cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saint-Brieuc
Byen ligger ved Den engelske kanal i Saint-Brieuc-bukta. To elver renner gjennom Saint-Brieuc: Goued/Gouët og Gouedig/Gouëdic.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Saint-Brieuc
Referanse:INSEE
Volksdeutscher Selbstschutz
Volksdeutscher Selbstschutz var en paramilitær organisasjon bestående av folketyskere (Volksdeutsche) bosatte i Polen. Volksdeutscher Selbstschutz, som ble grunnlagt i 1938, virket under andre verdenskrig og deltok i massakrer på i samband med Operation Tannenberg. Sjef for Volksdeutscher Selbstschutz var SS-Standartenführer Ludolf von Alvensleben, øvrige ledende befal var også SS-folk.
Volksdeutscher Selbstschutz opererte før og under de første stadier av andre verdenskrig i den vestlige del av Polen og var ansvarlig for meget av forberedelsene til, og tok del i, massakrer på etniske polakker og da ikke minst intelligensiaen (Intelligenzaktion og Ausserordentliche Befriedungsaktion (AB-Aktion), i gjerne i samarbeide med SS Einsatzgruppen. De tok også del i mord på syke.
Mary Hays
Mary Hays (født 13. oktober 1759, død 1843) var en engelsk forfatter og en tidlig feminist, og en samtidig av Mary Wollstonecraft.
Liv og virke
Mary Hays ble født i Southwark i London i 1759 som datter av John og Elizabeth Hays fra Gainsford Street i Horsleydown. Hun hadde to brødre, Thomas og John, og to søstre, Joanne (eller Joan) og Elizabeth. I 1779 ble hun forelsket i John Eccles som også bodde i Gainsford Street. Deres foreldre motsatte seg forholdet, men de møttes i hemmelighet og utvekslet over hundre brev. I august 1780 døde Eccles av feber. Hun skrev «Alle mine gleder – og enhver utsikt – er å bli gravlagt med ham.»
Dette utgangspunktet kan ha gjort henne alvorstung og ført til at hun begynte å skrive. I de neste ti årene skrev hun essayer og dikt. En kort fortelling, Hermit: an Oriental Tale, ble utgitt i 1786. Det var en malerisk fortelling som advarte mot å føle for mye lidenskap. Hun utvekslet brev med Robert Robinson, en prest som kjempet for nedleggelse av slavehandelen. Hun begynte ved det dissentiske akademiet i Hackney (i dag kjent som New College ved Hackney) på slutten av 1780-tallet.
I 1791 ga hun svar til Gilbert Wakefield i en pamflett med den didaktiske tittelen Cursory Remarks on An Enquiry into the Expediency and Propriety of Public or Social Worship under navnet «Eusebia». Matematikeren William Frend fra Cambridge skrev entusiastisk til henne om pamfletten. Dette blomstret til en kortvarig romanse, men Frend var mindre interessert i et forhold enn Hays var. I 1792 fikk hun en kopi av skriftet A Vindication of the Rights of Woman av Mary Wollstonecraft. Det gjorde et stort inntrykk på henne. Hun kontaktet utgiveren, Joseph Johnson, som formidlet kontakt med Wollstonecraft og de ble venner. Hays skrev boken Letters and Essays (1793) og ba Mary Wollstonecraft om å kommentere den før utgivelsen. Selv om hennes vurdering var blandet, besluttet Hays å forlate hjemmet og tjene til livets opphold ved sin penn. Hun flyttet til Hatton Garden, men hadde ikke nok penger til å kjøpe boken Enquiry concerning Political Justice av William Godwin. Isteden skrev hun dristig til forfatteren om hun kunne låne den. Det førte til et vennskap hvor Godwin ble hennes rettleder og lærer.
Emma Courtney
På omtrent samme tid begynte Hays å skrive for det liberale magasinet Analytical Review. Mary Wollstonecraft var redaktør for det skjønnlitterære materialet. Det er Mary Hays som generelt er kreditert for å ha introdusert William Godwin for Mary Wollstonecraft. I 1797 ble de to gift. Da Mary Wollstonecraft senere ble døende etter komplikasjonene ved å føde sin datter, Mary (den senere Mary Shelley), var det Mary Hays som pleiet henne. Hun skrev også nekrologen for Wollstonecraft i Annual Necrology.
Senere år
Hays og Godwin gled fra hverandre og vendte sin oppmerksomhet mot andre forfattere, blant annet Robert Southey, en engelsk poet innenfor den romantiske bevegelsen. Det er ingen kjente portretter av henne fra senere tid, men at Samuel Taylor Coleridge kom med nedsettende beskrivelser av hennes utseende er neppe en uhildet vurdering. Hennes neste roman, The Victim of Prejudice (1799) er mer ettertrykkelig feministisk og kritisk til hierarkiet mellom samfunnsklassene. Den er dog noe melodramatisk. Reaksjonen på terroren under den franske revolusjonen påvirket vurderingen av romanen. Hays ble betraktet som altfor radikal og hysterisk.
Etter å ha flyttet til Camberwell ble en kjent litterær figur for mange, blant annet for Charles og Mary Lamb og William Blake. De siste tyve årene av hennes liv var lite givende da hun hadde få inntekter og kun moderat anerkjennelse for sitt arbeid. I 1824 vendte hun tilbake til London hvor hun døde i 1843. Hun er gravlagt i Abney Park Cemetery, Church Street, Stoke Newington, London.
Kristian Bjørn
Kristian Bjørn (født 22. august 1919 i Alvdal, død 1. april 1993 i Alvdal) var en norsk langrennsløper. Han representerte Alvdal Idrettslag.
Bjørn var med på laget som tok bronse på 4x10 km stafett i VM på ski i 1950 i Lake Placid. Han deltok under vinter-OL for Norge i 1948 i St. Moritz med 9.-plass på 50 km. Kristian Bjørn var far til Torgeir Bjørn. Kristian bodde på Bjørnsplass gård og var bonde. Bjørn er en familie med lange røtter i skitoppen. Torgeir, Erling, Per, Kristian, Jan Christian osv.
Maria Christine Magnus
Maria Christine Magnus (født 1985) er norsk epidemiolog som siden august 2019 har vært seniorforsker ved Senter for fruktbarhet og helse ved Folkehelseinstituttet.
Magnus er vokst opp i Tromsø og New Orleans, USA.
