cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Comyn, jarl av Buchan
Adelen og Skottlands Voktere
Kort tid etter nederlaget ved Falkirk gikk Wallace av som Vokter. Han ble erstattet av Robert Bruce den yngre, som nå hadde slått seg sammen med patriotene, og John av Buchans fetter John Comyn (røde) av Badenoch som hadde kommet tilbake til Skottland. Denne vanskelige alliansen var opplagt satt sammen for å balansere to konkurrerende interessene i Skottland. Selv om Robert Bruce handlet sammen med John Comyn på vegne av og i navnet til «den strålende kong Johan» var hans egne politiske ambisjoner vel kjente. I 1299 ble den delikate strukturen truet med å falle sammen i et møte mellom adelsmennene i Peebles da en episode kunne ha endte med mord, slik det ble rapportert av en engelsk spion, da David Graham, en tilhenger av familien Comyn, gjorde en overraskende innblanding:
Lamberton ble valgt inn i panelet av Voktere med den hensikt å opprettholde freden, en merkelig avgjørelse med tanke på familien Comyns fiendskap til ham. Til slutt måtte også Lamberton trekke seg da John Comyn (røde) erklærte at han ikke lenger ønsket å tjenestegjøre sammen med biskopen. Robert Bruce trakk seg i 1300 på en tid da det så ut som en mulighet til at John Balliol kunne gjeninnsettes på den skotske tronen, noe som var det viktigste politiske målet for familien Comyn.
Familien Comyn ved makten
Fra omtrent 1300 til 1304 var Skottlands krig, på en måte, også familien Comyns krig. Med sin fetter som Vokter holdt John av Buchan posisjonen som justikiar av Skottland nord for Forth med hoff i Aberdeen tidlig i 1300. Han var også aktiv i grenseområdene mot England og deltok i hærtokt både i England som i Galloway hvor han som sheriff av Wigtown forsøkte å vinne den lokale befolkningen over til den nasjonale saken.
I 1301 slo han seg sammen med John de Soules for å slåss mot den engelske hæren i dalen hvor elven Clyde gikk. Det påfølgende året ble han valgt til å delta på diplomatisk reise til Paris for å forsøke inngå en fredsavtale mellom England og Frankrike. I hans fravær deltok hans fetter i å slå en engelsk hær i slaget ved Roslin, men denne oppmuntringen ble snart slukket. Kong Edvard I av England forberedte en mektig offensiv mot Skottland, og overtalte kong Filip IV av Frankrike til å ekskludere Skottland fra Paris-traktaten som ble signert i mai 1303. John av Buchan deltok sammen med de andre ambassadørene i et skriv hjem som en oppmuntring til sin fetter: «For Guds skyld, bli ikke fortvilet... det vil glede våre hjerter om du visste hvor mye din ære har økt i hver eneste del av verden som et resultat av ditt siste slag med de engelske. Om du har gjorde modige bedrifter, gjør en modigere nå. Den raskeste løperen som faller før målet er nådd har løpt forgjeves...»
Kong Edvards invasjon i 1303, den mektigste siden 1296, viste seg å være for sterk for skottene å stå imot. Etter hvert som den engelske hæren presset seg nordover mot Forth, for første gang siden 1296, ble Comyns eiendommer i Buchan og Badenoch truet, og Vokteren tok pregmatiske grep og gikk inn i fredsforhandlinger med den engelske kongen, og som kom til sin konklusjon ved Strathord i nærheten av Perth i februar 1304. Paradoksalt satte det ikke familien Comyn tilbake i prestisje og de hadde fortsatt posisjoner i styringen av Skottland selv etter erobringen.
Kong Edvard, til tross for hans beryktede omdømme og hans uforsonlige hat for menn som William Wallace, var samtidig også en politiker som inngikk kompress. Han kunne ikke bekoste de store utgiftene i menn, penger og materialer som ville ha vært nødvendig for sikre Skottland, akkurat som med sin tidligere erobring av Wales. Han var derfor tvunget gang på gang å inngå avtaler og allianser med sine tidligere fiender. John av Buchans land som ble konfiskert i den ene omgangen ble levert tilbake i den andre. Buchan ble gjort til et medlem av det regentskapet som styrte under den nye engelske guvernøren, John de Bretagne, jarl av Richmond, og i september 1305 var han en av kommisjonærene som deltok i unionsparlamentet i Westminster for å akseptere kong Edvards vedtekter for styringen av Skottland.
Mord og blodfeide
I 1306 var det klart for alle at Johan Balliol, som nå hadde trukket seg tilbake til sine franske eiendommer, aldri ville komme tilbake til Skottland. Hans kongedømme var dødt, men familien Balliols krav på tronen var fortsatt levende. Kravet ble holdt i hevd av Edward Balliol, sønn av den tidligere kongen, men han satt fortsatt i engelsk fangenskap og ville fortsatt gjøre det for en god tid. Den nest beste kandidaten var John Comyn (røde), kong Johan Balliols nevø.
Hans fremste motstander var selvsagt Robert Bruce som hadde underkastet seg engelskmennene siden 1302, men hadde aldri fullstendig gitt opp sine kongelige ambisjoner. Siden 1286 hadde en mulig borgerkrig truet mellom familiene Bruce og Balliol og satt sitt preg på skotsk politikk. Da Robert Bruce møtte John Comyn til et møte i en kirke i Dumfries og drepte ham den 10. februar 1306 ble trusselen en realitet.
Grunnen bak mordet på John Comyn har aldri blitt tilfredsstillende gitt og svever fortsatt i historiens mørke. For de skotske kildene var det en rettferdig skjebne for en forræder og en spion, og for de engelske kildene var det en blodig og overlagt kriminelt mord. Det eneste som er sammenfallende er at familien Comyn generelt og John Comyn (røde) spesielt var en betydelig hindring for Bruces ambisjoner. Mordet i 1306 ble derfor en omskrivning av dommen fra 1292. Ved å gripe fordelen klarte Bruce å bli kronet som Skottlands konge i Scone Abbey den 25. mars i en improvisert seremoni. Den såkalte «Skjebnesteinen», Scones stein, manglet, det var også jarlen av Fife som av tradisjon alltid plasserte skottenes nye konge på deres trone som den fremste av alle jarlene. I en overraskende vending dukket jarlen av Fifes søster opp, Isabella MacDuff, som også var hustru til John av Buchan, og krevde retten til å geleide kongen til hans trone. Således ble en ny seremoni holdt to dager etter den første.
