cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maren Ramskeid
Hennes versjon ble nedtegnet av M.B. Landstad på 1840-tallet og nyter ry som den originalversjonen av Draumkvedet som har best indre sammenheng. Den er dermed den sikreste dokumentasjon vi har for at Draumkvedet har eksistert som selvstendig ballade og gjennomført visjonsdikt, i slekt med middelalderens visjonsdiktning. Den ble trykt første gang i Norske Folkeviser (1853). Her opplyses det at Maren har «lært af sin Fader Ole Gulliksen Ramskeid død for 15 år siden 77 Aar gl. – han lært den av sin Far.»
Barndom og oppvekst
Som det var vanlig på den tiden, tok familien navn etter garden, og kalte seg Heggtveit. Faren, Olav Gunnleiksson Heggtveit (født 1757), gift med Gunhild Halvorsdotter Aase (født 1780), hadde rydda denne garden etter at den ble skilt ut fra Heggtveit midtre, i 1790-årene. I 1828 måtte familien selge gården og flytte til plassen Ramskeid under Nordigard Heggtveit.
Faren var 60 år da Maren ble født som nummer seks i en søskenflokk på sju, og moren døde da hun var liten. Da faren døde i 1834, flyttet 17 år gamle Maren Ramskeid til sin mors søster Hilleborg Halvorsdotter Aase som var enke på Sandland i Brunkeberg. Om Maren var tjenestepike eller ble adoptert av tanten, er ukjent, men hun tok navnet Maren Olavsdotter Sandland som hun også brukte da hun giftet seg. Det kunne neppe en tjenestejente gjort. Presten Magnus Brostrup Landstad beskrev henne likevel som pigen og kalte henne Maren Ramskeid da han oppsøkte henne på Sandland. Hun var da i tredveårsalderen.
En av brødrene hennes, Gunnleik, flyttet til Åse. Det blir hevdet i lokalmiljøet at han var en flink visedikter. Det mest kjente han har laget skal være «Sveinkallvisa», utgitt i skriftet «Lauvduskar» (Det Norske Samlaget, 1887).
Gunhild fra Vakkerøya
Gunhild fra Vakkerøya er en roman av Kjersti Ericsson som utkom i 2008. Den handler om mulattjenta Gunhild, som vokser opp på Vakkerøya utenfor Trøndelagskysten i tiden etter andre verdenskrig.
Maren Ramskeid
Barndom og oppvekst
I 1848 giftet Maren seg med den to år yngre enkemannen Olav Bjørnulfson Fossheim og flyttet til Heimdal i Tveitegrend i Kviteseid. Olavs første kone het Mari, og deres datter som var født i 1843, var oppkalt etter sin mor. Han og Maren fikk også en datter, født i 1850 på Heimdal. Også hun ble døpt Mari, så begge Olavs døtre var oppkalt etter den første konen hans. I 1882 utvandret familien til Amerika, der alle spor etter Maren Ramskeid forsvinner.
Draumkvedet
Maren Ramskeids versjon av Draumkvedet regnes som den episk viktigste av alle kjente varianter. Landstad skrev at «hendes Draumkvæde er det fuldstændig­ste og meest ordnede, jeg har faaet af nogen Enkelt». «Den einaste som synest ha ein viss samanheng mellom strofene», sier Brynjulf Alver. Alver uttrykker seg svært varsomt. Nærlesning viser at Ramskeid-varianten har en fast oppbygning med god indre sammenheng:
Maren Ramskeids variant fører Draumkvedet biografisk tilbake til tidlig 1700-tall. Brynjulf Alver antydet i 1971 at Draumkvedets utspring ikke var eldre enn 1700-tallet; men i så fall måtte Marens farfar selv ha diktet visa, hvilket er usannsynlig.
Ramskeids versjon har ikke den såkalte ministrelstrofe som begynner med ordene «Vil du meg lye...», og de to første strofene er uten omkved. Ministrelstrofen (innledningsstrofen hvor sangeren presenterer seg) er i likhet med jeg-form stiltrekk som hører til i de yngste balladene. Versjonen har forøvrig disse omkvedene:
Eksterne lenker
Kviteseid gards- og ættesoge på nett
Fylkesvei 5210
Fylkesvei 5210 går mellom Leirvikåsen og Loddefjord i Bergen.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 194 (Hordaland). Den kommunale veien til Brønndalen var tidligere del av fylkesveien.
Eldhus
Et eldhus, størhus eller bryggerhus er en enkel, vanligvis ettroms bygning som inneholder et eller flere ildsteder, og som brukes til baking, brygging, matstell, klesvask og til å lage sørpe til feet, det man med et moderne ord kan kalle grovkjøkkenvirksomhet.
I Gulatingsloven er stue, bur og eldhus nevnt som bygninger på gården, og funksjonsdelingen mellom bolig, lager og grovkjøkken må derfor være gammel i Norge. Eldhuset tilhørte innhus-delen av gårdstunets bygninger.
Terminologi og utbredelse
Bygningen kalles på norrønt «steikara-hús» – som gjenspeiles i størhus og på dansk «stegers». På norsk er navnene bakarstue, bryggerhus, masstu eller mastu (matstue), struss, størhus og sørpehus brukt.
På flatbygdene på Østlandet, omkring Oslofjorden og i Agder er bryggerhus blitt den vanlige betegnelsen på den hustypen som andre steder i landet kalles eldhus, dvs. et hus for alt grovere arbeid på en gard som krevde ild – slakting, brygging, baking, klesvask, farging og lysstøping. Bryggerhuset var opprinnelig en egen bygning, men ble fra 1700-tallet ofte et rom i et større våningshus. I hus fra slutten av 1800-tallet er som regel bryggerhuset et rom i kjelleren med grue og bakerovn.
Også i Østerdalen kalles det bryggerhus, og vanlige funksjoner var baking, brygging, slaktning og klesvask. I Nord-Østerdalen skiller man mellom masstu til mjølkestellet, og eldhus som grovkjøkken forøvrig: til slakting, brygging, ysting, baking og vasking. Det kunne også brukes som oppholdsrom om sommeren – sommerstue. Skillet mellom masstu og eldhus er også kjent fra Budalen i Gauldalen.
I Trøndelag var den vanlige betegnelsen masstu, men også eldhus og bekkstuggu brukes.
På Voss ble huset kalt eldhus, og kunne gjerne være en tidligere årestue som var gått ut av bruk som bolighus. Oppgavene her var flatbrødbaking, ysting, klesvask, ølbrygging og kjøttarbeid etter slakting.
