cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Hobbes
Thomas Hobbes (født 5. april 1588 Westport – senere en del av Malmesbury – i Wiltshire i England, død 4. desember 1679 på Hardwick Hall i Derbyshire ) var en engelsk filosof. Han er mest kjent for sitt hovedverk Leviathan, der han søker å rettferdiggjøre staten og vise hvordan det er vår plikt å lyde den. Han gjør seg her til talsmann for eneveldet og statens ubegrensede makt. Hobbes var den første som opererte med begrepet samfunnskontrakten.
Liv og virke
Thomas Hobbes ble født to måneder for tidlig. Hans far, som også het Thomas Hobbes, var prest, men til tross for dette sannsynligvis analfabet – han kunne bare lese opp noen bønner og obligatoriske tekster. Det ble sagt at han avskydde lærdom. Hobbes’ far kom i krangel utenfor kirkeporten en dag og slo ned en prest fra nabomenigheten. Han ble deretter avsatt og flyktet til London der han døde under ukjente omstendigheter.
Thomas Hobbes ble deretter tatt hånd om av sin fars bror. Hobbes utmerket seg tidlig på skolen, særlig i gresk og latinsk klassisk litteratur, og begynte å studere ved Magdalen Hall i Oxford i 1603, som da var sterkt influert av aristoteliske ideer. I 1608 tok han eksamen.
Han forsørget seg som lærer for blant andre den blivende jarlen av Devonshire, og prinsen av Wales (1646-1648).
Da borgerkrigen brøt ut i 1640 var Hobbes nødt til å flykte til Frankrike, idet han var en velkjent rojalist.
Platygnathus
Platygnathus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Johannes Morken
Johannes Morken (født 22. november 1959 i Marifjøra) er en norsk journalist.
Platygnathus
Utbredelse
Slekten er utbredt på øyene øst for Afrika; Madagaskar, Mauritius, Seychellene og Réunion. Merkelig nok forekommer Platygnathus sechellarum også på Filippinene - kan dette skyldes at den er innført dit med mennesker?
Johannes Morken
Som journalist i Vårt Land siden 1989 vant han, sammen med Jan Eikeland, SKUP-diplom for 1999 for reportasjeserien «Historien om lysbærerne». Fra 2011 til 2012 var han debattleder og fra 2012 til 31. desember 2016 var han debattredaktør i Vårt Land. Han har også i åtte år vært vaktsjef i Vårt Land. Han var fra 1990 til 2013 også styremedlem i Avisen Vårt Land AS og fra 1996 styremedlem i Mentor Medier.
Thomas Hobbes
Liv og virke
Thomas Hobbes sa at menneskene var egoistiske vesener som ble styrt av sine egne interesser og at naturtilstanden var en «alles kamp mot alle». Naturtilstanden innebar for menneskets del at det levde uten stat og ledelse.
Alltingsvalget 2007
Alltingsvalget 2007 på Island ble avholdt 12. mai 2007. Parlamentsvalg avholdes hvert fjerde år. Det velges 63 representanter fra seks valgkretser som fordeles etter St. Laguës metode, med en sperregrense på fem prosent.
Thomas Hobbes
Liv og virke
Da Hobbes var 84 år gammel skrev han sin selvbiografi på latin og ved 87 års alder oversatte han Illiaden og Odysséen,som han sa han gjorde ettersom han ikke hadde annet å gjøre.
Alltingsvalget 2007
I 2007 deltok seks partier i valgene til nasjonalforsamlingen Alltinget. De to sittende regjeringspartiene høyrepartiet Sjálfstæðisflokkurinn (Selvstendighetspartiet) og Framsóknarflokkurinn (Fremskrittspartiet) som tilsvarer det norske Senterpartiet, samt de fire opposisjonspartiene Samfylkingin (sosialdemokratisk), Vinstri hreyfingin – grænt framboð (Venstrebevegelsen – de grønne), Frjálslyndi flokkurinn (liberale) samt et nytt parti, en miljøliste Íslandshreyfingin – lifandi land (Bevegelsen for levende land). Et parti som kjempet for bedre vilkår for funksjonshemmede og eldre klarte ikke å levere en liste innen fristen i fem av de seks valgkretsene og valgte derfor å trekke seg.
Thomas Hobbes
Hobbes’ filosofi
Hobbes resonnerer seg fram til læren om den uinnskrenkede statsmakt ved hjelp av en rekke postulater. Han forutsetter for det første at menneskene ønsker å overleve, samt for det andre at de ønsker seg et behagelig og rommelig liv. Dessuten ønsker de å oppnå makt og ære. Videre antar han at menneskene er relativt like i sårbarhet og evne, samt at det alltid vil foreligge knapphet på goder. På dette grunnlag slutter han at det vil utvikle seg en alles krig mot alle. Noen vil angripe andre for å sikre sin egen materielle overlevelse, andre vil angripe for å oppnå ære og makt. Den stadige faren for å bli angrepet vil så føre til at mennesker som i utgangspunktet helst vil la andre være i fred føler seg tvunget til å gå til forkjøpsangrep. Hobbes omtaler denne situasjonen som naturtilstanden.
Hva burde vi så i gjøre for å komme ut av denne tilstanden? Av frykt for tidlig død og i vår streben etter et liv vi kan holde ut, burde vi ifølge Hobbes inngå en samfunnskontrakt. Menneskene bør overføre sin makt og styrke til en enkelt hersker mot at denne forsvarer deres liv og eiendom. Forutsetningen er altså at alle de andre (med unntak av suverenen) går med på det samme. Hvis ikke alle de andre i lik grad avstår fra retten til å gjøre hva de vil, så er det ingen som har grunn til å gjøre det. Det ville bare øke risikoen for å bli plyndret. Kontrakten krever uinnskrenket absoluttistisk makt. Den forutsetter en hersker som er så sterk at han kan tvinge alle til lydighet.
Alltingsvalget 2007
De to regjerende partiene beholdt flertallet med ett mandats overvekt. Fremskrittspartiet måtte imidlertid notere seg for sitt dårligste valgresultat noensinne. Partileder Jón Sigurðsson valgte å trekke seg og ble erstattet av nestleder Guðni Ágústsson. Et annet trekk ved valget var posisjonen til Venstrebevegelsen – de grønne, som ble valgets største vinner, samtidig som en annen miljøliste, Bevegelsen for levende land, ikke klarte å passere sperregrensen.
