cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joseph Smith
Joseph Smiths død
I løpet av våren 1844 hadde et skille oppstått mellom Smith og flere av hans nærmeste medarbeidere. Et kjent tilfelle var Smiths betrodde rådgiver, William Law, og Robert Foster, en general i Nauvoo-legionen,  som begge var uenige i hvordan Smith administrerte Nauvoos økonomi. Både Law og Foster påsto dessuten at Smith skal ha fridd til deres ektefeller. Smith utstøtte dem fra kirken 18. april 1844, dissidentene dannet sin egen konkurrerende kirke,, og den påfølgende måneden ble Smith, i fylkeshovedstaden Carthage, gransket av en storjury for polygami og andre kriminelle handlinger.
Innflytelse
Smith hadde tusenvis av hengivne etterfølgere ved sin død i 1844, og millioner før det var gått ett århundre. Smiths rolle for De siste dagers hellige-bevegelsen er sammenlignbar med Muhammeds i tidlig islam. Han blir, av sine tilhengere, regnet som profet og apostel, på lik linje som Moses, Elia, Peter eller Paulus,  og innenfor De siste dagers hellige-bevegelsen framholdes han som den med størst betydning etter Jesus Kristus.
Aktør-nettverksteori
Aktør-nettverksteori (ANT eller Actor-network theory) er en teoretisk tilnærming til samfunnsvitenskap som forsøker å beskrive hvordan aktører i et samfunn oppfører seg og påvirker hverandre. Den ble utviklet gjennom arbeidet til flere forskere, blant annet Bruno Latour, Michel Callon og John Law. ANT er mest kjent for at den ikke skiller mellom ikke-menneskelige og menneskelige aktører i et nettverk.
Joseph Smith
Innflytelse
Smiths liv og lære vakte betydelig motstand. Enkelte aviser omtalte Smith som en svindler så tidlig som 1829, en betraktning som fortsatt deles av mange evangelikalske kristne. Smith ble to ganger fengslet som følge av anklager om forræderi, og han ble offer for en pøbelflokk som stormet fengselet hvor han satt. Etter at Smith ble drept 38 år gammel, mente medlemmer av bevegelsen Smith hadde lidd martyrdøden for å forsegle sitt tros vitnesbyrd. Smith selv hevdet ikke at han var ufeilbarlig; han betraktet seg selv med en uslepen diamant.
Blant de minnesmerker som er dedisert til Smith, kan nevnes Joseph Smith Memorial Building i Salt Lake City, the Joseph Smith Building, som ligger i universitetsområdet tilknyttet Brigham Young University, samt en granittobeliks som markerer stedet hvor Smith ble født.
Aktør-nettverksteori
To av de viktigste begrepene som benyttes i ANT er inskripsjon (inscription) og oversettelse (translation). En inskripsjon refererer til hvordan et teknisk objekt skaper et bruksmønster, altså hvordan objektet legger til rette for at det skal brukes på en bestemt måte. Et objekt med sterk inskripsjon vil tvinge brukeren til å følge et gitt mønster, mens en svak inskripsjon vil åpne for at objektet kan brukes på andre måter enn skaperen planla. En oversettelse kan forklares som det å skape en inskripsjon, med det formål å føre (align) objektet eller nettverket objektet er i mot et bestemt mål.
Joseph Smith
Suksesjonskrise
Smiths død førte til en suksesjonskrise. Han hadde foreslått ulike måter for å velge sin etterfølger, men aldri presisert hvilken av dem han foretrakk. Smiths bror Hyrum ville, dersom han hadde overlevd, vært den sterkeste kandidaten, etterfulgt av Josephs bror Samuel, som døde under mistenkelige omstendigheter en måned etter sine brødre. En annen av Josephs brødre, William, hadde meldt sitt kandidatur, men ble etterhvert ansett som uaktuell, fordi av hans voldelig rykte. Smiths to sønner, Joseph III og David ville, hadde stillingen vært arvelig, også hatt rett til stillingen, men Joseph III var for ung, og David var ennå ikke født. Rådet på femti hadde en i teorien rett til suksesjonen, men dette var en hemmelig organisasjon. . Etter det som står i Lære og Pakters åpenbaringer hevdedes det at apostlene, de Tolvs Kvorum, ble kirkens ledende enhet når Førstepresidentskapet som Smith var overhode til ble oppløst ved hans død, og Brigham Young var dets president. Enkelte av Smiths andre foreslåtte etterfølgere, som Mormons Boks vitner Martin Harris, Oliver Cowdery og David Whitmer, hadde forlatt kirken, men Harris og Cowdery kom seg til forlik og anerkjente Youngs rett til presidentskapet.
De to sterkeste kandidatene til å etterfølge Smith, var Brigham Young, president i Rådet på tolv apostler, og Sidney Rigdon, som var fremste gjenlevende medlem i Det første presidentskap. I en generalkonferanse 8. august 1844 valgte et flertall av kirkens medlemmer Young, som førte dem til Utah territoriet som Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige, et trossamfunn som skulle passere 14 millioner medlemmer i 2010. Mindre grupper innenfor bevegelsen fulgte Sidney Rigdon og James J. Strang, hvor sistnevnte hadde basert sin rett til å etterfølge Smith, på et forfalsket utnevnelsesbrev. Andre av bevegelsens medlemmer fulgte Lyman Wight og Alpheus Cutler. Mange av bevegelsens medlemmer som befant seg i en av de mindre gruppene, de fleste i Smiths familie inkludert, slo seg sammen i 1860 under ledelse av Joseph Smith III, og formet det som i lengre enn et århundre var kjent som Den Reorganiserte Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige (nå kjent som Kristi Samfunn), som nå har omtrent 250 000 medlemmer. Per 2011 hadde antallet medlemmer av trossamfunn med opprinnelse i Joseph Smiths lære kommet opp i anslagsvis 14,5 millioner.
Aktør-nettverksteori
Et nokså kjent eksempel på hvordan et aktør-nettverk kan fungere er gitt av Latour. Han beskriver en hotelldirektør som ønsker at gjestene skal huske å levere fra seg nøklene før de forlater hotellet. Først setter han opp et skilt bak resepsjonsdisken, den første oversettelsen og inskripsjonen, der det står nettopp dette. Denne inskripsjonen er ikke sterk nok, og gjestene gjør ikke som han ønsker. Neste oversettelse er å henge en metallklump på nøkkelen, og ved å gradvis øke vekten på klumpen husker til slutt gjestene å levere fra seg nøklene når de drar. Dermed, gjennom en serie oversettelser, gjør direktøren inskripsjonen i nettverket så sterk at han når sin målsetning.
