cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lofotfisket
Arbeidsforhold for fiskere
Norges Fiskarlag har mer enn 20 såkalte velferdsstasjoner langs Norskekysten. Av disse ligger seks i Lofoten. Her tilbys sanitærfasiliteter, klesvask, aviser og TV, samt matservering.
Redningsselskapet har opptil flere redningsskøyter i Lofoten under lofotfisket. I nyere tid var den verste ulykken under lofotfisket da fiskebåten «Brattegga» forliste den 30. mars 1946 og 14 mann druknet.
Med økt turisme til Lofoten har det blitt vanligere å leie ut rorbuene til turister. Standarden er dermed, siden 1980-årene, blitt mye bedre. Før dette var rorbuene enkle og skitne.
Foredling og transport
Årlig blir 12 000 til 18 000 tonn tørrfisk produsert, hvilket vil si at bare en liten del av den fisken som tas under lofotfisket blir anvendt til tørrfisk. De fleste fiskeprodusenter kan fremstille andre produkter enn tørrfisk. De satser for eksempel på saltet fisk om markedsprisen for slik fisk er høy. Andre vurderinger som gjøres når produsenten bestemmer hvor mye det skal satses på henging av fisk er lagerbeholdning av tørrfisk fra forrige sesong, været og forventet tid for tilgang på torsk.
Tørrfisken sorteres etter at den tas ned fra hjellene. Dette kalles vraking og den som utfører dette yrket kalles vraker. I dag sorteres fisken i rundt 20 kvalitetsklasser. Den aller beste fisken går til det italienske markedet. En vraker kan alene greie å sortere nærmere 300 000 enheter tørrfisk på en sesong. Typiske navn på de beste klassene er Bremer, Hollender, Westre Ancona, Ragno, Lub, Westre Piccolo. Annen sortering har navn som Italiano Grande og Italiano Medium. Det er årgansvariasjoner for tørrfiskens kvalitet, der fiskens tilgang på næring i havet, forholdene under fisket og været under tørkingen spiller inn.
Den beste tørrfisken, altså prima kvalitet, kommer som regel fra fersk fisk tatt med juksa eller på line. Fisken bør henges på hjell samme dag som den er fanget. Derimot vil fisk som har stått lenge i garnet bli til enten andre- eller tredjerangs kvalitet. Det er mange krav til hvordan fisken er behandlet og ser ut. Noe av det viktigste er at den er riktig bløgget og sløyd. Om fisken ikke er ordentlig bløgget blir kjøttet i tørrfisken mørkt.
Tørkeprosessen på hjell er ikke bare tørking, men også en modningsprosess der lukt, smak og farge utvikles. Under tørkingen er ideell lufttemperatur 8–10 C. Ved temperatur under -2 C kan fisken bli frostskadet, mens temperatur over den ideelle i lengre tid kan forråtningsprosesser starte og fisken blir sur. Regn og snø er vanligvis ikke skadelig for hengt fisk.
I 2014 fikk tørrfisken fra Lofoten status som Protected Geographical Indication (PGI) i EU. Det er en anerkjennelse for at tørrfisken er en unik matvare.
Tørkede torskehoder er en stadig økende eksportartikkel til Afrika, spesielt Nigeria. I Nigeria males torskehodene opp og brukes til proteintilskudd i kostholdet.
Andre fiskeprodukter er ferskfisk, saltfisk, klippfisk og frossenfisk. De siste årene har eksporten av såkalt ubearbeidet hvitfisk økt sterkt fra Norge, samtidig som produksjonen av fiskefilet har blitt sterkt redusert. Antallet filetfabrikker er derfor mye lavere enn i 1970-årene. I 2016 ble det totalt eksportert 81 000 tonn klippfisk til en verdi av 4 milliarder kroner. Det har vært en vekst siden 1990. En årsak er at råstoffkostnadene utgjør hele 85 % for effektive produsenter. Klippfiskprodusentene har greid å redusere produksjonskostnadene mye de siste årene. Dermed er det lite optimalt å flytte denne produksjonen til lavkostland. Klippfisk er blitt det viktigste produktet for norsk hvitfiskindustri, noe som har gitt økt etterspørsel og stigende priser for torsk. En konsekvens av dette er at mindre torsk saltes. I 1997 ble 41 % av all torsk saltet, mens i 2016 ble 38 % saltet.
Et nytt varemerke er «kvalitetsmerket skrei» som har hatt en stor eksportøkning de siste årene (2017). Denne følger en kvalitetsstandard (NS 9406) med en rekke krav til utseende, behandling og opphav. Denne fisken transporteres som kjølevare. Under lofotfisket i 2017 ble det eksportert 5000 tonn av denne fisken, spesielt mye gikk til Spania.
Rogn og lever blir solgt fersk eller konserveres. En del lever blir kokt for produksjon av tran.
Muligheten for videre vekst for produksjon og eksport av fisk Lofoten blir omtalt som blant annet å være avhengig av ytterligere kvalitetsøkning. Det foretas kontroller på fartøyer og i behandlingsanleggene. Et annet område er ressursforvaltningen. Råfisklaget utfører ressurskontroller på kvote, bifangst og overholdelese av fredningstid, samt dokumentkontroller og fysisk kontroll ved landing av fangsten.
Klippfisk og frossen fiskefilet fraktes for en stor del med skip til markedene. Tørrfisk, fersk rundfisk og fiskefilet transporteres i hovedsak med bil hele veien til markedene i Europa. Rundt 70 % ble transportert med bil i 2009. En del transporteres også med fly og tog. En har utfordringer med biltransporten på grunn av ferjesambandenes kapasitet, dårlige veistrekninger og tollstasjonenes begrensede kapasitet. Dette er samlede tall for all fisketransport fra Nordland. Arctic Rail Express frakter en del ferskfisk over Ofotbanen. Det har i flere år vært fokus på å få en større del av fisketransporten over på tog. Ifølge Forskningsrådets transportforskningsprogram fra 2014 kunne langt mer fisk vært transportert med tog, dersom jernbanen var mer tilgjengelig og hadde hatt større kapasitet.
Markeder
I tidlige tider var England, Nordsjølandene og Østersjøområdet de viktigste eksportmarkedene for tørrfisk og klippfisk. Italia ble etterhvert det virkelig store markedet for tørrfisk av høy kvalitet. En del tørrfisk eksporteres også til Afrika, der særlig Nigeria er en storimportør. Spania og Portugal har vært viktigst for klippfisk, men i dag skjer eksport også til land som Brasil, Argentina og Cuba, samt mange andre land.