Da Robert Bruce satte seg opp mot Englands konge var det uunngåelig at Buchan og hans assosierte måtte gå den motsatte vegen. Den som hadde tidligere vist seg være langt mer patriotisk enn Robert Bruce sto nå fast og bestemt på engelsk side i kampen mot Robert Bruce, Skottlands nye konge. Om man ser til side for Bruces opplagte dyktighet som soldat og politisk strateg var dette vendepunktet som førte til familien Comyns utslettelse. Skotter som ikke hadde hatt noen deltagelse i mordet i Dumfries begynte nå å identifisere seg med den nye og suksessfulle kongen av Skottland mot et parti som sto i forbindelse med den forhatte fienden England.
Krig og terror
De krefter som sto imot Robert Bruces kongedømme var formidable, men spredt og han var nødt til håndtere dem en etter en. Det var en oppgave som ble gjort enklere da kong Edvard I av England døde i juli 1307 og som ble etterfulgt av den betydelig mindre handlekraftige Edvard II. Med den engelske hovedstyrken ute av landet kunne han hanske med sine skotske fiender med hensynsløs besluttsomhet. Etter suksessfulle hærtokt i Galloway og Argyllshire konsentrerte han alle sine anstrengelser og ressurser mot jarlen av Buchan, sin hovedfiende i Skottland.
Krigen mot Comyn skulle vare fra slutten av 1307 og helt til våren 1308, forlenget av at kongen ble satt tilbake av en alvorlig sykdom. Det var kanskje John Comyns beste anledning til å beseire sin fiende. Med Robert Bruce satt ut av virksomhet og den kongelige hæren kraftig redusert i antall besluttet han å angripe kongens leir ved Slioch i nærheten av Huntly, men angrepet ble gjennomført uten større besluttsomhet og han trakk seg tilbake etter å ha beskutt med ild for en tid. Beklageligvis er den eneste kilden som har overlevd fra krigen i nord ekstremt partisk mot Comyn slik at det er vanskelig å bedømme hendelsene klart. Det er to muligheter: enten var John Comyn av Buchans talenter og evner som soldat begrenset, eller han kunne ikke stole på de styrker som han rådde over. Bevisene tyder på en kombinasjon av begge deler. Krigen endte i mai 1308 da Buchans hær kollapset i slaget ved Inverurie. Jarlen av Buchan klarte med nød og neppe å flykte til England mens han jarldømme ble systematisk ødelagt.
Herjingen eller voldtekten av jarldømmet Buchan ble utført med det mål og hensikt å ødelegge for alltid Comyns makt i nordøstlige Skottland. For en gangs skyld ble terroren ikke utført av engelske styrker, men av skotske hærmenn mot deres skotske landsmenn. Ødeleggelsen var så total at den ble husket selv femti år etter hendelsene. En tilsvarende terrorisme i Galloway klarte dog ikke å knuse befolkningens lojalitet til Balliol-familien som kom tilbake på 1330-tallet, men jarldømmet Buchan ville aldri mer gjenoppstå for familien Comyn.
Comyn i England
I England ble den landsflyktige jarlen godt mottatt av kong Edvard II som utpekte ham som vokter (warden) av de nordligste engelske områdene mot Skottland i juni 1308, men han kunne ikke nyte sin nye ansvar særlig lenge og døde en gang før desember. Alice Comyn, hans niese og arving giftet seg med Henry Beaumont, en fransk adelsmann i engelsk tjeneste. Beaumont kom til å kreve jarldømmet Buchan i retten av sin hustru, et krav som han forfulgte hvileløst inntil det var en betydelig faktor som utløste den andre skotske uavhengighetskrigen på 1330-tallet, og således gjenopptok den gamle personlige krigen mellom familiene Comyn og Bruce.
John av Buchans nevø, John Comyn IV, deltok i den engelske invasjonen i 1314, bestemt på å hevne farens drap og familien Comyn, men ble drept i slaget ved Bannockburn. Med ham var det siste mannlige medlemmet av familien Comyn død.
Skotbu
Skotbu er en bygd og et tettsted i Nordre Follo kommune i Viken. Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Skotbu har en jernbanestasjon (Skotbu stoppested), en skole og en barnehage (Skotbu skole og barnehage). Skotbu grenser til Indre Østfold kommune, og det er 5 kilometer til Kråkstad og 10 kilometer til Ski.
Utbygging av nye boliger har preget Skotbu de siste årene. Mørk skole brant ned i mai 2006, og ny barneskole (1.–4. klasse) og barnehage ble ferdigstilt i 2009. Skotbu ligger ca. 33 kilometer fra Oslo sentrum. Skotbu har noen av Nordre Follos kommunes høyeste åser – Kopern og Kirkeåsen. Fra begge disse toppene er det mulig å se Oslo. Kirkeåsen har en lang historie, blant annet en gammel bygdeborg.
Knut Lindboe Spenning
Knut Lindboe Spenning (født 4. april 1896 i Sande i Vestfold, død 31. januar 1974 i Askim) var en norsk skolemann, under andre verdenskrig krigsfange i Polen og Tyskland.
Han ble utdannet cand.philol. i 1926. Han var lektor ved Fana høyere skole 1926–46 og rektor ved Askim kommunale høyere skole fra 1946 til 1963.
Etter ca. 1 år i skolen ble han så i 1943 arrestert på ny, og han satt i krigsfangenskap sammen med andre norske offiserer i Polen og Tyskland til krigens slutt. Etter krigen fikk han i oppgave av general Otto Ruge å redigere en historisk beretning om de norske offiserenes krigsfangenskap, og boka I tysk krigsfangenskap utkom i 1950 med Spenning som redaktør. Knut L. Spenning var også innehaver av «Den gylne ugle», som er Filologisk Forenings orden.
Knut L. Spenning var gift med Signe Eilifsen, søster av politifullmektig Gunnar Eilifsen som ble henrettet under krigen, da han stilte seg bak konstabler som nektet å utføre en ordre om å arrestere nordmenn.
4. etappe i Tour de France 2006
Info
Også denne etappen er en sprinteretappe med bare to stigninger og vil føre touren tilbake til Frankrike igjen. Daniele Bennati vil bruke den grønne trøyen fordi Tom Boonen allerede benytter ledertrøyen (gul).
