cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Exact
Historikk
Starten ble gjort uten store investeringer. Samarbeid med Høgskolen i Gjøvik gav tilgang til produksjonsutstyr og praksismulighet for ingeniørstudentene ved grafisk linje. En tid hadde Exact kontor ved høgskolen, men flyttet snart inn i kontorlokaler i Gjøvik sentrum. Fra 2003 fungerte Exact også som praksisplass for elever ved studieretningen for medier og kommunikasjon ved Gjøvik videregående skole. Formatet startet som tabloid, men var en lang periode nedskåret tabloid (magasinformat).
I 2001 var økonomien i Exact også anstrengt, og eierne vedtok å selge avisen til Hamar Media, et konsern som utgir dagsavisen Hamar Arbeiderblad, driver lokalradioene Exact HitFM i Hamar og Elverum samt er medeier i TV Innlandet. Dette gav nye muligheter til å fremme kunst og kultur i Mjøsområdet. Konkrete eksempler er LandsbyLarm og PopPartner som har blitt virkelighet takket være lokalt samarbeid. Avisen trykkes i konsernets eget avistrykkeri på Hamar.
I mai 2005 feiret man tiårsjubileum med stort arrangement og gratis konsert i Gjøvik. På den måten levde man opp til det som var avisens slagord siden starten: gratis nytelse.
Dårlig økonomi var grunnen til at konsernstyret i Hamar Media i 2009 valgte å legge ned avisen.
Morgan Uceny
Morgan Uceny (født 10. mars 1985 i Plymouth i Indiana) er en amerikansk mellomdistanseløper. Hun har vunnet flere USA-mesterskap, og vant gull sammenlagt ved Diamond League 2011.
Karriere nasjonalt
Hun ble USA-mester på 1500 meter i 2011(4:03,91) og 2012 (4:04,59). Innendørs fikk hun gull på 1500 meter i 2010, og bronse på 800 meter i 2008. Den 1. juli 2012 vant hun også USAs uttakningskonkurranse til sommer-OL 2012, og ble med det kvalifisert til OL i denne øvelsen, sammen Shannon Rowbury og Jenny Simpson.
Ordinary People
Ordinary People er en Oscar-belønnet amerikansk dramafilm fra 1980, regissert av Robert Redford. Filmen, som er basert på en roman av Judith Guest, forteller historien om forfallet i en overklassefamilie etter at familiens eldste sønn dør i en seileulykke.
Morgan Uceny
Karriere internasjonalt
Hun deltok ved Panamerikanske leker 2007, men ble der slått ut i semifinalen på 800 meter.
Ordinary People
Filmen fikk gode anmeldelser og ble en kommersiell suksess, og vant blant annet en Oscar og en Golden Globe for beste film i 1981, samt en rekke andre priser.
Morgan Uceny
Karriere internasjonalt
I 2011 fikk hun sitt internasjonale gjennombrudd, da hun vant Diamond League 2011 sammenlagt, etter tre seire i enkeltstevner (Lausanne, Birmingham og Brussel). Hun deltok også ved VM i friidrett 2011, der hun kom på 10.-plass i finalen med tiden 4:19,71.
Ordinary People
Handling
Conrads far, Calvin, forsøker å gjenopprette kontakt med sin gjenlevende sønn, og forstå sin kone. Conrads mor, Beth, benekter tapet av sønnen sin, og håper å opprettholde roen og gjenopprette familien slik den en gang var. Hun ser ut til å ha elsket sin eldre sønn mer, og på grunn av selvmordsforsøket har hun blitt kald mot Conrad. Beth er fast bestemt på å opprettholde utseendet til perfeksjon og normalitet. Conrad samarbeider med Dr. Berger for å håndtere følelsene sine. Han begynner å gå på stevnemøter med en annen student, Jeannine, som også forsøker å hjelpe ham. Conrad sliter imidlertid fremdeles med å kommunisere, og gjenopprette et normalt forhold til foreldrene og vennene sine.
Mor og sønn krangler ofte. Men Calvin tar vanligvis Conrad`S side av frykt for å skyve sønnen over kanten igjen. Ting kommer til et høydepunkt kort tid før jul når Conrad krangler med Beth, og han banner til henne foran besteforeldrene sine. Conrad opplever ytterligere tilbakeslag når han får vite at Karen, en bekjent fra det psykiatriske sykehuset, nylig har begått selvmord. Samtidig forsøker Dr. Berger å få Conrad til å slutte å skylde på seg selv for brorens død, og godta den nye situasjonen med familien sin.
Priser
Oscar-utdelingen (Academy Awards) Golden Globe-utdelingen
Nominasjoner
Oscar-utdelingen Golden Globe-utdelingen
«Blaae Heyren» (1734)
Etter å ha blitt levert i 1734, dro det ut på tokt til Grønland i 1736 som et avbrekk fra perioden som vaktskip på Københavns red fram til 1740. I 1740 var fregatten på kryss mellom Færøyene og Island, og tok 6 hollandske fiskefartøyer som hadde fisket uten tillatelse.
I 1752 ble «Blaae Heyren» sendt til Marokko i forbindelse med en krise mellom den dansk-norske ekspedisjonen som var sendt dit for å megle fram en fredsavtale med den lokale herskeren, og marokkanerne som hadde tatt 300 soldater til fange som gisler. Krisen ble avsluttet uten at et skudd var løst, men for «Blaae Heyren» ble toktet til Marokko den første utenlandske reisen til fjerne kyststrøk. I 1756 ble skipet solgt til Rentekammeret etter å ha blitt tatt ut av flåtelistene. Flåten lånte skipet og sendt det til De vestindiske øyer, hvor det fungerte som stasjonsskip. I 1761 sank det ved Vestindia.
Entomoculia
Utseende
Bittesmå (0,8-2,1 millimeter), slanke, blekt fargede (gjerne rødlige) kortvinger. Disse billene bærer preg av sitt underjordiske levesett. Øyne og flygevinger mangler helt. Kroppen er lang og tynn, jevbred, hodet forholdsvis stort med korte antenner. Pronotum og dekkvinger er ganske små, bakkroppen lang og smal. Beina er korte.
Levevis
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.
Planteetere
Planteetere eller plantespisere (herbivorer) er primærkonsumenter i næringskjeden. Begrepet benyttes til å beskrive dyr som i all hovedsak ernærer seg på levende plantemateriale, i motsetning til såkalte altetere og kjøttetere. Planteetere kan også beskrives med mer spesialisete benevnelser, som for eksempel bladetere og grasetere.
