der, men svært lite er kjent omkring dette.
Hurvadrapene
I 1986 ble TV-filmen Hurvamorden laget, med Ernst-Hugo Järegård i rollen som Tore Hedin. Filmen inngikk i serien Skånska mord, som i seks frittstående episoder tar opp kjente skånske kriminalsaker.
Tazi
Opprinnelse og alder
Historien forteller at disse hundene ble bragt med til steppene øst for Det kaspiske hav av tatarene i den 14. århundre. Der har de så utviklet seg til lokale varianter. I dag er denne hunden først og fremst utbredt i land som Kasakhstan, Usbekistan og Turkmenistan. Det finnes imidlertid også hunder av denne typen i land som Tadsjikistan, Russland, Tyrkia og i landene øst i Middelhavet. De er ikke vanlig å se i vesten, men import har foregått til Estland, Latvia, Litauen, Finland, Polen, Tyskland og Sveits. De er også eksportert til land som Kina og Japan.
Russerne jaktet nesten denne hunden til total utryddelse på 1970-tallet, fordi de mente at den drepte dzeinariene deres (et lokalt hjortedyr). Terrenggående biler og helikopter ble satt inn i jakten, men noen få hunder overlevde. På begynnelsen på 1900-tallet ble det estimert at denne rasen talte 6 000-7 000 hunder i Kasakhstan alene. Den er utbredt østover fra Finland og helt til Kina, men har aldri vært spesielt tallrik i områdene rundt Det kaspiske hav.
Utseende, anatomi og fysikk
I realiteten finnes det to grunnleggende varianter av denne mynden, nemlig den kasakhstanske fjelltypen (såkalt kasakhstansk tazi) og den turkmenske ørkentypen (såkalt turkmensk tazi).
Fjelltypen er noe større og kraftigere enn ørkentypen. Skallen er litt bredere, ørene noe større og fjærpryden noe kraftigere utviklet.
Ørkentypen finnes dessuten i flere lokale varianter, for eksempel «chimkent» (sørlig variant) og «semirichinsky» (sørøstlig variant).
Tazi er en mellomstor, rektangulær mynde, der hannene blir omkring 60–70 cm i mankehøyde og tispene cirka 55–65 cm. Pelsen er vanligvis hvit, brun eller gråbrun i alle nyanser, også sort er vanlig, sammen med ulike mønstringer (fargekombinasjoner). Pelsen som sådan skal være kort til svært kort (avhengig av lokasjon), med fjærpryd på ørene, halen og bak på lårene. Fjelltypene har noe mer pels enn ørkentypene.
Bruksområde
Tazi regnes som en svært dyktig hetsende jakthund, som ofte jakter i nært samarbeid med jaktfalk eller kongeørn og rytter til hest. De er meget utholdende og ofte svært selvstendige i sin jaktform. Noen varianter bruker dessuten luktesansen aktivt under jakten, noe som ikke er vanlig blant mynder. Langt de fleste er dessuten gode vakthunder.
Lynne og væremåte
Tazi er mer primitiv enn hunder flest, noe som gjerne gir seg utslag i en varierende grad av skepsis og skyhet til fremmede. Fjelltypene er tøffere og mer konfronterende i sin atferd enn økenvariantene. Begge typene skal være gode familiehunder.
Annet
I Estland er rasen godkjent av den nasjonale kennelklubben og blir stilt på offisielle hundeutstillinger, men FCI har ikke anerkjent den som egen hunderase. Det drives også eksteriørmessig oppdrett av rasen i Moskva og St. Petersburg i Russland, men for det meste blir disse hundene avlet for sine egenskaler som jakthund.
Barbara Arbuthnott
Barbara Elrington Arbuthnott (født Douglas 5. september 1822 i Templemore, Irland, død 28. august 1904 i Sunndal) var en skotsk-norsk hønseoppdretter og velgjører i Sunndal.
Hennes far, oberst (senere generalløytnant) Neil Douglas, var adjutant for hertugen av Wellington i slaget ved Waterloo og ble slått til ridder i 1831. I yngre år studerte Barbara gresk, latin og tysk i Brussel (1831–40). På farens turer til Østen lærte hun seg hindustani. Hun fikk møte dronning Victoria i 1842, og i London traff hun Ole Bull.