En utfordring med tørrfisk er at den har vanskelig for å konkurrere med matvarer som er lettere å lage. Tørrfiskimporten til Italia har for eksempel gått mye ned. Økonomisk vekst, urbanisering og endrede kjønnsrollemønstre gis som forklaringer. Mange forbrukere foretrekker mindre utfordrende matretter og ferdigretter. Forbedring eller utvikling av et mer eller mindre konsumferdig produkt har vært påpekt som et potensial for økt salg til nye grupper forbrukere. Tørrfiskeksporten har gått kraftig ned de siste årene (2017), derimot er det en økning av eksporten av saltfisk og klippfisk.
Tørrfisk ble sendt til britiske og tyske kolonier på 1800-tallet. Senere utover på 1900-tallet økte denne eksporten kraftig til Vest-Afrika. Afrikanerne her har kjent til konserveringsmetoden med å tørke fisk, lenge før europeerne dukket opp på kontinentet. Imidlertid tillot ikke klimaet annet enn tørking av små fisker, de større ville råtne i varmen. Allerede i 1920-årene ble Nigeria et viktig marked for tørrfisk fra Norge, denne posisjonen holder landet enda. Nigerianerne har utviklet flere matretter basert på tørrfisk. I toppåret 1981 gikk 81 % av den norske tørrfiskeksporten til Nigeria. Det nigerianske markedet regnes for å ha potensial for videre vekst, men økonomisk problemer i landet har gitt sterkt redusert etterspørsel etter tørrfisk de siste årene (2017). På den annen side har det vært en økning på 80 % i eksporten av torskehoder til landet.
I USA har tradisjonen med lutefisk av tørrfisk vært levende blant skandinaviske utvandrere. Med målrettet markedsføring har denne retten blitt en tradisjon i Norge ved juletider siden 1980-årene. Også i Sverige og Finland har lutefisk fått økt popularitet de siste årene. For tiden (2016) sees det på måter å forbedre lutefiskproduksjonen i Lofoten på. Blant annet må tørrfisken som benyttes ha riktig størrelse.
Jessheim Storsenter
Jessheim Storsenter er et kjøpesenter i Jessheim sentrum som er Øvre Romerikes største. Det var opprinnelig ferdigstilt 31. oktober 1968 med navnet Fakkelsenteret og var et av landets første. Bygget hadde en bronseskulptur av den romerske gudinnen Vesta som hadde en fakkel som brant med naturgass. På 1980-tallet erstattet man naturgassflammen med et elektrisk lys, men det ble gjort uten tillatelse fra kunstneren, og til slutt ble flammen erstattet med en bronseskulptur av en flamme.
Lofotfisket
Markeder
Eksport av klippfisk er langt større enn tørrfiskeksporten. Klippfisk har store markeder i Europa, Sør-Amerika, Nord-Amerika og Afrika. Det er Portugal, Brasil, Angola og Kongo, samt land i Karibia som er de største markedene. 26 % av all torsk som eksporteres fra Norge går til Portugal. Portugal er også et stort marked for saltet torsk. På grunn av økonomiske problemer i mange land i Sør-Amerika og Afrika har Europa og Nord-Amerika blitt stadig viktigere markeder de siste årene. En forventer et potensial for økt eksport av klippfisk til Angola, fordi befolkningen øker svært mye.
Jessheim Storsenter
31. mai 1979 åpnet HK-Senteret som ble bygd av Harald Kværner (på samme tomt som Harald Kværner matvarehandel) rett ved siden av Fakkelsenteret. HK-Senteret ble ombygd i 1996 og utvidet i 1997 av Tore Kværner som på det tidspunktet hadde overtatt driften. Det nye HK-Senteret ble gjenåpnet 13. november 1997 med ny arkitektur og plass til 35 butikker.
Lofotfisket
Billedkunst
Fiskeri og kystkulturen representerer noe helt unikt med Norge. Dette oppdaget kunstnerne under romantikken på siste halvdel av 1800-tallet. En av de tidlige billedkunstnerne som reiste til Lofoten var Adelsteen Normann. Typisk for hans bilder er dramatiske fjordlandskaper med en båt eller et skip i forgrunnen. Kunstneren Gunnar Berg er kjent som «lofotmaleren». Han vokste opp i Svolvær, og fikk kunstutdannelse i Düsseldorf. Han malte både landskapsbilder og folkelivsskildrende motiver. Berg var selv tilstede under Trollfjordslaget, noe som resulterte i bildet «Slaget i Troldfjorden». Bildet henger i dag i Rådhussalen i Svolvær.
I 1896 kom kunstneren Christian Krohg til Lofoten, han beskriver sitt første møte med landskapet der slik: «Vanskelig – vanskelig å male dette! Å få frem høyheten, storheten og naturens ubønnhørlige, ubarmhjertige ro og likegyldighet. Men det lar seg gjøre, og oppgaven er stor». Han laget de to verkene «Lofotbrev» og «Begravelse i Nordland». Krohg representerer 1890-årenes realisme i malerkunsten.
Jessheim Storsenter
Olav Thon kjøpte Fakkelsenteret i 1998 og i 1999 inngikk Thon og Kværner en samarbeidsavtale der de to byggene skulle slås sammen. Det nye kombinerte senteret ble kalt Jessheim Storsenter. Det nye bygget åpnet i august 2003 etter en ombygging som kombinerte Fakkelsenteret og HK-Senteret til ett stort bygg.
Lofotfisket
Billedkunst
I 1901 reiste den svenske kunstneren Anna Boberg til Lofoten. Hun kom tilbake over 30 ganger og malte mange motiver fra lofotfisket. Boberg inspirerte også en rekke andre svenske kunstnere til å reise til Lofoten. Hun fikk bygget et atelier ved innseilingen til Svolvær, samt etablert et norsk-svensk kunstnersamarbeid.
Andre kunstnere som har skildret lofotfiske og Lofoten er Even Ulving, Thorolf Holmboe og Axel Revold. Spesielt Revold skildret folkelivet under lofotfisket i malerier, fresker og bokillustrasjoner fra 1910 og utover. En annen som skildret lofotfisket var Einar Berger, som selv hadde vært fisker på Lofothavet. Han er kjent for sine dramatiske bilder av fiskebåter i stormfullt vær. En nyere skildrer av lofotfiske er Karl Erik Harr. Harr har laget malerier både fra moderne tider og lofotfisket slik det var på 1800-tallet. I tillegg til disse har en rekke andre billedkunstnere, både norske og utenlandske, latt seg inspirere av lofotfisket.