Siden platemateriale er tungt å fordøye, har de fleste planteeterne symbionte bakterier som lever i tarmen og hjelper til med å bryte ned cellulosen i kosten. Tarmen er typisk lenger enn hos kjøttetere av tilsvarende størelse, og mange planteetere (særlig drøvtyggere) er bredere bygget og har større kroppsmasse enn andre dyr.
Eksempler på planteetere er pattedyr som flodhest, nesehorn, sjiraff, hest, sebra, storfe, elg, hjort, rein, rådyr, geit, sau, hare og bladaper med flere. Men de fleste artene av planteetere finnes blant de laverestående dyregruppene, som insekter, plantevepser, sommerfugler og bladlus med flere. Vanligvis er det larvene som lever som plantespisere, mens de voksne kan være rovdyr eller nektaretere, slik tilfellet er blant de fleste sommerfuglene. Mange planteetende insekter regnes som skadedyr. Bare blant norske biller er det omtrent 1 000 arter som er tilknyttet et liv i eller på trær. Planteetere i vanlig forstand er ikke vanlige i marine miljøer, der det er lite plantevekst. Marine planteetere er gjerne bitte små og lever av planteplankton, og den resterende delen av næringskjeden består av varierende grad av rovdyr og åtseletere.
Graseter
Graseter er en type herbivor som primært livnærer seg av å beite på gress og mindre planter som vokser direkte på bakken.
Lauveter
Lauveter eller bladeter (folivor) er en type herbivor som primært livnærer seg av å ete blader, myke skudd og frukter fra busker og lignende.
Zeljko Tomac
Zeljko Tomac (født 20. juni 1956 i Rijeka) er en kroatisk håndballtrener. Han er assistenttrener for Norges herrelandslag i håndball.
Tomac kom til Norge ca. 1986 og har trent Trondheimslagene Wing, Sjetne IL og Heimdal Håndballklubb, Bækkelagets Sportsklub (2000–2002), Kroatias kvinnelandslag og Norges U-landslag. Han har også vært ansatt i Norges Håndballforbund, region Midt-Norge som spillerutvikler. Han er far til håndballspillerne Marta Tomac og Teodora Tomac.
Rauddalstindane
Andre topper langs ryggen er Østre Rauddalstind (to topper på 2 086 moh og 2 016 moh) og Vestre Rauddalstind (to topper på 2 059 moh og 1 931 moh).
Lastheneia fra Mantineia
Lastheneia fra Mantineia (gresk: Λασθένεια, Lasthéneia) var en kvinnelig gresk filosof og en av Platons studenter.
Liv og virke
Hun ble født i Mantinea, en gammel by i Arkadia på Peloponnes. Hun studerte i Platons Akademi i mannsklær. Etter Platons død fortsatte hun sine studier med Speusippos, en nevø av Platon. Det ble hevdet at hun hadde et forhold til Speusippos.
Et papyrusfragment fra Oxyrhynchus nevner en uidentifisert kvinne som studerte under Platon, Speusippos og deretter Menedemos fra Eretria. Fragmentet fortsett med å forklare at «i hennes tenår var hun elskelig og full av ulærd ynde». Denne kvinnen kan ha vært enten Lastheneia eller Aksiothea fra Flius.
Heleia
Heleia er en slekt med montane sangfugler (Passeri) som inngår i brillefuglfamilien (Zosteropidae). Dette er spurvefugler (Passeriformes), som forekommer i Sørøst-Asia. Slekten omhandler nå ti arter, hvorav fem har status som monotypiske.
Taksonomi
Inntil ganske nylig regnet man bare med to arter til denne slekten, men nå teller den ti. Årsaken er at seks arter fra den tidligere slekten Lophozosterops, én art fra den tidligere slekten Oculocincta, og én art tidligere regnet til Zosterops nylig er flyttet hit, men bakgrunn i nyere genetisk forskning. Disse er merket i inndelingen.
Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak IOC version 11.1, men med noen justeringer i henhold til kommende rettelser i IOC version 11.2. Norske navn på artene følger Norske navn på verdens fugler og er i henhold til Syvertsen et al, (2020).
Dmitrovsk
Dmitrovsk (russisk: Дмитровск) er en by i Orjol oblast i Russland. Den ligger rundt 90 km sørvest for Orjol. Innbyggertall: 6 492 (folketelling 2002), 6 974 (folketelling 1989).
Den ble grunnlagt i 1711 som landsbyen Dmitrijevka (russisk: Дми́триевка). Etter at det ble bygget en kirke der ble navnet endret til Dmitrovka (russisk: Дмитровка). Den fikk innvilget byrettigheter i 1782. I 1929 ble navnet igjen endret, denne gang til Dmitrovsk-Orlovskij (russisk: Дмитровск-Орловский), og i 2005 fikk den sitt nåværende navn Dmitrovsk.
Hexikorridoren
Hexikorridoren eller Gansukorridoren (Hexi Zoulang 河西走廊 eller Gansu Zoulang 走廊甘肃; Wade-Giles: Hehsi Tsoulang) ligger i provinsen Gansu i Kina. Den omfatter et område på ca. 215.000 km². Som del av Silkeveien i det gamle Kina er den det viktigste leddet på handelsveiene til Xinjiang og Sentral-Asia. Den ligger ved den nordvestlige bredd av elven Huang He og er en smal og langstrakt passasje av ca. 1000 kilometer og inntil 100 kilometer bredde. Korridoren strekker seg fra de steile hengene til Wushaoling nær den moderne by Lanzhou og til høydedragene ved Yumenguan ved grensen mellom Gansu og Xinjiang. Mange av de fruktbare oasene langs veien er omgitt av ørken og halvørken.
Korridoren løper mellom fjellene Qilian Shan, Longshou Shan og Heli Shan, og gjennomstrømmes av elvene Hei He og Shule. På grunn av smeltevannet som ansamler seg fra Qilianshan, et område med isbreer og mye snø om vinteren og hvorfra mange elver utspringer, er det mulig ved en rekke av oasene med åkerbruk og kvegdrift. Det er ogsaå bygget en jernbanelinje gjennom korridoren; den sammenknytter Lanzhou og Xinjiang. Dessuten utnyttes vannkraft i fjellene, eksempelvis med Longshou-demningen.
Djevelpakt
Djevelpakt er en kontrakt som er satt opp av mennesker med forhåpninger om å motta fordeler fra fanden over et bestemt tidsrom. Som vederlag får djevelen overta personens kropp og sjel etter et visst antall år. Det er som oftest snakk om å motta penger, svarteboka eller å erverve kunnskaper om ulike saksforhold og alle slags kuriøse materier (f.eks. å fremstille gull).
Djevelens postkasse
For å være gyldige, måtte kontraktene skrives med eget blod, ettersom blodet var forbundet med livskraften. Videre ble de kirkelige dørlåser oppfattet som djevelens postkasse, og derfor ble kontraktene gjerne rullet sammen og stukket inn i nøkkelhullet, eller eventuelt under kirkedøren.
