cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nygift
Den hadde svensk premiere på kinoen Spegeln i Stockholm 20. februar 1941.
Parakitter
Beskrivelse
Et fellestrekk for papegøyefugler er et stort og kraftig nebb, der overnebbet er krummet. De kalles derfor «krumnebb». Parakitter har et vegetarisk kosthold og spiser typisk bær, frukt, nøtter og frø.
Parakittene er sosiale dyr som lever i monogami, i livslange parforhold, og ofte opptrer i flokk. Noen arter kan bli opp mot en meter lange, mens andre kun blir en knapp desimeter.
Nygift
Handling
Gunnar, som er trett av å gå mer eller mindre som springgutt på farens kontor, slutter for å begynne og gjøre egne forretninger. I stedet tar Eva seg en jobb på kontoret, selv om ektemannen vil at hun bare skal være husmor.
Parakitter
Beskrivelse
Noen av artene er flinke til å herme lyder fra andre arter, for eksempel mennesker. Ekte papegøyer har derfor blitt populære som kjæledyr. Jako (Psittacus erithacus) er i så måte kanskje mest kjent.
Nygift
Handling
Plutselig får Gunnar en så stor suksess i sin nye virksomhet at hans far trekker seg tilbake og overlater styringen av sitt firma til ham. Når Eva en dag kommer til kontoret blir hun sporenstreks sagt opp den nye sjefen, ektemannen Gunnar. Hennes plass skal heretter være i deres hjem.
Parakitter
Taksonomi
Den systematiske inndelingen av papegøyefugler har vært gjenstand for debatt og endringer opp gjennom årene. Selv artsbegrepet har blitt debattert. I 2005 fant en gruppe forskere ut, at Strigopidae (New Zealand-papegøyer) var søstergruppen til alle andre papegøyefugler, og fuglene ble skilt som egen familiegruppe; Strigopidae. Dette støttes nå av stadig flere.
Fylkesvei 4652
Fylkesvei 4652 går mellom Kvam og Strand kirke i Strand. Veien er 2,1 km lang.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 521.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 525.
Rusthubro
Rusthubro (Bubo philippensis) er en ugle i slekten Bubo. Den er den minste innen slekten bubo, men den største fugl innen uglefamilien på Filippinene. Den kjennes lokalt under navnene kuwago eller bukao.
Underarter
Rusthubroen deles inn i to underarter:
Beskrivelse
Den er omtrent 41 cm lang, og har et vingespenn på om lag 120 cm.
Eksterne lenker
Rusthubro på owlpages.com
Pacific Palisades
Pacific Palisades er et nabolag og område innen Los Angeles i det vestlige Los Angeles County. Stedet ligger mellom Brentwood mot øst, Malibu og Topanga mot vest, Santa Monica mot sørøst Santa Monica-bukten mot sørvest, og Santa Monica Mountains mot nord. Området har for tiden rundt 25,507 innbyggere. Befolkningssammensetningen er 88,6 % hvite, 5,5 % med asiatisk bakgrunn, 3,2 % med latinsk bakgrunn, 0,4 % svarte og 2,3 % andre. Den vanligste nasjonale opprinnelsen er engelsk og tysk.
Området er hovedsakelig et boligområde, med en blanding av store privatboliger, mindre (ofte eldre) hus, og leilighetskomplekser. Også Riviera Country Club ligger i Pacific Palisades.
I 1911 etablerte filmmakeren Thomas Harper Ince en filmpark for westernfilmer på dette området, kalt «Inceville» som var det første moderne filmstudioet. På det meste var det rundt 600 ansatte hos Ince. Et tiår senere kjøpte Sør-Californias seksjon av Methodist Episcopal Church og pastoren Charles H. Scott området, og i 1922 stiftet Scott Pacific Palisades, og ville utvikle et viderekommet religiøst-intellektuelt samfunn. De troende bodde enkelt, og i telt mens samfunnet ble bygget. I 1925 besto Palisades av rundt 100 husstander, og i en del ble gatene kalt opp etter metodistiske misjonærer. Teltene ble etter hver erstattet av hytter, senere bungalower, og til slutt av luksusboliger som idag.
Kjente beboere
Noen kjente personer som bor, eller har bodd, i Pacific Palisades:
Kim Chaek tekniske universitet
Kim Chaek tekniske universitet er et universitet i Pyongyang, Nord-Korea, som ligger ved elva Taedong. Universitetet regnes for å være det fremste teknologiske universitet i landet.
Universitetet har 10 000 studenter og 2 000 ansatte. Universitetet var opprinnelig en del av Kim Il-sung-universitetet, men ble skilt ut i 1948 som Pyongyang teknologiske høgskole. Under Koreakrigen i 1951, ble navnet endret til Kim Chaek tekniske høgskole. Kim Chaek (Kim Ch’aek) var en kommandant i Den koreanske folkearméens fronthovedkvarter og døde under krigen. I 1988 ble høgskolen klassifisert som universitet.
Fra 2007 har universitetet fått konkurranse fra det nyetablerte Pyongyang vitenskapelige og teknologiske universitet.
Et IP-nettverk knytter sammen universitetet med Folkets store studiehall og Kim Il-sung-universitetet.
Klassen (film)
Klassen (originaltittel: Entre les murs norsk: «mellom veggene») er en fransk prisbelønt dramafilm fra 2008, regissert av Laurent Cantet, basert på boken Entre les murs av François Bégaudeau. Filmen ble tildelt Gullpalmen ved filmfestivalen i Cannes i 2008. Dette var første gang på 21 år at en fransk film ble tildelt Gullpalmen. Forrige filmen som vant var Sous le soleil de Satan av Maurice Pialat.
Handling
Filmen er en semi-biografisk fremstilling av François Bégaudeau opplevelser som litteratur-lærer på en ungdomsskole i hjertet av Paris.
Mottakelse
Filmen har høstet god kritikk og oppnådd 97 % rangering på bransjenettstedet Rotten Tomatoes. Metacritic, et annet filmnettsted, lister Klassen med en rangering på 94, som gjør Klassen til en av de best anmeldte filmene fra 2008 ifølge nettstedet.
Filmen fikk æren av å være åpningsfilmen på den 46. filmfestivalen i New York i 2008.
Komediehuset på Engen
Komediehuset på Engen i Bergen sto ferdig i 1800. Teaterhuset ble bygget og først tatt i bruk av Det dramatiske Selskab som ble stiftet 25. desember 1794.
Fra stiftelsen i 1876 holdt også Den Nationale Scene til i Komediehuset. Her ble de værende inntil et nytt teaterbygg sto ferdig i 1909. Det «gamle teateret» ble nå et selskapshus hvor det også ble et slags teatermuseum i det en del rekvisitter og arkivalia fra Ole Bulls norske Theater.