Etter 21 km gikk Egoi Martínez, Bradley Wiggins, Christophe Mengin, Laurent Lefèvre og Cédric Coutoly i brudd, og denne gruppen tok alle bonuspoengene på etappen unntatt den første klatringen som var allerede etter 13 km. Hele ledergruppen ble tatt igjen mot slutten av etappen, og Lefèvre og Martínez ble tatt igjen en kilometer før mål. I massespurten veltet Hushovds hjelperytter Julian Dean, Robbie McEwen vant spurten og fikk sin andre etappeseier i årets Tour og sin 10. i karrieren. Hushovd kom på fjerdeplass og var 20 cm unna tredjeplassen som ville gitt han ledertrøyen grunnet bonussekunder. Hushovd ble etter målgang disket for å ha dyttet Bernhard Eisel, Det ble lagt inn en protest som ikke ble tatt til følge. Hushovd mistet dermed fjerdeplassen og ble plassert sist på dagens etappe (148.). I tillegg ble han fratatt 24 poeng i sprintkonkurransen. Eisel var uenig i straffen som Hushovd ble idømt og oppfattet ikke hendelsen som dytting.
1. sprint (Beaumont, Belgia)
Etter 103 km
2. sprint (Sains-du-Nord)
Etter 135,5 km
3. sprint (Bernot)
Etter 135,5 km
1. klatring (Côte de Peu d'Eau)
Etter 13 km, kategori 3
2. klatring (Côte de Falaën)
Etter 57,5 km, kategori 4
Palacio de Minería
Palacio de Minería er en bygning i Mexico bys historiske sentrum. Det er et av de flotteste eksemplene på nyklassisk arkitektur i Amerika. Palasset ble bygd fra 1797 til 1813 av den spanske skulptøren og arkitekten Manuel Tolsá. Det var opprinnelig hovedsetet til styret til landets gruvedrift, og tilhører i dag ingeniørfakultetet til Universidad Nacional Autónoma de México.
Palacio de Minería ligger i Calle Tacuba, foran Plaza Manuel Tolsá, hvor den kjente rytterstatuen «El Caballito», et av Tolsás verker, nå også befinner seg.
Enhver
Enhver eller Kvarmann (svensk Envar, hollandsk Elckerlijc, engelsk Everyman, tysk Jedermann), også kalt for Spillet om Enhver, er et allegorisk drama og et moralspill (moralitet) av en anonym forfatter fra hovedsakelig Tyskland, Holland og England som antagelig har sin opprinnelse på 1400-tallet. De første kjente trykte utgavene er fra 1520-tallet. Stykket handler om moralspørsmål hvor figurene er personifiserte dyder og laster.
Moralspill
Karakteristisk fra moralspillene fra slutten av middelalderen er at de handler om personfiseringer av abstrakte figurer: Gud, Djevelen, Døden, Mammon, Troen og lignende. Handlingen i moralspill er derfor allegoriske fortellinger om en kristen verdensbilde hvor menneskene – «enhver» – må svare for seg.
Dramaet har en fast utvikling som går igjen i de fleste utformingene. Ofte begynner det med en dialog mellom Gud og Djevelen om Enhver og hvor han skal dra etter at han er død. Enhver er, som navnet sier, hver og en av oss, og vi møter ham midt i et festlig lag, gjerne et bryllup. Mens festen skrider frem viser Døden seg i døra og krever at Enhver skal følge ham. Enhver ber da gjestene, en etter en om, å følge ham, men alle takker nei, først hustruen, etter det foreldrene, deretter vennene, og deretter flere allegoriske figurer: Fellesskap, Løsøre, Skatter, Ungdom, Glede og Kunnskap. Det er Gode Gjerninger eller Dyder, som han tidligere har oversett, som til slutt støtter ham og som tilbyr å rettferdiggjøre ham framfor Guds trone.
Liste over herskere i aztekerriket
Liste over tlatoanier omfatter herskere i aztekerriket, som de selv kalte «Mexica». Tittelen «Tlatoanis Mexicas» betyr «stortaler over Mexica».
Aztekerriket
Rekken før grunnleggelsen av Tenochtitlan (1325) regnes å være delvis mytologisk og tilpasset oppfatninger blant senere herskere.
Enhver
Hollandsk eller engelsk
Opprinnelsen til stykket er noe uklart, men det synes som det engelske stykket er en oversettelse av et hollandsk stykke på 921 linjer kalt Elckerlijc som ble skrevet av Pieter van Diest, første gang trykket i 1495. Spillet kan ha vokst fram i Tyskland under tittelen Jedermann, og ble derfra kjent i Holland på slutten av 1400-tallet. Professor Kåre Langvik-Johannessen ved Universitetet i Oslo har argumentert for at Jedermann har vandret til Tyskland fra Nederlandene som på denne tiden hadde et svært rikt kulturliv.
Det har vært en del debatt om slektskapet om det engelske stykket Everyman og det hollandske Elckerlijc, hvor noe forskere har argumentert for uavhengig opprinnelse til begge stykkene, mens andre mener at det engelske har sin bakgrunn, om enn ganske fritt, til det hollandske.
En argument til støtte for engelsk opprinnelse i det hollandske er at den nær totale mangelen av humor i stykket er ikke typisk for det engelske moraldramaet. E.R. Tiggs har påvist at mange av rimene i Elckerlijc ble kopiert og linjene ble oversatt direkte, noe som støtter argumentet at Everyman er en bearbeidet oversettelse Til tross for at det ikke finnes et endelig bevis, men basert på balansen i de foreliggende analysene er det vanligvis akseptert at det hollandske stykket er originalen.
De to tidligste utgavene av komplette kopier av Everyman ble trykket i London av John Scot på 1520-tallet. Den hollandske læreren og skuespillforfatteren Georgius Macropedius (1487 – 1558) utga en latinsk utgave i 1539 kalt Hecastus i Antwerpen som ble en stor suksess. Hans stykke ble trykt og oppført på dansk, svensk, hollandsk, tysk, og latin. Det er også kjent at det ble gjort tallrike oppføringer i Tyskland på hovedsakelig på 1500-tallet og 1600-tallet.
Pieter van Diests tekst ble fremført i flere kirker i Oslo våren 1988, i en nynorsk oversettelse av Åse-Marie Nesse: Spelet om Kvarmann.
Moderne utgaver
En moderne og sterkt omarbeidet utgave av middelalderstykket er det tyske Jedermann (1911) av den østerrikske forfatteren Hugo von Hofmannsthal. Det har blitt framført årlig på festivalen i Salzburg siden 1920. Ingmar Bergman satte dette stykket opp på Sveriges Radio som radioteater i 1956. Til forskjell fra middelalderens drama gjorde Bergman de allegoriske figurene til «ekte» mennesker.
