cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Babylon
Persia erobrer Babylon
De berømte murene i Babylon var ugjennomtrengelige og den eneste veien inn i byen var gjennom en av dens mange porter, eller gjennom elven Eufrat som gikk under dens tykke murer. Metallporter forhindret inntrengere under vann selv om man kunne holde pusten lenge nok til å komme fram dit. Kyros (eller en av hans generaler) kom med en plan for å utnytte Eufrat, beordret store leirer med soldater ved hvert punkt og instruerte dem til å vente på signal. De ventet på kvelden for en stor nasjonal fest blant babylonerne, referert til som Belsassars fest i Daniels bok, og Kyros avledet Eurfrat lenger oppe, noe som fikk elvens til å synke eller tørke inn, og dermed kunne soldatene marsjere inn under murene. Den persiske hæren erobret byen mens beboerne var opptatt av nasjonalfesten. Denne redegjørelsen er fortalt av Herodot, og er også nevnt i avsnitt i den hebraiske Bibelen, om enn i mer litterære vendinger.
Kyros utstedte senere et påbud som tillot tilfangetatte og forviste folk, blant dem jødene, å vende tilbake til deres egne land (slik som det er forklart i Andre Krønikebok ), og tillate at deres tempel ble gjenoppbygd i Jerusalem.
Under Kyros og den påfølgende persiske konge Dareios den store, ble Babylon hovedstaden for 9. satrapi (Babylonia i sør og Athura (arameisk for Assyria) i nord), foruten også at byen ble sentrum for lærdom og vitenskapelig framgang. I Akamenide-dynastiet i Perserriket ble de gamle babylonske virksomhetene innenfor astronomi og matematikk revitalisert og blomstret, og babylonske lærde utarbeidet detaljerte kart over stjernebildene. Byen ble den administrative hovedstaden i det persiske riket, det mest framtredende makten i den da kjente verden, og Babylon spilte en vital del i historien i denne regionen i over to århundrer. Mange betydningsfulle arkeologiske oppdagelser, ikke minst Kyrossylinderen, er blitt gjort som kan gi bedre forståelse av tiden.
De tidlige persiske kongene hadde forsøkt å opprettholde de religiøse seremoniene til guden Marduk, men fra og med styret til Dareios III av Persia (ca. 380 – 330 f.Kr.), hadde hard skattelegging og slitasjen fra de tallrike krigene ført til at Babylons hovedhelligdommer og kanaler hadde forfalt og blitt forringet, og tilsvarende oppløsning i regionen rundt. Det var mange forsøk på opprør som eksempler på misnøye, og i 522 f.Kr. (Nebukadnesar III), 521 f.Kr. (Nebukadnesar IV) og i 482 f.Kr. (Bel-shimani og Shamash-eriba) erklærte innfødte babylonske konger kortvarig uavhengighet, men disse opprørene ble relativt raskt slått ned og undertrykt, og landet og byen Babylon forble solid under persisk styre i to århundrer inntil greske Aleksander den store ankom i 331 f.Kr.
Den hellenistiske periode
Ved 331 f.Kr. ble Dareios III beseiret av styrkene til oldtidens makedonske hersker Aleksander den store i slaget ved Gaugamela og i oktober falt Babylon for den unge greske herskeren. En innfødt redegjørelse om denne invasjonen nedtegnet en bestemmelse fra Aleksander om at grekerne ikke skulle gå inn i hjemmene til innbyggerne.
Under Aleksander fikk Babylon igjen en blomstringsperiode som et senter for lærdom og handel, men ved Aleksanders død i 323 f.Kr. i palasset til Nebukadnesar, ble hans veldige rike delt mellom hans generaler, og i tiårene med kriger som snart begynte, havnet Babylon igjen i mellom de stridende partene.
Kommunar (Leningrad oblast)
Kommunar (russisk: Коммуна́р) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger 35 km sør for St. Petersburg. Innbyggertall: 17 164 (folketelling 2002), 17 791 (folketelling 1989).
Babylon
Den hellenistiske periode
Det varige uroen førte til at byen Babylon ble bortimot tømt. En tavle som er datert 275 f.Kr. hevder at innbyggerne i Babylon ble fraktet lengre nord til Seleukia ved Tigris, og hvor et palass ble bygd, foruten også et tempel som ble gitt det gamle navnet Esagila. Med denne deportasjonen kom Babylons historie praktisk talt til sin slutt, skjønt mer enn et århundre senere, ble det fortsatt drevet religiøse ofringer i den gamle helligdommen. Ved 141 f.Kr., da det partiske rike hadde overtatt herredømmet over regionen, var Babylon etterlatt total avbefolket og dunkel mørke.
Kommunar (Leningrad oblast)
Bosetningen ble grunnlagt på 1840-tallet av landeiergrevinnen Julija Samojlova som Grafskaja Slavjanka (russisk: Гра́фская Славя́нка). I 1846 ble den kjøpt av regjeringen og omdøpt til Tsarskaja Slavjanka (russisk: Ца́рская Славя́нка). Den fikk status som bymessig bosetning i 1953 og bystatus i 1993.
Babylon
Den persiske periode
Under Partia og senere under det persiske Sasanide-dynastiet, forble Babylon (som Assyria) en provins under Persia i ni århundrer, fram til 650 e.Kr. Det fortsatte å sin egen kultur og folk som snakket varianter av arameisk og som fortsatte å referere til deres hjemland som Babylonia. En del eksempler på deres kulturelle produkter og innflytelse er hevdet påvist i babylonske Talmud (Talmud Bavli), den gnostisk mandeanske religion, østrituelle kristendom, og de religiøse forestillingene til profeten Mani. Kristendommen kom tidlig til Mesopotamia på 100- og 200-tallet e.Kr. og Babylon ble bispesete for kirken i Øst fram til godt etter den arabiske og islamske erobringen.
Kommunar (Leningrad oblast)
Byens hovedvirksomhet er papirfabrikken Kommunar.
Babylon
Den arabiske erobringen
På midten av 600-tallet e.Kr. ble Mesopotamia invadert og bosatt av arabere som brakte med seg islam. En periode frivillig og tvungen islamisering fulgte. Babylon ble oppløst som en provins, og arameisk som språk ble fortrengt for arabisk og den østlige kristne kirke ble marginalisert til fordel for islam. Mandeanisme og østlig kristendom er dog ikke utryddet, men eksisterer fortsatt, skjønt mer blant assyrerne i nordlige Irak. En form for babylonsk/mesopotamisk/assyrisk identitet er fortsatt forfektet til en viss grad blant de etnisk innfødte mesopotamiske og østlig arameisktalende medlemmene av den kaldeisk-katolske kirke og den østlige assyriske kirke.