Joseph Smith
Familie og etterkommere
Joseph Smith giftet seg i januar 1827 med Emma Hale. Sammen fikk de ni barn, hvorav fire døde før eller kort tid etter fødselen (Alvin, født i 1828, tvillingene Thaddeus and Louisa, 30. april 1831, og en dødfødt gutt, ikke navngitt, 26. desember 1842), samt en som døde fjorten måneder gammel (Don Carlos, født 13. juni 1840). Da tvillingene døde, adopterte Joseph og Emma et tvillingpar, Julia og Joseph, hvis mor nylig hadde dødd under tvillingenes fødsel (Joseph døde av meslinger i 1832). Joseph og Emma hadde også fire sønner, som levde til voksen alder: Joseph Smith III (6. november 1832), tvillingene Frederick Granger Williams Smith (29. juni 1836) og Alexander Hale Smith (29. juni 1836), og David Hyrum Smith (17. november 1844, født etter Josephs død). Per 2011 har DNA-tester ikke kunne påvise at Smith hadde barn med andre kvinner enn Emma Smith.
Emma Smith benektet gjentatte ganger, også ved sitt dødsleie, for at hennes ektemann hadde tatt seg flere koner, at første gang hun ble klar over at en polygamisk åpenbaring til mormonerne ble tilskrevet Joseph Smith, var da hun leste om det i brosjyren The Seer, utgitt av Orson Pratt i 1853.
Åndenes hus
Åndenes hus (originaltittel La casa de los espiritus) fra 1982 er den chilenske forfatteren Isabel Allendes gjennombruddsroman.
Boken startet som et brev Isabel Allende skrev til sin dødssyke bestefar, men som videre utviklet seg, og som til slutt endte opp som bok. Bestefaren døde før boken ble gitt ut.
Romanens handling veksler mellom herregårdsroman, spøkelsesroman, kjærlighetsroman og politisk dokumentar. Den skildrer – gjennom en familie – chilensk historie fra 1900 frem til kuppet i 1973 og drapet på president Salvador Allende.
Handlingsreferat
Historien starter med familien del Valle, men fokuserer hovedsakelig på de yngste og de eldste døtrene i familien: Clara og Rosa. Den yngste datteren, Clara del Valle, påstår at hun har paranormale krefter og fører en detaljert dagbok over livet hennes. Ved å bruke kreftene sine kommer Clara med en spådom at et utilsiktet dødsfall kommer til å skje i familien deres. Kort tid etter dette blir Claras søster, Rosa den vakre, drept av gift beregnet på faren hennes - som forsøker å stille til valg for senatet. Clara blir sjokkert til stumhet etter å ha sett en obduksjon utført på søsterens kropp. Rosas forlovede, en lutfattig gruvearbeider ved navn Esteban Trueba, blir knust etter dødsfallet og forsøker å reparere sitt knuste hjerte ved å vie livet sitt til å gjenopprette familiens hacienda: Las Tres Marías, som sliter på grunn av fattigdom og forfall. Esteban sender penger til sin søster, som tar seg av deres mor som sliter med leddgikt. Gjennom en kombinasjon av trusler og belønning fremtvinger han respekt og arbeid fra de redde bøndene, og gjør etter hvert livet ved Tres Marías mye bedre.
Esteban gjør den første bonden som snakket med ham ved ankomst, Pedro Segundo, til sin formann. Pedro blir raskt det nærmeste Trueba noen gang har en ekte venn i løpet av livet. Han voldtar flere av bondekvinnene, og hans første offer, Pancha García, blir mor til hans uekte sønn: Esteban García. Esteban vender snart tilbake til byen for å se sin døende mor. Etter hennes død bestemmer Esteban seg for å oppfylle hennes døende ønsker om at han skal gifte seg og få barn. Han reiser til Del Valle-familien for å be om Claras hånd i ekteskapet. Clara godtar Estebans forslag, og hun snakker for første gang på ni år. Esteban bygger et nytt stort herskapshus i byen hvor Trueba-familien skal bo i flere generasjoner. Etter bryllupet deres kommer Estebans søster Férula, for å bo hos det nygifte paret i det nye hjemmet deres. Men Estebans kaster Férula ut av hjemmet deres. Hun forbanner ham, og forteller Esteban at han vil krympe i kropp og sjel, og til slutt dø som en hund. Clara føder en datter som heter Blanca, og senere får de tvilling-guttene Jaime og Nicolás.
Familien, som er bosatt i hovedstaden, bor ved en hacienda om sommeren. Når hun ankom Tres Marías for første gang, blir Blanca umiddelbart venn med en ung gutt som heter Pedro Tercero - som er sønn av farens formann ved gården. Blanca og Pedro vokser opp sammen som bestevenner, til tross for at de tilhører to forskjellige sosiale og økonomiske klasser. I løpet av tenårene blir Blanca og Pedro Tercero til slutt kjærester. Etter et jordskjelv som ødelegger en del av haciendaen og etterlater Esteban skadet, flytter Truebas permanent til Las Tres Marías. Clara bruker tiden sin på å undervise, ta vare på ektemannens forslåtte kropp, og skrive i dagbøkene sine.
Samtidig blir Blanca sendt til en kloster-skole. og tvilling-guttene studerer ved en internatskole. Blanca later som hun er syk for å bli sendt tilbake til Las Tres Marías, hvor hun kan være sammen med Pedro Tercero. Men når hun kommer hjem, oppdager hun ut at Pedro Tercero er blitt forvist fra haciendaen av Esteban på grunn av hans sosialistiske ideer. Men Pedro Tercero møter fremdeles Blanca i all hemmelighet. En besøkende fransk greve til haciendaen, Jean de Satigny, avslører Blancas nattlige stevnemøter med Pedro Tercero for faren hennes. Esteban går rasende etter datteren sin, og banker henne brutalt. Når Clara uttrykker skrekk over handlingene hans, slår Esteban henne og slår ut begge fortennene hennes. Clara bestemmer seg for aldri å snakke med ham igjen, tar i bruk det opprinnelige pikenavnet hennes, og flytter fra Tres Marías og tilbake til byen. Hun tar også Blanca med seg. Esteban, rasende og ensom, gir Pedro Tercero skylden for hele situasjonen. Han utlover også en belønning på Pedro hos det korrupte lokale politiet.
