cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norges demografi
Norges demografi er den statistiske beskrivelsen og analysen av befolkningen bosatt i landet Norge, og dens aldersmessige, kulturelle og sosiale utvikling som gruppe. Demografien i Norge studeres særlig av Statistisk sentralbyrå, men også som implisitt forskningsfelt ved forskningsmiljøer innen samfunnsøkonomi, by- og regionutvikling, arbeidsmarked, handel og samferdsel. Demografien og den demografiske utviklingen i Norge er viktig input til svært mye planlegging av infrastruktur, dimensjonering av utdanning, helsevesen, aldersomsorg og en rekke andre offentlige og private tjenester.
Folketallet 1. januar 2019 var ifølge Statistisk sentralbyrå 5 328 212 personer. Det var 584 233 utenlandske borgere bosatt i landet 1. januar 2019.
I 1665 hadde Norge 440 000 innbyggere, i 1822 passerte folketallet én million. De neste millionene ble passert i 1890, 1942, 1975 og fem millioner i 2012.
Det er anslått av SSB at Norge vil nå seks millioner i år 2030.
Folkemengde
Tabellen nedenfor og figurene til høyre viser utviklingen i folketallet i Norge over tid. Nedgangen fra 1300 til 1500 skyldes hovedsakelig svartedauden som kom til Norge i 1349, og senere pestepidemier frem til 1645. Fra 1500-tallet av økte befolkningen igjen, og i 1660 var det over dobbelt så mange mennesker i Norge som det var bare 150 år tidligere. Tallene for befolkningen i tiden mellom 1000 og 1500 er basert på meget løse beregninger og antagelser. Det første manntallet ble tatt i 1664, mens den første folketellingen ble avholdt i 1769.
1000:  100–200 000
1300:  300–450 000
1500:  140–200 000
1665:  440 000
1701:  504 000
Abram Deborin
Abram Moisejevitsj Deborin (Joffe) (Абрам Моисеевич Деборин (Иоффе), født i Opino i Tsarrussland i det som nå er Taurage fylke i Litauen, død 8. mars 1963 i Moskva) var en sovjetisk marxistisk filosof og akademiker ved Det sovjetiske vitenskapsakademi (utnevnt 1929).
Etter oktoberrevolusjonen i 1917 ble den radikale filosofi i det som ble Sovjetunionen spaltet i to hovedretninger, «dialektikerne» (Deborin) og «mekanikerne» (Bukharin). I 1931 avgjorde Stalin debatten mellom dialectikere og mekanikere ved et dekret der den dialektiske materialisme ble opphøyet til rettesnor for marxismen-leninismen. Han kodifiserte deretter «Diamat» (den dialektiske materialisme) ved sitt verk 'Om den dialektiske og den historiske materialisme' (1938) ved å anføre de «dialektikkens lover» som styrer de forskjellikge disipliner, og særlig historievitenskapen. Slik ble Deborin-fløyens diamattanker normgivende innen de fleste kommunistiske partier tilknyttet Den tredje internasjonale. Diamat ble Sovjetunionens offisielle ideologi og forble det til Sovjetunionens fall.
Norges demografi
Folkemengde
1769:  724 000
1801:  883 487
1822: 1 000 000
1823: 1 013 000
1855: 1 490 047
1860: 1 596 000
1870: 1 758 000
1880: 1 923 283
1889: 2 000 000
1890: 2 004 102
1910: 2 390 402
1920: 2 649 775
1930: 2 815 164
1940: 2 953 028
1942: 3 009 000
1946: 3 123 338
1950: 3 250 000
1960: 3 568 000
1970: 3 863 000
1975: 4 007 000
1980: 4 079 000
1990: 4 233 000
2002: 4 525 000
2005: 4 631 800
2010: 4 858 200
2012: 5 000 000 (19. mars 2012)
2019: 5 328 212 (1. januar 2019)
Fødsler og døde
I 2014 var det 59 100 fødsler og 40 400 døde. Noe som ga et fødselsoverskudd på 18 700. Fødselsoverskuddet var i 2014 lavere enn de første tre tiåra etter krigen, og større enn på 1980-tallet.
Tallene i tabellen er hentet fra Statistisk sentralbyrå.
Innflytting og utflytting
Det ble registrert 75 800 flyttinger til Norge i 2013 og 35 700 flyttinger fra landet. Nettoinnvandringen endte dermed på 40 100, noe som ble betegnet som høyt. Innvandrerne fra Polen utgjorde den største gruppen med 10 500. På de neste to plassene kom Litauen og Sverige med henholdsvis 5 573 og 5 271. Fra Afrika kom det flest innvandrere fra Somalia og Eritrea, med henholdsvis 2 765 og 2 729. Fra Asia kom det flest fra Filippinene med 2 815.
Det var størst prosentvis nettoinnflytting fra land i den tredje verden, mens den var minst fra vestlige land som Sverige og Tyskland.
Av 8 855 de som innvandret var norske statsborgere som hadde bodd i utlandet, mens 10 680 norske statsborgere utvandret. Utvandringen fra Norge var i perioden 1971-2010 på rundt 0,4 % av befolkningen. Utvandringen målt i prosent har økt fra vel 0,3 % i 1971 til rundt 0,5 % etter år 2000. I 1989 og år 2000 var det utvandringstopper med 0,6 %. Knapt halvparten av de som utvandret på 1970-tallet var innvandrere, denne andelen økte til 60-70 % etter år 2000.
I år 1900 bodde knapt 5000 norske statsborgere i Sverige i tillegg til 8000 som var født i Norge. I 1950 var det knapt 15000 norske borgere bosatt i Sverige. I 1990 var tallet 38000 og sammen med over 52000 født i Norge utgjorde disse omtrent 1 % av befolkningen i Sverige.
Tallene i tabellen er hentet fra Statistisk sentralbyrås Statistisk årbok for 2013. Tabell 48.
Utvandring til Nord-Amerika
Utvandringen til Amerika på 1800-tallet satte sitt preg på befolkningsutviklingen i Norge frem mot vår tid. Utvandringen foregikk i perioden 1825-1920; den begynte på landsbygda og fortsatte fra byene. De store utvandringsbølgene startet i 1860-årene. Omtrent 800,000 nordmenn utvandret til Amerika. Noen distrikter og bygder ble særlig rammet av utvandringen, spesielt de indre fjordbygdene på Vestlandet, som Luster og Lærdal, og øvre fjellbygder på Østlandet, som Valdres, Hallingdal og Gudbrandsdalen. Deretter spredte utvandringen seg til store deler av landet, og etterhvert var det like stor utvandring fra byene som fra bygdene. Stor befolkningsøkning og relativ overbefolkning, spesielt i bygdene, bidro til økt utvandring, sammen med økonomiske kriser, særlig fra 1870-årene. Motivet for masseutvandringen var svært sammensatt: Fattigdom, undertrykking, klassedeling, overbefolkning og næringsmessige reguleringer i Norge, foruten eventyrlyst og rykter om billig jordbruksland i Amerika.