Thomas Hobbes
Hobbes’ filosofi
Hobbes understreker at kontrakten inngås mellom individene i samfunnet, ikke mellom disse og suverenen/staten. Sistnevnte står utenfor og hva han enn gjør, så er det riktig så lenge han beskytter oss. Siden vi inngår kontrakten for å redde våre liv, har vi likevel ingen plikt til å la oss bli tatt av dage. Dersom herskeren ikke klarer å beskytte oss, gjelder ikke kontrakten lenger og vi vender tilbake til naturtilstanden. Hobbes var meget kritisert på sin tid. Han ble anklaget for å være ikke-troende, men han gikk inn for Guds eksistens og holdt kontakt med Bibelens historie når han skrev om sivilisasjonens utvikling.
Alltingsvalget 2007
Etter fem dager bestemte den sittende 12 år gamle koalisjonsregjeringen seg for å gå av. Senere samme dag møttes lederne for det største regjeringspartiet Geir H. Haarde og lederen av Samfylkingin som ble det største opposisjonspartiet og det nest største partiet etter valget, Ingibjörg Sólrún Gísladóttir å forsøke å etablere en koalisjon med bredere støtte enn det den avgående koalisjonen hadde.
Formelt sett gikk Haarde av den 18. mai, men fikk samtidig mandat av den islandske presidenten Ólafur Ragnar Grímsson til å etablere en ny regjering mellom Selvstendighetspartiet og Samfylkingin. Samtalene foregikk i Reykjavík og på Þingvellir, der Alþingi ble etablert i år 930. Den 22. mai ble de to partiene enige og den nye regjeringen tok over 24. mai. Den nye regjeringen ble:
Johannes Morken
Fra 1. februar 2017 har han vært redaktør og senior rådgiver media i Stefanusalliansen.
Alltingsvalget 2007
(SE=Selvstendighetspartiet, SAM=Samfylkingin)
Den nye samlingsregjeringen fikk solid flertall i det nye Alltinget, med 43 av 63 seter. Regjeringen ønsket å prioritere barn, eldre og miljøet. I tillegg var det planlagt skattereduksjon, økte trygdeordninger og investeringer i utdanning og samferdsel.
Jugoslaviakrigene
Jugoslaviakrigene foregikk mellom 1991 og 1999 og besto av en serie væpnede konflikter innad i og mellom de tidligere delrepublikkene. Konfliktene gikk over to perioder og påvirket alle de seks tidligere republikkene i Jugoslavia: Serbia, Montenegro, Kroatia, Slovenia, Bosnia-Hercegovina og Makedonia. Det begynte med tidagers Slovenia-krigen i 1991. Dayton-avtalen av desember 1995 satte en foreløpig stans i krigshandlingene før uroligheter i Kosovo ledet til krig i 1999. Republikken Kosovo erklærte seg som selvstendig stat i 2008 etter at området ble adskilt fra Serbia i forbindelse med Kosovokrigen og denne siste krigen inkluderes som regel blant jugoslaviakrigene som dermed sluttet med Kosovokrigen. Noen regner den mindre væpnede konflikten i Nord-Makedonia i 2001 (avsluttet med Ohridavtalen) som den siste av jugoslaviakrigene. Noen regner bare med krigene 1991-1995.
Club León
Club León er en fotballklubb fra León i den meksikanske delstaten Guanajuato. Den spiller i Liga MX, etter å ha rykka opp i 2012. Hjemmebanen er Estadio León.
Jugoslaviakrigene
Økonomien kollapset under konfliktene og inflasjonen var enorm i perioder. Den økonomiske situasjonen var svært ustabil, spesielt i områder hvor kampene var hardest. Krigene var også de blodigste i Europa siden andre verdenskrig og resulterte i totalt omkring 140 000 døde (hvorav 100,000 i Bosnia) og millioner av flyktninger. De var også de første konfliktene siden andre verdenskrig som ble formelt omtalt som folkemord, og mange av de involverte partene har blitt anklaget og dømt for krigsforbrytelser og folkemord av Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia. Begrepet etnisk rensning ble etablert i internasjonal diskurs som resultat av Jugoslavia-krigene.
Club León
Den profesjonelle klubben ble grunnlagt 20. august 1944. Draktene er mørkegrønne og hvite.
Jugoslaviakrigene
Navn
Krigene omtales på norsk dels som Jugoslavia-krigene og på engelsk som Yugoslav wars  eller Yugoslav wars of the 1990s og dels som de etter-jugoslaviske krigene (engelsk: post-Yugoslav wars). Krigene omtales dels som borgerkrig, dels som flere borgerkriger og dels som krig mellom stater.
Club León
León har seks seriemesterskap i eliteserien, det siste i Apertura 2013, og er dermed en av turneringas mestvinnende klubber.
Jugoslaviakrigene
Bakgrunn
Republikken Jugoslavia gikk i løpet av 1990 skritt for skritt i oppløsning. Det første som skjedde var at kommunistpartiet som hadde styrt landet i 45 år, brøt sammen. Partikongressen 20. januar 1990 ble holdt etter at kommunistregimene i Øst-Europa var falt og at Slovenia hadde vedtatt å holde alminnelige valg senere dette året. Slovenia foreslo for kongressen at Jugoslavia skulle omdannes til et forbund av suverene stater på demokratisk grunnlag. Det skulle gjennomføres frie valg i alle republikkene, og forholdene i Kosovo måtte bli løst på en demokratisk måte. Ingen av kravene ble innfridd. Serbias leder Slobodan Milošević gikk sterkt imot en oppløsning av føderasjonen, tvert i mot gikk han inn for «et sterkt parti i en sterk stat». Slovenias representanter forlot deretter kongressen.
Slovenia holdt valg til sitt parlament der kristendemokratene vant foran kommunistene. Parlamentet vedtok at republikkens lover skulle stå over føderalstatens. Kroatia holdt valg i april 1990, og det kristendemokratiske HDZ vant 193 av de 365 plassene i Sabor, selv om partiet fikk bare 40 % av stemmene.
Kroatia vedtok en ny grunnlov i desember 1990, som forutsatte at landet skulle forbli i Jugoslavia. Det var imidlertid til bekymring for serberne i Kroatia at den nye grunnloven definerte dem som en minoritet, og ikke likeverdig med kroatene. Dette styrket frykten blant Kroatias serbere for at de ville bli diskriminert. I august 1990 holdt serberne i Kroatia en egen folkeavstemning og utropte Det serbiske folkerådet.
De øvrige republikkene i Jugoslavia holdt valg i november–desember. I Kosovo krevde de albanske medlemmene av nasjonalforsamlingen at Kosovo måtte bli egen republikk. Serbia oppløste deretter parlamentet og regjeringen. De albanske medlemmene av den oppløste nasjonalforsamlingen vedtok deretter en egen konstitusjon for Kosovo, innenfor en jugoslavisk føderasjon. Vedtaket ble fordømt av Serbia.
