cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mario Gavranović
Klubbkarriere
Gavranović forlot både Neuchâtel Xamax og Yverdon-Sport den 1. februar 2010, da han skrev under på en kontrakt med den tyske klubben FC Schalke 04. Under Mesterligaen 2010/2011 scoret Gavranović ett mål under Schalkes sammenlagtseier over Valencia CF i åttendedelsfinalen, og hjalp klubben videre til kvartfinalen. Han scoret også i kvartfinalen i DFB-Pokal i kampen mot 1. FC Nürnberg i januar 2011, og var med i troppen som til slutt vant turneringen etter finaleseier over MSV Duisburg i mai 2011. Med unntak av disse målene slet han med å etablere seg hos Schalke 04, i sterk konkurranse med blant andre Klaas-Jan Huntelaar og Raúl González, og fikk kun ti målløse seriekamper, før han i 2011/2012-sesongen ble lånt ut til Mainz 05.
Ved sesongslutt 2011/2012 gikk kontrakten med Schalke 04 ut, noe som gjorde han fri til å velge andre klubber. Gavranović signerte deretter under på en fireårskontrakt med FC Zürich i slutten av mai samme år.
Landslagskarriere
Gavranović fikk 14 kamper for Sveits U-21 i perioden 2008 til 2012 og scoret totalt tre mål. Han fikk sin offisielle landslagsdebut for i EM-kvalifiseringskampen borte mot  den 26. mars 2011 (0–0), hvor han kom inn som innbytter for Marco Streller. Hans første og andre landslagsmål kom i samme vennskapskamp mot den 15. august 2012. Under kvalifiseringen til VM i fotball 2014 (gruppe E) fulgte han opp med to mål mot henholdsvis og.
Han ble tatt ut i ' tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i ' EM-tropp til EM i fotball 2021.
Ålesund
Næringsliv og friluftsliv
Ålesund er Norges største fiskerihavn, Norges tredje største containerhavn, Norges fjerde største eksporthavn og kommer som nummer tre etter registrert flåte av landets byer etter Oslo og Bergen.
Banjaran
Banjaran er en industriby i provinsen Vest-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 165 100.
Ålesund
Næringsliv og friluftsliv
Ålesund er sete for Kystverket, Fiskeridirektoratets regionkontor for Region Midt, Helse Møre og Romsdal, Møre og Romsdal politidistrikt, Sunnmøre Tingrett, Nordre Sunnmøre Prosti og regionskontor for Sjøfartsdirektoratet.
Akseli Gallen-Kallela
Akseli Gallen-Kallela (født 26. april 1865 i Björneborg, Storfyrstedømmet Finland, død 7. mars 1931 i Stockholm, Sverige) var en finsk maler. Gallen-Kallela er mest kjent for sine dekorative malerier med motiv fra Kalevala, det finske nasjonaleposet, og bildene hans har vært svært viktige for den finske nasjonalidentiteten.
Ålesund
Kraftverk
Ålesund og Borgund kommuner gikk selv inn i med midler i det interkommunale kraftverket i Tafjord fra 1917.
Akseli Gallen-Kallela
Liv og arbeid
Akseli Gallen-Kallela ble født Axel Waldemar Gallén i Björneborg i Finland. Hans far, Peter Gallén, jobbet som politisjef og advokat. Da han var 11 ble han sendt til Helsingfors for å studere på latinskole, fordi hans far motsatte seg hans ambisjon å bli maler. Etter farens død i 1879, deltok Gallen-Kallela i tegneklasse ved den ledende finske kunstskolen.
Ålesund
Kraftverk
Spjelkavikelva ble utnyttet til kraftproduksjon fra 1917 og var Ålesunds og Borgunds elektrisitetsforsyning til Tafjord kraftselskap leverte strøm fra 1923.
Akseli Gallen-Kallela
Liv og arbeid
I 1890 giftet han seg med Mary Slöör. Paret fikk tre barn, Impi Marjatta, Kirsti og Jorma Gallen-Kallela. På deres bryllupsreise til Øst-Karelia, begynte Gallen-Kallela å samle materiale for sine avbildninger av Kalevala. Denne perioden er karakterisert av romantiske malerier av Kalevala, som Ainotriptyken og flere landskapsmalerier.
Ålesund
Friluftsliv
Ålesund by er kjent for sin vakre jugendstil. Tårn, spir og vakre utsmykninger møter deg som går gatelangs der. Byen ligger som en døråpner til fjordsystemet på Sunnmøre og strekker seg helt nord til Ona utanfor Romsdalskysten.
Akseli Gallen-Kallela
Liv og arbeid
I desember 1894 flyttet Gallen-Kallela til Berlin for personlig å føre tilsyn med fellesutstilling av sine verker sammen med verkene til Edvard Munch. I mars 1895 mottok han et telegram som fortalte at hans datter Impi Marjatta var død av difteri. Dette var et vendepunkt for hans verker. Hans verker var før romantiske, men etter datterens død malte Gallen-Kallela mer aggressive verker som Sampos Forsvar, Joukahainens Hevn og Lemminkainens mor.
Ålesund
Friluftsliv
Andre attraksjoner i kommunen er Ona fyr, Ulla fyr og fantastiske fjell, fjordar og natur rett utanfor stovedøra.
Akseli Gallen-Kallela
Liv og arbeid
For Verdensutstillingen i Paris i 1900, malte Gallen-Kallela fresker for den finske paviljongen. I disse freskene kom hans politiske idéer til syne. Én av slangene i fresken, Ilmarinen Pløyer Slangeåkeren, bærer Romanov-kronen, og prosessen å fjerne slangene fra åkeren var en klar referanse til hans ønske om et uavhengig Finland.
Ålesund
Vennskapsbyer
Ålesunds vennskapsbyer er:
Akseli Gallen-Kallela
Liv og arbeid
Han malte også freskene for Jusélius-mausoléet i Björneborg mellom 1901 og 1903. Freskene ble snart uopprettelig skadet av at hvite flekker dukket fram, og Jusélius gav kunstnerens sønn Jorma i oppdrag å reparere freskene, som han fullførte like før sin død i 1939.
Han finskgjorde offisielt sitt navn til det mer finskklingende Akseli Gallen-Kallela i 1907. I 1909 flyttet Gallen-Kallela til Nairobi i Britisk Øst-Afrika (idag Kenya, med sin familie, men han vendte tilbake til Finland etter et par år, fordi han ble klar over at Finland var hans hovedinspirasjon. Mellom 1911 og 1913 utformet og bygget han et arbeidsverksted og hus ved Tarvaspää, omkring 10 kilometer nord for Helsingfors sentrum.