Eldhus er også kjent fra markesamiske gårdsbruk i Ofoten. Eldhus med samme funksjoner som i Norge (kök, mat- och sovrum) er kjent fra Dalarna og Härjedalen.
Innhold og funksjoner
Eldhuset var gjerne en kvinnearbeidsplass, og inneholdt gjerne en arbeidsbenk og et stort langbord. Huset kunne også inneholde overnattingssted for gjester.
Utstyret kunne være en storgryte eller bryggepanne, en nedmurt bakstehelle, en brødovn og en båsovn/peis.
Eilert Sundt mente i sin Bygningsskik paa Bygderne i Norge (1862) at eldhuset noen steder kunne være et av gårdstunets to opprinnelige bygninger: boligen. Det andre var forrådshuset. Sundt mente så at det opprinnelige, simple bolighuset var degradert til eldhus etter at det ble bygget bedre bolig. Noen steder ble eldhuset også brukt til overnatting om sommeren eller for gjester. Sundt mente imidlertid at det vanlige var særskilte eldhus, bygget for dette formålet. Sundt hadde også sett gamle eldhus med åpne ljore, årestuer, i Setesdal og Østerdalen.
Eldhuset kan være en egen bygning, eller det kunne være et rom i kjelleren. Det siste var ofte tilfelle fra siste halvdel av 1800-tallet.
Amasya (provins)
Amasya er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 5 690 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Amasya.
Distrikter
Provinsen Amasya består av sju distrikter:
Auschwitz (andre betydninger)
Auschwitz kan sikte til:
Edmontonia
Edmontonia var en pansret, kraftig og klumpet dinosaurslekt som levde i Nord-Amerika for omtrent 70 millioner år siden i perioden som vi kaller kritt. Edmontonia var en planteeter og dens hovednæring var nok plantedeler fra lav vegetasjon.
Dinosauren har fått sitt navn etter Edmonton i Alberta, hvor de første fossilene av arten ble funnet. Senere har man også funnet fossiler av arten i Montana og Texas.
B. splendens
B. splendens kan sikte til:
Vandrelinjemåler
Vandrelinjemåler (Orthonama obstipata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne arten har ikke faste bestander i Nord-Europa, men den vandrer mye og har blitt funnet flere ganger i Norge.
Utseende
En ganske liten (vingespenn 18 – 21 mm), slank, brunlig måler. Kjønnene er noe forskjellige, hunnen er større og litt mørkere enn hannen, og har en hvit flekk i forvingen som hannen mangler. Begge vingepar er gråbrune med mange smale tverrlinjer, disse er mest tydelige hos hannen, som også har et bredere, mørkt tverrbånd med en liten svart flekk nær midten av vingen.
Levevis
Vandrelinjemåleren danner ikke bestander i Nord-Europa, men den flyr av og til inn fra Mellom-Europa. Dette skjer vanligvis på ettersommeren og høsten. Larven lever på ulike slags lave urter.
Nitrosomonas
Nitrosomonas er en gruppe bakterier som får energien sin fra kjemosyntese. De er viktige i nitrogensyklusen da de konverterer ammonium til nitritt.
Danmarks industrielle Etablissementer
'Danmarks industrielle Etablissementer i Billeder med Tekst. En Bog for den samlede Industri, dens Udøvere, Befordrere og Venner 1-3' er et bokverk om danske industrivirksomheter. Første bind ble gitt ut av N. Malmgren i 1887. Etter hans død ga enken ut bind 2–3 i 1888–89.
Verket beskriver og illustrerer 107 danske fabrikker slik de så ut ca. 1888 og er dermed en verdifull industrihistorisk kilde.
Tegningene ble utført av kunstnerne J.L. Ridter og Johan Thorsøe og trykket hos Chr. Catos Etablissement.
Onze d’Or
Onze d'Or (alternativt navn: Onze Mondial årets europeiske fotballspiller) er en fotballpris som deles ut av det franske magasinet Onze Mondial på slutten av året. Prisen har blitt utdelt siden 1976. Leserne velger Onze de Onze ("Onzes elleve", årets lag) og blant disse spillerne velger de de tre beste, som får Onze d'Or (Gull Onze), Onze d'Argent (Sølv Onze) og Onze de Bronze (Bronse Onze) hhv. Enhver spiller i en europeisk liga er kvalifisert.
Siden 1991 blir også årets trener valgt, og ved 20-års jubileet for bladet i 1995 ble en Super Onze d'Or valgt blant vinnerne av Onze d'Or.
Lionel Messi (Barcelona) vant Onze d'Or i 2009
Badebukse
Badebukse er et klesplagg menn tar på seg når de skal bade. Navnet dekker også klesplagg som brukes før og etter badet. Det tilsvarende kvinnelige plagget kalles oftest bikinitruse.
Badebukser har variert i form og benlengde mellom midt på leggen til nesten ikke benlengde og er nå tilbake til rundt kneet. Nyere badebukser kan være ettersittende, mens det for få år siden skulle være boksershorts.
Herbert Saffir
Herbert S. Saffir (født 29. mars 1917 i New York City, død 21. november 2007) er en amerikansk ingeniør. Han utdannet seg på Georgia Institute of Technology i 1940. Han kom til det som da het Dade County, Florida i 1947 for å være en assisterende fylkesingeniør.
I 1969 satte FN i gang forskning om skadeverk forårsaket av orkaner. Sammen med meteorologen Robert Simpson utviklet Saffir Saffir–Simpson-skalaen, en fem-trinns skala for orkanstyrke som brukes i dag, der kategori 5 er den sterkeste og mest ødeleggende.
Wikiquote
Prosjektet fantes opprinnelig bare på engelsk, men den 17. juli 2004 ble flere språk lagt til.
Piotr Wiwczarek
Piotr «Peter» Paweł Wiwczarek (født 22. oktober 1965), er en polsk heavy metal-musiker.
Peter har vært vokalist, gitarist og låtskriver for bandet Vader siden 1983.
Anders Sørensen Vedel
Anders Sørensen Vedel (født 9. november 1542 i Vejle (derav tilnavnet), død 13. februar 1616 i Ribe) var en dansk prest og historiker.
Biografi
I Norge er han mest kjent som opphavsmann til Hundreviseboka (Et hundrede udvalgte danske viser), der han skrev ned middelalderballader og andre viser som var kjent i folketradisjonen. Hundreviseboka kom ut i 1591, og er den første i sitt slag i Nord-Europa. Vedels visesamling har vært et viktig referanseverk for norsk balladeforskning.
I perioden 1570-75 oversatte han Saxos Gesta Danorum fra latin til dansk. Som historiker var han i gang med å samle materiale til en stor danmarkshistorie, og nådde 22 bind før han måtte oppgi arbeidet.