Situasjonen etter nyttår 1991 var at samtlige delrepublikker i Jugoslavia hadde holdt valg og vedtatt sine egne grunnlover.
Slovenia-krigen 1991
Slovenia-krigen fra 26. juni til 7. juli 1991 («tidagerskrigen») oppsto etter at Slovenia 25. juni 1991 erklærte sin uavhengighet fra Jugoslavia. Slovenerne tok kontroll over grensene, og regjeringen i Beograd ga hæren fullmakt til å svare med en begrenset, militær operasjon. Den jugoslaviske hæren (JNA) hadde imidlertid planene klare for en full invasjon av Slovenia. Angrepet kom fra luften og med panser, men uten store bakkestyrker. Til JNAs overraskelse forsvarte de vel motiverte slovenerne i territorialforsvaret seg godt mot de ferske rekruttene i JNA. Etter ti dager fikk hæren ordre fra Beograd om å trekke seg tilbake. Slovenia kontrollerte nå egne grenser, og Jugoslavia hadde dermed sluttet å eksistere.
Svein Mønnesland fremholder at krigen i Slovenia ikke først og fremst ble en krig mellom Slovenia og staten Serbia, men mellom Slovenia og JNA. Presidentene Slobodan Milošević og Milan Kučan var enige om at føderasjonen hadde opphørt å fungere. Men hæren var jugoslavisk og kunne ikke finne seg i dette. Nederlaget i Slovenia ble derfor en ydmykelse for JNA som etter dette ble dominert av serbere og montenegrinere.
Offisielle tall fra Slovenia viser til 44 døde og 182 sårede på JNAs side og 18 døde og 146 sårede på slovensk side. Tolv utenlandske personer ble drept i konflikten, stort sett journalister og lastebilsjåfører som havnet i kryssild.
Hverken EU eller USA ville lenge anerkjenne Slovenias uavhengighet og jobbet hardt for et fortsatt samlet Jugoslavia. De vestlige land ønsket å ha en føderasjon å forholde seg til, ikke flere små stater. På toppmøtet i Brioni 7. juli 1991 fikk Slovenia sin internasjonale anerkjennelse, riktignok med tre måneders utsettelse. Det var først i januar 1992 at Tyskland og resten av EU anerkjente Slovenia. I mai 1992 ble landet opptatt i FN og i august 1992 ble Slovenia også anerkjent av Serbia og Montenegro.
Serbernes angrep i 1991
Kroatia erklærte 25. juni 1991 selvstendighet fra Jugoslavia. Mens Brioni-avtalen av 7. juli 1991 satte sluttstrek for krigen i Slovenia, ble den startskuddet for et angrep mot Kroatia. Den jugoslaviske hæren JNA gikk samme måned til aksjon mot kroatiske mål, ivrige etter å reise seg etter nederlaget i Slovenia. Nasjonalistene i Serbia, anført av Milošević, så en mulighet til å erobre det Stor-Serbia som mange mente de burde ha fått i 1918. Kroatia var dårlig forberedt, da Franjo Tuđman hadde holdt igjen haukene i sitt eget parti. I slutten av juli 1991 holdt serbiske styrker omtrent en tredjedel av landet, for det meste de områder med etnisk serbisk majoritet. I desember 1991 ble Den serbiske republikken Krajina erklært som uavhengig stat. På dette tidspunkt hadde ca. 200,000 kroater flyktet fra sine hjemsteder eller blitt fordrevet. Serberne gikk i langt ut over de områdene der de selv var i flertall, og erobret også Slavonia der de utgjorde ca. 20 % og Dalmatia, der de kun var i et lite mindretall.
Den 2. januar 1992 var det oppnådd en stabil våpenhvile. 15. januar 1992 varslet EU anerkjennelse av Kroatia, og etterfulgte dermed Tyskland og andre stater. Kroatia ble medlem av FN 22. mai 1992. I februar hadde FN vedtatt å utplassere en styrke (UNPROFOR) på 14,000 fredsbevarende soldater. Da FN-soldatene i juli 1992 hadde overtatt hele det serbisk kontrollerte området, stanset kamphandlingene helt. Flyktningeproblemet var meget stort.
Kroatenes gjenerobring i 1995
Tidlig i mai 1995 tok kroatene tilbake store områder i vestlige Slavonia under operasjon Flash. I august samme år satte kroatene i gang operasjon Storm og gjenerobret området for Krajina – bortsett fra en liten stripe nær den serbiske grensen. BBC har anslått at ca. 200 000 serbere ble fordrevet.
Den kroatiske hæren fortsatte å kjempe sammen med bosnjakene mot serberne i Bosnia, men ble forhindret av USAs diplomatiske innblanding. 1. november til 21. november 1995 ble Dayton-avtalen fremforhandlet og senere underskrevet i Paris 14. desember 1995. Dette gjorde slutt på krigen i Kroatia, så vel som i Bosnia.
Kroatiske tall fra tidlig i 1992 viste 5,000 døde og {{formatnum:6000]] savnede som resultat av krigen i Kroatia. Dersom tallene var like store på serbisk side, er det samlede antallet {{formatnum:20000}}. Til sammen var det over én million flyktninger på hver side. På kroatisk side ble det ødelagt sykehus, kulturminnesmerker, kirker og klostre og {{formatnum:36000}} boliger. Skadene ble anslått til 20 milliarder dollar.
Etter Dayton-avtalen overtok NATO-styrken IFOR (Implementation Force) ansvaret etter UNPROFOR. De skulle sikre gjennomføringen av vilkårene i avtalen. Kroatia ble medlem av Europarådet 6. november 1996.
Partenes motstridene interesser
På et møte i Brussel 31. mars 1992 ble det oppnådd enighet om en kantonisering av Bosnia-Hercegovina, men partene tolket det forskjellig. Serberne ønsket en løsrivelse for sine områder. EF-landene og USA anerkjente Bosnia-Hercegovina henholdsvis 6. og 7. april 1992.
Konflikten mellom serbere og muslimer
De første kampene brøt ut i mars 1992. Det skjedde først i Brod ved elva Sava og i Neum ved Adriaterhavet. Fra april kom det til kraftige sammenstøt mellom serbere og muslimer i hovedstaden Sarajevo og andre steder i Bosnia-Hercegovina. Den 15. april fordømte USA Serbia som aggressor i krigen.
Serberne erobret den østlige delen av landet, som grenset til Serbia. Det ble begått massakrer mot muslimene i Bijelina, Zvornik, Višegrad og Foča (Foca-overgrepene). Særlig kjent fra denne delen av krigen er Den serbiske frivillige garde under ledelse av den beryktede Željko Ražnatović (Arkan).