I 1917, tok Gallen-Kallela og hans sønn Jorma del i kampen i fronten i den finske borgerkrigen. Da regenten General Mannerheim hørte dette i 1918, inviterte han Gallen-Kallela til å utforme flaggene, offisielle dekorasjoner og uniformer for det nylig uavhengige Finland. I 1919 ble han utnevnt aide-de-camp for Mannerheim.
I 1925 begynte han å utføre illustrasjonene for «Kalevala». Verket var fremdeles uferdig da han døde i Stockholm 7. mars 1931, etter å ha vendt tilbake fra et foredrag i København.
Quatermass II
Med temaet «invasjon - fra en usynlig fiende» spilte serieskaperen på frykten for kommunismen, som var sterk i befolkningen på den tiden. Han spilte også på frykten for atomalderen og speilet sin egen mistro til statsapparatet.
Akseli Gallen-Kallela
Liv og arbeid
I 1961 ble hans verksted og hus ved Tarvaspää åpnet som Gallen-Kallela-muséet. Det huser noen av hans verker og forskning på Gallen-Kallela.
Quatermass II
Quatermass II ble svært populær og hadde 9 millioner seere på det meste.
Den ble etterfulgt av Quatermass and the Pit. I 1957 kom en filmversjon kalt Quatermass 2 som var produsert av Hammer Film Productions og hadde Brian Donlevy i hovedrollen.
Roller
(utvalg)
Melvyn Goldstein
Melvyn C. Goldstein (født 8. februar 1938 i New York City i USA) er en amerikansk antropolog og tibetolog.
Goldstein studerte fra 1960 historie ved University of Michigan i Ann Arbor og mottok doktorgraden i antropologi fra University of Washington i Seattle. Fra 1968 til 1990 virket han ved Case Western Reserve University i Cleveland i Ohio og ble etterhvert meddirektør for Center for Research on Tibet. Han ble også professor for internasjonale helsespørsmål.
Goldsteins forskning spenner over et vidt felt innen tibetologien; samfunnsliv, historie, demografi, polyandri, utviklings- og kulturell økologi, økonomi og politikk, og innen tverrkulturell gerontologi.
Vought F4U Corsair
Vought F4U Corsair var et amerikansk jagerfly som hovedsakelig ble brukt av den amerikanske marinen under andre verdenskrig. Flyet ble produsert av Vought.
Flyet var et enseters jagerfly spesielt utviklet for å ta av fra, og lande på hangarskip. Den meget karakteristiske «knekken» på vingene, gjorde at understellet kom lengre ned enn selve flykroppen. Dette tillot et kort og robust understell, noe som var nødvendig for landing på hangarskip. Vingene hadde hengslet feste så de kunne slåes opp, og dermed gjorde flyet mindre plasskrevende ved parkering på dekk.
Corsair regnes som et av de mest effektive amerikanske jagerflyene som tok del i den andre verdenskrig. Flytypen forbindes stort sett med krigen i Stillehavet, men Corsair ble også brukt i Europa, av Fleet Air Arm, og tok blant annet del i et angrep på Tirpitz 3. april 1944. Selv om produksjonen opphørte i 1952, tok det også del i Koreakrigen, og i den såkalte «Fotballkrigen» mellom El Salvador og Honduras så sent som i 1969.
Julianna Rose Mauriello
Julianna Rose Mauriello (født 26. mai 1991) er en amerikansk skuespiller.
Hun er mest kjent for sin rolle som "Stephanie" fra LazyTown, men har også spilt i flere musikaler på Broadway.
Hun er ca. 164 cm høy.
Bekasi
Byen utgjør et eget distrikt Kota Bekasi som ikke skal forveksles med distriktet Kabupaten Bekasi som omgir byen.
Bekasi er en av de eldste byer i Indonesia, og var i sin til hovedstad i kongedømmet Tarumanagara. Da het byen Dayeuh Sundasembawa. Eldste skriftspor etter den er fra 400-tallet, bevitnet i tuguinskripsjonen.
Daniel Akpeyi
Daniel Akpeyi (født 3. august 1991) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for den sørafrikanske fotballklubben Chippa United.
Landslaget
Han representerte Nigeria under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i herrenes turnering.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Shimen
Shimen kan være:
Shishi
Shishi kan være:
Philip Henrich Kriebel
Philip Henrich Kriebel (født 1771 i Frankfurt an der Oder, død 1846 i Stavanger) var en tyskfødt maler. Han var store deler av livet bosatt i Norge.
Hossain Mohammad Ershad
Hossain Mohammad Ershad (bengali: হুসেইন মুহাম্মদ এরশাদ; født 1. februar 1930 i Rangpur i Bangladesh, død 14. juli 2019) var en bangladeshisk politiker og offiser som var sjef for den bangladeshiske hæren. Hossain Ershad ble valgt som president i Bangladesh i 1986, og satt som president frem til 1991.
Til tross for alle de etiske dilemmaer og all korrupsjon som foregikk rundt ham, etterlot Hussain Muhammad Ershad seg en arv av utvikling innen bangladeshisk infrastruktur og sosio-økonomisk vekst og han brakte en viss grad av stabilitet til forsvaret til Bangladesh.
Han gav fra seg makten til Justisdepartementet og den neste presidenten Shahabuddin Ahmed som klarte å danne et akseptabelt nøytral midlertidig regjering. Dette var et trekk som var gjort for aller første gang i landets historie. Shahabuddin plasserte umiddelbart Hussain Ershad i fengselet. Men denne handlingen ble erklært ulovlig av landets høyesterett en tid senere.
Philip Henrich Kriebel
Han kom til Trondheim første gang i 1804, bodde senere i Bergen fra 1825, Kristiansand fra 1827 og endelig i Stavanger fra 1834.
Han malte en rekke portretter. 24 bilder er bevart. De mest kjente er et bilde (gouache) av sildesjauere i kjøpmann Jonas Schanche Monsens pakkhus i Stavanger og «Den barmjertige samaritan».
Hild Sørby mente at hans produksjon er mer preget av ordinært håndverk enn kunst, og må sies å ha mer kulturhistorisk enn kunsthistorisk interesse. Hans stil er naiv, stiv og dilettantisk. Hans portretter har et tilforlatelig realistisk preg, minutiøst malt med alle detaljer nøye gjengitt. Hans penselstrøk er vekselvis punktaktige eller korte, parallelle. Fargene har ofte fylde og stor variasjon.