Blanca oppdager snart at hun er gravid med Pedro Terceros barn. Esteban, desperat etter å redde familiens ære, får Blanca til å gifte seg med den franske greven ved å fortelle henne at han har drept Pedro Tercero. Til å begynne med kommer Blanca overens med sin nye ektemann. Men hun forlater ham når hun oppdager hans deltakelse i seksuell fantasier med tjenerne deres. Blanca gir datteren navnet Alba. Clara spår at Alba kommer til å få en veldig lykkelig fremtid. Esteban forsøker å stille til valg som senator. Clara begynner å kommunisere med Esteban gjennom tegnspråk, selv om hun holder løftet sitt om å faktisk aldri snakke med Esteban igjen. Noen år senere dør Clara, og Esteban blir overveldet av stor sorg.
Alba og Pedro blir snart veldig glade i hverandre, men vet ikke at de er biologisk far og datter - selv om Pedro mistenker dette. Når hun blir eldre begynner Alba ved en lokal høyskole hvor hun møter Miguel, nå en voksen mann, og blir hans kjæreste. Miguel er en revolusjonær, og av kjærlighet til ham involverer Alba seg i student-protester mot regjeringen. I frykt for et kommunistisk diktatur planlegger Esteban Trueba og hans med-politikere et militærkupp mot den sosialistiske regjeringen. Men etter militærkuppet nyter de større makt, og diktaturet vokser snart ut av kontroll. Estebans sønn Jaime blir drept av soldater. Etter kuppet blir folk regelmessig kidnappet og utsatt for tortur. Esteban hjelper Blanca og Pedro Tercero med å flykte til Canada. Militær-regimet forsøker å eliminere alle spor av politisk opposisjon, og kommer til slutt etter Alba.
Alba blir snart gjort til fange av oberst Esteban García, sønn av Esteban Truebas og Pancha Garcias uekte sønn - og derav barnebarnet til Esteban Trueba. I rent hat mot hennes privilegerte liv og eventuelle arv, torturerer García henne gjentatte ganger på jakt etter informasjon om Miguel. Han voldtar henne, og fullfører dermed syklusen som Esteban Trueba satte i gang mange år tidligere når han voldtok Pancha García. Alba blir snart gravid. men om barnet er Miguels, eller et produktet av voldtekten hennes er ukjent.
Filmatisering
Romanen ble filmatisert i 1993 av regissør Bille August med samme tittel. Rollene ble spilt av blant andre Glenn Close, Jeremy Irons, Meryl Streep og Winona Ryder.
Viborg FF
Viborg FF er en fotballklubb fra Viborg, Danmark. Klubben spiller i Superligaen.
Foreningens fulle navn er Viborg Fodsports-Forening, men er bedre kjent som VFF eller ganske enkelt Viborg. Klubben ble stiftet i 1896, og spiller sine hjemmekamper på Viborg stadion, som har plass til 9566 tilskuere. Deres draktfarger er grønn trøye, hvite bukser og hvite strømper.
Historie
Viborg-Fodsports Forening ble stiftet i 1896, opprinnelig som en klubb for flere forskjellige sportsgrener, blant annet cricket, friidrett og bryting. Fotball kom først for alvor til senere. I 1924 vant Viborg FF «Mesterrækken», som var datidens beste fotballiga i Jylland. Det eksisterte ikke en landsdekkende liga den gang.
Det var først i 1990-årene at klubben gjorde seg bemerket nasjonalt. Inntil da hadde klubben fristet en tilværelse i de lavere divisjoner, bortsett fra to enkeltsesonger i 1. division (den gang den øverste divisjonen) i 1980 og 1989. En vesentlig investering i ungdomsfotballen ga imidlertid «bonus», og i 1993 rykket klubben for første gang opp i Superligaen. Oppholdet i toppdivisjonen varte imidlertid bare én sesong, før man igjen måtte en tur ned i 1. divisjon. Men allerede året etter vendte klubben tilbake til Superligaen, og etter et par opp- og nedrykk rykket klubben endelig opp i 1998 og har vært der siden.
Klubbens beste sesong kom i 1999/2000-sesongen, da klubben vant den danske cupen med 1-0 over AaB i finalen. Dessuten endte klubben på en 4.-plass i serien, klubbens hittil høyeste sluttplassering i Superligaen. I sesongen 2005/2006 var Viborg FF tett på å «kapre» bronsen, men tapte de siste kampene, hvilket resulterte i enda en fjerdeplass.
Profiler
Selv om klubben ikke har vært i landets øverste divisjon i mer enn ti år, har klubben fostret flere landslagsspillere, deriblant Thomas Frandsen og Steffen Højer. Både Frandsen og Højer er etter opphold i andre klubber vendt tilbake til Viborg. Klubben har også lenge hatt en god vane for å fostre gode målvakter, og de seneste profilene er Arek Onyszko, Jesper Christiansen og tredjekeeper, John Alvbåge
Blant tidligere profiler kan nevnes Søren Frederiksen og Heine Fernandez, som begge opplevde å bli toppscorere i Superligaen mens de var i klubben. Også Jesper Christiansen og Michael Gravgaard, som begge fikk debút på landslaget i 2005. Michael Gravgaard fikk først sin debút etter at han skiftet klubb fra Viborg FF til FC København.
The Late Captain Pierce
The Late Captain Pierce er en episode fra TV-serien M*A*S*H.
Jelabuga
Jelabuga (russisk: Ела́буга, tatarisk (kyrillisk): Алабуга, tatarisk (latinsk): Alabuğa), også skrevet Alabuga eller Elabuga, er en by i Republikken Tatarstan i Russland. Den ligger ved elva Kama, rundt 190 km øst for Kazan. Innbyggertall: 68 663 (folketelling 2002).
The Late Captain Pierce
Overblikk
Dette var fjerde episode i fjerde sesong og sendt første gang 3. oktober 1975. Episoden ble skrevet av forfatterbrødrene Glen Charles og Les Charles og regissert av Alan Alda.