Serberne angrep også vest i Hercegovina, og målet var å få en korridor mot kysten. Angrepene gikk mot blant annet Široki Brijeg og Kupres der befolkningen i stor grad var kroatisk, og dessuten mot Mostar.
I mai 1992 bestemte Milošević at serbisk og montenegrinsk personell skulle fjernes fra den føderale hæren, som deretter besto av bare bosniske serbere. Hæren var dermed utenfor regjeringens kontroll. Da angrepet på Sarajevo var på sitt høydepunkt i midten av mai 1992, trakk FN- og EF-observatørene seg ut av byen. Den muslimske og kroatiske befolkning i Bosnia-Hercegovina sto deretter mot bosnia-serberne. Etter en massakre 27. mai i Sarajevo, da en brødkø ble rammet av en bombe som drepte 18 og såret 180, trakk også det internasjonale røde kors seg ut av landet.
I juni 1992 gikk kroatiske styrker til offensiv i Hercegovina. Styrkene erobret Mostar og andre områder som hadde vært under serbisk kontroll. Landet ble internasjonalt kritisert for å blande seg inn i konflikten, selv om president Alija Izetbegović erklærte at intervensjonen skjedde i forståelse med bosniske myndigheter.
Beleiringen av Sarajevo (1991–1996), beleiringen av Mostar og Srebrenica-massakren (juli 1995) er blant de mest blodige hendelser i denne krigen. Etnisk rensning ble utført i blant annet Prijedormassakren, Višegradmassakrene, Foca-overgrepene, Doboj-overgrepene, Zvornikmassakrene og beleiringen av Goražde. Totalt blir det anslått av det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia at 102 000 mennesker døde under krigen, av disse var 55 261 sivile. Over 40 000 ble voldtatt og ca. 1,8 millioner mennesker flyktet fra sine hjem som følge av krigen. I juni 1992 fikk UNPROFOR utvidet sitt mandat til også å inkludere Bosnia, ikke bare Kroatia, og skulle opprinnelig beskytte Sarajevo International Airport. I september ble oppdraget ytterligere utvidet til å beskytte humanitære hjelpesendinger og hjelpe til med leveringen av hjelpen i hele Bosnia, så vel som beskyttelse av sivile når det var behov for det.
Konflikt mellom kroater og bosnjaker
Den kroatisk-bosniske krig («krigen i krigen») foregikk i perioden 1992 til 1994, og særlig intensivt fra 1993. Krigen regnes som en del av Bosnia-krigen, og ble avsluttet med Washington-avtalen. Denne avtalen etablerte Føderasjonen Bosnia-Hercegovina.
Internt, muslimsk opprør i Bihać
I 1994 etablerte Fikret Abdić en egen republikk Vest Bosnia, med Velika Kladuša i den muslimske enklaven i Bihać, som sentrum. Regjeringen i Sarajevo intervenerte militært og det oppsto kamper også med serbiske styrker. Det vakte oppsikt da serberne angrep den FN-garanterte sonen Bihać fra kroatisk territorium. Konflikten påførte 180,000 mennesker skader med splintbomber og napalm.
NATOs bombing av Bosnia-Hercegovina 1995
Den 28. august 1995 bombet serberne markedsplassen i Sarajevo, og omtrent 38 sivile mennesker ble drept i den andre av Markale-massakrene. Dette utløste et langvarig bombeangrep fra NATO mot serbiske styrker. Angrepene som skjedde i samråd med FN, varte fra 30. august til 20. september 1995.
Konsentrasjonsleirer og fangenskap
De serbiske styrkene opprettet flere leire for bosnjakene og kroatene i Bosnia. Menneskerettsaktivisten Hikmet Karcic opererer med et estimert antall på 677 slike aktive leire i landet fra 1992 til 1995. Historieprofessor Hamdo Camdo har anslått at det oppholdt seg omtrent 200,000 fanger i leirene.
I henhold til domstolen i Haag, samt ulike domstoler i Bosnia, er det derimot dokumentert at minst 1,000 fanger skal ha blitt drept av fangevoktere. Disse tallene utelukker de som døde av andre årsaker, da underernæring og sult også var et stort problem i leirene. Umenneskelige leveforhold, mishandling, tortur og henrettelser var daglige forhold i disse leirene, og rundt 10,000 innsatte bosnjaker måtte bøte med livet. Et eksempel er leiren Omarska, hvor flere hundre mennesker døde som direkte følge av vold, mishandling og sult.
Uoffisiell verdenscup i langrenn 1974/75
Uoffisiell verdenscup i langrenn 1974/75 var den andre uoffisielle verdenscupsesongen i langrenn, der Det internasjonale skiforbundet (FIS) var medarrangør. Sesongen ble innledet i Kastelruth i Italia 8. januar 1975 og ble avsluttet i Oslo 8. mars 1975. Det ble arrangert kun for menn, og Oddvar Brå fra Norge vant cupen sammenlagt.
Jugoslaviakrigene
Konsentrasjonsleirer og fangenskap
Noen av leirene var under en offisiell militær kontroll, mens andre var kontrollert av lokale soldater eller paramilitære styrker. Leirene var også aktive i ulike tidsperioder, der noen varte gjennom hele krigen, mens andre kun var operative i et par uker.
Leirenes størrelse kunne variere fra en håndfull til flere tusen fanger. Leirene ble også brukt til ulike formål. Selv om flesteparten av leirene ble brukt som fangeleire, fantes det også leire med spesielle hensikter, deriblant leirer bare for kvinner – med overgrep og voldtekt som formål. Denne kontrollen av befolkningen var militært viktig for å oppnå en etnisk rensingen av området. Leirene skapte også frykt i befolkningen, da kjennskap til  overgrepene kunne være en utløsende faktor at mange valgte å  flytte (flykte) til  andre områder.
Mai Elise Solberg
Mai Elise Solberg (født 1981) er en norsk musiker fra Ytre Enebakk. Hun er utdannet jazzsanger og musikkpedagog ved Norges musikkhøgskole fra 2003-2009, men spiller også bass, gitar, klokkespill, trommer/perkusjon, synther, keytar samt live programmering. Hun har gått i lære og tatt timer med blant andre Elin Rosseland, Sidsel Endresen, Jon Eberson og Guro Gravem Johansen. Hun har mellomfag i Musikkvitenskap fra Universitetet i Oslo, med musikkteknologi som fordypning. Før dette gikk hun på Viken Folkehøgskole. Hun arbeider som frilans musiker, arrangør og kordirigent.