Österbottens Tidning
Österbottens Tidning ble dannet i 2008 ved sammenslåing av Jakobstads Tidning i Jakobstad og Österbottningen i Karleby. Den nye avisen har hovedkontor i Jakobstad. Avisen eies av HSS Media Ab, som igjen eies av Harry Schaumans Stiftelse.
Babylon
Arkeologi
For antikkens forfattere var Babylon en by i denne verden uten mystiske overtoner. Greske og romerske forfattere fra Herodot til Dio Cassius etterlot prosaiske omtaler av byen. Da keiser Trojan besøkte stedet det første århundret, i henhold til Dio, da fant han intet mer enn en haug med ødelagte ruiner. Da biskop Theodoret av Kyros på 400-tallet var innom hevdet han at stedet fortsatt var befolket av jøder.
For hengivne kristne representerer Babylon horen fra Johannes' åpenbaring som representerte alt syndig ved det urbane livet. For rastafarianerne som fulgte Marcus Garvey, var byen alt som undertrykte de sorte folk. For muslimer betyr byen ingenting. En del arabiske geografer noterte byens lokalisering, ofte feil, og islams generelle holdning overfor tiden jahiliyya, «uvitenheten» (om islam), det vil si at alt før Muhammed er av ingen interesse. Rundt Al-Hillah, hvor Babylons forlatte hauger lå forlatt i århundrene, kom den lokale muslimske befolkningen til å befolke levningene med innbilte demoner, jinner og onde ånder, eller det som fysisk manifesterte dem, slanger og skorpioner, hvilket var en god grunn til å holde seg unna.
I dag består Babylon av en rekke hauger, godt synlig i et ellers flatt ørkenlandskap, som dekker et avlangt område som består løselig av rundt 2 ganger 1 km, orientert nord-sør, og stedet er avgrenset av elven Eufrat i vest. Opprinnelig gikk Eufrat gjennom byen, slik det var vanlig i region, men elven har siden endret kurs, slik at det som er igjen av den tidligere vestlige delen av byen er i dag oversvømmet. En del av bymurene i vest for elven gjenstår også. Flere er av stedets hauger eller høyder er mer prominente. Disse omfatter:
Stedet har vært bosatt tilbake til slutten av 2000-tallet f.Kr. og fikk framgang tidlig på 1000-tallet f.Kr. under det første babylonske dynasti og på nytt igjen i tiden under det kassittiske dynastiet i Babylon.
En del faktorer som har vanskeliggjort arkeologien er at vannivået i regionen har steget mye i løpet av århundrene og oldtidsgjenstander fra tiden før den nybabylonske tiden er utilgjengelige på dagens arkeologiske metoder. Dessuten gjennomførte nybabylonerne store byggeprosjekter i byen som ødela eller fjernet mye av det som hadde vært tidligere. For det tredje er den vestlige halvdelen av byen i dag under elven Eufrat. Et fjerde element er at Babylon har blitt herjet og ødelagt en rekke ganger, mest kjent ved hettittene og elamittene på 1000-tallet f.Kr., deretter av nyassyrerne og akamenide-dynastiets Persia etter at babylonerne hadde gjort opprør mot deres overherredømme. Til sist har stedet lenge var benyttet som et grustak for å skaffe byggematerialer i en kommersiell skala.
Mens kunnskap om Babylons tidligste tid må bli satt sammen fra epigrafiske levninger som er funnet andre steder (som Uruk, Nippur, og Haradum), er informasjon om den nybabylonske byen tilgjengelig for arkeologiske undersøkelser, og fra antikke kilder. Babylon var beskrevet, kanskje også besøkt av en rekke antikke historikere som Ktesias, Herodot, Quintus Curtius Rufus, Strabon og Kleitarchos. Disse rapportene er dog ikke alle like nøyaktige og nyttige.
Austen Henry Layard gjorde en del undersøkelser i løpet av et kort besøk i 1850 før han oppga stedet. Større og mer omfattende utgravninger skjedde først med Fulgence Fresnel og Julius Oppert i tiden 1852 til 1854. Beklageligvis gikk mye av deres arbeid tapt da en flåte som fraktet med seg førti kasser med oldtidsgjenstander sank i elven Tigris.
Henry Creswicke Rawlinson og George Smith arbeidet her kortvarig i 1854. Den neste større utgravningen ble utført av Hormuzd Rassam på vegne av British Museum. Arbeidet begynte i 1879, fortsatte fram til 1882. Ved å bruke store gravmaskiner i jakten på gjenstander, avdekket Rassam et stort antall kileskriftavler og andre funn. De nidkjære utgravningsmetodene, vanlig på den tiden, førte til store ødeleggelser på den arkeologiske konteksten. I tillegg var det utstrakt plyndring av stedet hvor mengder av oldtidsgjenstander forsvant ut på det illegale markedet.
En gruppe fra Deutsche Orient-Gesellschaft, det tyske orientalske selskap, ledet av Robert Koldewey, utførte de første vitenskapelige utgravningene av Babylon. Arbeidet ble utført hvert år mellom 1899 og 1917 inntil den første verdenskrig avbrøt. Forberedende undersøker involverte tempelet til Marduk og prosesjonsvegen som førte fram til tempelet, foruten også bymuren. Hundrevis av leirtavler og ikke minst den berømte Istarporten ble sendt til Tyskland for trygg bevaring.
Ytterligere arbeid ble gjort ved Deutsches Archäologisches Institut, Det tyske arkeologiske institutt, ved Heinrich J. Lenzen i 1956 og Hansjörg Schmid i 1962. Arbeidet til Lenzen oppholdt seg hovedsakelig ved det hellenistiske teateret og Schmid med tempelzigguraten Etemenanki.
Nærmere nyere tid har stedet Babylon blitt undersøkt av G. Bergamini på vegne av Centro Scavi di Torino per il Medio Oriente e l'Asia og det irakisk-italienske instiutt for arkeologisk vitenskaper. Arbeidet begynte i 1974, fulgt av en topografisk undersøkelse i 1977. Fokuset var å oppklare de emner som ble reist av ny gjennomgang av de eldre tyske dataene. Etter et tiår kom Bergamini tilbake til stedet i 1987–1989. Arbeidet konsentrerte seg om området som omga templene Ishara og Ninurta i Babylons bykvartal Shu-Anna.