Den Norske Fællesforening for Haandværk og Industri
Den Norske Fællesforening for Haandværk og Industri (NFHI) var et forbund av bransjeorganisasjoner og lokale foreninger innen håndverk og industri i Norge. Fellesforeningen ble opprettet i 1886, og utgav fra 1895 tidsskriftet Norsk Tidsskrift for Haandværk og Industri. Formann de ti første årene var pianofabrikant Karl Hals. Fellesforeningen ved formannen, møbelsnekker Hans William Schrøder, var initiativtager til opprettelsen av Norsk Arbeidsgiverforening i 1900. Senere var direktør N. Chr. Nielsen formann 1901–1912. I 1919 ble fellesforeningen delt i de to selvstendige forbundene Norges Industriforbund og Norges Håndverkerforbund.
Jaktfeltskyting
Jaktfelt er en type feltskyting organisert av Norges Jeger- og Fiskerforbund hvor man skyter med rifle på ulike dyrefigurer med varierende avstander mellom ca. 40-200 meter og i forskjellige skytestillinger, vanligvis stående, sittende og liggende. Vanligvis skytes det på 6 ulike poster med 5 skudd i hver figur. Figurene har en indre treffsone som gir 5 poeng og en ytre treffsone som gir 3 poeng. Med totalt 30 skudd er da maksimal poengsum 150 poeng.
Jaktfelt arrangeres i Sverige av Svenska Jägareförbundet, i Danmark av Danmarks Jægerforbund og internasjonalt av International Hunting Rifle Shooting Association (IHRSA).
Klasser
Alle kaliber fra .22 LR og oppover er tillatt. Det er to utstyrsklasser, jegerklasse og sporter.
Sporter
Felles for både jegerklassen og sporter er en minimum avtrekksvekt på 1 kg.
Sesongen
Sesongen for jaktfeltskyting i Norge pleier å vare fra slutten av april til starten av august. Til sammenligning er jakttiden for mye hjortevilt fra august/september til desember, mens jakttiden for mange fuglearter er fra august/september til slutten av februar.
Carter
Carter er et vanlig engelsk navn som kan brukes både som fornavn og etternavn.
Carter kan sikte til:
Andre betydninger
The Carter Family, countrymusikkgruppe som spilte i perioden 1927-1943
Areal
Areal, flatemål eller flateinnhold er et mål på størrelsen på overflaten til en gjenstand.
Areal kan måles med den SI-avledede enheten kvadratmeter (m²). En kvadratkilometer (km²) tilsvarer en million m².
Teister
Teister er en slekt med mellomstore alkefugler som i hekketiden har en svart fjærdrakt med hvite flekker enten på vingene eller på hodet. Beina og føttene er derimot lysende røde. Nebbet er forholdsvis smalt.
Teister legger vanligvis to egg, men kull med bare ett egg forekommer også regelmessig.
Kongsfjord bedehus
Kongsfjord kapell er en langkirke fra 1927 i Berlevåg kommune, Troms og Finnmark fylke. Det ble oppført som bedehus og vigslet som kapell året etter. Derfor omtales det ofte som bedehuskapell.
Byggverket er i tre og har 200 plasser. Det er kirkegård med gravkapell et par hundre meter nordøst for kapellet.
Det ble i 2013 meldt om midlertidig bruksstans ved kapellet. I 2019 ble det imidlertid meldt om gudstjenester i kapellet.
Martin Nyrop
Martin Nyrop (født 11. november 1849 i Holmsland på Jylland, død 18. mai 1921 i Gentofte) var en dansk arkitekt.
Nyrop kom fra en familie av teologer i flere slektledd, og ble som tiåring sendt til Sorø Akademi på Sjælland for å forberede seg til et akademisk studium. Han forlot imidlertid akademiet uten å ta eksamen, begynte i stedet i tømrerlære og tok svennebrev i 1869. Nyrop kompletterte så sin praktiske kunnskap med arkitektstudier ved Kunstakademiet, og ble uteksaminert derfra i 1876.
I åra 1881 til 1883 foretok han en større utenlandsreise på Akademiets stipend. Som arkitekt viste han stor originalitet, og ble en fornyer av 1800-tallets danske byggekunst. I tillegg til sin sans for stofflighet, materialer og detaljer hadde han et blikk for nye og rasjonelle byggemetoder. Som hans hovedverk regnes København rådhus, som ble påbegynt i 1892 og fullført i 1905.
Prosjekter
I København: Andre steder:
Charles
Charles har flere betydninger:
Martin Nyrop
Andre arbeider
Gravminner:
My Lullaby
Sangen er inkludert på spillet SingStar Norske Hits.
Kirsti Paltto
Kirsti Paltto (f. 1947) er en samisk forfatter fra Outakoski i Utsjok.
Hun gikk på Inarin kristillinen kansanopisto, den kristne folkehøgskolen i Enare i 1964-65, og deretter på lærarseminarium i Brahestad, hvor hun ble ferdigutdannet som lærer i 1971. Samme år debuterte hun med novellesamlingen Soagŋu (Frierferd) som den første kvinne med en samisk bok. Paltto jobbet i fire år som lærer, og har etter det vært forfatter. Hun har publisert dikt, barnebøker, noveller og skuespill. Fra 1982 til 1987 var hun leder av Sámi Girječálliid Searvi - Samisk forfatterforening, som hun tok initiativet til å etablere. Hun ble foreningens første leder.
Viktige temaer i Palttos produksjon er brytningen mellom det samiske samfunnet og det finske storsamfunnet, og overgangen fra tradisjonelt til moderne samfunn.
Flere av Palttos noveller er oversatte til norsk, svensk, finsk, enaresamisk, italiensk, tysk, engelsk og ungarsk.
Fornøyelsespark
En fornøyelsespark er en park med forlystelser som karusell, berg-og-dal-bane, rutsjebane og lotteri. Omreisende fornøyelsesparker blir kalt tivoli etter den italienske byen Tivoli, eksempler på dette er Lunds Tivoli, Hugos Tivoli og Skandinavisk Tivolipark.
En fornøyelsespark som er basert på ett eller flere temaer kalles en temapark. Eksempler på temaparker er Disneyland, Legoland, Europa Park og Alton Towers.
Bundestag undergrunnsstasjon
Selv om stasjonen sto ferdig i 1994 tok det 15 år før stasjonen ble åpnet i august 2009. I mellomtiden ble den uferdige stasjonen med det høye taket og den uvanlige arkitekturen benyttet til kulturelle aktiviteter, slik som fremføring av Tryllefløyten. Den ble også brukt som filmsett for filmer som Resident Evil og Æon Flux.