Gudbrandsdalen var et distriktene med størst utvandring. Oppland hadde størst utvandring blant fylkene i Norge og innenfor Oppland hadde Gudbrandsdalen særlig stor utvandring. Fra 1800 var det en sterk folkevekst i Gudbrandsdalen, nær en dobling til 1865 med tendens til overbefolkning. På slutten av 1800-tallet var det omfattende utvandring fra distriktet med rundt 33.000 personer i årene 1866-1900, slik at folketallet falt med 15 til 20 % tross høy fødselstall. Noen kommuner nådde folketallet fra 1865 først etter andre verdenskrig. I 1970 lå bygdene i Lesja, Lom og Skjåk fortsatt under folketallet i 1865. Mange marginale gårder og boplasser ble nedlagt samtidig med fallet i folketallet. I årene 1900-1910 utvandret 1,6 % årlig fra Nord-Gudbrandsdalen (bare Lister fogderi var høyere med over 2 %), med Lom, Skjåk og Nord-Fron nær 2 % årlig. Fra 1866 til 1915 hadde Oppland en utvandring på 1,3 % årlig, noe som til sammen utgjorde 73.000 personer.
USA hadde også en annen viktig betydning. Fra omkring 1860 ble amerikansk korn importert i store mengder til Norge. Korndyrkingen ble tilsvarende redusert, og det foregikk omlegging mot større satsing på husdyr i jordbruket. Meieridrift kom i gang omtrent samtidig, og det foregikk en veldig omlegging fra fra sjølberging til handelsjordbruk.
Bosetningsmønster
Det var stor innenlandsk flytteaktivitet i befolkningen i 2013. Antall innenlandske flyttinger over kommunegrensene økte til 235 000. Dette var det høyeste antallet noen gang, og 4 500 flere enn i 2012. Innenfor kommunene var det 432 100 flyttinger, 5 700 færre enn i 2012 og det nest høyeste noen gang.
Flyttingene i 2013 bidro til en ytterligere sentralisering av bosettingen, og per 1. januar 2014 bodde 68 prosent av befolkningen i de 150 mest sentrale kommunene.
Østfold og Akershus skilte seg ut med et samlet innenlandsk flytteoverskudd på 5 000 i forhold til resten av landet. Dette er fylkene der en i tillegg til egne arbeidsplasser har kort pendleravstand til Oslo. Åtte av fylkene hadde innenlandsk flytteoverskudd, og de andre 11 fylkene hadde innenlandsk nettoutflytting, det flyttet flere ut til de andre delene av landet enn det flyttet folk inn fra resten av landet.
Cao (Heze)
Cao (kinesisk: 曹县; pinyin: Cáo Xiàn) er et fylke i provinsen Shandong i Kina. Det er understilt byprefekturet Heze, helt vest i provinsen.
Norges demografi
Bosetningsmønster
Flyttetapet var størst i Oslo og Nordland, med 1 300 flere utflyttinger enn innflyttinger i hvert av fylkene. Mange av dem som flyttet fra Oslo, flyttet til Akershus, mens de som flyttet ut av Nordland, oftest flyttet adskillig lengre. I prosent av folketallet var flyttetapet størst i Sogn og Fjordane, deretter fulgte de tre nordligste fylkene.
Cao (Heze)
Befolkningen i fylket var på 1,394,034 innbyggere i 1999.
Norges demografi
Hovedtrekk i moderne tid
Norge er at av de tynnest befolkede landene i Europe etter Island. De nordlige delene av Norge, Sverige og Finland er de tynnest befolkede regionene i EU/EØS med ned mot 2 innbyggere/km2.
Cao (Heze)
Bo, en av Shang-dynastiets hovedsteder, lå i det som i dag er fylket Cao.
Norges demografi
Hovedtrekk i moderne tid
Norge er tettest befolket i og rundt Oslo og rundt Oslofjorden samt på Nord-Jæren (med Stavanger), i Bergen og rundt Trondheimsfjorden. Tromsø, Trondheim, Bergen, Stavanger og Kristiansand regnes som landsdelssentre på grunn av sin relative størrelse og sentrale funksjoner overfor omlandet. I 2018 bodde 82 % av innbyggerne i tettsteder, og 58 % bodde i tettsteder med minst 10,000 innbyggere. I Oslo fylke bodde 99 % av innbyggerne i et tettsted, i Hedmark fylke 58 %. Av landets kommuner var det i 2018 28 som ikke hadde noe tettsted etter SSBs definisjon. Tettstedet Oslo hadde i 2018 1 million innbyggere, noe som tilsvarer nær 19 % av landets befolkning.
Cao (Heze)
Cao og bokseropprøret
I forkant av bokseropprøret var Cao et område preget av stor lovløshet, og ettersom Qing-dynastiets lokale garnisoner var vesentlig svekket på grunn av den første sino-japanske krig, vokste det frem en forsvarsmilits, Dadaohui («Storsverdselskapet») som opererte frem til 1895 og i noen grad kan ha inspirert bokserbevegelsen.
Stefano Benni
Stefano Benni (født 12. august 1947 i Bologna) er en italiensk satiriker, poet og journalist.
Cao (Heze)
Samferdsel
Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.
Jeremy Brockie
Jeremy Brockie (født 7. oktober 1987 i Christchurch) er en newzealandsk profesjonell fotballspiller som spiller for den newzealandske fotballklubben Newcastle Jets. Han spiller angrep, og er også en del av. Moss har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Team Wellington og Canterbury United fra New Zealand.
