cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kjernefysisk fusjon
Reaksjoner og kriteria for fusjon på jorden
Energi vil videre tapes ved bremsstrahlung som oppstår når elektronene i plasmaet kolliderer med brenselionene og tar opp energi som stråles ut i form av elektromagnetisk (gamma) stråling. Fordi plasmaet er optisk transparent vil denne energien forsvinne ut av plasmaet og typisk absorberes i reaktorveggen. Tapet angår her tap av energi fra plasmaet som er nødvendig for å opprettholde reaksjon. Energien er imidlertid en del av den utnyttbare energi som kan tas ut fra reaktoren. Bremsstrahlungtapene minimaliseres ved en relativt høy temperatur i forhold til Lawson-kriteriet, og vises i følgende tabell ved denne temperatur. Ved lavere temperaturer er tapet til bremsstrahlung relativt høyere. Også energi fra reaksjonsproduktene (askeionene) tapes på denne måten og reduserer reaksjonsproduktenes bidrag til oppvarming av plasmaet.
Selv med disse begrensningene er forholdene som skissert over idealiserte. I virkeligheten vil for eksempel fusjonsproduktene (aske) etterhvert forurense plasmaet. Det er vanskelig å innelukke brenselet uten samtidig å innelukke aske like effektivt. Det er en rekke ytterligere tap og praktiske faktorer som må løses før en slik reaktor kan produsere netto utnyttbar energi.
Fusjonsbomber (H-Bomber)
Fusjon for atomvåpen stiller krav til leverbarhet (størrelse, vekt, form og kontroll), men kan også operere med betydelig høyere trykk og temperatur enn fredelig utnyttelse. Spesielt betyr dette at fusjonsområdet kan gjøres relativt optisk opakt slik at gammastråling fra bremsstrahlung ikke tapes og reduserer energien for raskt. Det er grunnen til at man allerede i 1952 kunne detonere den første fusjonsbomben (Ivy Mike). Detaljerte beskrivelser av slike våpen er generelt ikke tilgjengelig gjennom primærkilder og man baserer seg på sekundær informasjon fra forskjellige kilder som for eksempel en klassisk artikkel i «The Progressive» som er beheftet med feil.
Den enkleste varianten er såkalt forsterket fisjon (Boosted fission) der en vanlig fisjonsbombe har hulrom med Deuterium-Tritium blanding (som for primærtrinnet i figuren). Denne blandingen komprimeres ved fisjonsreaksjonen, fusjonerer og avgir nøytroner som igjen forsterker fisjonsreaksjonen. Fordi bare rundt 1 % av energien kommer fra D-T fusjon regnes dette ikke som en egentlig fusjonsbombe.
For egentlige fusjonsbomber er Teller-Ulam prinsipp to- eller tretrinns kompresjon med stråling enerådende. Her brukes typisk en forsterket implosjonstype fisjonsbombe som første trinn. Det er først og fremst gammastråling fra denne som innelukkes i kappen (såkalt «hohlraum») og varmer en «forladning» (i figuren Uran 238) slik at ablasjon komprimerer forladning og dermed fusjonsbrenselet innenfor. Forladningen og kappen er av materiale som er optisk opakt for gammastråling, som bly eller uran eventuelt med beryllium.
Det er ønskelig med brensel i fast form mens D-D og D-T er i gassform og flytende ved svært lav temperatur. Oppbevaring av Tritium et problem fordi det har kort halveringstid (12,3 år) og reagerer kjemisk med uran og plutonium. Derfor bruker man generelt LiD (Litium-Deuterid) og noe LiT som raskt går over til plasma. 6Li nedbrytes til Tritium ved nøytronbestråling. Det kan også 7Li gjøre ved nøytroner med høyere energi (endoterm reaksjon), og en blanding kan derfor brukes. For å sette i gang reaksjonene raskt og presist når tilstrekkelig densitet er oppnådd må både primær og sekundær enhet ha en trigger. For primærladningen brukes gjerne en presist trigget «tett rør» type kilde (se over), mens for sekundærladningen brukes en «tennplugg», typisk av plutonium eller høyanriket uran, som komprimeres til kritikalitet og gir svært hurtig oppvarming til å starte fusjon. Når sekundærladningen tenner er primæreksplosjonen allerede over, men det er fremdeles en mindre mengde nøytroner igjen samt nøytroner fra tidlig D-D fusjon som kan antenne tennpluggen. Først får man ren D-D forbrenning som følges av D-T ettersom tritium produseres og noe D-3He (som beskrevet i forrige avsnitt) samt en rekke andre sidereaksjoner.
Forladningen vil først komprimere fusjonsbrenselet, senere også reflektere nøytroner slik at Litium produserer mer Tritium og innelukke gammastråling slik at energien ikke tapes fra fusjonsområdet. Den må derfor være mekanisk intakt til fusjonen er ferdig. Ved rene totrinns bomber kan forladningen for eksempel være bly. Ved tretrinns bomber kan forladningen bestå av fisjonsbrensel, for eksempel noe anriket uran, som antennes av nøytronstrålingen fra fusjonsreaksjonen. Dette kan typisk doble eller tredoble den totale energien, men medfører også vesentlig høyere radioaktivt nedfall. Dette kan utnyttes spesifikt ved at forladningen «salter» bomben slik at det dannes isotoper til radioaktivt nedfall som nedbrytes med intens gammastråling.
Primærladningen forbrenner i løpet av 5-15 nanosekunder mens sekundærladningen antennes og forbrenner i løpet av noen hundre nanosekunder. Svært presis beregning av de forskjellige trinn, materialvalg og presis dimensjonering er nødvendig for at stråling, trykksjokk, forsinkelser, temperaturøkning og antenning skal følge rett sekvens.
Fremtidens fusjonsreaktorer
Etter de ovenstående kriterier er det kun D-T som gir mulighet for opprettholdbar fusjon i plasma i tilnærmet likevekt etter den teori og de innelukkingssystemer man i dag arbeider med. Deuterium er tilgjengelig i tilnærmet ubegrensede mengder ettersom 1/588 del av alt hydrogen (for eksempel i vann) er deuterium. Tritium dannes naturlig ved kosmisk stråling, men har en halveringstid på 12,3 år og finnes derfor bare i små mengder. Den kan imidlertid dannes ved «formering» ved nøytronstråling mot litium i reaktorveggen. Litium utgjør 30 ppm av jordskorpen og er derfor tilgjengelig i tilstrekkelige mengder. Disse stoffene er da også utgangspunkt for dagens hydrogenbomber og de eksperimentelle reaktorer som er under drift eller utbygging som JET og ITER. Man venter allikevel at en fredelig utnyttelse av fusjon ligger mer enn 25 år fram i tid.