Litteratur
Johan Bojers roman Den siste viking (1921) skildrer lofotfisket sett fra en ung skårunges (førstereisgutt) synsvinkel. Romanens handling er lagt til slutten av 1890-årene, og faktiske hendelser som Trollfjordslaget er beskrevet.
Lofotfisket i fremtiden
Oppfisket kvantum under lofotfisket har store variasjoner. Fangstene har gått tilbake opp til slutten av 1990-årene, noe som kan ha sammenheng med det omfattende trålfisket i Barentshavet. Torskeressursene i verden har vært truet, men greid seg godt i nordområdene. Dette på tross av perioder med høyt fiskepress, ulovlig og urapporterte fangster, samt andre ulovligheter.
Forvaltning av den norsk-arktiske torsken
Både totalbestand og gytebestand er i dag (2017) godt over langtidsgjennomsnittet for 1946–2015. Variasjonene skyldes foruten fiske, også naturgitte forhold som sjøtemperatur og press fra predatorer. Totalt for den norsk-arktiske torskestammen var avtalt fiskekvote 890 000 tonn i 2017. I 2015 ble 864 000 tonn fisket opp totalt, hvorav det norske fisket var på 378 000 tonn. 70 % av årsfangsten tas med bunntrål. Resten med garn, juksa, line og snurrevad, der lofotfisket utgjør en del av denne fangsten.
Det har vært en økning siden 1970- og 1980-årene av den norsk-arktiske torskebestanden, med reduksjon av dødelighet og bestandsvekst. Spesielt skyldes dette stor reduksjon av det urapporterte overfisket, god tilgang på mat og relativt høye havtemperaturer. Økt temperatur har gitt fisken et større leveområde og bedre mattilgang. Bestanden av lodde, som er det viktigste byttedyret for torsk, har avtatt mye siden 2014, men torsken ser ut til å ha kompensert dette med å gå over til å spise andre fiskearter.
Trusler for naturresursene på kort og lang sikt
Det er utarbeidet flere stortingsmeldinger for å danne grunnlag for forvaltning av havområdene i Barentshavet og Lofoten. I 2005 kom Stortingsmelding nr 8 med tittelen Helhetlig forvaltning av det marine miljø i Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten (forvaltningsplan), med oppdateringer i form av ny Stortingsmelding nr 10 i 2010 og nr 20 i 2014.
Det konstateres i Stortingsmelding nr 8 (2005-2006) at økosystemene i Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten har svært viktige miljøverdier og ressurser for næringsaktivitet. Dette gjelder fiskebestander av torsk, sild og lodde, store kaldtvannskorallrev og fuglefjell. I dag er disse hovedsakelig i god forfatning. Videre sies det at «behovet for et solid, tverrsektorielt forvaltningssystem er forsterket av endringer i næringsstrukturen. Området har et stort potensial for fremtidig verdiskaping. De nordlige havområdene og Barentshavet har tradisjonelt hatt fiskere og marin transport som primærbrukere. Dette bildet er i dag i sterk endring. Utvinning av olje og gass, transport av olje langs kysten, hovedsakelig fra Russland, økende trafikk med cruiseskip langs kysten og i områdene rundt Svalbard og marin bioprospektering er nye virksomheter som krever samordning, interesseavveininger og regulering i forhold til tradisjonell virksomhet. Fellesnevneren for all virksomhet i tilknytning til havet er forholdet til det marine miljø».
Stortingsmelding nr 20 (2014–2015) dreier seg mest om forholdene i Barentshavet.
Oljeutvinning i Lofoten og Vesterålen
Oljeutvinning i Lofoten, Vesterålen og Senja er en omstridt politisk sak. Det har vært diskutert om hvorvidt det skal åpnes for oljeboring i disse havområdene siden midten av 1970-årene. Motsetningene står mellom dem som frykter konsekvensene et stort oljeuhell vil ha for natur og miljø, og dem som mener sannsynligheten for store konsekvenser er lav. Seismiske undersøkelser antyder at det i området kan finnes store forekomster av olje og gass.
Havforskningsinstituttet fraråder oljeutvinning og begrunner dette med at havområdene utenfor Lofoten og Vesterålen er helt annerledes enn de oljefeltene en i dag driver i Nordsjøen og Norskehavet. Den biologiske verdien er høyere og mye mer konsentrert. På denne smale sokkelen foregår den biologiske produksjonen og de store fiskeriene. Det er kort avstand fra land til dyphavet. Dette i motsetning til oljefeltene i Nordsjøen som ligger over 100 km fra land. Utenfor Lofoten finnes de mulige oljefeltene bare noen titalls kilometer fra land. Avstanden er for liten til at naturen rekker å bryte ned eventuelle oljeutslipp. Utslippene vil derfor med stor sannsynlighet nå land, hvor de vil søle til strandsonen og utgjøre langvarig fare for naturressursene.
Ikke bare en hel årgang av den norsk-arktiske torsken kan være truet ved en oljeulykke, men også flere andre fiskearter. Rundt 70 % av fiskeressursene i Barentshavet og Norskehavet har vært innom farvannene i Lofoten, Vesterålen og Senja løpet av sine første levemåneder. Havforskningsinstituttets vurdering er kun basert på konsekvensvurdering.
Norsk olje og gass er en bransjeorganisasjon for petroleumsvirksomheten, og påpeker at olje- og gassproduksjonen på norsk sokkel har hatt en nedadgående tendens siden 2004. Prognoser viser at produksjonen kan bli betydelig redusert frem mot 2030. Det tar mange år fra et funn er gjort til utbygging kan skje. Hvis næringen ikke leter etter mer olje og gass, vil konsekvensene derfor bli en dramatisk nedgang i inntekter, verdiskapning, kompetansemiljøer og arbeidsplasser. Petroleumsaktiviteten utenfor Lofoten og Vesterålen vil kunne gi alt fra 400 til 1500 arbeidsplasser. Hvor mange vil avhenge av hva en finner, hvor en finner det og størrelsen på funnene. I 2015 utgjorde petroleumsnæringens andel av samlet verdiskaping (BNP) i Norge 16,9 %, mens fiskeri, inkludert oppdrett, bare stod for 0,9 %.
Petroleumsindustrien selv mener derfor at en konsekvensutredning er på tide. I en slik prosess vil forskjellige lokale og sentrale myndighetsnivåer, samt organisasjoner bli tatt hensyn til og forskjellige syn veid opp mot hverandre. En konsekvensutredning vil ikke automatisk føre til at et område åpnes for oljeboring. De som er mot en konsekvensutredning mener på sin side at konsekvensutredninger historisk sett uansett leder til åpning av nye områder for petroleumsvirksomhet.