Opprinnelig skulle stasjonen hete Reichstag etter Riksdagsbygningen som ligger ved siden av, men navnet ble forandret til Bundestag i april 2006.
Type 38 rifle
Type 38 rifle Arisaka (三八式歩兵銃 – Sanpachi-shiki hohējū) er en rifle fra Japan.
Produksjonen startet i 1905, og ca. 3 400 000 rifler ble produsert frem til 1940. Den har sylinderlås og er kamret for 6,5 x 50 mm Arisaka-patronen, som ga lite rekyl når den ble skutt med. Den er 1280 mm lang, og med en 40 cm bajonett (Type 30) ble det litt av en oppgave for japanske soldater å bruke den, da soldatene på den tiden hadde en gjennomsnittshøyde på 160 cm. Pga. svak ammunisjon og lengden valgte den japanske hæren i 1939 å heller approbere Type 99 riflen, som var kortere og brukte kraftigere ammunisjon.
Kryssild
Kryssild er et militært begrep for en plassering av våpen (ofte automatvåpen) slik at deres skuddlinjer krysses. Å være «fanget i kryssild» har blitt et begrep som ofte brukes om utiltenkte dødsfall og skader påført oftest sivile i strid.
Rode (slekt)
Rode er et norsk etternavn og to slekter med en del kjente medlemmer. Den ene fra Tyskland, den andre fra Danmark.
I Barmstedt, Pinneberg, i tyske Schleswig-Holstein bodde det en Hinrich Rode (1688–1747) som var gift med ho Maria Gertrude Giebel. De hadde en sønn Georg som havnet i Norge.
En annen familie Rode har sine røtter i Valløby i Præstø kommune i Danmark og fikk flere kjente kunstnere inngift i slekten Heiberg.
Carolina (navn)
Carolina er et opprinnelig latinsk kvinnenavn dannet av den latiniserte formen Carolus av det germanske mannsnavnet Karl, som kan ha opphav i det norrøne karl, «fri mann», det urnordiske *hariaR, «kriger», eller det gammelhøytyske hari, «hær». Carolina kan være dannet direkte av Carolus, eller være en diminutiv form av kvinnenavnet Carola, som også er dannet av Carolus.
Karolina har navnedag 9. mai, 5. og 18. juli i Polen og 20. mai i Sverige og Finland. Karolína har navnedag 14. juli i Tsjekkia.
Utbredelse
Karolina var et svært vanlig navn i Sverige på midten av 1800-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
Karolina
Alexandria metropolitanbispedømme
Bispedømmets katedral er St. Markus-katedralen, som har blitt revet og gjenoppbygget flere ganger. Det første kirkebygget på stedet skal ha blitt innviet av selveste St. Markus, som også ble begravd under kirken etter å ha lidd martyriet i 68. Hans levninger skal i 828 ha blitt smuglet ut av Egypt og blitt overført til Markuskirken i Venezia.
Post Office Rifles
Post Office Rifles ble dannet etter at 1600 tjenestemenn ved Post Office ble innrullert som spesialkonstabler under major John Lowther du Plat Taylor ved 21st Middlesex Civil Service Volunteers (Post Office Company). Dette ble gjort som svar på eksplosjoner i London og Manchester og uro andre steder i 1867, forårsaket av forkjempere for irsk uavhengighet.
Etter at de umiddelbare urolighetene opphørte, ble det foreslått at de spesialkonstablene som var villige skulle danne et permanent gevorbent regiment. 13. februar 1868, etter at generalpostmesteren gav sitt samtykke, godkjente krigsministeriet et regiment på 1000 mann. 2. mars samme år ble du Plat Taylor utnevnt til oberstløytnant og sjef for 49th Middlesex Rifle Volunteers (Post Office Rifles).
I 1877 foreslo du Plat Taylor opprettelsen av et eget postkorps i den regulære hæren, men på grunn av pengemangel ble foreslaget ikke tatt til følge. I 1880 ble regimentet omnummerert til 24. som følge av en nasjonal omorganisering av gevorbne korps.
Moyen-Chari
Inndeling
Moyen-Chari-regionen er inndelt i tre departement:
Kjerre stoppested
Kjerre stasjon er en nedlagt jernbanestasjon på Numedalsbanen ved Kjerre i Rollag kommune i Buskerud, beliggende 164,36 kilometer fra Oslo S og om lag 264 meter over havet. Ekspedisjonsbygningen ble oppført allerede i 1921 etter tegninger av NSB Arkitektkontor og ble åpnet som stoppested betjent kun for reisende og gods den 20. november 1927 sammen med resten av banen. Kjerre fikk for øvrig ny status som holdeplass den 1. november 1957.
All trafikk ble vedtatt nedlagt på Numedalsbanen mellom Rollag stasjon og Rødberg stasjon ved årsskiftet 1988/1989, noe som førte til en nedleggelse av Kjerre. Ekspedisjonsbygningen ble i 1996 kjøpt av en stiftelse og omgjort til leirsted for ungdomstrinnene på Frogner skole og kultursenter. Stedet leies også ut.
Kristin Midthun
Kristin Midthun Ihle (født 4. februar 1961 i Oslo) er en norsk tidligere håndballspiller. Hun har 148 kamper og 306 mål for Norges kvinnelandslag i håndball, og vant bronse i VM i 1986 og sølv under Sommer-OL i 1988 i Seoul. Der ble hun tatt ut på all star laget.
Som klubbspiller representerte hun IL Vestar, og ble seriemester med klubben i 1989.
Neptini
Neptini er en gruppe av sommerfugler som tilhører gruppen Limenitidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De er gode flygere og seiler gjerne på stive vinger. De fleste av artene er tropiske, de er utbredt i Afrika og varme deler av Asia.
Utseende
Stort sett middelsstore sommerfugler (små til Limenitidinae å være), oversiden har mørk grunnfarge med hvite til oransje striper. Undersidens tegninger ligner oversiden, men grunnfargen er lysere. Den afrikanske slekten Cymothoe omfatter tallrike, ganske store og til dels svært fargerike arter. Det er noe usikkert om denne bør regnes til Neptini.
Eksterne lenker
Limenitidinae
Pipeorgel
Et pipeorgel er et tangentinstrument med piper. Bestanddelene i et orgel er belgverk, vindlader, traktur, spillebord og pipeverk. Det hele trakteres ved hjelp av ett eller flere klaviaturer på spillebordet. Pipene kan være laget enten av tre eller metall, og lyden blir produsert ved at det presses luft gjennom disse, via vindlader (store luftmagasin/kasser som pipene er montert på) når en tangent blir presset ned. På grunn av den kontinuerlige lufttilførselen, har et orgel evnen til å holde tonen så lenge tangenten holdes nede. Dette er typisk for orgelet og skiller det fra andre tangentinstrumenter der tonen vil svinne med en gang etter ansats.