Barbara ble gift første gang 8. desember 1846 med James Vaughan Allen (død av koleraen i 1853) og annen gang 1855 med kaptein Neil Fergusson-Blair (død 1862). Hun kom til Sunndal i 1866 på bryllupsreise med sin tredje ektemann, William Arbuthnott (gift 1865), og besøket ble gjentatt de to påfølgende år. Sommeren 1868 kjøpte hun halvparten av gården Løykja, bruket Elverhøy (nå bnr. 3 Leikvin, Sunndal Bygdemuseum). Hun ryddet bruket og fikk etter hvert tilnavnet «Frua på Elverhøy».
Høsten 1868 ble hennes 20 år gamle sønn, James Allen, alvorlig syk, og hun besluttet å bringe ham til Christiania i hest og vogn over Dovrefjell, hvor James døde ved Fokstugu skysstasjon 15. september 1868. Hun klandret ektemannen for dødsfallet, angivelig fordi en krangel hadde forårsaket epilepsianfall hos sønnen, og William gikk med på separasjon i 1870 mot et årlig underholdsbidrag.
Barbara Arbuthnott lærte seg norsk og bodde sammen med reiseføreren Oluf Endresen fra Horten, som bestyrte gården. Hun skal ha vært usedvanlig spandabel og arrangerte storslåtte fester for borgerskapet. Arbuthnott engasjerte seg i helsevesenet og Sunndal skytterlag, fikk bygd jakthytten Alfheim høyt oppe i Grødalen i 1876, etablerte lokalt bibliotek og var en pionér innen landbruk. Hun brakte høns og svin av britisk kvalitet til dalen, skrev bøker om hønseavl – The Henwife (1861) og The Henwife and her Later Experiences; og oversatte dessuten bøker av Jonas Lie til engelsk.
Etter Oluf Endresens død i 1879, overtok skolelærer Lars Hoås som gårdsbestyrer. I 1885 opphørte inntektene fra Storbritannia, og Elverhøy ble overtatt av F.W. Cochran. Etter siste tvangsauksjon i 1892, flyttet Arbuthnott og hennes to tjenere til et lite hus ved Elverhøybrua. Tre år senere reiste takknemlige bygdefolk huset Einabu (bnr. 5) ved Grøa, hvor hun bodde inntil hun døde av slag i 1904. Hun ble gravlagt på Løken, der kirkegården fremdeles var i bruk 200 år etter at kirken ble ødelagt av snøskred.
Domkirkeplassen
Domkirkeplassen finnes flere steder:
Friidrett under Sommer-OL 2004 – 110 meter hekk menn
110 m hekk menn ble gjennomført på Athens Olympiastadion mellom 24. august og 27. august.
Resultater
Fra de seks forsøksheatene gikk de fire frørste i hvert heat og de åtte beste tidene ellers videre til kvartfinalene.
Fra de to semifinalene gikk de fire første fra hvert heat til finalen.
Alle tider vises i sekunder.
Q automatisk kvalifisert.
q en av de beste tidene ellers.
DNS startet ikke.
DNF kom ikke i mål.
NR markerer nasjonsrekord.
OR markerer olympisk rekord.
WR markerer verldsrekord.
PB markerer personlig rekord.
DSQ markerer diskvalifisert eller utesluttet.
Rise
Rise kan ha flere betydninger:
Fjellklatring
Fjellklatring er en aktivitet innen friluftsliv og en spesifikk gren innen sporten klatring. Det innebærer klatring i bratte, regulære fjell og klipper med spesialutstyr. Det ekskluderer slake fjell og andre klatreformer som buldring og isklatring i fossefall.
Fjellklatring brukes av enkelte innen klatremiljøet som en beskrivelse på en del av aktiviteten tinderangling, der man klatrer flere fjell på samme tur, over en lengre periode. Sporten involverer klatre opp, over eller ned naturlige fjellformasjoner. Målet er å nå toppen av en formasjon eller endepunktet til en vanligvis forhåndsdefinert rute uten å falle (og overleve). Fjellklatring er en fysisk og mentalt krevende aktivitet, noe som jevnlig tester klatrerens styrke, utholdenhet, smidighet og balanse sammen med mental kontroll. Kunnskap om riktige klatreteknikker og bruk av spesialisert klatreutstyr er avgjørende for sikker gjennomføring av ruter.
På grunn av det store utvalget og variasjonene av fjellformasjoner rundt om i verden, har fjellklatring blitt delt inn i flere forskjellige stiler og underdisipliner, som klatring, buldring, sportsklatring og tradisjonell klatring. Fjellklatrekonkurranser har som mål å enten fullføre ruten med minst mulig forsøk eller å nå det lengste punktet på en stadig vanskeligere rute. Innendørs fjellklatring er vanligvis delt inn i tre disipliner: buldring, blyklatring og topptauklatring.
