cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Country
De første countrystjernene
I august 1927 besøkte Peer Bristol som ligger på begge sider av delstatsgrensen Tennessee og Virginia. Lokalavisen hadde Peers besøk som førstesideoppslag og mange talenter meldte seg. Jimmie Rodgers og The Carter Family gjorde sine første innspillinger da. Carter-familien skilte seg ut ved bruk av gitar, autoharpe og fele. Carter-familiens sang handlet ofte om konservative verdier som familie, hjemmet, gud, nasjonen og naturen. A.P. Carter samlet inn tradisjonelle sanger av både hvit og svart opprinnelse i Virginia og Tennessee. Denne konservative og patriotiske tematikken har preget countrymusikken siden. Carter-familien sang flerstemt noe som var vanlig i kirkene, mens det folkemusikken ikke var tradisjon for flerstemt sang. Carter-familiens tradisjoner ble videreført av June Carter (hun giftet seg med Johnny Cash) og av Junes datter Carlene Carter. Jimmie Rodgers blir omtalt som den moderne countrymusikkens far og var den første store stjernen. Rodgers bidro særlig til at country ble populært i byene. Han vokste opp i Mississippi og ble der påvirket svart av musikk og blues.
Erhard Milch
Andre verdenskrig
Ved utbruddet av andre verdenskrig kommanderte Milch luftvåpenets operasjoner under den norske kampanjen (Operasjon Weserübung) i egenskap av general. Etter slaget om Frankrike samme sommer ble han utnevnt til generalfeltmarskalk og generalluftfartsinspektør.
Krigsforbryterdomstol
I 1946 ble han tiltalt for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten. Milchprosessen ble ført i Nürnberg av Det amerikanske militærtribunalet. Milch ble i 1947 dømt til livsvarig fengsel, som ble omgjort til 15 år i 1951. I 1954 ble han løslatt fra Landsberg fengsel under et amnesti.
Han levde deretter i Düsseldorf frem til sin død.
Country
I radio og på plate
Det er litt usikkert når de første countrymusikerne kom på lufta, men regelmessige countrysendinger på radio begynte i 1922. McMichen og hans gruppe – som hadde skiftet navn til Hometown Boys – skal ha spilt for en liten radiostasjon i Georgia allerede før den større WSB i Atlanta begynte å sende i mars 1922. I september samme år begynte gruppen å opptre regelmessig. Piero Scaruffi gir WSM – også den i Georgia – æren for den første radiostasjonen som sendte country. .
1922 var også året da Eck Robertson spilte inn de første countrymelodiene, selv om både disse og John Carsons første plater ble utgitt i 1923. Perioden var preget av mangfold – med et rikt utvalg av instrumenter, tross dominansen av fele, banjo og gitar. Jug, vaskebrett og andre hjemmelagede instrumenter forekom. Albert Everigde i trioen South Georgia Highballers spilte på sag, blant annet i «Blue Grass Twist», «Bibb County Grind» og «Green River Train», utgitt på Okeh i 1927. Showmannen John Carson forsøkte å trene opp sin hund til å synge med når han spilte fele; hunden kom riktignok aldri på plate.
Gjennomtrekk
De tidlige countrymusikerne gikk ofte fra gruppe til gruppe, fra gruppe til solo eller fra solo til gruppe. Riley Puckett og Gid Tanner slo seg sammen i 1924 og reiste til New York og begynte å spille inn plater, bl.a. «Chicken Don't Roost Too High», for Columbia Phonograph Company. Året etter lanserte Columbia sin Hillbilly Series, hvor Riley Pucketts plater var blant de mest solgte. Han sang også duett med tenoren Hugh Cross i bl.a. en tidlig innspilling av Red River Valley.
De store banjoistene
Tidlig countrymusikk kunne også oppvise fremragende banjoister, som skulle påvirke både denne musikksjangeren og annen populærmusikk like til denne dag.
«Uncle» Dave Macon
«Uncle» Dave Macon (1870–1952) fra Tennessee lærte å spille banjo alt i 1885, men hadde en mangslungen yrkeskarriere før han ble profesjonell musiker. En stund drev han The Macon Midway Mule and Mitchell Wagon Transportation Company. Underveis kunne han underholde publikum med å synge og spille. Da Macons muldyr ble utkonkurrert av biler, nedla han selskapet i 1920 og ble vaudevilleartist og senere musiker på heltid. I 1924 platedebuterte Macon og felespilleren Sid Harkreader med Hill Billie Blues. Sammen med gruppen Hill Billies fra North Carolina, som slo gjennom året etter, kan dette ha gjort at countrymusikk lenge ble kalt «hillbilly music». Macon var blant de første som (i 1925) opptrådte i Grand Ole Opry. Med skiftende medspillere forble han aktiv til sin død i 1952. Kistebærerne var en slags hvem-er-hvem i tidens countrymusikk: George D. Hay (grunnleggeren av Opry), Kirk McGee, Roy Acuff og Bill Monroe. Macon var en brobygger mellom 1800-tallets oldtime og mer moderne former for country. Ifølge musikkforskere opererte Macon med ikke mindre enn 19 banjostiler. I slutten av 1940-årene var han på en turné med Bill Monroe, som i sin gruppe hadde en banjovirtuos som snart skulle bli den mest berømte av alle, Earl Scruggs. Men den gamle banjoisten holdt fast med tofingerspill av «clawhammer»-typen. For egen del ville han ikke vite av noen «Scruggs-stil».
Charlie Poole
Samme år som Hill Billies platedebuterte en annen countrygruppe fra North Carolina, Charlie Poole and the North Carolina Ramblers. For å finansiere kjøpet av sin første ordentlig banjo drev Poole (1892–1931) «moonshining», ulovlig whiskeyproduksjon. Poole er kalt den mest fremtredende utøver av trefingerspill før Earl Scruggs (men var langt fra den første). Han spilte også baseball. Det var her han pådrog seg en håndskade som også skulle prege den senere banjostilen. Poole brukte også banjoen som balltre mot en politimann. Tatt bokstavelig, foregrep han senere tiders outlaw country. Med denne vaskeekte hillbillien i spissen ble gruppen raskt blant de mest populære. Deres musikk var preget av Pooles markante banjospill og skarpe, klare stemme, sammen med medspillernes gitar- og felespill. Gruppen slo gjennom med blant annet «Don't Let Your Deal Go Down Blues», som solgte i over 102 000 – og «The Girl I Left In Sunny Tennessee», som gikk i 66 000.