Jelabuga
Bosetningens historie går tilbake til 1000-tallet, da en Volga-Bulgarsk grenseborg ble bygget på stedet. Borgen ble senere forlatt, og restene av den er i dag kjent som Şaytan qalası (dvs. Satans borg eller Djeveltårnet).
The Late Captain Pierce
Overblikk
Gjesteroller i denne episoden var Richard Masur som løytnant «Digger» Detmuller, Eldon Quick som kaptein Pratt, Sherry Steffens som sykepleier Able og Kellye Nakahara som sykepleier Baker.
Jelabuga
På andre halvdel av 1500-tallet ble en russisk landsby grunnlagt på samme sted. Byen er i dag kjent for sin oljeindustri.
The Late Captain Pierce
Overblikk
En byråkratisk feil gjør at hæren tror at «Hawkeye» er død, og han nyter mangelen på ansvar som kommer av situasjonen, mens han forsøker å få sin far på tråden hjemme i Maine for å forsikre han at han er i live.
<!--
Detaljert historie
The episode opens with Klinger waking up Captain B.J. Hunnicutt, whom Hawkeye's father wants to speak with over the phone. Unfortunately, they are soon cut off and all Hunnicutt catches is the question "how and why?"
The next morning, Lieutenant "Digger" Detmuller arrives at the camp looking for Captain Pierce. When we finds Pierce in the shower, he expresses shock that he is alive. He explains how Pierce was listed as being dead and that he has arrived for the body.
At first, Hawkeye accepts this fallacy in good humor, delivering his own eulogy and using it as an excuse to get out of the camp exercises. However, he turns bitter when he discovers he cannot get paid and his mail is being withheld. Worse, security for President Eisenhower's sojourn to Korea makes contacting Pierce's father next to impossible.
Eventually, Colonel Potter gets help from headquarters. Captain Pratt promises to fix the error, but the paperwork involved is extensive and in the meantime Pierce will have to remain an "unperson." In a fit of frustration, Pierce decides to accept his fate and leave the 4077th as a suppositious cadaver.
Pierce climbs on board Digger's bus and prepares to leave. As a helicopter arrives with wounded, Hunnicutt attempts to talk Hawkeye out of his plan. Hunnicutt is unsuccessful and the bus drives off. However it stops by Rosie's bar and Hawkeye climbs off the back, looks around, and heads back to the camp so he can operate on the incoming wounded.
The episode ends with Hawkeye talking to his father on the phone, casually explaining how he's still dead as far as the Army is concerned and asking if he could be sent his allowance for awhile.
Henrik VI av England
Henrik VI (født 6. desember 1421, død 21. eller 22. mai 1471 var konge av England fra 31. august 1422 til 4. mars 1461 og igjen fra 31. oktober 1470 til 11. april 1471. Han var konge da rosekrigene brøt ut og var en av de sentrale brikkene i spillet om tronen.
Barndom
Henry av Windsor, med tilnavn etter Windsor Castle hvor han ble født, var eneste barn av Henrik V av England, og dermed tronarving. Det var derfor store forventninger til ham allerede fra fødselen. Hans far døde da han var bare noen måneder gammel, og han ble kronet som Henrik VI. Moren, Catherine av Valois, var datter av den franske kongen, og bare tyve år gammel da hun ble enke. Da man ikke stolte på henne på grunn av hennes opphav spilte hun en svært liten rolle i sin sønns liv.
Mens Henrik var mindreårig ble landet styrt av et regentråd som ble dominert av Humphrey, hertug av Gloucester (Henrik IVs yngste sønn) og biskop Henry Beaufort (kardinal fra 1426), som også var i slekt med kongen. En eldre sønn av Henrik IV, John, hertug av Bedford, var regent av Frankrike med ansvar for den pågående hundreårskrigen. Når han befant seg i England var han også regent av England.
Fra 1428 var jarlen av Warwick kongens mentor. Hans far hadde vært sentral i opposisjonen mot Rikard II. Kongen ble også sterkt påvirket av kardinal Beaufort, og senere William de la Pole, 1. hertug av Suffolk. Gjennom deres påvirkning ble han innstilt på fred med Frankrike, noe som senere ble et konflikttema.
Henriks halvbrødre Edmund og Jasper, som var født i morens andre ekteskap, ble utnevnt til jarler. Edmund var faren til Henry Tudor, senere kong Henrik VII.
Kroning
Henrik ble kronet i Westminster Abbey den 6. november 1429, en måned før han fylte åtte år. Han ble så kronet til konge av Frankrike 16. desember 1431. Han tok ikke makten selv før han ble erklært myndig i 1437, samme år som hans mor døde.
To av de viktigste regentene forsvant etterhvert ut; John, hertug av Bedford døde i 1435, og Humphrey, hertug av Gloucester ble beskyldt for høyforræderi og antagelig myrdet i 1447.
Ekteskap
Henrik V hadde hatt store fremganger i hundreårskrigen, og England kontrollerte derfor betydelige områder i Frankrike. Da han døde i 1422 forsvant drivet i krigføringen, og mens Henrik VI var mindreårig gikk mye av besittelsene tapt. Franskmennene tok initiativet, blant annet gjennom Jeanne d’Arcs bedrifter, og Henrik mistet kongemakten i Frankrike. Den franske dauphinen ble kronet i Reims, og gjenerobringen av områder fortsatte.
Kardinal Beaufort og Suffolk overtalte kongen til å inngå ekteskap med Karl VII av Frankrikes niese Margaret av Anjou, for på denne måte å styrke muligheten for fred. Henrik aksepterte, ikke minst fordi han fikk vite at hun var svært vakker. Han sendte Suffolk for å forhandle med Karl VII. Den franske kongen aksepterte på den betingelse at han ikke måtte betale den sedvanlige medgiften, og at han i stedet fikk områdene Maine og Anjou fra engelskmennene. Dette ble nedfelt i Tourstraktaten, men betingelsene ble ikke avslørt for parlamentet, fordi man visste at det ville være svært upopuært i den engelske befolkningen at man avhendet besittelsene.