Dette allegoriske dramaet har hatt stor betydning for en lang rekke diktere. Både Henrik Wergeland og Henrik Ibsen synes å ha kjent stykket i en eller annen form, og mye av tankestoffet kan gjenfinnes i Peer Gynt. Det er også mulig å finne spor etter spillet i den amerikanske TV-serien Angel.
Jöns Bengtsson (Oxenstierna)
Jöns Bengtsson (Oxenstierna) (født ca. 1417, død 15. desember 1467) var erkebiskop 1448–1467, riksforstander sammen med Erik Axelsen (Tott) 1457 og alene 1465–1466.
Da Jöns Bengtsson ble utpekt som erkebiskop i 1448 var han biskop i Uppsala. Han ble vigslet til posisjonen den 30. juni 1448, dagen etter at Karl Knutsson (Bonde) var kronet til konge, og den 1. juli kunne han som erkebiskop selv krone dronningen. Han måtte derimot vente på pave Nicholas Vs bekreftelse til det påfølgende år.
Erkebiskop Jöns Bengtsson var leder av unionspartiet og i 1457 var han sterk nok til at reise seg mot Karl Knutsson, som siden 1452 hadde ført krig mot Christian I av Danmark. Da Karl Knutsson ble fordrevet ble Christian I også konge av Sverige. Danskekongen mistet imidlertid Jöns Bengtsons støtte da denne gjorde opprør mot de høye skattene. Christian I hadde dyp gjeld til utlandet og forsøkte å løse seg fra denne med å utskrive store skatter hvor kirken ikke var unntatt, heller ikke penger innsamlet for å betale utgiftene til et korstog mot tyrkerne. Christian I satte sine tidligere støttespillere i fengsel i 1463. Det førte til et nytt opprør og i 1464 måtte kongen løslate erkebiskopen i et forsøk på å dempe opprøret. Forsøket var forgjeves. Ved Harakers kirke i Uppland slo en bondehær under ledelse av Sten Sture den eldre danskene og svenskene tilbakekalte Karl Knutsson fra hans utenlandseksil
Jöns Bengtsson var medlem av den mektige familien Oxenstierna hvor mange av dens medlemmer var blitt betydelige aktører i det offentlige liv i senmiddelalderens Sverige. Forståelsen av Jöns Bengtssons politiske aktivitet finnes hans sterke ambisjoner, dels for familiens framgang, dels for hans fedreland og dels for den svenske kirke. Det var en sterk dragkamp mellom Oxenstiernafamilien og Bondefamilien, den siste som kongen selv tilhørte, Karl Knutsson. Kongen var støttet av det nasjonale partiet. Jöns Bengtsson mente at adelen og Sveriges ledende menn i tiden før Kalmarunionen hadde sviktet kirken, ikke respektert geistligheten og kirkens eiendommer. I utgangspunktet var Jöns Bengtsson for Kalmarunionen og leder for unionspartiet, men skiftet politisk syn. I en union med Norge, Sverige og Danmark forutså han en sterk begrensing av den svenske adelen, noe som igjen ville bli en svekkelse av den svenske kirken. Logisk sett ble Jöns Bengtsson nasjonalist ut ifra sine bekymringer for kirkens stilling og makt.
Etter at Karl Knutsson var blitt avsatt atter en gang var det erkebiskopen som i realiteten styrte Sverige, men han var ikke i stand til å holde på sin posisjon. De ulike fraksjonene slo seg sammen mot ham og valgte Erik Axelsson (Tott) som regent i 1466 og Jöns Bengtsson ble dermed tvunget til å trekke seg tilbake. Han fant et tilholdssted hos sin venn Magnus Gren på Öland hvor han døde den 15. desember 1467, «fattig og i landflyktighet, angret av ingen, hatet av mange, og fryktet av alle», i henhold til en senere tekst.
Farfaren til riksforstanderen het også Jöns Bengtsson (Oxenstierna), og døde omkring 1399.
104 Klymene
104 Klymene er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Themis. Den ble oppdaga den 13. september 1868 av James Craig Watson fra Detroit Observatory i Ann Arbor. Den er oppkalt etter en av kvinneskikkelsene i gresk mytologi med navnet Klymene.
Gabriel Milito
Gabriel Alejandro Milito (født 7. september 1980) er en argentinsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for Argentinos Juniors.
Tidligere spilte han for det argentinske topplaget Independiente (1997–2003). Han var i ferd med å gå til Real Madrid i 2003, men laget avslo overgangen etter en medisinsk test, som ifølge klubben avslørte en kneskade. Gabriel Milito besluttet å bli værende i Spania, og gikk i stedet til Real Zaragoza. 10. juli 2007 gikk han til FC Barcelona, for 20.5 millioner euro.
Han er broren til den tidligere fotballspilleren Diego Milito.
Han var med i som deltok i VM i fotball 2006.
Trenerkarriere
Han var hovedtrener for den argentinske klubben Estudiantes de La Plata fra 16. april 2015 til 12. desember 2015.
Ole Aass
Aass var sønn av gardbruker Julius Aass og Karen Otilie, f. Sukkestad. Han tok middelskoleeksamen i 1900 og eksamen fra Storhove landbruksskole i 1906. I 1914 ble Aass gift med gardbrukerdattera Johanne Skramstad (1891–1973) fra Totenvika. Samme år tok han over farsgarden Sukkestad.
I 1922 kom han første gang inn i herredsstyret. Etter å ha vært ordfører fortsatte han som formannskapsmedlem fra 1934 til 1937. I tillegg hadde Aass ei rekke verv på kommunalt og fylkeskommunalt nivå, både innafor politikk og næringsliv. På 1930-tallet var han gjeldsmeglingsmann for Østre Toten i Lånekassen for jordbrukere, i ei tid da konkursspøkelset hang over mange bønder.
Trjokhgornyj
Trjokhgornyj (russisk: Трёхго́рный) er en lukket by i Tsjeljabinsk oblast i Russland. Byen ble grunnlagt i 1952, og var tidligere kjent under navnet Zlatoust-36. Navnet «Trjokhgornyj» betyr (en by med) tre fjell.
Innbyggertall: 34 290 (folketelling 2002).
Trjokhgornyj ligger ved elva Jurjuzan (russisk: Юрюзань) i den vestre delen av Tsjeljabinsk oblast, rundt 200 km fra Tsjeljabinsk. Den er en lukket by fordi en fabrikk som produserer deler til atomreaktorer er lokalisert i byen.