Mye av dette materialet gikk tapt da den gamle teaterbygningen ble bombet av britiske bombefly i 1944. Seksti bygninger på Nøstet, inkludert Komediehuset, ble sterkt skadet eller jevnet med jorden under angrepet.
De første årene etter krigen ble branntomten leid til Bergen kommune for vedlagring til en leie av kr 3,- pr m² pr år.
Nordisk ungdomsbiennale
Den nordiske ungdomsbiennale for bildende kunst var en kunstutstilling som ble etablert av de nordiske lands regjeringer i fellesskap. Biennalen ble arrangert tre ganger: i 1966/1967 (Danmark); 1968 (Finland) og 1970 (Norge). Under alle tre arrangementene var det tildels store protestreaksjoner fra unge kunstnere, mest på grunn av utvelgelsesform og begrensninger på hvem som kunne delta på biennalen. I oppsummeringen etter forsøksperioden ble ikke uroen og protestene sett på som udelt negativt. Det hadde gitt utstillingene mye medieomtale, noe som ble vurdert som positivt.
Internering (Nord-Irland)
Internering av potensielle medlemmer av paramilitære organisasjoner var et tiltak som ble gjennomført i Nord-Irland gjennom «Operasjon Demetrius». Operasjonen begynte 9. august 1971 og ble avsluttet 5. desember 1975. I løpet av denne perioden ble totalt 1981 personer internert i kortere eller lengre tid. 1874 av dem var republikanere mens 107 var lojalister, eller var antatt å tilhøre en av disse gruppene.
Nordisk ungdomsbiennale
Biennalens navn
I statuttene er «den nordiske ungdomsbiennale for bildende kunst» brukt mer som en betegnelse enn et egennavn. Biennalen fikk ikke noe entydig navn så lenge prosjektet varte. De tre arrangørlandene brukte ulike betegnelser. I Humlebæk ble utstillingen presentert med samme tittel som var brukt i statuttene, mens Helsingfors-utstillingen ble kalt «Den andra nordiska ungdomsbiennalen», med kunstbegrepet underforstått. I Oslo var navnet ytterligere forkortet til «Nordisk ungdomsbiennale 1970».
Internering (Nord-Irland)
Operasjonen bestod i arrestasjon og internering uten tiltale eller rettssak. Den ble gjennomført av British Army og Royal Ulster Constabulary (RUC) etter ordre fra Nord-Irlands regjeringssjef, Brian Faulkner. Irlands regjering klagde operasjonen inn for Den europeiske menneskerettighetskommisjon, som kom til at den var planlagt og implementert fra høyeste hold i den britiske regjeringen, og at spesialtrent personell ble sendt til Nord-Irland for å lære opp lokalt personell i de fem avhørsteknikkene.
Historikere anser generelt at perioden med internering bidro til en oppblussing av sekterisme, samtidig som man mislyktes i å isolere Den provisoriske IRA (PIRA) og andre organisasjoner fra samfunnet. Årsaken til dette er at mange av de internerte hadde havnet på listen på grunn av feil og misforståelser, og dermed var helt uskyldige, mens over hundre aktive paramilitære, inkludert mange av lederne, klarte å gå i dekning før operasjonen begynte. Tilbakeslaget interneringen førte til bidro til at Edward Heath i 1972 suspenderte Stormontforsamlingen og innførte direkte styre fra London.
Nordisk ungdomsbiennale
Bakgrunn og initiativ
Ideen til å arrangere en nordisk ungdomsbiennale for bildende kunst, kom fra Nordisk kulturkommisjon i 1963. Etter noen års utredning, anbefalte kommisjonen en forsøksordning, der det skulle avholdes tre utstillinger. Vertskap og ansvar for arrangementet skulle alternere mellom de ulike nordiske land. Nordisk kunstforbund fikk i oppdrag å sørge for det praktiske i forbindelse med utstillingene. Nordisk kulturfond skulle bevilge midler til gjennomføring av biennalene i forsøksperioden. Etter denne perioden skulle ordningen evalueres, og de ulike lands regjeringer eventuelt anbefales å bevilge midler til biennalens fortsatte virksomhet.
Formål og regler
Det eneste som sto i statuttene om formålet med biennalen, var at den skulle være et nordisk forum for de unge kunstnerne.
I statuttenes § 2 ble det presisert at øvre aldersgrense for deltagende kunstnere skulle være 30 år. Allerede før biennalen ble etablert, ved Nordisk kunstforbunds rådsmøte i Stockholm i 1966, ble aldersgrensen debattert. Motstanderne hevdet at det ville være vanskelig å finne et tilstrekkelig antall kunstnere som hadde rukket å utvikle «något slags personlighet och nå resultat, som var ägnade att visas offentligt» i så tidlig alder. Mange, spesielt i Finlands kunstskolesystem, var ennå ikke uteksaminert fra sitt studium når de fylte 30. Forsvarerne av aldersgrensen mente at ungdomsbiennalen skulle være for de ennå ikke etablerte kunstnerne, de som hadde noe på hjertet, men ikke hadde økonomi til å arrangere egne utstillinger.
Internering (Nord-Irland)
Den opprinnelige listen over personer som skulle interneres var satt opp av Special Branch og MI5. Den inneholdt 450 navn, men bare 350 av dem ble pågrepet. Nøkkelpersoner, og mange som ikke hadde kommet med på listen, ble advart på forhånd på grunn av lekkasjer og klarte å gå i dekning. Listen inneholdt også personer knyttet til den ikkevoldelige borgerrettsbevegelsen, som Ivan Barr og Michael Farrell. Samtidig som man hadde brukt finmasket nett mot nasjonalister, inneholdt ikke listen en eneste lojalist til tross for av Ulster Volunteer Force var de første som begynte med voldelige aksjoner i denne fasen av konflikten i Nord-Irland. Faulkner skal ha blitt oppfordret av den britiske regjeringen til å ta med noe lojalister i den første omgangen, men nektet å gjøre dette.
Kombinasjonen av arrestasjoner av uskyldige som ofte ble internert over lengre tid og rapporter om brutalitet i interneringsleiren Long Kesh førte til at stadig flere identifiserte seg med IRA og støttet den væpnede kampen. 1972 ble, målt i tap av menneskeliv, det verste under konflikten.
Nordisk ungdomsbiennale
Formål og regler
Hvert land kunne være representert med inntil fem kunstnere. Hver av disse kunne levere inntil fem arbeider. De deltagende kunstnere ble valgt ut av tre medlemmer fra de nasjonale seksjonene av Nordisk kunstforbund i hvert land.