Earl Scruggs' forgjengere
Earl Scruggs (1925–2012) regnes fortsatt som den store banjovirtuosen innen bluegrass og country. Han perfeksjonerte trefingerstilen, men hadde sine forgjengere på 1920-årenes oldtime- og countryscene. Alt som liten gutt ble han svært påvirket av store trefingerbanjoister som Smith Hammett (Hammetts kone var kusine av Scruggs' mor), Rex Brooks og en mann som kanskje kan kalles en elev av de foregående – Snuffy Jenkins. Scruggs selv fremhevet særlig Mack Woolbright fra South Carolina, som platedebuterte med gitaristen Charles Monroe Parker i 1927 (må ikke forveksles med gitaristen Charlie Monroe, eldre bror av Bill).
Supergruppen The Skillet Lickers
I 1926 slo Riley Puckett og Gid Tanner seg sammen med Clayton McMichen og banjoisten Fate Norris. Det skal ha vært Tanner som tok initiativet til supergruppen, som altså omfattet to av tidens dyktigste felespillere og en av de fremste gitaristene. Den tok navnet The Skillet Lickers eller Gid Tanner And His Skillet Lickers. Gruppens modus operandi var mesterlig felespill, akkompagnert av Riley Pucketts gitar, det hele i høyt tempo, av og til med tungegymnastikk og latter. Banjoen var mindre fremtredende enn hos f.eks. Charlie Poole. I tillegg til gruppens musikalske ferdighetene kom Tanners evner som showmann.
Senere har Tanners barn og barnebarn ledet etterfølger-gruppene Junior Skillet Lickers og Skillet Lickers II.
Endringene fra 1927
I 1927 platedebuerte – i tillegg til Mark Woolbright og Charlie Parker – flere countryartister som beveget musikken vekk fra det rustikke «old-time fiddling»-preget.
Jimmie Rogers, «countrymusikkens far»
Fra «the deep south» (trolig Mississippi; også Alabama er nevnt som fødested) kom en mann kalt «countrymusikkens far», Jimmie Rodgers (1897–1933). Han ble også kjent som «The Singing Brakeman» og «The Blue Yodeler» – det første etter bakgrunn som jernbanemann, det siste etter jodlingen og til dels en bluesinspirert musikk. Rodgers spilte gitar og opptrådte dels som soloartist, dels med musikere som Louis Armstrong og Will Rogers. Rodgers' svigerinne, Elsie McWilliams, var en av countrymusikkens første store låtskrivere. 39 melodier er helt eller delvis tilskrevet henne, deriblant store hits som Blue Yodel. En annen slager, Blue Yodel #8, mer kjent som Mule Skinner Blues (eller Muleskinner Blues), ble skrevet av Rodgers selv, sammen med George Vaughn Horton. Den ble innspilt av Rodgers i 1930. Fra 1939 av ble den nærmest en signaturmelodi for en mann som hadde passet muldyr i sin ungdom, Bill Monroe. Den er innspilt av minst to dusin andre artister og grupper. I 1970 gav Carlton Heany sitt nye bluegrassmagasin navnet Muleskinner News. – Rodgers selv døde tidlig av tuberkulose.
The Carter Family
Fra Virginia kom Carter Family, opprinnelig med ekteparet A.P. og Sara Carter samt A.P.s betydelig yngre svigerinne Maybelle Carter. Gruppen skulle få stor innvirkning på senere tiders country, gospel, bluegrass, rock og folk. Flere av deres mange innspillinger ble svært populære og er senere spilt inn av en rekke artister og grupper. Deres betydning lå også i at A.P.Carter samlet inn hundrevis av sanger og således bevarte en stor del av Virginias sangskatt for ettertiden. I tillegg komponerte gruppen sine egne sanger. Typisk for Carter Family var harmonier, som de perfeksjonerte etter forbilder i korsang og gospel – og gitarspillet til Maybelle Carter. De var blant de få som på den tiden spilte uten fele. Gruppen ble i 1939 forsterket med Maybelles datter June (den senere så berømte June Carter Cash). Den holdt sammen i 17 år, til 1944 – uvanlig lenge for en tidlig countrygruppe. Som hos Gid Tanner var flere av Maybelle Carters etterkommere aktive musikere, som dannet sine egne grupper. I første omgang spilte døtrene med moren, som fikk tilnavnet «Mother Maybelle». Døtrene, og etter hvert nok en generasjon av Carter-barn og deres slektninger og venner, har fulgt opp familietradisjonen like til i dag.
Senere utvikling
Innen countrymusikk ble det etter hvert utviklet en rekke undersjangre. Byen Nashville i Tennessee i USA er i dag ansett som hovedsenteret for countrymusikk. Andre kraftsentre har vært Atlanta i Georgia og Galax, Virginia.
Undersjangrene omtalt nedenfor hadde ofte en kort blomstringstid. Men om populariteten avtok eller de gikk av mote, så forsvant de ikke. Mange musikere fortsatte innen samme sjanger i tiår etter tiår, og de fikk etterfølgere og arvtagere. Heller ikke var det vanntette skott mellom undersjangrene. Hele tiden forekom krysspollinering mellom ulike former for country – og mellom country, jazz, sigøynerjazz, blues, polka, cajun, lokal folkemusikk, rock og andre musikkslag – også klassisk musikk. Således finnes f.eks. bluegrassversjoner av Mozarts 40. symfoni og andre musikkstykker av Mozart og Beethoven. Også Richard Wagners Ritt der Walküren er bluegrasset.
Western swing
Western swing er en blanding av cowboymusikk, swing, jazz, polka m.m. Messingblåsere var vanligere enn i annen country, og bandene var ofte større. Riktignok fantes også rene «string bands» (strengelag), og fela var ledeinstrumentet enten gruppene hadde med blåsere eller ikke. Western swing-musikerne var ofte mer eksperimentelle enn andre countryartister. Som i jazzen var improvisasjoner ganske vanlig. Som navnet sier, hadde western swing kjerneområdet vestpå – i Oklahoma, Texas og California. Etter hvert ble den spilt og danset til – for western swing var typisk dansemusikk – også langt utenfor dette området. Den dukket opp før 1930, men nådde høydepunktet i popularitet fra 1930-årene og frem til 1944, da myndighetene begynte å skattlegge nattklubbene.