Det bør anmerkes at i løpet av anstrengelsene med å rekonstruere Babylon, ble en del av utgravningsrommene fjernet av den irakiske statsorganisasjonen for fortidsminne og folkeminne. Gitt de vilkår som landet har vært i de siste tiårene, har det ført til store ødeleggelser og tap av verdifull informasjon, tap av gjenstander og spinkel publisering.
Rekonstruksjon av Babylon
I 1983 begynte Saddam Hussein, president av Irak fra 1979 til 2003, nybyggingen av byen på toppen av de gamle ruinene (på grunn av dette er gjenværende oldtidsgjenstander og andre arkeologiske spor under byen), investerte både i restaurering og ny konstruksjon. Han satte inn sitt eget navn på mange mursteinene i en imitasjon av Nebukadnesar II, men ikke i kileskrift. En gjentatt frase var «Dette er bygget av Saddam Hussein, sønn av Nebukadnesar, for å forherlige Irak». Det knytter seg til zigguraten i Ur hvor hver murstein hadde et avtrykk med teksten: «Ur-Nammu, konge av Ur, som bygde tempelet for Nanna». Disse mursteinene ble ettertraktet som samleobjekter etter at Hussein ble avsatt og senere henrettet, og ruinene i Babylon blir ikke lenger restaurert til den antatte opprinnelige tilstand. Hussein installerte også et stort portrett av seg selv og Nebukadnesar ved inngangen av ruinene, og opprettet også en prosesjonsvei, en stor boulevard av oldtidssteiner, og Babylons løve, en svart bergskulptur som er rundt 2600 år gammel.
Da golfkrigen ble avsluttet i 1991 ønsket Saddam å bygge et moderne palass, også over og på toppen av gamle ruiner. Den ble framstilt i den pyramideformen til en sumersk ziggurat. Han ga den navnet Saddam Hill. I 2003 var han klar til å begynne byggingen av en kabelvogn-linje over Babylon da invasjonen begynte og forhindret prosjektet.
En artikkel publisert i april 2006 hevdet at myndighetspersoner fra De forente nasjoner og ledere i Irak en gang hadde planer for å restaurere Babylon og gjøre det til et kultursenter.
Per mai 2009 åpnet provinsmyndighetene i Babil stedet for turisme.
Effektene av den amerikanske okkupasjonen
Amerikanske militære under kommando av general James T. Conway fra I Marine Expeditionary Force ble kritisert for å bygge militærbasen «Camp Alpha», bestående av blant annet en helikopterplattform, på oldtidens babylonske ruiner i kjølvannet av invasjon av Irak i 2003.
Amerikanske styrker har okkupert stedet for en del tid og har påført uopprettelige skader til de arkeologiske kildene. I en rapport fra British Museum ved John Curtis er det beskrevet hvordan deler av det arkeologiske stedet ble jevnet ut for å skape landingsplattform for helikoptre og parkeringsplass for tunge kjøretøyer. Curtis skrev at okkupasjonsstyrkene har
Lederen for Iraks statsstyre for kulturarv, Donny George, uttalte at «rotet vil ta tiår å ordne opp i». I april 2006 utstedte oberst John Coleman, tidligere staffleder for I Marine Expeditionary Force, en unnskyldning for de skader som ble utført av amerikansk militært personell under hans kommando. Han hevdet likevel at den amerikanske tilstedeværelsen hadde forhindret langt større ødeleggelse fra annen plyndring.
Tommaso Berni
Tommaso Berni (født 6. mars 1983) er en italiensk fotballspiller som fra 1. september 2020 er klubbløs.
Lars Erik Aamot
Lars Erik Aamot (født 1968) er ekspedisjonssjef i Olje- og gassavdelingen i Olje- og energidepartementet.
Aamot er utdannet samfunnsøkonom fra Universitetet i Oslo i 1996. Han satt i et «kvoteutvalget» som i 2000 foreslo kvotesystem for klimagasser Han har vært energiråd ved den norske ambassaden i Washington fra 2004. Han ble konstitutert ekspedisjonssjef i 2009.
Einar Stray
Einar Stray (født 30. mars 1990) er en norsk musiker og journalist fra Sandvika. Stray er frontfigur i bandet Einar Stray Orchestra.
Einar Stray Orchestra har gitt ut tre album (per 2022): Chiaroscuro (2011), Politricks (2014) og Dear Bigotry (2017). Alle tre fikk positive anmeldelser av norske og utenlandske anmeldere. Bandet har spilt over 300 konserter i Europa og Asia, deriblant flere turnéer i Tyskland, Kina, England, Spania, Italia, India, Ukraina og Russland.
Under aliaset «DJ Døgenikt» har han opptrådt på klubber i New York, Tokyo, Marrakech, Istanbul og Paris. Stray er kjent for å ha skrevet Spellemannprisvinnende musikk og spilt tangenter for Cezinando, Moddi og Siv Jakobsen. Han er medlem og låtskriver i indie-julebandet Sunturns. Han er programleder for podkastene Popkammeret og Lyden Av, samt radioprogrammet Bra Trommis.
I 2016 ble Stray tildelt Statens kunstnerstipend for yngre/uetablerte kunstnere, i kategorien «populærkomponister».
Pål Stenstad
Pål Stenstad (født 11. mai 1961 i Porsgrunn) er en utdannet og sertifisert NDT-operatør. I 2007 varslet han ledelsen ved virksomheten i Norweld Control Service AS om at ansatte og avdelingen han var ansatt i, ikke fulgte rutiner og forskrifter for kontroll av sveiseskjøter og rør og behandling av radioaktive isotoper. Pål Stenstad er den første varsleren som har fått domstolenes anerkjennelse og beskyttelse som varsler, i tråd med det nye varslervernet i arbeidsmiljøloven av januar 2007.
Nordweld-saken
Norweld Control Service AS er et selskap som tilbyr såkalt NDT-kontroll av styrken i ulike materialer, som rør i bakken, sveiseskjøter, koblinger og liknende. Blant testmetodene er industriell radiografi og kontroll av sveisearbeider på rør og konstruksjoner. Stenstad varslet om at kollegaer ved en rekke tilfeller ikke fulgte forskriftene og ikke gjennomførte de testene de var betalt for å utføre. Systematisk ble kontrollene mangelfullt utført og i enkelte tilfeller ble kontrollene aldri utført. I tillegg avdekket han at bruk, oppbevaring og transport av radioaktive isotoper for røntgenfotografering av rør ble foretatt på måter som satte befolkningen i fare for store stråledoser.