Internering (Nord-Irland)
For å forsøke å få litt balanse ble 107 lojalistiske paramilitære internert, men dette kom for sent og var for lite til å ha noen reell effekt på den nasjonalistiske delen av befolkningen.
Nordisk ungdomsbiennale
Formål og regler
Det positive i at alle nordiske lands regjeringer sto bak biennalen og ønsket å skape et nordisk forum for unge bildende kunstnere, kom litt i bakgrunnen for protestene mot aldersgrense og utvelgelsesform.
Den første biennalen, Humlebæk 1966/1967
Den første nordiske ungdomsbiennalen i forsøksperioden ble avholdt i Louisiana kunstmuseum i Humlebæk nær København i perioden 3.12.1966–15.1.1967. De andre landene hadde utvelgelsesutvalg som besto av tre medlemmer, slik statuttene krevde, mens det norske utvalget, plukket ut av Bildende Kunstneres Styre (BKS), besto av hele elleve kunstnere, som drøftet seg frem til de aktuelle norske representantene. Da utstillingen ble åpnet av den danske kulturministeren 2. desember, var de 116 innleverte arbeidene montert i Louisianas ulike rom. Kunstverkene ble plassert på tvers av landegrensene, både fordi museet ikke hadde likeverdige saler og fordi kuratoren mente det var i biennalens ånd å vise relasjoner mellom kunstnerne fra de ulike landene. I sin rapport etter utstillingen, kommenterte han hvordan de unge kunstnere hadde en tendens til å gjøre de utstilte verk til «utstillingsarrangementer, der fik sin endelige form i de lokaler, de fremvistes i, i modsætning til traditionel skulptur og maleri og grafik i ramme».
Internering (Nord-Irland)
Protestmarsjen i Derry på Bloody Sunday var en demonstrasjon mot internering, og dette førte også til økt motstand mot internering og en økning av støtten til paramilitære grupper.
Nordisk ungdomsbiennale
Den første biennalen, Humlebæk 1966/1967
En jury skulle plukke ut vinnere av premiestipend blant de deltagende kunstnerne, i henhold til biennalens statutter. Juryen mente dette var en uoverkommelig oppgave. Kunstverkene kunne ikke vurderes opp mot hverandre. «Man tvinges ind i et følelsesmæssigt, subjektivt forhold, der er utilfredsstillende og som fungerer med indbygget intrige». Juryens løsning ble å dele opp premiebeløpet i fem like arbeidsstipender, hvert på 6000 danske kroner, som ble tildelt en kunstner fra hvert land. Disse kunstnerne var:
Ungdomsbiennalen oppnådde et besøk som var større enn vanlig for Louisiana på denne tiden av året. I rapporten fra biennalen pekes det på at dette blant annet var et resultat av den store medieomtalen man oppnådde ved at det pågikk to ungdomskunstutstillinger samtidig; den offisielle i Louisiana og den uoffisielle på Charlottenborg.
Den uoffisielle biennalen på Charlottenborg
Omtrent samtidig med utstillingen i Humlebæk, i perioden 9.–22.12.1966, arrangerte en gruppe unge, nordiske kunstnere en protest-biennale inne i København, på Charlottenborg. Initiativet til denne utstillingen kom fra den danske maleren og kunstkritikeren Jens Jørgen Thorsen. Denne uoffisielle utstillingen fikk et navn som var forvirrende likt navnet på den offisielle: «''1. Nordiske Ungdomsbiennale''», selv om bare tre av de nordiske land var representert: Danmark, Norge og Sverige. Årsaken til protesten var utvelgelsesmetoden som ble brukt ved den offisielle biennalen. De unge, radikale kunstnerne mente at så lenge det var kunstnernes faglige organisasjoner som valgte utstillere, og det var så få utstillere fra hvert land, var det fare for at de mest eksperimentelle og modernistiske falt utenfor.
Denne uoffisielle biennalen omfattet rundt 60 kunstnere. Her hadde utvelgelsen foregått ved at arrangementskomiteen hadde henvendt seg til kunstnere i de tre landene og invitert dem til å være med. Samtidig ble disse oppfordret til å foreslå andre deltagere. På denne måten var det ikke komiteen som bestemte, men kunstnerne selv. «Her er det ingen aldersgrenser, det eneste krav for å være med, er at man arbeider i en fornyende, eksperimentell form»
Det vakte oppsikt at det danske kulturministerium bevilget midler også til denne uoffisielle biennalen. De dekket utgifter til husleie og vakthold, mens kunstnerne finansierte resten ved selv å betale frakt og i tillegg betale en utstillingsavgift.
Den andre biennalen, Helsingfors 1968
Den andre biennalen ble avholdt i Helsingfors, i perioden 20.09.–27.10.1968. 23 kunstnere deltok. Amos Andersons konstmuseum stilte sine lokaler gratis til disposisjon for utstillingen. Også denne gang ble det protester. Det var de danske deltagerne som protesterte. De mente komiteene som hadde valgt ut kunstnerne igjen hadde vært alt for konservative, og at det slett ikke var noen ungdomsbiennale.
En endring fra forrige biennale, var at premiebeløpet, som forrige gang ble delt ut som arbeidsstipend, denne gang gikk til reisestipend, slik at flest mulig av deltagerne kunne komme til Helsingfors i forbindelse med utstillingsåpningen.
Under den finske biennalen ble det arrangert en rekke kulturarrangement i tilknytning til utstillingen, både filmer, dans og musikk.
Den tredje – og siste – biennalen, Oslo 1970
20. Den tredje ungdomsbiennalen fant sted i Oslo 20. mai–14. juni 1970. Dette skulle vise seg å bli den mest turbulente av de tre ungdomsbiennalene. Igjen var det danskene som sørget for medieomtale, og etterhvert arrestasjon, da de prøvde å installere seg selv i Kunstnernes Hus. Der innredet de en slags hybel, med blant annet pornografiske bilder og karikaturer av den norske kongefamilien på veggen. Der inne var det meningen at bortimot femti dansker skulle oppholde seg under utstillingen; spise, sove og arbeide og opptre som «levende skulpturer». BKS som sto som arrangør for biennalen, nektet dem å gjennomføre dette. De danske kunstnerne oppfordret dermed alle, blant annet med plakater av Bjørn Nørgaard, til å møte opp i Slottsparken med brennevin, hasj, mat og soveposer.