Til pionerene hørte «King of western swing» Bob Wills (1905–75), Milton Brown (1903–36) og Patsy Montana (1908–96). Sistnevntes komposisjon «I want to Be a Cowboy's Sweetheart», som hun spilte inn med Prairie Ramblers i 1935, ble den første millionselgeren med en kvinnelig countrysanger. Også Clayton McMichen begynte tidlig med western swing – da han i 1931 brøt med The Skillet Lickers og dannet The Georgia Wildcats.
Bluegrass
Tradisjonell bluegrass spilles bare med akustiske strenginstrumenter: Banjo, fele, gitar (og/eller dobro), kontrabass og mandolin. Sammen med tette harmonier (koring) i hvert refreng, etterfulgt av improviserte instrumentalpartier («breaks»), gir dette et karakteristisk lydbilde. Bluegrass forbindes av og til med et forrykende tempo og tungegymnastikk «Folk music with overdrive», «high-speed bluegrass» osv.), men dette gjelder langt fra all bluegrass.
De fleste regner Bill Monroe (1911–96) fra Kentucky som «gudfaren av bluegrass». Midt på 1930-tallet var han kjent som en virtuos på mandolin, som også – kanskje inspirert av jazzen – behersket improvisasjonens kunst. I 1936–38 spilte han inn plater sammen med broren, gitaristen og sangeren Charlie (1903–75). Alt nå fikk Monroe etterlignere med sitt mandolinspill. I 1939 dannet han gruppen The Blue Grass Boys og ble medlem av Grand Ole Opry. Etter en del utskiftninger fremstod bandet i 1945 som en fullt utviklet bluegrassgruppe. I tillegg til Monroe deltok Earl Scruggs (banjo), Lester Flatt (gitar, vokal), Chubby Wise (fele) og Cedric Rainwater eller Alan Watts (kontrabass).
Bluegrass, særlig til å begynne med, trakk veksler på oldtime-musikken og den veldige sangskatten fra Appalachene. Snart tilkom nye komposisjoner fra Monroe, Lester Flatt og andre. Svart musikk var viktig for utviklingen – Monroes første sjef som betalt musiker var den svarte bluesgitaristen Arnold Schultz. Bluegrass er inspirert av spirituals, blues, jazz og gospel. Ofte er det vanskelig å skille bluegrass og gospel. Tidlig bluegrass hadde mange religiøse tekster. De tette bluegrass-harmoniene (koringen) er inspirert av gospel-korene, kanskje også av kirkemusikk. De ble perfeksjonert av Monroe og hans gruppe, og av etterfølgere som The Osborne Brothers og The Dillards. Monroe pleide ikke spille fele, men var blant de mange som beundret Clayton McMichens felespill. Lester Flatt, som regnes for den første bluegrass-gitarist, videreførte på sin side Riley Pucketts gitarspill. Earl Scruggs' banjospill ble skoledannende og bidrog til banjoens popularitet i den grad at den vanlige 5-strengs banjoen gjerne kalles bluegrassbanjo. I populæremusikken gjentas ofte samme mellomspill mellom versene. I bluegrass improviseres mellomspillene – snart med banjo, snart med mandolin; snart med fele.
I 1948 brøt Flatt og Scruggs med Monroe og dannet Flatt & Scruggs & The Foggy Mountain Boys. Flatt og Scruggs spilte sammen til 1969 og ble den mest populære bluegrassgruppen. Mest populære av nålevende (2019) artister og band er antagelig Ricky Skaggs & Kentucky Thunder, og Alison Krauss & Union Station. Øystein Sunde, Kari Svendsen («Banjo-Kari»), Claudia Scott og grupper som Ila Auto og Onkel Tuka er kjente størrelser innen norsk bluegrass.
Honky-tonk
«Honky-tonk» ble opprinnelig brukt om en type barer sør og sørvest i USA, etter hvert også om musikken på disse stedene. I dag brukes betegnelsen helst om en form for countrymusikk som fra 1941 av ble fremført av artister som Ernest Tubb og Hank Williams. I løpet av sitt korte liv rakk Williams å bli en gigant innen country. Tidlige honky-tonk-artister var inspirert både av Jimmie Rodgers og av jazz, blues, og ikke minst western swing. Typiske instrumenter var gitar, fele, kontrabass, «Hawaii-gitar» og pedal-steel-gitar. I motsetning til i tradisjonell bluegrass ble elektriske instrumenter tidlig tatt i bruk. Rå, nasal sang var typisk for tidlig honky-tonk, selv om «nasal country» ikke var enestående for denne musikkstilen. Senere ble sangen glattere.
Honky-tonk hadde en gullalder tidlig i 1950-årene. Som bluegrass ble den deretter delvis fortrengt av rockablilly-bølgen og Nashville sound, men Grand Ole Opry ble et sterkt støttepunkt også for denne formen for countrymusikk.
Rockabilly
Denne kanskje første formen for det som hører under det senere sekkebegrepet «rock» hentet inspirasjon fra bl.a. tidlige former for country og jazz – og jump-blues, en rask form for blues. Og rockabilly kjennes ved et høyt tempo og intense rytmer. Én eller flere gitarister forekom alltid. Kontrabass var vanlig, men ble ofte erstattet av trommer. Piano og saxofon forekom. Rudy Pompilli (en av Bill Haleys Comets) og engelskmannen Don Lang var tidlige rockestjerner som spilte saxofon.
Det vi nå regner som rockabilly kan føres tilbake til 1940-årene, kanskje enda tidligere. Maddox Brothers & Rose ble dannet i 1937, selv om det er usikkert når de første gang spilte rockabilly-melodier. Gjennombruddet for rockabilly kom med "Crazy man, crazy", som Bill Haley & his Comets spilte inn i 1953, og fremfor alt med "Rock Arould the Clock" fra 1954. Til tidligere rockere hørte også Chuck Berry, Carl Perkins, Elvis Presley, Little Richard – og i England Don Lang & his Frantic Five og Cliff Richard og The Shadows.
Da rockabilly nådde høyden av sin popularitet i annen del av 1950-årene, var platebransjen inne i en periode med eventyrlig vekst. Dette skyldtes dels en enorm velstandsøkning, dels overgangen fra tunge, knuselige 78-plater til vinyl. For første gang kunne country-artistene selge sine egne plater på turneene. Mens The Skillet Lickers skapte sensasjon da "Down Yonder" fra 1934 ble en millionslager, fant "Rock Around the Clock" over 25 mill. kjøpere, og salget av Elvis-plater skal ha passert en milliard. De store stjernene ble attraktive for filmindustrien; det var riktignok ikke første gang i countrymusikkens historie. Berømmelsen økte ytterligere med filmene – Elvis Presley medvirket i 27 av dem bare i 1960-årene.