Det var en personlig kontrakt signert med fullt navn. Som oftest ble jo disse funnet av presten, klokkeren eller kirketjeneren, idet de kom for å åpne kirken. Ettersom personen hadde gitt sin identitet til kjenne, og i tillegg gjerne oppholdt seg eller bodde i nærmiljøet, var det aldri vanskelig å finne synderen. Personen ble raskt innbrakt til presten, som i enkelte tilfeller kunne drive eksorsisme nettopp for å forsikre seg om at den onde ikke allerede hadde fått makt over vedkommende. Presten rapporterte til biskopen, som videre fremla saken for rettsapparatet. På samme vis som med hekseprosessene kunne straffene bli svært forskjellige fra sted til sted og innenfor de ulike periodene i historien. Noen fikk dødsstraff, mens andre fikk syndsforlatelse og prelatens milde veiledning om Guds straff og tilgivelse.
Folkelig, litterært forbilde
Med økte lese- og skriveferdigheter bidro legendesamlinger og den populære folkebokslitteraturen til at ideen om inngåelse av djevelkontrakter grep om seg. Fra tysk område kom folkebøkene om Johann Faust (1480–1540) som skildret en lærd mann, som for å få innsikt i esoteriske kunster hadde forskrevet seg til fanden. Det fortelles i en av fremstillingene at Faust låste seg inne på hybelen sin og ikke viste seg for sine venner på 40 dager og 40 netter. I denne tid tok han verken til seg av vått eller tørt, men var travelt opptatt med å slå magiske sirkler og mane djevelen til seg for å gjøre de nødvendige avtaler.
Folkebøkene ble nærmest masseprodusert og oppnådde tallrike gjendiktninger og oversettelser til forskjellige språk. Likevel er ikke eksemplene på djevelkontrakter spesielt alminnelige i det virkelige liv. Til tross for sult, nød og kjedsomhet har folk helst satt sin lit til Gud om at deres bønner skulle bli hørt og oppfylt. De fleste var nok redde for sjelen sin og fryktet truslene om helvetes pinsler. Noen ytterst få eksempler på djevelpakter er forfattet på de skandinaviske språk,og de fleste av disse er skrevet av militært personell, men det finnes bare én slik kontrakt fra Norge. Vi tar de mest kjente eksemplene i kronologisk rekkefølge. De eldste stammer fra Danmark.
Danske eksempler
Skomakeren Christen Pedersen fra Odense refererte i sin djevelkontrakt fra 1634 direkte til folkebokstradisjonen om dr. Faustus, og lovte djevelen sjel og kropp i all evighet dersom han mottok penger nok til ikke å lide savn, men få leve som en rik mann resten av sitt jordiske liv. Kontrakten hadde han signert med eget blod: Giver jeg mig til Djævelen at være hans egen med Liv og med Sjæl. Efterat Doctor Faustus blev Djævelens egen, saa maa jeg ogsaa blive hans. Og et Punkt skal Fanden love mig, at han vil lade sig til Syne, naar jeg vil, og hvad Skikkelse jeg hannem vil have. Saa lover jeg hannem til større Bestandighed og Vidne med mit eget Blod er skrevet og dermed forskriver mig til Djævelen, at være hans egen baade med Liv og med Sjæl til evig Tid. Derudimod skal Aanden Fanden love mig Penninge til Nødtørft, og saa tidt jeg dennem behov haver at bruge og komme paa Fode med min ganske Livstid, heller ogsaa til en bestemt Dag, at jeg ikke saa elændig lever. Vil Fanden holde mig dette fri, saa lover jeg hannem dette Løfte fri, at jeg aldrig vil vige fra dig, men blive hos dig evindelig til evig Tid. Dette lover jeg, Christen Pedersøn, at holde Fanden, som forskrevet staar. Des til større Stadfæstning haver jeg dette med mit eget Blod skrevet. Christen Pedersøn med egen Haand. Og blev dette skrevet anden Dag S. Michaelis 1634. Det er hos Ferdinand Ohrt ikke opplyst noe om hvilken straff skomaker Pedersen fikk.
En tredje, temmelig spektakulær djevelkontrakt fra Danmark, skyldtes pakten som baronen, general Lützow, prøvd å inngå med djevelen i 1711.
Johannes Geremiæsson
Fra Norge kjennes kun en eneste kontrakt, som korporal Johannes Geremiæsson fra Voss garnison satte opp 6. august 1705 om å motta 300 riksdaler av djevelen for så å bli hans eiendom etter 18 år. Korporalen hadde stukket den inn under kordøren i Vang kirke, og gått og ventet på svar den påfølgende dag, men da det heller ikke neste dag var noen beskjed fra den onde, gikk korporalen til prestens dreng og ba ham hjelpe seg å hente en seddel som hadde blåst fra ham inn under kirkedøren. Dette glemte drengen, og etter søndagsgudstjenesten ble seddelen funnet av klokkeren, Caspers arbeidsmann. Seddelen ble gitt til en fenrik, som sammen med kapteinen tok med seg lappen og synderen, korporal Geremiæsson, til stedets prest, Christen Niilszøn Weinwich. Forsvergelsen lyder: ''Jeg helser Dig min Herre og Gud Satan, at Jeg vil være dig huld og tro, og gifve dig min Siel og Krop, dersom du vil give Mig tre hundre Daler, og det i at[t]en Aar, naar de at[t]en Aar [er] ude, daa kant du tage Mig lenge nock til dig, herpaa er jeg begierende, at du vil skrive Mig et or[d] til igien derom til i morgen, saa vil Jeg give Mig in[d] i din Vold. Johannes Geremiæszon.'' Ettersom finneren ikke straks gikk til presten med kontrakten, var ryktet snart spredd til alle i bygda. Trolig var også denne lappen skrevet med blod, ettersom presten fant grunn til å tilintetgjøre originalen. Dessuten er det øyensynlig korporalen selv som av presten er blitt satt til å skrive en nøyaktig kopi med blekk for videresendelse til biskop Niels Randulf, sammen med prestens beretning om hendelsesforløpet. Det later ikke til at korporalens sak kom opp for retten, så trolig nøyde en seg i dette tilfellet kun med militær refselse og geistlig irettesettelse.