Det legges også arbeid i å finne fram til mulige måter å benytte avansert fusjonsbrensel på. Fremst blant disse er 11B-p reaksjonen som vist over. Ideelt sett ville en fremtidig reaktor basert på denne reaksjonen være liten, aneutronisk, og produsere elektrisitet direkte ved å bremse ned 4He ionene i asken i et elektrisk felt. Det har vært foreslått en rekke systemer som ikke baserer seg på plasma i tilnærmet likevekt, for eksempel IEC og beam-target, foreløpig uten praktisk og teoretisk mulighet for å opprettholde fusjon med netto energiutbytte. Tap ved bremsstrahlung og resirkulasjon av brenselsioner gir for stort energitap. Dette krever derfor grunnleggende nye innelukkingsprinsipper eller oppdagelse av nye underliggende teorier om hvordan disse reaksjonene kan påvirkes.
En del måter å komme utenom disse problemene på er gjennomgått og forkastet i
Thomas Hafstad
Thomas Hafstad (født 13. mars 1974) er en norsk tidligere fotballspiller som i dag jobber som Utviklingssjef i VIF Fotball Elite. Mellom 1994 og 2008 spilte han for Tromsø, der han var innom mange roller; spiss, høyreving, midtbanespiller (indreløper/sentral/høyre) og høyreback.
Han har spilt over 300 obligatoriske kamper for TIL, hvorav 239 Tippeligakamper. Han ble Norgesmester i 1996 etter 2-1 mot Bodø/Glimt i finalen. Hafstad har flere kamper på aldersbestemte landslag, fra U18 til U-21. Thomas var med da Norge tok bronsemedalje i EM U18 i 1992 og deltok i VM U20 i Australia året etter.
Før han signerte for TIL i 1994 spilte Hafstad for klubbene Beisfjord, Narvik/Nor og Mjølner.
Hafstad har Uefa A-lisens og etter karriereslutt har han vært sportssjef ved Norges Toppidrettsgymnas i Tromsø avdeling fotball i 6 år og utviklingsleder i Tromsø IL i to år. Hafstad ble i 2015 daglig leder ved Kystens Mathus. i Tromsø før han i 2020 tok skrittet tilbake til toppfotballen og VIF.
Battlefield: Bad Company 2
Handling
Bad Company 2 har en historie-drevet enspiller-kampanje. I det meste av fortellingen tar spilleren kontroll over karakteren Preston Marlowe. Handlingen er lagt til nær fremtid under den fiktive andre russisk-amerikanske krigen mellom USA og Russland, sistnevnte støtter en fiktiv latin-amerikanske milits, en opprørsgruppe som opererer i Sør-Amerika. Spillet begynner i oktober 1944, når en gruppe amerikanske soldater skal infiltrere en øy i Japanhavet, dominert av den japanske marine. Soldatene får tak i en japansk forsker som jobbet med et hemmelig våpen, og de amerikanske soldatene unnslipper så vidt fra øya på en ubåt.
I nær fremtid har Russland invadert Europa og Alaska, samtidig som de støtter en kinesisk konflikt i Asia, og bevæpner en sør-amerikansk milits. Menig soldat Preston og hans kompani under ledelse av sersjant Samuel Redford blir sendt til Russland. Troppen reiser deretter til Bolivia på jakt etter en undercover agent, og få tak i etterretning fra en fransk satellitt som kan kontrolleres fra en base i Andesfjellene. Arkady Kirilenko, en oberst i det russiske hæren troppen militæret ønsker å bruke et spesielt våpen for å deaktivere USAs strømnett, og bane vei for en russisk invasjon.
Spillet
I spillet er det to lag; US Army og det russiske militæret, som er i krig på forskjellig baner. Man kan enten spille rushmode, conquest, squadrush eller squaddeathmatch. (multiplayer) I Enkeltspiller-midus er det DU som spiller en ung og lovende soldat som får høre en rystende historie om de som var i hans «company» før Altså Bcompany (Derav tittlen Bad Company 2)
Spillet har ingen referanser eller noe som helst å gjøre med Bad Company 1 på noen annen måte enn at det handler om de samme menneskene.
Wantage
Wantage er en markedsby og verdslig sogn i distriktet Vale of White Horse i England. Historisk en del av Berkshire, men siden 1974 en del av det langt større Oxfordshire. Byen ligger ved Letcombe Brook, rundt 13 km sørvest for Abingdon, en tilsvarende distanse vest for Didcot og 23 km sørvest for Oxford. Byen er kjent som fødestedet til kong Alfred den store i 829. En statue av ham ble reist i 1877 på markedsplassen. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 11 327 innbyggere.
Historie
Wantage var en liten bosetning under romersk Britannia, men opprinnelsen til stedsnavnet er usikker. Det er generelt antatt å være avledet fra en angelsaksisk frase i betydningen «avtagende elv». Alfred den store ble født i det kongelige palass her i 849. En statue av ham framstilt av Victor av Hohenlohe-Langenburg, kjent som grev Gleichen og en slektning av dronning Victoria. Han ble skulptør etter at han ble pensjonert fra den britiske marinen. Statuen ble betalt av Robert Loyd-Lindsay, 1. baron Wantage, og av duket av prinsen og prinsessen av Wales i 1877.
Wantage omtales i Domesday Book i 1086. Dens verdi ble satt til 61 pund og var i kongens eie inntil Rikard I ga den til jarlen av Albemarle i 1190. Ukentlige marked ble gitt byen i charter av Henrik III i 1246. Marked holdes fortsatt, nå to ganger i uken på henholdsvis onsdager og lørdager. Under den engelske borgerkrigen ble rojalistiske tropper stasjonert i byen.
Lord Wantage ga også Victoria Cross Gallery til byen. Galleriet har malerier av en rekke handlinger som førte til at det ble delt ut et Victoria Cross, blant annet hans egen heltedåd under Krimkrigen. Lord Wantage var også med på å grunnlegge det engelske Røde Kors.
Det finnes flere historiske bygninger i Wantage. Den nåværende sognekirken, viet til apostlene Peter og Paulus, er fra 1200-tallet, og erstattet en eldre kirke fra 900-tallet. En vannmølle fra tiden hvor Wantage var et senter for ullhandel er bevart. Denne handelen oppsto etter at Wilts og Berks-kanalen ble anlagt mot slutten av 1700-tallet.