Usbekistans islamistiske bevegelse
Usbekistans islamistiske bevegelse (usbekisk: Ўзбекистон Исломий Ҳаракати; O'zbekiston islomij harakati) også kjent under navnet Islamic Movement of Uzbekistan (noen ganger forkortet til IMU) er en militant islamistisk gruppe som ble grunnlagt i 1998 av den tidligere sovjetiske fallskjermjegeren Juma Namangani sammen med den islamske ideologen Tahir Yuldashev. Da gruppen ble dannet var hovedmålet å styrte president Islam Karimov som var president i Usbekistan og deretter skape en islamsk stat under det muslimske sharia-lovverket.
Mens de slåss i Afghanistan ble flere av gruppens høytstående kommandanter drept og resten flyktet til Pakistan der de har slått seg sammen med andre grupperinger som har som mål å styrte den pakistanske regjeringen.
Til tross for restene av organisasjonen har vært driftsmessig inaktivt siden 2001 så blir IMU fortsatt sitert som en terrortrussel av flere regjeringer både innenfor og utenfor regionen. Gruppen har blant annet vært delaktig i terrorisme i Usbekistan, Borgerkrigen i Afghanistan (1996–2001) og krigen mot terrorisme som begynte i 2001.
Fridhemsplan tunnelbanestasjon
Fridhemsplan tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane i bydelen Kungsholmen i Stockholms innerstad.
Den består av to sammenbygde stasjonsdeler, en for grønn og en for blå linje. Det finnes sporforbindelse mellom banene. Denne består av kun ett spor, og brukes til transport av vogner.
Stasjonen for T-bane 3
Denne delen ligger i fjellet under kvartalene Knoppen og Herden, og ble tatt i bruk 31. august 1975, da den blå linjen ble innviet. Plattformen ligger ca. 28–31 meter under bakken, mellom stasjonene Rådhuset og Stadshagen.
Therigatha
Therigatha (på norsk Søstrenes sanger) er et religiøst skrift fra buddhismen; en samling på 73 korte dikt som skal ha blitt framsagt av buddhistiske nonner i den tidlige sanghatradisjonen. Diktene er en viktig kilde til forståelsen av kvinnesynet i buddhismens første tid.
Therigatha er en del av Khuddakanikaya, som er den siste av de fem tekstsamlingene (nikaya) som utgjør Sutta Pitaka, «den andre kurven» i Tipitaka, theravadabuddhismens kanon av hellige tekster.
Blant de 73 diktene finnes blant annet dikt tillagt en mor som har mistet sitt barn, dikt av en tidligere prostituert, av en rik arving som forlot sitt liv i luksus, og av Buddhas fostermor Mahapajapati Gotami.
Sensorikk
Sensorikk eller organoleptikk er et fagområde som beskriver egenskaper som menneskelige sanser kan oppfatte organoleptisk, enten ved å lukte, smake, se, berøre eller høre på et produkt. Sensorisk analyse er en vitenskapelig disiplin som handler om å planlegge, utføre og analysere forsøk hvor de menneskelige sansene er blitt brukt til å vurdere ett eller flere produkter. Opprinnelig ble sensorisk analyse brukt i forbindelse med mat, men blir også benyttet på enhver gjenstand som lar seg vurdere etter de ovennevnte sanser. Eksempler på andre produkter enn mat som analyseres ved hjelp av sansene er: TV-apparater (visuell bedømmelse av bildet, kontrast, farger, oppløselighet,…), biler (kjøreegenskaper på forskjellige underlag, lukt, sittefølelse, …), mobiltelefoner (utseende, høyttalerlyd, brukervennlighet,…).
Søvndagen
Den internasjonale søvndagen arrangeres hvert år både for å feire søvnen og for å sette søkelyset på de utfordringer og problemer søvnmangel og sykdommer relatert til dette, kan ha for samfunnet.
Søvndagen i 2010 faller på 19. mars. Overgangen fra vintertid til sommertid utfordrer en rekke mennesker med søvnmangel. Søvnkvalitet og hvor mye søvn man får er viktig. Hensikten med arrangementet er sette fokus på søvnproblemene og oppfordre til forskning på dette området.
Den internasjonale søvndagen arrangeres av World Association of Sleep Medicine (WASM).
Sensorikk
Yrket
En sensoriker er en person som jobber med sensorikk. I Norge eksisterer det ingen utdanning som fører fram til tittelen "sensoriker", men norske sensorikere har som regel sin utdanning fra Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (Tidl. NLH), NTNU (Tidl.: NTH) eller utenlandske læresteder. En sensoriker kan få jobb innen forskning eller industri, først og fremst innen næringsmidler, men i prinsippet også innen andre fagområder. Data til sensorisk analyse skaffes tilveie via et sensorisk panel bestående av (vanligvis) 8-15 personer som har kvalifisert seg gjennom evnen til å identifisere og kvantifisere egenskaper knyttet til smak, lukt, utseende, tekstur eller lyd, avhengig av hvilket fagområde panelet jobber innenfor.
Nettverk
Sensorikere jobber sammen i sensoriske nettverk og arrangerer faglige møter både på nasjonalt og internasjonalt nivå. Eksempler på slike nettverk og møter er: Sensometrics Society: Internasjonal forening for personer med interesse for statistikk og/eller sensorikk. Chairman: Per Bruun Brockhoff, Danmark.
Viktige vitenskapelige kongresser, symposier:
Conspiratio barbarica
Conspiratio barbarica, en latinsk betegnelse som betyr «barbarenes sammensvergelse», var en storstilt invasjon over de romerske forsvarsverkene i nordlige romersk Britannia. Samtidig ble det et sammenbrudd i den romerske administrasjonen som det tok ett til to år å etablere på nytt, fra 367 til 368/369. Den samtidige historikeren Ammianus Marcellinus så på det som et samlet og koordinert opprør som utnyttet en periode hvor de romerske styrkene i Britannia og i Romerriket i seg selv var svekket. Svekkelsen på De britiske øyer hadde begynt allerede i 351 med usurpatoren Magnentius' nederlag i slaget ved Mursa Major i hans mislykkede forsøk på å bli keiser.