Historie
Selv om fjellklatring var en viktig del av viktoriansk fjellklatring i Alpene, antas det generelt at sporten fjellklatring begynte i siste fjerdedel av 1800-tallet i forskjellige deler av Europa. Fjellklatring utviklet seg gradvis fra en nødvendighet i fjellområder til en utpreget atletisk aktivitet. Fra midten av 1800-tallet undersøkte irske John Ball, grunnleggeren av engelske Alpine Club, og gjorde Dolomittene (et stort fjellområde av italienske Alpene) kjent blant sine likesinnede. Han ble fulgt der av mange andre klatrere som Paul Grohmann, Edward R. Whitwell, Michael Innerkofler, Angelo Dibona og Tita Piaz med mange første tindebestigninger.
Rett før første verdenskrig var det en såkalt «Mauerhakenstreit», det vil si den store ringboltdebatten av 1911, i Sentral-Europa angående bruk av hjelpemidler i klatring og fjellklatring. Paul Preuss og Hans Dülfer var hovedaktørene i disse diskusjonene, som i hovedsak har fortsatt til i dag. Preuss hevdet en ren klatrestil. Angelo Dibona, derimot, var en talsmann for sikkerhet og var ikke fundamentalt motvillig til bolter og ringbolter. Da Luis Trenker spurte hvor mange bolter han hadde truffet totalt i livet, svarte Dibona: «Femten, seks av dem på Laliderers nordside, tre på Ödstein, to på Croz dell 'Altissimo, en på Einser og resten på andre vanskelige stigninger.»
Klatring ved hjelp av hjelpemidler og utstyr som fungerer som kunstig håndtak eller fotfeste, ble populært i perioden 1920–1960, noe som førte til bestigninger i Alpene og i Yosemite Valley som ble ansett som umulige uten slike midler. Imidlertid har klatreteknikker, utstyr og etiske hensyn utviklet seg jevnt og trutt. I dag er friklatring, klatring ved å benytte kun hender og føtter, med grep bestående utelukkende av naturlig stein mens du bruker utstyr som tau som er utelukkende for beskyttelse og ikke for bevegelse oppover, den mest populære formen for sporten. Friklatring har siden blitt delt inn i flere understiler av klatring avhengig av konfigurasjoner av tau (engelsk: belay / belaying).
Over tid har det også blitt laget graderingssystemer for å sammenligne mer nøyaktig de relative vanskelighetene ved fjellstigningene.
Den 3. august 2016 kunngjorde Den internasjonale olympiske komité (IOC) formelt at sportsklatring ville være en medaljesport i sommer-OL 2020, men debuten for sporten ble utsatt til 2021 på grunn av COVID-19.
Rantasalmi
Rantasalmi er en kommune i landskapet Södra Savolax i Finland. Kommunen har cirka 4 100 innbyggere og et areal på 925,34 km² hvorav 362,81 km² er vann. Rantasalmi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Jorois, Juva, Nyslott, Sulkava og Varkaus.
Vennskapskommuner
Rantasalmi har vennskapskommuner i Sverige, Danmark og Norge.
Nü (album)
Nü er en musikkassett med Marakel, utgitt i 2002.
Jette
Jette kan sikte til:
Barkingside
Barkingside er et forstadsområde i distriktet Redbridge i æstlige London. Stiftelsen Barnardo's, som driver veldedighet til fordel for barn, ble grunnlagt i Barkingside i 1866, og dens nasjonale hovedkvarter ligger fortsatt der. En del av de eldste bygningene i Barkingside er Barnardos kapell, undergrunnsstasjonen som opprinnelig var en edvariansk jernbanestasjon, Holy Trinity Church (Treenighetskirken), som er datert fra 1840.
Sanktbernhardshund
Sanktbernhardshund (FCI #061) er en stor molosserhund med utspring i Sveits. Rasen kan være et produkt av avlsarbeid utført av munkene ved klosteret i det store St. Bernhardspasset. Hunderasen finnes med to pelstyper, en langhåret og en korthåret variant.
Opprinnelse og alder
Sanktbernhardshund blitt kalt bernhardiner, berghund, alpemastiff og barryhund. Den kan ha blitt utviklet alt på 1100-tallet, men det finnes ingen dokumentasjon som støtter denne antakelsen. Rasen kan også ha opphav i store molossere som ble bragt over Alpene av romerske legionærer, men dette er heller ikke dokumentert.