Magnus har en BSc i sykepleie fra Lovisenberg (2008), MPH i Epidemiologi og mor barn helse (dobbel grad) fra Tulane School of Public Health and Tropical Medicine, USA (2010), og PhD i epidemiologi fra Universitetet i Oslo (2015) (Tittel: Early Environmental Exposures and Childhood Respiratory Disorders).
Magnus var Fullbright Fellow, National Institute of Environmental Health Sciences, Research Triangle Park, North Carolina, USA (juli 2012-juni 2013) og postdoktor, MRC Integrative Epidemiology Unit, University of Bristol, Department of Population Health Sciences, Bristol Medical School, England (januar 2016- juli 2018).
Arbeid
Magnus har i hovedsak arbeidet med aspekter relater til perinatal og reproduktiv epidemiologi. Doktorgradsarbeid fokuserte på prenatale risikofaktorer for astma hos barn i Den norske mor, far og barn undersøkelsen (MoBa). I de senere årene har Magnus forsket på hvordan aspekter ved kvinners reproduktive helse kan påvirke deres kardiometabolske helse, i tillegg til eller i kombinasjon med risikofaktorer for svangerskapskomplikasjoner. Dette har Magnus gjort ved bruk av data fra UK Biobank, Avon Longitudinal Study of Parents and Children, Generation Scotland, HUNT og de norske helseregistrene. Temaene inkluderer maternelle aspekter som risikofaktorer for astma, diabetes og cøliaki hos barnet, risikofaktorer for svangerskapskomplikasjoner, og hvordan kvinners reproduktiv helse påvirker framtidig kardiometabolsk helse. Magnus bidrar i et internasjonalt consortium som ser på prediktorer for og konsekvenser av barns DNA metyleringsmønstre ved fødsel. Magnus bruker ulike metodiske tilnærminger benyttes, slik som flernivåanalyser, søskenanalyser, mendelsk randomisering og negativ kontroll analyser. Magnus har mange vitenskapelige publikasjoner og fikk en ERC i 2020
Magnus har arbeidet med vurderinger av aspektert relatert til svangerskapsutfall og COVID-19 infeksjon og vaksine Teamet har publisert i New England Journal of Medicine JAMA og BJOG.
Neath
Neath (walisisk Castell-nedd) er en by i Neath Port Talbot i Wales. Den ligger ved elven Neath. På walisisk heter elven Afon Nedd og byen Castell-nedd.
Det har vært bosetning på stedet siden romersk tid, da fortet Nidum stod der. Det finnes rester etter dette fortet i et boligområde. Man finner også ruiner etter et lite slott fra normannisk tid, såvel som ruinene etter Neath Abbey.
Byen var tidligere et eget distrikt, men ble i 1996 innlemmet i det nye hovedområdet Neath Port Talbot.
Neath var vertskap for det nasjonale Eisteddfod i 1918, 1934 og 1994.
Maridalsspillet
Maridalsspillet ble etablert i 1974 og er Oslos friluftsspill med ruinene av Margaretakirken i Maridalen som scene.
Trilogien «Tre Maridalsspill» inneholder «Kirkebyggeren», «Svartedauen» og «Kirkesølvet» og ble skrevet av Carl Fredrik Engelstad nettopp for kirkeruinene. Disse tre samt flere andre spill har vært spilt nesten årlig siden 1974.
Maridalsspillet ble etablert av Maridalens Venner, Markautvalget og mange ildsjeler, og har vært spilt av både frivillige og profesjonelle skuespillere.
Med stor suksess og høye besøkstall var Maridalsspillet en særegen del av kulturen i Maridalen. På åttitallet var spillet det nest største friluftsspillet i Norge.
Bengt Andersen
Bengt Andersen (født 24. januar 1974 i Oslo) er en norsk sosialantropolog.
Han fikk sin doktorgrad ved Universitetet i Oslo i 2014 med avhandlingen Westbound and Eastbound: Managing Sameness and the Making of Separations in Oslo. Andersen er forsker I ved Arbeidsforskningsinstituttet (AFI) ved Oslomet – storbyuniversitetet, og har tidligere jobbet ved Norsk institutt for kulturminneforskning (NIKU).
Andersens forskningsfelt er urbanantropologi, byer, ungdom, sosiale skiller og arkitektur i Norge (Oslo) og USA. Han er blant annet engasjert i diskusjoner om Groruddalssatsingen, Tøyenløftet og lignende temaer  og har vært med på å utarbeide flere rapporter på oppdrag fra ulike offentlige instanser, blant annet om Vestli i 2018. I januar 2019 ble han medlem i utvalget som skal se på alternative modeller for inntakskriterier til videregående skoler i Oslo, oppnevnt av byrådet.
Vörå
Vörå er en tospråklig kommune med svensk som majoritetsspråk (82,2 %) og finsk som minoritetsspråk (12,6 %).
Vörå kommune ble slått sammen med Maxmo den 1. januar 2007 under navnet Vörå-Maxmo. Etter en ny sammenslåing med Oravais den 1. januar 2011, fikk kommunen sitt gamle navn, Vörå, tilbake.
Vörå kyrka fra 1626 er den eldste bevarte trekirken i Finland. Krusifikset i kirken er fra 1300-tallet og er sannsynligvis laget i Lübeck.
Oravais var lenge et sentrum for finsk jernverk. I 1703 ble det anlagt en smeltehytte ved Kimo å. Smeltehytta er i dag et museum.
Slaget ved Oravais i 1808 var avgjørende for utfallet av finskekrigen 1808–1809. De russiske styrkene seiret. Etter Sveriges tap i krigen ble Finland et russisk storfyrstedømme.
Øygruppen Mickelsörarna i Maxmo ligger i Kvarkens skärgård som er Finlands første og eneste UNESCO-verdensnaturarvsted.
Geraldine Roman
Geraldine B. Roman (født 1967) er en filippinsk journalist og politiker. Hun ble i 2016 valgt som representant i den filippinske nasjonalforsamlingen Representantenes hus, og hun er den første transkjønnete filippinske parlamentarikeren. Hun representerer det filippinske liberale partiet.
Mirinae
Mirinae er en delgruppe (underfamilie) av bladteger, en familiegruppe av tegene.
Neobatenus
Neobatenus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Platyninae i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore, slanke, blanke, gjerne rødlige løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige og østlige Afrika.
Mirinae
Teger har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
Systematisk inndeling / slekter
Bladteger er den mest artsrike familien av teger (Heteroptera), med over 10 000 kjente arter. Nye arter oppdages fortsatt, men det er mest i de varme områdene av verden. Særlig regnskogene har et rikt artsmangfold.