Han var gift to ganger, første gang i Trondheim, andre gang i Stavanger. Han fikk ingen barn med sin første kone, men utenfor ekteskapet fikk han tre barn; en sønn og en datter i Trondheim og en sønn da han flyttet til Stavanger. Kona døde ett år etter at den siste sønnen var født, og Kriebel, som da var blitt 68 år, giftet seg med guttens mor. Sønnen i Trondheim, Philip Emil Kriebel, ble snekkermester, og en av hans døtre, Anna Kriebel Vanzo, gjorde internasjonal karriere som operasanger.
Raymond Fee
Raymond «Ray» John Fee (født 12. januar 1903 i Saint Paul i Minnesota, død 2. juni 1983 i Collier County i Florida) var en amerikansk bokser som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Fee vant en olympisk bronsemedalje i boksing under OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i den letteste vektklassen fluevekt (50,8 kg). Det var nitten boksere fra tretten nasjoner som stilte i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 15. til 20. juli 1924. Fee tapte i semifinalen til britiske James McKenzie som siden tapte i finalen til Fidel LaBarba fra USA.
Daxing (andre betydninger)
Daxing kan være:
O-ring
En O-ring er en endeløs ring med sirkulært tverrsnitt (o-formet). Den blir brukt både som dynamisk og statisk tetning. Det vanligste materialet er nitril gummi, men o-ringer lages i mange ulike gummi- og plastmaterialer.
Wapping stasjon
Wapping er en jernbanestasjon i London, England. Stasjonen ble åpnet som Wapping and Shadwell i 1869, og ligger ved den nordlige munningen av Thames Foot Tunnel, som ble bygget av Isambard Kingdom Brunel i årene 1825-1843.
Fra 1884 begynte tog på Londons undergrunnsbane å trafikkere stasjonen (Metropolitan- og District-linjene). I 2007 ble stasjonen og hele East London-linjen stengt for ombygging, og fra 27. april 2010 er stasjonen igjen i drift som en del av London Overground.
Franz König
Franz König  (født 3. august 1905 i Warth nær Rabenstein i Østerrike-Ungarn, død 13. mars 2004 i Wien i Østerrike) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var koadjutorbiskop av Sankt Pölten 1952–1956 og erkebiskop av Wien 1956–1985. Han var samtidig president for Sekretariatet for de ikke-troende 1965–1980, og hadde en rekke kontakter med østeuropeiske og østkirkelige kirkeledere.
Han ble kreert til kardinal i 1958 av pave Johannes XXIII, og deltok under Annet Vatikankonsil 1962–1962.
Han deltok ved konklavet 1963 som valgte pave Paul VI, konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Stål
Stål er en legering der jern og karbon er de primære legeringselementene. En klassisk definisjon er at stål er jern-karbonlegeringer med opptil 2,1 prosent karbon.
Legeringer
Stål kan legeres til med forskjellige egenskaper avhengig av hvilke og mengden legeringselementer som stålet inneholder.
Rustfritt stål
Ettersom vanlig karbonstållegeringer er svært sensitive for korrosjon, blir stål gjerne legert opp til rustfritt stål med formålet om å passivisere det. Passivisering vil si at stålet blir motstandsdyktig mot korrosjon under bestemte forhold ettersom det formes et oksidsjikt på stålets overflate, som motvirker korrosjonsprosessen. Karbonet gjør stålet sterkere ved å legge seg interstitielt, det vil si mellom jernatomene, i krystallgitteret. Dermed hindrer karbonet jernatomene i å gli fra hverandre. Karbonatomene vil også påvirke fasetransformasjonene (endringen av krystallstrukturen) i metallet, slik at stålet blir mer herdbart. Herdbarhet er muligheten til å oppnå full hardhet med en gitt kjølingshastighet.
Brett Emerton
Brett Emerton (født 22. februar 1979) er en australsk fotballspiller som kommer fra Sydney. Han spiller for klubben Sydney FC.
Stål
Legeringselementer
Andre legeringselementer kan være mangan, krom eller nikkel. Når karboninnholdet i jern overstiger 2,1 prosent, blir legeringen betegnet som støpejern.
Brett Emerton
Emerton startet hjemme i Australia i moderklubben Sydney Olympic, hvor han raskt spilte seg inn på. Han var kaptein på laget som spilte i Sommer-OL 2000 i Sydney, og med dette gjorde han seg bemerket blant europeiske klubber. Han forlot hjemlandet til fordel for den nederlandske klubben Feyenoord og ble her i 3 år. I 2002 mislyktes Australia i å kvalifisere seg for Fotball-VM i Japan og Sør-Korea, men Emerton fikk en mager trøst da han ble kåret til årets beste oseanske spiller. I 2003 reiste han dermed videre til England og Blackburn Rovers. Han takket nei til flere storklubber av den enkle grunn at han i Rovers kunne spille på favorittposisjonen sin på vingen.
Stål
Produksjon
I Norge produseres stål på Mo i Rana. Den største stålprodusenten i USA er Nucor Corporation.
Brett Emerton
I Fotball-VM 2006 i Tyskland, spilte han alle gruppespillkampene for Australia, men ble sendt av banen med rødt kort i sluttminuttene mot og gikk derfor glipp av 8-delsfinalen mot, hvor Australia tapte etter et straffespark som er karakterisert som «noe tvilsomt».
Stål
Krystallstruktur
Stållegeringer har flere typer mikrostrukturer som kan fremstilles ved varmebehandling. Hvilken mikrostruktur som fremkommer avhenger av legeringsgraden av karbon og avkjølingshastighet.
Brett Emerton
18. august 2006 skrev Emerton under en ny 4-årskontrakt med Rovers. I 2011 flyttet han tilbake til Australia og klubben Sydney FC.
Stål
Krystallstruktur
For varmebehandling av stål med karbonkonsentrasjoner mellom 0,022 % og 0,76 % karbon får vi en proeutektoid struktur. Ved 0,76 % karbon får vi eutektoid struktur. For stållegeringer mellom 0,76 % og 2,1 % får vi en hyperutektoid struktur. Ved konsentrasjon høyere enn 2,1 % karbon har man støpejern.
Kristian Rud
Christian Ruud eller Kristian Rud var en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Enebakk kommune i Akershus fra 1926 til 1929. Ruud var arbeider ved Flateby cellulosefabrikk. Han ble overraskende valgt inn i kommunestyret allerede i 1913 og fungerte som varaordfører i perioden 1916–1919.