Norges demografi
Historisk utvikling
Det er ingen manntall eller andre fortegnelser over befolkning og bosetning i middelalderen. Ved reformasjonen var folketallet under 200 000 og først i 1650 var folketallet på samme nivå som før svartedauden. Da kristendommen ble innført etter år 1000 var folketallet omkring 200,000. Etter svartedauden ble mange gårder og bosetninger forlatt og lagt øde, i de mest marginale jordbruksområdene ble opp mot 80 % av gårdene oppgitt. Steder som Skien, Veøy og Borgund (Ålesund) gikk ut av bruk som kjøpstader. Ved år 1300 var folketallet et sted mellom 300,000 og 560,000 avhengig av beregningsmetode. Vanlige metoder tar utgangspunkt i detaljerte opplysninger om gårder i hver bygd og sammenholde dette med situasjonen i 1660 da det finnes gode manntall. Fra 1300 til 1660 skjedde en endring i næringsgrunnlaget slik at kystbygdene fikk en større andel av folketallet. De indre bygdene på Østlandet hadde relativt større befolkning i høymiddelalderen enn etter reformasjonen. Kåre Lunden konkluderer med at folketallet ved år 1300 var nærmere 500,000, av disse bodde 15000 i byer. Lunden tror at folketallet i 1660 fortsatt var litt lavere enn toppen før svartedauden og peker på at gårdsbosetningen i 1660 ikke nådde samme utbredelse som i høymiddelalderen. I år 1660 var folketallet i Troms og Finnmark henholdsvis 6000 og 3000 (2 % av samlet folketall), i 1300 hadde disse områdene enda mindre andel av landets bosetning og i Finnmark var det knapt norsktalende innbyggere. I høymiddelalderen var det gunstigere klima for korndyrking i nord. Basert på antall gårdsbruk økte folketallet 162 % fra 1000 til 1300, i Nord- og Vest-Europa for øvrig var veksten 200 % i samme periode.
Stefano Benni
Han har bidratt med tekster til blant annet Panorama (italiensk ukeavis), Linus (magasin), La Repubblica og Il Manifesto. I 1989 regisserte han filmen Musica per vecchi animali.
Laila Stien
Laila Annie Stien (født 16. mai 1946 i Hemnes) er en norsk forfatter og oversetter. Stien er vokst opp i Rana, og har i mange år vært bosatt i Finnmark. Hun er først og fremst kjent som novellist. Novellene hennes er enkeltvis oversatt til en rekke språk. Stien har også utgitt diktsamlinger og flere barnebøker. Utover sitt eget forfatterskap, har hun oversatt og gjendiktet flere samiske forfattere til norsk, som Nils-Aslak Valkeapää, og redigert antologier med moderne samisk litteratur. Stien har studert etnologi, samisk og sosialantropologi. I 2015 ble Laila Stien utnevnt til æresdoktor ved UiT, Norges arktiske universitet for sitt forfatterskap og oversettelsesarbeid fra samisk.
Norges demografi
Historisk utvikling
Det har vært vanskelig å anslå folketallet i de norske middelalderbyene, men det er regnet som sikkert at byene vokst raskt i middelalderen. Oscar Albert Johnsen anslo bybefolkningen før svartedauden til 20,000 hvorav 7000 i Bergen, 3000 i Nidaros, 2000 i Oslo og 1500 i Tunsberg. Basert på arkeologiske undersøkelser anslår Lunden at det i Oslo var omkring 1500 innbyggere fordelt på 250 husstander i år 1300. Bergen ble tettere bebygd og ble med konsentrasjonen av eksporten der til Norges i særstilling største by i flere hundre år. Knut Helle antyder 20,000 bybefolkning på det meste i høymiddelalderen, hvorav nesten halvparten i Bergen.
Jeremy Brockie
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Norges demografi
Historisk utvikling
Den viktigste endringen på 1800-tallet var sterk vekst i folketallet i Oslo (Christiania) med omland: Oslo/Akershus' (fylkesgrensene i 1970) andel av befolkningen økte fra 7,5 % i 1801 til 17,4 % i 1930. Fra 1801 gikk Finnmarks andel av befolkningen fra 0,9 % til 2 % i 1970. Hordaland med Bergens andel gikk svakt opp i perioden. Møre og Romsdals og Sør-Trøndelags andel var uendret. Sogn og Fjordanes andel gikk tilbake fra 6 % til 2,6 %. Agder gikk tilbake fra over 8 % til 5 %. Oppland gikk tilbake fra 7,5 % til 4,4 %. Nye tettsteder vokste frem i forbindelse med industrialiseringen på slutten av 1800-tallet og med kraftutbyggingen rundt århundreskiftet. Samtidig med vandringer innad i Norge foregikk den store utvandringen til Nord-Amerika. Utbyggingen av jernbane og rutegående dampskip i alle kyststrøk forenklet flytting innenlands. Før 1930 var det relativt lite utflytting fra Nord-Norge.
Kjønn og alder
Den 1. januar 2011 var det for første gang registrert så vidt flere menn enn kvinner i Norge siden de eldste befolkningstallene fordelt på kjønn ble gjort i 1769. Av folkemengden i hele landet var 25,3 prosent under 20 år, 61,7 prosent var i aldersgruppen 20-66 år, og 12,9 prosent var over 66 år.
I 2015 var gjennomsnittlig levealder for kvinner ca 84 år og for menn ca 80 år. Levealderen i Norge har økt jevnt siden 1846. På 1950-tallet stoppet framgangen nesten opp, før levealderen så begynte å øke igjen rundt 1970. Samme undersøkelse viste at levealderen var høyest på Vestlandet og lavest i Finnmark, Østfold og Hedmark.
Byer og urbanisering
Norges ti største byer etter kommunens og tettstedets folketall:
Innvandrere
Andelen av innvandrere i befolkningen er størst i Oslo-området, og om lag 24 prosent av hovedstadens innbyggere er innvandrere.
Statistisk sentralbyrå har estimert veksten i innvandrerbefolkning (definert som første- og andregenerasjons innvandrere) i perioden frem til 2060, og har kommet opp med tre alternativer. Det forutsettes i alle alternativer at netto innvandring pr. år vil holde seg flat i perioden frem mot 2060. Tallene viser at innvandrerbefolkningen vil vokse sterkt, fra 365 000 i dag til mellom 1 og 2 millioner i 2060, alt avhenging av hvilket av alternativene man bruker.
Utenlandske statsborgere
De største gruppene med utenlandske statsborgere bosatt i Norge i 2007 kom fra Sverige, Danmark og Polen.
Laila Stien
Hun er gift med Mikkel Aslaksen Gaup og mor til verdensmester i freestyle motocross (FMX), Ailo Mikkelsen Gaup.
Liste over biskoper i Hamar i katolsk tid
1 Her er Den katolske kirke og Hamarkrøniken «uenige» om hvilken biskop som var først.
Sylvia Plath
Sylvia Plath (født 27. oktober 1932 i Boston, USA, død 11. februar, 1963 i London) var en amerikansk forfatter best kjent for sine dikt, og romanen The Bell Jar (norsk tittel: Glassklokken).