1956
1956 (MCMLVI) i den gregorianske kalenderen var et skuddår som begynte på en søndag.
Lucia Sturdza-Bulandra
Lucia Sturdza-Bulandra (født 25. august 1873 i Iași, død 19. september 1961 i București) var en rumensk skuespillerinne og teaterdirektør.
Hun tilhørte en fyrstefamilie fra Moldova, og var datter av Emil Sturdza og Magda Diamandy. Hun studerte ved Fakultetet for filologi og filosofi i București. Ettersom hun ikke kunne finne et passende arbeide, gikk hun til Nasjonalteatrets direktør, Petre Grădișteanu, og ba ham ansette henne. Etter en eneste prøve ansatte han henne. Etterpå studerte hun ved Teaterhøyskolen under Aristizza Romanescu. Hun debuterte i 1898, men ble avskjediget sammen med tre andre skuespillerinner kort tid etterpå. I 1901 fikk hun stillingen tilbake. I 1914 startet hun sammen flere andre, deriblant ektemannen, skuespilleren Tony Bulandra, et teaterkompani som de kalte «Dronning Maria-teatret». Kompaniet skiftet ledelse flere ganger. Etter hvert skiftet de også navn til «Bulandra – Maximilian – Storin»-kompaniet. I 1941 ble hun skuespillerinne ved «Byteatret» i București, etter at kompaniet hun selv hadde vært med på å stifte måtte legges ned. Hennes mann døde i 1943. Fra 1947 til sin død var hun selv direktør ved teateret, som nå heter Bulandra-teatret.
Hun underviste ved Teaterhøyskolen i București i 30 år.
Numismatikk
Den 10. juni 2013 utga Romanias nasjonalbank en minnemynt i anledning at det i 2013 var 140 år siden hennes fødsel. Minnemynten hadde en nominell verdi på 10 lei. Mynten er av sølv med en finhet på 999 ‰. Det er en rund mynt med tagget kant. Diameteren er på 37 mm, og mynten veier 31,103 g. Den ble utgitt i 500 eksemplarer, i såkalt proof-kvalitet.
Litteratur
Bilder
Christian Settemsli Mogstad
Christian Settemsli Mogstad (født 15. mars 1985) er en norsk friidrettsutøver, som driver med sprintløp. Han representerte tidligere SK Snøgg. I 2011 meldte han overgang til Oslo-klubben IK Tjalve.
I NM i friidrett 2008 vant han gull på 200 meter og bronse på 100 meter. Året etter, i NM i friidrett 2009 vant han begge distansene. I NM på Byrkjelo i 2011 tok han gull på 200 m.
Han deltok i EM i friidrett 2010, der han løp 4 x 100 meter stafett sammen med Tormod Hjortnæs Larsen, Philip Bjørnå Berntsen og Jaysuma Saidy Ndure. De løp på 40,04 sekunder i kvalifiseringsheatet, og gikk ikke videre til finalen.
Operation Whetstone
Operation Whetstone var en serie på 48 amerikanske atomprøvesprengninger utført i 1964 og 1965. Denne operasjonen var etterfølgeren til Operation Niblick og forgjengeren til Operation Flintlock. Alle enkelttestene, bortsett fra èn (Salmon), ble utført ved Nevada Test Site.
Edward Hargreaves
Norman Edward Hargreaves (født 4. november 1943 i Saskatchewan, død 3. november 2005) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble. Hargreaves vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia.
Det var åtte lag som deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med tolv poeng foran Tsjekkoslovakia med elleve poeng. Canada vant fem kamper, tapte to og ble nummer tre med ti poeng. Turneringen var også det 35. verdensmesterskapet i ishockey. Hargreaves var forward og spilte sju kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.
Hydroklortiazid
Hydroklortiazid ( ofte forkortet til HCT, HCTZ, eller HZT) er et mye brukt diuretikum (vanndrivende legemiddel), et tiazid, som hemmer nyrenes evne til å reabsorbere vann. Det brukes overveiende i behandlnig av høyt blodtrykk. I Norge selges HCT som monopreparatet Esidrex, men er også tilgjengelig i kombinasjon med en rekke andre blodtrykksmedikamenter.
''For virkningsmekanisme og bivirkninger se hovedartikkel om tiazider.
Charles Allston Collins
Charles Allston Collins (født 25. januar 1828 i Hampstead i London, død 9. april 1873 i London) var en engelsk maler og skribent som var assosiert med det pre-rafaelittiske broderskap.
Bakgrunn
Collins var født i Hampstead i London som sønn av den velkjent landskaps- og genremaleren William Collins. Hans eldre bror var romanforfatteren Wilkie Collins.
Karriere
Collins møtte John Everett Millais og ble påvirket av ideene til pre-rafaelittene. Han fullførte sitt maleri Berengeria's Alarm i 1850 i henhold til disse idealene. Bildet viste kong Rikard Løvehjertes hustru oppdage sin fraværende ektemanns belte tilbudt for salg av en selger. Den flate modelleringen, framhevelsen av mønster, og detaljene i broderiene var alle karakteristiske trekk fra pre-rafaelittene. Millais forslo at Collins skulle bli medlem av Broderskapet, men de eksisterende medlemmene Thomas Woolner og William Michael Rossetti satte seg i mot forslaget og Collins ble således aldri et offisielt medlem.
Collins ble forelsket i Maria Francesca Rossetti, søster av Dante Gabriel Rossetti og William Rossetti, men hun avviste ham. Maria ble senere nonne mens han selv ble stadig mer asketisk og innadvendt. Disse holdningene preget også hans mest kjente arbeid, Convent Thoughts (1851), som viser en nonne i en klosterhage. Bildets gotikk fikk enkelte kritikere til å anklage Collins for katolske sympatier. Collins stilte ut mange svært fromme bilder. Hans maleri «The Good Harvest of 1854» viste en pike med korn i sitt lilla forkle mot en eføybevokst murvegg, det siste et ekko av Millais. Bildet er i dag oppbevart av The Victoria and Albert Museum.
På slutten av 1850-tallet oppga han derimot billedkunsten for å følge sin brors karriere som skribent. Hans talent lå nok i billedkunsten, men han var ikke helt uten evner som skribent. Hans mest vellykte litterære verk var humoristiske essayer samlet under tittelen The Eye Witness (1860).
Collins giftet seg med Charles Dickens’ datter Kate i 1860, og ble en hyppig gjest i Dickens hjem Gad's Hill Place i nærheten av Rochester i Kent. Han tegnet senere omslaget for Dickens ufullførte roman The Mystery of Edwin Drood.