Ekteskapet ble inngått i 1445, og det ser ut til at Margaret snart utfylte Henrik ved at hun var rede til å ta avgjørelser og vise seg som en leder, mens han ikke hadde noe imot å bli ledet av henne. Selv om hun bare var seksten år gammel viste hun seg som en meget kompetent leder. Henrik utsatte en stund å gjøre noe med overleveringen av Maine og Anjou. Margaret insisterte på at han måtte oppfylle sin del av avtalen, og i 1446 ble innholdet i traktaten kjent. De var særlig Suffolk som måtte ta støyten, ettersom han hadde forhandlet den frem. Men kongeparet var fast bestemt på å stå ved ham, fordi de også var sårbare og ikke kunne akseptere at noen skulle straffes for en avtale de selv hadde kjent til.
I 1447 innkalte kongen, dronningen og en gruppe adelige – Suffolk, Somerset og kardinal Beaufort – Gloucester Bury St. Edmunds og anklaget ham for høyforræderi foran parlamentet. Han ble fengslet, og døde i fangenskap; det er uvisst om det var av naturlige årsaker eller om han ble tatt av dage. Gloucesters død betydde at hertugen av York ble tronarving, men Henrik anerkjente aldri dette formelt, og fortsatte å holde York utenfor hoffet. Hertugen ble i stedet sendt for å styre Irland, mens Suffolk og Edmund Beaufort ble elevert til hertuger. Beaufort, som var nevø av kardinalen, ble sendt til Frankrike for å lede krigen.
Misnøye og sinnssykdom
I 1449 begynte Edmund Beaufort, som ledet krigen i Frankrike, nye krigshandlinger i Normandie. I løpet av høsten ble engelskmennene presset tilbake til Caen, og i 1450 hadde franskmennene tatt tilbake hele provinsen som Henrik V hadde kjempet så hardt for å sikre seg. Soldatene som kom tilbake til England, mange av dem uten å få lønn, bidro til følelsen av lovløshet i den sørlige delen av England. I Kent ledet Jack Cade samme år et opprør, under navnet «John Mortimer». Han støttet Richard, hertug av York, og opprettet sitt hovedkvarter på White Hart Inn i Southwark (en hvit hjort var Rikard IIs symbol). Kongen kom til London med en hær for å knuse opprøret, men ble overtalt til å la halve styrken vente mens den andre halvdelen møtte Cade ved Sevenoaks i Kent. Cade seiret, og okkuperte London. Opprøret ble slått ned bare noen dager senere, uten å ha oppnådd særlig annet enn å skape kaos i London, men det stod klart at det var sterke følelser i sving.
Hertugdømmet Akvitania ble annektert av Frankrike i 1449. De engelske monarkene hadde vært hertuger av Akvitania siden Henrik IIs tid. Etter en tid hvor man vurderte muligheten for å ta det tilbake ble hertugdømmet oppgitt inntil videre i 1450. Calais var dermed den eneste gjenværende engelske besittelsen i Frankrike. I 1452 kom hertugen av York kalt tilbake fra Irland for å ta sin plass i kongens råd og gjøre slutt på det svært mange så som vanstyre av landet. Hans sak vant sterk støtte, og han samlet en hær i Shrewsbury. I London samlet kongens rådgivere en egen hær av omtrent samme størrelse, og de to sidene møtte hverandre sør for London. Med styrkene oppmarsjert presenterte York en liste over klagemål og krav, inkludert krav om at Somerset måtte arresteres. Kongen gikk med på kravene, men dronningen klarte å forhindre at Somerset ble arrestert. I 1453 hadde Somersets innflytelse blitt gjenopprettet, og York var igjen isolert. Samtidig som dette pågikk hadde et engelsk inntog i Akvitania lykkes i å ta Bordeaux, og dronningen annonserte at hun ventet barn.
Fremgangen i Akvitania varte ikke lenge, og da kongen fikk høre om nederlaget der i august 1453 begynte et mentalt sammenbrudd. Han hadde allerede vist tegn på mental sykdom, og utover høsten ble tilstanden verre. Da hans sønn Edward av Westminster ble født 13. oktober var han ute av stand til å reagere på at han endelig hadde en arving, og han ble så syk at han ikke lenger fungerte i sin rolle som monark. York hadde i løpet av de siste månedene alliert seg med Richard Neville, jarl av Warwick, som hadde enorm innflytelse og muligens var enda rikere enn Richard. Et regentråd ble opprettet, og i 1454 ble York utnevnt til Lord Protector. Han hadde dermed den makt han ønsket i første omgang, og sørget for å skyve dronningen ut i kulden, mens Somerset ble plassert i Tower of London. York måtte bruke krefter på å forsøke å få orden på rikets finanser. På første juledag 1454 kunne kongen igjen tiltre etter en lang hvileperiode.
Personlighet
Henrik VIs personlighet blir gjerne oppsummert med ord som gudfryktig, ubesluttsom og lett å lede. Han hadde også flere perioder fra 1453 og utover hvor han var helt ute av stand til å styre på grunn av sinnssykdom. Han var en generøs person, og gav mange ganger bort kongelige eiendommer til trofaste adelsmenn; dette hadde ikke hjulpet på rikets anstrengte finanser.
Han var ikke opptatt av pomp og prakt, og foretrakk å kle seg enkelt. Henrik skiller seg sterkt fra sin far ved at han ikke ser ut til å ha vært det minste opptatt av å lede sine soldater i kamp; i stedet fokuserte han på lesning og boklærdom. Dette er noe ironisk, ettersom hans regjeringstid er en av de blodigste i landets historie. Han var opptatt av rettferdighet, men var ute av stand til å gjøre noe med lovløsheten og korrupsjonen som hindret befolkningen i å oppnå rettferdig behandling. Han var dypt religiøs, og brukte nok ofte sin tro for å flykte fra maktkampen ved hoffet. Kongen var også svært prippen, og unngikk så langt det var mulig å ha seksuelt samkvem med sin kone.
På grunn av hans entusiasme for utdanning gav han generøse bidrag til grunnleggelsen av både Eton College og King's College i Cambridge. Begge ble opprettet som læreinstitusjoner for studenter fra fattige kår, som ellers ikke kunne fått høyere utdanning.
Kongen kan sies å ha vært en anstendig mann, men han var fullstendig ute av stand til å takle intrigene i datidens politikk. Han lot seg dominere fullstendig av maktglade adelsmenn, noe som førte landet ut i borgerkrig, de såkalte rosekrigene. Under krigene var det dronning Margaret som ledet Huset Lancaster, mens kongen var en brikke som brukt av den siden som hadde kontroll over ham til enhver tid.