En periode hadde byen en trikk som forbandt den med Great Western Railway, men med unntak av den tidligere stasjonsbygningen i Mill Street er det ingenting igjen av linjen. Jernbanestasjonen, som også er nedlagt, ligger omkring 5 km fra byen.
Nest etter Alfred den store er den mest kjente innbyggeren lyrikeren John Betjeman, som bodde der fra 1972 til 1984.
Vennskapsbyer
Wantage har følgende vennskapsbyer:
Middelalderbyen Oslo
Middelalderbyen Oslo betegner bysamfunnet Oslo i middelalderen og frem til bybrannen i Oslo 1624, da byen brant ned til grunnen og ikke ble gjenoppbygget på opprinnelig sted, men byen Christiania i stedet ble grunnlagt i nærheten. Det opprinnelige bynavnet Oslo ble etter dette fortsatt brukt om det opprinnelige, nedbrente byområdet som i stor grad ble omgjort til jorder. I 1925 skiftet Christiania kommune navn til Oslo, slik at Oslo i moderne tid betegner et langt større område enn den gamle middelalderbyen.
Ruinene etter middelalderbyen i stein og tegl ligger i området som kalles Gamlebyen, og avgrenses grovt sett av Hovinbekken i nord, Alnaelvas opprinnelige løp i sør og øst, og vannspeilet tilknyttet Middelalderparken i vest. Fransiskanerklosteret (til dels overbygd av Gamlebyen kirke og Oslo Hospital) like øst for Alna regnes også til Middelalderbyen til tross for beliggenheten på «baksida» av Alna. Også Akershus slott og festning (påbegynt i 1297) og Hovedøya med cistersienserklostret hører til Middelalderbyen.
Harrison kullkraftverk
Harrison kullkraftverk er et kullkraftverk i Harrison County, delstaten Vest-Virginia i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 2052 MW, fordelt på 3 like store blokker / turbiner. Operatør er Allegheny Energy Supply Co.
Middelalderbyen Oslo
I sentrum av Middelalderbyen ligger Oslo torg, byens eldste markedsplass. Torget lå i området hvor dagens kryss Oslo gate – Bispegata ligger. De sentrale middelaldergatene Nordre strete, Vestre strete og Bispeallmenningen hadde alle sitt start-/endepunkt i torget.
Harrison kullkraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene 1972–1974. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull.
Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 14,2 mill tonn.
Middelalderbyen Oslo
Rundt byen (tettbebyggelsen) lå takmarka der byens befolkning fritt kunne hente ved og mose til husholdnngen. I flg. Magnus Lagabøtes bylov fra ca. 1276 gikk takmarkas grense for Oslo gjennom Tøyen, Galgeberg, fram til grinda ved Vålerenga, derfra over Ekeberg, ut gjennom vågen til Akersneset og derfra til Tøyen. Det middelalderske Oslo hadde sin storhetstid i tiårene rundt år 1300 da Håkon V Magnusson regjerte først som hertug (1284–1299) og siden som konge (1299–1319).
Middelalderbyen Oslo hadde rundt 3000 innbyggere ved år 1300, men som følge av svartedauden sank innbyggertallet antagelig til under tusen innbyggere før det gradvis tok seg opp igjen til omtrent samme nivå på 1500-tallet.
Middelalderbyen er Oslos fylkes tusenårssted.
Historikk
Arkeologiske utgravninger tyder på at det vokste opp bybebyggelse på elvesletta innunder Ekebergåsen allerede fra 900-tallet. En mer planlagt bystruktur ser ut til å ha startet i området hvor dagens Clemenskirkeruin befinner seg, dvs. på Sørenga sørvest for Geitabru.
Minnet om at området ved Clemeskirken var det opprinnelige sentrumet kommer blant annet fram gjennom middelalderbyens gatenavn: Den eldste allmenningen i øst/vest-retning het Clemensallmenningen. I vest gikk denne sentrumsgata ned til Bjørviksstranda. I øst krysset den Alnaelva over Geitabru og fortsatte over «lykkjun»» og videre opp gjennom Ekebergskrenten (dagens Ekebergveien). Vestre strete var tverrgata vest for Clemenskirka, mens Østre strete var tverrgata øst for Clemenskirka. Nord for Clemensallmenningen kom parallellgata Bispeallmenningen (Bispegatas forløper). På nordsida av Bispeallmenningen gikk Vestre strete over i Nordre strete.
To maktsentra
Byen var under rask utviding. Allerede fra tidlig høymiddelalderen var Gamlebyen etablert med to maktsentra: Kongens residens lå ytterst på øra ved Alnaelvas utløp, mens bispens residens lå i området nord for Oslo torg, der Bispeallmenningen – Østre strete og Vestre strete falt sammen (dagens kryss Bispegata – Oslo gate).
To bydeler
Fra 1100-tallet kan byen sies å være delt i to bydeler beliggende på hver sin side av Bispealmenningen, med hver sin sognekirke: Oslos søndre bydel sognet til Clemenskirken, mens Oslos nordre bydel sognet til Korskirken. Det samlende sentrummet for de to kirkesognene var Bispealmenningens utløp i øst: Oslo torg (dagens kryss Bispegata – Oslo gate) med byens første domkirke reist på begynnelsen av 1100-tallet: den imponerende Halvardskatedralen som velkjent landemerke. I dag er middelaldertorget borte under Bispegatas østre forlengelse. Bispegatas forlengelse dekker også søndre del av St. Halvardskirkeruinen og kirkegården sør for denne.
Oslo var et betydelig strandsted med kirke (Clemenskirken) og kirkegård allerede rundt år 1000. Ifølge Snorres Heimskringla ble byen anlagt av kong Harald Hardråde i år 1050. Senere arkeologiske utgravninger og forskning har slått fast at Oslo hadde bystruktur allerede mot slutten av vikingtida. Mot slutten av 1000-tallet gjorde kong Olav Kyrre byen på øra til bispesete.
Rundt år 1100 ble Oslos daværende to stavkirker, den gamle Clemenskirken og den gamle Mariakirken, erstattet med steinkirker. Kong Sigurd Jorsalfare påbegynte Hallvardskatedralen tidlig på 1100-tallet: Katedralen ble oppkalt etter St. Hallvard av Husaby i Lier som ble skutt da han prøvde å redde en uskyldig, gravid kvinne som var anklaget for tyveri av to menn. Kirkens viktigste deler må ha stått ferdig i 1130, da kong Sigurd ble gravlagt i korets sørvegg. Hit ble liket av St. Halvard ført fra hans tidligere grav i Lier og skrinlagt i et praktfullt sølvskrin som ble plassert på høyalteret. Han ble Oslos skytshelgen.
