cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MS «Seihav»
MS «Seihav» er en norsk diesel-elektrisk brønnbåt som ble bygget i 2016 ved Fitjar Mekaniske Verksted som byggenummer 38. MS «Seihav» var verkstedets første brønnbåt. Skipet ble overlevert til rederiet Seistar Holding den 9. oktober 2016. Rederiet eies 50% av Seihav AS og 50% av Lerøy Seafood Group ASA. Fartøyet har en lengde på 78,75 meter, og en bredde på 16,8 meter. Skipet frakter levende fisk fra merder til slakteri. MS Seihav frakter også smolt fra smoltanlegg til merdene. Skipet har også utstyr for sykdomsbehandling og avlusning av fisk. MS «Seihav» har en lastekapasitet på rundt 4000 m3, i underkant av 550 tonn fisk. Dette gjorde skipet til en av verdens største brønnbåter, i 2016.
Montebello stasjon
Montebello stasjon ligger på Kolsåsbanen i Oslo. Den ligger på forbindelsesbanen Jar – Sørbyhaugen som ble åpnet for trafikk 15. juni 1942. Radiumhospitalet ligger 400 meter fra stasjonen, i sørvestlig retning. Navnet Montebello hører til landstedet Montebello ("Det vakre fjellet") i Montebelloveien 24, bygget i 1830.
Kolsåsbanens passasjerer forbandt Montebello stasjon med et spesielt teknisk rituale i årene 1995-2006 som alle tog måtte gjennomføre her, ved at det under oppholdet ble skiftet om fra kjøreledningsstrøm via taket til strømsko mot strømskinne slik T-banen har.
Den 18. august 2008 ble stasjonen gjenåpnet etter oppgradering av banen til metrostandard. Det går ikke lenger an å gå over sporene på stasjonen: det er anlagt en undergang og en bro som tillater planfri kryssing.
Jordan Malone
Jordan Malone (født 20. april 1984 i Denton i Texas) er en amerikansk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 2010 i Vancouver.
Malone vant en olympisk bronsemedalje i kortbaneløp på skøyter under vinter-OL 2010 i Vancouver. Han var med på det amerikanske stafettlaget som kom på tredjeplass på 5 000 meter stafett for menn bak Canada og Sør-Korea. De andre på laget var J.R. Celski, Travis Jayner, Simon Cho og Apolo Anton Ohno.
Berre piss
«Berre piss» er en coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 18. oktober 1982 på musikkalbumet Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt). Sangen ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio. Musikerne på dette sporet var Geir Holmsen (bass), Marius Müller (gitar), Magne Lunde (trommer), Geir Langslet (synth).
Originalen heter «More Than This» og ble utgitt på singel i april 1982 med Roxy Music. Gruppens vokalist Bryan Ferry var komponist og tekstforfatter. Sangen handler om et forhold som ble brutt.
«Berre Piss» ble også utgitt i 1994 på Absolute Prima Vera.
Constantin Meunier
Constantin Emile Meunier (født 12. april 1831 i Etterbeek nær Brussel, død 4. april 1905 i Ixelles), var en belgisk billedhogger og maler som regnes representant for naturalismen.
Han studerte ved akademiet i Brussel. Han tilbragte også tre år som medhjelper for billedhoggeren Charles Auguste Fraikin.
Minne
Hans selvtegnede bolig (1900) i Brussel inneholder fortsatt Musée Meunier (fra 1939 av), som forvalter hans verker. Fødebyen Etterbeek fikk i 1931 et minnesmerke laget av Edmond de Valériola. Mellom 1982 og 1998 var de belgiske 500 Franc-sedlene utstyrt med avbildning av Meuniers verker.
Historikk over verdensmesterskapsrekorder i stavsprang
Dette er en liste over utviklingen av mesterskapsrekorder for stavsprang i verdensmesterskapene i friidrett utendørs.
La Habanera
La Habanera er en tysk dramafilm fra 1937 regissert av Hans Detlef Sierck (senere Douglas Sirk) med Zarah Leander i hovedrollen.
Om filmen
Dette var Leanders tredje tyske film og regissør Douglas Sirks nest siste i Tyskland før han rømte til USA. Filmen var svært populær og flere av sangene fra den ble slagere i Tyskland.
Musikk i filmen
All musikk komponert av Lothar Brühne
Otto Pfeilizer-Frank
Otto Wilhelm Pheilizer-Frank (født 29. februar 1788 i Kuldiga/Goldingen, død 9. mars 1844 i Taganrog) var en russisk statsmann, baron og 6. guvernør i Taganrog ved Svartehavet.
Liv og virke
Han fikk oppdragelse og undervisning i Kadettkorpset og ble ferdig med det i 1806 med rang av fenrik og begynte å tjenestegjøre i 8. Jegerskij regiment.
Senere var han overført til Akhtyrskij husar regiment som deltok i den russiske-franske krigen i 1807. For fortjenester i kampen fikk Pheilizer-Frank orden av Sankt Stanislav av tredje grad.
Under krigen mot Napoleon deltok han i slaget ved Borodino.
I 1815 ble han overadjutant i et spesielt korps som var stasjonert i Frankrike under kommando av greve Mikhail Vorontsov. I 1822 var Pheilicher-Frank ansatt adjutant til generalguvernør i Novorossijsk, greve Vorontsov, i 1829 ble han en rådmann og embetsmann underordnet generalguvernør i Novorossijsk og Bessarabia.