Rosekrigene
Det hadde vokst frem en stadig sterkere gruppe av misfornøyde adelsmenn. Blant de viktigste var Richard, hertug av York, Richard Neville, jarl av Warwick og Richard Neville, jarl av Salisbury. De gikk sammen om å støtte Huset Yorks krav, først om regentposisjonen, og deretter om selve tronen. I 1455 støtte partene for første gang sammen på slagmarken, i første slag ved St. Albans.
Margaret av Anjou gikk igjen i eksil i Skottland, og deretter i Frankrike. Hun fikk hjelp fra kong Ludvig XI, og dannet en allianse med jarlen av Warwick, som dermed skiftet side. Jarlens datter giftet seg med Edward av Westminster for å styrke denne alliansen. Warwick dro så tilbake til England, og den 30. oktober 1470 ble Henrik gjeninnsatt på tronen. Henrik var syk da han ble fengslet i 1465, og årene som hadde gått hadde ikke gjort ham sterkere. Da han ble vist frem i Londons gater som Englands rettmessige konge skal han ha vært upåvirket og viljeløs. Kontrasten til den viljesterke Edvard IV må ha vært markant.
Noen måneder senere gikk Warwick for langt da han erklærte krig mot Burgund, hvis hersker gav Edvard IV den hjelp han trengte for å ta tilbake tronen. Huset Lancasters fremste kandidat etter Henrik, Edward av Westminster, falt i slaget ved Tewkesbury i 1471. Margaret mistet all glød, og levde resten av sine dager tilbaketrukket i Frankrike.
Henriks død
Henrik VI ble igjen fengslet i Tower of London, hvor han ble myrdet 21. eller 22. mai 1471. Legenden forteller av det var Richard, hertug av Gloucester som utførte mordet, men ettersom han bare var nitten år gammel er dette usannsynlig; det var ikke en oppgave man tildelte en så ung mann.
Hvert år legger representanter for Eton College og King's College, Cambridge ned roser og liljer på alteret som står der kongen ble drept.
Han ble først gravlag i Chertsey Abbey, men i 1485 ble hans legeme flyttet til St. Georges kapell i Windsor Castle.
Phobos (måne)
Phobos er den ene av de to månene som kretser rundt planeten Mars. Den andre månen er Deimos. Phobos er den største, og er den som kretser innerst. Den bruker 7 timer og 39,2 minutter på å fullføre kretsløpet, og er den eneste månen som bruker kortere tid rundt planeten sin enn planeten selv bruker på å rotere. Phobos, som betyr frykt, er oppkalt etter en av sønnene til de romerske gudene Ares og Aphrodite.
Phobos ble oppdaget av den amerikanske astronomen Asaph Hall den 12. august 1877. I motsetning til Deimos beveger Phobos seg innover mot Mars for hver eneste rotasjon den foretar rundt planeten. Hastigheten er på omkring 2 meter pr. hundre år. Det er derfor teorier om at asteroiden, om ca. 10 millioner år enten vil bli ødelagt av Mars' tyngdekraft eller rett og slett slå ned på planeten i form av ett vanlig asteroidenedslag. Deimos vil derimot få en annen skjebne, og vil etterhvert bryte seg fri fra Mars' tyngdekraft.
Oppbygning og terreng
Phobos er avlang, 27 km × 22 km × 18 km. Den har for liten masse til å sige sammen og bli rund under egen tyngdekraft. Gravitasjonen er bare på rundt en tusendel av gravitasjonen på Jorda. Månen har heller ingen atmosfære på grunn av den lave gravitasjonen. Den er et av legemene i solsystemet som reflekterer minst lys, med en albedo på bare 0,071.
Overflaten på Phobos har mange flere kratere enn Deimos, og et av kraterne nær månens ekvator har en sentral forhøyning, på tross av Deimos' beskjedne størelse. Krateret har navnet «Stickney» etter kona til oppdageren, Angelina Stickney. Krateret er 9 km i diameter, og tar opp en betydelig del av månens overflate. Som med Saturns måne Mimas må dette nedslaget ha vært så stort at det nesten brøt opp hele månen.
En rekke lange, rette grøfter eller riller strekker seg over store deler av Phobos' ellers ujevne overflate. Disse er stort sett grunnere enn 30 m dype og 200 m brede, men kan være opp til 20 km lange. Disse grøftene ble i utgangspunktet tolket som å være sprekker i overflaten etter nedslaget som dannet «Stickney». Analyser fra Mars Express-ferden viste at grøftene ikke stråler ut fra krateret, men alle sammen peker mot den delen av månen som peker framover i banen (dette punktet ligger ikke så langt fra «Stickney»). Den ledende teorien for disse grøftene er at de er dannet av materiale som har blitt slynget ut i verdensrommet etter store meteorittnedslag på Mars. Om dette er riktig, er grøftene kraterkjeder, og alle blir grunnere og forsvinner mot bakkanten av månen. Grøftene har forskjellig grad av sammensiging og dekke av regolitt, og kan deles inn i tolv eller fler familier etter alder. De representerer sannsynligvis tolv distinkte nedslag på Mars.
Aníbal Troilo
Aníbal Troilo (1914–1975) var en argentinsk musiker (bandoneonist), arrangør, orkesterleder og tangokomponist.
Liv og virke
Troilo lærte å spille bandoneon fra åtteårs aldereren og arbeidet allerede i 1925 som profesjonell musiker på en stumfilmkino i Buenos Aires.
Han spilte i et utall orkestre, blant annet med Osvaldo Pugliese, Elvino Vardaro og Carlos Gardel. I denne tiden utviklet han en sjelden virtousitet og sin egne umiskjennelige stil som senere ble kalt Sonido Troilo («Troilo-sounden»).
I 1937 startet Troilo sitt eget Orquesta Típica hvor en rekke berømte tangomusikere spilte, for eksempel gitaristen Roberto Grela og bandeonisten Astor Piazzolla som senere revolusjonerte den argentinske tangoen. I 1952 dannet Troilo instrumentalkvartetten Cuarteto de Aníbal Troilo.
Byen Buenos Aires har reist et minnesmerke over Aníbal Troilo.
Enkelte komposisjoner
<div style="">
78rpm
<div style="">
LP-er
<div style="">
Ancistronycha
Ancistronycha er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) «storbløtvinger» i familiegruppen bløtvinger.