Noter
<references group="lower-alpha"/>
Anne-Marie Rindom
Anne-Marie Rindom (født 14. juni 1991) er en dansk seiler som spesialiserer seg i laser radial. Hun representerte Danmark i Sommer-OL 2012 i London der hun ble nummer 13.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok hun gull.
William Davies Evans
William Davies Evans (1790–1872) var en walisisk sjømann og oppfinner, i dag best kjent som sjakkspiller og opphavsmannen til åpningsvarianten evansgambit.
Liv og virke
Evans tjente i marinen fra han var 14 år. Etter Napoleonskrigenes slutt fikk han hyre på et postskip og ble fire år senere kaptein.
I 1838 spilte Evans noen partier mot Howard Staunton. Staunton nevner Evans flere ganger i sin Chess-player's Handbook (1847) og omtaler evansgambiten som «oppfinnsom og interessant».
Som oppfinner er Evans mest kjent for en lanterne med trefarget lys som skulle tjene til å avverge nattlige kollisjoner til sjøs. Den britiske regjeringen belønnet ham med £1500 for denne oppfinnelsen, og den russiske tsaren gav ham et gullur og £200. Tross hjelpen døde Evans i forarmede omstendigheter, kort tid etter at engelske sjakkspillere hadde satt i gang en innsamlingsaksjon for å yte ham ytterligere økonomisk hjelp.
Mona Strand
Mona Strand (født 20. mars 1965 i Oslo) er en norsk kunsthåndverker og hattedesigner. Hun er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole, Institutt for klær og kostyme, der hun tok hovedfag i kategorien skulpturelle hatter (1993). Strand har i flere år hatt eget verksted med utsalg i Bolteløkka Allé i Oslo. Mona Strand har hatt en lang rekke utstillinger og visninger fra 1995.
Teater og film
Mona Strand kreerte hodeplagg til forestillingen ”Fanny og Alexander” med verdenspremiere på Nationaltheatret i Oslo i 2009, og tidligere hadde hun en rekke oppdrag til forskjellige teaterstykker og filmer.
Undervisning og kurs
Strand har undervist i kortere perioder ved Esmod, og holdt en rekke workshops
Berden
Berden er en landsby og et verdslig sogn i grevskapet Essex, England. Den ligger på landsbygden i distriktet Uttlesford, omtrent 9 km nord for Bishop's Stortford i Hertfordshire og 33 km nordvest for fylkesbyen i Chelmsford. Berden ligger parlamentvalgkretsen Saffron Walden. Landsbyen har sitt eget sognestyre. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 465 innbyggere.
Alessandra Cappa
Alessandra Cappa (født 19. mai 1981) er en italiensk svømmer.
Berden
Historie
Berden, som en del av herredet Clavering, er nevnt i Domesday Book på slutten av 1000-tallet med ni husholdninger. Navnet Berden har historiens løp blitt stavet på mange måter, blant annet Berdane, Bearden, Byerden, Bardyne, Byrden.
Alessandra Cappa
Hun representerte Italia under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 100 meter rygg.
Berden
Historie
Et mirakelspill, skrevet av prost H. K. Hudson, ble oppført årlig den 6. desember med lokale barn med fra 1901 og fram til 1937.
The Test of Friendship
The Test of Friendship er en amerikansk stum kort dramafilm fra regissert av D. W. Griffith.
Handling
Edward Ross, en ung millionær, har alltid vært omringet av veldig mange venner. Men han bestemmer seg for å teste deres oppriktighet. Han arrangerer derfor en storslått middag ved det enorme herskapshuset sitt, hvor alle vennene hans blir invitert. Men i løpet av dagen skriver han også et brev til seg selv, som han planlegger å få levert til ham når underholdningen skal være på topp. Dette brevet, som utgir seg for å være fra advokaten hans, forteller at Edward umiddelbart kommer til å gå personlig konkurs. Men så snart situasjonen tilsynelatende blir annerledes for Edward, forlater vennene ham - og overlater ham til hans tilsynelatende skjebne.
Edward skaffer seg snart stilling som portør ved en fabrikk, og der han snart ett annerledes liv: hvordan veldig fattige mennesker må kjempe for sitt levebrød, men likevel er de ærlige og åpenhjertige. Edward opplever ikke lenger noe av det krypende bedraget fra hans tidligere liv. Ved fabrikken møter han også Jennie Coleman, en vakker ung kvinne, og de blir snart gode venner.
Koufonisia
Koufonisia (gresk: Κουφονήσια) er et tidligere samfunn i øygruppen Kykladene i Egeerhavet. Siden regjeringsreformen av 2011 er den en del av kommunen Naxos og de små Kykladene, som den er kommunal enhet av. Koufonisia består av to hovedøyer, øvre og nedre Koufonisi; Pano Koufonissi og Kato Koufonissi. Førstenevnte er befolket og har turistfasiliteter mens sistnevnte er ubebodd og besøkes kun for en strandstripe. I tillegg finnes en tredje øy, den ubefolkede Keros.
Koufonisia er lokalisert mellom Naxos og Amorgos. Hovedstaden heter Khora («byen») hvor de fleste aktiviteter for turistene er; butikker og restauranter. I 2011 ble det opprettet et lite folkeminnemuseum på stedet for en eldre akvedukt i sentrum av landsbyen. Den lille samlingen fokuser på øyas kulturarv i form av gjenstander, redskaper og et fotoarkiv. Det bor 366 innbyggere på øya (2001).
Navnet
Det er tre versjoner for øyas navn. I henhold til den første, var Koufonisia det antikke navnet på havbukten mellom Koufonisia og Glaronisi. Det fulle navnet var faktisk «Koufos Limin», hvilket betyr lehavn og hvor skip kunne ankre opp. I henhold til den andre forklaringen ble dette navnet valgt på grunn av de mange grottene og sedimentene som finnes på øya. En tredje teori hevder at i tidligere tider var Pano Koufonisi kjent som «Fakousa» og Kato Koufonisi as «Pino».
Historie
I henhold til arkeologiske funn har Koufonisia vært befolket siden forhistorisk tid. Utgravninger i Epano Mili avdekket betydelige fra tidlig kykladisk sivilisasjon. En av de viktigste funnene fra denne perioden er en stekepanneformet kar med ni stjernestråler på seg, i dag utstilt på museet på Naxos. Undersøkelser av østkysten har avdekket levninger fra både hellenistisk som fra romersk tid.