Helge Ness
Helge Ness (født 5. mai 1948, død 15. februar 2013) var en norsk tegner, illustratør og barnebokforfatter fra Alvdal i Hedmark. Han har illustrert en rekke bøker, spesielt med stoff fra Nord-Østerdalen.
Billedkunst (tidsskrift)
Billedkunst er et norsk kunsttidsskrift som blir utgitt av Norske Billedkunstnere (NBK). Tidsskriftet ble utgitt under navnet Billedkunstneren fra 1975, og endret navn i 1998.
Historie og innhold
Bladet ble utgitt første gang i 1975 med navnet Billedkunstneren. Det utkom i totalt 24 utgaver frem til og med 1998. I 1999 endret nyansatt redaktør Jonas Ekeberg profilen fra et fagblad med vekt på featureartikler til et bransjetidsskrift med vekt på nyheter og kritikk. Formatet ble endret til et tilnærmet tabloidformat, tidsskriftet ble underlagt redaktørplakaten og navnet ble endret til Billedkunst for å vise at det ikke henvendte seg kun til kunstnere, men til hele kunstfeltet.
Billedkunst er medlem av Norsk Tidsskriftforening og Den Norske Fagpresses Forening.
Profil
Billedkunst er både et fagblad for medlemmene av Norske Billedkunstnere (NBK) og et kunsttidsskrift for en større offentlighet. Tidsskriftet vektlegger nyheter og kritikk, og skal være et viktig faglig, økonomisk og politisk referansepunkt i norsk kunstliv. Billedkunst utkommer syv ganger i året og har et opplag på 3300.
Bilag
Billedkunst har uregelmessig bilag. Noen eksempler er Norske Tekstilkunstneres perodika SOFT magasin og den uavhengige perdoikaen Kunstjournalen B-post.
Tegneserie
Billedkunst har ved hver utgivelse en stripe Kebbelife av billedkunstner Mette K. Hellenes.
Steinar Bjølbakk
Steinar Børre Bjølbakk (født 6. september 1946), også kalt Bjølle, var en norsk ishockeyspiller for Lambertseter, Ljan, Vålerenga og Sparta. Og to ganger vinner av Gullpucken (1970 og 1972). Han vant hele syv NM gull med Vålerenga (1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970 og 1973).
Bjølbakk spilte 60 offisielle OL og VM kamper for det norske hockeylandslaget og deltok under vinter-OL 1968 og vinter-OL 1972. Norges ishockeylag kom på ellevteplass i 1968 og på åttendeplass i 1972.
Bjølbakk er oppvokst i drabantbyen Lambertseter.
Valley-bulldog
Valley-bulldog er opprinnelig en blanding av engelsk bulldog og boxer. Hunderasen ble skapt på midten av 1900-tallet og er mest vanlig i Annapolis Valley i Nova Scotia, Canada. Formålet med rasen var å få fram en god kveghund og vokterhund med stor arbeidskapasitet. Avlslinjene kan føres mer enn femten generasjoner tilbake i tid. Det første registrerte kullet utenfor Canada stammer fra California i USA og er datert oktober 2003.
Studentsenteret
Studentsenteret ved Universitetet i Bergen ligger i Parkveien 1 på Nygårdshøyden, og åpnet i 2007.
Senteret er tegnet av Lusparken arkitekter, Trondheim. Det har tre plan og fasadene er kledd med hvit granitt og glass. Arealet på totalt 11 500 kvadratmeter forbeholdes undervisning, service og velferdsfunksjoner. Det store auditoriet «Egget» har plass til om lag 270 personer, og har fått plass oppunder taket i bygningens vrimleområde.
Studentsenteret inneholder bokhandel, kantine og restaurant, Studentenes Psykiske Helsetjeneste (SPH), Studentparlamentetet, Velferdstinget Vest og studentrepresentantene i Universitetsstyret, studentmedia: Bergen Student-TV, Studvest og Studentradioen i Bergen, karrieresentet, og studentrådgivning. Bygget har også gymsal, styrkerom og svømmebasseng.
Britannia Superior
Britannia Superior var en romersk provins som ble opprettet i 197 av keiser Septimius Severus, ved at Britannia ble delt for å hindre at guvernørene fikk for stor makt.
Guvernørene styrte fra Londinium. Kun noen få av dem er kjent ved navn. De var tidligere konsuler, og sto dermed over guvernørene i Britannia Inferior, som var praetorianere.
Aldri solgt en løgn
Aldri solgt en løgn er det tredje albumet fra den norske hiphop-duoen Karpe Diem. Det ble utgitt i 2010. Albumet er det første norske hiphopalbumet som har gått til topps på VG-lista. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2010 i klassen hiphop. Låten «Ruter» ble dessuten nominert i klassen årets hit. Den 17.august 2020 så ble rettighetene til albumet overført fra Cosmos Music(Bonnier Amigo) til Patel & Abelmaguid Foundation.
Ifinger
iFinger er en digital søkemotor for ordbøker som viser resultatet i et eget vindu ved siden av det brukeren jobber i. Brukerne kan laste ned fra et bredt spekter av utgivere av ordbøker som Ernst Klett Verlag og Cappelen Damm. iFinger tilbyr også direkte søk i Wikipedia.
iFinger tas i bruk ved å flytte markøren over et ord på en webside, eller dobbeltklikke (ctrl + F11) på et ord i et hvilken som helst Windows-basert program. iFinger-motoren vil umiddelbart søke opp og levere den nødvendige informasjonen i et nedtrekksvindu.
Produktutvalget består av rundt 100 titler.
Følgende språkkombinasjoner tilbys i iFinger:
Historikk
iFinger ble etablert av norske utgivere i 2000. iFinger har mer enn 2.5 millioner individuelle brukere, og tilbyr også globale multi-språk-løsninger for bedriftsnettverk.
Robert Wilson (dramatiker)
Robert Wilson (født ca. 1540-tallet, gravlagt 20. november 1600) var en elisabethansk dramatiker som arbeidet hovedsakelig på 1580-tallet og 1590-tallet. Han er også antatt at han var en skuespiller som spesialiserte seg på klovneroller. Det er få detaljer om hans liv som er kjent.
Liv og virke
Han er knyttet til 16 skuespill for Philip Henslowes teater The Rose i samarbeid med andre dramatikere som også produserte kopier for Henslowe. Mens han er nevnt som en dramatiker av Francis Meres i 1598, er det meste som ettertiden vet om hans teaterkarriere avledet fra Henslowes papirer.