Det er ikke mulig å slå fast at angrepene på Romerriket var koordinerte, men for et år eller to måtte romerne kjempe mot angrep på nær alle fronter: fra Gallia til Nord-Afrika, og rundt Donau. Nord i Britannia angrep de nordlige stammene Hadrians mur. I henhold til Marcellinus:
Det er vanskelig å gi en sikker kronologi for hendelsene ettersom hovedkilden — Ammianus — bodde i byen Antiokia ved Orontes på denne tiden. Hans informasjon synes derfor å være sekundær, og i tillegg forvirrende og inkonsistent med andre kilder. Moderne historikere har derfor avvikende syn på de faktiske hendelser.
Konspirasjonen
Vinteren 367 gjorde den romerske garnisonen ved Hadrians mur. Det gjorde det mulig for piktere i nordlige Skottland å storme grensen og angrip romerske Britannia sør for muren. Samtidig gikk andre folk eller stammer, som attakottere og skotter fra Irland, og saksere fra Germania i land i Britannia i noe som synes å ha vært samkjørt og planlagt mot henholdsvis vestlige og sørøstlige delene av romersk Britannia. Frankere og saksere gikk også inn i nordlige Gallia.
Disse krigerbandene greide å overvelde nær alle lojale romerske utposter og bosetninger. Hele de vestlige og nordlige områdene av Britannia ble overkjørt, byer ble herjet og den delen av den britisk-romerske befolkningen som ikke greide å flykte fra utsatte områder ble drept, voldtatt eller slept av sted som slaver.
Nectaridus, en militær leder, eller comes maritime tractus (kommanderende general for kystregionen), ble drept, og den militære lederen, Dux Britanniarum, ved navn Fullofaudes ble enten drept eller beleiret. De gjenværende lojale hæravdelinger stasjonerte seg innenfor de sørøstlige byene. De var et stort nederlag for den romerske prestisjen.
Det lokale romerske kavaleriet, miles areani, som overvåket barbarenes bevegelser synes å ha forrådt deres oppdragsgivere ved bestikkelser, noe som førte til at angrepene kom fullstendig overraskende. Soldater som deserterte og rømte fanger herjet landsbygda. Til tross for at kaoset spredte seg og i begynnelsen var tilsynelatende samkjørt, var hensikten til opprørerne ikke erobring, men ganske enkelt personlig krigsbytte som fungerte i små grupper framfor i en stor, samlet hær.
Gjenopprettelse av orden
Våren 368 kom en avlastningshær, samlet i Bononia og kommandert av Flavius Theodosius, kalt for den eldre, for å skille ham fra hans sønn, keiser Theodosius, som også var med på felttoget. Den besto av fire enheter; Batavi, Heruli, Iovii og Victores. Theodosius grep fordelen av et opphold i vinterstormene med å krysse Den engelske kanal til Richborough med en del av troppene mens resten av hæren ble værende i Bononia i påvente av bedre vær. Det gjorde at han kunne samle vital informasjon og etterretning. Han oppdaget at de romerske troppene i Britannia hadde enten blitt overkjørt, nektet å slåss eller desertert; mange hadde også ikke blitt betalt. Straks han hadde gjort landgang, marsjerte Theodosius soldatene til Londinium (London) som han gjorde til sitt hovedkvarter. Der begynte han å ta seg av angriperne.
Et amnesti ble lovet desertørene slik at Theodosius igjen kunne bemanne de forlatte grensefestningene. En ny Dux Britanniarum ble utnevnt, Dulcitius, og en ny sivil administrasjon. De lokale areani som hadde samarbeidet med barbarene ble beordret samlet og fengsles. Theodosius møtte og beseiret en hær tilhørende Valentinus, som hadde blitt forvist til Britannia og utnyttet kaoset til egen fordel.
Betydelig omorganisering ble foretatt i Britannia, inkludert å opprette en ny provins kalt Valentia, antagelig for å bedre å møte tilstanden helt nord. Han forsterket ikke bare Hadrians mur, men opprettet også en rekke bufferriker vest og nord for muren av noen av de eksisterende stammene. Samarbeidet med stammene i nord, som votadinere, markerte karrieren til menn som Paternus (Padarn Beisrudd). Dikteren Claudius Claudianus antyder også det ble drevet aktivitet av den romerske flåten helt nord. Det er mulig at Theodosius drev straffeekspedisjoner mot barbarene og tvang på dem innrømmelser. Notitia Dignitatum, et dokument fra den romerske statsadministrasjonen, nedtegnet at fire enheter av attakottere tjenestegjorde for romerne på det europeiske fastlandet.
Politisk effekt
Theodosius dro senere tilbake til Roma og ble mottatt som en helt og ble gjort til senior militær rådgiver for keiser Valentinian I, og erstattet Jovinus. Et tiår senere ble hans sønn keiser. Romerne var i stand til avslutte det meste av kaoset, men angrepene fra de folkene som er omtalt her fortsatte og økte i styrke.
Persbråten Basketballklubb
Persbråten Basketballklubb (PBBK) (stiftet 1967) er en av de eldste klubbene i Oslo og Akershus Basketballkrets. PBBK er med omkring 230 aktive spillere også den største basketballklubben i kretsen.
PBBKs herrelag spiller i 1. divisjon og vant både sluttspillet og serien i 2002. Herrelaget spilte BLNO i sesongen 2016-2017. PBBKs damelag spilte i regional 1. divisjon frem til og med 2005.
PBBK har sitt geografiske tyngdepunkt i omradet Huseby – Voksen – Grindbakken – Hovseter. De fleste av mini- og juniorspillerne går på skolene i området rundt Hovseterhallen: Steinerskolen, Huseby, Hovseter og Voksen skole.
PBBKs hjemmebane er nye Persbråtenhallen (ved Hovseter T-banestasjon). Tidligere hjemmebane var Hovseterhallen fram til 2011. Klubben bruker også gamle Pershallen og Holmen skole som treningsbaner. (Husebyhalle) ble brukt tidligere til yngre lag).
1970-tallet
1973-1974 (oversikt mangler)
1977-1978 (oversikt mangler)
2000-tallet
- True Shooting Percentage; TS% - Points Per Shot; PPS
Bysantinsk kunst
Bysantinsk kunst brukes også for samtidig kunst fra stater som inngikk i Bysants kulturelle sfære, uten å utgjøre en del av det – som for eksempel Bulgaria, Serbia og Russland – eller stater som utgjorde en del av den vesteuropeiske kultursfæren, men ble sterkt påvirket av Det bysantinske riket – som for eksempel Venezia.