Ifølge E.H. Edvardsen kan den aktuelle saken ha gitt Ludvig Holberg stoff til Epistola XCII. Holberg var nemlig i nittenårsalderen huslærer og kirkesanger hos presten Weinwich på Voss. Han forlot stedet i 1703, altså bare to år før hendelsen med korporalen fant sted. Holberg gjør et poeng ut av at det var forfatteren selv som fant forskrivelsen til fanden og iverksatte en human straff: Holbergs epistel 92 ble forfattet først i 1748, men henføres til epistolarens egen ungdom. Tross visse litterære friheter synes saken oss gjenkjennelig. Med hensyn til størrelsen på pengegaven var den steget fra 300 riksdaler til en hel tønne gull årlig. Kravet burde gi mannen bekymringsløs omgang med penger i den utmålte tid, men det kan, som sagt, forstås som et litterært grep gjort i den hensikt å antyde at djevelen var ruinert og ikke lenger hadde midler til å gå inn på avtaler av en slik størrelsesorden. Det var altså grunnen til at djevelen unnlot å ekspedere kunden. (Edvardsen 1997, s. 57).
Gjert Kristensen
Inggjerd Monsdatter var født på Torvastad på Karmøy. En dag i 1617 gikk hennes mann Kristen sin vei og etterlot henne alene med sønnen Gjert. Noen år senere fikk hun datteren Ragna med en gift mann. Den lille familien overlevde ved å tigge og stelle syke dyr for folk. Men de hadde dårlig ord på seg, folk var redd dem og mente at mor og sønn levde i et blodskamsforhold. Sommeren 1633 ble de pågrepet og ført til gården Hesby på Finnøy. Sønnen var 21 år, datteren ti år. I retten ble det påtalt at Inggjerd ikke hadde sørget for å sette sønnen i arbeid, og at han aldri hadde vært til nattverd. Særlig interessert var retten i om de også hadde inngått en djevelpakt. Fogeden Severin Nilsen stevnet Inggjerd for tingretten på Hesbygård 8. juni 1633. Sønnen Gjert fortalte at moren kunne lese i salt, og Ragna at moren helbredet «trollvalker», som forklares som ulidelige smerter, ryggverk og benbrudd. Men det Ragna var mest opptatt av, var den gang moren og broren forsøkte å inngå djevelpakt ved Sveio kirke. Hun fortalte at på kirkegården traff de en stor, svart, lodden hund som snakket som et menneske. Moren hvisket lenge sammen med denne hunden, før hun ba Gjert om å gå i hundens tjeneste. Ragnar forklarte at broren forskrev seg til djevelen ved å gå motsols tre ganger rundt kirken, og hver gang han kom til et bestemt vindu på sørsiden, blåste han gjennom vinduet og ba Gud forbanne alle de som gikk i kirken.
Inggjerd innrømmet at hun kunne lese i salt, men nektet for resten. Ti år gamle Ragna var rettens kronvitne, og lensregnskapene viser at hun fikk servert mat. Også ut fra andre vitneforklaringer ble Inggjerd dømt til å brennes på bål til midtsommer 1633. På samme tid ble sønnen Gjert Kristensen henrettet ved halshugning for å ha innrømmet djevelpakt, og at han kunne lese i salt. Ragnas videre skjebne er ukjent.
Hallvard Rasmussen Kroken
Hallvard Kroken beskyldte sin egen farbror Per Skadberg for å ha gitt ham noe å drikke og en bit av et halvskillingsbrød som gjorde ham merkelig oppblåst, og slik gikk han hele sommeren til farbroren sendte bud etter ham. Skadberg bød ham drikke, og etter det var sykdommen som blåst bort, men et par dager senere kom Skadberg og Rasmus Stangeland hjem til ham og beskyldte ham for å ha stjålet høy fra Stangeland. Hallvard ble sint og sa de fikk se etter på låven. Stangeland ville da heller spørre en klok kone til råds om hvem tyven var. I stedet kom Hallvards farbror etter noen dager og ba ham på fisketur. Ute på vannet bød Stangeland ham på en pris tobakk, og etter det kjente Hallvard seg merkelig. Om søndagen besluttet han å fortelle presten hva som foregikk, men da han stod foran presten, fikk han ikke frem et ord. Om onsdagen var han på vei til presten igjen, da han møtte Margit Klingshei som opprinnelig kom fra Bjerkreim og var kjent som signekone. Enda hun ikke kunne vite hans ærend, skal hun likevel ha sagt til ham at han ikke burde snakke med presten om noe han ikke hadde bevis for, og om han likevel gjorde det, ville han på hjemveien møte to menn og en kvinne som kom til å rive ham i filler. Margit tilbød å gi ham et godt råd, men det ville hun ha en kvige for. Hallvard var skrekkslagen og torde ikke annet enn å si ja. Hun sa da at hun kom til å sende en engel så han ikke kunne klage. Og da han stod foran presten, fikk han ikke frem et ord, fordi noe holdt stramt rundt halsen hans.
Om høsten var han på Stangeland i begravelse, og Rasmus satt ved siden av ham. Plutselig kastet han noe under føttene på Hallvard, og sa til de andre at han hadde sett et blankt tegn på himmelen. Da de gikk utenfor for å se på dette, tok Stangeland et ølkrus og drakk Hallvard til, og sa at Margit var en «trollkjerring» og Eirik Pipar den største trollmannen i Stavanger. Han spurte videre Hallvard om ikke han ønsket å kunne «binde fuglen i luften» og skaffe seg alt han ville. Hallvard var fattig og svarte ja. Stangeland sa at da skulle han forsverge sin dåp og kristendom og gi seg fanden i vold. Det gjorde Hallvard, og Stangeland sa da at Hallvard hadde fått en utvekst i ansiktet som Stangeland prøvde å fjerne så blodet fløt. Han tørket det av med et lommetørkle og sa at det ville han ikke skille seg fra for en daler. Hallvard klarte ikke å reise seg, det måtte to sterke menn til for å få ham løs fra benken.
Svenske eksempler
Fra Sverige kjennes en rekke forsøk på å inngå pakt med mørkets mester, blant annet soldaten Jöns Hasselgrens djevelkontrakt fra 1714. Hasselgren hadde tjeneste ved Bohus fästning og mottok informasjon om djevelpakten gjennom festningens fyrverkerimester. Kontrakten hadde han skrevet med eget blod, og denne hadde han krøllet sammen og gått med i skoen over lengre tid. Slik hadde han også gått til nattverd med beskjed til den onde om at han var villig til å gi bort kropp og sjel mot å få 40 daler årlig i 30 år. Som yrkesmilitær ønsket han samtidig å motta beskyttelse mot kuler og andre skader.
Högt ährade K[ära] fader fanden Jag beder dig at iag biuder dig kropp och siäl om du will taga så god hielp mig med några penningar få beder iag at du gifwe mig swar på denne min ewiga kraft iag beder dig om penningar i 30 år sedan skall du ta både kropp og skiäl iag beder min K[ära] fader til lön om åhret 40 daler så skal iag tillhöra dig om eder behagar dig beder och sedan at du bewarar mig för skott och för alt annat som är ondt bror iag beder at skrifwer iag til begär iag förblifwer med namn fader Satan hörsammast tienare Jöns Hasselgren.