Han døde i 1873, 45 år gammel, og ble begravd i kirkegården Brompton Cemetery i London.
Kortvinger
De aller fleste kortvinger kjennes lett på at dekkvingene (elytra) er forkortet slik at de ikke dekker mer enn litt av bakkroppen (under halvparten). De kan minne om saksedyr men mangler klypen på bakkroppsspissen. Mange av kortvingene er rovdyr, andre er sopp-etere eller åtseletere. Mange arter er knyttet til maur, såkalte myrmekofiler.
Utseende
Små til middelsstore (0,5 - 40 mm), ofte slankbygde biller. Kortvinger varierer mye i utseende. Dekkvingene er korte, felles for nesten alle er at dekkvingene ikke dekker hele bakkroppen. Hos de fleste artene dekkes mindre enn halvparten, av bakkroppen. Bare hos noen få arter dekker de hele bakkroppen. Hodet er ofte ganske stort og noe flattrykt, fasettøynene varierer fra ganske små og flate til store og utstående. Antennene er trådformede eller svakt kølleformede, ofte ganske lange og kraftige. Brystskjoldet (pronotum) er gjerne omtrent så langt som bredt og lite bredere enn hodet. Beina er som oftest korte og ofte ganske kraftige. Mange arter er lange og slanke, andre er brede og flate, dråpeformede eller korte og trinne. Mange arter er brune eller svarte, men det finnes også en del som er brokete og ganske fargerike. Larvene varierer også mye i utseende, men er gjerne langstrakte med korte antenner og to korte haletråder. Bilder av mange ulike medlemmer av denne familien kan finnes på Atlas of rove beetles (Staphylinidae) of Russia and adjacent countries.
Levevis
Kortvinger kan finnes i de fleste miljøer på land og i vannkanten, men de går ikke ut i vannet. Mange arter finnes mellom løvstrø på bakken. Noen er knyttet til hule trær, andre lever i reir av fugler eller pattedyr. Mange lever av ulike slags sopp. Én gruppe lever i ganger de graver i mudder langs elver og dammer, også ved havet. Noen arter lever i eller av møkk. Ganske mange arter lever i koloniene til sosiale insekter, særlig i maurtuer, der de på ulike måter utnytter maurene. Mange er gode flygere som kan finnes svermende, andre har reduserte flygevinger. Gruppen er primært rovdyr, men noen arter er sannsynligvis soppetere, det er ofte uklart om arter som lever i sopp lever av selve soppen, eller av andre dyr som også lever der.
Systematisk inndeling
Flere grupper som i dag blir regnet til kortvingene har tidligere blitt regnet som egne familier. Dette gjelder køllebiller (før: Pselaphidae), dråpebiller (før: Scaphidiidae), ribbekortvinger (før: Micropeplidae), perlebiller (før: Scydmaenidae) og Dasycerinae.
Esenler
Esenler er en by med 454 569 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen İstanbul. Den ligger nord for Güngören, nordøst for Bağcılar, sørøst for Başakşehir og vest for Bayrampaşa.
Sony Ericsson Hazel
Sony Ericsson Hazel er en mobiltelefon som blir produsert av Sony Ericsson. Den ble lansert i desember 2009, og ble solgt i Norge fra april 2010.
Hazel tilhører Sony Ericssons GreenHeart-serie, som er deres miljøvennlige serie. Den er bl.a. produsert av resirkulerte eller resirkulerbare materialer, ingen farlige kjemikalier, og leveres uten brukermanual. Den er en skyvetelefon, og har Wi-Fi, GPS, 5 megapiksler kamera og en 2,6 tommer stor skjerm.
Paul Fjermstad
Paul Andreas Olsen Fjermstad (født 8. november 1841 i Strinda i Sør-Trøndelag, død 12. mars 1921 samme sted) var en norsk gårdbruker, forretningsmann, lærer og politiker (V) som var ordfører i Strinda 1899–1907 og stortingsmann for Søndre Trondhjems amt (Sør-Trøndelag) 1886–1888, 1898–1909 og 1913–1915.
Familie og yrke
Han vokste opp på slektsgården Fjermstad i Bratsberg sogn i Strinda prestegjeld som sønn av gårdbruker Ole Paulsen Fjermstad og hustru Marit Pedersdatter Qvammen. Han giftet seg i Lade kirke i 1866 med Johanna Tvereggen, datter av gårdbruker Lars Rasmussen Tvereggen (opprinnelig Sommervold) og hustru Marit Asphjell.
Han begynte ved lærerseminaret i Klæbu som 18-åring, og ble i 1861 lærer i Børsa, i 1862 lærer ved bruksskolen ved Trolla Brug, og i 1866 lærer og klokker i Nesset i Romsdalen samt annenlærer ved lærerskolen der. I 1868 kom han tilbake til Børsa, men måtte søke avskjed som lærer i 1870 på grunn av sykdom. Deretter forpaktet han Børsa prestegård.
Fra 1873 til 1878 var han gårdbruker på Mo i Melhus prestegjeld. I 1879 kjøpte han Søndre Reitgjerdet i Strinda, hvor det var mye god leire, og hvor han planla teglverksdrift. Gården ble i 1899 så solgt til AS Strinden Teglverk, hvor Fjermstad var styreformann. Han flyttet til Vestre Moholt. Gården ble rammet av brann i 1901 og solgt i 1905, men han bodde der frem til sin død i 1921. Moholt studentby er fra 1960-årene bygget på gårdens grunn.
Ved siden av gårdsdriften etablerte Fjermstad i 1882 en større forretning i eget navn i Nordre gate i Trondhjem med omsetning av landbruksredskaper, fôr, gjødsel med mer, og agentur i landbruksmaskiner.
Politiske og offentlige verv
Fjermstad var innvalgt i herredsstyrene i Nesset, Børsa, Melhus og Strinda; han var ordfører i Strinda 1899–1907. Han var medlem av amtsskolestyret og formann i overstyret for Skjetlein landbruksskole, medlem av tilsynskomiteene for Meråkerbanen og Hell–Sunnanbanen, nestformann i direksjonen (styret) for Strindens Sparebank, medlem av avdelingsstyret for Norges Hypotekbank i Trondhjem og medlem av representantskapet i Norges Bank mens hovedkontoret fortsatt lå i Trondhjem.