1200-tallets Oslo var i stor grad preget av store byggevirksomheter. Nedpå øra bygde kong Håkon IV Håkonsson en ny kongsgård i stein og tegl. Biskopen erstattet en tidligere bispegård i tre med en ny i stein, Oslo Bispeborg. Et dominikanerkloster (Olavsklosteret) ble bygget inntil den noe eldre Olavskirken. Rundt 1290 etablerte fransiskanerordenen kloster i den sørøstlige randsonen av byen under den nordvendte skrenten av Eikaberg (nåværende Ekebergskrenten).
I 1299 døde kong Eirik II Magnusson. Da Eirik ikke hadde sønner, overtok broren kongemakten som Håkon V Magnusson. Håkon hadde Oslo som sitt hertugsete mens broren var konge, og han gjorde følgelig Oslo til sin faste kongeresidens. På samme tid begynte Håkon byggingen av Akershus festning, da våpenutviklingen gjorde kongsgården på øra til et enkelt mål for skyts fra Ekebergåsen. Tidlig på 1300-tallet ble Mariakirken bygget om til en stor teglkatedral med to kraftige vesttårn – et landemerke for innseilingen til byen. I 1314 bestemte Håkon at prosten i Mariakirken skulle være kansler og ha rikets segl «til evig tid» og slik gjorde han Oslo til rikets hovedstad. Håkon døde i 1319, og ble gravlagt i Mariakirken.
Det ble gjort flere forsøk på å flytte byen nærmere Akershus festning, men bybeboerne bygget opp byen på branntomtene. Etter bybrannen i 1624 (forskning viser at dette kan ha vært den 14. bybrannen) brukte Christian IV makt og tvang byens befolkning til å gjenoppbygge byen etter moderne byplan rundt festningen. De gamle bytomtene ble overdekket med jord og omgjort til ladegård for å sikre forsyninger til garnisonen på festningen.
Bygrensen og bymarken
Takmark var i norsk middelalder et område utenfor bybebyggelsen og som var underlagt byloven og byens administrasjon. Grensen for området gikk ved de såkalte «takmerkene». Opprinnelig betegnet «takmark» hele byens jurisdiksjon, og gikk senere over til å bety byens ubebygde område eller bymarken. Byloven fra 1276 angir Oslos takmerker, byens grenser, ved blant annet Tøyenbekken, Eikabergkleiva, ut i vågen på høyde med Akersneset og tilbake til Tøyenbekken. Dette tilsvarer omtrent Gamlebyen, deler av Vålerenga og Grønland, og halvparten av Bjørvika samt den bratte skråningen ovenfor Loenga mot toppen av Ekeberg. Oslos bymark var en allmenning hvor byens borgere kunne drive jordbruk til egen husholdning, som å skaffe vinterfôr og ha sommerbeite til husdyrene. I 1582 ble gårdene Ulven, Teisen, Bryn og Ekeberg lagt ut som en del av Bymarken etter press fra befolkningen. Ekeberg ble senere unntatt av fra Bymarken.
Bygårder i middelalderbyen Oslo
Begrepet «bygård» betegner i denne sammenhengen eiendommer innenfor byen, og var i middelalderens Oslo vanligvis tomter med flere hus tett sammen.
Rundt femti bygårder i middelalderens Oslo er identifisert av Ludv. Daae.
Spor av bygårdene i moderne tid
Saxegården er en bygård som er kjent siden Middelalderen. Dagens Saxegård er fra ca. år 1800 med kjellermurer fra 1200-tallet. Langs sørsida av Oslo torg ligger Treruinparken. Den viser rekonstruerte ruiner av to bygårder fra midten av 1200-tallet.
Caenis macrura
Caenis macrura er en døgnflue som tilhører familiegruppen skjoldgjelledøgnfluer, dvergdøgnfluer eller slamdøgnfluer. Gruppens mange norske navn har oppstått på grunn av ulike norske dialekter og fra litteraturen. De ulike navnene henviser til størrelsen som er generelt liten, at de helst foretrekker steder med mudderbunn, og at nymfene har store skjoldformede trakégjeller. De er ikke registrer fra Norge, men finnes både i Sverige.
Voksne (imago)
Kroppen er 3-5 millimeter lang. Framvingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile, de har få tverr-årer, noe melkeaktig hvite. Den har helt tilbakedannede eller mangler helt bakvinger. Lengst bak på bakkroppen er det tre haletråder (cerci).
Nymfer/larver
Den ligner elveskjoldgjelledøgnflue men skiller seg fra denne på det niende bakkroppsleddet er på undersiden (sternum), som har en grunn innsenknig (innsnitt) på midten, ikke bredt avskåret. Det første beinparets har lår (femur) med lange hår som er kløyvd (splittet) i spissen. Den har brystskjold (pronotum) med parallelle sider, ikke svakt konkave (utsvingende). Hodet er uten de fine hår hårene.
Levevis
Caenis macrura finnes i og ved innsjøer, vanligvis i rolige elver, der det er mudderbunn. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever nedgravd i bunnmaterialet, i mudder og sand på bunnen. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 2 år.
Caenis macrura tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).
De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.
Jake Lloyd
Jake Lloyd (født 5. mars 1989 i Fort Collins i Colorado) er en amerikansk skuespiller som ble verdenskjent etter å ha blitt valgt av George Lucas til å spille rollen som Anakin Skywalker som barn i filmen Star Wars Episode I: Den skjulte trussel. Han er også kjent for roller i filmene Bjelleklang og Madison.
Chiang Fang-liang
Faina Chiang (kinesisk: 蔣方良, Chiang Fang-liang, pinyin: Jiǎng Fāngliáng, født Faina Ipatjevna Vachreva, russisk: Фаина Ипатьевна Вахрева; født 15. mai 1916 i Jekaterinburg i Russland, død 15. desember 2004 i Taipei i Taiwan) var den taiwankinesiske president Chiang Ching-kuos hustru og dermed førstedame i Republikken Kina fra 1978 til 1988.
I desember 1936 tillot Stalin endelig Chiang å reise hjem til Kina. Faina fulgte med, bodde hos Mao Fumei, Chiang Ching-kuos mor, og lærte seg den lokale Wudialekten som ble talt i Ningbo. Senere flyktet hun fra den kinesiske borgerkrig med sin familie til Taiwan.