Jugoslaviakrigene
Konsentrasjonsleirer og fangenskap
Som konsentrasjonsleire ble brukt ordinære fengsler, men også skoler, idrettshaller, politistasjoner, hoteller, moteller, forlatte gruver, varehus, diskotek, siloer, gårder og private hus ble tatt i bruk.
Mai Elise Solberg
ONTZ
«ONTZ» er en eksperimentell popduo med Bjarne Chr. Gustavsen. De har gitt ut albumet Go Marching In 2010 (Kennel Kollective) og Ontz EP (2013) på Impeller, en underlabel av Propeller Recordings. Ontz turnerer som oppvarmingsband for Jarle Bernhoft i Europa våren 2014, og i Norge høsten 2014. Solberg er også med og synger duett med Bernhoft på norgesturnéen på låta No us, No them fra sin siste plate Islander.
Små Grå
«Små Grå» er et eksperimentelt samtidsensemble bestående av Ingebjørg Loe Bjørnstad, Benedikte Kruse, Nina Mortvedt og Mai Elise Solberg. De har vært aktive siden 2007 og satt opp flere forestillinger i samarbeid med arrangører, komponister og koreografer.
Jugoslaviakrigene
Konsentrasjonsleirer og fangenskap
Felles for alle konsentrasjonsleirene er at de brøt grovt med Genèvekonvensjonen, som omhandler beskyttelse av krigsfanger og sivilbefolkningen.
Mai Elise Solberg
Songs and Sweet Potatoes
Songs and Sweet Potatoes er en kammerjazzgruppe som har turnert for Rikskonsertene siden 2007, bestående av Hedvig Mollestad Thomassen og [Per Amund Solberg, Markus L. Johnsen, Morten Kvam, Sondre Meisfjord og Ole Morten Vågan). De var også i Jordan i 2013.
Jugoslaviakrigene
Fredsforhandlinger 1993–1994
Vance-Owen-planen fremlagt i januar 1993, var et forsøk på fredsløsning som bar navnet etter FN-meglerne Cyrus Vance og David Owen. Planen innebar en deling av Bosnia-Hercegovina i ti selvstyrte provinser etter etniske prinsipper, og en felles styring av Sarajevo. Kroatene aksepterte planen, som ville gi dem store områder der muslimene var i flertall. Muslimene var imot planen. President Izetbegović som egentlig ønsket seg en hel og udelt republikk, ble likevel presset til å akseptere den. Serberne gikk også mot planen, som aldri ble gjennomført.
Mai Elise Solberg
Samarbeid med Morten M. Traavik
Mai Elise Solberg var medvirkende som vokalist og skuespiller i Traaviks oppsetning De sorte Gribber på Victoria Scene i 2008. Traavik satte også opp Yes, We Love This Country i Pyongyang i Nord-Korea den 17. mai 2012, og Mai Elise Solberg var medvirkende som sanger.
Jugoslaviakrigene
Fredsforhandlinger 1993–1994
Owen-Stoltenberg-planen ble fremlagt i løpet av sommeren 1993. Thorvald Stoltenberg hadde overtatt vervet som FN-megler etter Cyrus Vance. Den gikk ut på at Bosnia-Hercegovina skulle bestå av tre selvstendige republikker. Sarajevo skulle være et felles territorium. Den muslimske befolkning skulle sikres forbindelsesveier til kysten og elven Sava. Det bosniske parlamentet avslo planen i september, og heller ikke denne ble det derfor noe av.
Mai Elise Solberg
VOM
VOM er et rockeband bestående av Linda Marie Fromreide aka El Burgo (vokal), Bente Fagereng aka Von Pøls (trommer) og Hedvig Mollestad Thomassen aka Mester Pøggs (gitar) i tillegg til Mai Elise Solberg aka Esel Rex (bass). De har gitt ut Viva la Vom (2010) og Takk for maten den var god, her er plate nummer 2 (2014), begge på Duplex Records.
Jugoslaviakrigene
Fredsforhandlinger 1993–1994
Washington-avtalen av 1. og 18. mars i 1994 opprettet den kroatisk-muslimske Føderasjonen Bosnia-Hercegovina, en av de to entitetene i det større Bosnia-Hercegovina. Den innebar avslutningen av en nesten ett år gammel krig mellom muslimer og kroater i Sentral-Bosnia.
Kontaktgruppen, som var et utvalg av representanter for USA, Russland, England, Frankrike og Tyskland, fremla et nytt utkast til fredsplan i juli 1994. Forslaget ga innrømmelser til serbernes militære erobring, også i områder der serberne var i mindretall. De viktigste ressursene og de større byene bortsett fra Banja Luka-området, skulle tilhøre den muslimsk-kroatiske føderasjonen. Slobodan Milošević oppfordret bosnia-serberne og deres leder Radovan Karadzic til å godta planen, men de avslo planen.
Daytonavtalen 1995
Daytonavtalen avsluttet den tre og et halv år gamle Bosnia-krigen. Avtalen ble fremforhandlet på Wright-Patterson Air Force Base i Dayton, Ohio i USA i november 1995 og underskrevet i Paris 14. desember samme år.
Kosovokrigen 1998–1999
Kosovokrigen sto mellom Den føderale republikken Jugoslavia og opprørsbevegelser i Kosovo. Parter var Kosovos frigjøringshær, Jugoslavias hær og serbiske politistyrker. Den utviklet seg til en internasjonal storkonflikt da NATO i 1999 innledet Operation Allied Force. Operasjonen var rettet mot mål i Serbia og Montenegro og serbiske styrker i Kosovo og Metohija. Konflikten endte med at føderale jugoslaviske styrker ble trukket. FN etablerte etter krigen i Kosovo den fredsbevarende styrken KFOR og den sivile administrasjonen UNMIK.
Etnisk rensing
Handlingene begått under krigen blir av FNs folkemordkonvensjon fra 1948 kategorisert som etnisk rensning. Dette ble bekreftet allerede i 1995, etter at de første anklagene fra den internasjonale straffedomstol i Haag rettet mot krigsforbrytelser i området ble reist. Begrepet har også blitt brukt av bosnisk- serbere i landet for å fremme egne intensjoner, etter at den bosnisk- serbiske presidenten Radovan Karadzic annonserte kampanjen “Six Strategic Goals of the Serbs in Bosnia and Herzegovina” 12. mai 1992. I denne ligger bevis på en politisk ambisjon om å begå genocidale handlinger mot bosniske muslimer.
Formålet ved denne etniske rensingen var å rense et område for å skape livsgrunnlag for sin egen folkegruppe i samme område. Dermed blir metodene for rensingen mindre viktig, enn det opphøyde målet om etnisk- homogene stater. Målet var at ulike folkegrupper skulle ha egne stater.