Ettersom både fornavnet og etternavnet er vanlig er det ikke sikkert at den Robert Wilson som arbeidet for Henslowe i 1598-1600 er den samme mannen som var en framtredende skuespiller og tidvis dramatiker på 1580-tallet; skjønt mange forskere betrakter det som mer sannsynlig det er tilfelle enn det motsatte. Om dette er korrekt var Wilson skuespiller sammen med Leicester's Men på 1570-tallet, og ble lovrost sammen med Richard Tarlton for sin «intelligens». Han er generelt akseptert som forfatteren av The Three Ladies of London (utgitt 1584), The Three Lords and Three Ladies of London (utgitt 1590), og The Cobbler's Prophecy (utgitt 1594). Det har blitt spekulert i om han også har skrevet Fair Em (ca 1590). I Palladis Tamia (1598) nevner Francis Meres Wilson sammen med Tarlton, og knytter Wilson særlig til Swan Theatre som ble bygget ca 1595.
I løpet av knappe to år, fra våren 1598 til sommeren 1600, arbeidet Wilson med andre medlemmer av Henslowes stab av husforfattere på 16 forskjellige skuespill, inkludert tre prosjekter i to deler. Flere av disse ble dog aldri fullført.
Av Wilsons samarbeid for Henslowe ble kun første del av Sir John Oldcastle utgitt, i 1600 og 1619. Ingen av de andre skuespillene overlevde. Sir John Oldcastle ble bestilt som et motskrift til den negative beskrivelsen av hovedfiguren i den opprinnelige versjonene av William Shakespeares skuespill Henrik IV, Del 1 og Henrik IV, Del 2. innvendinger fra etterkommerne av den historiske John Oldcastle, en protestantisk martyr, synes å ha vært ansvarlig for både skrivingen av det korrigerte stykket om Oldcastle, og endringen av Oldcastle til sir John Falstaff i de senere versjonene av Shakespeares stykker.
Wilson har også blitt foreslått som en mulig forfatter av flere anonyme elisabethanske skuespill, blant dem Fair Em, Sir Clyomon and Sir Clamydes, og A Knack to Know a Knave.
Hvorfor en forfatter ville arbeide på den måten som Henslowes medarbeidere gjorde har følgende årsaker: karrierene til dramatikere som arbeidet hovedsakelig på soloprosjekter, slik Shakespeare og Ben Jonson gjorde, viser at en dramatiker som arbeidet alene kunne i høyden skrive et eller to skuespill i året. Om en av disse skuespillene ikke solgte eller tiltrakk seg et publikum var forfatteren i store økonomiske vanskeligheter. Samarbeid delte risikoen og kunne sikre en viss fast inntekt for en imøtekommende forfatter.
En «Robert Wilson, yeoman (player)», bonde og skuespiller, ble gravlagt ved St. Giles i Cripplegate den 20. november 1600. Dette er i overensstemmelse med synet at de to Robert Wilson, skuespilleren hos Leicester's Men og Henslowes dramatiker, var en og samme person: det forklarer Henslowes Wilson sluttet å skrive i 1600.
Silent Hill
Silent Hill er en serie videospill i sjangeren overlevelsesskrekkspill. De fire første spillene i serien ble utviklet av Team Silent, et internt spillstudio til Konami. Senere spill i serien har blitt publisert av Konami, men utviklet av andre. Det har også kommet ut noen filmer i serien.
Thaleropis ionia
Thaleropis ionia er en sommerfugl som tilhører gruppen Apaturinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Silent Hill
I motsetning til skvettesekvenser, som Resident Evil-serien står ved, byr Silent Hill på psykologisk skrekk.
Thaleropis ionia
Utseende
En middelsstor (liten til Apaturinae å være) sommerfugl med litt flikete vinger. Den kan ligne mye på en neslesommerfugl (Aglais urticae), men tegningene er mindre kontrastrike. Oversiden er oransje med brune tegninger som danner tre korte, brede tverrbånd i forvingen. Bakvingen har et brunt rotfelt, en serie av mørkbrune, ovale flekker midt i vingen og et smalt, brunt siksak-bånd langs ytterkanten.
Levevis
Arten holder helst til i nærheten av elver. Larvene utvikler seg på nesletre (slekten Celtis, hampfamilien), i likhet med mange andre Apaturinae. De voksne sommerfuglene flyr i to generasjoner fra juni til august. Hunnene holder seg mest oppe i trekronene, hannene kommer gjerne ned for å drikke av sølepytter og gjødsel.
Systematisk inndeling
Slekten Thaleropis inneholder fem nominelle arter, men det er mulig at alle er synonymer for Thaleropis ionia.
Sesilåmi
Sesilåmi er et skirenn fra Brokke i Setesdal til Sinnes i Sirdal. Rennet går over en strekning på 52 kilometer, det meste i Setesdal Vesthei - Ryfylkeheiane Landskapsvernområde. Løypas høyeste punkt er over 1000 moh.
Sesilåmi har vært arrangert hvert år siden starten i 1976, med unntak av 1979, 1995, 2010, 2013, 2020, 2021 og 2022. De siste årene har det vært rundt 1 000 deltakere men til rennet i 2010, som ble avlyst på grunn av værforholdene i fjellet, var det påmeldt 2800 deltakere. Rennet i 2013 ble også avlyst bare timer før start på grunn av værforholdene.
Løyperekordene er fra 2007 og tilhører Svein Tore Sinnes (2:13:12) og Jorunn Øye (2:39:49).
Løgumkloster
Løgumkloster er en by i Løgumkloster sogn i det sentrale Sønderjylland med 3,629 innbyggere (2013). Første del av navnet er en avledning av stedsnavnet Løghar med betydningen «jord med vannløp» eller «sump», mens andre del skyldes klosteret på stedet.
I byen ligger den store middelalderbygningen Løgumkloster kirke oppført fra 1225 og ca. frem til midten av 1300-tallet. Sammen med Sorø klosterkirke på Sjælland regnes den for et enestående dansk stykke arkitekthistorie fra Middelalderen. Sydøst for kirkens område ligger Løgumkloster Refugium (se betydningen refugium) som blant annet tjener som rekreasjons-, fordypelses- og konsertsted, mens man i den nordlige del av Løgumkloster kan se Nørre Løgum kirke. I byen finner man også Løgumkloster Højskole fra 1960, opprettet som folkehøgskole med basis i N.F.S. Grundtvigs tanker.