I historiens gang har Koufonisia opplevd den samme skjebne som de øvrige øyene i Kykladene. Etter bysantinsk tid ble øy dominert av republikken Venezia og Det osmanske rike som for det meste av 1600-tallet kjempet om herredømmet over Egeerhavet. Beboerne på Koufonisia allierte seg ofte med grekere på Peloponnes eller med pirater, sistnevnte benyttet kanalen mellom Pano og Kato Koufonisi som et trygt ly. Den osmanske herredømmet varte fram til den greske uavhengighetskrigen, og øya ble sammen med de andre kykladiske øyene en del av den uavhengige greske staten i 1830.
Under aksemaktenes okkupasjon i tiden 1941–1945 var det vanskelige tider for øyboerne, men øya ble ikke direkte involvert i krigshandlingene. Etterkrigstiden var de opprinnelig rundt 1000 innbyggerne, men mange av dem utvandret til Athen for å finne arbeid. Det gikk skip til Iraklia hver åttende dag, og det var kun en lege som dekket øyene i de små Kykladene, og med dårlig vær måtte beboerne unnvære lege. Fiske var hovedinnkomsten, og med kjøleskap og billige motorbåter ble fiskeaktivitetene enklere og de kunne selv frakte fangsten til Athen eller Naxos hvor fortjenesten var god.
Geografi
Kato (nedre) Koufonisi er lokalisert ved siden av Pano Koufonisi, Keros og enda en øy, Skhinousa. Den har et areal på 4,3 km² og er hovedsakelig ubebodd, skjønt det eksisterer noen få rurale hus og en liten kirke for Panagia (Guds Mor) som er bygd på toppen av ruiner fra antikken. Kun fiskere og turistbåter ankrer opp i en liten havn.
Pano (øvre) Koufonisi er den miste og tettest befolkede av de kykladiske øyene. Den et areal på 3.5 km² og 366 innbyggere (2001). Den fremste aktiviteten er fiske, men i de siste tiårene har turisme blitt stadig viktigere. Den hvite vindmøllen på østsiden av havnen ønsker besøkende velkommen. Sandstrendene er det som tiltrekker besøkende da infrastrukturen for turister har kun blitt utbygd de siste tiåret. Det har dog bidratt til å bevare øya relativt uforstyrret. Bosetningen i Khora på sørvestkysten er preget av typisk kykladisk arkitektur; malt i hvitt og blått. Interiøret av et typisk hus består av tre rom, et soverom, et kjøkken og et stort oppholdsrom. Taket, kjent som steosa, ble tradisjonelt gjort av halm, tre og jord.
Naturvern
Pano Koufonisi er en del av Natura 2000-området GR4220013 Mikres Kyklades: Irakleia, Schinoussa, Koufonisia, Keros, Antikeri kai thalassia zoni (Μικρές Κυκλάδες: από Κέρο μέχρι Ηράκλεια, Σχοινούσσα, Κουφονήσια, Κέρος, Αντικέρι και θαλάσσια ζώνη).
SPARC64 V
SPARC64 V, med kodenavnet «Zeus», var en 64-bit mikroprosessor som ble lansert av det japanske selskapet Fujitsu i desember 2001. Prosessoren ble lansert i hastigheter på 1100 og 1350 Mhz.
Ved lanseringen hadde SPARC64 V høyere klokkefrekvens enn noen annen SPARC-prosessorer, og ble kåret til den hittil raskeste SPARC-prosessor av Standard Performance Evaluation Corporation
SPARC64 V var en implementasjon av spesifikasjonen SPARC Versjon 9, og ble benyttet av Fujitsu i deres PRIMEPOWER servere.
HAL SPARC 64 V
Forgjengeren til SPARC64 V ble utviklet av HAL Computer Systems. HAL SPARC64 V var superskalær og benyttet en spekulativ utførelse i likhet med Intel Pentium Pro. Den hadde en svært rask 8 KB nivå-1 cache RAM for data, og en nivå-1 cache RAM for instruksjoner, en integrert nivå-2 cache RAM for data og en annen for instruksjoner. HAL SPARC64 V bestod av 65 millioner transistorer, produsert av Fujitsus CS85 prosess med 0,17 µm 6-lags kobber CMOS. Størrelsen var 380 mm².
Lanseringen av prosessoren ble kansellert da HAL Computer Systems ble nedlagt i midten av 2001. I stedet lanserte Fujitsu SPARC64 V.
SPARC64 V
SPARC64 V var en fire-veis superskalær mikroprosessor med out of order execution, basert på mikroposessoren Fujitsu GS8900. Den bestod av to heltallsenheter og 2 desimaltallsenheter.
SPARC64 V hadde 128 KB nivå-1 data cache og 128 KB nivå-1 instruksjons cache integrert i brikken. Den integrerte data cache kommuniserte med prosessoren via en 256-bit buss; 128-bit av denne bussen ble brukt av data cachen til å skrive til nivå-2 cache. Prosessoren hadde også en intern kontroller for ekstern nivå-2 cache, som kunne være 1 MB eller 2 MB.
Databussen mot minnet var 128-bit og opererte i 260 MHz. Den kunne kjøre i single-data rate (SDR) og gi en overføringshastighet på 4.16 GB/s, eller i double data rate (DDR) – tilsvarende 520 MHz, og gi en overføringshastighet på 8.32 GB/s.
SPARC64 V hadde en 11-trinns pipe og hentet inntil åtte instruksjoner fra instruksjons-cachen av gangen i trinn 1, og plasserte dem i et instruksjonsbuffer med 48 innganger. I trinn 2 ble fire instruksjoner hentet fra bufferet, dekodet og overført til de rette reservestasjonene. SPARC64 V hadde seks reservestasjoner, to for heltalssenhetene (2x8 innganger), en for adressegeneratoren (8 innganger), to for desimaltallsenhetene (2x8 innganger) og en for branch instruksjoner. Reservestasjonene kunne ordne instruksjoner gjennom spekulativ utførelse og starte seks instruksjoner før prosessoren visste hvilke av disse som skulle utføres under et betinget hopp.