Før 1830 fantes rasen kun som korthårsvariant og var adskillig mindre (typisk 35–50 kg) enn dagens giganthunder. Etter denne tid ble det krysset inn newfoundlandshund eller muligens landseer, da oppsto den langhårede varianten og samtidig ble hundene større. Meningen skal ha vært å skape hund som i enda større grad kunne takle kulde og snø, men den langårede varianten viste seg ikke å være like godt egent i snø som den korthårede.
Navnet sanktbernhardshund fikk rasen offisielt da den ble anerkjent som en egen hunderase i 1880. Den sveitsiske sankt bernhardshundklubben ble dannet i 1884, og den første rasestandarden ble bestemt i Bern i 1887. Akkurat når rasen kom til Norge vites ikke, men Norsk Sankt Bernhard klubb (NSBK) ble stiftet 1. januar 1991.
Etter den andre verdenskrig krysset militære kenneler i Sovjetunionen sankt bernhardshunden med Kaukasisk ovtcharka for å produsere Moskovaisk vakthund som fremdels brukes som militær tjenstehund i Russland.
Redningshunden «Barry»
Det verserer mange historier om redningsbragdene slike hunder skal ha utført. Den mest berømte av alle sankt bernhardshunder er redningshunden «Barry» fra Sveits, som forresten egentlig het «Bäri» (som betyr bjørn). Han ble født i 1800 og skal ha reddet et førtitalls personer i løpet av en tiårsperiode. I dag vet man imidlertid at en må ta disse tallene med «en klype salt», selv om Barry var ekte nok og trolig utførte redningsarbeid i området ved klosteret i Grand Sankt Bernhard-passet.
Barry ble ført til Bern av en av munkene ved klosteret da han var omkring 12 år gammel, og der tilbragte han de to siste årene av sitt liv. Han døde av alderdom i 1814, men kroppen ble bevart og finnes ved Naturhistorisches Museum der Burgergemeinde Bern. Der sto han på utstilling til i 1923, da han var blitt i så dårlig forfatning at han måtte fjernes. Pelsen hans var da røket i 20 deler. Barry ble imidlertid ekspertmessig restaurert og remontert i et eget glassmontér i museets inngangsparti i 1998, der han fortsatt kan beskues av publikum.
Matt Hill
Matthew Hill (født 19. januar 1968 i North Vancouver i Britisk Columbia) er en canadisk stemmeskuespiller og komiker som jobber for Ocean Studios. Han er kjent for mange roller innen anime, spesielt Kira Yamato i Gundam SEED og Gundam SEED Destiny. Hill er også kjent for sin rolle som Ed i den animerte TV-serien Ed, Edd og Eddy.
Sanktbernhardshund
Redningshunden «Barry»
Den utstoppede Barry er en hvit og rødbrun korthåret sankt bernhardshund som måler 64 cm i skulderhøyde, men da han levde var han trolig ennå litt mindre og veide trolig kun 40–45 kg ifølge ekspertene. Altså betydelig mindre enn dagens sankt bernhardshunder.
Utseende, anatomi og fysikk
Sankt bernhardshund er blant de største hunderasene som finnes. Den er tung og kraftig, men harmonisk bygget. Hodet er stort og kraftig, men en bred og litt velvet skalle. Bredt, kort og kraftig snuteparti. Kroppen har store dimensjoner og en meget kraftig hals. Sterkt uttalt manke, godt buende ribben og bred rygg. Et velutviklet bakparti med kraftige, muskuløse lår. Store kompakte labber med godt buede tær. Sporer er tillatt på bakbena. Halen er lang og bæres hengende ned til hasene.
Pelsen finnes i to varianter: korthåret og langhåret. Den korhårede har tett og hard pels som ligger tett til kroppen. Underullen er rikelig. Den langhårede varianten har en rikelig slett pels og «bukser». Halen er buskete, mens hodet har kort pels. Underullen er rikelig. Fargen er hvit med rødbrune markeringer. Skiftninger i det rødbrune tillates. Mørkere nyanser på hodet er ønskelig.
Bruksområde
I dag er sankt bernhardshunden først og fremst brukt som familiehund, men den har også en rekke egenskaper som brukshund. Rasen har gode egenskaper som vakthund. Spesielt den korthårede varianten ser ut til å være funksjonell i snø, men begge variantene er for store til å kunne fungere som redningshunder, men den varianten som finnes ved Barry stiftelse i Sveits er mindre enn vanlig Sankt Bernhardshund og veier mellom 55–65 kg. Også som kløvhund og trekkhund egner denne rasen seg godt. I tillegg er den en alt mer populær utstillingshund. Barry stiftelse arrangere konkurranser for sankt bernhardshunder i Martingy i Sveits.