Stål
Krystallstruktur
En legering av jern og karbon kan eksistere ved to krystallstrukturer i fast fase, kalt ferritt og austenitt. Hvilken struktur som er til stede avhenger av temperatur, hvilke legeringselementer som er i stålet samt deres konsentrasjon. Overgangen mellom ferritt og austenitt er svært viktig ved varmebehandling av stållegeringer, ettersom de to fasene har svært forskjellige evne til å løse opp karbon. Ved varmebehandling kan egenskapene til stålet raffineres videre til de ønskede egenskaper. Generelt inneholder ingen stål- eller støpejern-legeringer mer karbon enn 6,7 %.
Ferritt
Ved romtemperatur vil en karbon-stållegering ha en ferrittisk struktur. Ferritt har en krystallstruktur av typen BCC (Body-Centered Cubic). Den ferrittiske krystallstrukturen vil vedvare ved oppvarming frem til en temperatur på minimum (avhengig av legeringsgrad) 727 ℃, hvor ved videre oppvarming austenitt vil dannes. Ved en temperatur på over 1394 ℃ vil en ferrittisk fase igjen oppstå (avhengig av legeringsgrad) kalt deltafase.
Austenitt
Austenitt formes for karbonstål ved temperaturer på over minimum 727 ℃. Dersom denne fasen er ønsket ved lavere temperaturer (slik som austenittisk rustfritt stål) må stålet legeres videre med andre legeringselementer. Austenitt har en krystallstruktur av typen FCC (Face-Centered Cubic). Austenitt er i motsetning til ferritt ikke magnetisk.
Atmosfærisk forurenset stål
Det kreves mye uforurenset luft til produksjon av stål. Dette har den særegne følgen at alt stål produsert etter Hiroshima/Nagasaki og de over 2,000 påfølgende atomprøvesprengningene har spor av radioaktivitet. I spesielt følsomme strålingsmonitorer, f.eks i romskip, er man derfor helt avhengig av å ha tilgang til stål produsert før 1945.
Den viktigste kilden til slikt gammelt stål er restene av den keiserlige tyske krigsflåten, som etter første verdenskrig lå for anker i Scapa Flow på Orknøyene, og der ble senket av tyskerne selv. I de nærmeste tiårene ble store deler av flåten slept til dokkene i Firth of Forth, men fremdeles ligger noe av det gamle høykvalitetsstålet tilbake på få meters dyp. Utstyr som Apollo etterlot på månen, den del av Galileo-sonden som rakk frem til Jupiter, og Pioneer-sonden som nå har forlatt solsystemet inneholder rester av keiserens stolte marine.
Liste over kriger Iran har deltatt i
Denne listen er laget for å vise hvilke kriger Iran har vært delaktig i.
Edo (delstat)
Edo er en av Nigerias 36 delstater. Den ligger sør i landet vest for Nigerelven. Delstaten ble opprettet i 1991, tidligere var den en del av Bendel som ble delt i to; Edo og Delta. Benin City er administrasjonssenter i delstaten.
Bogor
Bogor (av nederlenderne tidligere kalt Buitenzorg) er en storby i provinsen Vest-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 769 300.
Byen var Indonesias hovedstad under den britiske okkupasjonen og ble benyttet som hovedstad av nederlenderne i den tørre årstiden. Byen er omgitt av fjell som Gunung Gede og Gunung Salak, og er det sted i verden med flest målte lynstormer per år.
Bogor har et presidentpalass omgitt av en hjortepark og en svært stor botanisk have. Byen ligger langs hovedveien fra Jakarta til Bandung.
Bojong Gede
Bojong Gede er en by i provinsen Vest-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 171 200.
Muenfuh Sincere
Muenfuh Sincere (født 28. april 1998) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for fotballklubben Rhapsody F.C..
Han representerte Nigeria under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok bronse i herrenes turnering.
Emil Jonassen
Emil Jonassen Sætervik (født 17. februar 1993) er en norsk fotballspiller som fra 31. desember 2021 er klubbløs.
Han har spilt på aldersbestemt nivå i Odd siden 1999, og skrev 1. august 2009 under på en treårig proffkontrakt med samme klubb. Kontrakten ble forlenget i januar 2012. Jonassen spiller hovedsakelig forsvar, men kan også brukes på midtbanen. Han har spilt flere landskamper på aldersbestemt nivå.
Jonassen har gått fotballinja ved Toppidrettsgymnaset i Telemark.
7. desember 2015 skrev han under en treårig kontrakt med Bodø/Glimt.
Ole Kolsrud
Ole Kolsrud (født 6. desember 1941) er en norsk historiker og arkivar.
Kolsrud ble cand. philol. i 1969. I perioden fra 1971 til 2012 var han ansatt i Riksarkivet der han avsluttet sin karriere som førstearkivar og forfatter. Han har utgitt en serie bøker om den norske statsadministrasjonens historie.
Hans Engen
Hans Engen (født 22. august 1912 i Ringebu, død 6. april 1966 i Nord-Fron) var en norsk pressemann, statssekretær og diplomat.
Som diplomat var Hans Engen kjent for sine kontaktskapende evner og mye benyttet som forhandler. Han var også leder for utvalget som utformet norsk bistandspolitikk.
I sin karriere var han:
Som journalist dekket han blant annet FNs tredje generalforsamling 1948, og han argumenterte sterkt for norsk tilslutning til NATO.
Som FN-ambassadør ble han valgt til flere viktige FN-verv, bl.a. som formann i koordinasjonskomiteen for Det økonomiske og sosiale råd (ECOSOC), som formann i FNs budsjettkomité og som president i ECOSOC
Som statssekretær i Utenriksdepartementet ledet han «Engen-utvalget» (1960–61) som utformet norsk bistandspolitikk, og han ledet Norges forhandlingsdelegasjon til Det europeiske økonomiske fellesskap (EEC) i 1962.
Han var kommandør av St. Olavs Orden (1964) og innehaver av UNEFs æresmedalje.
Hans Engen døde under en skiferie i Norge 1966.
Avisåret 1826
Avisåret 1826 er en oversikt over etableringer, nedleggelser, hendelser, prisvinnere og personer med tilknytning til aviser i 1826.
Brianne Tutt
Brianne Tutt (født 9. juli 1992) er en canadisk skøyteløper som konkurrerer i hurtigløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 35 på 1500 meter.
Erxian
Erxian (二弦; pinyin: èrxián, «tostrenger») er et tostrengers kinesisk strykeinstrument. Det benyttes i folkemusikk fra Kanton, Chaozhou og i Nanguan-musikk fra Fujian. I den gamle musikkinstrumentkategoriseringen Bayin («åtte klanger») tilhører det kategorien silke.
Brianne Tutt
Hennes far er ishockeyspilleren Brian Tutt som representerte Canada under Vinter-OL 1992 i Albertville, Frankrike.