Pipeorgelet er et av de eldste musikkinstrumentene vi kjenner til og kan spores tilbake til antikkens Hellas (ca. 250 f.Kr). Orgelet har sine forbilder i primitive fløyteinstrumenter, som for eksempel panfløyten og sekkepipen. Den mest kjente orgeltypen fra antikken var hydraulis, vannorgelet. Her ble lufttrykket regulert ved hjelp av vannsøyler. Ktesibios fra Alexandria (200 f.Kr) er nevnt som oppfinneren av hydraulis, men sannsynligheten er stor for at han bare hadde forbedret en allerede eksisterende instrumenttype. Restene av et firestemmers antikt orgel fra 228 e.Kr. ble funnet under utgravning av den romerske byen Aquincum i nærheten av Budapest i 1931. I 757 mottok frankerkongen Pipin den lille et orgel i gave fra den østromerske keiseren. Det var denne begivenheten som førte orgelet fra Østromerriket til de vestlige land, og som også gjorde at orgelet etter hvert fikk sine liturgiske oppgaver som orgelet er kjent for i dag.
Orgelet er i dag det største av musikkinstrumentene hva format, klangvariasjon og toneomfang angår. Størrelsen på et orgel kan imidlertid variere, fra orgler med flere tusen piper og opptil sju manualer, til små bærbare orgler med kun et titalls piper. Av sistnevnte kan m.a. portativ, positiv og regal nevnes.
Pipeorgelet er best kjent fra kirkemusikken, men en finner det også i konsertsaler, kinoer og private hjem. En orgelspiller kalles ofte organist eller (i kirken) kantor.
Orgelets ytre
På et orgel er pipene, mekanikken og vindsystemet omgitt av et beskyttende orgelhus, eller det kan være utformet som et crescendoskap (svellverk). Orgelhuset kan enten stå fritt, eller det kan være integrert som en del av bygningen. I tillegg kommer spillepulten, som kan være flyttbar eller innebygd i fasaden. Spillepulten består av m.a. manualer (lat: manus; hender), pedaler og registertrekk.
Fasaden eller prospektet på et orgel er ofte utformet med klingende eller stumme piper; såkalte blindpiper. Pipeverket plasseres frittstående, eller det er innebygd i en «nisje» eller orgelkammer. Det kan også forekomme orgler med fasader i flere retninger. Det var vanlig å plassere den dominerende stemmen som en del av fasaden. Dermed kan man på eldre orgler (før 1850) ut ifra fasaden se hvilke verk et orgel har, samt også hvilket principalfundament (fottall) orgelet er bygget opp omkring. Fasadens form har tradisjonelt sett fulgt de vekslende stilretningene. Dette tok slutt omkring 1800. Det ble også slutt på bruken av klingende fasadepiper rundt 1850, da orgelets utforming også ble et romarkitektonisk spørsmål på bakgrunn av romantikkens stadig større orgler.
Spillebordet
Alle kontrollene som er tilgjengelige for organisten, finnes på spillebordet eller spillepulten. Dette inkluderer manualer (tangentrekke), pedaler, uttrykkspedaler, stoppkontroller, koppel og registertrekk.
Stemmene på et orgel er ordnet i verk. De vanligste verkene kalles hovedverk, svellverk og pedalverk. Hovedverket er grunnlaget for resten av orgelet, med de bærende prinsipalstemmene. Svellverket står i en kasse med vegger som kan åpnes og lukkes av organisten, noe som gjør det mulig å variere lydstyrken. Andre verk en kan finne i et orgel er oververk, brystverk, ryggpositiv og fjernverk. Hvert manual styrer ett verk, som er benevnelsen på en samling stemmer. Dersom et orgel har flere verk enn manualer, er det vanlig å referere til de ekstra verkene som svevende, og disse gir lyd når de blir koblet til et manual.
Det vanligste pedalomfanget er fra C til f1 (30 taster) eller g1. Omfanget vil være mindre ved eldre orgler. Det vanligste pedalprinsippet er konkavpedal (buer oppover ved ytterpunktene), eller radial pedal (buer utover fra midtpunktet).
Registertrekket kobler sammen de ulike stemmene i et orgel. Disse registertrekkene er enten manuelle eller elektriske. Ved elektriske eller pneumatiske orgler er det vanligst med elektriske registertrekk, da som registervipper.
Av ulike koppel finner vi manualkoppel som forbinder de ulike manualene med hverandre, og pedalkoppel, som forbinder de ulike manualene med pedalstemmene. Disse koppelene kan være unisonkoppel eller oktavkoppel. Unisonkoppelet, eller normalkoppelet, forbinder taster med nevning a` med hverandre, mens oktavkoppelet kobler a` med a``. I tillegg finnes det også superoktavkoppel(4´koppel: a`+a```), og suboktavkoppel (16´koppel: a`+a). Koppel manøvreres ved hjelp av tritt, som er pedaler over pedalrekken, eller registertrekk/vipper.
Det siste innslaget på spillepulten er uttrykkspedalene. Den vanligste av disse er crescendorullen/vippen som åpner og lukker svellverket, og dermed gir crescendo/decrescendo.
Luftforsyning
De tidligste orglene ble operert ved hjelp av hand- eller fotbelg (kjent fra 1100-tallet). Arbeidet med luftforsyningen hadde også en egen stillingstittel: Calcant. På første halvdel av 1800-tallet ble magasinbelgen utviklet for å sørge for et bedre og mer kontinuerlig lufttrykk. Etter hvert innførte man også støtdempere for å eliminere tonesenking. I dag står en eller flere ventilatorer for lufttilførselen, selv om mange orgler også blir bygd med mulighet for manuell pumping.
Luften blir ledet fra ventilatorene, via eventuelt belger i luftkanaler (vindkanaler), til en vindlade som pipene står på. Her blir luften fordelt via ulike ventiler, som står i forbindelse med spillebordets taster og registertrekk. som regel har hvert verk sin egen vindlade. Det er av praktiske årsaker også vanlig med en oppdeling i bass- og diskantlader, eller C- og cisslader, som inneholder henholdsvis C, D, E, Fiss, Giss og Aiss, og Ciss, Diss, F, G, A og H. I større orgler der man finner verk med mange stemmer, kan pipeverket fordeles på flere lader. Sprekker eller feil i ladene forårsaker hylere; toner som henger seg opp og klinger selv om dens korresponderende tangent ikke trykkes ned.