Han var innvalgt på Stortinget fra Søndre Trondhjems amt 1886–1888, 1898–1909 og 1913–1915 (i periodene 1907–1909 og 1913–1915 fra Strinda krets innenfor amtet). Han hadde imidlertid møtt allerede i 1884 som varamann for Diderik Iversen Tønseth. Fjermstads viktigste innsats i komitéarbeidet ble lagt ned i Stortingets veikomité, hvor han i sin siste stortingsperiode var formann. Fjermstad ble oppnevnt av Knudsen-regjeringen som medlem av vassdragskommisjonen av 1909, som uttalte seg i konsesjonssaker, og til medlem av stortingskomiteen som forberedte vassdragsreguleringsloven av 1917.
Fjermstad var både avholdsmann og misjonsmann. Han og hustruen var barnløse. Da han døde i 1921, noen år etter sin hustru, var deres arv testamentert til et legat til bekjempelse av tuberkulosen i Strinda. Det ble også gitt av boets midler til misjonen.
Æresbevisninger
Han ble tildelt 7. juni-medaljen.
Punktøyekortvinger
Punktøyekortvinger (Omaliinae) er en gruppe av biller i familien kortvinger. De kan kjennes fra alle andre kortvinger på at de har punktøyne (ocelli) i pannen. De er små (1 – 7 mm), vanligvis noe flattrykte biller, gul-, brun- eller rødaktige, sjelden svarte. De fleste har en forholdsvis bred kroppsform. Antennene er ofte noe kølleformede. En del arter (bl.a. i slektene Eusphalerum og Anthobium) har forholdsvis lange dekkvinger som dekker det meste av bakkroppen.
Levevis
De fleste artene lever på bakken, mellom løvstrø eller lignende. Artene i slektene Eusphalerum og Anthophagus finner man ofte tallrikt på blomster (særlig rogn og mjødurt) der de spiser pollen. Arten Micralymma marinus, som mangler flygevinger, lever på havstrender. De små og flate artene i slekten Phloeonomus lever under barken på døde trær. De bakkelevende artene i slekten Olophrum utmerker seg ved å være mest aktive i vinterhalvåret. Arten Acidota crenata finner man ofte krypende omkring på snøfenner, der den spiser døde insekter som har blitt blåst ut over fennene.
Thyge Axelsen Brahe (hoffjunker)
Han var sønn av Axel Ottesen Brahe og dennes annen hustru Kirsten Eriksdatter Hardenberg (–1639). I 1611 var han immatrikulert i Orléans, i 1615 ble han hoffjunker men tok allerede tre år senere avskjed fra hoffet for den 6. september 1618 å gifte seg med den 17-årige Birgitte Brok, datter av dagboksforfatteren Eske Brok (1560–1625). Året etter ble han forlent med Skive Len som han i 1632 byttet med Tryggevælde.
Som sin farbror, skal han ha vært interessert i vitenskap og astronomi, og medvirket inndirekte til utgivelsen av Ole Worms forklaring over den senere berømte runesten på Tryggevælde. Skjønt han hadde arvet betydelige godser som Tostrup og Gundestrup i Skåne etter farens slekt, Mattrup i Jylland og Eskebjærg og Vedtofte på Fyn etter moren samt Vemmetofte på Sjælland, unngikk han som mange av sine standsfeller i samtiden ikke økonomisk ruin. Han etterlot seg en gjeld på 360 000 kr. hvilket resulterte i et opptrinn fra arvingene ved bisettelsen i Sankt Knuds kirke i Odense.
Fru Birgitte døde 4. august 1639, ektemannen fulgte henne 22. august året etter.
Hårfrytle
Hårfrytle (Luzula pilosa) er en flerårig urt i sivfamilien. Den er en vanlig vårblomst i hele Norge, men blir ofte oversett.
Den blir 10–25 cm høy og vokser i tuer. Grunnbladene er 4–10 mm brede, gulgrønne med lange hår og vintergrønne. Blomstringstida er i april–mai, og blomstene sitter enkeltvis på lange skaft. Blomsterbladene er mørkebrune med hinnekanter. Frøene er 1,2–1,8 mm og brune med et 1–1,5 mm langt, kroket vedheng. Maur eter det næringsrike vedhenget, elaiosomen, og sprer slik frøene.
Hårfrytle vokser i skog, på beitemark og i hager. Arten er utbredt i Nord- og Mellom-Europa, Kaukasus, vestlige og sentrale deler av Sibir og Mongolia. I Norge er den vanlig i hele landet. Den vokser sjelden over skoggrensa, men er funnet opptil 1300 moh. i Sør-Norge og 500 moh. i Nord-Norge.
Trav i lange baner
Trav i lange baner er en musikkassett utgitt av Vazelina Bilopphøggers i 1991. Albumet ble innspilt i AV-Kontakts lydstudio i februar 1991.
Guéret
Guéret er en kommune i departementet Creuse i regionen Nouvelle-Aquitaine sentralt i Frankrike. Guéret er hovedstad i departementet Creuse. Byen, som er den største i departementet, ligger om lag 72 km nordøst for Limoges hvor veiene D942, D940 og N145 krysser hverandre. I Guéret drives småindustri, i utkanten av den er det skog og bondegårder. Byen omfatter 26,21 kvadratkilometer, og ved inngangen til 2006 bodde det 14,729 mennesker i byen. Befolkningen har vært økende, i 1962 hadde byen 11,384 innbyggere.
Tangen (Stange)
Tangen er et tettsted i Stange kommune i Innlandet. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Tangen ligger gunstig til geografisk i forhold til pendling til Oslo og Gardermoen, og området er med sin beliggenhet utsatt for påvirkning både fra Oslo og Hamar. Utbyggingen av hovedflyplassen på Gardermoen har bidratt til at Tangen i dag ligger mer sentralt enn for noen år siden.
Tangen er et av Stanges utpekte satsingsområder for utbygging og bosetting i årene framover, slik det er uttrykt i den gjeldende kommuneplanen for Stange vedtatt i 1998. Fylkesdelsplanen (SMAT) for Hamar-regionen har ennå større ambisjoner for framtidig utvikling av Tangen. Tettstedet omfatter i dag om lag 200 boliger. I SMAT-planen er det forutsatt 5-600 nye boliger i løpet av en 30-års periode.
Tidlig bosetning og middelalderen
Det er funnet spor etter bosetning på Tangen fra helt tilbake til yngre steinalder, og den gode jordbruksjorda ved Mjøsa har nok vært dyrket helt siden før bronsealderen. Mye av Tangens historie fra eldre tider knytter seg til storgårder som Hov, Vik, Saxerud, og Korsødegården. Som navnet tilsier har Hov vært samlingssted for gudedyrking i hedensk tid. Seinere har det også stått en kirke der.