To spesielle forskrivelser til fanden skyldtes den 15 årige Uppsalastudenten Daniel Salthenius:
Unggutten ble først dømt til døden, men ble senere benådet, og endte til sist opp som professor i teologi i Königsberg. Nils Svensson Bolin, som midt på 1700-tallet ble arrestert for sitt fosøk på å oppnå kontakt med den onde, var mer forsiktig i det han brukte falskt navn. Som pseudonym brukte han det fiktive navnet «Daniel Nilsson».
Flere av dem som forsøkte å påkalle den onde for å få penger hadde store økonomiske problemer. Det gjelder både soldaten Johan Strömwall i 1776 og Erik Ahlgren. Ahlgren hadde flere ganger blitt skuffet over at hans kontrakter ikke var blitt tatt til følge. Dette ville således bli hans siste, dersom han ikke nå mottok svar. Kontrakten er skrevet med eget blod og lyder: Högstärade Fader Fanen min högsta förtröstare.
Dhet jeg åtskilliga gånger min kära Fader tillskriver, men icke blifwit med swar hugnader, så will jag än en gång tillbedia min kära fader i min begiären sampt om Du intet min sedel till dig tager jag den igen får, om jag får så många penningar iag här i wärlden behöver skall iag tiena dig här i wärlden med Kråp och Siäl och när iag dör skal K[ära] fader fane i betalning åtniutha både Kråp och Siäl iag wäntar härpå ett gunstigt swar och det i morgon afton, rent ut säijandes der iag intet blifwer med swar hugnader så skrifwer iag intet mehr eij heller friwilligen finner dig men blifwer iag i min begiären hugnader skall detta Contractet stå fast och aldrig i Efwighet Rubbas som med mit blod och egenhändiga namns undersätiandes bekreftas d 5 juli 1797
Ahlgren.
Här på wänttas Swar i morgon afton att iag wet hwar effter iag mig regulera skall hielp mig Fader skall intet ångrat.
Djevelpakten omtalt i norske svartebøker
I enkelte norske svartebøker finnes det også formularer som forteller hvordan en setter opp en djevelkontrakt. Her fra en svartebok (NFS Moltke Moe 106 I), som ble beslaglagt av lensmann Kristian August Olsen på Jeløya ved Moss under en registreringsforretning etter avdøde Anders Nilsen Aas i 1893. Svarteboka er blitt datert til ca. 1780: Gak til en Korsvei og det 3 Torsdagsaftener og sig 3 Gange: Lucifer, Ac Ac Ac. Den tredje Aften kommer [han] sildig og spørg, hvad du vil. Da siger du, hvad du vil. Han svarer, at dersom du vil underskrive denne Kontrakt med dit eget Blod, saa kan du bekomme alt det, du forlanger af mig og forlanger mig til at udrette for dig.
Kontrakten lyder, som følger. Jeg, N.N., forlanger Tjeneste af dig, du unge Lucifer og Lukemborgs Hovmester, ved den levende Gud; saafremt du er mig lydig at høre dig med Liv og Blod til, til evig Tid, Legem og Sjæl, og efter Døden høre dig til – [i] Evighed, og ikke selv være raadig et Haar paa mit Hoved. Ingen Forandring og ingen Gjendriving skal høres af mig, saasandt du udretter alt, hvad jeg forlanger af dig. Og til den ende underskriver jeg med mit eget Blod, at jeg forsværer at tjene Skaberen og den hellige Trefoldighed mere hverken i Ord eller Sakramenter, hverken i Liv eller Levnet, Nat eller Dag, sovendes eller vaagendes, hverken i Ny eller Neden, indtil min Dødsstund. Saa skal den høre dig til, som med dette Blod har underskrevet.
Denne Forskrift eller Kontrakt haver Djævelen færdig og vil have undertegnet Navnet. Dette er et rigtig Udtog og Kontraktens Indhold. Tilsvarende innhold finnes i to svarteboksavskrifter fra Eiker omkring 1800 (NBO Ms 80 640b) og 1850 (NBO Ms 80 640c) og i en svartebok fra Bø i Vesterålen, hvor det også forekommer et bakvendt Fadervår (Trondheim Vitenskapsselskap Ms 40 119). Det vanligste er imidlertid, slik som i en Cyprianus som har tilhørt Jens Christian Glad, at oppskriftene maner den onde ånd til seg, samtidig som en forsøker å verge seg mot å bli djevelens rov: «Jeg beder, at du mig tillader denne Aand N.N., som jeg vil mane og kalde til mig, at komme stille, fredelig og sagte til mig, der kan gjøre, hvad jeg befaler ham, der kan undervise mig i alt det, jeg tilspørger ham, der kan skaffe mig alt, hvad jeg forlanger af ham, og ikke i noget tilføie min Sjæl og Legem nogen Skade».
Jens Christian Glad på Aggerøe Fortresse har med dateringen 25. april 1805 opplyst å ha kjøpt svarteboka på auksjon etter kammerherre Grüner. Boka synes for øvrig opprinnelig å være skrevet av en boklærd, litteratur- og språkkyndig nordmann omkring 1750.
Nedgangsskolen
Det finnes også sagnfortellinger om ulike former for avtaler som kan inngås med den onde. Dersom en tre torsdagskvelder på rad gikk til et veikryss og ropte på fanden, så ville han den tredje gang møte opp og snitte vedkommende i lillefingeren og opprette en blodspakt. Påkalleren vil ved samme anledning motta et eksemplar av svarteboka.
Blant de teologiske kandidatene ved universitetet i Wittenberg ble det av hvert kull etter avgangseksamen tatt opp sju studenter som fikk fortsette på nedgangsskolen hvor fanden selv opptrådte som læremester og underviste dem i svartekunster. Ifølge sagnet skulle den onde som lønn for strevet få beholde den siste av elevene som forlot skolen. Sagntypen (ML 3000) forteller hvordan sistemann lurer den onde og klarer å unnslippe ham gjennom pipa. Djevelen anses for å være lettlurt. Først løper han rundt etter talende kniver som etter tur sier: «Her er jeg», og da han hører kandidaten kravler opp gjennom piperøret så farer han etter og griper fatt i skosålene, som rives av slik at den «fullt utdannede» teologen på dramatisk vis unnslipper djevelen barbent. En annen variant av samme sagntypen forteller at eleven peker bak seg på skyggen sin og sier: «Ta ham». Den onde tror at skyggen er den siste kandidaten i følget og kaster seg over denne. Etter dette blir presten, selv på de mest solrike dager, gående uten å kaste skygge.