Irma Johansson
Johansson ble bronsemedaljør på 3 x 5 kilometer stafett ved Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. Fire år senere, under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley, ble hun gullmedaljør da det svenske damelaget vant stafetten. Hun tok også VM-bronse i stafett 1958 i Lahtis.
Arado Ar 64
Arado Ar 64 var et tysk jagerfly (biplan) som ble utviklet sent i 1920-årene. Det var blant de første jagerflyene som ble produsert av Tyskland da landet så bort fra restriksjonene i Versaillestraktaten og begynte en omfattende opprustning. Flyet var i bruk med det hemmelige Luftwaffe.
Ar 64 var en videreføring av de eldre flyene Arado SD II og SD III. Det ble konstruert etter Reichswehrministeriums krav om en etterfølger til jagerflyet Fokker D.XIII. Ar 64D og 64E ble de første jagerflyene produsert i store antall av Tyskland siden slutten av første verdenskrig. De to variantene skilte seg fra hverandre ved at Ar 64D hadde et forbedret landingsstell og en firebladet propell, mens Ar 64E hadde en tobladet propell festet til en radial direkteinnsprøytningsmotor av typen Siemens Jupiter VI. I sommeren 1932 ble 20 fly av begge typene bestilt og 19 av dem ble overført til Jagdfliegerschule i Schleissheim og Jagdstaffeln tilhørende Fliegergruppe Doberitz og Fliegergruppe Damm. Flyet var utstyrt med to 7,92 mm MG 17 mitraljøser og lette bomber, og besetningen bestod kun av én mann.
Boomerang (andre betydninger)
Boomerang eller bumerang kan bety:
Nickel
Nickel eller 5-cent er en amerikansk mynt verdt en tjuendedel (0,05) av en amerikansk dollar.
Cibitung
Cibitung er en by i provinsen Vest-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 198 100.
Red Pill
Red Pill er en metode for å påvise en form for digital virtualisering som går under navnet Blue Pill. Red Pill er knyttet til hvordan interupttabellen er håndtert i x86-arkitekturen. Både Blue Pill og Red Pill er utviklet av Joanna Rutkowska.
Navnet «Red Pill» viser til den røde pillen i den amerikanske science-fiction-filmen The Matrix. Personene i filmen lever i en virtuell framtidsverden som oppleves som fullstendig virkelig, mens de egentlig er fanget i en slags sentralstyrt dvale. Hvis noen svelger en rød pille, vil de våkne opp fra sin drømmesøvn, gjennomskue løgnen og se den barske virkeligheten slik den faktisk er. Tilsvarende vil Red Pill la operativsystemet påvise hypervisoren som gjør virtualiseringen. Litt avhengig av hva som er mulig, kan så operativsystemet eller den systemansvarlige gjøre tiltak for å fjerne eller kontrollere hypervisoren. Dette har en klar parallell til filmen. Tilsvarende finnes det en referanse for Blue Pill som er pillen som får operativsystemet til å tro at alt er ekte og naturlig.
Bakgrunn
I x86-arkitekturen finnes det flere pekere som viser til allokert minne. Ofte organiseres minnet som en tabell av minneadresser, med en baseadresse og et offset, med siste minneadresse som den det pekes til, og så med eldre og eldre adresser med mindre og mindre offset fra baseadressen. Fordi selve tabellen Interrupt Descriptor Table Register (IDTR) er under kontroll av operativsystemet så må det opprettes en ny og alternativ tabell når det kjører en ekstra hypervisor. Denne nye tabellen blir allokert på et nytt sted i minnet, og på en høyere adresse enn den opprinnelige. I et system uten en ekstra hypervisor så vil en få en gitt verdi fra Interrupt Descriptor Table Register (IDTR), mens er det en ekstra hypervisor så vil en få et avvikende svar. I Red PIll brukes dette for en test, hvis verdien er over 0xd0 så settes flagget for da er noe galt.
En slik test har vist seg pålitelig i systemer med en prosessor og en kjerne. I systemer med flere kjerner og prosessorer blir testingen mer kompleks, men det er antatt at en kan påvise noen sammenhenger slik at konseptet kan brukes også i disse tilfellene.
Cibadak
Cibadak er en by i provinsen Vest-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 229 700.
A. Chr. Holthe
Abraham Christiansen Holthe, kjent som '''A. Chr. Holthe''', (født 11. november 1884 i Randesund, død 28. oktober 1974 i Horten) var lokalpolitiker for Arbeiderpartiet og offentlig tjenestemann i skatteetaten.
Han var ordfører i Enebakk kommune i Akershus fra 1929 til 1931. Tidligere hadde han vært varaordfører i Drøbak 1917-1919, medlem av Enebakk herredsstyre fra 1923 og varaordfører i Enebakk 1926-28. Han var varamann til Stortinget fra valgkretsen Moss og Drøbak i perioden 1919–1921.
Han var utdannet underoffiser i Festningsartilleriet 1907, og tjenestegjorde her 1914-18. Han arbeidet ved Kristiansands elektrisitetsverk 1908 og i Svelgfoss kraftverk 1909-13. Fra 1918 arbeidet han ved Flateby cellulosefabrikk og 1919-1920 var han redaktør av Follo Arbeiderblad. Fra 1932 var han herredskasserer i Rælingen. I 1935 ble han skatteinspektør i Akershus, og i 1946 skatteinspektør i Oslo.
Galeass
Galeass er et stort krigsskip med seilføring og åredrift i 1500- og 1600-tallene som et kombinasjonsfartøy mellom galeien og skipet i Middelhavet. Alle galeasser benyttet «a scalaccio»-systemet som årearrangement med flere menn per åre og kunne ha opptil tre-fire master med latinerseil eller skværseil.
Disse var de største og mektigste krigsskipene i sin tid, med tungt artilleri på et langt og smalt skrog som kunne bli opptil 60 meter langt. Som et roskip hadde galeassen 25 til 32 par årer med tre til sju menn per åre i en ciurma på mellom 150 og 448 roere (maks. grense på 343) med et værdekk ovenpå, forholdet lengde mot bredde skulle være på 5:1 for en galeass fra 24 m til 60 m i lengden. Besetningen av roere, sjømenn og soldater kunne være på flere hundrer opptil ett tusen mann på de største som hadde eksistert.
Denne skipstypen har blitt berømt i verdenshistorien for deres deltagelse i de to største sjømilitære begivenheter på 1500-tallet, slaget ved Lepanto i 1571 og den spanske armadaen i 1588. Venezia var den eneste sjømakten som benyttet galeassen etter 1600, utenom Det osmanske riket fram til 1715. Den siste galeassen som ble tatt ut av flåtelisten i Venezia, hadde overlevd fram til 1755. I Sverige ble de største galeier betegnet som «galeasser» i begynnelsen på 1700-tallet. Det italienske ordet galeazze betyr «stor galei».