Kontroll- og sertifiseringsorganet Force Technology Certification (FTC) skrev i en granskningsrapport av 30. juni 2010: «FTC mener på basis av de foretatte undersøkelser at NCS gjennom sitt avdelingskontor i Oslo har drevet med graverende juks i faget. Det er avdekket en dårlig faglig kompetanse samt en svært dårlig faglig etikk.»
Statens strålevern har kritisert Norwelds internkontrollsystem for ikke å inneholde instruks for operatører av røntgenutstyret. Tilsynet kritiserte lagringen av de radioaktive isotopene og at ingen ved avdelingen hadde tilstrekkelig sertifisering nødvendig for å transportere radioaktive isotoper.
Prosessen mot Stenstad
Etter varslingen opplevde Stenstad ledelse og kollegaer ved osloavdelingen startet trakassering og mobbing. Han ble kalt idiot og regelrytter, han ble grovt trakassert og truet med oppsigelse. Til slutt ble Stenstad sykmeldt. Han gikk senere til sak mot bedriften og krevde 500 000 kroner i erstatning. Han fikk ikke medhold i tingretten. Men da saken kom opp for lagmannsretten i 2009 vant han. Han ble tilkjent en erstatning på 100 000 kroner, pluss 87 000 kroner i tapt arbeidsfortjeneste.
Stenstad har selv gitt uttrykk for at saken viser at Arbeidsmiljølovens vern av varslere er utilstrekkelig, og at dommen i saken viser at varslere risikerer å lide store økonomiske tap når erstatningsbeløpet i saken ikke på langt nær dekker de tap og kostnader han har hatt i saken. Stenstad mener, i likhet med Kari Breirem, at varslerne behøver et «varslertilsyn».
Jiaxiang (hjemstavn)
Jiaxiang (tradisjonell kinesisk: 家鄉, forenklet kinesisk: 家乡, pinyin: Jiāxiāng) er et kinesisk begrep som sikter til en persons hjemstavn. Det dreier seg da om det sted ens forfedre (på mannssiden) stammer fra, som godt kan være helt forskjellig fra ens eget føde- eller oppvekststed.
En persons jiaxiang er et heller vagt konsept, og kan forstås som fødestedet til enhver fritt valgt av personens forfedre i farslinjen. Su Shi satte en grense ved fem generasjoner, slik at det viser til vedkommendes tippoldefars fødested. Men det kan også forstås som det sted der ens slektsnavn stammer fra eller først ble vanlig. I Alminnelighet forstår folk sin jiaxiang som det sted som deres egen far oppfatter som sin jiaxiang. I praksis innmebærer det at sted som nevnes, er det sted der en patrilineær forfader som ble født tidlig på 1900-tallet ble født – det var omkring fra den tid at myndighetene systematisk innhentet slik informasjon fra borgerne.
Man kan definere stedet snevert (landsbynivå) eller videre (storkommunenivå, eller prefekturnivå), alt etter hvor meget informasjon om sitt opphav man er i besittelse av. Ordet 乡 xiang peker mot dagens kommunenivå.
I kinesisk kultur er jiaxiang svært viktig. Det skyldes blant annet at folk flest var fra landet og gjerne var knyttet i generasjoner til det landet slekten dyrket. Det består gjerne sterke lojalitetsbånd mellom folk med samme jiaxiang, og blant utenlandskinesere er det vanligere at hjemstavnsforeninger tar utgangspunkt i personenes jiaxiang enn er organisert etter hvor personen selv måtte være født eller oppvokst.
I kantonesisk er det tilsvarende hjemstavnsbegrepet Heung haa (forenklet kinesisk: 乡下; tradisjonell kinesisk: 鄉下; pinyin: Xiāngxià; jyutping: Héung hǎa; mindong: Ssjóng ngǎa).
Elite Ice Hockey League 2021/22
Sluttspillet
<section begin=Bracket /><section end=Bracket />
Fighting Cressy
Fighting Cressy er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Robert Thornby.
Snarum stasjon
1. august 1957 ble Snarum nedgradert til stoppested og et halvt år senere, 19. januar 1958, ble passasjertrafikken nedlagt. Godstrafikken sluttet 1. mars 1985. Siden 1986 eies stasjonen av Stiftelsen Krøderbanen.
Nils Johan Lavik
Nils Johan Lavik (født 10. oktober 1931 i Hosanger ved Bergen, død 31. oktober 2011) var norsk professor i psykiatri.
Paratritania
Paratritania er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Nils Johan Lavik
Etter cand.med. i 1958 ble han spesialist i psykiatri i 1965 og dr.med. i 1976 ved Universitetet i Oslo. Avhandlingen var en sammenligning av ungdommer på landet og i byen. Fra 1978 til 2000 var han professor samme sted, de siste ti år som leder for Psykososialt senter for flyktninger ved Universitetet i Oslo. Han mottok Lisl and Leo Eitinger Prize i 2009.
Paratritania
Utseende
En middelsstor, gulbrun og brunsvart trebukk. Antennene er en del lengre enn kroppen, pronotum er rektangulært sett ovenfra, men en butt tann midt på hver sidekant, dekkvingene nesten jevnbrede med en kort, butt tann på "skulderen". Hode og pronotum er brunsvarte med tre gulbrune lengdestriper, dekkvingene har uregelmessige, gulbrune og brunsvarte tegninger.
Nils Johan Lavik
Nils Johan Lavik var sønn av Trygve Lavik (1898–1974) og Aagot Ingertha Christoffersen (1894–1982).
Paratritania
Utbredelse
Arten er utbredt i det østlige Brasil.
A Fighting Colleen
A Fighting Colleen er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av David Smith.
Handling
Den unge Alannah, en irsk innvandrer som bor i en leiegård, selger aviser for å forsørge familien sin. Hun hjelper også en advokat med å sikre beviser på at den korrupte ordføreren har tatt imot bestikkelser. Som belønning for hennes hjelp blir Alannah og kjæresten Jimmy utnevnt til ledere for en ny restaurant.
Gravaneset
Gravaneset er et fergested i Liabygda i Stranda kommune i Møre og Romsdal. Ferga går over til Stranda, og turen tar ca. 10 minutter. «Gravanesvegen» og fergesambandet åpnet 30. juni 1979.
The Fighting Heart
The Fighting Heart er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av B. Reeves Eason.