Tre av de danske kunstnerne, deriblant Nørgaard, ble arrestert. Danskene forlangte da sin avdeling i Kunstnernes Hus stengt og demontert. BKS besluttet å stenge hele utstillingen mens demonteringen pågikk. Den åpnet igjen etter to dager, uten den danske avdelingen. Tre av de norske kunstnerne, Bjørn Krogstad, Victor Lind og Geir Stormoen, trakk sine arbeider fra utstillingen, i protest mot behandlingen av de danske kollegene. De svenske utstillerne blokkerte sin avdeling i solidaritet med danskene; deretter stengte finnene sin avdeling. Da utstillingen gjenåpnet, var det kun med arbeider av Bjørn Carlsen, Odd Nerdrum og de islandske kunstnerne.
GP Miguel Induráin 2022
GP Miguel Induráin 2022 var et endags sykkelritt i Spania den 2. april 2022. Rittet var for mannlige, profesjonelle syklister, og var en del av UCI ProSeries 2022.
Rittet ble vunnet av Warren Barguil.
Nordisk ungdomsbiennale
Etter forsøksperioden
I oktober 1970 avholdt Nordisk Kunstforbund et rådsmøte i Reykjavik. Der formulerte de en resolusjon vedrørende ungdomsbiennalen. Deres konklusjon var at biennalen fylte en funksjon «trots de svårigheter som uppstått, särskilt i samband med den tredje biennalen i Oslo 1970». NKF foreslo å utvide prosjektperioden, slik at det kunne arrangeres en utstilling i Stockholm i 1972 og en på Island i 1974. De foreslo videre et annet system for arrangement av utstillingene og utvelgelse av «utställningsmaterial», som det sto i resolusjonen. NKF foreslo at arrangements- og utvelgelsesgruppen skulle bestå av ett kunstnermedlem fra hvert land, oppnevnt av hver av de nasjonale seksjonene. I tillegg skulle Nordisk kulturkommisjon plukke ut seks medlemmer til gruppen. Minst to av disse – og høyst fire – skulle også være billedkunstnere. Dersom evalueringen etter denne forsøksperioden viste at ungdomsbiennalen fungerte etter hensikten, foreslo NKF at biennalen skulle videreføres. Dette skjedde ikke. Nordisk ungdomsbiennale 1970 i Oslo ble den siste.
En forløper i 1962
I 1962, fire år før forsøksperioden med Den nordiske ungdomsbiennale for bildende kunst, ble det arrangert en kunstutstilling med omtrent samme formål og navn på Charlottenborg i København. Den ble kalt «Nordisk Ungdoms Biennale», men hadde bare deltagere fra Danmark, Norge og Sverige. Utstillingen var åpen i perioden 01.–16.12.1962. Initiativtager og arrangør var Kunstnernes Kunsthandel. Ved denne utstillingen var øvre aldersgrense for de deltagende kunstnerne satt til 35 år. Arrangøren delte ut en første og andre pris til de unge kunstnerne. Norske Inger Sitter ble tildelt første pris, et pengebeløp på 3000 danske kroner.
Arrangøren skrev følgende i utstillingskatalogens forord: «''Udstillingen er kaldt «biennale», idet vi ønsker at gøre det til en tilbagevendende begivenhed. Vi ønsker også at vore venner i de andre nordiske lande vil arrangere lignende udstillinger – bolden er givet op til en ny form for landskamp!''» Denne «biennalen» er ikke nevnt som inspirasjon for forsøksprosjektet «den nordiske ungdomsbiennale for bildende kunst»; men sistnevnte gjorde nok at det ikke var så aktuelt å arrangere en parallell ungdomsbiennale innenfor det nordiske kunstnermiljøet. Kunstnernes Kunsthandels utstilling ble bare gjennomført i 1962.
Stamtavle
En stamtavle (ofte også upresist kalt stamtre) er en fremstilling av et individs slektskapsforhold. Stamtavler er mye brukt i slektsforskning, men brukes også i bl.a. husdyravl. En stamtavle viser resultatet av forplantning som allerede er gjort. Analysen går ut på å samle inn all informasjon om familiehistorien til en bestemt arvelig egenskap og så presentere dette i en stamtavle.
Former
Man skiller mellom to former for stamtavler:
Systemer
Anetavler presenteres vanligste med et nummersystem utviklet av Stephan Kekule von Stradonitz. Den person man tar utgangspunkt i kalles proband og gis nummeret 1. Hans far gis nummeret 2, hans mor nummeret 3, den agnatiske bestefaren 4, den agnatiske bestemoren 5, den kognatiske bestefaren 6, den kognatiske bestemoren 7 osv. Det eneste prinsippet systemet er bygget på, er at mann går foran kvinne. Alle menn (ev. bortsett fra probanden) vil ha et partall, alle kvinner et oddetall, og en persons far kan finnes ved å gange personens nummer med 2. Moren vil følge umiddelbart etter faren.
En kan også bruke et nummersystem utviklet av Arne Kvitrud. Hovedpersonen i listen er gitt nummer 1.1. Det første tallet før punktum er generasjonsnummeret. 2 = foreldregenerasjonen, 3 = besteforeldrene, 4 = oldeforeldrene, 5 = tippoldeforeldrene osv. Det andre tallet er et løpenummer for hver generasjon. Menn vil alltid ha et oddetall, mens kvinner har partall. Faren til hovedpersonen vil ha nummer 2.1 og farmoren 2.2. Farfaren vil ha 3.1,..., mormoren 3.4. Osv.. Dersom en som eksempel har 5.4 så vil mora ha nummer 6.8. Sekstallet fordi det er en generasjon lengre fra hovedpersonen. 8 fordi det dobbelt så mange ledd om en går en generasjon lengre. Faren vil ha løpenummeret før, altså 7, slik at nummeret blir 6.7. Det gjør det enkelt å manøvrere seg oppover og nedover i anetavlen.
En tredje måte å sette opp en anetavle forutsetter at forfedrene har brukt våpenskjold, som vist i figuren under. Tavlen leses slik at en starter med en hovedperson. Foreldrene plasseres på øverste linje i midten – med faren til venstre og moren til høyre. Farfaren har samme våpenskjold som faren, farmoren er det som står til vestre for faren, farmoren har det samme som moren, og mormoren står til høyre for morens våpenskjold. I eksempelet er Staur som far, farfar osv, Benkestokk er farmor, farmorsfar osv,.. Rød er mor, morfar osv, Rustung er mormor, mormors mor osv, ... Det finnes også andre måter å arrangere en anetavle med våpenskjold.