Forgjengeren
Det middelhavske krigsskipet har sin opprinnelse i den venetianske galea grossa, en stor galei bygd og benyttet for fredelige sysler som frakt av luksusvarer mellom Venezia og andre havnesteder i middelhavsområdet og Flandern på nordvestlige Europa siden 1294. I begynnelsen var denne galeitypen, som også betegnes som «Galea de Fiandra», 40,3 meter langt, 5,3 meter bredt med 2,5 meter i dypgang og en lasteevne på 140 tonn. Med tiden skulle denne galeitypen forstørres, og ved slutten på 1400-tallet var størrelsen økt til ca 46 meter i lengde, 8 meter i bredde og 3 meter i dypgang med lasteevne på 250 tonn.
Den var egentlig et seilskip snarere enn en galei på åpen sjø; årene ble bare tatt i bruk i nærheten av land og i lukket farvann. For å oppnå størst mulig hastighet under seil arbeidet skipsbyggerne med å finne fram til den beste utformningen på undervannskroget og samtidig gjøre skipet lett å ro under full kraft. Med det middelalderske «alla sensile»-systemet, med en mann per åre i grupper på to til tre, kunne de største ha 180 årer fordelt på nitti årer på hver side. Latinerseilet var brukt på riggingen med to til tre master, men størrelsen på disse seilene krevde en stor besetning som også måtte tjene som roere og vaktmannskap.
Reisetiden for en slik galea grossa kunne være meget kort, det tok førti til femti dager å reise fra Venezia til Jaffa for pilegrimene under normale omstendigheter i 1483, der mye tid ble forbrukt på de mange stoppestedene. Pilegrimen Felix Fabri mente han hadde dratt østover på bare 18 dager med en slik galei som var brukt som passasjerskip.
Den vanlige krigsgaleien i middelhavsområdet hadde lavere fribord, slankere skrog og mindre størrelse under betegnelsen galea suttile eller galea sottile som betyr «slanke galei», men var begrenset av sitt årearrangement innenfor «alla sensile» med to til tre roere per gruppe. Et nytt årearrangement ble innført med den nye galeitypen kalt galea bastardella, som i begynnelsen kunne utvide gruppen til fire eller fem roere før man kom på ideen om å ha flere roere per åre. Denne galeitypen er forfaderen til alle «moderne» galeier for de neste tre århundrer fra midten av 1500-tallet.
De store galea grossa som en regel hadde større fribord og større deplasement enn krigsgaleiene, men ble i økende grad tatt inn i krigstjeneste etter innføringen av det nye systemet, og dermed ble betegnet som galeazze eller galezza med deres konstruksjon tatt rett fra handelsgaleiene. Etter 1504 falt tallet på galea grossa fra 32 til bare 6-11 ved året 1560, de fleste ble utrangert, lagt i opplag eller ombygd til permanente krigsskiper.
Større seilskip som karakker og cochaer hadde overtatt handelen med Flandern og andre atlantiske havnesteder. Samtidig hadde venetianerne et behov for økt ildkraft på sine åredrevede krigsskip, og deres løsning var å utvikle en ny skipstype rett ut av handelsgaleien som allerede hadde forsterket konstruksjon.
Galeazze de Lepanto
De siste elleve galea grossa handelsgaleier som var satt i opplag, ble ombygd til faktiske artilleriskip med tung bestykning montert i et rundformet forkastell med flere åpninger og på utriggerkonstruksjonen (apostis) med brystvern i 1568-1571. Den største av disse seks galeasser i året 1571, som også var beskrevet som «rodde gallioner» ifølge et venetiansk manuskript fra midten av dette århundret, var 145 fot langt, 27 fot bredt og 9 fot dypt. Manuskriptet var lagd av Pre Theodoro, som hadde beskrevet tre forskjellige galeityper, og den siste som var skildret som en galea grossa, var dokumentert godt nok slik at en rekonstruksjon var mulig. Det viser seg at galeitypen hadde blitt et stort sjøfartøy som egnet seg godt som seilskip fremfor som galei, årene ble bare brukt i trang og lukket farvann. Det var ikke lenger lettrodde som før, og måtte bukseres under flåtemanøvrer av utvalgte galeier. Som følge av dette ble galeassene alltid plassert foran eller lik bak slaglinjen når et sjøslag skulle starte.
Den nye skipstypen var ikke lenge en typisk galea grossa, siden år 1550 hadde arsenalet i Venezia under ledelse av provveditore Giovan Andrea Badoer og hans etterfølger Marcantonio Pisani nedlagt et betydelig innsats om hvordan å ombygge handelsgaleien til et faktisk krigsskip med mesterbyggeren Francesco Bressan og etterfølger Giovanni di Zaneto (fra 1570) som konstruktører. Allerede i 1519 skulle en skipsbygger som hadde studert tekstene om antikkens krigsskip komme til arsenalet; Vector Fausto. Fausto ønsket å etterligne antikkens galeier og ville utvikle fram en «quinquerem» (femmer) med fem årer med alla sensile-systemet. Dette skipet var sjøsatt i 1529 som en galea bastarda, deretter bygd han flere «quadriremer» (firer). Men med disse prosjektene nådde han den faktiske grensen med systemet. Den kjente skipsbyggeren etterlatt seg viktige lekser som ble tatt i bruk for å utvikle den nye skipstypen i regi av Bressan og di Zaneto, han hadde startet den gjeldende tendensen om å utvikle en ny galeitype med størst mulig slagkraft. Av respekt for den store byggemesteren var alle galeier og galeasser av eldre dato i 1600-tallet kalt «alla faustina» i Venezia, og spesielt galeassene var kalt «galere alla faustina».
Samtidig ble et nytt system, a scaloccio, utviklet for årearrangement på galeiene fra 1530-årene om hvordan å øke antallet roere og samtidig redustere utgiftene. Det var mulig å redusere antallet årer fra 150 til 50, men også opprettholde eller forøke antallet roere som kunne bestå av dårlige trente menn som slaver og dømte forbrytere. Den første venetianske galeien i 1545 med dette systemet var meget passende kalt galea sforzate, som betyr «galei for dømte» eller «galei med tvangskraft». Men alle roere på galeassene i 1571 besto av frie menn (galeotti di libertà) gjennom et vedtak av senatet i Venezia. Besetningen av roere (ciurma) på alle seks galeier satt normalt på 27 benker med tilsammen 54 årer for tre mann per åre, det vil si bare ca. 165 roere. De største galeiene under slaget ved Lepanto, som ikke var galeasser, kunne ha et større antall roere.