Djevelens pakter med dyr
I 1474 ble en hane stevnet for retten i Basel for å ha lagt et egg. Aktor tok dette som bevis for at hanen hadde inngått en djevelpakt, ettersom et slikt egg angivelig var av enorm verdi for trollmenn. Forsvaret anførte at egglegging er en ufrivillig handling som ikke foretas i ond hensikt. Ingen skade forvoldes for noen. Retten kom likevel til at hanen måtte være en trollmann eller demon i forkledning, og dømte både ham og egget til å brennes på bål. Bøddelen skal ha åpnet hanen og funnet enda tre egg inne i ham. Henrettelsen ble foretatt med samme alvor som når et menneske gikk på bålet. Så sent som i 1730 ble en tilsvarende sak ført for en sveitsisk domstol.
Goniorrhina
Goniorrhina er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Små til middelsstore (6–19 millimeter), avlange, brune eller svarte oldenborrer. Antennene er ganske små og ni- eller ti-leddete med en liten, tre-leddet klubbe. Oversiden er mer eller mindre hårete. Pronotum har rundede sider og er ganske blankt. Dekkvingene er parallellsidige. Beina har lange og tynne føtter.
2. serierunde i Tippeligaen 2014
2. serierunde i Tippeligaen 2014 startet fredag 4. april klokken 19 med mot. Runden fortsatte med to kamper lørdag 5. april. mot klokken 15.30. Og mot  klokken 18. Runden avslutter søndag 6. april med mot  klokken 15.30, tre kamper klokken 18, og  mot  klokken 19.
Goniorrhina
Utbredelse
Slekten er utbredt i Kongo (begge statene) og Angola.
2. serierunde i Tippeligaen 2014
Kampfakta
'''Lørdag 5. april 2014'''
'''Søndag 6. april 2014'''
Pola Gauguin
Paul Rollon «Pola» Gauguin (født 6. desember 1883 i Paris, død 2. juli 1961 i København) var en dansk-norsk maler, kunstkritiker og pedagog.
Bakgrunn
Paul Rollon Gauguin var sønn av den franske maleren Paul Gauguin (1848–1903) og vokste opp i København, og studerte arkitektur fra 1906.
Karriere
Han flyttet til Kristiania der han debuterte i 1913 og ble norsk statsborger i 1916.
I perioden 1917 til 1924 drev han Polas malerskole. Blant dem han veiledet i Norge var Tidemand Gjørud, Hans Ryggen, Bernt Clüver, Thorbjørn Egner og Gunnar Scott-Ruud. Gauguin skrev og tegnet for Tidens Tegn og Dagbladet, skrev flere biografier, og virket som kritiker i Verdens Gang fra 1945.
I 1949 flyttet han tilbake til Danmark.
Jetnamsklumpen
Jetnamsklumpen (sørsamisk: Jitnemensnuhkie) er et fjell i Børgefjell nasjonalpark, på kommune- og fylkesgrensen mellom Røyrvik i Trøndelag og Hattfjelldal i Nordland. Toppen ligger på 1 512,9 meter over havet, og er det høyeste punktet i Røyrvik kommune.
Sørenga sjøbad
Sørenga sjøbad er et kommunalt badeanlegg som ligger helt ytterst på Sørenga i Oslo. Det åpnet 25. juni 2015. Sjøbadet er en 190 meter lang og 28 meter bred flytende park på 5 000 kvadratmeter. Det inkluderer et 200 kvadratmeter stort lukket basseng med sjøvann, et 50 meter langt åpent basseng med 8 baner, stupetårn, og rekreasjonsområde med trapper ned mot sjøen. Fra sjøbadet er det utsikt mot Bjørvika, Operahuset i Oslo og Akershus festning.
Sørenga sjøbad er Norges største sjøbad, tegnet av arkitektene LPO arkitekter og Arkitekt Kristine Jensens Tegnestue, i samarbeid med Dr. Ing. A. Aas Jacobsen AS. Det ble bygget av AF Gruppen i en tørrlagt dokk på Fredrikstad Mekaniske Verksted, slept inn Oslofjorden i deler og montert på stedet.
En flytende sauna ligger i fjorden ved sjøbadet.
Sjakk-OL 1984
Sjakk-OL 1984 (sjakkolympiaden) ble arrangert i Thessaloniki i Hellas i 1984.
Resultater
! # !! Lag !! Rating !! Poeng !! Buchholz
Phattalung (provins)
Changwat Phattalung  (norsk: provinsen Phattalung) er en provins på Malayahalvøya i det det sørligeThailand, like innenfor Siambukten og omfattende en del av Songkhlasjøen. Provinsen grenser mot følgende provinser fra nord mot sør (med klokken): Nakhon Si Thammarat, Songkhla, og Trang.
Arealet er 3 424,5 km², og befolkningen (2000) anslås til 498 470 innbyggere. Provinshovedstad er byen Phattalung.
Åge Myklegård
Åge Myklegård (født 18. august 1904, død 15. mars 1990) var en norsk organist, komponist og sangforfatter. Han studerte i Kristiania, Leipzig og London og ble i 1928 organist i Tønsberg. Han var domorganist i Tønsberg domkirke fra 1948 til 1973. Han var også leder for byens Cæciliaforening 1935-69.
Myklegård var medlem av Den norske Frimurerorden og tjenestegjorde som organist i Tønsbergs St. Johannesloge  St. Michael til det lysende kors. Mest kjent av hans komposisjoner er kanskje Tjøme-sangen til tekst av Alf Larsen. Han har også skrevet kammermusikk. Samlingen «6 orgelkoraler» kom ut på Norsk Musikkforlag.
Superman Returns
Handling
Handlingen til filmen er lagt noen år etter hendelsesforløpet i Superman II fra 1980. Clark Kent/Supermann/Kal-El har vært borte fra jorden i fem år. Når han kommer tilbake til jorden har mye blitt forandret. Hans store kjærlighet Lois Lane har gått videre i livet og giftet seg. Verden ser ut til å greie seg uten Supermann. I mellomtiden er skurken Lex Luthor sluppet fri fra fengselet og har dratt for å finne Supermanns borg, kalt ensomhetsborgen, hvor han lærer om Supermanns opphav. Han stjeler avansert teknologi som han bruker til å lage et nytt kontinent og setter USA under oversvømmelse. Det ser ut til at verden trenger mannen av stål nok en gang.