Pålitelighet
Et problem med mange stamtavler, stamtrær, slektstavler, anetavler og lignende, er at opplysningene er tvilsomme og ikke kan bekreftes gjennom anerkjente slektshistoriske kilder. I moderne slektsforskning er det dels bestridt og dels satt spørsmål ved en lang rekke av personers plasseringer i både nyere og gamle stamtavler m.v. Fra vår tid gjelder dette en god del av de mange stamtavlene og anerekkene som er lagt ut på internett. Et eksempel fra eldre tid er anetavlen nedenfor med opplysninger og våpenskjold for bl.a. Skanke som ektefelle til Kristoffer Trondsen «Rustung».
left|thumbnail|750px|Anetavlen med [[våpenskjold for Maren Jørgensdatter (Staur) fra 1685. På venstre side (farssiden) av anetavlen er det i første linje: fra venstre Gran, Rustung, Benkestokk, Staur; 2. linje: von Bergen, Skanke, Flemming, Bonde; 3. linje: Galtung, Kold, Haar, Basse; 4. linje: Sinklair, Adelsteen, Gast, Graa. Høyre side (morssiden) er det fra første linje fra venstre: Rød, Rustung, Vinter, Gås; 2. linje: Seefeld, Skanke, Gaelskytt, Bagge; 3. linje: Rostrup, Evindzøn, Nagel, Teiste; 4. linje: Jylling, Måneskjold, Freberg, Hartgenger.
Tavlen leses fra Staur som far, farfar osv, Benkestokk som farmor, farmorsfar osv,.. Rød som mor, morfar osv, Rustung som mormor, mormors mor osv, ... Kilde Rigsarkivet i København, 860, Håndskriftssamlingen I, Terkel Klevenfeldt (1710–1777), Dokumenter vedr adelige familier, pakke 37. Foto: Arne Kvitrud i 2009]]
335 skvadron
335 skvadron er det norske Luftforsvarets transportflyskvadron, stasjonert på Gardermoen Flystasjon. Skvadronen opererer fire C-130J Hercules-maskiner og er underlagt 134 luftving.
Historie
I motsetning til Luftforsvarets fem foregående skvadroner var 335 skvadron den første som ikke ble arvet av britenes flyvåpen etter andre verdenskrig. No. 335 Squadron RAF var i stedet en gresk skvadron under krigen, som ble overført til det greske luftforsvaret 31. juni 1945.
Den norske 335 skvadron ble offisielt opprettet 15. august 1946, men den har røtter tilbake til tiden under andre verdenskrig i England. Der ble Luftforsvarets transportbehov ivaretatt av enheter under andre navn: Stockholmsruten, No. 20 Transport Squadron, No. 21 og No. 22 Transport Flight.
Stockholmsruten
Under krigen meldte det seg et behov for en fast luftrute mellom Leuchars i Skottland og Sverige, en rute som kunne ivareta kurértjenesten mellom Legasjonen i Stockholm og Regjeringen i London, og som kunne transportere motstandsfolk som hadde måttet flykte til Sverige videre til krigstjeneste i England. I alt fikk Stockholmsruten og No. 20 Transport Squadron tildelt 7 Lockheed Lodestar. Da krigen var over hadde mer enn 3 000 passasjerer blitt befordret med Stockholmsruten
No. 20 Transport Squadron
Etter fredsslutningen i mai 1945 ble denne skvadronen opprettet som en direkte etterfølger av Stockholmsruten og ble nå også utstyrt med Dakotamaskiner. I juni samme år ble avdelingen overført til Norge med base på den gamle Fornebu flyplass. Oppgaven bestod i å gjennomføre halvmilitære ruteflyvninger til sivil luftfart var etablert. Dessuten andre transportoppdrag og VIP-flyvninger.
No. 21 og No. 22 Transport Flight
Disse to avdelingene opererte i Nord-Norge med etterlatt tysk materiell, vesentlig Junkers Ju 52. Begge flighter ble nedlagt i november 1945.
335 skvadron
Ved nedleggelsen av 20 Transport Squadron ble transportflyvirksomheten flyttet til Gardermoen. Eirik Sandberg ble beordret som sjef for enheten, som ble tildelt de syv Lodestar-flyene fra Stockholmsruten. En hovedoppgave for skvadronen i denne perioden, var flygninger til Tysklandsbrigaden i perioden 1947 til 1953.
Den neste flytypen i bruk ved skvadronen var ti Dakota-fly Norge fikk som våpenhjelp fra USA i 1950. Lodestar-flyene ble da solgt til sivil luftfart i Sverige og Finland. I 1956 ble seks av Dakotaene overført til det danske flyvåpenet. Som erstatning for disse ble Luftforsvaret tilført åtte Fairchild C-119 Flying Boxcar. Disse hadde fløyet som C-119F i Belgia, men var blitt modifisert til C-119G før overføringen til Norge. De gjenværende C-47-flyene ble deretter mest benyttet til persontransport, blant annet VIP-transport av kongen, men ett av flyene ble også utstyrt for kalibrering av TACAN-utstyr. I 1974 ble Dakota faset ut. Tre fly ble sendt tilbake til USA, mens ett fly ble lagret for museumsbruk, og står per 2012 på Forsvarets flysamling på Gardermoen.
Det første havariet med avskriving av fly kom i desember 1968. Da endte en C-119 ved siden av rullebanen på Røros etter et understellsbrudd. C-119 var i bruk til sommeren 1969. Da ble de gjenværende syv flyene returnert til USA.
Ved en seremoni på Gardermoen høsten 1969 ble det første av seks fabrikknye C-130H Hercules-fly døpt. Disse var i drift uten alvorlige uhell frem til mai 2008. Da hadde flytypen loggført i alt 133 665 timer for Luftforsvaret. Deretter ventet skvadronen på sine nye fly, hvorav det første C-130J ble mottatt i november 2008. I juni 2010 var samtlige fly levert.
15. mars 2012 havarerte et av flyene, Siv (5630), ved Kebnekaise nord i Sverige. Flyet, med fire offiserer fra skvadronen samt en flytryggingsoffiser fra 137 Luftving ombord, var på vei fra Evenes til Kiruna i forbindelse med militærøvelsen «Cold Response». 17. mars gjorde svenske myndigheter det klart at søket etter overlevende var avsluttet. Dette var første gang siden opprettelsen i 1946 at skvadronen hadde mistet et mannskap, og bare andre gang et av skvadronens fly var gått  tapt.
I september 2012 ble et erstatningsfly, Frøya (5699), overlevert Luftforsvaret ved en seremoni ved Lockheed Martins fabrikk i Marietta, Georgia. Dermed var styrken ved skvadronen igjen på fire fly, samtidig som ett fly påbegynte tjeneste i Afghanistan.