Aníbal Troilo
CD-er
<div style="">
Ancistronycha
Utseende
Ancistronycha er vanligvis mellom 8-20 mm lange.
Chile
Chile, offisielt Republikken Chile (spansk: República de Chile), er et av landene som regnes til Den sørlige kjegle i Sør-Amerika. Chile okkuperer en lang, smal kyststripe mellom Andesfjellene i øst og Stillehavet i vest. Det grenser til Peru i nord, Bolivia i nordøst, Argentina i øst, og Drakestredet i sør. Sammen med Ecuador, er det ett av to land i Sør-Amerika som ikke grenser til Brasil. Stillehavskysten av Chile er 6 435 km. Chilensk territorium omfatter også Påskeøya og stillehavsøyene Juan Fernández, Isla Sala y Gómez og Desventuradas. Chile hevder også 1 250 000 kvadratkilometer av Antarktis, selv om alle krav er suspendert under Antarktistraktaten.
Ancistronycha
Levevis
Ancistronycha tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres. Larvene lever som predatore (rovdyr).
Systematisk inndeling med europeiske arter
Oversikten har med europeiske arter.
Chile
Formen på Chile er et særpreget bånd av land 4 300 kilometer langt og i gjennomsnitt 175 kilometer vidt. Klimaet varierer; alt fra en av verdens tørreste ørken – Atacama – i nord, via middelhavsklima i midtre deler, til et regnfullt temperert klima i sør. Den nordlige ørkenen inneholder en stor mineralrikdom, hovedsakelig kobber. Det relativt lille sentrale området dominerer i forhold til befolkning og jordbruksressurser, og er landets kulturelle og politiske sentrum. Sør-Chile er rikt på skog og beiteområder, og det har en rekke vulkaner og innsjøer. Den sørlige kysten er en labyrint av fjorder, viker, kanaler, halvøyer og øyer.
Før ankomsten av spanjolene i det 16. århundre, var det nordlige Chile under Inkastyre mens mapuchene bebodde sentrale og sørlige Chile. Landet erklærte sin uavhengighet fra Spania 12. februar 1818. I «salpeterkrigen» (1879–1883), slo Chile Peru og Bolivia, og vant sitt nåværende nordlige territorium. Selv om landet har holdt seg relativt fri for statskupp og vilkårlige regjeringer i forhold til andre land i Sør-Amerika, utholdt Chile et 17 år langt militærdiktatur (1973–1990) under Augusto Pinochet som etterlot mer enn 3000 mennesker døde eller savnet.
I dag er Chile en av Sør-Amerikas mest stabile og velstående nasjoner og en anerkjent middels makt. Det er ledende blant latinamerikanske land i menneskelig utvikling, konkurranseevne, inntekt per innbygger, globalisering, økonomisk frihet, og lavt korrupsjonsnivå. Det rangerer også høyt regionalt i pressefrihet og demokratisk utvikling. Men det har stor økonomisk ulikhet, målt med Gini-indeksen. I mai 2010 ble Chile det første søramerikanske landet til å bli med i OECD. Chile er en av grunnleggerne av både FN og Unionen av søramerikanske nasjoner.
Etymologi av navnet Chile
Det finnes ulike teorier om opprinnelsen til ordet Chile. Ifølge det 17. århundrets spanske kronikør Diego de Rosales, kalte inkaene Aconcagua-dalen «Chili», som følge av navnet på en høvding av Picunche-stammen («cacique») kalt Tili, som styrte området på tiden av Inkaerobringen i det 15. århundre. En annen teori peker på likheten mellom Aconcagua-dalen og Casma-dalen i Peru, hvor det var en by og dal som het Chili.
Andre teorier sier Chile kan utlede sitt navn fra et indiansk ord som betyr enten «jordens ender» eller «måker» fra mapuche-ordet chilli, noe som kan bety «der landet slutter», eller fra quechua-ordet chiri, «kald», eller tchili, som betyr enten «snø» eller «det dypeste punktet på jorden». En annen opprinnelse som tilskrives mapuche-ordet chilli er det lydmalende cheele-cheele – en etterligning av en fugl lokalt kjent som trile.
De spanske conquistadorene hørte om dette navnet fra inkaene, og de få overlevende fra Diego de Almagros første spanske ekspedisjon sørover fra Peru i 1535-1536 kalte seg «menn av Chilli». Til syvende og sist er Almagro kreditert for å ha universalisert navnet Chile, etter at han navnga Mapochodalen som sådan. Den eldre stavemåten «Chili» ble brukt i engelsk til minst år 1900 før de byttet over til «Chile».
Historie
Chile ble først bosatt av amerikanske urinnvånere for knappe 13 000 år siden. Chile erklærte seg selvstendig innenfor det spanske kongedømmet 18. september 1810, og ble fullt selvstendig den 12. februar 1818. Selvstendigheten markerte begynnelsen på en lang demokratisk tradisjon som varte frem til 1973. De eneste avbruddene var perioder med anarki på 1830-tallet og 1930-tallet. I 1970 ble Salvador Allende valgt som leder i Chile. Allende var en sosialist, og i hans periode gjorde han blant annet USA-eide kobbergruver om til statlige chilenske foretak. Han ble derfor motarbeidet av både innenlandske og amerikanske foretak, samt av Central Intelligence Agency. Resultatet av Allendes politikk var at inflasjonen i begynnelsen av 1973 kom ut av kontroll.
26. mai 1973 erklærte Chiles høyesterett enstemmig at Allendes regime var i strid med konstitusjonen. Dette førte til at Allende ble styrtet i et militærkupp 11. september 1973. Presidentpalasset hvor Allende og hans medarbeidere befant seg ble bombet med fly før det ble angrepet med stridsvogner og soldater. President Allende og hans folk forsvarte seg i en rekke timer. Da kampene var slutt, var Allende død. Mer enn tre tusen personer ble drept under kuppet. Mer enn tredve tusen mennesker ble torturert i den påfølgende tiden. Frem til 1990 ble landet styrt som et militærdiktatur under ledelse av Augusto Pinochet, da den demokratisk valgte presidenten Patricio Aylwin tok over.
Geografi, klima og dyreliv
Chile er et langt og smalt land på vestsiden av Andes-fjellene. Det strekker seg over 4 630 km fra nord til sør, men er kun 430 km på sitt bredeste fra øst til vest. Her finner vi en enorm variasjon av landskap, fra snødekkede vulkaner, tørre ørkener, fjorder, skog, isfjell og mer. (Se Chiles naturlige regioner)
Chile er med sitt areal på 756 950 km² verdens 38. største land, ca. dobbelt så stort som Japan.