Svømming under de britiske imperie- og samveldeleker 1954
Svømming under de britiske imperie- og samveldeleker 1954. Svømming var en av flere sporter under de britiske imperie- og samveldeleker (British Empire and Commonwealth Games) som ble arrangert i Vancouver i Canada i perioden 30. juli til 7. august 1954. Det var de femte lekene i det som kom til å bli Samveldelekene (Commonwealth Games) fra 1978. De fire foregående lekene het de britiske imperielekene (British Empire Games). Det var tretten øvelser, sju for menn og seks for kvinner. Australia ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Sør-Afrika med tre.
Maurits Cornelis Escher
Maurits Cornelis Escher, forkortes ofte til M. C. Escher (født 17. juni 1898 i Leeuwarden, Nederland, død 27. mars 1972 i Hilversum, Nederland) var en nederlandsk grafisk kunstner, spesielt kjent for sine tresnitt, litografier, mezzotint-trykk og mosaikkarbeid der tema er umulige konstruksjoner, optiske paradokser og utforskning av det uendelige.
Har laget en rekke bilder med repeterende gjengivelser, der figurer (dyr, fugler og lignende) danner intrikate symmetriske mønstre, inspirert av Alhambra i Granada, Spania som han besøkte i 1922 og 1936.
Livsløp
Maurits Cornelis, eller Mauk som var kallenavnet som barn, var yngste sønn av en sivilingeniør og hans kone nr to. Familien flyttet til Arnhem i 1903, og han tok fatt på skolegangen, hvor han etter to ganger å ha gått klassetrinn om igjen, fortsatt ikke fikk avgangspapirer (1918). Til og med karakteren i tegning, som var eget skolefag var dårlig. Han laget et linoleumstrykk av sin far, som fortsatt eksisterer.
I 1919 ble han elev ved «skolen for arkitektur og dekorative kunster» i Haarlem. Hans studium av arkitektur var lite vellykket. En av lærerne, som selv var kunstner, Samuel Jessurun de Mesquita, så et spirende talent i ham og fikk ham over til dekorativitetslinjen. Det ble opphav til et vennskap som ble avbrutt ved at familien de Mesquita ble sendt av nazistene til en utryddelsesleir i slutten av februar 1944. Escher kom til boligen deres få timer senere, og fikk reddet ca. 160 grafiske blad som senere ble gitt til kunstmuseet i Amsterdam med tanke på en minneutstilling. Han gikk ut av skolen i 1922 etter å ha lært tresnitt og tegning. Samme år dro han sammen med noen kamerater til Italia (Firenze, San Gimignano, Volterra, Siena og Amalfi) og videre til Spania. Hans skisser derfra viser en tilnærmet fotografisk likhet med hva som fortsatt lot seg fotografere av samme steder 50 år senere. Både italienske barokkbygninger og landskaper samt golvmønstre med fargede fliser av ulik fasong fra Alhambra, kan spores i hans senere arbeider. Han kom ellers igjen til Italia ved flere anledninger. En grunn var at han møtte sin ektefelle Jetta Umiker, som han ble gift med 1924. Paret slo seg ned i Roma, men flyttet derfra 1935, da Mussolinis regime ble for uutholdelig. Parets sønn Giorgio Arnaldo Escher, oppkalt etter bestefaren, ble født i Roma. Paret flyttet til Sveits, hvor han vantrivdes i 2 år, før de kom seg til byen Uccle nær Brussel. Den andre verdenskrigen tvang på dem enda en flytting til Baarn, Nederland, der Escher bodde til 1970.
De fleste av Eschers mest kjente verker ble til i Nederland, der klimaet sørget for at han kunne arbeide konsentrert. Bare en periode i 1962, da han ble operert og var rekonvalesent, avbrøt en stadig strøm av nye verker – mange av dem på oppdrag.
Landskaper, strukturer
Fra 1922 og fram til 1937 skildret han primært landskaper, og arbeidet med å få fram strukturer og likhet fra det han så til papiret. Spranget derfra til å skildre andre strukturer, som selvportrett i et rom, sett i en speilende kule, blir dermed ikke så stort.
Flatens utstrekning - metamorfoser
Et nytt besøk til Alhambra i 1936 var med til å sette ham i gang med en serie mønstre, tesseleringer, der han konstruerte figurer som lot seg kombinere med andre figurer til en heldekkende flate med bruk av en, to eller maksimum tre former. Disse lar seg så i neste omgang transformere til nye figurer. En del av disse metamorfosene er senere omsatt til veggdekorasjoner i tre eller keramiske fliser og brukt til forskjellige utsmykninger. Perioden 1937 - 1945 kan derfor kalles metamorfosetiden. Et typisk bilde er Dag blir natt (eller Lys til mørke) hvor landskapet glir fra en lys side til en speilvendt mørk. Også speilvendte er fugleflokken som flyr i begge retninger samtidig: en lys fra mørket og en mørk fra lyset. Begge metamoferes til åkerlapper.
Perspektiver og forskyvninger
Tiden 1946 til 1956 kalles for perspektivtiden. Han laget da mest bilder der perspektiv, bygninger eller figurer var uvanlige - og gjorde sitt ytterste for at bildene skulle bli riktige. Som en bivirkning, lærte han seg mye om arkitektoniske geometri og topologisk tenkning. Han var ingen teoretiker, men opparbeidet seg et solid praktisk grep på perspektiv, dybdeforhold m.m. Samtidig begynte han å se på underlige konstruksjoner, og hvordan anskueliggjøre deres egenskaper. Han laget for eksempel en möbius-strimmel(nr.2 kom i 1963) i form av en stige, «befolket» med maur i naturtro tegning og viste at absolutt alle vandret i en retning uten å møtes eller kollidere. Andre konstrukter tar utgangspunkt i matematiske figurer som oktaeder, tetraeder og dodekaeder.
Verdener ingen kan bo i - uendeligheter
Ved å bruke en annen umulig konstruksjon (blivet eller «djevelens stemmegaffel») får han fram lysthuset Belvedere som først kom i 1958. Der støtter stigen fra en etasje til neste seg på en etasjekant som ikke kan finnes der den er, mens søylene som holder det hele oppe ikke kan gjøre det på den måten. I Belvedere finner vi også en person som sitter med en umulig kubus på fanget, mens sprinkelverket i kjelleren er standard.
Forhold til surrealismen og Magritte
Som samtidig til og beundrer av belgieren René Magritte, kjente Escher godt til surrealismen og de andre åndsretningene innen kunsten. Han så ikke seg selv som medlem av noen av bevegelsene. Han satte seg som mål å lage tegninger og grafikk av ting ingen andre før hadde sett i en slik utgave. Bruno Ernst legger forskjellen på at der Magritte skildrer en drømmeaktig verden, konstruerer Escher sine egne verdener og fenomener.