Vindladen er delt opp i flere parallelle rom kalt kanseller. Det finnes to typer kanseller: tonekanselladen (se spilletraktur), og registerkanselladen (se registertraktur). Ved tonekanselladen er alle piper som spilles med samme tangent, plassert på samme kansell. I sin mest primitive form ville dette fått alle pipene til å lyde samtidig når man trykte ned den tilhørende tangenten. Tonekanselladen kan deles opp i to underkategorier: springladen; der en registerventil under hver pipe må åpnes for at luften i kansellen kan nå opp til pipefoten, og den klassiske tonekanselladen sløyfeladen: Her har hver stemme en sløyfe (tynt brett med hull for hver pipe), der sløyfen i hvilestilling hindrer lufttilgang til pipefoten. Ved registerkanselladen står alle piper som hører til samme stemme på samme kansell. Dette er det samme prinsippet som ble brukt på orgler i antikken. I den moderne versjonen av registerkanselladen; kjegleladen (fra 1800), har hver pipe sin egen spillventil, og pipene toner bare når den respektive kanselladen er full av luft. Andre varianter av registerkanselladen er taskeladen (witziglade) rundbelgladen og pitmanladen (vanlig i USA).
Traktur og registratur
Spilletrakturen (traktur) og registertrakturen (registraturen) er hovedbestanddelene i forbindelsen mellom spillebordet og orgelets indre. Trakturen overfører tastenes bevegelser til spilleventilene i vindladen, og registraturen formidler impulsene fra registertrekkene (vipper) til tilsvarende sløyfer eller ventiler i vindladen.
Frem til begynnelsen av 1800-tallet var både traktur og registratur mekaniske systemer. Her ble tastbevegelsene ført videre med abstrakter; tynne ribber/«wire» av tre eller metall. Større orgler, og romantikkens forkjærlighet for luftkrevende 8- og 16´-stemmer gjorde orglene tungspilte ved bruk av det mekaniske systemet. Det ble lettere da C. Barker i 1832 konstruerte den pneumatiske maskinen (lufttrykk). Det som først kom i allmenn bruk, var det rørpneumatiske systemet, der impulsene fra spillebordet ble overført i rør fra hver tast og registertrekk. Ved et helelektrisk system overføres impulsene ved at en strømkrets på 12-15 volt tilsluttes, og elektromagneter åpner spille- eller registerventilene. Da et rent elektrisk system innebærer flere funksjonelle vanskeligheter, er det i dag foretrukket å bruke et elektro-pneumatisk system; en kombinasjon. Her skjer overføringen fra spillebordet til vindladene elektronisk, mens selve spilleventilen åpnes pneumatisk.
Piper
På orgelet er det pipene som produserer lyden. Disse er laget av metall (som oftest en legering av tinn og bly – «orgelmetall») eller tre (for eksempel furu eller eik), og er ordnet i stemmer (eller register), som kan koples inn og ut med registertrekkene. En stemme er en samling piper av éns form og materiale. De viktigste stemmesortene er leppestemmer' og tungestemmer. Noen er laget for å høres ut som et annet instrument (for eksempel trompet, blokkfløyte og obo), mens andre (for eksempel prinsipal, mikstur og unda maris) bare finnes i orgelet. For å endre lydbildet og -styrke må organisten trekke registertrekkene ut og inn i løpet av stykket som spilles. Ved konserter har organisten ofte med seg en registrant som følger med i notene og trekker registrene underveis. Orgler har gjerne frie kombinasjoner som gjør det mulig å veksle raskt mellom bestemte kombinasjoner kun med et tastetrykk. Pipeverket deles inn i to kategorier: labialpiper (leppepiper) og lingualpiper (tungepiper). Pipenes lengde blir oppgitt i fot (for eksempel 8').
Labialpiper
I en labialpipe dannes tonen etter det samme prinsippet som i en blokkfløyte. Gjennom et hull i pipefoten strømmer luften inn, og kløves mot overlabiet (åpningen i pipen). Deretter fortsetter luften ut i pipekroppen i stående svingninger, og en tone dannes. Pipekroppen i en metall-labialpipe er sylindrisk, konisk, eller traktformet. Tilsvarende form finnes også hos trepipene, men kroppen har vanligvis her et rektangulært tverrsnitt. Øverst kan pipene være åpne, halvveis dekket, eller helt dekket (gedakt). Pipekroppens lengde (lengdemensuren) angir pipens tonehøyde. Hver pipe er dobbelt så lang som en pipe av det samme slaget en oktav høyere. Bredden (viddemensuren) på en pipe er grunnleggende for klangkarakteren. En vid mensur gir en fløyteaktig klang med få overtoner, mens en trang pipe blir rik på overtoner, og kan minne om strykeinstrumentenes klang. Bredden på pipeåpningen (labiemensuren) er viktig for å bestemme tonestyrken. Et bredere labium gir en kraftigere tone. Høyden på pipeåpningen (oppsnittmensuren) er angivende for pipens klangfarge. En lavt oppskåret pipe vil gi en overtonerik klang. Luftmengde og lufttrykk (vindmensuren) innvirker i første rekke på tonestyrken.
En inndeling av labialstemmer etter mensurer gir tre grupper med karakteristiske egenskaper: trange stemmer (strykestemmer), middels vide stemmer (prinsipalstemmer) og vide stemmer (fløytestemmer). På grunn av sin overtonerikdom har de trange stemmene vanskelig for å smelte sammen med andre stemmer. De vide stemmene har færre overtoner, og blander seg godt sammen med andre stemmer. De middels trange labialstemmene får en mellomstilling, og egner seg dermed godt til polyfon musikk. Den kollektive mengden av labialpiper i et instrument kan kalles et labialverk.
Man kan også dele labialverket opp etter funksjoner i grunnstemmer, alikvotestemmer og sammensatte stemmer:
Lingualpiper
I en lingualpipe skjer tonedannelsen ved at luften passerer en elastisk «tunge» av messing eller fosforbronse i pipestøvelen, og setter denne i bevegelse. Tonen som oppstår blir forsterket gjennom et kjegleformet lydbeger eller oppsats som er plassert i toppen av pipen. Pipestøvelen er som oftest av metall eller tre, og lydbegeret som stikker ut av denne er som oftest laget av metall eller, for større piper, av tre. Formen på lydbegeret varierer fra sylindrisk form ved metalloppsats, til firkantet form for treoppsatser.