Biografi
Plath var født i Boston av en tysk far og en østerriksk-amerikansk mor. Hun ble regnet for å være et begavet barn, og allerede som åtteåring publiserte hun sitt første dikt. Hun skrev senere både romaner, noveller, dikt og essay. Hennes mest kjente verk, romanen Glassklokken, var en semi-biografisk beretning om hennes kamp mot klinisk depresjon. Plath begikk selvmord i 1963, og hun har etter det fått en tilnærmet ikonisk status i enkelte miljøer.
Plaths far var professor på et college. Han døde i 1940, og Plath skal aldri helt ha kommet over tapet av faren. I 1950 fikk hun publisert sin første novelle «And Summer Will Not Come Again» i bladet Seventeen.
Plath fikk et stipend til Cambridgeuniversitetet, hvor hun fortsatte å skrive dikt. Flere av hennes dikt ble publisert i universitetets studentavis. Ved Cambridge møtte hun den engelske dikteren Ted Hughes. I 1956 giftet de seg, og paret tilbrakte de neste årene i USA. Etter at Plath ble gravid flyttet paret tilbake til Storbritannia, hvor Frieda Hughes ble født 1. april 1960. Familien bodde i London en stund før de flyttet til en liten landsby i Devonshire. Hennes første diktsamling The Colossus ble utgitt i Storbritannia i 1960. Men Plath og Hughes hadde allerede nå problemer i ekteskapet, og i 1962 ble de separert. Separasjonen blir tilskrevet til dels Plaths psykiske problemer, og det faktum at Hughes hadde en affære. Plath tok med barna deres, Frieda og babyen Nicholas, tilbake til London. 11. februar 1963 begikk Plath selvmord ved å skru på gassen i kjøkkenet. Forholdet mellom Plath og Hughes har vært gjenstand for mye debatt, og Hughes har blitt utpekt som både syndebukk og helt etter hennes død.
Arbeider
Plath skrev dagbok helt fra hun var 11 år, og frem til sin død. Hughes har blitt kritisert for å ha ødelagt hennes siste dagbok. Hennes dagbøker har blitt utgitt i flere former, men i 2000 ble The Unabridged Journals utgitt. For en av sine diktsamlinger ble Sylvia Plath i 1982 den første til å vinne en Pulitzer-pris etter sin død.
Bibliografi
Dikt
Ray Stevens
Harold Ray Ragsdale (født 24. januar 1939 i Clarkdale, Georgia), bedre kjent som Ray Stevens, er en countryartist og tekstforfatter fra USA.
Sylvia Plath
Bibliografi
Prosa
Ray Stevens
Stevens har vært nominert til Grammy-pris 11 ganger og vunnet to: En for «Everything Is Beautiful» og en for arrangementet av sin country-versjon av jazzlåten «Misty» (1975). Stevens har fått plass i Country Music Hall of Fame 2019, Nashville Songwriters Hall of Fame og Georgia Music Hall of Fame.
Sylvia Plath
Bibliografi
Barnebøker
Johan Gabriel Oxenstierna
Johan Gabriel Oxenstierna (født 19. juli 1750 på Skenäs i Södermanland, død 29. juli 1818 i Stockholm) var en svensk greve, statsmann, dikter og medlem av Svenska Akademien.
Epping
Geografi
Byen ligger omkring 27 km nordøst for Londons sentrum, i den nordlige delen av Epping Forest. Den befinner seg på en rygg mellom elvene Roding og Lee.
Johan Gabriel Oxenstierna
Liv
I 1768 fikk han en stilling i utenrikskabinettet. Året etter ble han medlem av selskapet Utile Dulci, hvor han sto frem med flere dikt. 1770–74 var han kommisjonssekretær i Wien. Her brevvekslet han med en østerriksk dame, og sendte poesi hjem til Utile Dulci.
Epping
Geografi
De fleste av de omkring 10 000 innbyggerne (folketelling 2011) bor i nærheten av hovedveien B1393 og Epping stasjon. Omkring tusen mennesker bor i landsbyen Coopersale, som er en del av det verdslige sognet. De telles derfor med blant byens innbyggere, selv om det ligger et skogområde mellom selve Epping og Coopersale.
Johan Gabriel Oxenstierna
Liv
Da han vendte tilbake til Sverige, var Gustav III blitt konge. Kong Gustav lot ham være ved hoffet og ga ham titulærembeter. I 1782 ble han en af rikets herrar, i 1783 øverstekammarjunkare og i 1785 medlem av kansellikollegiet med ansvar for pommerske og wismarske saker. Ved hoffet var han en avholdt selskapsmann og leilighetsdikter. Selv om forholdet til kongen etter hvert ble kjøligere, kom han med i hertug Karls krets, og ble en ivrig frimurer. I 1786 ble han medlem av Svenska Akademien som en av de tretten opprinnelige medlemmene valgt ut av Gustav III selv, og samme år ble han utnevnt til riksråd og kansellipresident. Han var æresmedlem av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien fra 23. mai 1786. I navnet var han kongens utenriksminister, men i virkeligheten tok Gustav selv hånd om utenrikspolitikken. I 1788 måtte han følge kongen til Finland under krigen med Russland. På sensommeren samme år grep han imidlertid inn i begivenhetene, da han trodde kongen kom til å abdisere. Sammen med Ruuth, Taube, Armfelt og andre deltok i en plan med det formål å tvinge kongen til å slutte fred og inngå i en forsvarsallianse med Danmark og Russland.
Etter riksdagen i 1789, da kanselliet ble oppløst, ble Oxenstierna utnevnt til dronningens førstemarskalk. Selv om tittelen var ærefull, hadde han i disse årene økonomiske problemer. I 1791 giftet han seg med Kristina Lovisa Wachschlager, datter av en av Sveriges rikeste menn, uten at det løste problemene hans. Kort før kong Gustavs død i 1792 ble han utnevnt til riksmarskalk.
Etter kongens død falt Oxenstierna i unåde hos de nye makthaverne. Han ble rehabilitert, men gikk i 1801 av fra riksmarskalkembetet og levde tilbaketrukkent resten av livet. Han ble imidlertid regnet som en pålitelig rojalist, og deltok på riksdagen i 1809.
Diktning
Oxenstierna regnes gjerne som den fremste av de gustavianske dikterne i Sverige. Som hoffpoet strødde han ut skuespill, leilighetsdikt og små epigrammer. På 1780-tallet tok han fatt på en mer selvstendig poesi, og fullførte diktsyklusen Dagens stunder, et naturbeskrivende læredikt, og Skördarne. Oxenstierna virket også som oversetter, idet han oversatte Miltons Paradise Lost og deler av Tassos Gerusalemme liberata til svensk. Han skrev dagbok, utga et Äreminne öfver Gustaf III (1794), og etterlot seg flere selvbiografiske stykker.