I et bilde (Stilleben og gate (1937)) er det likevel klart at han flørter med surrealismen. Han tegner en vinduskarm, der det står et askebeger med en pipe i, en kortstokk og noen bøker som er lent opp mot - ser det ut som - vinduskarmen. Utenfor er en gate som slynger seg bort fra vinduet. Ser en nærmere etter, lener bøkene seg ikke mot vinduskarmen, men mot husene på andre siden av det vi ser som gata under vinduet, mens gateløpet går rett inn i vinduskarmen. Tingene står altså på gaten og inne samtidig, og havner i en av hans «umulige verdener» eller i et surrealistisk synsbedrag.
Om arbeidsmåten
Han brukte ikke trykkpresse til tresnittene, men den gamle japanske metoden med å presse med en skje fra baksiden av papiret, slik han hadde lært seg med lino-snittene. Dette tillot ham også å skjøte sammen trestykker uten at det viste på det ferdige trykket.
Mange av verkene lot seg omsette til intarsia. Rådhuset i Leyden har to veggpaneler.
Han har inspirert mange kunstnere innen maleri, litografi, fotografi og skulptur.
Andrea Della Valle
Andrea Della Valle (f. 1965) er bror av Diego Della Valle, foretaksmann og styreformann i den italienske fotballklubben Fiorentina. I 2006 ble han sammen med broren dømt i dommerskandalen i italiensk fotball.
Midnight Commander
GNU Midnight Commander, også kjent som, er en fri og åpen, multiplattform, kommandolinjebasert og ortodoks filbehandler. Utviklingen av filbehandleren ble startet av Miguel de Icaza i 1994.
Midnight Commander er lisensiert under GNU General Public License.
Ambulanse
En ambulanse (fra latin ambulare, vandre) er et transportmiddel som utfører ambulansetjeneste. Ambulanser er sykehusets forlengede arm og tilbyr avansert akuttmedisinsk hjelp til syke og skadde personer, i tillegg til at ambulansene også transporterer syke og skadde til sykehus eller legevakt. Tidligere var ambulansene et rent transportmiddel beregnet på å forflytte syke eller skadde personer med behov for båretransport til sykehus. Ambulansene brukes også for å transportere mer stabile pasienter til sykehus, sykehjem, legekontor, til poliklinikk, legespesialist eller til hjemmet.
En ambulanse kan være for eksempel båt, bil, fly eller helikopter.
Norge
Utstyret i norske ambulanser brukes Nødnett og Norske ambulanser bruker TETRA-baserte kommunikasjonradioer. Tidligere ble VHF-kommunikasjonsradio benyttet med helsekanalene (Helseradionettet), Politiets redningskanal (for samhandling med andre nødetater) og andre kanaler etter lokale forhold.
De fleste offentlige ambulanser har også installert PC'er i kjøretøyene, med GPS og digitalt kartverk hvor posisjonene overføres fortløpende til Akuttmedisinsk kommunikasjonssentral (AMK). AMK kan derfor se på sine kart hvor ambulansene befinner seg. AMK kan også elektronisk overføre informasjon om oppdragene med kartreferanse til ambulansen og på et digitalt kart ser ambulansepersonellet straks hvor de skal kjøre. Dette hjelper med å finne raskt frem til pasienten. Disse kartene er ofte mer detaljerte enn de kartene man gjerne finner i vanlige satellittnavigasjonsenheter. Ambulansene har ofte også mulighet til å sende pasientdata til AMK eller sykehusets akuttmottak, slik at disse kan være forberedt på pasientens status.
Ambulansen er utstyrt med varsellys («blålys») hvorav minst ett må gi blinkende blått lys i alle retninger samt lydvarsling i form av sirener.
Det medisinske utstyret i ambulansene er sterkt utvidet de siste 30-40 år. Det er vanligvis hyller med lett tilgjengelig oksygenutstyr, bandasjer, infusjonsutstyr, sprøyter og spisser, pussbekken og tørkepapir.
I ambulansene finner man vanligvis også transportabelt utstyr for:
Redningsteknisk utrustning
Ambulansene har normalt en begrenset rednings-teknisk utrustning, vanligvis bestående av såkalte multifunksjonsverktøy.
Ambulansetjenesten benytter ulike responskoder.
Bilambulanser
Bilambulanser, eller sykebiler, er den vanligste enhetstypen, og de over 529 bilene som er i drift i Norge hver eneste dag utfører rundt 500 000 ambulanseoppdrag årlig fordelt på nesten [tel:30 000 000 30 000 000] kjørte kilometer. Bilambulansene er delt inn i forskjellige grupper basert på utstyr og personell.
Akuttambulanser
Den vanligste typen er de såkalte akuttbilene. Disse er de man vanligvis forbinder med ambulanser og er de som gjerne kommer med blålys og sirener til et ulykkessted. Disse bilene er utstyrt med avansert medisinsk overvåkingsutstyr og bemannes av minst to helsepersonell der den ene må være autorisert ambulansearbeider (jfr. «Forskrift om krav til akuttmedisinske tjenester utenfor sykehus» § 17). Flere ambulansetjenester i Norge har egne kompetansestiger der mer kvalifisert helsepersonell som autorisert ambulansearbeider eller paramedic har fullmakt til å utføre mer avansert behandling på eget initiativ. Fordelingen mellom akutt- og transportambulanse er i Norges mest vanlig i de store byene (Oslo/Bergen), mens det forøvrig som oftest er kombiambulanser som tar alle typer oppdrag.
Psykiatriske ambulanser
I 2005 ble Psykiatrisk ambulanse-PA opprettet i Bergen, i 2010 fulgte Stavanger etter, Bergen sin PA er bemannet med to psykiatriske sykepleiere og en ambulansearbeider eller paramedic. PA ble opprettet for å unngå at psykisk syke pasienter skal bli transportert av politiet, noe som var veldig vanlig inntil 2005, og som fortsatt er vanlig i områder uten PA.
Psykiatriske sykepleiere hos PA er spesialisert i håndtering av psykisk syke mennesker og den uroen som eventuelt følger av deres lidelse.
Legeambulanser
I Oslo finnes det én ambulanse som er fast bemannet med anestesilege. Denne rykker kun ut på de mest alvorlige hendelsene der det kan være nødvendig med mer omfattende behandling på stedet, som for eksempel å legge pasienten i narkose. Også andre steder i landet kan leger følge med ut i ambulansen, men Oslo er det eneste stedet som har dette som fast ordning. Legeambulansen i Oslo blir også ofte benyttet til opplæring ved at personell har vakter på denne bilen og får veiledning og utsjekk.