I trinn 7 ble register-filene lest, åtte register-vinduer for heltallsenhetene og egne registre for desimaltallsenhetene. I trinn 9 ble utførelsen av instruksjonene innledet. SPARC64 V hadde seks utførende enheter: To for heltall, to for lesing og skriving, og to for desimaltall. De to heltallsenhetene ble kalt EXA and EXB. Begge hadde en aritmetisk logisk enhet og en enhet for shift, men bare EXA hadde enheter for multiplikasjon og divisjon. Lesing og skriving ble foretatt av de to adressegeneratorene AGA og AGB, som kalkulerte virtuelle adresser.
De to desimaltallsenhetene ble kalt FLA og FLB. FLA var tilknyttet en grafikk enhet som kunne utføre Visual Instruction Set, et sett med SIMD-instruksjoner som Sun Microsystems hadde lansert i UltraSPARC.
I trinn 10 var instruksjonene klare til å utføres. SPARC64 V kunne utføre fire instruksjoner per klokkesyklus. I trinn 11 ble resultatene skrevet til register-filen, hvor de ble tilgjengelige for programvaren.
SPARC64 V bestod av 191 millioner transistorer, herav 19 millioner i logiske kretser. Den var fabrikkert av en ikke navngitt produsent i en 130 nanometers, 8-lags kobber CMOS-prosess. Størrelsen var 18.14 x 15.99 mm, eller 290 mm².
Ved 1.3 GHz hadde SPARC64 V et effekt-forbruk på 34.7 Watt. På Fujitsu PrimePower serverne ble prosessoren overklokket til 1.35 GHz, og hadde i praksis et effekt-forbruk på 45 Watt.
SPARC64 V+
SPARC64 V+, med kodenavnet «Olympus-B», ble lansert av Fujitsu i september 2004 som en videreutvikling av SPARC64 V. Nivå-2 cache-RAM ble utvidet fra 1 eller 2 MB til 3 eller 4 MB. I tillegg ble klokkefrekvensen øket.
Den første SPARC64 V+ kjørte i 1890 MHz, og ble lansert i september 2004 for Fujitsu PrimePower 650 and 850. I desember 2004 ble en 1820 Mhz versjon lansert i PrimePower 2500. I februar 2006 ble det introdusert fire utgaver: 1650 og 1980 MHz med 3 Mb nivå-2 cache for modellene PrimePower 250 og 450, og 2080 og 2160 MHz med 4 MB nivå-2 cache for modellene  PrimePower 650, 850 og 2500.
SPARC64 V+ inneholder omkring 400 millioner transistorer, fabrikkert med produsert av Fujitsu i en 90 nanometers, 10-lags kobber CMOS prosess. Størrelsen er 18.46 x 15.94 mm, eller 294.25 mm².
Svømming under EM i svømmesport 2018 – 100 meter butterfly menn
100 meter butterfly menn er en svømmeøvelse som blir arrangert under Langbane-EM i svømming 2018 i Glasgow i Storbritannia. Øvelsen blir svømt den 8. og 9. august 2018.
Rekorder
Før konkurransen var gjeldende verdens-, europa- og mesterskapsrekord som følger:
Stephen P. Synnott
Småplaneten 6154 Stevesynnott ble navngitt i hans ære.
Siargao
Siargao har store mangroveskoger samt korallrev utenfor sin kyst. Øya har en befolkning på omtrent 150 000 innbyggere. De fleste har en variant av cebuano som sitt morsmål, men mange snakker også tagalog. Engelsk snakkes også av mange innbyggere. Siargao består av kommunene Burgos, Dapa, Del Carmen, General Luna, San Benito, Pilar, San Isidro, Santa Monica og Socorro.
Den 15. desember gjorde tyfonen Rai landfall på øya, der den krevde over 150 menneskeliv.
Lysvierbladbille
Lysvierbladbille (Gonioctena pallida) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den lever helst på hegg, eller andre løvtrær, som selje.
Lysvierbladbille er mellom 4-5,5 mm lang. Den har et lyst brun orange hode, halsskjold (pronotum) og antenner. Halskjoldet er glatt og blankt, men har grov punktur i bakkanten. Antennene er trådformet, med ganske korte ledd, de er lysere nær hodet og noe mørkere mot spissen. Dekkvingene er gulbrun på farge med et noe mørkere brunt mønster. Dekkvingene har noen langsgående punktrader. Kroppen er litt langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Beina er lyse, slik som kroppen.
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten.
Lysvierbladbille tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Epistel
Epistel (av gresk epistolē, «brev») er et uttrykk som brukes om brevene i Det nye testamentet i Bibelen. Det er også vanlig generelt å omtale skrivelser fra antikken til en eller flere personer som epistler.
Som litterær sjanger betegner uttrykket en prosatekst skrevet til en mottaker, reell eller fiktiv. Teksten kan gjerne være personlig, kåserende i stilen. Tidligere ble ordet også brukt om dikt skrevet i brevform, for eksempel Horats, Ovid.
Ordet er også kjent fra Carl Michael Bellmanns diktsyklus Fredmans epistlar som opprinnelig var tenkt som en parodi på Paulus' brev i Det nye testamentet.
Orthosie (måne)
Orthosie, også kjent som Jupiter XXXV, er en naturlig satellitt og en av Jupiters måner. Den ble oppdaget av et lag av astronomer ved University of Hawaii ledet av Scott S. Sheppard i 2001, og fikk da den midlertidige betegnelsen S/2001 J 9.
Orthosie er ca. 2 km i diameter og går i bane rundt Jupiter i en gjennomsnittlig avstand av 20,568,000 km med en omløpstid på 602,619 dager ved en inklinasjon på 142° mot ekliptikken (143° mot Jupiters ekvator). Månen går i en retrograd retning med en eksentrisitet på 0,2433.
Månen fikk i august 2003 navn etter Orthosie, den greske gudinnen for velstand og en av Horaene. Horaene var døtre av Zevs og Themis.
Månen tilhører Anankegruppen, retrograde irregulære måner som går i bane rundt Jupiter mellom 19,3 og 22,7 Gm med inklinasjoner på ca. 150°.
Iryna Amsjennikova
Iryna Vitalijivna Amsjennikova (ukrainsk: Ірина Віталіївна Амшеннікова, født 19. mai 1986) er en ukrainsk svømmer.
Hun representerte Ukraina under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i forsøksheatet på 100 meter rygg.
Egil Skjelnes
Egil Skjelnes (født 28. april 1952 på Varaldsøy) er en norsk countryartist som spiller pedal steelgitar.
Skjelnes har gitt ut tre album og har i tillegg bidratt på en rekke utgivelser fra andre artister, blant annet Bjøro Håland og Cato Sanden. Med sistnevnte var han også med som en del av Flying Norwegians.