Etter at Chiang Ching-kuo i 1978 ble president for Republikken Kina, opptrådte Chiang Fang-liang bare sjelden i sin tradisjonelle rolle som First Lady. Hun holdt seg i bakgrunnen, vel mest fordi hennes bakgrunn fra Russland var politisk delikat. Hun vendte aldri tilbake til Russland, og reiste under resten av sitt liv til utlandet bare tre ganger, for å besøke familiemedlemmer. I 1992 fikk hun besøk av en belarusisk delegasjon, der også borgermesteren av Minsk var med. Det var den eneste hangen hun hadde slik kontakt med sine røtter.
Etter Chiang Chin-kuos død levde hun i en forstad til Taipeh, og ble høyt respektert i politiske kretser og i massemediene. Hun døde i en alder av 88 år. Begravelsen den 27. desember 2004 fant sted i nærvær av president Chen Shui-bian og visepresident Annette Lu og mange ledende Kuomintang-politikere som Wang Jin-pyng og Ma Ying-jeou.
Hoofddorp
Hoofddorp er en by i Nederland og hovedstad i kommunen Haarlemmermeer. Byen ligger i provinsen Noord-Holland, ca. 15 kilometer sydvest for Amsterdam og like vest for Schiphol lufthavn, i den vestlige delen av landet. Hoofddorp har ca. 75,000 innbyggere (2018).
Leif Nordberg
Leif Nordberg (født 1909) var leder for Milorg område 2412 Åmot i perioden 1940 til 1945. Han gikk under dekknavnet «Trygve Aamodt».
Da krigen brøt ut var Nordberg lensmannsbetjent i Åmot, med dette hadde han sine fordeler for å kunne drive sin illegale virksomhet. Han skal ha mye av æren for at Milorg område 2412 Åmot var så godt organisert og klare til kamp som dem var. Selv om området hadde en del tap i 1944-1945 ble mye godt motstandsarbeid utført.
Geir Ivarsøy
Geir Ivarsøy (født 27. juni 1957, død 9. mars 2006) var en av gründerne av Opera Software og hovedutviklerne av nettleseren Opera. Han og Jon Stephenson von Tetzchner var del av Televerkets forskningsinstitutt på Kjeller hvor de utviklet en nettleser kalt MultiTorg Opera. Prosjektet ble fristilt av Telenor, og i 1995 fikk Ivarsøy og von Tetzchner rettighetene til programvaren og startet sitt eget firma for å videreutvikle den.
Leif Nordberg
I 1946 ble han innvalgt i Åmot herredsstyre for «Borgerlig fellesliste», men han tok ikke gjenvalg i 1948.
Geir Ivarsøy
Ivarsøy forelso å bruke Opera som navn på nettleseren. Han hadde selv hovedansvaret for å programmere visningmotoren. Denne koden var svært kompakt og rask, og nettleseren fikk derfor plass i tidlige telefoner med internett-tilgang.
I 2014 var Opera verdens sjette mest brukte nettleser.
Geir Ivarsøy døde i mars 2006 etter lang tids kamp mot kreft. Pr. 2018 har alle versjoner av Opera siden hans død vært dedikert til minne om Geir Ivarsøy.
«Veinticinco de Mayo»
«Veinticinco de Mayo» er den argentinske nasjonaldagen og datoen den argentinske uavhengighetskampen begynte, 25. mai 1810.
«Veinticinco de Mayo» har blitt brukt som navn på flere skip i den argentinske marinen, blant annet:
Helliggjørelse
Helliggjørelse er å gjøre hellig, og har med hvordan livet leves, en forvandling av menneskets natur.
Kristendommen
I den kristnes liv, er helliggjørelse søken etter en personlighet mer lik Kristus. Helliggjørelsen er «en prosess» som den kristne kan oppleve, eller komme inn i, gjennom bønn.
Bare Gud er perfekt i hellighet, og derfor er det bare Gud som kan gjøre den kristne mer hellig. Guds nåde er utgangspunkt for helliggjørelsen. Nåden virker i den kristnes liv slik at det mer og mer avspeiler Guds vilje og mål.
Lengsel etter et hellig liv
Helliggjørelse var sentralt i Hellighetsbevegelsen, en kristen bevegelse, som oppstod tidlig på 1800-tallet. Som navnet sier, fokuserte bevegelsen på hellighet, en åndelig lengsel etter et større gudsnærvær i livet.
Mange kristne samfunn ble berørt av denne «åndelige lengselen», og ble en del av hellighetsbevegelsen. Det var særlig blant metodister, men også blant baptister, kongregasjonalister og presbyterianere. Hellighetsbevegelsen hadde betydning for pinsevekkelsens gjennombrudd tidlig på 1900-tallet.
Rettferdiggjørelse og helliggjørelse
Metodisten John Wesley snakket om to tyngdepunkter i den kristens liv: Rettferdiggjørelse og helliggjørelse.
Den kristne frelsen regnes som en «ny fødsel», hvor mennesket fornyes på en gjennomgripende måte og gjøres til nye skapninger i Kristus. Dette kalles rettferdiggjørelse, å bli erklært rettferdige, ved troen på Jesus Kristus, ved Guds nåde.
Etter rettferdiggjørelsen følger helliggjørelsen som er å gjøre hellig, en gradvis forvandling av menneskets natur. Helliggjørele er en prosess. Full helliggjørelse eller kristelig fullkommenhet er mål for livet som kristen.
Kammer kullkraftverk
Kammer kullkraftverk er et kullkraftverk i Marshall County, delstaten Vest-Virginia i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 713 MW, fordelt på 3 like store blokker / turbiner. Operatør er Ohio Power Co, eid av American Electric Power.
Anlegget ble bygget ut i årene 1958–1959. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull.
Stallogargotunnelen
Stallogargotunnelen er en tunnel på riksvei 94 i Hammerfest kommune i Finnmark. Tunnelen går under fjellet Stalloen på Kvaløya, mellom Ikarnes og Alnes. Den erstattet ei rasfarlig veistrekning. Tunnelen er 2,298 meter lang, og ble åpnet i 2002.
Rein har flere ganger gått inni tunnelen. Den 5. august 2014 måtte tunnelen stenges grunnet dette. Til nå er det satt opp ferist foran begge innslagene.