Bakgrunn
Akkurat som Det bysantinske riket representerte den politiske fortsettelsen av Romerriket, utviklet bysantinsk kunst fra kunsten i Romerriket som i seg selv var grunnleggende påvirket av oldtidens greske kunst. Bysantinsk kunst mistet aldri synet av sin antikke arv. Hovedstaden i Østromerriket, Konstantinopel, ble smykket med et stort antall antikke skulpturer. Den kunsten som ble produsert i Det bysantinske riket, til tross for stadig tilbakevending til den antikke estetikk, var mer enn noe annet markert av utviklingen av en ny estetikk.
Det mest framtredende trekket av denne nye estetikk var dens abstrakte eller antinaturalistiske vesen. Om antikk kunst var markert av forsøket å skape representasjoner som etterlignet virkeligheten så tett som mulig, synes det som om bysantinsk kunst oppga helt denne tilnærmingen til fordel for en mer symbolsk tilnærming til virkeligheten.
Grunnene og karakteren i denne forvandlingen, som hovedsakelig skjedde i løpet av senantikken, har vært et akademisk emne i århundrer. Giorgio Vasari tilskrev forvandlingen til en nedgang i kunstnerisk dyktighet og standarder, som hadde på sin side blitt gjenoppvekket og fornyet av hans samtidige i den italienske renessansen. Selv om dette standpunktet har med jevne mellomrom blitt fremmet på nytt, mest merkbart ved Bernard Berenson, har moderne forskere tendert til å ha et mer positivt syn på den bysantinske estetikk. Alois Riegl og Josef Strzygowski, som publiserte tidlig på 1900-tallet, var mer enn mange andre ansvarlig for en revurdering av synet på kunsten i senantikken. Riegl så den som en naturlig utvikling av eksisterende tendenser i romersk kunst, hvor Strzygowski så den som et produkt av østlig, «orientalsk» innflytelse. Kjente bidrag til debatten er blant annet Ernst Kitzinger, som sporet en «dialektikk» mellom «abstrakt» og «hellenistiske» tendenser i senantikken, og John Onians, som så en «økning i visuell reaksjon» i senantikken, hvor en tilskuer «kunne se på noe som i 1900-tallet begreper var rent abstrakt og finne det figurativt».
Uansett er denne debatten utelukkende moderne: det er åpenbart at de fleste bysantinske tilskuere ikke betraktet deres kunst som abstrakt eller ikke naturalistisk. Som Cyril Mango har observert, «vår egen forståelse av bysantinsk kunst stammer hovedsakelig fra det faktum at denne kunsten ikke er naturalistisk; dog bysantinerne selv, i henhold av deres bevarte uttalelser, anså at den var meget naturalistisk og var en direkte del av tradisjonen til Feidias, Apelles og Zeuxis.»
Lars Erik Underthun
Lars Erik Underthun (født 10. februar 1957) er en prisbelønt norsk kokk, golfspiller og forretningsmann fra Røa. Han gikk yrkesskole på Sogn videregående skole (1974), gikk i lære på Hotel Continental og hos Hroar Dege på 3 kokker der han ble forfremmet til kjøkkensjef de siste 4 av 8 år. Han tok også kjøkkensjef-linjen ved Norsk Hotellhøgskole i Stavanger og var innom Hotel Boule D'or i Barbezieux-Saint-Hilaire nordom Bordeaux. Som medlem i Oslo Golfklubb var han med på det norske herrelandslaget i 1985. På denne tiden etablerte han Carte Blanche med Ingvar Nilsen i Smedstad Hotell og ble i 1988 hyret inn til Holberg (Årstidene) på SAS-hotellet etter Gunnar Forsell. Han oppnådde i 1991 en stjerne i Michelinguiden for sitt nystartede Spisestedet Feinschmecker som han eier med Bengt Wilson. Restauranten mistet imidlertid stjernen i 2012. Underthun og Wilson var også med å starte Restaurant Oro i 2000 med Terje Ness, der stjernen kom i 2001, men etterhvert solgte Underthun seg ut. I tiden 1998-2003 var han ofte å se i NRK-programmet Kokkekamp.
Greg Keyes
Greg Keyes (født 11. april 1963 i Mississippi, USA) er en amerikansk forfatter av science fiction og fantasy-bøker. Han debuterte som forfatter i 1996 med boken The Waterborn.
Ucklum
Ucklum er et tettsted i Stenungsund kommune i Västra Götalands län i landskapet Bohuslän i Sverige. Det ligger cirka 11 kilometer øst for Stenungsund. I 2010 hadde tettstedet 255 innbyggere.
Thiệu Trị
I hans regjeringstid økte konfliktene med de europeiske landene, særlig Frankrike. Dette skyldtes ofte den dårlige behandlingen de kristne misjonærene i Vietnam ble utsatt for, men også på grunn av Frankrikes forsøk på å utvide som innflytelse i området. I 1845 brøt det nesten ut kamper med vietnamesiske fartøyer og den USA-amerikanske fartøyet USS «Constitution» da denne prøvde å hente ut den franske misjonæren Dominique Lefebvre.
Da den franske flåten 23. mars 1847 ødela en rekke av de båtene som lå i havnen i Danang, ble Thiệu Trị så provosert han beordret alle kristne i landet skulle henrettes. han døde imidlertid selv før ordren ble iverksatt og ble etterfulgt av sin sønn Nguyen Hong Nhiem i 1847 med keisernavnet Tự Đức. Den yngre sønnen ble valgt til tronfølger av faren foran sin eldre bror da han var hardere mot de kristne misjonærene enn broren.
Human-Etisk Forbund
Human-Etisk Forbund (HEF) er et livssynssamfunn stiftet av blant andre Kristian Horn 9. april 1956 i Oslo for å organisere tilhengere av det etiske tankesystem, og senere livssyn, kalt human-etikk. Horn er både organisasjonens stifter og utformet dens idégrunnlag, human-etikken. Human-etikken har etter 1990-tallet også blitt kalt livssynshumanisme og i dag omtaler forbundet sitt livssyn som humanisme (et begrep som også brukes med noe forskjellige definisjoner av andre livssynssamfunn og organisasjoner, herunder Humanistene og Nansenskolen).
Forbundet hadde 99,500 medlemmer over 15 år, og er, etter kristendom og islam, det tredje største tros- eller livssynssamfunnet i Norge utenfor Den norske kirke per september 2020. Organisasjonen er landsdekkende med fylkeslag i alle fylker og nær 120 lokallag. Human-Etisk Forbund er tilknyttet den internasjonale humanistbevegelsens paraplyorganisasjon Humanists International European Humanist Federation (EHF) og International Humanist and Ethical Union.