Epping
Geografi
Byen ligger nord for krysset mellom M11 og M25 ved Theydon Gardon, og nær kryss 26 på M25 og kryss 7 på M11.
Sport
Fotballklubben Epping Town FC ble nedlagt i 1984.
Forbindelse til Tyskland
Epping er kjent i Tyskland fra flere lærebøker i engelsk, der den er hjembyen til de fiktive personene Peter, David, Betty og Helga. Den er vennskapsby med Eppingen i Baden-Württemberg.
Qishan
Qishan (kinesisk: 岐山县; pinyin: Qíshān Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Kina. Det er understilt byprefekturet Baoji, helt vest provinsen.
Fylket hadde 450,826 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Tre historiske kulturminner fra Zhou-dynastiet ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige kulturminner: Fenghuangshan (Fenghuang shan yizhi; 凤凰山遗址), Taipingtempelets pagode (Taiping sita; 太平寺塔) og Hertugen av Xhu-tempelet (Zhougong miao; 周公庙).
Kerrang!
Kerrang! er et ukentlig rock-magasin som utgis av medieselskapet Wasted Talent Ltd i Storbritannia.
Bladets tittel er et lydord og stammer fra lyden som lages når man slår i stykker en elektrisk gitar.
Kerrang! ble først utgitt 6. juni 1981, med Geoff Barton som redaktør. Det var først et engangsbilag i avisa Sounds, viet til New Wave of British Heavy Metal (NWOBHM) og fremveksten av hardrock-band som AC/DC, hvor gitarist Angus Young figurerte på Kerrang!s første forside.
Gjennom 1980-tallet og det tidlige 1990-tall plasserte Kerrang! mange thrash- og glam metal-band på forsiden (som Mötley Crüe, Slayer, Metallica, Poison, Testament), men forkastet dem da grungeband som Nirvana ble berømt. Magasinet blir ofte kritisert av leserne for å gjenta denne prosessen hver gang en ny musikktrend blir populær. For eksempel er det mange klager på bladets nåværende vektlegging av emo- og metalcore-musikk, spesielt etter at de hadde My Chemical Romance på forsiden i flere uker sammenhengende etter utgivelsen av albumet The Black Parade.
Kerrang!s mest suksessfulle periode var rundt årtusenskiftet, under redaktøren Paul Rees, på samme tid som nu-metal-sjangren, med band som Limp Bizkit og Linkin Park, vokste i popularitet. I 2002 tok de igjen rivalen New Musical Express og ble det største ukentlige musikkmagasin i Storbritannia. Rees sluttet for å overta Q, og Ashley Bird tok over som redaktør fra 2003 til 2005. Nu-metals tilbakegang i 2003 medførte at Kerrang!s salg sank raskt.
Da Paul Brannigan tok over som redaktør i april 2005, ble Kerrang!s fokus endret i retning av mer musikalsk mangfoldighet, men også med respekt for magasinets historie. I de følgende månedene dekte Kerrang! mere stylistisk varierte band, som My Chemical Romance, HIM, 30 Seconds to Mars, Avenged Sevenfold, Senses Fail, Mastodon og Bullet for My Valentine. Samtidig dekte bladet også eldre band, som Metallica, Slayer, Iron Maiden (som har vært på forsiden oftere enn noe annet band), Nirvana, System of a Down og Green Day. Mere nylig har bladet ivaretatt den økende populariteten til britiske band som Bring Me the Horizon, Enter Shikari, Lostprophets og kanskje aller mest Gallows.
Ifølge opplagstall utgitt i august 2006 hadde Kerrang! igjen blitt større enn New Musical Express. og i februar 2007 solgte Kerrang! over 12 000 flere eksemplarer pr uke enn rivalen.
I 2008 ble Kerrang! solgt fra EMAP til Bauer Media Group, som eier bl.a. Radio Norge.
Émile Friant
Émile Friant (født 16. april 1863 i Dieuze, død 6. september 1932 i Paris) var en fransk kunstmaler. I sin levetid har mange av hans verker vært utstilt på Parissalongen. I 1923 ble han utnevnt til professor ved École des Beaux-Arts i Paris. Han fikk i 2006 den franske utmerkelsen Ridder av Æreslegionen og var medlem av Institut de France. Han døde brått i 1932 i Paris.
Gunnar Vikene
Gunnar Vikene (født 23. mars 1966) er en norsk filmregissør og manusforfatter.
Han ble tildelt Amandaprisen 2010 i klassen for beste filmmanus sammen med Torun Lian for Vegas og var også nominert i klassen for beste regi. I 2018 mottok han Gullruten i klassen for beste regi i TV-drama for TV 2-serien Grenseland. Han har vært nominert til Kanonprisen 2009 sammen med Torun Lian i klassen for beste manus for Vegas, til Amandaprisen 2015 i klassen for beste regi for Her er Harold og til Gullruten 2022 i klassen for beste regi i TV-drama for Pørni.
Ernests Gulbis
Ernests Gulbis (født 30. august 1988 i Riga) er en tennisspiller fra Latvia.
Eivind Smith
Eivind Smith (født 4. desember 1949) er en norsk professor i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo. Hans hovedarbeidsområde er norsk og komparativ forvaltningsrett og statsforfatningsrett.
Smith har mottatt flere utmerkelser. Han er æresdoktor ved universitetene i Uppsala, Aix-Marseille og København. Han er offiser av den franske ordenen Palmes académiques. I 2012 ble han utnevnt til ridder av den franske Æreslegionen.
Eivind Smith er medlem av Det norske Videnskaps-Akademi.
Jaffna
Jaffna er distrikstsenter i Sri Lankas Northern Province. Byen har en over to tusen år gammel skriftlig historie og var lenge landets nest største by. Inntil borgerkrigen begynte i 1983 bodde det både singalesere og muslimer i Jaffna, men som følge av krigen er det stort sett kun tamiler som bor der.
Rory Fallon
Rory Fallon (født 20. mars 1982 i Gisborne) er en newzealandsk profesjonell fotballspiller som spiller for den engelske fotballklubben Plymouth Argyle FC. Han spiller angrep, og er også en del av. Fallon har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Swansea City AFC og Swindon Town FC fra England.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Reinkarnasjonsterapi
Reinkarnasjonsterapien er en esoterisk retning som befatter seg med å oppdage årsakene til sjelelige forstyrrelser, hovedsakelig nevroser og psykoser som gjør livet vanskelig. Til forskjell fra psykoanalysen leter reinkarnasjonsterapien etter årsakene også i forhenværende kroppslige liv såfremt disse ikke er synlige i det nåværende livet.