«Gideon» (1584)
«Gideon» var et dansk-norsk orlogsskip som sannsynligvis var bygd av rikets konge, Frederik II, som var også en skipsbygger i tillegg til å være konge, akkurat som hans sønn Christian IV. Skipet som ble levert i 1584, var kjent som et vellykket orlogsskip med gode seilegenskaper, et av de beste fartøyene i flåten. Det ble tatt ut av flåtelistene i 1617 og senket i Helsingør Havn som fundament for en pir, som to år senere ble utvidet med søsterskipet «Josaphat» fra 1586. Vraket eksisterer i dag, og har blitt undersøkt flere ganger siden 1967.
Skipsbyggerne
Flere skipsbyggere, Hugo Beda fra England som hadde vært i Frederik IIs tjeneste i 1570 til 1592, Hans Madsen og Hans Katlin fikk æren for å ha bygget «Gideon», men det ble avslørt i Kancelliets Brevbøger fra Frederik IVs regjeringstid at skipsbyggeren kan ha vært Frederik II. Kongen overvåket personlig byggingen av skipet på det kongelige verftet på Bremerholmen, og sendte ut strenge forskrifter om hvordan det skulle bygges til byggemesteren som måtte følge disse. Hugo Beda ble først antatt å være skipsbyggemesteren, men hans byggeteknikk var «den engelske manéren» med en skjelettskonstruksjon med spanter som formgivende element, og undersøkelsene av vraket i 1990 viser at «Gideon» kan være bygget med «den hollandske manéren» som byggeteknikk. Et skip bygget med den hollandske byggeteknikken begynte som en skallskonstruksjon ved at et skall av planker var reist opp til slaget (mellom bunnen og skipssiden) før spantene ble reist.
Frederik II kan ha støttet seg på den hollandske konstruksjonsmetoden under byggingen av orlogsskipet, men det betyr også at Hugo Beda ikke kan være mannen som hadde ledet det daglige arbeidet med byggingen på verftet. Den andre skipsbyggeren med det «danske» navnet, Hans Madsen, egentlig har et engelsk etternavn, Matson. Fra 1573 i et brev til Beda mente Frederik II at alle skip over en viss størrelse skulle bygges med «Kraueyle Værk», det kunne betyr bare kravellbygging eller en spesifisert byggemetode. Men funnene på vraket etter «Gideon» betyr at man ikke bare hadde engelskmenn som skipsbyggere for bygging av større fartøyer. Flere dansker var også skipsbyggere for kongen, blant annet Hans Katlin som fikk ansvaret for det kongelige verftet i 1574. Disse kan ha brukt den hollandske byggemetoden som ikke trengte stor teoretiske kunnskap hos skipsbyggeren. Helt siden 1488 hadde hollandske skipsbyggerne arbeidet for kongene i Danmark.
«Gideon»
Lite har vært kjent om skipet som ble levert til orlogsflåten i 1584, men det var kjent som det beste seilskipet i sin samtid, omtalt av den engelske observatøren Funes Morison som besøkte Danmark i 1593. Morison, som etterlot seg en dagbok om sine reiser i Europa i årene 1591-97, fikk lov til å observere krigsskipene av skipsbyggemester Hans Madsen, og fikk endog komme om bord på flere skip. «Gideon», sammen med søsterskipet «Josaphat», var ansett for å være meget sterke orlogsskip med en kraftig bestykning, hurtig under seil, ifølge Morison i hans dagbok.
I 1589 skulle «Gideon» føre kongens datter Anna til Skottland, men ekspedisjonen ble en fiasko, forfulgt av uhell ombord på «Gideon», som ikke kom lenger enn til Flekkerøy. Allerede idet eskadren seilte forbi Kronborg slott den 1. september, eksploderte en kanon i skipets skanse så to skyttere ble drept. Motvind kom, og knapt en dag senere, bare fire sjømil unna, sprang en kanon i luften, så enda en skytter ble drept. Etter å ha kommet til Norge fikk «Gideon» en lekkasje og måtte repareres. Ved Flekkerøy kolliderte «Gideon» i vanvare med eskortefartøyet «Josva» mens disse ventet på medvind til Skottland den 27. september. Til tross for et hederlig forsøk dagene fram til 30. september støtte eskadren på storm og ble drevet tilbake til utgangspunktet. Det ble besluttet å oppgi forsøket, så prinsessen dro til Oslo med «Raphael».
Ettersom bruden ikke kom til Skottland, dro brudgommen, den skotske konge Jakob VI, med et skip som ankom Oslo den 23. november. Der ble bryllupet feiret før de dro videre til København for å tilbringe vinteren. Riksadmiral Peder Munk, som ikke klarte å komme seg til Skottland med sin eskadre på 11 skip, fikk vente fram til sommeren det neste året for å svare for seg. I våren 1590 seilte «Gideon» fra København med riksadmiralen og kongeparet ombord. Ekspedisjonen til Skottland, som for ettertiden er kalt «den skotske flåte», ble ikke mer enn et kjedelig tokt over Nordsjøen. Det ble holdt en høring i Kolding om hvordan ekspedisjonen kunne ha gått så galt i høsten året før, men til slutt ble flere hekser anklaget for å ha påkalt ulykker på flåten. Det ble avsluttet med en massehenrettelse av 9 hekser som ble brent på bålet.
«Gideon» var med i eskadren som førte Christian IV til England under den såkalte Englandturen i 1606, ved siden av skipene «Tre Kroner», «Victor» og «Argo» med viseadmiral Kield Baad ombord. I det neste året kom skipet sammen med «Victor» med kongen ombord, til Stavanger på et besøk i Norge. Som et hurtig seilskip var «Gideon» flere sendt ut på tokt etter sjørøvere, blant annet som admiralskip for Mogens Ulfeldt.
Under en ekspedisjon til Estland kom den dansk-norske flåten på 29 skip ut for en storm utenfor øya Runö i Rigabukta den 14. august 1610. Det var oppstått en alvorlig krise mellom Danmark-Norge og Sverige, ettersom den svenske kongen Karl IX vil sette Riga under en sjøblokade. Christian IV sendte hovedflåten til Runö for å holde et øyne med svenskene og forhindre sjøblokaden. Det var meget spent i flere måneder fram til september, men Christian IV demonstrerte at han fremdeles var den sterkeste sjømakten i Østersjøen. Under stormen mistet flere skip, deriblant «Gideon», sine ankere, som ble sittende tilbake på havbunnen. Under ekspedisjonen i Rigabukta viser det seg at «Gideon» stakk ti alen ned i vannet (sjællandsk alen på 63 cm eller wasseralen på 55 cm)
Til tross for at «Gideon» var admiralskip for hovedflåten i 1610, så skipet ikke mye kamp under Kalmarkrigen 1611-1612 mot svenskene. Det skal ha skutt på den svenske festningen Älvsborg med 24-punds kanoner. I 1617 ble det tatt ut av flåtelistene etter å ha vært i kongens tjeneste i 33 år.