B-vingen
I juli 1957 ble det offisielt opprettet en B-ving ved skvadronen. Denne vingen, eller flighten som det også ble kalt, var utstyrt med Otter, Norseman og Safir. Men også før den offisielle opprettelsen hadde det eksistert en B-ving ved 335 skvadron. Fra 1948 hadde vingen hatt blant annet et par Oxford-fly og to Fairchild Cornell. Disse ble brukt til trening og kommunikasjonsflygning.
De fire Dakotaene som ble beholdt etter C-119-leveringen, inngikk også etterhvert i B-vingen.
Da NATO begynte å satse på elektronisk krigføring (EK), gikk Luftforsvaret til anskaffelse av to Dassault DA-20 Jet Falcon i 1972. Disse ble kjøpt fra Fred. Olsens Flyselskap. De ble offisielt tatt i bruk i 1973. I 1979 ble ytterligere et fly overtatt fra Fred. Olsen. I 1995 ble B-vingen utskilt fra 335 skvadron og overført til Rygge flystasjon som FEKS (Forsvarets EK Støttesenter)/717 skvadron.
Ulykken i 2012
Utdypende artikkel: Flyulykken på Kebnekaise.
I mars 2012 omkom hele besetningen da Hercules-flyet «Siv» krasjet inn i det snødekte fjellmassivet Kebnekaise i Sverige.
Internasjonale bidrag
Skvadronen har periodevis mellom 2016 og 2023 deltatt med transportfly i FN operasjonen MINUSMA i Mali. I februar 2023 bidro skvadronen med et fly til medisinsk evakuering etter et kraftig jordskjelv i Tyrkia og Syria.
Sibeliushuset
Sibeliushuset (finsk: Sibeliustalo) er en kongress- og konsertsal ved bredden av innsjøen Vesijärvi i Lahtis. Den er oppkalt etter komponisten Jean Sibelius.
Allment
Bygningen stod klar i mars 2000. Arkitektene Kimmo Lintula og Hannu Tikka utformet konserthuset som er bygget i tre. Akustikken var det et amerikansk firma, Artec Consultants fra New York, som var ansvarlig for. Konsertsalen har 1 229 sitteplasser. Idéen til bygget oppstod etter en arkitektkonkurranse som stilte krav om at at et gammelt snekkerverksted fra 1907 skulle inkorporeres i nybygget.
Arrangementer
Sibeliushuset var åsted for et uformelt EU-toppmøte i forbindelse med Finlands EU-formannskap i oktober 2006.
Lahtis internasjonalt kjente orgelbyggeri, Grönlunds Orgelbyggeri som holder til i Ristinkirko har også lokaler i Sibeliushuset. Sibeliushusets orgel i fransk-romantisk stil ble tatt i bruk i 2007. Orgelet er bygget av Grönlunds Orgelbyggeri i Gammelstad (Luleå). Også Sinfonia Lahti (Lahtis byorkester) har sitt sete i Sibeliushuset.
Traktorgraver
Traktorgraver er opprinnelig en traktor med bakmontert graveaggregat. Den første traktorgraver ble bygd av det britiske selskapet JCB i 1953. Det var Joseph Cyril Bamford som hadde idéen til konseptet som raskt ble en suksess. Opprinnelig var maskinen basert på en standard, bensindrevet traktor med påmontert graveaggregat bak og lasteapparat foran. Den første dieseldrevne traktorgraveren ble produsert av Case i 1959.
Traktorgraveren var svært godt tilpasset datidens behov for en maskin som kunne løse mindre graveoppgaver som inntil da hadde blitt utført manuelt. Med bakmontert graveaggregat og frontmontert skuffe var traktorgraveren i stand til å fullføre en rekke forskjellige oppgaver siden den kunne grave, fylle igjen, laste og losse. Den var smidig og svært manøvrerbar, samtidig som gummihjulene gjorde at maskinen kunne transporteres raskt fra ett sted til et annet.
Traktorgraveren er gjennom årene utviklet til en høyt spesialisert maskin og kalles i dag gravelaster .Gravelasteren er altså ikke en traktor og er ikke underlagt Vegdirektoratet men Arbeidstilsynet. Gravelasteren er beskrevet i arbeidsmiløforskriftene og er der betegnet som en masseforflytningsmaskin. Den har sterkere laste og graveutstyr enn de opprinnelige traktorgraverne. Den er en anvendelig allroundmaskin i forbindelse med vedlikeholdsarbeid i kommuner og delvis også i landbruket. Noen større utgaver brukes ved vedlikehold og bygging av jernbane og trikkelinjer
Produsenten JCB har vært så dominerende i det internasjonale markedet for traktorgravere at forkortelsen JCB er gått inn som generisk betegnelse for traktorgraver på engelsk og står oppført i Oxford Dictionary of English til tross for at det er et varemerke for selskapet JCB (J.C.Bamford (Excavators) Ltd.).
Jay Brazeau
James «Jay» Brazeau (født 22. desember 1953) er en canadisk skuespiller og stemmeskuespiller fra Winnipeg, Manitoba.
Skuespillerkarriere
I 1992 spilte han i en episode av Street Justice og to episoder i den første sesongen av Highlander: The Series. I 1998 spilte han Harlan i episode 18, sesong 1 i Stargate: SG1, og spilte samme rolle i en episode i 2001. I oktober 2009 ble han kreditert som "Man in chair" i National Arts Centres The Drowsy Chaperone i Ottawa. I 2009 spilte han i flere scener i Ultimate Cut-versjonen av Watchmen. Han spilte ofte sammen med Don S. Davis.
Brazeau var stemmen til Uncle Quigley i Sabrina: The Animated Series, Stavros Garkos i Hurricanes og Bright Man og Needle Man i animasjonsserien Mega Man. Han var også stemmeskuespiller i to kortfilmer produsert av National Film Board of Canada, "Get a Job" og "La Salla".
Han spilte Edna Turnblad i Arts Club Theatre Companys oppsett av Hairspray i 2010/2011. Brazeau baserte rollen på sin mor og en nabo fra barndommen som hadde fått kallenavnet Fat Kay.
Den 12. mai 2011 fikk Brazeau et mindre hjerneslag mens han skiftet kostyme bak scenen 30 minutter inn i en forestilling. Andy Toth tok over rollen hans mens han var borte. Brazeau gikk glipp av 36 forestillinger før han var friskmeldt.
Masseskytingen i Nongbua Lamphu 2022
Masseskytingen i Nongbua Lamphu fant sted 6. oktober 2022 da en tidligere politimann skjøt og drepte minst 38 mennesker på en barnehage i Na Klang-distriktet i provinsen Nongbua Lamphu i Thailand. Gjerningsmannen tok livet av sin egen familie før han så drepte seg selv.