Herbert Pinder
Herbert Charles Pinder (født 24. desember 1946 i Boston i Massachusetts), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble.
Tangen (Stange)
Tidlig bosetning og middelalderen
Tettstedet Tangen vokste fram fordi det hadde ressurser som omlandet manglet. Fossekraften fra Viksfossen har vært utnyttet så lenge vasshjulet har vært kjent, og dannet grunnlag for framveksten av tettstedet. Fra 1500-tallet var det kvernhus her, og seinere kom det sagbruk på samme sted.
På 1600-tallet var det et jernverk på Vik. Malmen ble fraktet helt fra Hurdal, og masovnene ble drevet med vasskraft fra Viksfossen. Jernverket trengte imidlertid store mengder kull, og driften gikk så sterkt ut over skogene rundt Tangen at verket etter hvert ble nedlagt.
Herbert Pinder
Pinder vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia.
Tangen (Stange)
Tettstedet vokser fram
I 1819 var Tangen allerede et lite tettsted med en konsentrasjon av virksomheter langs Vikselva. Her var det brenneri, og flere kvernhus og sagbruk. Ellers gikk skillet mellom den «Østerdalske» og den «Trondheimske kongevei» rett nord Korsødegården. Den Østerdalske kongeveien passerte gjennom tunet på Hov. Gården Tangen som har gitt navnet til tettstedet, var opprinnelig en større husmannsplass under gården Hov, som ble skilt ut som egen gård i 1770. Gården lå på sørsida av Viksfossen i skåningen ned mot vika.
Utflytting og utbygging
Siste halvdel av 1800-tallet var preget av fattigdom, folketrengsel og utvandring til Amerika. Mange tangensokninger forlot gamle landet med håp om en bedre framtid i det nye landet i vest. Denne emigrasjonen er sterkt skildret i forfatterskapet til Tangens egen forfatterinne, Ingeborg Refling Hagen. I 1875 var det over 20 husmannsplasser som hørte til storgården på Tangen. Vik og Hov hadde 5-6 husmannsplasser hver. Gården Tangen ble nå skole og klokkergård, og på gårdens grunn ble Tangen kirke oppført i 1861 etter tegninger av arkitekt Christian H. Grosch.
Kommunikasjonssystemet ble også bygd ut på 1800-tallet med dampskipstrafikk på Mjøsa fra 1840 og jernbane fra 1880. Mellom kirka, brenneriet og jernbanen vokste stasjonsbyen fram. Samtidig var det stadig vekst i virksomhetene ved Viksfossen. Kunsten å brenne brennevin er gammel på Hedemarken, og brenneriet var i sin tid den mest betydningsfulle industri på Tangen. Allerede i 1848 ble det drevet et større brenneri på Vik. Virksomhet ble senere betydelig utvidet.
Industrialisering og klasseskille
Det var store framskritt som ble gjort i industrialiseringens tegn rund forrige hundreårsskifte. Med beliggenheten ved Viksfossen, fikk Tangen elektrisitet allerede i 1902. Anlegget ble utvidet i 1918, og Viksfossen ble oppdemt. På samme tid ble brenneridriften utvidet, og hele det lokale jordbruket ble nå lagt om med vekt på potetproduksjon.
Tangen fikk meieri i 1890. I stasjonsbyen Tangen var det dessuten landhandel, bakeri, gjestgiveri, smie og verksteder. Veksten som fulgte i industrialiserings kjølvann, kan leses direkte i bygningsmasse på Tangen. Tangen var på denne tida sterkt preget av de sosiale skillene i bygda. De skarpe klasseforskjellene mellom storbønder og husmenn og mellom funksjonærer og industriarbeidere skapte to ulike kulturer med ulike møteplasser og omgangsformer.
Mens bøndene møttes på «Børsen», møttes arbeiderne på Folkets hus og i bedehuset. Med bakgrunn i det todelte klassesamfunnet vokste det fram en unik organisasjonskultur på Tangen, med idrettslag, kor, arbeiderforening, osv. Tangensokning og tidligere statsminister for Det norske Arbeiderparti, Odvar Nordli arbeidet i sin tid på Tangen brenneri, og med sin bakgrunn fra lokalt organisasjonsarbeid var han en typisk representant for denne arbeiderkulturen på Hedemarken. Også i nyere tid har 1. mai-feiringen på Tangen vært holdt i hevd, og Suttungteatret hadde i 1972 urpremiere på Ingeborg Refling Hagens skuespill om "sjøens Lincoln", Andrew (Anders) Furuseth fra Åsbygda: "Vi løfter de lenkede hendene våre".
Fra etterkrigstiden til i dag
I de første ti åra etter krigen var sysselsettingen innenfor primærnæringene relativt stabil, mens nye småbedrifter som snekkerverksteder og støperier ble etablert på Tangen. Seinere satte strukturendringene inn for fullt, så vel i jord- og skogbruket, som i småindustrien på Tangen. Hundrevis av arbeidsplasser innenfor jordbruket har blitt borte, samtidig som meieri, brenneri, sagbruk, mølle og andre bedrifter har blitt nedlagt.
Det er i dag ingen industriarbeidsplasser igjen, og stadig flere tangensokninger har måtte finne seg arbeid utenfor hjembygda. Folketallet på Tangen har gått tilbake helt siden 1960-tallet, og i dag er det store flertallet av Tangens innbyggere pendlere. På tross av nedgangen i arbeidsplasser og folketall, ser vi på de historiske kartene at det har vært betydelig vekst i bygningsmassen på Tangen etter siste verdenskrig.
Forfatteren Ingeborg Refling Hagen drev det omfattende kulturarbeidet kjent som Suttung-bevegelsen med utgangspunkt i sitt hjem Fredheim. På kirkegården på Tangen finner du gravstedene til forfatteren og hennes svoger, komponisten Eivind Groven, utsmykket av henholdsvis billedhuggeren Gunnar Janson og maleren Inger Kvarving.
Fra 1950 til 2000 har det skjedd nær en dobling av antall bygg i sentrum. Denne veksten har sammenheng med velstandsutviklingen og nye krav til bomiljø. Samtidig har bosetningsstrukturen i landbruket endret seg kraftig. Der det i eldre tider kunne bo 20-50 personer på de store gårdene, bor det i dag sjelden mer enn en kjernefamilie på 4-6 personer.
Stade Colombes
Stade Olympique Yves-du-Manoir i Colombes, nær Paris i Frankrike (også kjent som Stade Olympique de Colombes, eller Stade Colombes) var hovedstadionet under de olympiske sommerlekene i 1924.