Biregistre
I orgelets instrumentering inngår også biregistre. Dette er lyd som blir produsert av andre kilder enn pipene. Særlig i barokken fantes det mange slike; for eksempel symbelstjerne, fuglekvitter, pauker, trommer og torden. I amerikanske orgler forekommer også ofte «chimes», eller rørklokkespill. Slagverksimitasjoner og lignende biregistre er vanlige i kinoorgler.
Disposisjon
Sammensetningen av et orgels stemmer, deres mensurer og fordeling på eventuelle verk, samt tekniske deler som vindlader, lufttrykk, traktur, registratur med mer, kalles en disposisjon. Det er ikke mulig å disponere et orgel for all mulig orgelmusikk, så de fleste orgler i dag vil derfor være kompromisser mellom ulike stilarter.
Antikken
Orgelet er det eldste instrumentet som fortsatt er i bruk i europeisk klassisk musikk, og røttene strekker seg helt tilbake til 300 f.Kr. I tillegg til hydraulis, eksisterte det i antikken også det såkalte pneumatiske orgelet (som ikke må forveksles med dagens pneumatiske orgel). Dette kan spores tilbake til 100-tallet e.Kr, men er trolig mye eldre. Dette var mindre enn hydraulis, hadde svakere tone, og var et instrument for hjemmet. Det ble forsynt med luft fra en belg, og er således en nærere forgjenger til det moderne orgelet en hydraulis. Funnet fra Aquincum er mest trolig et orgel av denne typen. Fra 400-tallet nevnes orgelet stadig sjeldnere i de vestlige land, men levde videre i Det østromerske riket, og spilte en viktig rolle ved hoffseremoniene i Bysants.
Middelalderen
Etter at Pippin den lille fikk et orgel i gave av den øst-romerske keiseren, spredte orgelet seg til de vestlige land, og fikk etter hvert sin liturgiske rolle. Middelalderens orgler var nesten alltid av den pneumatiske typen. Men med et omfang på kun 1-2 oktaver, og få stemmer som ikke kunne benyttes separat, og uten tilbakefjærende tastsløyfer var denne typen orgler på mange måter mer primitivt enn antikkens orgler. Et slikt instrument, som hele tiden klinger i fullt verk, kalles blokkverksorgel. På 1300-tallet ble toneomfanget utvidet, og man innførte pedalene (til å begynne med bare koblet opp mot manualene; såkalt anhangspedal. Dessuten delte man opp blokkverksorgelet i enkeltstemmer.
Renessansen og barokken
I renessansen og barokken utviklet orgelet seg etter hvert til et instrument med unik evne til å skape ulike unike og imitatoriske klanger. I denne epoken utvikler orglene seg også svært forskjellig, og med svært ulikt tempo i de ulike land. I Nord-Europa utviklet orgelet seg til et stort instrument med flere ulike divisjoner. Denne byggeskikken har i moderne tid fått tilnavnet werkprinzip. I England sto utviklingen av orglene omtrent stille på bakgrunn av den puritanske bevegelsen, og flere orgel ble også ødelagt i denne perioden.
Moderne utvikling
I siste halvdel av 1900-tallet ble det elektro-pneumatiske systemet utviklet. Dette systemet gjorde det mulig å plassere spillebordet uavhengig av resten av orgelet, og orgelbyggerne kunne bygge enda større orgel av symfonisk karakter.
Som en reaksjon på denne utviklingen kom orgelbevegelsen som ønsket seg tilbake til barokkens mekaniske traktur. Albert Schweitzer.var en av orgelbevegelsens forkjempere. I dag bygges de fleste nye orgel med mekanisk traktur, men det er også vanlig å ha elektronisk styring av registratur. Her kan alle kombinasjonene som skal benyttes i en konsert forhåndprogrammeres og velges skritt for skritt under konserten.
Pete Wilson
Peter Barton Wilson (født 23. august 1933 i Lake Forest, Lake County i Illinois) er en amerikansk republikansk politiker. Han var borgermester i San Diego i årene 1971 til 1983, deretter medlem av USAs senat fram til 1991, og ble deretter den 16. guvernør i California fram til 1999.
Wilson tok eksamen i engelsk ved Yale University og tjenestegjorde deretter i tre år som infanterioffiser i United States Marine Corps. Han tok deretter juristeksamen ved University of California, Berkeley.
Han arbeidet i Richard Nixons valgkamp for guvernørvalget i California i 1962 og for Barry Goldwaters valgkamp i presidentvalget i USA 1964. Han var medlem av California State Assembly, underhuset i delstatens lovgivende forsamling i årene 1967–1971.
Dvergalker
Fjærdrakten er sort og hvit eller sort og grå eller sort og hvit- eller gråmarmorert. Et karaktertrekk er at alle fire arter har «glassøyne» (altså øyner med hvit iris) og ei hvit stripe fra bakkant av øynene og skrått nedover halsen. To av artene har lange prydfjær som vokser ut fra pannen. Nebbet er kort hos alle fire artene.
Dvergalker legger ett enkelt egg i små fjell- eller jordhuler, som graves selv i noen av artene.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Nettleship & Bonan (2018). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008) og Syvertsen et al. (2017).
Martin Bottesch
Martin Bottesch (født 1953 i Apoldu de Sus) er en tyskspråklig forfatter og lokalpolitiker fra Romania.
Bottesch er utdannet lærer i matematikk (Babeș-Bolyai-Universitetet i Klausenburg/Cluj-Napoca) og har innehatt forskjellige ledende funksjoner i Demokratisches Forum der Deutschen in Rumänien, det tyske minoritetspartiet, siden dette ble dannet i 1990.
Siden 1998 har han jobbet som leder for videreutdanningssenteret for lærere med tysk som undervisningsspråk i Mediaș. Han har blant annet bidratt med bøker om matematikkdidaktikk og om sitt tyskspråklige folkeslags historie en tyskspråklig folkegruppe som ble utvist fra Østerrike i det 17. århundre.
Etter fylkestingsvalget i 2004, etter at DFDR fikk flertall i fylkestinget til Sibiu fylke, har Bottesch vært fylkesordfører (rum. Președinte al Consiliului Județean). Han ble også gjenvalgt i 2008, med det nye direktevalgssystemet som også gjaldt for valget av fylkesordfører, mens det før kun var borgermesterne i Romania som ble valgt direkte.
Berlevåg kirke
Berlevåg kirke er en langkirke fra 1960 i Berlevåg kommune, Troms og Finnmark fylke. Byggverket er i betong og har 300 plasser. Arkitekt for bygget var Hans Magnus. Inventaret er fra byggeårene eller senere. Altertavlen er utført av Kåre Jonsborg.