Lynne og væremåte
Sankt bernhardshund er av natur en rolig og avbalansert hund som passer bra for barnefamilier. Den er gjerne svært selskapelig, men ofte litt skeptisk til fremmede. Dens mentalitet er sterk, og de fleste individer av rasen er vennlige og lojale i sin omgang med familiemedlemmer. Den kan bli aggressiv om den føler at noen i familien blir truet, og har et relativt godt utviklet vaktinstinkt. Det er derfor viktig at de sosialiseres godt for å forhindre mulig aggresjon eller territorialitet. Rasen kan bjeffe på fremmede, og deres størrelse gjør at de kan virke skremmende.
Den trenger fast dressur og godt med mosjon. Dette er en stor og godmodig hund med god selvkontroll, og dens luktesans er utmerket. Rasen har relativt lav jaktinteresse og apporteringslyst. Grunnet sin størrelse er det viktig at trening og sosialisering begynner fra de er små. En udressert sankt bernhardshund kan by på store problemer selv for en sterk voksen, og kontroll må derfor jobbes med fra hunden er valp. Sankt bernhardshund har et stabilt og trivelig temperament, og er forholdsvis lette å trene når gjort riktig.
Annet
Som alle ekstra store hunderaser, trenger også sankt bernhardshunder godt tilpasset og næringsrikt kosthold for å unngå helsemessige problemer. Dette er spesielt viktig under den lange tilvekstperioden disse hundene har. De kan ikke regnes som fullt utvokste før de er nærmere 3 år gamle. Rasen tilhører dessuten de rasene som oftest rammes av arvelige skjelettsykdommer, eksempelvis hofteleddsdysplasi og albueleddsartrose. Da standarden tidligere nevnte at St. bernhardshund var utformet slik at kombinasjonen entropion/ektropion var en rasetypisk egenskap, medførte det at nesten alle St. bernhardshunder i dag har entropion/ektropion i mer eller mindre grad. Standarden er nå forandret slik at St. Bernhardshunder ikke skal ha denne øyesykdommen, men rasen har fremdeles problemer med dette etter som det er nevnt som et problem i rase spesifikk bedømming.
Suihua
Suihua (forenklet kinesisk: 绥化; tradisjonell kinesisk: 綏化; pinyin: Suíhuà) er en by på prefekturnivå i provinsen Heilongjiang i det nordlige Kina. Befolkningen innen grensene anslås (2004) til 257 000.
Administrative enheter
Suihua byprefektur har jurisdiksjon over ett distrikt (区 qū), 3 byfylker (市 shì) og 6 fylker (县 xiàn).
Snyta
Snyta er ei lita grend mellom Tolpinrud og Ask i Ringerike kommune. Grenda ligger langs riksvei 35 og omfatter området mellom europavei 16 nord for Storelva og elva Sogna, ca. fem minutter med bil vest av Hønefoss. I tidligere tider fantes det en egen kolonialbutikk på stedet, men den er nå nedlagt. Huset til den gamle butikken er pr. 1.9.2010 leid ut til "Ringerike omsorgssenter for barn" som har plass til 6 enslige mindreårige asylsøkere under 15 år. Grenda sogner til Norderhov kirke og Stranden skole på barneskoletrinnet. Ungdomsskoletrinnet sogner til Tyristrand skole.
Namdals folkehøgskole
Namdals folkehøgskole er en frilynt folkehøgskole i Grong i Namdalen i Trøndelag.
Skolen tar årlig opp 75-80 elever og drives av en stiftelse, der Namdalskommunene, Naumdøla Mållag, Naumdøla Ungdomslag og Namdals høgskolelag er med. Skolen ble stiftet i 1884, og er en av Norges eldste. Skolen har 18-årsgrense.
I skoleåret 2022/2023 har skolen disse fagtilbudene: E-sport – Cosplay – Spillutvikling – Backpack Japan - Dyr og natur.
Sommerdrift
De to første ukene i august avholder Norges Musikkorps Forbund årlig sommermusikkursene blått kurs (14-15 år) og svart kurs (16-20 år) ved Namdals folkehøgskole.
Vidar Evensen
Vidar Evensen (født 1981) er en norsk musiker, trommeslager, kunstner og DJ. Han er best kjent som tidligere trommeslager i Årabrot under navnet Marakel. Bandet har eksistert siden 2001. Han spiller for tiden i No Wave bandet Deathcrush. Evensen er også trommeslager i This Is Music Inc., sammen med Sten Ove Toft spilte han i duoen Nuvel. Han har også samarbeidet med Elektrodiesel. Har også utgitt soloalbumene: Marakel i 2002 og Nü fra samme år.