Tett ved Løgumkloster ligger skogen Åved Plantage og 5 kilometer nordvest for byen finner man den 62 meter høye bakke Vongshøj med vid utsikt over denne flate delen av Sønderjylland. Løgumkloster ligger i Tønder kommune og hører til Region Syddanmark. Der er 8 kilometer til Bredebro, 18 kilometer til Tønder, 33 kilometer til Aabenraa og 40 kilometer til domkirkebyen Ribe.
Kokegrop
Kokegroper er groper med et kullag dekket av skjørbrent stein. Dette har vist seg å være en av de vanligste strukturene som blir funnet ved arkeologiske undersøkelser og et stort antall er undersøkt i forbindelse med undersøkelser i Øst-Norge.
Større felter med kokegroper kan tolkes som spesielle samlingsplasser, tingsteder eller kultplasser. En teori er at dette ikke dreier seg om vanlige hverdagslige måltider, men at måltidene som ble tilberedt i gropene var knyttet til spesielle fester eller kultiske handlinger.
Referanser
Gargrube
Kim Geun-tae
Kim Geun-tae (født 14. februar 1947 i Bucheon, død 30. desember 2011 i Seoul) var en sørkoreansk politiker og tidligere partileder i det liberale Uripartiet. Han har også vært sørkoreansk helseminister.
Han er av mange ansett som en av de viktigste personene bak den sørkoreanske demokratiseringen, og er kalt for det sørkoreanske demokratiets gudfar.
Han ble på 1970-tallet og 1980-tallet arrestert og torturert flere ganger for sine protester mot det sørkoreanske diktaturet, blant annet mens han studerte ved Seoul National University. Som en følge av tortur ble kan diagnostisert med Parkinsons.
Han ble innvalgt til Sør-Koreas nasjonalforsamling i 1996 og har siden sittet tre perioder, der han har representert det liberale partiet Minju-dang. I 1987 fikk han Robert F. Kennedys menneskerettighetspris sammen med sin kone, In Jae-keun.
Michele Pellegrino
Michele Pellegrino (født 25. april 1903 i Centallo ved Fossano i Italia, død 10. oktober 1986 i Torino) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Torino 1965–1977.
Han ble kreert til kardinal i 1967 av pave Paul VI.
Han deltok i konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
105 Artemis
105 Artemis er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 16. september 1868 av James Craig Watson fra Detroit Observatory i Ann Arbor. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Artemis.
Otniel
Otniel (hebraisk: עָתְנִיאֵל בֶּן קְנַז, moderne hebraisk Otni'el Ben Kenaz; «Guds løve») var ifølge Bibelen den første av dommerne etter Josva. Han var nevø av Kaleb og ble også gift med Kalebs datter. Otniel kjempet mot Kusjan-Risjatajim, som omtales som konge i Mesopotamia.
Familie
Otniel var i slekt med Kaleb da hans far var Kenas, den yngre broren til Kaleb. Talmud argumenterer også for at Otniel var Kalebs bror. Da Kaleb lovte sin datter Aksa til den som erobret landet Debir. er det Otniel tar utfordringen, og ble således Kalebs svigersønn.
Dommer
Rundt tretti år etter at Josva var død ble israelittene underkastet Kusjan-Rishathaim, konge av Mesopotamia, etter sigende på grunn av at de hadde syndet. Kongen av Mesopotamia undertrykte dem i åtte år til de skrek ut til Gud. Otniel ble løftet opp for å være deres budbringer. Han var nevø av Kaleb, og Otniel er den eneste dommeren som er nevnt tilknyttet Judas stamme. Under Otniel varte freden i førti år.
Etter disse førti årene ble Israel underkastet Eglon, en konge av Moab, igjen for at israelittene ikke hadde oppført seg så bra som de burde, ifølge Bibelen: «de hadde gjort det som var Herren imot». Denne gangen var de underkastet i atten år.
Jemens guvernementer
Jemen består av 20 guvernementer (muḥāfaẓa, flertall muḥāfaẓāt) i tillegg til at hovedstaden Sana blir behandlet som et eget guvernement.
Firn
Firn (fra gammelhøytysk firni, dvs «fjorårets») eller firnsnø er en betegnelse på snø som er minst et år gammel og har gjennomgått en ablasjonsperiode.
Firn oppstår når snøkrystaller gjentagende ganger tiner og fryser. Enkeltkrystaller nær smeltepunktet er nesten flytende og så glatte at de glir langs andre krystaller. Rommet mellom krystallene fylles opp og fører til at snøens tetthet øker. Lufta som var mellom snøkrystallene presses opp til overflaten eller samles i luftbobler.
Resultatet av denne prosessen er større, graupelaktige, kornete strukturer med en massetetthet mellom 0,4 og 0,8 g/cm³; åtte meter nysnø blir til omtrent en meter firn. Konsistensen minner om våt sukker, og firn er så hard at den er svært tung å måke.
Den laveste høyden der firn akkumuleres på en isbre kalles firngrensen, og kan sees som grensen mellom breens blåis og det sammenhengende sommersnødekket over. Den delen av breen som ligger over firngrensen kalles også firnfelt.
Det neste trinnet i omvandlingsprosessen fra snø til breis kalles firn-is og den dannes framfor alt gjennom trykk.
106 Dione
106 Dione er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 10. oktober 1868 av James Craig Watson fra Detroit Observatory i Ann Arbor. Den er oppkalt etter den greske gudinnen Dione.
Dictionary of National Biography
Oxford University Press begynte på 1990-tallet arbeidet med å revidere og modernisere serien. Den nye utgaven, i dag kjent som Oxford Dictionary of National Biography (forkortet ODNB), ble utgitt 23. september 2004. Den revidert utgaven er i 60 bind. Innholdet, med oppdateringer, er også tilgjengelig for abonnenter via Internett.
DTH
DTH er kortform for Direct To Home (direkte til hjemmet), og er et populærbegrep innen TV-distribusjon.
DTH betegner den type kommunikasjonssatellitter som sender direkte til parabolantenner hos den enkelte bruker, mest for å skille disse fra satellitter for annen type kommunikasjon.
DTH-satellittene er altså f.eks. de vanlige ASTRA- og THOR-satellittene vi kjenner fra parabolanleggene som brukes i privathusholdninger. De brukes også for distribusjon til kabel-TV-nett selv om dette egentlig blir «indirekte» til hjemmet.
What You Hear Is What You Get
What You Hear Is What You Get er det 7. konsertalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1971. Albumet kom på 7.-plass på R&B-lista og 25.-plass på Pop-lista. Albumet ble spilt inn i Carnegie Hall 1. april 1971.