Udødelighet til sjelen
Reinkarnasjonsterapeutene går ut fra antagelsen at det som vanligvis kalles ”sjel” eksisterer uavhengig fra kroppen, dvs. sjelen eksisterer før fødselen og etter den kroppslige døden. Det innebærer at sjelen kan legemliggjøre seg igjen når et nytt barn blir avlet. Ved det overføres både alle erfaringer og uløste problemer og konflikter til det nye kroppslige livet. Vanligvis kan man ikke huske dem direkte; men når man sanser merkelige følelser som tilsynelatende ikke har noen årsak, for eksempel beklemninger eller redsel, antar representantene til denne terapiformen at det ved det dreier seg om hukommelser på tidligere opplevelser.
Karma
Begrepet karma spiller herved en viktig rolle. Ordet karma kommer fra sanskrit og betyr ’dåd, gjering, handling’. I denne her sammenhengen heter det at alt hva vi gjør har en virkning også på oss selv. For eksempel: Når vi fast slår på et bord, kan det hende at bordet bryter sammen. Men samtidig kan det også godt hende at vår hånd kommer til skade. Iallfall gjør hånden oss vondt. Det samme hender på samme måte i større målestokk. Alt vi gjør kommer på en eller annen måte tilbake – og hvis vi dør før slik en virkning, rammer den oss sennere – dvs. i det neste kroppslige livet. Som sagt husker vi det ikke direkte; men vi føler noe ubestemt.
Karma krever at alt må være i balanse. Når balansen er forstyrret, sanser vi det idet vi føler oss noenlunde begrenset i ulike måter, se ovenfor.
Mål til reinkarnasjonsterapien
Reinkarnasjonsterapien går ut fra at sjelelige forstyrrelser kan nøytraliseres når man får se dem i sammenheng med årsakene, når vi får erkjenne hvorfor vi ble rammet. Derfor har denne terapien som mål å føre pasientene til erkjennelsen til omstendighetene.
Midler
For å nå en tilstand av avspenning som gjør slikt et innblikk inn i sjelen mulig, kan anvendes hypnose eller andre avspenningsøvelser.
Reinkarnasjonsterapeuter
I dag finnes det relativt mange terapeuter som driver denne terapiformen. I Amerika er for eksempel kjente Morris Netherton, Bryan Jameison, Maxwell Maltz eller Roger J. Woolger. Foregangsmannen på dette området i Europa er den bayerske psykologen Thorwald Dethlefsen.
Kritikk
Det har aldri blitt påvist effekt av reinkarnasjonsterapi gjennom vitenskapelige studier eller påpekt noen sammenheng mellom tidligere liv og fysiske plager. Behandlingsformen har derfor blitt møtt med sterk skepsis i medisinske miljøer.
Åkerøveien (Oslo)
Åkerøveien (1A-25C, 2-28B ) er en vei på Refstad i Bydel Bjerke i Oslo. Veien begynner i krysset Ribstonveien/Liljeveien i sørvest og ender opp i Eltonveien i nordøst. I enden av veien ligger Åkerøveien – Eltonveien lekeplass. Fra krysset Åkerøveien/Nellikveien går det en tverrforbindelse opp til Sinsenveien i form av en gangvei kalt «Teigenbakken». Åkerøveien er ca. 500 meter lang og består av villabebyggelse.
Veien er oppkalt etter eplesorten Åkerø.
Soanlakhti
Soanlakhti (russ.: Соанлахти, finsk: Soanlahti) er et tettsted i Suojarvi rajon i russisk Karelia. Tettstedet ligger nord for innsjøen Ladoga.
Før 1944 var Soanlahti en finsk kommune i Viborgs län. Antall innbyggere i kommunen var i 1939, en stor andel av dem var ortodokse.
Russlands marine
Russlands marine (russisk: Военно-морской флот России [ВМФ]; Vojenno-morskoj flot Rossii) er den sjømilitære grenen av Russlands væpnede styrker. Den russiske marinen har skipstypeforkortelsen RFS, og har siden april 2016 hatt admiral Vladimir Koroljov som øverstkommanderende.
Den moderne russiske marinen har sitt utspring i den sovjetiske marine etter Sovjetunionens fall i 1991. Sovjet-marinen var blitt bygget ut til en av verdens sterkeste under Sergej Gorsjkovs ledelse, men de økonomiske problemene og de kaotiske tilstandene i det russiske samfunnet på tidlig nittitall gjorde at marinen raskt ble nedprioritert. Større mengder russiske orlogsfartøy ble enten lagt i opplag eller solgt til utlandet, mens utrangerte atomubåter ble liggende til kai og ruste. Flere alvorlige hendelser, slik som «Kursk»-ulykken, gjorde at marinen fikk et frynsete rykte.
Nordflåten er den sterkeste delen av marinen med omtrent 55,000 mann. Her ligger også de operative strategiske ubåtene, og hangarskip som «Admiral Kuznetsov».
Yi Sun-sin
Yi Sun-sin (이순신, født 28. april 1545 i Hanseong i Korea, død 16. desember 1598) var en koreansk sjømilitær leder, kjent for sine seire over den japanske marinen under Imjinkrigen. Admiral Yi regnes som en av historiens beste admiraler, og er særlig kjent for sin bruk av geobukesonskipene. Han er en av få asiatiske admiraler som har vunnet hvert eneste sjøslag som marinesjef (til sammen 23). Han ble drept av en kule fra et japansk skip under slaget ved Noryangstredet.
Tidlig liv
Yi ble født 28. april 1545 i Seoul i Dekosu Yi-klanen. Etter at faren Yi Jeong ble dømt og straffet i 1552 for ulovlige ritualer på lik, flyttet familien til Asan i Chungcheong-provinsen.
I barndommen var han venn med Yu Seong-ryong, som senere skulle bli statsminister i Kongedømmet Joseon. Som ung gutt viste Yi å ha gode kunnskaper om lederskap da han lekte krigsspill med vennene sine. Senere gjorde han det også bra med pil og bue. Yi var også dyktig til å skrive og lese kinesisk.
Tidlig karriere
I 1567 tok han sin årlige militære eksamen der han imponerte dommerne med sine sverdkunster og i bueskyting, men besto ikke da han brakk et bein i kavaleri-eksamen. Etter andre forsøk besto han eksamen og ble sendt til en militærpost i Hamgyong-provinsen, men var den eldste blant junioroffiserene. Der forsvarte han grensen effektivt mot jursjenerne, som senere ga ham rykte som god leder og strateg.