Legebiler
I tilknytning til de fleste luftambulansebasene, noen av redningshelikopterbasene samt enkelte sykehus er det etablert ordning med legebil. Dette er en utrykningsenhet som kan brukes i basens nærområde dersom det er for dårlig vær til å fly eller det er mer hensiktsmessig å kjøre. Legebilen bemannes av helikopterlege og redningsmann, og er utstyrt med det samme medisintekniske utstyret som helikopteret.
Legevaktsbiler
Rundt i landet er det svært varierende hvor mye de lokale primærlegene benyttes ved utrykning til akutte tilfelle. Et godt samarbeid med samtidig varsling av lokal lege og lokal ambulanse og god kommunikasjon mellom AMK, lege og ambulanse, gjerne over helseradio, kan gi en rask og god behandling ved akuttsituasjoner selv i grisgrendte strøk.
Beredskapsambulanser
Dette er biler som eies og bemannes av frivillige fra for eksempel Røde Kors Hjelpekorps eller Norsk Folkehjelp Sanitet. Disse bilene er primært registrert som klasse A1 - Transportambulanser og har som regel kun gule varsellys. Noen av de lokale frivillige organisasjonene har likevel fått godkjenning av sitt lokale helseforetak til å registrere beredskapsambulansen(e) sin(e) som utrykningskjøretøy med blålys og sirener, mot at helseforetaket ser på det som hensiktsmessig og at helseforetaket kan kalle inn disse beredskapsambulansene ved behov.
Beredskapsambulanser er et supplement til den ordinære ambulansetjenesten, og tar seg av mindre alvorlige oppdrag samt forflytningsturer på vegne av AMK dersom den ordinære ambulansetjenesten ikke har kapasitet til å dekke opp disse behovene. Ellers bruker de frivillige organisasjonene sine beredskapsambulanser som en inntektskilde, og tar de i bruk ved for eksempel idrettsarrangementer, konserter o.l.
For å kunne bemanne en beredskapsambulanse, så må medlemmer av de frivillige organisasjonene bestå et kurs som heter AFØR - Avansert Førstehjelp. Dette er et kurs som settes opp i regi av Røde Kors og Norsk Folkehjelp, med en varighet på rundt 6 helger. Personellet kan som regel ikke gi mer avansert behandling enn oksygen og bruk av halvautomatiske defibrillatorer, populært kalt hjertestartere, samt bandasjering og sårbehandling. Dersom man skal føre en beredskapsambulanse under utrykning, så må man også inneha gyldig førerkort med kode 160.
Et eksempel på når og hvordan beredskapsambulanser blir tatt i bruk, er når alarmen gikk i samband med leirskredet i Gjerdrum i 2020. Beredskapsambulansene ble tatt i bruk primært for å evakuere beboere av eldresenteret i Ask så raskt som mulig. Det ble tatt i bruk 29 beredskapsambulanser fra Røde Kors (20) og Norsk Folkehjelp (9) den 30. desember 2020.
Syketransportbiler
Dette er hvite biler som eies av helseforetakene og som er en del av et sykehus sin prehospitale avdeling. Dette er biler som er primært beregnet til å håndtere overflyttninger av stabile pasienter mellom helseinstitusjoner og hjem. Transportambulansene er vanligvis kun utrustet med en båre, monitoreringsutstyr og hjertestarter. Personellet har ofte lavere utdannelse enn ansatte på ordinære akuttambulanser, og flesteparten er som regel utdannet som portører.
Motorsykkel-utrykningsenhet (MUE)
Sommerhalvåret 2006/2007 hadde man i Oslo en MC-ambulanse (motorsykkel-utrykningsenhet, MUE). Dette var en prøveordning som ikke ble videreført i 2008 grunnet manglende økonomi, til tross for at prøveprosjekt ble evaluert til å være svært tilfredsstillende. Denne MC-ambulansen fungerte som «first responder» og startet med avansert prehospital behandling før ytterligere ressurser ankom skadestedet. Dokumentasjonen i etterkant av prosjektet med motorsykkel viser at det kan være nyttig og aktuelt å innføre hurtigresponsenheter i ambulansetjenesten på lik linje med Danmarks «Akuttbiler» som er bemannet med en paramedic. I 2009 startet derfor prosjektet opp igjen. Motorsykkelen har den egenskap at den «alltid» er på hjul og klar til umiddelbar utrykning, noe som reduserer forspenningstiden betydelig (ofte flere minutter). Dessuten har den et overlegent fortrinn i forhold til fremkommelighet som ingen bil, uansett størrelse, kan erstatte.
Målsetningen med virksomheten er å nå pasienter raskere, samt å avklare enkelte situasjoner for å spare beredskap. Videre ble enheten brukt til å opprettholde beredskap i områder hvor stedlig ambulanse er opptatt. MUE benyttes i hele dekningsområdet til daværende Prehospital Divisjon ved Ullevål universitetssykehus (nå Oslo universitetssykehus, Ullevål) som vil si Oslo og Akershus fylker.
Personellet på motorsykkelen har fått kjøreopplæring hos politiet, og i tillegg er de utdannet paramedic (høgskoleutdannet ambulansepersonell) og har de samme delegeringer som øvrig ambulansepersonell i Oslo. I 2006 var det 5 paramedics som arbeider i enheten. Dette er ambulansepersonell med mange års tjenestetid på akuttambulanse i Oslo/Akershus.
I 2010 er MUE i full operativ drift med en ny BMW K 1300 GT som motorsykkel. Den er i drift 12 timer hver dag, hele uka.
Bårebil
På 60- og 70-tallet var en del drosjer (stasjonsvogner) utstyrt slik at en båre kunne festes bak i bilen for transport av pasient til sykehus. Dette ble ofte benyttet i grisgrente strøk i små bygder med store avstander til ambulanse med vakt.
Etter at bårebilen har vært borte fra helsetjenesten i flere tiår er den nå på vei tilbake, og går da under betegnelsen "Helsebil" det er en bil som ligner på en ambulanse, men som ikke har avansert utstyr slik ordinære ambulanser har, kompetansen til mannskapet er også lavere, og det brukes ofte hjelpepleiere / helsefagarbeidere og noen ganger også personer som ikke er helsepersonell, da ofte som sjåfør. Helsebil er på mange måter en taxi for transport av liggende pasienter, feks for transport fra sykehus til sykehjem.