Göteborgs botaniska trädgård
Göteborgs botaniska trädgård, eller på norsk Göteborgs botaniske hage, ble opprettet på initiativ av Göteborgs stadsfullmäktige, det vil si byrådet, i 1916 og ble planlagt av Rutger Sernander.
«Gideon» (1584)
Som vrak ved Helsingør
I 1617 ble det besluttet å bygge en utstikkerbrygge eller pir ut i vannet fra byen Helsingør som ligger mot den trange delen av Øresund. Ettersom det er sterk strøm med mye erosjon, ble piren etterhvert vasket bort og glemt. Søsterskipet «Josaphat» ble også senket på det samme stedet som «Gideon» knapt to år senere, for å tjene som fundamenter for piren, blant annet er deres skarpe bauger vendt mot strømmen. De var fylte med stein under arbeidet. I 1967 ble en ferjeterminal utvidet i Helsingør Havn, og vraket av «Gideon» ble oppdaget. Det var ikke annet enn bunnpartiet og store deler av stevnene tilbake. I 1990 skulle ferjeterminalen utvides på nytt, og vrakstedet ble utsatt for omfattende undersøkelser med tre grøfter på tvers av konstruksjonen.
Göteborgs botaniska trädgård
Navnet ble foreslått i 1912 og besluttet 1915. Den er plassert i bydelen Änggården og ble innviet i og med jubileumsutstillingen i 1923 og er unik i Sverige ved at den er frittstående fra stedets universitet. Den er idag en av de største botanisk hage i verden og omfatter hele 175 hektar. Da inngår også deler av Änggårdens naturreservat, der hagen blant annet har sitt arboretum som er en vitenskapelig ordnet bestandsplanting av trær. Den egentlige hagen er 40 hektar stor, hvorav halve arealet opptas av sammenhengende beplantninger.
«Gideon» (1584)
Som vrak ved Helsingør
Forstevnen, akterstevnen og midtskipet på fire meter dybde under vannoverflaten ble avdekket av de tre grøfter, som avslørte store dimensjoner på tømmeret, men på grunn av en stram tidsplan var utgravningen bare dels fullført. Til tross for at man hadde gravet seg ned til 4 meter i akterskipet, ble ikke kjølen funnet. Bare bunnstokker og deler av spanter sammen med en komplett garnering var tilbake midtskips. Avstanden mellom spantene var cirka 25 cm, og bunnstokkene hadde et hollandsk preg med et svakt V-form ned mot kjølen. Det hadde ikke vært mulig å bryte gjennom til bordlegningen, slik at det er tvil om hva slags byggemetode var brukt.
Men «Gideon» var konstruert med en dobbeltkledning som besto av eikeplanker med tykkelser opptil 5,72 cm, er karakteristisk for skip bygd etter «den hollandske manéren», et trekk som kalles «dobbelt nederlandsk» (double-Dutch) som kunne være besparende i forbruk av tilgjengelig tømmer. Det var også for å gi større styrke i skroget, ettersom en tynnere bordlegning kunne utformes ved hjelp av klamper under klampbygging, etter formen på skipet var bestemt, ble spantene reist, og et dobbelt lag av plankehud ble lagt ovenpå den tynne bordkledningen. Om skipsbyggeren vil justere bunnformen, måtte plankene ikke være for vanskelig å påvirke. Den reelle styrken ble oppnådde med det ekstra laget av plankene. Denne byggemetoden ble oppgitt i midten av 1600-tallet.
Göteborgs botaniska trädgård
Hagens symbol er en hvitveis.
«Gideon» (1584)
Som vrak ved Helsingør
Funnet av dobbelt bordkledning kan være et bevis sammen med formen på spantene på at «Gideon» ikke var bygget etter «den engelske manéren», men etter «den hollandske manéren», og som bare kan ha blitt bygget av Frederik IV og hans byggemester i verftet på Bremerholmen. Men vraket har ikke blitt fullstendig utgravet, og har blitt så nedslitt at en rekonstruksjon av annet enn omtrentlige dimensjoner ikke er mulig.
Zethopsoides
Zethopsoides er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utbredelse
Slekten er beskrevet fra Den demokratiske republikken Kongo.
Møreforsking Molde
Møreforsking Molde er en forskningsinstitusjon tilknyttet Høgskolen i Molde. Institusjonen ble opprettet i 1986 av daværende Distriktshøgskolen i Molde og Møreforsking som Forskningssenter Molde. Møreforsking Molde eies av Møreforsking og Høgskolen i Molde, med førstnevnte som knapp majoritetsaksjonær. Per 2005 har selskapet 12 ansatte og er lokalisert i Kunnskapsparken i Molde. Møreforsking Molde er kanskje mest kjent for samfunnsøkonomiske analyser ledet av professor Arild Hervik utført i forbindelse med større samferdselsprosjekt.
Oxynoemacheilus brandtii
Denne smerlingen kan skilles fra Oxynoemacheilus araxensis på at halefinnen er dypt kløftet. Den er utbredt i øvre og midtre deler av nedslagsfeltene til Kura og Araks i Tyrkia, Armenia, Iran, Georgia og Aserbajdsjan. Morfologiske forskjeller i forhold til Oxynoemacheilus bergianus er uklare, og det kan tenkes at flere enn to arter er blandet sammen under de to artsnavnene.
Hudpanser
Hudpanser eller hudskjold er avstivning eller forbeining av overflaten hos dyr for å beskytte mot mekanisk skade, særlig angrep fra rovdyr. Det finnes andre former for mekanisk beskyttelse i dyreriket, men hudpanser er alltid dannet av kroppen selv og ikke ved hjelp av beskyttende objekter (slik som sammenvevde småstein eller tomme sneglehus). Vanligvis er panseret dannet ved avstivning av kroppens hudvev, utvekster eller sekret.
Et hudpanser beskytter bæreren, men det er også stivt og tungt. Det finnes derfor først og fremst hos dyr som ikke har behov for å bevege seg raskt, slik som store planteetere. Pansrede strukturer er vanligvis sammensatt av herdet mineralforekomster, kitin, bein eller keratin. Hudpanser hos virveldyr dannes alltid direkte, uten foregående dannelse av brusk.
Hudpanser og ytre skjelett
Ytre skjelett likner på hudpanser, men har andre funksjoner ved side av (som feste for muskler). Likevel vil et slikt skjelett beskytte bæreren på samme måte som et hudpanser. Særlig for mindre arter er gir denne bygningsformen fordelene med hudpanser kombinert fordelene med å ha et skjelett. Dyr med ytre skjelett (leddyr) utgjør over 80% av alle kjente dyrearter. Den klart største gruppen av insekter, billene er også den mest pansrede.