Sporliste
Side 1:
Side 2:
Side 3:
Side 4:
John Persen
John Persen (født 9. november 1941 i Porsanger, død 12. desember 2014 i Oslo) var en samisk komponist.
Bakgrunn
Persen vokste opp i et læstadiansk miljø på Ráigeadja i Porsanger før han begynte å studere. Han var utdannet agronom og tok lærerutdanning i Tromsø (1963–1967), etterfulgt av studier i musikkpedagogikk, satslære og komposisjon ved Musikkonservatoriet i Oslo (1968–1974). Persen studerte også komposisjon under György Ligeti i Tyskland.
Komponist og musiker
Han var studentenes representant i Norsk kulturråds utvalg for opprettelse av statlig musikkhøgskole (1969–1971), ledet aksjonene for opprettelse av Norges musikkhøgskole, var leder for UNM, Ung Nordisk Musikkfest (1970–1973) og formann i Ny Musikk (1973-1976). Sammen med Olav Anton Thommessen var han initiativtaker for opprettelse av Norsk Musikkinformasjon på første halvdel av 1970-tallet. Videre var han styremedlem i Norsk Musikkinformasjon i flere perioder på 1970- og 1980-tallet samt en av initiativtakerne til, og leder for, aksjonskomiteen for Kunstneraksjonen 1974, initiativtaker og leder for musikk- og teatersommerskolen For Full Musikk1979 –1984), styremedlem i Norsk Komponistforenings plateselskap Norsk Musikkproduksjon (1986–87), konstituert direktør for Norsk Musikkproduksjon (1987), initiativtaker og festivaldirektør for ULTIMA Oslo Contemporary Music Festival (1990–1994), manager for Oslo Sinfonietta (1995-2001) og direktør for Norsk Musikkinformasjon (2001). miniatyr|John Persen i 2011. André Savik
Persen var siden 1968 en deltaker og debattant i norsk musikk- og kulturliv, både som foredragsholder og skribent i tidsskrifter og aviser.
Som komponist er John Persen kanskje mest kjent for operaen Under kors og krone (1985), et aldri oppført bestillingsverk for Den Norske Opera & Ballett basert på det blodige Kautokeino-opprøret i 1852, og for orkesterverket Over kors og krone, med utgangspunkt i det samme materialet og urfremført av Oslo-Filharmonien i 1999. I 1977 vant han en av prisene i Komponistkonkurransen i forbindelse med åpningen av Oslo Konserthus med orkesterverket čSv. Tittelen er en samisk forkortelse og betyr «Våg å vise at du er same».
Åmål kommune
Åmål kommune er en kommune i Västra Götalands län i landskapet Dalsland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Åmål.
Tettsteder
Åmål kommune har tre tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Tartessos
Tartessos (gresk: Ταρτησσός) var en havneby og en omliggende sivilisasjon og kultur på sørkysten av Den iberiske halvøy (i dagens Andalucía i Spania) ved munningen av elven Baetis eller Oba (= Gullelv) (dagens Guadalquivir). Navnet Tartessos henger kanskje sammen med navnet Tarsis.
Byen opptrer i kilder fra antikkens Hellas og Midtøsten fra rundt 500 f.Kr. Eksempelvis beskriver Herodot stedet som bortenfor Herkulessøylene, den antikke betegnelsen på Gibraltarstredet. Romerske skribenter tenderer til å være et ekko av tidligere greske kilder, men fra rundt slutten av millenniet er det indikasjoner på at navnet Tartessos hadde falt ut av bruk, og at byen hadde gått tapt i oversvømmelse, skjønt flere forfattere forsøker å identifisere den med byer med andre navn i samme område. Arkeologiske oppdagelser i regionen har avdekket et bilde av en langt mer utstrakt kultur som er identifisert som tartessisk.
Folket fra Tartessos ble viktige handelspartnere med fønikerne som var til stede i Iberia fra 700-tallet f.Kr. og som bygde en egen havn ikke langt unna, Gades (som er dagens Cádiz).
Tartessisk språk
Tartessisk språk er utdødd førromersk språk som en gang ble snakket i sørlige Iberia. De eldste kjente innfødte og stedegne tekstene i Iberia, datert til 600-500 f.Kr., ble skrevet på tartessisk. Inskripsjonene ble skrevet i et delvis stavelsesskrift og ble funnet i det generelle området hvor Tartessos var lokalisert og i omgivelsen rundt dette området. Tartessiske tekster er blitt funnet i sørvestlige Spania og sørlige Portugal (hovedsakelig Conii-områdene i Algarve og sørlige Alentejo, disse blir ofte referert til som sørvestlig skrift). Tilknytningen til tartessisk er usikker. I henhold til et forslag fra forskeren John T. Koch har det blitt gjort forsøk på å forstå tartessisk som et skriftlig keltisk språk.
«Tarsis»
Stedet er bemerkelsesverdig ofte nevnt i Det gamle testamentet med navnet «Tarsis» (.) Der har det hovedbetydning av å være en by eller region langt borte (Jesaja 23:6; Jeremia 10:9; Esekiel 27:12; 38:13; Jona 1:3; 4:2; 2 Krønikebok 9:21; 20:36, 37; Salme 72:10.) Noen steder står det som betegnelse for et folkeslag (Jesaja 66:19; Første Mosebok 10:4; 1 Krønikebok 1:7.)
Det er også ofte tale om Tarsis-skip (Jesaja 2:16; 23:1, 14; 60:9; Esekiel 27:2;5; Salme 48:8). Det synes som om byen har vært et viktig handelssted, noe som særlig fremgår av Første Kongebok 10:22.
Noen tekster tyder også på at Tarsis-skip ble en standardbenevnelse for havgående skip (2 Krønikebok 9:21; 20:36.) Ett sted benyttes disse skipene som eksempel på menneskelig overmot (Salme 48:8.)
Kornsirkel
Kornsirkler (etter engelsk crop circles og corn circles) er figurer og formasjoner som dannes i en åker når partier av korn og vekster er bøyd ned eller brukket. Feltene med nedpressede strå og stengsler ser annerledes ut enn resten av plantefeltet når en betrakter det ovenfra eller på avstand. Slike geoglyfer («jordtegninger») og stedskunst viser ofte sirkelrunde eller andre geometriske figurer. De kan være fra noen få til flere hundre meter i utstrekning. Siden slutten av 1970-årene er det blitt påvist flere tusen kornsirkler i særlig Sør-England, men også andre steder i Europa og i USA.