Camilla Kim Kielland
Camilla Kim Kielland (født 17. mai 1978) er en norsk PR- og kommunikasjonsrådgiver. Hun har bakgrunn som journalist, og i 2003 til 2004 var hun programleder i Barne-TV på NRK1, og i Barnetimen for de minste på NRK P1. I 1991 til 1992 var hun programleder i ungdomsprogrammene Midt i smørøyet og Rusk i Øyet på NRK sammen med blant andre Hege Schøyen. Kielland er utdannet journalist fra Høgskulen i Volda og har i tillegg økonomistudier fra Frankrike og mediekunnskap fra Høgskolen i Agder, nå Universitetet i Agder.
Kielland er kommunikasjonsdirektør i Schibsted Media Group, et nordisk mediekonsern med hovedkontor i Oslo. Hun har kommunikasjonsansvar for forretningsområdene Schibsted News Media - som blant annet eier avisene Verdens Gang, Aftenposten, Bergens Tidende, Stavanger Aftenblad, Fædrelandsvennen, Aftonbladet og Svenska Dagbladet - og Schibsted Next, som er konsernets satsing på nye digitale vekstområder.
Vetle Skagastølstind
Vetle Skagastølstind, også kalt Skagastølstindane, Vetle eller -Vesle, er en av toppene blant Skagastølstindane og ligger mellom Midtre Skagastølstind, Storen (Store Skagastølstind) og Sentraltind.
Vetle Skagastølstind er en del av Norges høystliggende fjellrygg, Styggedals- og Skagastølsryggen, som ligger i fjellområdet Hurrungane, i den sørvestre delen av Jotunheimen.
Toppen krever klatring og kan fra nord nås fra Skagastølsryggen, fra øst langs Styggedalsryggen, eller fra syd fra Mohns skard.
Mitchell kullkraftverk
Mitchell kullkraftverk  er et kullkraftverk i Marshall County, delstaten Vest-Virginia i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1632 MW, fordelt på 2 like store blokker / turbiner. Operatør er Ohio Power Co, eid av American Electric Power.
Anlegget ble bygget ut i årene 1968–1971. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull.
Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 8,4780 mill. tonn.
Verdensrankingen i snooker 1982/1983
Verdensrankingen i snooker 1982/1983 er verdensrangeringen av de 32 beste snookerspillerne i verden for sesongen 1982/1983.
Midtre Skagastølstind
Midtre Skagastølstind, også kalt Skagastølstindane, Midtre, er en av toppene blant Skagastølstindane og ligger omtrent midt mellom Nordre Skagastølstind og Storen (Store Skagastølstind). Midtre Skagastølstind ligger i Luster kommune i Vestland fylke. Den ar en høyde på 2 284 meter over havet.
Dansepop
Dansepop er en retning innen popmusikken som utviklet seg videre fra disco i begynnelsen av 1980-tallet. Retningen kombinerer dansebeaten med popmusikkens oppbygging av sangene.
Dansepopen er i første rettet mot de yngste og Eurodance, fra midten av 1980-årene og fram til slutten av 1990-tallet, og interessen for boyband og jentegrupper bygger på denne formen.
Karl Marx
Karl Marx (født 5. mai 1818 i den tyske byen Trier, som da lå i det prøyssiske storhertugdømmet Niederrhein, død 14. mars 1883 i London i Storbritannia) var en tysk filosof, intellektuell, samfunnsforsker, og politisk økonom. Han fremstår som arbeiderbevegelsens mest innflytelsesrike tenker, og er opphavsmannen til den økonomiske og revolusjonære teori som kalles marxisme.
Marussia F1
Marussia F1 Team, i 2015 kalt Manor Marussia F1 Team, var et Formel 1-team med base i Storbritannia, som konkurrerte i Formel 1 fra til. Det var en videreføring av det tidligere Virgin Racing-teamet, etter at dette ble kjøpt opp av den russiske sportsbilprodusenten Marussia etter 2010-sesongen. I konkurrerte de under navnet «Marussia Virgin Racing». I februar 2011 ble det videre bekjentgjort at teamet skulle konkurrere under en russisk lisens, som det andre russiske teamet i F1-sporten etter Midland. Da Virgin Group trakk seg ut etter 2011-sesongen, ble teamet reetablert og konkurrerte videre som «Marussia F1 Team».
Jianshan
Jianshan kan være:
Marussia F1
Teamet tok mesterskapspoeng i Formel 1 for første gang i Monacos Grand Prix 2014, hvor Jules Bianchi sikret to poeng med sin niendeplass.
Etter store økonomiske problemer ble det 7. november 2014 kunngjort at teamet var konkurs og ville bli lagt ned. 19. januar 2015 kunngjorde Marussias bobestyrere at auksjoneringen av teamets biler og eiendeler var kansellert for å muliggjøre et eventuelt oppkjøp. Teamet kom ut av gjeldsadministrasjon 19. februar 2015, og ble reetablert som Manor Marussia F1 Team etter at nye investorer kom til for å redde teamet. Teamet byttet til britisk lisens for 2015-sesongen, men beholdt Marussia som konstruktørnavn. Årsaken var at de brukte Marussias 2014-bil, MR03, oppdatert for å samsvare med reglene for. Fra bygde de en helt ny bil, som den nye kontruktøren Manor Racing, og Marussia opphørte som konstruktør.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv skrift indikerer raskeste runde)
Noter til tabellen:
Karl Marx
Selv om Marx var opptatt av en rekke spørsmål, er han mest kjent for sin behandling av klassekamp. Marxismen ligger til grunn for mye av den sosialistiske og kommunistiske tankegangen. Den første setningen i hans verk Det kommunistiske manifest, «Det går et spøkelse gjennom Europa – kommunismens spøkelse», er illustrerende for hans innflytelse i politisk og sosial ideologi. Marx var en skarp kritiker av den kapitalistiske samfunnsorden på 1800-tallet.