Luftambulanse
Luftambulansetjenesten HF driver all luftambulansetransport i Norge. Selskapet eies av de regionale helseforetakene og er fullfinansiert av det offentlige. Luftambulansetjenesten HF organiserer tjenesten, utlyser flykontrakter til kommersielle flyoperatører og besørger medisinsk utstyr. De regionale helseforetakene besørger den medisinske tjenesten i luftambulansene. Statens Luftambulanse må ikke forveksles med Stiftelsen Norsk Luftambulanse.
Ambulansehelikoptre
Verdien av legehelikoptre er todelt:
I Norge brukes Westland Sea King og AgustaWestland AW101 SAR Queen som søks- og redningshelikopter. Disse helikoptrene driftes av Redningshelikoptertjenesten, som er underlagt Luftforsvarets 330 skvadron.
Ambulansefly
Ambulansefly brukes i utstrakt grad som primærtransportmiddel for dårlige pasienter i områder med lang vei til sykehus, og hvor klimaforhold gjør helikopterberedskap ustabilt. I eksempelvis Finnmark utgjør ambulanseflyene en svært viktig akuttmedisinsk beredskap på linje med legehelikoptre i Sør-Norge, og tre fly er utstasjonert, hhv to i Alta og ett i Kirkenes. Flyene er oppsatt med intensiv-/anestesisykepleier og legevaktslege/kommunelege ved behov.
Tidligere ble av og til rutefly benyttet for båretransport for eksempel fra Nord-Norge til sykehusene i Oslo. Dette var mer hensiktsmessig da flyene benyttet Fornebu flyplass.
Det er også stasjonert seks fly i resten av landet til bruk ved overflyttinger mellom sykehus, henholdsvis i Tromsø, Bodø, Brønnøysund, Ålesund og på Gardermoen (to fly). Disse er bemannet med anestesi-/intensivsykepleier og anestesilege ved behov.
Foreløpig har ingen sykehus i Norge flyplass i nærheten med taxevei for flyet inn foran mottagelsesavdelingen. For mange sykehus ligger også helikopterlandingsplassen så langt unna at ambulansetransport er nødvendig fra helikopter til mottagelsen. Mange av største sykehusene i landet (spesielt i Oslo), har flyplass i så lang avstand fra sykehuset slik at flytransport blir tidkrevende. (Unntak er Tromsø og Bodø).
Ambulansebåt
En ambulansebåt er en båt spesialbygd for syketransport. Båten er gjerne hurtiggående samtidig som den bør tåle værforholdene i området den opererer i. En ambulansebåt er utstyrt for transport av pasienter og er bemannet med ambulansepersonell og eventuelt annet helsepersonell (jordmor, lege, sykepleier). Flere ambulansebåter har også utstyr for brannslukking om bord og fungerer som fremskutt enhet for brannvesenet.
I Norge blir de fleste ambulansebåter bygget som toskrogs båter, eller katamaran som det også kalles. Det finnes også enskrogs ambulansebåter langs norskekysten, men de fleste av disse blir erstattet med toskrogs ambulansebåter etterhvert som anbudsperiodene fornyes.
Legebåt
En legebåt er en båt som primært brukes til transport av helsepersonell langs kysten og i øysamfunn. I tillegg til lege, er transport av sykepleier og jordmor aktuelle oppgaver for en legebåt. Dessuten har en legebåt gjerne plass til sykebåre slik at den kan brukes som ambulansebåt. En del småsteder langs kysten har legetjeneste ved at legebåten brukes som legekontor enkelte dager i måneden.
Den store utfordringen ved konstruksjon av en legebåt er å finne den optimale balansen mellom kravene til høy fart og stor sjødyktighet.
Militære ambulanser
Militær sanitet bruker militære ambulanser. De vanligste typene er upansrede hjulgående kjøretøyer, og pansrede på enten hjul eller belte. Helikopter brukes også. Sivilforsvaret har også noen ambulanser i beredskap og til øvelse. Samtlige av Forsvarets ambulanser, og sanitetskjørtøy er merket med et rødt kors (Genferkorset), som er et internasjonalt beskyttelsestegn i henhold til Genèvakonvensjonene.
Blant annet Gardens sanitetstropp benytter MB 300 Geländewagen som ambulanser. Bilene er utstyrt med fire bårer i køyeseng-system, er ekstensivt utstyrt og bemannes av evak-lag bestående av en vognfører, en vognkommandør og én medic i behandlingsrommet.
Sanitetsbataljonen benytter også blant annet MB 300 Geländerwagen som ambulanser, men i motsettning til garden er disse er utstyrt med kun en båre og to medicer i bakrommet.
Władysław Tarnowski
Władysław Tarnowski (født 4. juni 1836 i Wróblewice, død 19. april 1878 på et skip i nærheten av San Francisco) var en polsk pianist og komponist, dikter og dramatiker. Han benyttet pseudonymet Ernest Buława.
Bakgrunn
Władysław Tarnowski var sønn av Walerian Tarnowski og hans hustru Ernestyna Tarnowska. Hans foreldre tilhørte forskjellige grener av samme høyadelige slekt. Moren døde da gutten var fire år gammel, og Tarnowskis nevrotiske trekk har blitt ansett å stamme fra dette tidlige tapet. Hans valg av pseudonymet Ernest Buława skal være forbundet med minnet om moren Ernestyna.
Makrell
Makrell (Scomber scombrus) er en pelagisk fisk som er vanlig i det nordlige Atlanterhavet og Middelhavet. Den har et karakteristisk utseende med svarte striper langs kroppsiden, og er blant de mest kjente fiskene i Sør-Norge, både som matfisk, til sportsfiske og som et tegn på sommer. Unge eksemplarer kalles for pir.
Kroppsbygning
Kroppen er spoleformet og strømlinjet. Fargetegningene og småfinnene bak de to store ryggfinnene gjør at makrell ikke kan forveksles med andre vanlige fiskearter i Norge. Mellomrommet mellom fordypningen rundt første ryggfinne og andre ryggfinne er omtrent 1,5 ganger så langt som fordypningen.
Ryggen skinner i grønt eller blått og langs sidene er en rekke uregelmessige mørke bånd. Buksiden har aldri flekker eller striper. Skjellene er små, og kroppen føles myk når en tar på den.
Makrellen har ikke svømmeblære og kan derfor raskt endre dybde. Den må alltid være i bevegelse for at nok oksygenrikt vann skal strømme gjennom gjellene. Maksimal størrelse er en lengde på 66 cm og en vekt på 3,5 kg. Vanlig størrelse er opptil 40 cm og 700 g.