Adkomst til stedet, som er et velkjent turistmål, er via fylkesvei 890.
Historikk
Det første forsamlingshuset i Berlevåg var et bedehus. 12. september 1868 ble det på Stortingets budsjett for 1869 ført opp en bevilgning på 1200 spesidaler til bygging av bedehus i Berlevåg. 19. september 1877 ble det fattet et enstemmig vedtak i Tana herredstyre om å søke om å få omdannet Berlevåg bedehus til Berlevåg kirke. Det første initiativet til å få kirke i Berlevåg var kommet fra noen av stedets innbyggere. Sokneprest Solem anbefalte saken. Han kunne opplyse at de 240 faste innbyggerne i Berlevåg hadde en lang lang og besværlig reise med dampskip til Vardø kirke.
Restaureringen av den andre kirken ble påbegynt i juli 1939 av byggmester I. M. Sandmo. Innvielsen av den nye kirken fant sted 7. april 1940 og ble foretatt av biskop Wollert Krohn Hansen. Med bakgrunn i det som skjedde under andre verdenskrig, ble det 28. mai 1955 gitt løyve til bygging av en ny Berlevåg kirke etter tegninger av arkitekt Hans Magnus. Den nye kirken var kostnadsberegnet til ca. en halv million kroner. Den fikk sin plassering på Granbakken, like ved kirkegården og på samme sted som det etter krigen ble reist et stolpetårn for en midlertidig kirkeklokke.
Sivilforsvaret ble pålagt å innrede et større tilfluktsrom i kjelleren. Like før jul i 1960 stod den nye kirken ferdig til vigsling, noe som ble foretatt av biskop Wiig 11. desember samme år. Den nye, hvitkalkete kirken var en vanlig langkirke med ca. 300 sitteplasser og et orgelgalleri med plass for sangkoret. Tårnet med kirkespiret er ca. 10 meter høyt, hovedinngangen er i østre røstvegg som sammen med tårnet danner fasaden mot den øvrige bebyggelsen og havnen.
Colt
Colt kan vise til
Ålesund Strykekvartett
Ålesund Strykekvartett er et profesjonelt strykekvartettensemble i Ålesund. Kvartetten er organisert som en enhet innenfor Ålesund kulturskole. Den ble opprettet av Ålesund kommune i 1985. Foruten utøvende oppgaver i ensemblet er alle musikere i kvartetten med i Ålesund Symfoniorkester og underviser både i kulturskolen og ved Fagerlia videregående skole.
Ålesund Strykekvartett urfremførte Edvard Griegs Kvartett for 2 fioliner, bratsj og cello i F-Dur EG 117 etter komponistens originalmanuskript den 26. juni 1991 i Troldsalen i Bergen med følgende besetning: Ove Kvangarsnes, 1. fiolin, Britta Skärby Vindenes, 2. fiolin, Hella Oelmann, bratsj og Marit Klovning, cello.
Brentford
Brentford er et forstadsområde i distriktet Hounslow i vestlig London, der Themsen og Brent møtes omkring tretten kilometer vest-sørvest for Charing Cross. Navnet viser til et krysningssted (ford) i elven Brent. Det har utgjort en del av Stor-London siden 1965. New Brentford er tilstøtende med nabolaget Osterley i Isleworth og Syon Park. I henhold til folketellingen i 2011 har Brentford en befolkning på 27 907 innbyggere.
Toponymi
Stedet er først dokumentert som Breguntford i 705 i et angelsaksisk charter, og har betydningen «krysningspunkt/vadested over elven Brent». Navnet på elven er keltisk og betyr «den hellige» + tillegget -ford («krysningspunkt») som er angelsaksisk. Krysningspunktet var antagelig lokalisert der hvor hovedveien krysset elven. New Brentford er nedtegnet som Newe Braynford i 1521 og var tidligere kjent som Westbraynford. Old Brentford er nedtegnet som Old Braynford i 1476 og var tidligere kjent som Estbraynford.
Historie
Det har blitt fremmet en teori om at det også var et krysningssted i Themsen ved Brentford, og at det var der Julius Cæsar krysset elven da han invaderte Britannia. Et slag mellom Cæsars styrker og catuvellaunerne skal ha stått der, uten at det finnes beviser som støtter dette. To senere slag er dokumentert, i 1016 og 1642.
Brentford er hjemstedet til Brentford FC og lagets hjemmebane Griffin Park.
Artists’ Rifles
Artists’ Rifles er et regiment i den britiske hærens reservestyrke, Territorial Army.
Regimentet ble dannet i 1859 som ledd i den utstrakte vervingskulturen som utviklet seg etter at landet ble stilt overfor en potensiell fransk invasjon da Felice Orsinis attentat mot Napoleon III ble koblet til Storbritannia. Gruppen ble organisert i London av kunststudenten Edward Starling og bestod av ulike profesjonelle malere, musikere, skuespillere, arkitekter og andre kunstnere. Regimentet ble formelt opprettet 28. februar 1860 under tittelen 38th Middlesex (Artists') Rifle Volunteer Corps med hovedkvarter i Burlington House på Piccadilly. De første regimentssjefene var malerne Henry Wyndham Phillips og Frederic Leighton. Avdelingsmerket, laget av William Wyon, viser de romerske gudene Mars og Minerva i profil.
I september skiftet regimentet nummer til 20 og hovedkvarteret ble flyttet til Duke Street. Det utgjorde den syvende gevorbne bataljon i skarpskytterbrigaden (Rifle Brigade) fra 1881 til 1891, og den sjette bataljon fra 1892 til 1908. Gjennom denne perioden kjempet Artists' Rifles i boerkrigene. Etter opprettelsen av Territitorial Force (senere Territorial Army) i 1908 var Artists' Rifles et av 28 gevorbne bataljoner i London- og Middlesex-området som sammen dannet det nye London-regimentet. 1. april 1908 ble navnet endret til 28th (County of London) Battalion, London Regiment.
Artists' Rifles var en populær avdeling for vervede soldater. Den hadde vokst til tolv kompanier i 1900 og ble organisert i tre bataljoner i 1914. Den trakk spesielt til seg rekrutter fra public schools og universiteter, og på grunn av dette ble flere vervede soldater i Artists' Rifles plukket ut til å være offiserer i andre avdelinger ved utbruddet av første verdenskrig. I oktober 1914 ble Artists' Rifles gjort til offiserutdanningskorps. Over 15 000 soldater tjenestegjorde i avdelingen under krigen, og 10 000 av dem ble offiserer. Den ble omsider deployert til kamper i Frankrike i 1917 og 1918, og led store tap og mottok hundrevis av utmerkelser.