I sin levetid var Karl Marx en relativt ukjent skikkelse utenfor visse sosialistiske kretser; mange av hans verker ble heller ikke utgitt i hans levetid. Men kort tid etter hans død begynte hans tanker å få stor innflytelse innenfor en større bredde av arbeiderbevegelsen i mange land. Den første sosialistiske revolusjon i historien førte til opprettelse av Pariskommunen, men denne ble raskt knust av den franske regjeringens styrker. I 1917 førte den russiske revolusjonen til at først tsaren og senere den provisoriske regjeringen i Russland ble styrtet, og dette førte til opprettelsen av den russiske sosialistiske føderale sovjetrepublikk, som ble styrt etter marxistiske prinsipper under ledelse av Vladimir Lenin. Senere ble regimer som titulerte seg som marxist-leninistiske etablert i Øst-Europa med hjelp fra Sovjetunionen. Marxistiske revolusjonære tok utover 1950-, 1960- og 1970-tallet også makten i en rekke land i den tredje verden. Noen av de viktigste blant de statsledere, teoretikere, revolusjonære, aktivister og politikere som har regnet Marx’ tanker som inspirasjon omfatter blant andre Lenin, Leon Trotskij, Karl Kautsky, Rosa Luxemburg, Josef Stalin, Antonio Gramsci, Josip Broz Tito, Enver Hoxha, Hồ Chí Minh, Mao Zedong, Che Guevara, Fidel Castro, Kwame Nkrumah, Tenzin Gyatso (den nåværende Dalai Lama), Daniel Ortega, Hugo Chávez og Prachanda.
Familien og byen
Karl Marx ble født i 1818 i Trier som den tredje i en rekke av syv barn av det velstående ekteparet Heinrich Marx (1777–1838) og Henrietta Marx (født Presborck, 1788–1863). Faren var advokat og tidvis formann for byens advokatforening. Han nedstammet fra en lang rekke av rabbinere og forretningsmenn (opprinnelig Marx Levi). Trier, Tysklands eldste by, var blitt til en av Tysklands mest kosmopolittiske byer. Dette er bl.a. blitt forklart med reformer og impulser fra den tiden da Frankrike regjerte alt tysk land vest for Rhinen, fra 1794 til 1814. Da var Trier (Trèves) departementshovedstad i det franske departementet Sarre. Landområdene rundt Trier opplevde nedgangstider på grunn av flere års feilslåtte vinavlinger. En fjerdedel av befolkningen overlevde på hjelp fra fattigkassen, og greve Henri de Saint-Simons (1760–1825) og Charles Fouriers (1772–1837) sosialistiske teorier fikk en del innpass.
I 1816, eller kanskje 1817, hadde faren konvertert fra jødedommen til luthersk kristendom, og endret samtidig navn fra Hirschel Ha Levi til Heinrich Marx. Egentlig tenderte farens livsanskuelse mot deismen, og han følte seg tiltrukket av opplysningstidsskikkelser som Voltaire (1694–1778) og Rousseau (1712–1778). Når han gikk over til kristendommen, var det fordi det ikke ville ha vært mulig for ham å fortsette som justisråd dersom han forble jødisk. Dette embedet hadde han fått i napoleonstiden, men i 1815 var Trier blitt prøyssisk.
Nå var Rhinlandet, som Trier ligger i, et overveiende katolsk område. Men lutherdommen (hvori opptatt den reformerte kalvinisme) var statskirke i Preussen og således den foretrukne trosretning i den prøyssiske forvaltning, og det innebar klare fordeler for ham å tilhøre denne statsbærende konfesjon. Katolikker ble diskriminert i Preussen og hadde ingen utsikter til ansettelser i embedsverket eller i en rekke andre stillinger avhengige av det offentlige.
Hans kone Henrietta, en kjøpmannsdatter, var også av jødisk opphav. Også hun gikk noe senere over til kristendommen.
Dåp
I 1824 ble også barna konvertert. Karl Marx ble døpt, med dåpsnavnet Karl Heinrich Mordechai Marx. Han fikk altså ingen jødisk oppdragelse, men heller ikke noen luthersk, i alle fall ikke hjemmefra, der deismen var det fremherskende livssyn. Isteden vokste han opp med opplysningstidens idealer og fikk en klassisk utdannelse, både i hjemmet og på gymnaset. Han ble altså verken troende kristen eller troende jøde.
Skolegang
Han ble undervist hjemme til han var 13 år gammel. Deretter studerte han ved Triers kongelig-prøyssiske gymnas fra 1830 til 1835 og tok abitur i en alder av 17 år.
Dette var et av Tysklands aller eldste gymnaser, og hadde frem til 1774 vært under jesuittenes ledelse, før det i rask rekkefølge ble til et kurfyrstelig gymnas, et fransk collège og så fra 1815 ble kongelig prøyssisk. Læreplanen på Marx’ tid var sammensatt lokalt, slik at den var preget av en selsom blanding av lærestoff og undervisningsstil fra jesuittskolens, det kurfyrstelige gymnasets og det franske kollegiets tider. Da Marx gikk der, var det på en tid da liberale ideer og innflytelsen fra den franske revolusjon preget samfunn og politisk tenkning.
På gymnaset ble han kjent med sin kullkamerat, den lavadelige Edgar Freiherr von Westphalen (1819–1890), som senere skulle bli hans svoger. Året etter han tok eksamen, forlovet han seg i all hemmelighet med Edgars søster, Jenny Freiin von Westphalen (1814–1881). Hun skulle få en stor innflytelse på Karl Marx' tenkning.
Bonn (1835–1836)
Etter gymnastiden begynte Marx i oktober 1835 ved universitet i Bonn for å studere jus. Han ble medlem av en studentforening for studenter fra Trier (Landsmannschaft der Treveraner), og fungerte en stund som foreningens president. Meget av foreningens virksomhet kretset rundt besøk i byens kneiper. Dette gikk ut over hans karakterer.
Karl Marx ville uansett heller ha studert filosofi og litteratur, men dette godtok ikke hans far som ikke kunne forestille seg at sønnen kunne sikre seg selv et godt nok livsutkomme med en slik utdannelse. Dermed ble Karl det påfølgende året tvunget av sin far til å bytte til det atskillig mer seriøse og akademisk orienterte Friedrich-Wilhelms-universitet i Berlin.
Berlin (1836–1841)
I Berlin vendte Marx for alvor sine interesser mot filosofien, til tross for de føringer hans far hadde gitt.
Til å begynne med var det dikterkunsten som ble hans hovedinteresse. Han ble med i et dikterforbund og skrev dikt som han sendte til sin «tilbedte Jenny» og sin far. Hans dikt og essays hadde temaer som kretset om livet; han benyttet en deistisk-teologisk terminologi som han hadde fra sin liberale og deistisk orienterte far. Ett av dem ble kalt «Guddommen». Han beskjeftiget seg også med filosofene Immanuel Kants (1724–1804) og Johann Gottlieb Fichtes (1762–1814) tanker, men ble aller sterkest engasjert i den nylig avdøde filosofen Georg Wilhelm Friedrich Hegels (1770–1831) historiefilosofi og lære om dialektiske fremskritt. Ved siden av befattet han seg med naturvitenskapene, gammel og moderne historie, kunsthistorie og estetikk.