Historikk
Området har blitt brukt til sport helt siden 1883 da det ble arrangert hesteløp der. I 1907 ble det kjøpt av den parisiske avisen Le Matin og det ble bygget om til et stadion for fotball, rugby og friidrett. Det fikk navnet Stade du Matin etter avisen og kunne ta 20,000 tilskuere. Rugby-klubben Racing Club de France (senere Racing 92) begynte å spille sine kamper der i 1920.
Da Paris ble tildelt de olympiske leker for 1924, måtte byen bygge et stort stadion for lekene. Valget falt på Stade du Matin som ble oppgradert og utvidet til å huse 40,000 tilskuere, selv om det opprinnelig var planlagt en kapasitet på 100,000. Navnet på stadionet ble da endret til Stade de Colombes.
I 1928 fikk stadionet nytt navn og ble oppkalt etter Yves du Manoir, en spiller på Racing og ungdomslandslaget til Frankrike, som nylig hadde omkommet i en flyulykke. Stadionet ble oppgradert og utvidet til VM i fotball 1938 og fikk en tilskuerkapasitet på 60,000. Frankrike spilte begge sine kamper her og finalen mellom og  ble også spilt på Yves du Manoir.
Tilskuerrekorden ble satt under kvartfinalen i Serievinnercupen 5. mars 1969 mellom Ajax og Benfica da 63,638 var på kampen. Det stod 4-4 etter de to første kampene og en tredje kamp ble arrangert på nøytral bane.
Stade Colombes ble benyttet til en rekke franske cup-finaler, og var Frankrikes hovedstadion for landskamper i både fotball og rugby til et stykke ut på 1970-tallet. Det var dessuten Frankrikes største stadion helt fram til 1972, da Parc des Princes ble gjenåpnet etter utvidelse og både landslagene i fotball og rugby flyttet dit. s landslag i fotball spilte sin siste kamp her i 1975.
Stadionet ble renovert i 1982, men det fikk ikke samme status som før og det forfalt utover 1980-tallet. I 1993 ble tre av tribuneseksjonene helt eller delvis revet. Det lokale departement-rådet overtok stadion i 2002 og hadde flere planer for oppgradering, men ingenting skjedde før Racing 92 fikk større sportslig suksess og rykket opp til den øverste divisjonen Top 14. Eieren av klubben, Jacky Lorenzetti, brukte egne penger for å finansiere to nye tribuneseksjoner og i august 2009 var stadionet ferdig med en kapasitet på 14,000.
Den franske fotballklubben RC Paris hadde Stade Colombes som hjemmebane til ca. 1985, før de returnerte på 2000-tallet.
Jursjenerne
Jursjenerne var et tungusisktalende folk som holdt til i deler av Mandsjuria og det nordlige Korea frem til 1600-tallet, da de ble kjent som mandsju, og under dette nye navn erobret Kina og ledet landet (Qing-dynastiet). Jursjenerne opprettet Jin-dynastiet (aisin gurun på jursjensk/mansjuisk) i det nordlige Kina mellom 1115 og 1122; det vedvarte til 1234.
Det første steg: Jin-dynastiet
Den første gangen jursjenerne gjør avtrykk i historien var på 1100-talet da de etablerte Jin-dynastiet som hersket over det nordlige Kina til det ble beseiret av et annet altaisktalende folk, mongolene, som erobret hele Kina ved å opprette det nye Yuandynastiet. Etter opphøret av Jin-staten, som ble fremtvunget av mongolene, forsvant disse jursjenerne fra historien.
Tapet av politisk enighet og klanstruktur
Under de påfølgende århundrer skulle jursjenerne stå under innflytelse av sine naboer, kinesere, koreanere og mongoler.
Gjennom kontakter med mongolene trengte buddhismen inn i jursjenernes klansamfunn. Ved at jursjenerne var nomader kom de iblant til å bli forveksles med sine naboer mongolene og khitanerne, men i virkeligheten utgjorde jursjenerne i sine glansdager det politiske dynastiet Jin.
Jursjenerne ligner på sett og vis mongolene. Både mongolene og jursjenerne benyttet tittelen khan om sine ledere, keiseren eller høvdingen En særskilt kraftfull høvding ble kalt beile (prins, adelsmann, noe som svarer til det mongolske beki og tyrkiske beg eller bej. Likesom mongolene og tyrkerne praktiserte heller ikke jursjenerne førstefødselsrett. Etter tradisjonen kunne en hvilken som helst kapabel sønn eller et søskenbarn velges til leder.
Under Mingtiden bodde jurtsjen-folket i sosiale enheter som var subklaner (mukun eller hala mukun) av de tidligere klaner (hala). Medlemmer av jurtsjen-klaner delte en felles forfader og ble ledet av en hovedmann (mukunda). Ikke alle klanmedlemmer tilhørte samme slekt, og deling eller integrasjon av de forskjellige klaner var vanlig forekommende. Jursjenhusholdninger (boo) levde som familier (booigon), bestående av fem til syv beslektede familiemedlemmer og et antall slaver. Husholdninger dannet lag (tatan) for å utføre oppgaver med tilknytning til jakt og matinnsamling og dannet foretak (niru) for større aktiviteter som krig.
Den sosiale organisasjonen ble basert på et system som heter slektlinjenes mukūn. Dette system med mukūn ble studert inngående av den russiske antropologen Sergei Shirokogoroff, en flyktning i Kina etter den russiske revolusjon, som i 1929 publiserte en studie av den sosiale organisasjon i de historiske landsbyer i nordøstre Kina, Tungus. Shirokogoroff benytter ordet klan for mukūn, selv om det er store forskjeller mellom den opprinnelige bruk av klan for kelterne i Europa og jurtsjenerne. Ifølge Shirokogoroff danner relasjonene mellom disse klaner eller mukūn den sosiale struktur i jursjenkulturen, og etter opphøret av Jin-staten opphørte også den felles identitet.
Den andre jursjenstaten og overtakelsen av mandsjuisk identitet: Qingdynastiet
Mangelen av en sentralisert administrativ og militær makt skulle bestå til 1600-tallet da Nurhaci militært forente jursjenklanene under én politisk enhet. Før første gang etter Jindynastiets fall kunne jursjenerne under ledelse av Nurhaci atter danne en sterk stat. Nurhaci tog tittelen beile (1586) og senere khan over mongolene jorchin (1606) og jursjenernes khan (1616).