Den hellige Carls orden
Den hellige Carls orden (fransk: Ordre de Saint-Charles) er en monegaskisk orden innstiftet 15. mars 1858 av fyrst Karl III til belønning av innsats for fyrsten og staten. Den ble oppkalt etter Sankt Karl. Ordenen tildeles både monegaskere og utenlandske borgere. Den hellige Carls orden er Monacos fremste orden og rangerer foran Grimaldiordenen, Kroneordenen og Den kulturelle fortjenstorden. Regjerende fyrste er stormester.
Inndeling
Den hellige Carls orden er inndelt i fem grader:
Insignier
Ordenstegnet for Den hellige Carls orden består av et malteserkors i hvit emalje med røde kanter. Korsendene er besatt med kuler. Midtmedaljongen er rød og bærer innstifterens speilmonogram, bestående av to sammenslyngede og kronede bokstaver «C». Korset er satt på en gull laurbærkrans med blader i grønn emalje og med røde bær. Medaljongen er omgitt av en hvitemaljert bord der innskriften «PRINCEPS ET PATRIA» (fyrste og fedreland) står. Reversen har en medaljong som bærer rutene fra Monacos riksvåpen omgitt av omskriften «DEO JUVANTE» (med Guds hjelp). Dette er landets motto. Korset er opphengt i båndet ved hjelp av et element utformet som en krone. Ordensbåndet er rødt, med en bred sentral midtstripe i hvitt og to smale hvite kantstriper. Rødt og hvitt er fargene i Monacos riksvåpen og flagg.
Ordensstjernen er i sølv og har åtte grupper av stråler. Den har ordenstegnet uten krone i midten. Ordenskjedet består av seksten ledd, åtte medaljonger med ukronede doble Cer og åtte medaljonger med Monacos riksvåpen. Medaljongene er ovale og er omgitt av laurbærkranser. Ordenstegnet er opphengt direkte i kjedet.
Tildeling
Den hellige Carls orden tildeles også i diplomatisk sammenheng. Storkors et er tildelt andre lands statsoverhoder.
Norske innehavere
Den hellige Carls orden er også tildelt nordmenn, blant dem Christian Thams og Gustav Natvig-Pedersen.
Norvegia
Norvegia er et registrert varemerke for en norsk ost som blir produsert av TINE SA på Tine meieriet Jæren. Osten er en type gouda som har en mild og fyldig smak. Den er Norges mest solgte ost.
Produksjon
Pasteurisert melk blir fylt opp i store ystekar og blir varmet opp til ca. 30 °C. Deretter tilsettes løpe og syrningskultur. Det er syrningskulturen som er avgjørende for hvilken smak, konsistens og hullsetting osten får. Syrningskulturen for Norvegia er spesiell og hvordan man har kommet frem til akkurat denne kulturen er en hemmelighet. Løpen får melken til å stivne, den får en konsistens på linje med gele. Geleen blir deretter skåret opp i små terninger av langsgående og tversgående kniver. Etterhvert trekker terningene seg sammen til faste ostekorn, i denne prosessen blir mysen skilt ut. Ostekornene blir så presset sammen i store kaker som blir lagt i former for der å bli saltet og satt til modning. Vanlig Norvegia modnes i 3 måneder, mens en variant som kalles vellagret Norvegia modnes i fra 8 til 15 måneder.
À
À og à (A med grav aksent) er en bokstav som brukes på flere språk. Det er ikke noe språk som anser denne bokstaven for å være en egen bokstav: Alle anser den for å være en annen utgave av a. På fransk, brukes grav aksent for å skille ord som ellers ville vært identiske (à (preposisjonen i) og a (presens, tredje person entall, av verbet avoir)). I pinyin-systemet for å transkribere kinesisk markerer den fallende tone, og på vietnamesisk lav, fallende tone. På italiensk trykkbelagt stavelse.
Nied
Nied Française er den største av de to, og er 50 km lang, med kilde nær Morhange. En annen by langs Nied Française er Pange. Nied Allemande er 57 km lang med utspring i Seingbouse, øst for Saint-Avold. En annen by ved Nied Allemande er Faulquemont.
Resten av Nied er 55 km lang, hvorav 16 km renner i Tyskland. Den renner gjennom Bouzonville og munner ut i Saar ved Rehlingen-Siersburg.