Forbundet organiserer humanister i Norge og jobber både for den enkeltes mulighet til å utøve sitt livssyn og for å bevege samfunnet i en humanistisk retning. En hovedaktivitet er organisering og gjennomføring av seremonier på et humanistisk grunnlag og arbeid for livssynslikestilling, tros- og tankefrihet og for tilrettelegging av mennesker med ulike livssyn skal leve gode i liv i et felles samfunn. Forbundet har i dag ca. 100 ansatte, hvorav om lag halvparten arbeider ved regionskontorene og resten i den sentral. (som holder til i Brugata 19).
Storkyrkans kör
Storkyrkans kör er, sammen med kirkemusikerne, stammen for den musikalske virksomheten i Storkyrkan, Stockholms domkirke. Koret dannet således sammen med Gustaf Sjökvists kammarkör den sanglige rammen rundt bryllupet mellom kronprinsesse Victoria og Daniel Westling.
Human-Etisk Forbund
Human-Etisk Forbunds hovedinntekter kommer fra offentlige tilskudd for medlemmene – en ordning som innebærer kompensasjon for (en del av) de skattemidler borgerne betaler til Den norske kirke – og seremoni- og medlemsavgift. Bare personer over 15 år kan bli medlem, selv om forbundet også mottar offentlig tilskudd for medlemmers barn (dersom medlemmene gir tillatelse til å søke om slikt tilskudd).
Storkyrkans kör
Koret har om lag 40 medlemmer (avhengig av hvor mange som trenges for de respektive verk) og virksomheten omfatter først og fremst konsertvirksomhet i Storkyrkan, gudstjenestemusikk, turnéeer samt radio-, TV- og grammofoninnspillinger. Koret gjør som regel en utenlandsturné per år og deltar i ca 20 konserter.
Human-Etisk Forbund
Forbundet publiserer informasjon og nyheter på human.no og utgir Fri tanke både som medlemsblad på papir (oppl. 68,500, per november 2015) og som nettavis.
Storkyrkans kör
Repertoaret varierer fra tidlig gregoriansk musikk fram til nåtiden og nyskrevet musikk. Blant de tilbakevendende verkene finnes Händels Messias som koret har framført i Storkyrkan mer enn 100 ganger i løpet av de siste 40 årene, samt dessuten også fremført i andra kirker.
Rodi
Rodi er et språk som ble talt av de reisende som tidligere ble kalt skøyere eller mjøltravere på Sør- og Vestlandet i Norge.
Human-Etisk Forbund
Generalsekretær fra februar 2018 er Trond Enger, som etterfulgte Kristin Mile. Christian Lomsdalen ble på landsmøtet i 2021 valgt til styreleder.
Storkyrkans kör
Korets leder i mer enn 40 år er Gustaf Sjökvist.
Rodi
Rodi er et blandingsspråk basert på norsk, men med mange ordlån fra tysk og romani. Språket ble brukt av de såkalte skøyerne, et folk med en kultur som var en blanding av den "konforme norske kulturen" og de reisendes. Språket deres har likheter med dansk skøyerspråk og det tyske jenischespråket.
Det er stor forskjell på rodi og romani. Rodi regnes i dag for utdødd. De fleste av de såkalte meltravere/skøyere snakker isteden norsk, men mange bruker også ord og uttrykk de har lånt fra taternes romani. Enkelte ord fra gammelt rodi har allikevel blitt bevart, og brukes fortsatt i enkelte reisende slekter på Sør- og Vestlandet.
Human-Etisk Forbund
Formål og livssyn
Etter omfattende diskusjoner i organisasjonen fastsatte Human-Etisk Forbunds hovedstyre «Norsk humanistmanifest 2006» i november 2006. Manifestet utdyper formålsbestemmelsenes «definisjon» av det humanistiske livssynet og gir en kortfattet framstilling av humanismens grunnlag i dag, slik forbundet forstår dette.
Virksomhet og ideologisk plattform
I tillegg til seremoniarbeidet, bidrar Human-Etisk Forbund i den offentlige samfunnsetiske og livssynspolitiske debatten. Arbeidet for livssynsmessig likestilling står sentralt i forbundets virksomhet, og de avleverer en rekke høringsuttalelser til relevante myndigheter.
Statskirkeordningen
En viktig del av dette arbeidet består i å argumentere for avvikling av statskirkeordningen. Forbundet har ved flere anledninger fått lagt inn i Stortinget forslag til endring av Grunnlovens § 2. Gjennom den personlige oppnevningen av Bente Sandvig, mangeårig fagsjef i Human-Etisk Forbund, ble forbundet representert i Gjønnes-utvalget som utredet forholdet mellom staten og Den norske kirke, og som la fram sin utredning NOU: 2006: 2 Staten og Den norske kirke for Kultur- og kirkedepartementet i januar 2006.
KRLE-faget
Forbundet har også konsentrert seg om livssynslikestilling i skolen og var sentrale i etableringen og utviklingen av «alternativt livssyn», et alternativ til kristendomsundervisningen som fikk stadig større oppslutning gjennom 70- og 80-tallet. Dette faget ble avviklet da KRL-faget ble etablert i 1997. Human-Etisk Forbund mente faget, som ble obligatorisk, krenket foreldrenes rett til å bestemme sine barns livssynsmessige oppdragelse. Forbundet anla, sammen med en gruppe foreldre, sak mot staten, men tapte i alle norske rettsinstanser. Flere av de klagende foreldrene innklaget da Norge for FNs menneskerettighetskomité og i november 2004 ble komiteens avgjørelse kjent: De klagende foreldrene fikk medhold og Norge ble pålagt å gjøre endringer i faget.
En annen gruppe foreldre innklaget Norge til Den europeiske menneskerettsdomstolen i Strasbourg. Saken ble hørt i desember 2006 og kjennelsen kom i juni 2007: Foreldrene fikk medhold i at faget krenker Den europeiske menneskerettskonvensjonen fordi den obligatoriske undervisningen ikke er objektiv, kritisk og pluralistisk. Departementet har varslet at det på grunn av denne dommen kommer endringer i RLE-faget som skal gjelde fra skolestart i 2008.