Den nordlige Atacama-ørkenen inneholder store mineralverdier, først og fremst kopper og nitrater. Den relativt lille sentrale dalen, som blant annet inkluderer Santiago, dominerer landet med tanke på folkemengde og økonomi.
Landets høyeste fjell heter Ojos del Salado (6 879 moh.) Den lengste elven er Loa som er 443 km lang.
Klima og miljø
Klimaet i Chile er temperert, men med store variasjoner. Man kan dele inn Chile i fem ulike soner: i nord finner man ørkensonen (Atacama-ørkenen) som tilhører jordens tørreste; litt mot sør mellom byene Copiapo og Illapel er en semiørken.
I sentrale Chile finner vi landets viktigste byer og flertallet av befolkningen. Intensivt landbruk foregår her takket være fruktbar jord, regnfulle vintre og tørre, varme sommere. Klimaet kan sammenlignes med Sør-Europa, med solrike sommere og nedbør om vinter.
Den sørlige sonen mellom byene Concepción og Puerto Montt er godt egnet for jordbruk, fordi det er rikt på innsjøer.
Det finnes aktive vulkaner, og det forekommer alvorlige jordskjelv og tsunamier. Det sterkeste jordskjelvet hittil målt var 22. mai 1960 i Valdivia (9,5 på Richters skala), 3. mars 1985 utenfor Valparaiso (8,0) og 27. februar 2010 utenfor Concepción (8,8).
Planteliv
Chiles flora er preget av en høyere grad av endemisme og relativt færre arter i forhold til floraen til andre land i Sør-Amerika. En klassifisering av floraen gjør det nødvendig å dele den inn i minst tre generelle soner: ørkenprovinsen i nord, Midt-Chile, og de kjølige og fuktige områdene i sør.
Litt over 3000 arter av sopp er registrert i Chile, men dette tallet er langt fra komplett. Det sanne totale antall sopparter som forekommer i Chile vil trolig være langt høyere, gitt et generelt akseptert estimat som anslår at bare om lag 7 prosent av alle sopp over hele verden hittil har blitt oppdaget. Selv om mengden av tilgjengelig informasjon fortsatt er svært liten har det blitt gjort en innsats for å anslå antall sopparter endemiske til Chile, og 1.995 arter har blitt identifisert som sådan. Den nordlige regionen er i stor grad gold av vegetasjon, nærmest en absolutt ørken. På skråningen til Andesfjellene, foruten den spredte tolabusken, finner man gress.
Den sentrale dalen er preget av flere arter av kaktus, hardfør Espinos, chilensk furu, sørlige bøketrær og Copihue, en rød klokkeformet blomst som er Chiles nasjonale blomst.
Kjartan Haugen
Kjartan Nesbakken Haugen (født 6. mars 1975 i Trondheim) er en norsk funksjonshemmet langrennsutøver. Han representerer Nidelv IL, og konkurrerer i klassen LW4. Han har protese på én fot.
Chile
Planteliv
I det sørlige Chile, sør for Biobío-elven har kraftig nedbør produsert tett skog av laurbær, magnolia, og ulike arter av bartrær og bøketrær, som blir mindre og mer forkrøplet i sør. De kalde temperaturene og vind i det ekstreme sør utelukker tung skogreising. Gressområder finnes i Atlanterhavs-Chile (i Patagonia). Mye av den chilenske floraen er annerledes fra nabolandet Argentina, noe som indikerer at den andinske barrieren eksisterte under dannelsen.
Kjartan Haugen
I tillegg til å være aktiv utøver selv, er han også ambassadør for Right To Play, og fra 2011 til 2019 var han leder for utøverkomiteen i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité. .
Chile
Dyreliv
Faunaen i Chile er preget av en høy grad av endemisme på grunn av landets spesielle geografi. I kontinentale Chile, fungerer Atacama-ørkenen i nord og Andesfjellene i øst som barrierer som har ført til isolering av flora og fauna. Legg til den enorme utvidelsen i lengde (over 4200 km), så resulterer dette i et bredt spekter av klimaer og miljø. Chiles geografiske isolasjon har ført til en begrenset innvandring av dyreliv, slik at bare noen få av de mange særegne søramerikanske dyrene blir funnet. Blant de større pattedyrene er puma, lamalignende guanako og revelignende chilla. I skogsregionen finner vi flere typer pungdyr og en liten hjort kjent som pudu.
Administrativ inndeling
Chile er delt inn i 16 regioner (regiónes) som igjen er inndelt i 56 provinser. Provinsene er videre delt opp i 346 kommuner (comunas):
Forsvar
Den chilenske hæren operer med Leopard 1A5 som hovedstridsvogn og det planlegges å kjøpe 100 brukte Leopard 2A4 fra Tyskland, dette på grunn av moderniseringsprosessen som gjennomgår nå på grunn av landets 200-årsjubileum. Moderniseringen består av: kjøpet av nye fregatter og ubåter, og 22 nye F-16 Fighting Falcon. 11 av disse blir spesiallagd av Lockheed Martin og de andre 11 blir kjøpt fra det nederlandske flyvåpenet. Det er 12 000 menn som er med i forsvaret.
Økonomi
Chiles sentralbank (Banco Central) i Santiago fungerer som sentralbanken for landet. Den chilenske valutaen er den chilenske peso (CLP). Chile er et av Sør-Amerikas mest stabile og velstående nasjoner, det leder latinamerikanske land i menneskelig utvikling, konkurranseevne, inntekt per innbygger, globalisering, økonomisk frihet, og lav oppfatning av korrupsjon. Siden juli 2013 regnes Chile av Verdensbanken som en "høyinntektsøkonomi", og dermed som et utviklet land.
Chile har den høyeste graden av økonomisk frihet i Sør-Amerika (syvendeplass på verdensbasis), på grunn av sin uavhengige og effektive rettsvesen og forsvarlig offentlig finansforvaltning. I mai 2010 Chile ble det første søramerikanske landet til å bli med i OECD. I 2006 ble Chile landet med høyest nominell BNP per innbygger i Latin-Amerika, en posisjon det har holdt siden.