Senegal under Sommer-OL 2012
Senegal deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Trettito utøvere, tjuefem menn og sju kvinner deltok i sju sporter, friidrett, fekting, fotball, svømming, bryting, taekwondo og judo. Det var trettende gangen Senegal deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Judoka Hortense Diédhiou var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Hebi
Hebi (kinesisk: 鹤壁; pinyin: Hèbì) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Henan i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2004) til 239 000.
Hebi har flere kull gruver. Hebi nye område er et økonomisk utviklingsområde. Panshitoureservoaret er ikke langt fra Hebi.
Jernbane
Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.
Girolamo Simoncelli
Han ble kreert til kardinaldiakon den 22. desember 1553 av pave Julius III, med Santi Cosma e Damiano som titteldiakonia, senere ble han kardinalprest med Santa Prisca som tittelkirke.
Han var biskop av Orvieto fra 1554.
Han var grandnevø til pave Julius III på morssiden.
Louis I Lorraine de Guise
Louis I Lorraine de Guise  kalt  kardinal de Guise  (født 21. oktober 1527 i Joinville i Champagne i Frankrike, død 29. mars 1578 i Paris) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Troyes og senere erkebiskop av Albi, men fratrådte i 1561 til fordel for kardinal Lorenzo Strozzi.
Han var nevø til kardinal Jean de Lorraine (kreert 1518), bror til kardinal Charles de Lorraine-Guise (1547) og onkel til Louis II de Lorraine de Guise (1578).
Man ble erkebiskop av Sens den 9. mai 1561, men fratrådte til fordel for kardinal Nicolas de Pellevé i 1562. I 1568 ble han biskop av Metz.
James Smith (seiler)
James Smith (født 15. desember 1909, død 24. november 1982) var en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Smith ble olympiske mester i seiling under OL 1948 i London. Han var med på den amerikanske båten «Llanoria» som vant 6-meter klassen foran den argentinske båten «Djinn» og «Ali baba II» fra Sverige. Seilingene ble avviklet utenfor Torquay i perioden 3. til 12. august 1948. Mannskapet på «Uanoria» besto av Herman Whiton, Alfred Loomis, James Weekes, James Smith og Michael Mooney
Bølgefase
Bølgefase er i fysikk og elektronikk den periodiske forskyvningen av en harmonisk svingning eller en bølge, i forhold til en referanse. Bølgefasen kan på samme måte som en vinkel angis i grader eller radianer. Hvis fasen av svingningen er 180 grader (=π radianer) er svingningen i motfase i forhold til referansen.
Victor Hybinette
Noak Victor Hybinette (født 1867, død 1937) var en svensk kjemi- og mekanikkingeniør. Han var født i Falun i en familie som hadde utvandret fra Belgia langt tidligere.
Senja videregående skole
Senja videregående skole er ei administrativ sammenslåing av tidligere selvstendige videregående skoler i Midt-Troms, med avdelinger på Gibostad og Finnfjordbotn i Senja kommune. Det nye felles navnet Senja videregående skole ble gyldig fra og med 2012.
Victor Hybinette
Hybinette reiste så til USA. Der arbeidet han for Orford Copper Co. Der gjorde han etterhvert en rekke forbedringer av separasjonsprosessene, og han begynte å interessere seg for nikkelelektrolyse for å lage renere nikkel enn det som ble fremstilt på andre måter. I 1904 søkte han patent på sin metode, og året etter ble den innvilget.
Bedriften ble grunnlagt som Kristiansands Nikkelraffineringsverk A/S i 1910 av blant andre Samuel Eyde, Anton Grønningsæter, Jacob Børresen og Victor Hybinette. Hybinette hadde oppfunnet og tatt patent på en prosess for raffinering av nikkel ved elektrolyse: Hybinette-prosessen. Hybinette-prosessen var i bruk helt til 1975, da den ble erstattet av den såkalte KL-prosessen, som fremdeles er i bruk i en modifisert utgave (KLA-prosessen).