Filosofen Hegels innflytelse hadde etter hans død bare vokst ved universitetene og fått en dominerende posisjon innen det intellektuelle liv i Tyskland. I Preussen var en versjon av hegelianismen på det nærmeste blitt en statsbærende filosofi.
Det var i løpet av denne perioden han ble begeistret for «Die Freien», en gruppe unge filosofer og journalister som hentet sin inspirasjon fra Hegel, men på en annen måte enn den utgaven av hegeliansk filosofi som ble fremmet av de prøyssiske myndigheter. Die Freien var eksponenter for en bevegelse han allerede hadde stiftet litt bekjentskap med mens han studerte i Bonn. Ettertiden gav dem betegnelsen unghegelianere eller venstrehegelianere. Det var en sammensatt gruppe.
Noen av de best kjente navn fra 1800-tallets litteratur og filosofi var medlemmer av denne diskusjonsgruppen, blant dem var personer som Bruno Bauer (1809–1882), Friedrich Engels (1820–1895), Ludwig Feuerbach (1804–1872), Arnold Ruge (1802–1880) og Max Stirner (1806–1856). De møttes gjerne til diskusjoner i en Weinstube (vinkro) i Friedrichstrasse i Berlin. Marx var noe i utkanten av kretsen; det var flere av unghegelianerne han ikke engang traff før senere, om noensinne.
Numeriano Adriano
Numeriano Adriano (født 5. juli 1846 i Manila, Filippinene, henrettet 12. januar 1897 i Manila, Filippinene) var en av 13 filippinere som ble henrettet av spanjolene på Bagumbayan-feltet i Manila under den filippinske revolusjon.
Karl Marx
Berlin (1836–1841)
Det hegelianske «establishment» (som senere skulle bli betegnet som «gammel- eller høyrehegelianene») hadde kommet til den konklusjon at de historiske dialektiske utviklingssprang som inngikk i Hegels historisk-filosofiske teori var kommet til sitt sluttpunkt i det prøyssiske samfunn, med sitt effektive byråkrati, sine gode universiteter, sin industrialisering og lave arbeidsløshet. Men venstrehegelianerne så for seg ytterligere dialektiske endringer innen det prøyssiske samfunn, som burde befatte seg med problemfelter som fattigdom, statlig sensur og diskriminering av ikke-lutheranere.
Pave
Paven er biskop av Roma og er i egenskap av dette både leder av Den katolske kirke og monark i Vatikanstaten.
Karl Marx
Berlin (1836–1841)
Ludwig Feuerbach hadde en klar innflytelse på Marx hva gjaldt hans utvikling fra deisme og mot ateisme. Feuerbach, som var fratatt sin lærestol av de prøyssiske myndigheter allerede i 1832 og nektet ham å vende tilbake til universitetet i 1836, begynte det sistnevnte år å rette kritikk mot teologien og utviklet et materialistisk verdensbilde (i motsetning til den hegelianske idealisme).
Pave
Ordet pave kommer fra latin papa, som betyr «far». Det ble opprinnelig brukt som tiltaleform til alle prester i øst, men var forbeholdt biskoper i vest. Fra det 4. århundre har det vært en tittel brukt av biskopen av Roma. Den nåværende pave har navnet Frans, og ble valgt 13. mars 2013.
Karl Marx
Berlin (1836–1841)
Marx ble også i noen grad påvirket av Max Stirner, skjønt det faktisk ikke er helt avklart om de to faktisk møttes – Stirner tilhørte en eldre generasjon. Og hvor meget Stirner i virkeligheten var influert av Hegel, er også gjenstand for diskusjon. I alle fall var hans tenkning nihilistisk, og det er klart at Marx kjente til hans tanker fra hans skrifter. Selv om Stirner hadde få andre tilhengere blant sine kolleger, var hans bok hovedårsaken til at Marx forlot deler av det feuerbachianske synet. Isteden utviklet han grunnkonseptet til det som han senere formulerte som historisk materialisme.
Doktor i filosofi, flytting til Trier (1841)
I 1841 promoverte Marx per post til doktor i filosofi ved universitetet i Jena med et arbeid som sammenlignet de greske filosofene Demokrits og Epikurs naturfilosofier (Differenz der demokritischen und epikureischen Naturphilosophie).
Numeriano Adriano
Oppvekst, tidlig karriere
Numeriano var den eldste av syv barn av Pioquinto Adriano og Agapita Resurreccion fra Beata, Pandacan, Manila. Det er ikke kjent hvor han fikk sin utdannelse, men han ble rettsfullmektig ved en førsteinstansdomstol i Manila og arbeidet i rettsvesenet i 20 år. Han ble deretter utnevnt av den spanske krone til notarius publicus.
Pave
Teologisk hjemmelsgrunnlag
Pavedømmets autoritet hviler på Kristi ord til Simon, som blir titulert apostelen Peter, særlige ledelsesfullmakter gitt av Kristus til apostelen Peter:
Karl Marx
Doktor i filosofi, flytting til Trier (1841)
Et moment var å drøfte de to ateistiske filosofenes betydning for utviklingen av ateistisk filosofi; Marx mente at Epikur var den viktigere, fordi i hans system med sin atomteori var det rom for den fri vilje. At den fri vilje var viktig for Marx, reflekteres også av at han ved en senere korsvei forkastet Carl Vogts (1815–1895) teorier som gikk ut på at mennesket og dets handlinger kunne tilbakeføres til komplekse biokjemiske prosesser.
Selv om det økonomiske system Marx senere skulle utvikle hadde sterke deterministiske trekk, er det altså ikke fullt så enkelt at Marx var gjennomført determinist. Han var ingen monist. Selv om han utviklet en helstøpt materialisme la han aldri helt fra seg sin overbevisning om den fri viljes betydning eller sin avstandtagen til Vogts biologiske determinisme.
Grunnen til at han promoverte i Jena, var at han var blitt advart om at hans rykte som unghegeliansk radikaler ikke ville gjøre ham godt i akademiske kretser i Berlin. Han dediserte doktorgradsoppgaven til sin forlovedes far, Johann Ludwig von Westphalen (1770–1842).
Som doktor regnet han med å få et professorat ganske raskt. Men den prøyssiske regjering så på ham som en ledende skikkelse blant de opposisjonelle venstrehegelianerne, og nektet ham – likesom Ludwig Feuerbach, Bruno Bauer og andre – noen videre akademisk løpebane. Marx reiste da til sin hjemby Trier.