Ulverud skole
Ulverud skole er en barneskole fra 1-7 kl. i Nittedal kommune. Skolen ligger ved Hagan i Søndre Nittedal. Skolen er den største i Nittedal med en kapasitet på 430-450 elever.
Jursjenerne
Den andre jursjenstaten og overtakelsen av mandsjuisk identitet: Qingdynastiet
Foruten å velge et nytt dynastinavn skapte Hung Taiji en modifisert form av det mongolske alfabet for jursjenernes språk, hvis gamle skrift var gått tapt, og ga det et nytt navn, «mandsjuer», for jursjen. Således skapte Hung Taiji den nye mandsjuiske nasjonale identitet for sitt folk, som skulle bli den herskende klasse i Kina de følgende århundrer fra Qing-dynastiet tok makten over hele det land som tidligere var blitt styrt av Mingdynastiet. Slik skulle jursjenstaten, grunnlagt av Nurhaci og Hung Taiji, bli det siste keiserlige dynasti i Kinas historie.
Ulens kvintett
Ulens kvintett var ei norsk gammeldansgruppe, som kom fra Sel og Folldal, og ga seg i 1993. Navnet kommer av orkesterlederen sitt etternavn.
James Franck
Franck studerte i Heidelberg og Berlin (under Paul Drude og Heinrich Rubens), og ble belønnet med en doktorgrad i 1906. I 1911 ble han dosent i fysikk i Berlin, i 1918 medlem av Kaiser-Wilhelms-Institut für physikalische Chemie, og i 1920 professor i eksperimentell fysikk ved Universitetet i Göttingen. Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933 flyttet han til USA etter ett års opphold hos Niels Bohr i København, og ble der en del av Manhattanprosjektet.
Francks mange arbeider innen atomfysikken omfattet blant annet undersøkelser rundt de spenningene som kreves for ioniseringen av hydrogenmolekylet, sammen med Gustav Hertz i 1913. De omfattet også de atomene som gjennom elektronstøt fremkalte modifikasjonene som vises gjennom fluorescensspektre.
Dijon
Historie
Dijon ble grunnlagt som romersk bosetning under navnet Divio, beliggende på veien fra Lyon til Paris. Benignus av Dijon, byens skytshelgen, skal ha bragt kristendommen til byen før han ble martyr (cirka år 270). I 1016 kom byen til Hertugene av Burgund. I 1187 fikk den byrettigheter og en bymur. Under denne tiden var Burgund og Dijon en plass med stor rikdom og makt og et av Europas store sentre for kunst, lære og vitenskap. I 1477 falt den franske delen av Burgund og Dijon til Frankrike, den nederlandske tilfalt Habsburgerne.
På 1700- og 1800-tallet vokste Dijon til en storby. I 1722 ble en universitet grunnlagt. Bygging av Canal de Bourgogne (1833) og jernbaneforbindelse (1844) forbedret infrastrukturen. Gjennom både første og andre verdenskrig forble byen forholdsvis uskadet, men den var under tysk okkupasjon fra 1940 til 1944.
Mat og drikke
Dijon er berømt for sin sennep, moutarde de Dijon som er sterkere enn de fleste andre typer sennep. De industrielle hovedprodusentene (Amora, Maille) benytter hovedsakelig utenlandske (kanadiske) sennepskorn. Unilever stengte sin Amora sennepsfabrikk i Dijon i 2008.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Dijon
Sean Kinney
Sean Howard Kinney (født 27. mai 1966) er en amerikansk musiker. Han er trommeslager i Alice in Chains, og var også trommeslager på Jerry Cantrells første soloplate. Han har også spilt sammen med Metallica på deres coverversjon av Lynyrd Skynyrd-låten «Tuesday's Gone» på albumet Garage Inc.
Bouquet of Roses (sang)
«Bouquet of Roses» er en amerikansk sang fra 1948 med melodi av Steve Nelson og tekst av Bob Hilliard. Den ble opprinnelig spilt inn på plate av Eddy Arnold and His Tennesseee Plough Boys and his Guitar i Chicago 18. mai 1947. Den ble utgitt på RCA Victor 20-2806 (i USA), på His Master's Voice BD 3234, His Master's Voice IM 1399 og på His Master's Voice A.L. 3001 (sistnevnte i Norge).
Norske versjon
Tola har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Et brev med små fioler».
Listeplasseringer
Sangen var Arnolds tredje nummer én på Billboard Juke Box Folk Records-listen og tilbrakte 19 uker på Billboard Best Selling Folk Records-listen.
Mickey Gilleys versjon lå som nummer åtte på Billboard Hot Country Singles-listen.
Roman Koudelka
Karriere
Koudelka debuterte i verdenscupen i skihopping i sesongen 2006/07 i Kuusamo i Finland. Hans beste plassering den sesongen ble en 8.-plass i tyske Klingenthal.
Den påfølgende sesongen fortsatte fremgangen og hadde tre 4.-plasser i løpet av sesongen.
Under De olympiske vinterleker i Vancouver 2010 var han med på laget som kom på 7.-plass i storbakken. Individuelt endte han på 12.-plass i normalbakken og 23.-plass i storbakken.
Hans første pallplassering kom i hjemlandet, da han endte på 3.-plass Harrachov 9. januar 2011. Han satte også da bestenotering med 211 meter. I desember 2011 falt Koudelka stygt, da stroppen på hælen løsnet. Han var imidlertid tilbake i verdenscupen en uke senere. 12. februar 2012 klatret han enda et steg oppover pallen da han tok andreplassen i Willingen bak nordmannen Anders Bardal.
Han ble juniormester i normalbakke i Tarvisio i 2007.
Charlotte Schimmelmann
Magdalene Charlotte Hedevig Schimmelmann (født 10. august 1757 på Fossum i Norge, død 2. desember 1816 i København) var en kjent salongvertinne i gullalderens Danmark.
Bakgrunn
Charlotte var født på Fossum som datter av Carl Rudolph Schubart (1714–59) og Inger Løvenskiold (1732–1808). Faren døde da hun var to år gammel, noe som medførte at moren tok henne med til Løvenskioldfamiliens danske gods Løvenborg hvor hun vokste opp sammen med sin søster.
Familien Løvenskiold var norsk og hadde tjent formuer på tømmerhandel, som den blant annet investerte i ett av paleene på Amalienborg. Familien Løvenskiold oppfattet Charlottes mors ekteskap med den forarmede Schubart som en kolossal og tragisk feiltakelse. Den tok seg av barna, gav dem en utdannelse, men overveide åpenbart aldri å tilby døtrene en egentlig medgift.