Senja videregående skole
Troms fylke vedtok i 2010 at daværende Senja videregående skole skulle slås administrativt sammen med daværende Finnfjordbotn vidaregåande skole. Vedtaket innebar at avdelinga på Gibostad skal rendyrkes og videreutvikles som naturbruksskole, og egen gårdsdrift beholdes. De yrkesfaglige utdanningsprogrammene elektrofag (EL) og teknikk og industriell produksjon (TIP) ble vedtatt flyttet fra Gibostad til Finnfjordbotn, og avdelinga i Sørreisa med studietilbud restaurant- og matfag flyttes til Finnfjordbotn. Senere behandling i Troms fylkesting har endret vedtaket til å innebære at Elektrofag flyttes til Bardufoss Høgtun videregående skole, mens linjer innen Teknisk og industriell produksjon flyttes fra Bardufoss Høgtun og samlokaliseres i et nytt yrkesfagbygg i Finnfjordbotn, sammen med TIP-linja fra Gibostad, alle linjer som har vært lokalisert på avdelinga i Sørreisa, samt Transportfag og Ambulansefag, som avdeling Finnfjordbotn har i dag. Bygget har planlagt bruksstart når skoleåret 2016/17 tiltar.
Gårdsbruket
Skolegården til Senja videregående skole er et av de største gårdsbrukene i Troms. I 1997 ble ny driftsbygning tatt i bruk, storfe og sau holdes der.
Elevene gis mulighet til å delta i alle arbeidsoppgaver relatert til de ulike husdyrproduksjonene gjennom året.
Også på disse avdelingene er elevene med på alle arbeidsoppgaver gjennom året.
Skolested Finnfjordbotn
Skolen ble startet i 1946 som landsgymnas med elever som kom fra Nordland, Troms og Finnmark. I 1970-åra var skolen i Finnfjordbotn forsøksgymnas, og har siden vært en utviklingsaktiv, videregående skole. Skolen har et bredt tilbud innen studieforberedende utdanningsprogram, og «International Baccalaureate Diploma Programme» som alternativ til de to siste åra. I tillegg tilbyr skolen utdanningsprogrammene service og samferdsel, transport og logistikk, ambulansefag og påbygging til generell studiekompetanse.
Jame Gumb
Jame Gumb (også kjent som Buffalo Bill) er en litterær person fra romanen Nattsvermeren av Thomas Harris og filmatisering av den der han fremstilles av Ted Levine. Navnet hans er egentlig James Gumb, men navnet hans ble stavet feil på fødselsattesten og han valgte senere å beholde navnet.
Biografi
Gumb var en seriemorder som drepte overvektige kvinner for å flå huden slik at han kunne lage en «kvinnedrakt». Han trodde at han hadde kjønnsinkongruens, men var for psykologisk forstyrret til å få en kjønnsoperasjon. Romanen avslører at hans alkoholiserte mor forlot ham da han var barn og at han ble oppdratt av hans besteforeldre, som han senere dreper på impuls.
Etter han slapp ut fra et rehabiliterings senter for ungdom, vervet han seg i marinen, der han hadde forhold til både kvinner og menn, der han også møtte Benjamin Raspail, en av Hannibal Lecters pasienter og ofre. Raspail forlot Gumb fordi han drepte en tilfeldig person og «gjorde ting» med huden. Gumb drepte også senere Raspails elsker, en norsk seiler som het Klaus, og laget et forkle av ham. Gumb begynte «Buffalo Bill» mordene med en venninne, Fredrica Bimmel, i et raserianfall. Hennes kropp var den tredje som ble funnet og den eneste han forsøkte å gjemme ved å synke henne i en elv.
Gumbs modus operandi var å kidnappe kvinner ved å spille hjelpeløs og spørre om hjelp til å bære noe inn i sin varebil hvorpå han overraskende slo dem bevisstløse. Når han hadde dem i huset sitt sultet ham de ut for å lettere kunne ta av huden, for så å drepe og flå dem. Han plasserte så en nattsvermer i munnen før han dumpet liket. Dette gjorde ham fordi han var fascinerte av metamorfosen de gjennomgår, noe han selv sterkt ønsket. Hans endelige plan var å lage en kvinnedrakt av huden fra ofrene sine. FBI økte intensiteten på jakten da senator Ruth Martins datter ble kidnappet av Gumb. Clarice Starling benyttet seg av Hannibal Lecters hjelp i jakten på Gumb da Lecter hadde tidligere møtt Gumb under sin behandlig av Raspail. Lecter gav aldri Starling direkte informasjon, men sublime hint om hans identitet. Den endelige ledetråden var at Lecter konkluderte med at Gumb begjæret, og retorisk spurte Starling hva man begjærer, for så å si at man begjærer det man ser hver dag. Slik forstod Starling at Gumb kjente sitt første offer Bimmel. Hun dro så til hjembyen og nærmest ved en tilfeldighet finner hun Gumb i huset til den tidligere arbeidsgiveren til Bimmel som har overtatt huset. Hun kjenner igjen nattsvermerne som Gumb har i huset og klarer å drepe Gumb.