I 1583 beseiret han jursjenerne og tok deres høvding til fange. Det sies at han var så god leder at noen av de andre offiserene anklaget ham for å være desertør. Yi forlot hæren i tre år etter at han fikk vite at faren var død. Da han kom tilbake ble han med en gang anklaget for desertering, men denne gangen av general Yl ll som mente at det var Yi som var grunnen at de tapte i slaget ved Sangju. Han mistet sin rang, ble fengslet og torturert.
Marinen
Da han ble løslatt fikk han lov til å kjempe som vanlig soldat, og ble senere utnevnt til kommandør i en garnison i Seoul og senere militær magistrat i et fylke nord for Seoul.
Yis innsats i det nordlige Korea ble belønnet da han ble sjef for en marinebase i Sør-Jeolla. I 1590 fikk han fire militære stillinger på bare to måneder, den siste stillingen var sjef over garnisonen i Wando. I 1591 ble han sjef over Yeosu og ble bedt om å etablere den koreanske marinen og forsterke provinsen. Det var blant annet her han laget tegningene for geobukesonskipene.
Imjinkrigen
I 1592 gav den japanske herskeren Toyotomi Hideyoshi ordre om å invadere Korea. Han ville bruke landet som base for å invadere Kina. Det første angrepet kom mot Busan. I reagerte og angrep japanerne og slo dem i mange slag blant annet slaget ved Okpo og slaget ved Sacheon. Japanerne ble til slutt drevet vekk fra Busan. Hideyoshi reagerte kraftig på tapet og økte sin flåte med 1600 skip. Dette skjedde etter at han blant annet hadde mislyktes i å få etablert en allianse med Portugal. Det meste av den nye flåten ble ødelagt av I i 1597 i slaget ved Noryang. Da gav japanerne opp selv om krigen kostet I livet.
Yi Sun-sin ble begravet ved siden av faren i byen Asan. Yi er hyllet som nasjonal helt og flere bygninger er bygd til hans ære.
Victor French
Victor Edwin French (født 4. desember 1934 i Santa Barbara i California, død 15. juni 1989 i Los Angeles i California) var en amerikansk skuespiller og regissør som var mest kjent for rollen som Isaiah Edwards i fjernsynsserien Huset på prærien.
Han spilte i blant annet Carter Country, Bonanza og Highway to Heaven. Fra 1974 til 1977 spilte han i Huset på prærien, så begynte han i Carter Country i 1979 og 1981 spilte han igjen i to episoder i Huset på prærien. I 1982 begynte han på heltid igjen.
Oleg av Novgorod
Oleg av Novgorod (eller Oleg av Kyiv) var konge eller en væring-høvding som flyttet rusernes hovedstad fra Novgorod til Kyiv og grunnla Kyivriket som ble mektigere enn det Novgorodske. I henhold til østslaviske krøniker var han enehersker fra 879 til 912. Oleg var sannsynligvis av norrøn avstamming. Navnet Oleg svarer til Helge på norrønt (slavisk Олег, khazarsk muligens Helgu). Rus var et folk av norrøn opprinnelse som ga navnet til Russland. Navnet blir av mange forskere antatt å være avledet av det svenske landskapsnavnet Roslagen.
To gravhauger hevdes å skjule levningen etter Oleg, den ene i Staraja Ladoga, den andre i Kyiv.
Pressurized Mating Adapter
Den internasjonale romstasjonen (ISS) bruker tre ulike Pressurized Mating Adapters (PMA) for koblinger mellom moduler på romstasjonen og besøkende romskip. De to første PMA ble skutt opp med Unity-modulen på romferden STS-88. Den tredje ankom romstasjonen på romferden STS-92.
Bruk
Hver PMA på ISS er brukt forskjellig, men alle tre utfører i prinsippet den samme funksjonen med å koble en tilkoblingsport på en modul på ISS til tilkoblingsluken på et besøkende romskip.
PMA-1
Ved å bruke robotarmen til romfergen under romferden STS-88, festet mannskapet Zarja til PMA-1, som allerede var tilkoblet Unity. PMA-1 forbinder nå permanent disse to modulene av Den internasjonale romstasjonen.
PMA-2
PMA-2 er nå brukt når romfergene kobler seg til ISS, og har nylig blitt utstyrt slik at romfergen kan hente elektrisk strøm fra romstasjonen. Den var opprinnelig tilkoblet Unity, men når STS-98 leverte Destiny i februar 2001, ble PMA-2 flyttet til en annen luke på denne modulen. Harmony (tidligere kjent som Node 2) er planlagt montert på STS-120, i oktober 2007. Når denne ankommer, vil romfergen dokke i PMA-2. En vil så flytte Harmony fra lasterommet på romfergen til en midlertidig plassering på Unity. Etter at romfergen forlater stasjonen, vil så PMA-2 bli flyttet av romstasjonens mannskap til den fremre luken på Harmony. En vil deretter flytte begge komponentene samtidig til deres endelige plassering, den fremre delen av Destiny.
PMA-3
I oktober 2000 brakte romfergen ifm STS-92 PMA-3 til ISS. Den ble opprinnelig koblet til Unity. En og en halv måned senere, under STS-97, da P6-truss ble montert, koblet romfergen Endeavour seg til PMA-3. Under romferden STS-98 ble PMA-3 flyttet fra Unity til Destiny, var romfergen Atlantis  tilkoblet PMA-3 PMA-3 ble flyttet i mars 2001 til Unity av mannskapet på STS-102 for å gjøre plass til tilkoblingen av en Multi-Purpose Logistics Module (MPLM). 30. august 2007 ble PMA-3 flyttet til en annen plassering på Unity for å gjøre rom for den midlertidig plasseringen av den fremtidige Harmony som vil bli levert på romferden STS-120 ). Dens endelige lokalisering vil bli på Node 3, som vil være koblet til Unity, en tilkobling som vil skje i 2010. Mens Node 3 blir montert, vil PMA-3 midlertidig være tilkoblet Harmony
Historie
Pressurized Mating Adapters er laget av det amerikanske firmaet Boeing, da en tilsvarende adapter ble montert og tillot de amerikanske romfergene å koble seg til den russiske romstasjone Mir
Pesaro
Pesaro er en italiensk havneby i regionen Marche, og hovedstad i provinsen Pesaro og Urbino
Pesaro har om lag 90 000 innbyggere. Den har stor turistnæring. Blant de severdige byer i provinsen er Cagli, Fontonte, Mondavio, Pergola, San Leo, Sant'Agata Feltria, Sassocorvaro, Urbania og Urbino.