Som et artilleriskip skulle galeassen være bestykket med tilsammen 44 skyts, dokumenter fra Firenze datert til 1572 brøt ned denne til 2 50-punds, 4 30-punds og 4 30-punds «culverin» (slanger i norsk), deretter 12 kanoner eller culveriner på 14 til 20 punds og 22 mindre skyts. Om lag ti større stykker ble satt i forkastellet, nesten samtlige av de største kalibre, 14 skyts på det øverste dekket og resten akterut. Venetianerne trodde på beskytning over lang avstand og hadde derfor i lang tid eksperimentert med hvordan å få det beste resultatet. En femti-punds culverin ville ha en skuddvidde på 600 meter, en tredjedel mer enn fra en kanon (kartov i norsk den gang) på flat bane. Ved 45° elevasjon kunne dette skytset ha en skuddvidde på 7,7 kilometer.
Effekten av artilleriet på galeassen forsterkes av taktikken kalt «il tiro di ficco», når kanonkulen rikosjetterer bortover vannet mot målet. Mot lettbygde fartøyer med lite beskyttelse var denne taktikken meget effektivt, men de fleste skyttere foretrakk direkte beskytning. Ingeniøren Arturo Surian som var med i ombyggingen av handelsgaleiene, oppfunnet et system som stoppet rekylkreftene fra stykkene så disse ikke skulle rekylere bakover.
Slaget ved Lepanto
Om morgenen den 7. oktober 1571 begynte det største maritime sammenstøtet i historien siden antikken mellom den hellige ligaens krigsflåte på 212 fartøyer hvorav seks galeasser og den osmanske marinen på 280 fartøyer. Opptil 80 prosent av alle krigsfartøyer på hele Middelhavet deltok i dette gigantiske sjøslaget utenfor Lepanto i Patrasbukten mellom det greske fastlandet og Peloponnes-halvøya ved inngangen til Korintbukten. Dette var kulminasjonen i den pågående storkonflikten om kontroll over Kypros mellom republikken Venezia og Det osmanske riket siden mars 1570.
Den hellige ligaens øverstkommanderende Don Juan hadde samlet sine flåtestyrker i Messinastredet den 10. september, relativt sent på året, og seilte over til Korfu den 16. september. Han hadde valgt å søke et oppgjør med den osmanske krigsflåten istedenfor å seile til Kypros for å unnsette de beleirede byene Nicosia og Famagusta. Værforholdene på østre middelhavet om høsten og vinteren ville ha forhindret den store ekspedisjonen fra å komme fram til øya langt fra nærmeste vennligssinnende havnested. Den osmanske flåtens øverstkommanderende, Ali pasja, hadde fått ordre om å stoppe og ødelegge den kristne fellesflåten om den skulle krysse det joniske havet. Ali pasja ønsket å gå i vinterkvarter, og hadde allerede utpekt Lepanto som den fremtidige basen for sine flåtestyrkene som for øyeblikket krysset langs den balkanske kysten helt til Dalmatia i nord.
Don Juan lokaliserte den osmanske flåten ved Lepanto etter tre ukers rekognosering, og flyttet fellesflåten til farvannet mellom øyene Ithaka og Kefalonia i De joniske øyer fra Korfu i de første dagene i oktober. Hensikten med manøvreringen var å flytte sine flåtestyrker langs den joniske kysten forbi Scropha ut på åpen hav i Patrasbukten for å kunne danne en slaglinje delt i fire formasjoner, venstre fløy mot landssiden, senteret med flaggskipet «Real» og høyre fløy ute i det frie samt reserven. Don Juan forsto viktigheten av disiplin og samhold i møte med fienden med nærmest fastspikrede formasjoner, i møte med tyrkernes lette krigsskip med stor manøvreringsevne beregnet på melée (møljeslagsmål). Ali pasja på sin side hadde forstått at han kunne ikke vinne mot fellesflåtens bedre ildkraft og dermed måtte satset alt i frontale angrep i håpet på at hans fløyer under ledelse av erfarne befalshavende som Uluj Ali skulle vinne og rulle opp de kristnes flanker.
Allerede før den 7. oktober hadde tyrkerne rapporter om disse store galeasser som betegnes som «maone», men avfeiet disse som «verdiløst», man var istedenfor mer opptatt av å engasjere fellesflåten mens den besto av galeier med lav bord før ankomsten av høybordete krigsskip som rundskip. Rundskipet hadde i tidligere sjøslag vist seg å være uinntakelige og destruktiv med sin ildkraft mot de tyrkiske galeiene som lå meget lav i vannet. Det var en riktig observasjon ettersom galeassene kunne ikke manøvreres så raskt som en galei og ville være sløvere, men deres ildkraft og tilstedeværelse var kraftig undervurdert. Man hadde heller ikke forstått at galeassen med større fribord vil være nesten lik uinntakelig som et rundskip.
Don Juan var også innforstått med rundskipets egenskaper i sjøslag med galeier, og dermed anså galeassene som et effektiv middel for å etterligne virkningene av rundskipet i et sjøslag mellom åredrevede krigsskip. Deretter lagt han fram sin slagplan om å deployere to galeasser til hver formasjon, som skulle bukseres foran slaglinjen for at disse skulle motta tyrkerne med sterk ildkraft og bryte opp de angripende formasjoner. Men galeasser var underbemannet, og måtte bukseres over lang avstand gjennom det trange farvannet dels i motvind. Bare den venstre fløyen var noenlunde organisert i tråd etter slagplanen, i senteret var galeassene plassert litt for langt forut og de to siste galeasser i den høyre fløyen kom ikke fram, istedenfor måtte være lik bak slaglinjen.
De første skuddene ble løst av brødrene Bragadino i den kristne venstrefløyen kl. 10.30 på 1 kilometers hold fra de to galeassene. Samtidig åpnet Francesco Duodo ombord på galeassen «Douda» ild på det tyrkiske senteret. Virkningene av dette bombardementet var meget drastisk, beskytningen var usedvanlig presist takket være mesterskytteren Zaccaria Schiavina som hadde oppfunnet nye siktemetoder på lang avstand, et stort antall galeier ble truffet og påført alvorlige skader, et par ble regelrett senket på stedet.