I Bosnia ble betegnelsen etnisk rensing både en militær strategi og et politisk mål, og kunne skje på mange ulike måter. Man kunne jage folkegrupper ut ved hjelp av drap på enkeltpersoner, mishandlinger og trusler, men også ved ødeleggelser av vanlige hus, men også religiøse og kulturelle steder. Utrenskningen ble også forsøkt gjennomført ved bruk av andre midler og metoder, deriblant ved overgrep og voldtekt av kvinner, tvangsforflytting av menneskegrupper, eller massedrap av deler eller hele folkegruppen.
Totalt er det anslått av det internasjonale krigsforbrytertribunalet for tidligere Jugoslavia at 102,000 mennesker døde under krigen, hvorav 55,261 var sivile. I tillegg skal rundt 1,500,000 mennesker ha blitt tvangsflyttet fra landet som direkte følge av menneskeforbrytelsene i området. Dette anslåtte dødstallet er vanskelig å estimere nøyaktig, der antall døde fortsatt er et sårt og omdiskutert tema. I kontrast til krigsforbrytertribunalets estimerte antall på 102,000 døde i Bosnia, henviser Cherif Bassiouni, datidens leder for krigsforbrytningsetteretning i området, til et beregnet dødstall på 200,000 bosnjaker i området.
Banesykling under EM i Glasgow 2018 – 40 km poengritt menn
40 km poengritt for menn under EM i banesykling 2018 ble arrangert i Glasgow i Skottland 5. august 2018. Det gis poeng ved innlagte spurter underveis, samt at utøvere som tar igjen feltet med 1 runde for 20 poeng. Blir en utøver tatt igjen med en runde av hele feltet får vedkommende - 20 poeng. Ved lik poengsum teller plassering over mållinjen.
Akstafatepper
Akstafatapper er en type håndkyttede tepper fra Kaukasus. Teppetypen har fått sitt navn fra byen Ağstafa (iblant Akstafa) i Aserbajdsjan. Tettene er tett knyttede med tyrkisk knute og er som regel rektangulære.
Paul Bielby
Paul Anthony Bielby (født 24. november 1956 i Darlington) er en engelsk tidligere fotballspiller som spilte som midtbanespiller for Manchester United FC, Hartlepool United FC and Huddersfield Town AFC.
Bielby ble utnevnt til Order of the British Empire (MBE) i 2008 for sin innsats for unge mennesker.
Robert Wright
Robert Wright (født 8. januar 1954) er en norsk politiker (KrF). I 2012 ble han kirkeverge i Oslo.
Politikk
Wright har vært leder i Oslo Kristelig Folkeparti, leder i Oslo KrFU, medlem i Oslo bystyre (1980–1995) og medlem av byrådet i Oslo (1990–1991 og 2000–2002).
Wright var byråd for kultur og utdanning i 1990-91 under Michael Tetzschner og byråd for service- og organisasjonsutvikling i 2000-2003 under Erling Lae.
Verv
Wright var leder av Kirkelig fellesråd i Oslo fra desember 2008 til 2011. Han er også tidligere styremedlem i KA Arbeidsgiverorganisasjon for kirkelige virksomheter.
Yrkesliv
Wright hadde i over 13 år sentrale stillinger i Næringslivets Hovedorganisasjon, blant annet som administrerende direktør i NHO Grafisk i perioden 2009 til 2012, som regiondirektør i NHO Oslo og Akershus og som avdelingsdirektør i NHO sentralt. Han har også vært generalsekretær i Energiforsyningens Lederforening.
I 2012 ble han kirkeverge i Oslo. I mars 2021 ble det kjent at han skulle bli alderspensjonist senere samme år, etter over ti år som kirkeverge.
White spirit
White spirit er en blanding av hydrokarboner og blir benyttet som løsemiddel i maling, rengjøring av pensler, fjerning av asfalt, fett, stearin, skismøring osv. White spirit er kanskje det organiske løsemidlet som brukes mest i dag.
Hanna-Barbera
Hanna-Barbera Productions var et animasjonstudio som ble grunnlagt i 1957 av William Hanna og Joseph Barbera. Selskapet skapte en mengde vellykkede figurer, blant andre Familien Flintstone, Scooby Doo og Yogi Bear. Det produserte nesten utelukkende animasjonsfilmer for TV, og ble helt dominerende i det amerikanske markedet for animerte TV-serier på 1960- og 1970-tallet.
Historikk
Barbera og Hanna innledet sitt samarbeid på MGM Cartoon Studio, hvor de skapte Tom og Jerry. Frem til 1957, da MGM la ned sitt animasjonsstudio, hadde de regissert samtlige filmer i Tom og Jerry-serien. Nå gikk de videre og startet sitt eget studio, opprinnelig kalt H-B Enterprises, men i 1959 omdøpt til Hanna-Barbera Productions.
På tidspunktet studioet ble etablert var produksjonen av animerte kortfilmer for kinovisning på vei mot en slutt i USA, og det nye studioet fokuserte først og fremst på TV-markedet. En eneste filmsserie beregnet for kinovisning ble produsert: Loopy De Loop, 1959-1965, distribuert av Columbia Pictures.
På 1960-tallet ekspanderte Hanna-Barbera kraftig og kom til å bli helt dominerende på markedet for animerte TV-serier i USA, med produksjonstopp på midten av 1970-tallet.
I 1967 ble Hanna-Barbera Productions et datterselskap under Taft Broadcasting.
På 1980-tallet mistet studioet mye av sin innflytelse og i 1990 kunngjorde Taft Broadcasting at det skulle selge Hanna-Barbera Productions. Et år senere ble studioet kjøpt opp av Turner Broadcasting, mens William Hanna og Joseph Barbera delvis arbeidet som "rådgivere" for alle nyproduksjoner. Fem år senere gikk Turner sammen med Time Warner.
På slutten av 1990-tallet hadde Hanna-Barberas nyproduksjoner i prinsippet opphørt. Den eneste delen av selskapet som fortsatt produserte serier var Cartoon Network Studios, som ble skapt i 1994 for å produsere TV-serier til kabelkanalen Cartoon Network (startet i 1992) som også viste de klassiske Hanna-Barbera seriene. Til tross for dette ble de nye seriene lansert som Hanna-Barbera produksjoner. I 1998 ble Hanna-Barbera-studioet lagt ned og all virksomhet ble flyttet over til Warner Bros. Animations, en del av Time Warner. Dette var begynnelsen til slutten for Hanna-Barbera-navne på de seriene som ble skapt i samarbeid med Cartoon Network Studios.