Historie
I romertiden het denne etruskiske byen Pisaurum. Pisaurum lå ved Via Flaminia og var dikteren Lucius Accius' fødeby.
Byen var blant de fem kystbyene i dette området som i middelalderen gikk under samlebetegnelsen Pentapolis. Pesaro blomstret i den tidlige italienske renessanse mellom 13- og 1500-tallet.
Rent (musikal)
Rent er en musikal av den amerikanske komponisten og forfatteren Jonathan Larson. Musikalen er skrevet med inspirasjon fra operaen La bohème.
Stykket handler om en gruppe sosialt utstøtte, som bor i et hus som skal rives i Alphabet City i New York. Den forteller historien om en gruppe venner som kjemper mot livets motgang. Vennene og romkammeratene Mark og Roger er frontfigurer, som har sine karrièredrømmer. Mark vil bli filmskaper og Roger er en musiker. Og et tydelig element i stykket er hiv og aids, siden mange av karakterene har det.
Rent ble skrevet av Jonathan Larson som aldri fikk sett sitt stykke spilt, siden han døde et par dager før premièren, 35 år gammel. Musikalen har blitt spilt for utsolgte hus over hele verden.
Georgij Plekhanov
Georgij Valentinovitsj Plekhanov (Георгий Валентинович Плеханов, født i Gudalovka i dagens oblast Lipetsk i Russland, død 1918 i Terijoki som den gang var del av Finland) var en russisk journalist og filosof. Han kalles gjerne «den russiske sosialdemokratiets far», og han introduserte marxismen i Russland. Lenin betraktet Plekhanov som sin læremester.
Men Plekhanov ble mot slutten av sitt liv mensjevik og var kritisk til oktoberrevolusjonen (1917). Lenin og bolsjevikene valgte likevel å hylle Plekhanov med en statue etter hans død i 1918.
Russisk-europeisk laika
Russisk-europeisk laika (FCI #304) er en gammel jakthundrase som tilhører spisshundene og er av russisk opprinnelse. Typen er svært vanlig i Russland, men mer sjelden i den vestlige delen av verden. Rasen inkluderer også flere lokale varianter, som komi laika og udmurt laika med flere.
Opprinnelse og alder
Hva som er det egentlige opphavet til russisk-europeisk laika har vært diskutert blant kynologer i lang tid. Av type er den svært gammel og tilhører spisshundene. Man vet imidlertid at opphavet til denne hunden i all hovedsak nedstammer fra laikaer som kom fra distriktene i og rundt Komi, Arkhangelsk og Perm. Stamboka for rasen var åpen i perioden 1951-1966.
Laika (betyr den som skjeller) er en fellebetegnelse som dekker en rekke lokale varianter av denne hundetypen, men kun tre raser anerkjennes internasjonalt. Den russisk-europeiske er den mest vestlige og minste av disse. Man mener at de såkalte komihundene oppsto som følge av komifolkets migrering mot vest, over Uralfjellene, der de bosatte seg i det området man i dag kjenner som Republikken Komi. På veien har trolig de opprinnelige hundene parret seg med ulike andre lokale laikaer og jakthunder, og smått om sent blitt til den komihundet som til slutt dannet grunnlaget for hunderasen.
På begynnelsen av 1900-tallet var det stor interesse i Russland for å klassifisere de forskjellige laikatypene, og samtidig bevare egenskapene som en allsidig jakthund. Fyrst Shirinski-Shimatov samlet inn et stort antall jaktlaikaer fra det europeiske Russland og Sibir, og delte dem inn etter eksteriørmessige kriterier. Arbeidet ble fortsatt etter annen verdenskrig.
Utenfor Moskva ble det anlagt en stor kennel, og her ble den russisk europeiske laikaen avlet frem til en relativt homogen type, delvis gjennom innavl av hunder fra Komi-republikken og Arkhangelsk, delvis ved innkrysning med vestsibirsk laika. En av stamhundene var den sort-hvite komihannen Muzgarom. Den ble parret med en vestsibirsk tispe kalt Pitjuuh. Et tilsvarende prosjekt i St. Petersburg var basert på hunder fra Arkhangelsk, der hannhunden Bublik I og sønnen Bublik II dannet grunnstammen. Til slutt ble hunder fra Moskva-kennelen parret med hunder fra St. Petersburg, og resultatet ble dagens russisk europeiske laika.
De første hundeutstillingene fant sted på begynnelsen av 1900-tallet, og jegerorganisasjonene gikk i spissen for utviklingen av rasene. En kynologisk konferanse inndelte i 1947 laikaene i fem raser, men dette ble ikke godkjent av laikatilhengerne. Det var først ved konferansen i 1949 at man kom frem til dagens fire raser: vestsibirsk laika, østsibirsk laika, russisk-europeisk laika og karelsk finsk laika (den siste ikke akseptert av FCI).
Utseende, anatomi og fysikk
Russisk-europeisk laika er litt større en norsk elghund grå, og noe lengre i kroppen. Den ligner på karelsk bjørnhund, men er mindre og ikke så kraftig bygget. Hodet er kileformet og ganske spisst, med svakt markert stopp. Snutepartier er forholdsvis langt og kraftig. Ørene er triangulære, svært rørlige og stående. Kraftig, muskuløs kropp og markert manke. Bred og dyp brystkasse og vel opptrukket buklinje. Kort lend, som er en aning sluttet. Muskuløs rygg. Muskuløse bein og kraftig benstamme, med ovale kompakte labber. Halen bæres over rygglinjen i en bue eller ringlet mot låret.
Pelsen er hard og slett. Kort på hodet og ørene, men ellers noe lenger og litt mer strittende. Semi-lang rundt halsen, manken og på buken. Tett underull. Farge er sort, grå, hvit, pepper og salt, mørk med hvite flekker, hvit med mørke flekker. Uønsket er kraftige ticks (små flekker) på bena og rød farge.
Skulderhøyden hos hannhunder er ca. 52-58 cm, og hos tisper ca. 50-56 cm. Vekten ligger normalt omkring 25 kg, avhengig av kjønn og generell størrelse.
Bruksområde
Russisk-europeisk laika er en utpreget brukshund, en jakthund som nok ligner karelsk bjørnehund av utseende, men som skiller seg godt fra denne i jaktformen. Rasen er også en ypperlig kløvhund og trekkhund, samt en stødig vakthund. For de rette menneskene kan den også bli en god og stødig familiehund.