Formålene i skole og barnehage
Kunnskapsminister Øystein Djupedal oppnevnte Bostad-utvalget i mai 2006 for å gjennomgå formålet for skoler og barnehager. Utvalget skulle se på alle sider ved formålene, både med tanke på et mer helhetlig utdanningsløp og samfunnsutviklingen. Utvalget skulle også vurdere dagens formålsparagrafer. Human-Etisk Forbunds generalsekretær Kristin Mile ble oppnevnt til utvalget, som avla sin utredning i juni 2007.
Annet arbeid
Religionskritikken har også en sentral plass i forbundets virksomhet. Fra forbundets første tid var det kritikk av kristendommens dogmer og praksis som sto i fokus. I den senere tid har kritikk av islam, især i fundamentalistiske og politisert utgaver, fått en mer sentral plass.
Fra 1993 til 2014 drev Human-Etisk Forbund Humanistisk aksjon for menneskerettigheter i u-land (HAMU). HAMU formidlet innsamlede midler til bistands- og utviklingsprosjekter i Brasil, India, Nepal, Nigeria og Uganda. En stund var Frihetsaksjonen, som ble gjennomført første gang i 2004, sentralt i arbeidet for å samle inn penger.
Human-Etisk Forbund er knyttet til den internasjonale humanistbevegelsen gjennom medlemskap i International Humanist and Ethical Union og European Humanist Federation.
I tillegg til medlemsbladet Fri tanke utgir forbundet Humanist som er et tidsskrift for livssynsdebatt. Forbundet er også den største aksjonæren i Humanist Forlag.
Humanistisk Ungdom
Human-Etisk Forbunds landsmøte i 2005 vedtok at det skulle opprettes et eget landsdekkende humanistisk ungdomsforbund, og den 16. august 2007 ble Humanistisk Ungdom stiftet på Tjøme under en ungdomsleir i regi av Human-Etisk Forbund. Lars-Petter Helgestad ble valgt til organisasjonens første leder.
International Humanist and Ethical Youth Organisation er den internasjonale livssynshumanistiske ungdomsorganisasjonen der Human-Etisk Forbund og Humanistisk Ungdom også er medlem.
Medlemmer og samarbeid med andre organisasjoner
Human-Etisk Forbund er en partipolitisk uavhengig organisasjon og har medlemmer og tillitsvalgte med politisk tilhørighet i alle partier i Norge, med unntak av Kristelig folkeparti, viser de medlemsundersøkelsene som er gjennomført. Likevel viser disse undersøkelsene at sympatien med partier til venstre i det politiske spekteret er overrepresentert. Og i erkjennelse av at det er viktig å prege arbeiderbevegelsens livssynspolitikk ble Humanistiske sosialdemokrater stiftet av noen humanistiske arbeiderpartimedlemmer som også er aktive i Human-Etisk Forbund, i mars 2006. På tross av den «venstreorienterte» medlemsmassen har forbundet unngått å engasjere seg i spesielt venstreorienterte saker (som for eksempel mot EU og NATO, selv om dette har vært foreslått på noen landsmøter). Forbundets partipolitiske nøytralitet har likevel ikke forhindret klare standpunkter i en rekke samfunnsetiske spørsmål – og Human-Etisk Forbund har blant annet tatt avstand fra atomvåpen, engasjert seg for kvinnenes likestilling, homofiles rettigheter og flyktinger og asylsøkeres rettigheter, i tråd med forbundets forståelse av humanismen.
I tråd med engasjementet for full livssynsfrihet og livssynsmessig likestilling, var Human-Etisk Forbund en av initiativtakerne til livssynsdialogen i Norge på 1990-tallet. Denne aktiviteten resulterte i dannelsen av Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn, hvor Human-Etisk Forbund har vært aktivt med siden starten.
Seremonier
Allerede seks år før forbundet ble dannet hadde Kristian Horn tatt initiativ til «borgerlig konfirmasjon», som første gang ble gjennomført i 1951. Etter hvert etablerte forbundet også seremonitilbud for gravferd og navngivning, kalt «borgerlig gravferd» og «borgerlig navnefest». I 2004 fikk forbundet også rett til å forestå vigsler.
På landsmøtet i 2005 ble det vedtatt å endre navnene på alle de seremonier som Human-Etisk Forbund arrangerer, fra «borgerlige» til «humanistiske». Forbundets seremonitilbud omfatter fra da av:
Etter endringene i ekteskapsloven gjeldende 1. januar 2009 har HEF rett til å utføre vigsel både for likekjønnede og ulikekjønnede par.
Et voksende antall benytter de humanistiske seremoniene. I 2005 var det nærmere 11 000 konfirmanter. Det ble gjennomført 481 humanistiske ektevigsler i 2005. I 2006 ble det gjennomført 602.
Historikk
Human-Etisk Forbund ble stiftet 9. april 1956 i Oslo. Initiativtaker var Kristian Horn, som også var styrets leder de første 20 år. Han utformet i stor grad forbundets idégrunnlag. Forbundet hadde 254 medlemmer da det ble stiftet.
Fra 1966 ble det opprettet lokalavdelinger rundt om i landet. Landsmøtet, som er forbundets øverste myndighet, dannet i 1980 opptakten til en landsomfattende, representativ oppbygning av forbundet, med fylkeslag og lokallag under styring av et sentralstyre, hovedstyre fra 2005.
Forbundet markerte seg allerede fra starten i den offentlige debatten, men medlemstallet vokste langsomt. Først på 1970-tallet fikk forbundet flere enn 1 000 medlemmer og under Levi Fragells styreledelse passerte man 10 000 omkring 1980. Veksten har fortsatt siden og den var særlig sterk på 1980-tallet. I 1981 trådte lov om tilskott til livssynssamfunn i kraft, noe som ga Human-Etisk Forbund offentlige tilskudd per medlem (egentlig refusjon av «kirkeskatten»), formelt sett i samme størrelsesorden som de offentlige bevilgningene til kirkelige formål. Dette ga forbundet et solid økonomisk grunnlag til å profesjonalisere sin virksomhet. Den første generalsekretæren ble tilsatt i 1980. Det ble etter hvert etablert fylkeskontorer i alle fylker og den sentrale administrasjon vokste også jevnt.
Ifølge forbundet selv er Human-Etisk Forbund verdens største sekulærhumanistiske livssynssamfunn i forhold til innbyggertallet.
Kristian Horn var opptatt av å demonstrere at det var mulig å etablere en etikk for et anstendig liv også for ikke-religiøse mennesker. Han og andre sentrale forbundsmedlemmer arbeidet iherdig med å vise at det livssynet eller den etikken han gav navnet humanetikk var et fullgodt alternativ til de religiøst forankrede moralsystemene.