Bendik Hagerup
Bendik Børresen Hagerup (født 16. januar 1976 i Bergen) er en norsk komponist. Han er blant annet publisert på cd-en Faces med Oslo Sinfonietta.
Familie
Bendik Hagerup er sønn av forfatteren Helge Hagerup og Aina Børresen. Han er bror av Simen Hagerup og halvbror av Henning Hagerup, Espen Hagerup og Linde Hagerup. Han er barnebarn av lyrikeren Inger Hagerup og nevø av forfatteren Klaus Hagerup.
Studier
Hagerup begynte å studere komposisjon under Asbjørn Schaathun.
Karriere
Sammen med sin bror Simen har Bendik Hagerup skrevet en opera basert på romanen Moby Dick. Operaen har tittelen «Hvalen eller Moby Dick», og hadde urpremiere på Grusomhetens Teater i Oslo den 7. april 2006.
Epigram
Et epigram er et kort, fyndig og ofte satirisk dikt som ofte gir uttrykk for en tanke eller beskriver en person. Ordet kommer fra gresk der epigramma betyr «innskrift» eller «påskrift».
Historie og eksempler
I antikken besto epigrammet av ett heksameter og ett pentameter. Det ble ofte brukt i gravskrifter, men også i andre sammenhenger. Epigrammet kan ses som den eldste skriftlige litterære sjangeren, i og med at det verken var ment å synges eller resiteres.
I nyere tid bestod epigrammet gjerne av en kuplett (to verslinjer) og en kvartett (fire verslinjer). Epigrammet kunne også forfattes som en prosatekst av tilsvarende lengde.
I norsk litteratur er Ludvig Holberg (1684–1754) og Johan Herman Wessel (1742–1785) særlig kjent for epigrammer. Holberg skrev sine epigrammer på latin.
Han aad og drak, var aldrig glad,
Hans Støvlehæle gik han skieve;
Han ingen Ting bestille gad,
Tilsidst han gad ei heller leve.
Per sætter Venskab højt og mangt et Venskab vinder.
Han kommer sammen med mindst hundrede – Veninder.
Super Bowl I
Det første AFL-NFL World Championship Game i profesjonell amerikansk fotball, senere kjent som Super Bowl I og referert til i samtiden, inkludert radiodekningen, som The Super Bowl, ble spilt den 15. januar 1967 i Los Angeles Memorial Coliseum i Los Angeles i California. Green Bay Packers, som vant National Football League (NFL), slo Kansas City Chiefs, vinnerne i American Football League (AFL) 35–10.
Før kampen var det en god del fiendtlighet mellom AFL og NFL, og lagene som representerte de to ligaene (henholdsvis Kansas City og Green Bay) følte et ekstra stort press for å sikre seieren. Chiefs hadde avsluttet AFL-sesongen i 1966 11–2–1 og slo Buffalo Bills 31–7 i AFL Championship Game. Packers avsluttet -sesongen 12–2 og slo Dallas Cowboys 34–27 i NFL Championship Game. Flere sportsjournalister og tilhengere mente at hvilket som helst lag i NFL, en eldre liga, var klart bedre enn lagene i det nye AFL, og forventet derfor at Green Bay kom til å vinne overlegent.
Den første halvdelen av kampen var kompetitiv, hvor Chiefs hentet inn flere yards enn Packers, 181–164, og holdt tritt med Green Bay til pause med en stilling på 14–10. Tidlig i tredje kvarter fikk Green Bay safety Willie Wood en interception på en pasning som han returnerte 50 yards til 5-yard linjen. Packers fulgte det opp med å score 21 strake poeng i andre halvdel. Green Bays quarterback Bart Starr, som fullførte 16 av 23 pasningsforsøk for 250 yards og to touchdowns med én interception, ble utpekt til MVP.
Kampen forblir det eneste Super Bowl som har blitt sendt på to nettverk samtidig i USA. NBC hadde rettighetene for nasjonal dekning av AFL-kamper og CBS holdt rettighetene for nasjonal dekning av NFL-kamper; begge fikk tillatelse til å dekke kampen.
Opphav
Da den 41. sesongen av NFL begynte i hadde det dukket opp en ny og uønsket rival: American Football League. NFL hadde klart å kvitte seg med flere andre rivaliserende ligaer før, og den eldre ligaen valgte derfor først å ignorere nykommeren og de åtte lagene, som de trodde kom til å bestå av spillere som ikke klarte å finne en karriere i NFL, og NFL antok at tilskuere kom til å foretrekke NFL. I motsetning til NFLs tidligere rivaler overlevde derimot AFL, tildels ved å signere spillere som ikke klarte seg i NFL, men som viste seg å ha talent som ikke hadde blitt oppdaget av NFL-lagene. Ikke lenge etter begynte en massiv budkrig mellom ligaene for de beste free agentene og college-spillerne. Originalt var det en stille usagt avtale mellom ligaene om at de ikke skulle signere spillere som allerede var under kontrakt med et lag fra den andre ligaen. Dette gikk derimot bort tidlig i 1966 da NFLs New York Giants signerte placekickeren Pete Gogolak, som da hadde kontrakt med AFLs Buffalo Bills. AFLs eiere så på dette som en krigserklæring og svarte umiddelbart med å signere flere spillere med NFL-kontrakter, inkludert åtte av ligaens beste quarterbacks.
NFL hadde eventuelt fått nok og begynte å forhandle med AFL for å løse problemet. Forhandlingene resulterte i at ligaene signerte en avtale om å slås sammen den 9. juni 1966. Ifølge avtalen skulle ligaene ha et draft sammen for å få en slutt på budkrigen, og etter 1969-sesongen skulle de to ligaene slås sammen til én. I tilleg ble det etabliert et «AFL-NFL World Championship Game» hvor vinnerlaget fra hver liga skulle møtes i en kamp etter sesongen for å finne ut hvem som hadde det beste laget. Kampen ble ikke tildelt Los Angeles før 1. desember, under syv uker før avspark; selve datoen ble ikke satt før den 13. desember. Ettersom at AFL Championship Game originalt var lagt til mandag 26. desember og NFL Championship Game søndag 1. januar ble det foreslått at denne nye tittelkampen skulle avholdes søndag 8. januar. Den 1. januar ble det arrangert en doubleheader, hvor AFL Championship Game ble direktesendt fra Buffalo på NBC og NFL Championship Game ble direktesendt fra Dallas på CBS tre timer senere.