Gjerningsmannen tjenestegjorde tidligere i politiet, men ble oppsagt etter at han ble arrestert for å være i besittelse av et beslaglagt rusmiddel. Skytevåpenet som ble benyttet var en lovlig eid pistol. , men ifølge Reuters ble det ble hovedsakelig benyttet kniv i angrepet.
Massakren på Thammasat-universitetet i 1976 skjedde på samme dato.
Reaksjoner
UNICEF uttalte i en pressemelding at de var triste og sjokkerte over hendelsen, og fordømte alle former for vold mot barn. De ba også om at offentligheten og media unnlot å poste eller videresende videoer i forbindelse med hendelsen, da det kunne ha negativ virkning på barn, ofrenes familier og nærstående. Flere ledere verden over, blant dem Storbritannias statsminister Liz Truss og Australias statsminister Anthony Albanese brukte Twitter for å uttrykke sine kondolanser.
Rangert liste over bergensområdets største bedrifter
Rangert liste over bergensområdets største bedrifter basert på omsetning i 2007:
Alpin kombinasjon
Alpin kombinasjon er en gren i alpin skiidrett. Øvelsen kombinerer den kraft- og utholdenhetskrevende øvelsen utfor eller super-G med den teknisk krevende disiplinen slalåm, to svært forskjellige konkurranseformer.
Øvelsen bestod tidligere av et utforrenn (én omgang) og et slalåmrenn (to slalåmomganger). I verdenscupen var kombinasjonsøvelsen vanligvis ikke en separat øvelse, men en summering av et utfor- og et slalåmrenn som ble arrangert på samme sted, men på forskjellige dager. Antallet kombinasjonskonkurranser i verdenscupen varierer. For herrene er kombinasjonsøvelsen fast bestanddel under Lauberhornrennene i Wengen og inntil 2017 også i Hahnenkammrennene i Kitzbühel.
Under verdensmesterskap og olympiske leker er kombinasjonen blitt arrangert som selvstendig øvelse siden 1985, uavhengig av de egentlige utfor- og slalåmrennene. Utfor- og slalåmrennet blir arrangert i løpet av én dag, med noe forkortede løyper. Fra 2021 arrangeres kombinasjonen under VM som super-G og slalåm i stedet for utfor og slalåm.
Superkombinasjon
Superkombinasjonen ble innført som et alternativ til den tidligere formen for alpin kombinasjon. Superkombinasjonen bestod av et (sterkt forkortet) utforrenn eller super-G og én slalåmomgang, som ble arrangert samme dag med kort tidsavstand. Superkombinasjonen ble arrangert for første gang 14. januar 2005 i Wengen. fra og med sesongen 2013/2014 ble alle kombinasjonsrenn i verdenscupen arrangert som superkombinasjon. Til og med sesongen 2012/2013 var kombinasjonen i Hahnenkammrennene i Kitzbühel sammenlagtresultatet av det ordinære utforrennet og det ordinære slalåmrennet. Fra 2014 til 2016 ble kombinasjonen også der avholdt som en superkombinasjon. Den bestod av det ordinære super-G-rennet etterfulgt av en egen slalåmomgang arrangert som flomlysrenn.
FIS har bestemt at øvelsen heter alpin kombinasjon da det som tidligere het superkombinasjon er blitt den vanlige formen for avvikling av rennene.
Justin Warsylewicz
Justin Warsylewicz (født 19. oktober 1985 i Regina, Saskatchewan) er en canadisk skøyteløper.
I februar 2004, 18 år gammel, ble han canadisk allroundmester, etter at han tidligere samme år vant junior-VM.
Salto, salmiakk og kaffe
Salto, salmiakk og kaffe er en norsk film fra 2004, regissert av Mona J. Hoel, som også skrev manuset til filmen.
Justin Warsylewicz
Han deltok under OL 2006 i Torino, der han var med på ta sølv for Canada i lagtempo.
Salto, salmiakk og kaffe
Handling
Historien finner sted i en mindre by, på Østlandet. Maria er høygravid, og venter barn sammen med Erik. Hun arbeider i fiskedisken ved en lokal butikk, og mener at Erik er alt for lite hjemme sammen med henne. Han arbeider alt for mye, og forsøker å skaffe seg raske penger. Men han sløser også med de pengene han tjener, og tilbringer heller tiden sin sammen med andre kvinner.
Men en dag oppdager Maria at Erik ikke har betalt nok skatt, og nå skylder han plutselig 450 000 kroner som han ikke klarer å betale. Maria blir derfor nødt til å skaffe disse pengene så fort som mulig. En rekke andre, mer eller mindre dysfunksjonelle. karakterer blir også introdusert og alle historiene deres blir etter hvert flettet sammen.
Lødingen fyr
Lødingen fyr lå på Hjertholmen i Lødingen i Nordland. Fyret ble opprettet høsten 1862. Det ble nedlagt og erstattet av ei fyrlykt i 1914, samtidig som Rotvær fyr ble opprettet.
Freeport
Freeport kan vise til:
Erik Emundson
Erik Emundsson (eller Anundsson) var en svensk sagnkonge. Han nevnes i Hervors saga som en sveakonge som lå i krig med Harald Hårfagre. I Ynglingesagaen kalles han for Erik Emundsson og nevnes der også som konge av Västergötland, Dalsland (et historisk landskap i Västra Götalands län), Båhuslen og Värmland, og at han tapte alle områdene unntatt Västergötland til Harald Hårfagre.
I henhold til Snorre Sturlason besøkte han stormannen Åke i Värmland samtidig som Harald Hårfagre gjorde det. Åke plasserte Erik i en gammel hall med gamle folk å drikke med mens han plasserte Harald med sine unge menn. Da Erik klagde på denne forulempelsen svarte Åke at Erik var en gammel mann mens Harald var en ung mann i sin beste alder. Dette gjorde Erik så sint at han drepte Åke.
I henhold til Hervors saga etterfulgte han sin far Anund Uppsale og onkel Bjørn på Håga og ble selv etterfulgt av Bjørn III Eriksson (far til Olav II Bjørnsson og Erik Seiersæl). Islandske Landnåmabok forteller at Erik og hans sønn Bjørn hersket på samme tid som henholdsvis pave Hadrianus II og pave Johannes VIII, det vil si i tidsepoken 867-883, den samme tiden da Island ble bosatt, se Landnåmstiden. Harald Hårfagres saga forteller at Erik døde da Harald Hårfagre hadde vært konge i Norge i ti år, det vil si 882.