Det veldige braket og synet av den voldsomme ildgivningen (som produserte meget mye røyk og gnister) på disse skipene som tyrkerne aldri hadde sett før, kom som et så stort sjokk at trommene som angir takten for roere stoppet for et kort øyeblikk. Under det samme bombardementet rev et skudd av lykten på det osmanske flaggskipet for den høyre fløyen nærmest landssiden. Det kom skrik fra de trufne galeier; «mavna, mavna!» sammen med smerteskrik. Tyrkerne hadde opprinnelige planlagt å slippe disse galeassene gjennom sin egen slaglinje for å angripe den kristne fellesflåten, men den kraftige ilden ødela deres slagplan. Det oppsto kaos i tyrkernes formasjoner, flere galeier forsøkt å bakke vekk mens andre instinktivt vendte seg mot galeassene som bare vendte om bredsidene i respons.
Mens galeassene manøvrerte seg slik at man enten hadde forstevnen, bredsidene eller akterstevnen rettet mot fienden, med forberedte kanoner klar for avfyring i en sakte piruett, klarte tyrkerne å gjenopprette ordenen på sine flåtestyrker, men slaglinjen hadde begynte å bryte opp. Mange av osmanenes galeier falt ut, enten for å unngå beskytning eller fordi de hadde blitt skadet, og bedre ble det ikke da man hadde kommet forbi bare for å motta fellesflåtens koordinerte ildgivning på nær hold. Men til tross for den lovende begynnelsen etter noen minutter, hadde Don Juan også problemer, han kunne ikke tillate raskere fremgang av frykt for å bryte opp sin slaglinje, og klarte ikke å komme fram til de enslige galeassene før tyrkerne nådde hans styrker og innledet kampene.
Ali pasja satset alt på dyktigheten til sine kommandanter Muezzinzade Ali i høyrefløyen og Uluj Ali i venstrefløyen, selv innledet han seg inn i et gigantisk sammenstøt med sitt flaggskip «Sultana» med Don Juans flaggskip «Real». Mens Uluj Ali skulle vise seg å være den beste taktikeren ved å lokke ut den kristne høyrefløyen og dermed skapte et farefullt gap i slaglinjen, trakk Muezzinzade Ali seg nærmere strendene og forsøkte deretter å rulle opp Barbarigos flåtestyrker. Men i løpet av kort tid hadde en tredjedel av den osmanske flåten gått tapt, de aller fleste var blitt skadet under galeassenes ild.
Mens kampene pågikk mellom galeiene i en sammenhengende linje på flere kilometer lengde fra landssiden ute i havet, stoppet galeassene opp og forsøkt å ta seg tilbake. De kunne ikke lenger åpne ild av frykt for å treffe sine egne, og vindretningen hadde skiftet. Det var nå medvind i fellesflåtens favør. De høye galeassene var tunge å manøvrere med årer, og deres høyde gjorde at man fikk for mye vind mot seg. De to galeassene i venstrefløyen klarte å vende tilbake inn i slaget mens de i senter dels var helt utenfor kampene.
Uluj Ali kom ut for de to galeassene som omsider hadde sluttet seg til kommandanten Andrea Giovanni Doria i høyrefløyen. Medvinden fra vest gjorde det mulig for Doria å ha de to store skipene i sine posisjoner, og disse var raske med å beskyte Uluj Ali som umiddelbart trakk seg og sine flåtestyrker sørover. Men manøvreringen hadde også trukket Doria vekk fra rommet mellom senteret og høyrefløyen, og dette var Uluj Ali ikke sen til å utnytte ved kl. 12.30.
Den osmanske venstrefløyen svingte seg om mot gapet og angrep de bakre rekkene av slaglinjen, blant annet en gruppe på 16 galeier som ikke klarte å opprettholde hastigheten. På dette tidspunktet hadde kommandant Barbarigo falt på sin post, men kaptein Marco Quirini med reservestyrkene og de to galeassene kom inn og reddet situasjonen på den nordlige flanken. Fanget under ilden fra galeassene, reserven og Barbarigos galeier ble den osmanske høyrefløyen fullstendig tilintetgjort ved kl. 11.30 til kl. 12.00. Ali pasja tapte slaget i senter og sitt liv ombord på flaggskipet ved kl. 11.40 til 12.00. Don Juan hadde vunnet.
Uluj Ali som knapt en time senere hadde nedkjempet sine motstanderne deriblant Malteserordenens capitana galeien, oppdaget kristne skip nærme seg fra senteret, og Doria hadde snudde slik at han kunne fange inn den osmanske venstrefløyen. Underveis tok han «Pesara» under slep så han kunne utnytte galeassens ildkraft under motangrepet. Tyrkerne gjorde meget kraftig motstand mens de ble presset mot landssiden, men Uluj Ali hadde innsett at det eneste som gjensto var å redde så mange skip som mulig og komme seg i sikkerheten med det som var igjen.
Med Uluj Alis flukt sørover mot Modon var sjøslaget avsluttet, og de kristne ga opp forfølgelsen etter at vinden hadde tiltatt. Om kvelden hadde den hellige ligas fellesflåte ankret opp ved Port Petala sammen med omkring 130 erobrede skip og cirka 3000 fanger. Den osmanske flåten var tilintetgjort med et tap på 211 fartøyer samt 30-35 000 døde mot de kristne tapene på 7 650 døde og 7 800 sårede.
Galeassene var ikke helt uberørt av blodbadet, en kraftig eksplosjon hendte i kruttmagasinet på den ene der opptil femti ble drept. Men galeassene er sagt å ha sunket eller slått ut opptil 70 galeier og mindre fartøyer i løpet av slaget. Don Juan hadde ikke vunnet bare på grunn av galeassene, men med sin overlegne ildkraft, bedre ledelse og streng disiplin i sine formasjoner i møte med tyrkerne.
Sjøkrigen 1571-1578
I 1571 gjennomførte den venetianske krigsflåten operasjoner til støtte for lokale opprørsbevegelser på fastlandet ved Korfu i oktober-november, med tre nye galeasser som var sendt sammen med en flåte på 11 galeier og 3 skip fra Venezia. Galeassene dro hjemover mens mesteparten av krigsflåten gikk i vinterkvarter i slutten på november. I løpet av vinteren bygde tyrkerne et stort antall krigsskip av alle typer fram til våren 1572, og senere kunne den nye admiralen seile ut i spissen for 225 galeier, 5 mahoner og et stort antall småfartøyer i juli. Med denne flåten herjet han på øyene Tinos og Kythira underveis mot Peloponnes-halvøyas sørspiss. Admiral Colonna seilte østover for å møte denne uventede trusselen med en flåte på 140 galeier, 6 galeasser og 24 seilskip og fant den osmanske flåten ved Kythira.