Det var en del fiendtlighet mellom ligaene før kampen, og begge lagene kjente på det store presset for å sikre en seier og vise en gang for alle hvilken liga som var den beste. Flere sportsjournalister mente derimot at kampen var særs ujevn, og at hvilket som helst av lagene fra den mer etablerte NFL kunne slå det beste laget fra AFL.
Spillerne på vinnerlaget fikk $15 000 hver, og spillerne på taperlaget fikk $7 500. Dette kom i tillegg til pengene spillerne fikk for å vinne sine respektive ligatitler to uker tidligere: Packers fikk $8 600 hver og Chiefs fikk $5 308 hver.
Kansas City Chiefs
Chiefs gikk inn i kampen med et seriespillresultat på 11–2–1. I AFL championship Game slo de Buffalo Bills 31–7.
Kansas Citys angrep ledet AFL i poeng (448) og yards på løp (2 274). Lagets tre running backs Mike Garrett (801 yards), Bert Coan (521 yards) og Curtis McClinton (540 yards) var alle blant de ti beste på løp i AFL. Quarterback Len Dawson var den høyest rangerte passeren i AFL med 159 fullførte pasninger av 284 forsøk (56 %) for 2 527 yards og 26 touchdowns. Wide receiver Otis Taylor fungerte som en dyp trussel for laget og tok imot 58 pasninger for 1 297 yards og åtte touchdowns. Chris Burford tok imot 58 pasninger for 758 yards og åtte touchdowns, og tight end Fred Arbanas, som tok imot 22 pasninger for 305 yards og fire touchdowns, var en av de fire angrepsspillerne for Chiefs som ble utnevnt til All-AFL.
Chiefs hadde også et solid forsvar, med All-AFL-spillerne Jerry Mays og Buck Buchanan som anker. Linebacker Bobby Bell, som også ble utvalgt til All-AFL, var solid både på å stoppe løp og pasninger. Forsvarets hovedstyrke var derimot lagets secondary, ledet av All-AFL safety Johnny Robinson og Bobby Hunt, som begge hadde 10 interceptions, og defensive back Fred Williamson som hadde fire four. Lagets hovedtrener var Hank Stram.
Green Bay Packers
På dette punktet var Packers et dynasti i NFL, fra å ha vært et tapende lag kun åtte år tidligere. Laget hadde avsluttet -sesongen 1–10–1 før den legendariske hovedtreneren Vince Lombardi ble ansatt i januar 1959. «Their offense was like a conga dance,» skrev en idrettsjournalist. «1, 2, 3and kick.»
Lombardi var fast bestemt på å bygge opp et vinnerlag. I sesongoppkjøringen signerte han Fred "Fuzzy" Thurston etter at han hadde blitt kuttet fra tre andre lag, som endte opp med å bli en All-Pro left guard for Green Bay. I tillegg gjorde Lombardi et stort bytte med Cleveland Browns hvor han hentet inn tre spillere som kom til å forankre forsvaret: linemen Henry Jordan, Willie Davis og Bill Quinlan.
Lombardis harde arbeid lønnet seg og Packers forbedret til 7–5 i. De overrasket ligaen året etter ved å nå NFL Championship Game. Selv om Packers tapte mot Philadelphia Eagles 17–13 i kampen, hadde det fått satt sine spor. Green Bay fortsatte med å vinne NFL Championships i 1961, 1962, 1965 og 1966.
Packers' quarterback, veteranen Bart Starr, var den høyest rangerte quarterbacken i NFL i 1966 og ble utpekt NFL Most Valuable Player Award. I sesongen fullførte han 156 av 251 pasninger (62,2 %) for 2 257 yards (9,0 per forsøk), 14 touchdowns og kun tre interceptions. Hans hovedmål for pasninger var wide receiverne Boyd Dowler og Carroll Dale, som samlet otk imot 63 pasninger for 1 336 yards. Fullback Jim Taylor ledet laget på løp med 705 yards og fire touchdowns, og tok også imot 41 pasninger for 31 yards og to touchdowns. Før sesongen hadde Taylor informert laget om at han ikke kom til å returnere til Packers i 1967 og heller bli en free agent for å signere med det nye laget New Orleans Saints. Lombardi, som var forbannet over Taylors mangel på lojalitet, nektet å snakke med Taylor gjennom sesongen. Lagets startende halfback Paul Hornung ble skadet tidlig i sesongen og ble erstattet av running back Elijah Pitts, som sanket 857 yards. Packers' offensive line spilte også en stor rolle i lagets suksess, under ledelse av All-Pro guards Jerry Kramer og Fuzzy Thurston samt tackle Forrest Gregg.
Green Bay hadde også et solid forsvar som fikk vist seg frem i NFL Championship Game, hvor de stanset Dallas Cowboys fire plays på rad fra Packers 2-yard linje på siste drive for å sikre seieren. Lionel Aldridge hadde erstattet Quinlan, men Jordan og Davis var fremdeles ankeret for forsvaret; linebacker Ray Nitschke var solid på å stanse løp og dekke opp for pasninger og lagets secondary var ledet av defensive backs Herb Adderley og Willie Wood. Wood var nok et eksempel på hvordan Lombardi klarte å finne talenter hvor ingen andre kunne. Wood var en quarterback i college og ble ikke plukket opp i draftet. Da Wood ble en del av Packers i 1960 ble han konvertert til en free safety og ble en All-Pro ni ganger i løpet av sin 12-årige karriere.
Merknader før kampen
Mange så på det som passende at Chiefs og Packers skulle spille i det første AFL-NFL World Championship Game. Chiefs' eier Lamar Hunt hadde stiftet AFL og Green Bay ble sett på som et av de beste lagene i NFLs historie (selv om de ikke var blant de første lgaene i ligaen ettersom at Packers ble med i NFL i 1921, året etter at ligaen ble stiftet). Lombardi hadde stort press på seg fra hele NFL for å sørge for at Packers ikke bare vant kampen, men helst med stor margin for å vise at NFL var en klart bedre liga. CBS-kommentatoren Frank Gifford, som intervjuet Lombardi før kampen, sa at Lombardi var så nervøs at «he held onto my arm and he was shaking like a leaf. It was incredible.» Chiefs så på kampen som en mulighet for dem å vise at de var gode nok til å stille opp mot et lag fra NFL. En spiller som virkelig så frem til kampen var Len Dawson, som i tre år hadde vært en reservespiller i NFL før han gikk til Chiefs. Chiefs var derimot også nervøse. Linebacker E.J. Holub sa, «the Chiefs were scared to death. Guys in the tunnel were throwing up.»