Han var trolig bror og styrte sammen med sin bror Olav Sveakonge.
Xunhua
Xunhua (kinesisk: 循化撒拉族自治县 ; pinyin: Xúnhuà sǎlāzú Zìzhìxiàn) er et autonomt fylke for salarfolket i prefekturet Haidong i provinsen Qinghai i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 107,549 innbyggere i 1999.
Folketallet i de større byer i 2000 var.
Skopje
Byen er flerkulturell og har forskjellige folkeslag. Mesteparten er makedonere, deretter kommer etniske albanere, sigøynere og etniske serbere.
Dagens Skopje er en moderne storby med flere historiske monumenter. Byen ligger ved bredden av Vardar-elven og mellom fjellene Vodno og Skopska Crna Gora. Byen er 8 km bred og 32 km lang og hadde 668 518 innbyggere i 2006.
Historie
Byen utviklet seg raskt etter andre verdenskrig, men fremgangen ble avbrutt av et kraftig jordskjelv som rammet byen i 1963.
Den 26. juli 1963 kl. 05.17 ble byen jevnet med jorden av et kraftig jordskjelv målt til 6,1 grader på Richterskalaen. 2 487 mennesker omkom (1 070 mennesker ble funnet i ruinene og 1 417 mennesker ble meldt savnet) og mer enn 4 000 ble skadd. Over 90 % av byens bygninger lå i ruiner, og mer enn 20 000 mennesker ble hjemløse.
Skopje (dengang het det Scupi) var i gamle dager hovedstaden i kongeriket Dardania. Senere ble byen erobret av serberne (1282), deretter av tyrkerne (1392) og den ble en sentral by i Det osmanske riket (på makedonsk kalt Det ottomanske riket). Senere ble den igjen en del av Serbia under Balkankrigene (1912–1913) og deretter ble den del av Kongeriket av Serbere, Kroater og Slovenere (1918). Dette siste skiftet senere navn til Jugoslavia (1929).
I 1991 ble den jugoslaviske republikken Makedonia en selvstendig stat.
Næringsveier
Skopje er et handelssentrum for tobakk, ull, frukt og grønnsaker som dyrkes i områdene rundt byen. I det gamle Jugoslavia var Skopje en viktig produsent av jernprodukter inntil jernverket ble stengt. Skopje Universitet ble åpnet i 1949.
Garden City
Garden City (engelsk for hageby) kan vise til:
Middletown
Middletown kan vise til:
Klassen
Klassen har flere betydninger og kan vise til:
DS «Sand» (1898)
DS «Sand» var i perioden 1899-1953 et lokalruteskip tilhørende Det Stavangerske Dampskibsselskab, Stavanger. Før dette hadde det en kort periode i rutefart i Hordaland som «Statsraad Haugland».
Brigham Young University Hawaii
Brigham Young University Hawaii er et mormonsk universitet i Laie, på øya O'ahu 45 km nord for Honolulu, Hawaii i USA. Det ble grunnlagt i 1955 og har en tilknytning til Brigham Young University i Provo, Utah. Det er også et mormonsk universitet i Idaho – BYU Idaho.
BUY Hawaii hadde i 2006 i alt 2 473 studenter, og tilbød studier opp til bachelorgrad. Skolepengene var samme år US$ 3 040. mange av studentene finansierer studiene ved å arbeide for Polynesian Cultural Center i Laie, som er øygruppens største «levende museum» for den polynesiske kulturen på Hawaii.
Rektor Steven Charles Wheelwright ble tilsatt i 2007, før dette var han professor ved Harvard Business School, og har ledet den mormonske misjonen i Storbritannia.
Confédération Mondiale des Activités Subaquatiques
Confédération Mondiale des Activités Subaquatiques (CMAS) er verdens undervannsføderasjon. CMAS er en internasjonal paraplyorganisasjon for dykkeskoleorganisasjoner. Den ble opprettet i Monaco den 10. januar 1959. I Norge er CMAS representert ved Norges Dykkeforbund.
CMAS sine kurs inneholder teori og praksis, og involverer mellom annet fysikk, anatomi og teknologi.
Kvalifikasjoner og sertifiseringer
Sertifiseringer innen Apparatdykking
Sertifiseringer innen Fridykking De forskjellige nivåene innen fridykking sier noe om oppnådde krav i forhold til praksis og teorikunnskap.
Instruktørsertifiseringer
Spesialitetssertifiseringer
Apnea
Sporter
CMAS organiserer følgende sporter:
Nicolae Ceban
Nicolae Ceban (født 30. mars 1986) er en moldovsk bryter som konkurrerer i fri stil i 96-kilosklassen. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i kvartfinalen.
Marie-Galante
Marie-Galante er ei øy i den franske øygruppen og regionen Guadeloupe i Karibia. Den ligger like øst-sørøst for de to hovedøyene i Guadeloupe, Grande-Terre og Basse-Terre.
I 2015 hadde øya 10,966 innbyggere. Største by og administrativt hovedsete er Grand-Bourg på sørvestkysten.
Historisk har øya vært dominert av sukkerproduksjon.
Navn
Øya fikk sitt navn etter en av karavellene Kristoffer Columbus seilte med på sin andre reise til Vestindia, «Santa Maria» som også ble kalt «Maria Galanda».
På grunn av den runde formen kalles øya «den runde galetten» og på bakgrunn av historien med sukkerproduksjon kalles øya «Île aux cent moulins», «øya med hundre møller».
Geografi
Marie-Galante ligger i øygruppen Guadeloupe i Leewardøyene i De små Antiller. Øya ligger 26 km sør for Grande-Terre og 30 km sørøst for Basse-Terre. Dominicapassasjen skiller Marie-Galante fra Dominica i sørvest. Avstanden mellom de to øyene er 35 km.
Marie-Galante har en flate på 158 km² og er den tredje største øya i Guadeloupe. I likhet med Grande-Terre, La Désirade og Petite-Terre er Marie-Galante ei kalksteinsøy. Et lag på opptil 200 meter kalkstein hviler på toppen av vulkansk grunn.
Befolkning
I 2015 bodde det 10,966 personer på Marie-Galante. Flest bor i kommunen Grand-Bourg, som hadde 5,221 innbyggere i 2016, med 3,354 i Capesterre-de-Marie-Galante og 2,527 i Saint-Louis.
Folketallet har gått ned. I 1962 hadde øya 16,340 innbyggere, i 2014 11,070. Unge flytter fra øya, enten til Guadeloupe eller til Frankrike, og befolkningen er aldrende.
Historie
Arawaker etterfulgt av kariber holdt til på øya.