I 2001, etter William Hannas død, ble hoveddelen av studioet lagt ned og den siste, offisielle Hanna-Barbera-produksjonen ble Scooby-Doo and the Cyber Chase. Hanna-Barbera forble under Warner Bros Animation, samtidig som Cartoon Network Studios ble gjort om til et eget selskap. Joseph Barbera fortsatte å arbeide hos Warner Bros. Animations og fungerte som administrerende produksent for alle nye og gamle Hanna-Barbera-produksjoner frem til sin død i 2006.
Eriwantepper
Eriwantepper eller Jerevantepper er tepper tilvirket i byen Eriwan (Jerevan) i Armenia i det sørlige Kaukasus. Tepper er blitt knytt der siden oldtiden og de gjenkjennes ved sine store stiliserte blomstermedaljonger, som ofte er satt flere på rekke. Medaljongene har ofte forskjellige bunnfarger, som rødt, lyseblått, mørkeblått eller beige.
Dadá Maravilha
Dadá Maravilha (født 4. mars 1946) er en brasiliansk tidligere fotballspiller som blant annet spilte for Flamengo.
Han ble tatt ut til VM i fotball 1970, der laget hans vant gull.
Michael Shiloh
Shilohs foreldre kom fra Tyskland, men flyktet fra landet etter Hitlers maktovertagelse. Etter å ha bli nektet adgang til Palestina på grunn av at de ikke kunne dokumentere formue ventet en omflakkende tilværelse i halvannet år, før de kunne bosette seg i Tel Aviv.
A Fool and His Money (film, 1912)
Dette er enten den første eller én av de første filmene der alle skuespillerne er afro-amerikanske. Guy-Blaché regnes som verdens første kvinnelige filmregissør.
Handling
Sam arbeider med hvitvasking på vegne av den velstående Lindy. Men hun dumper ham, til fordel for en annen. Sam finner deretter en stor sum penger, og reiser til New York for å dra på shopping, kjøpe nye klær, smykker og en bil med sjåfør. På hjemstedet oppdager Lindy at Sam har blitt rik, og hun dumper derfor rivalen hans.
Sam arrangerer en forlovelsesfest hvor han hengir seg til et vennskapelig kortspill sammen med sin tidligere rival, og en annen mann. Men Sam vet ikke at den ukjente mannen egentlig er en svindler. Sam mister deretter alle pengene sine, smykkene, klærne og bilen sin i løpet av kort tid. Lindy stikker av sammen med svindleren, og Sam begynner nok en gang med hvitvasking for å tjene penger.
Holger Højriis
Holger Højriis (født 13. juni 1901 i Brabrand ved Aarhus i Danmark, død 7. august 1942 i Minneapolis i Minnesota i USA) var en dansk-amerikansk luftfartspioner og den første til å fly transatlantisk fra USA til Danmark. Hans flyvning var den tiende transatlantiske flyvningen.
Bakgrunn
Han var født i Brabrandområdet i nærheten av Århus, men utvandret til USA 23 år gammel. Der ble han en anerkjent flyver på 1930-tallet.
Flyver
Han arbeidet først i landbruket, og tok deretter flytimer på Long Island før han kjøpte et fly, tilbød rundflyvninger og drev med luftakrobatikk og barnstorming.
Rundflyningen ga ham en økonomi til å ekspandere. Under sine mange flyoppvisninger møtte han den kjente fotograf og science fiction-forfatter Otto Hillig. Etter krigen ble Hillig mistenkt for å ha stjålet en skatt fra en spion fra Nazi-Tyskland i 1942, og gravd den ned i Catskill-fjellene utenfor Liberty, der den angivelig stadig ligger gjemt. De ble enige om å gjennomføre en flyvning over Atlanterhavet og tok av fra New Foundland den 24. juni 1931 i en Bellanca Pacemaker. Dette var tolv år etter den første atlanterhavsflyvningen til Alcock og Brown, og fire år etter Charles Lindberghs flyvning New York–Paris. Feilnavigering førte dem ut av kurs, og da de oppdaget at de var over Spania, satte de kursen nordover til de fant en flyplass utenfor Krefeld, nær den tysk-nederlandske grensen, der de fikk lande etter 31 timer i luften. Højriis tumlet ut av flyet og sovnet under flyets vinge. Hillig fant derimot en telefon og ringte til København. Slik fikk han vite at mange tusen mennesker ventet på å hylle dem. Højriis tok seg sammen og forsøkte å fly resten av veien, men nådde kun fram til Bremen før han var for utkjørt til å fortsette. Rett etter landing falt han i søvn og måtte bæres til hangaren. Neste dag ankom de Danmark i triumf. Anslagsvis 50 000 personer var møtt frem ved Kastrup lufthavn, deriblant Højriis' mor, og to av Hilligs venner fra byen Liberty i New York. Det ble parader, utdeling av medaljer, samt en stor bankett på København rådhus. Kong Christian X overrakte Højriis en utmerkelse. De reiste senere tilbake til USA, ble de også hyllet der.
Højriis døde i august 1942, 41 år gammel, av tyfus mens han bodde i Minneapolis. Han etterlot seg enken Eldred Boynton og tre døtre: Elsie og tvillingene Karen og Lelia.
Dokka stadion
Dokka Stadion er en idrettsplass og tidligere skøytearena på Dokka i Nordre Land. Banen har vært Nordre Lands hjemmebane siden åpningen i 1953.
Corratec
Corratec er en sykkelfabrik i Raubling, Landkreis Rosenheim i Oberbayern i Tyskland.
Historie
Konrad Irlbacher startet i 1970 en skifabrikk IKO Sportartikel GmbH i Rosenheim, men måtte innstille produksjonen. Sønnen med samme navn, overtok deretter driften av den gjenværende sportsforretningen. Irlbacher den yngre, fikk deretter i 1988 ideen om sykkelproduksjon. Sykkelmerket skulle egentlig hete Corrado som er italiensk for Konrad, men dette var allerede tatt av Volkswagen. Navnet ble derfor endret til Corratec.
I de første årene utviklet Corratec sykkelutstyr, alt fra hjul til kranker. I 1990 startet de også med å produsere dekk. Bruno Risi ble verdensmester i terrengsykkel på nettopp en Corratecsykkel i 1994.
I 1996 tok Corratec egenpatent på sine superlette pedaler. I 2001 lanserte de og patenterte de sitt nye rammekonsept som de kalte Airtech. Det har vært flere VM og World Cup seirer på Corratecsykler opp gjennom årene.
Produksjonen av sykler foregår i Rosenheim i Tyskland der produksjonen er alt ifra racere til hybridsykler.
Kerteminde
Kerteminde er en by og tidligere kjøpstad på Fyn i Kerteminde kommune, Region Syddanmark, med 5,914 innbyggere (2018). Den er administrasjonssenter i kommunen. Inntil Kommunalreformen i 2007 var den administrasjonssenter i tidligere Kerteminde kommune (1970–2006).
Harald Aimarsen
Harald Aimarsen (født 9. juni 1881 i Kristiania, nåværende Oslo, død 5. januar 1961) var en norsk skuespiller. Han var blant annet virksom ved Det Nye Teater i Oslo og spilte i flere filmer mellom 1919 og sin død.
Captain Swift
Handling
Når den beryktede bank-raneren Captain Swift blir forfulgt, bytter han klær og identitet med en døende prospektør. Han stikker deretter av fra Australia, og reiser til England.
Under et fiktivt navn får han etter hvert adgang til høyere sosiale klasser i London, og forelsker seg i Stella Darbisher. Men en dag dukker den samme bank-mannen som Swift tidligere hadde ranet i Australia opp, og gjenkjenner Swift.
Jupiter og Antiope
Jupiter og Antiope (hollandsk: Jupiter en Antiope) er et maleri fra omkring 1620 av den flamske maleren Anthonis van Dyck.
Motiv
Bildet viser guden Jupiter forkledd som satyr i ferd med å forføre amasonedronningen Antiope. Han har horn på hodet og sitter på huk med bukkeben med midten delvis skjult bak vinløv. Ved hans side ses den faste følgevenn i form av en ørn med utspilte vinger og lyn i nebbet. Den sovende Antiope har et hvitt klede under hodet og et rødt teppe drapert om seg, som Jupiter forsiktig forsøker å trekke til side. Scenen er stilisert i draperier til venstre og med et landskap som bakgrunn.
Bakgrunn
I Ovids Metamorfoser fortelles det hvordan gudenes far Jupiter, forkler seg som satyr og befrukter Antiope med tvillinger. Mytologiske scener som denne ga kunstnere en unnskyldning for å avbilde nakenhet uten frykt for represalier: Bildets erotiske undertoner kan ses både som en hyllest til fruktbarhet og som en fordømmelse av ryggesløs oppførsel. Verket var et av van Dycks tidlige og et av hans få med mytologisk motiv.
Proveniens
To utgaver av van Dycks maleri har overlevd, det ene i Wallraf-Richartz Museums samlinger i Köln, det annet i Museum voor Schone Kunsten i Gent. Det vites også at maleren Rubens har eid et eksemplar av van Dycks bilde.
Leif Mannerström
Leif Mannerström (født 17. mars 1940) er en svensk restauratør. Han har fra 1994 til 2010 drevet restauranten Sjömagasinet i Göteborg. Mannerström er en av dommerne i Sveriges mästerkock som vises på TV4. Mannerström har også drevet restaurantene Golfrestaurangen i Hovås, Johanna, Aquarella på Kanarieöarna, Belle Avenue, Mannerström & Jansson, Steak, Kometen. Johanna, som åpnet i 1974 og som Mannerström drev sammen med Crister Svantesson, var den første svenske restauranten med inspirasjon fra la nouvelle cuisine, det nye franske kjøkkenet.
Odessabarbe
Odessabarbe er en art i gruppen Puntius. Den blir opptil 10 cm lang. Den lever i stille og grunt vann, vanligvis over mudderbunn. I akvariet foretrekker den en pH mellom 6,0 og 7,0, en hardhet på 4 – 10 dGH og en temperatur på 14 – 22 °C. Odessabarben lever av små krepsdyr, insekter og plankton. Den er en aktiv stimfisk som trives best i større stimer.
Den finnes i akvariehandelen og danner grunnlag for flere hybridvarianter med tigerbarber og andre.
N-butyllitium
n-butyllitium (forkortet n-BuLi) er en organolitium-reagens. Den er mye brukt som en polymerisering-starter i produksjonen av elastomerer som polybutadiene eller styren-butadien-styren (SBS). Den er også ansett som en sterk base (superbase) i syntese av organiske forbindelser som i den farmasøytiske industri.
Grøvelsjøen
Grøvelsjøen (svensk: Grövelsjön, sørsamisk: Guevteljaevrie) er en innsjø på grensa mellom Engerdal kommune i Norge og Älvdalen kommune i Sverige.
Sjøen er på norsk side omgitt av Grøvelsjøen naturreservat, men sjøen selv ligger ikke i reservatet. På svensk side ligger store deler av sjøen i Långfjällets naturreservat. I nordenden ligger den veiløse bygda Sylen, omtalt i TV-programmet Der ingen skulle tru at nokon kunne bu.
I strandsonen ved sjøen ligger vraket av et tysk fly som nødlandet her den 2. juni 1940.
Fosdalens Bergverk
Oppstarten
Utgangspunktet for bergverksdrifta i Malm finner man i Östersund, Sverige, der et selskap under navnet Nordiska Grubaktiebolag ble etablert i 1903. Initiativtakeren het Eric Taflin og var bolagets første administrerende direktør. De viktigste malmforekomstene som Grubaktiebolaget eide fra starten av, var Liikivara i Sverige og Repparfjord i Finnmark. Bolaget begynte tidlig å utvide sin virksomhet på norsk område. Taflin hevdet nemlig at det utvilsomt var store muligheter for malmfunn i Norge.
For lettere å administrere gruvedriften på Meløyvær og for bedre å kunne ta vare på sine bergverksinteresser i Norge, ble det snart aktuelt å etablere et datterselskap. Den 15. november 1905 ble derfor A/S Nordiske Grubekompagni opprettet, med kontor i Harstad.
Malmletingen nordpå, som ga få positive resultater, forplantet seg om ikke lenge til det sørlige Norge. Ved flere anledninger var det fra Trøndelag sendt malmprøver til Grubekompagniets kontorer i Harstad, og dette ga støtet til at disponent G.O. Gregor og hans folk begynte å studere de geologiske kart over strøkene omkring Trondheimsfjorden. Det ble besluttet at to mann skulle reise sørover til Trøndelag på malmleting.
Det ble Berge Flage og disponent Gregor som reiste til Trøndelag. De la opp sin rute på Innherred og Namdal, og kom først til Ulven i Følling. Derfra reiste de videre til Overhalla og Grong hvor de undersøkte noen gamle malmforekomster. Men disse var så fattige at de ikke var drivverdige, og Flage og Gregor vendte derfor tilbake til Følling.
Etter turen til Namdal skilte Gregor og Flage lag på Ulven. Med sitt nødvendigste reiseutstyr i en koffert gikk Flage til fots fra Følling til Solberg i Beitstad, og der skysset prestedrengen ham over sundet til Strømnes. Om kvelden tok han inn på skysstasjonen hos Jakob Malmo i Malm (stedet het den gangen Malmo).