På tiden ble Sør-Russland rammet av pestepidemi, og Pheilizer-Frank fikk i oppdrag å treffe nødvendige tiltak for å stanse koleraepidemien. Han var meget aktiv på dette området og fikk orden av Sankt Stanislav av første grad; i 1830–1831 kjempet han like aktivt mot koleraen da han var formann for forebyggende komite i Kherson og Odessa. I 1831 var baron Otto Pheilizer-Frank ansatt guvernør i Ekaterinoslav, men snart, (i juni 1832), fikk han stilling som borgermester for Taganrog, Rostov, Nakhitsjevan og Mariupol. I tillegg til det var han sjef for Asovhavets sjøfart og sjef for Taganrog tollkrets. Han hadde disse stillingene til 1843.
Under beleiring av Taganrog hadde han stilling av embetsmann for spesielle oppdrag hos generalguvernør Jegor Tolstoj.
Vika videregående skole
Vika videregående skole er en offentlig videregående skole i Oslo, etablert august 2021. De første årene tilbyr skolen studiespesialiserende utdanningsprogram. Skolen åpnet med 5 paralleller på Vg1, og utvidet med ett nytt trinn hvert år frem til 2023. Skolen ble åpnet i midlertidige lokaler i Cort Adelers gate 30.
Historie
I skolebehovsplanen er det planlagt for en videregående skole i Myntgata 2. Skolen åpnet midlertidig i Cort Adelers gate, under navnet Vika videregående skole. etter planen skal skolen i Myntgata stå ferdig i 2026. I Myntgata vil skolen i tillegg til studiespesialisering bli utvidet med de yrkesfaglige utdanningsprogrammene Salg, service og reiseliv og Restaurant- og matfag.
Dmitrij Khvostov
Dmitrij Grigorjevitsj Khvostov (russisk Дмитрий Григорьевич Хвостов, født 21. august 1989) er en russisk basketballspiller som spiller for klubben Dynamo Moskva. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det russiske landslaget.
Banke (distrikt)
Banke (nepali बाँके जिल्ला) er et av Nepals 75 distrikter. Banke ligger i Midtvestregionen, Bheri sone.
Banke ligger i den vestlige delen av Tarai, Nepals flate, tropiske, sørlige grenseområde mot India. Distriktet grenser i vest og nord mot Bardia, i nord mot Salyan, i nord og øst mot Dang, og i sør mot den indiske delstaten Uttar Pradesh.
Hovedstad er Nepalganj, som i 2005 hadde omtrent 61 000 innbyggere.
Antall distriktsutviklingskomiteer 46. Bykommuner 1.Bybefolkninga i 2001 var 14,9%.
Ribeirão do Largo
Ribeirão do Largo er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Banke (distrikt)
Forventa levealder 60,4 år, barnedødelighet pr. 1 000 fødte 71,2, leger 32 (alle tall 2001).
Høykaste-befolkning 27.31%, dalit 15,17%, (tall fra 2001).
Banke har mange forskjellige befolkningsgrupper, bl.a. stor tharu-befolkning og 16% muslimer (2001).
Den vestlige delen av Nepal som Banke ligger i, er den minst utvikla og fattigste delen av landet. En undersøkelse fra United Nations Development Program (UNDP) offentliggjort i mars 2007, som sammenlikna 5 distrikter, et fra hvert av landets 5 regioner, fant at Banke lå dårligst an både når det gjaldt leseferdighet blant ungdom (76%) og jenter i grunnskolen sammenlikna med gutter (78%).
Tahrirplassen
Tahrirplassen (arabisk:, «Frigjøringsplassen») er en stor offentlig plass i Egypts hovedstad Kairo. Plassen ble først kalt Midan Ismailia, oppkalt etter Egypts leder mellom 1863 og 1879, Khedive Ismail. Etter den egyptiske revolusjonen i 1952 ble navnet endret til Tahrirplassen.
18. september 1997 ble ni tyske turister og en egyptisk bussjåfør drept i et bombeangrep på plassen.
Under opprøret i Egypt i 2011 var Tahrirplassen det viktigste samlingspunktet for de som demonstrerte mot Hosni Mubaraks styre.
Wiener Neustadt
Wiener Neustadt er en by i den østerrikske delstaten Niederösterreich. Befolkningen var 44,820 innbyggere (2018), noe som gjør byen til den 11. største i Østerrike.
Byen ble grunnlagt i 1194. Byen er knyttet til Wiens historie da den i 1522 var sete for den såkalte Blutgericht von Wiener Neustadt («Blodretten i Wiener Neustadt»). En rekke tidligere medlemmer av byens opposisjon mot Ferdinand I ble henrettet. Wien kom deretter under direkte keiserlig kontroll.
Malis regioner
Mali er delt inn i åtte regioner og ett hovedstadsdistrikt (Bamako).
Regioner
Befolkningstallet er tatt fra folketellingen i 2009.
Belgia under EM i friidrett 1998
Belgia deltok i EM i friidrett 1998 som ble arrangert 18. –23. august 1998 i Budapest. Belgia tok ingen medaljer i mesterskapet.
Gjør det så gjerne
Gjør det så gjerne er et musikkalbum med Halvdan Sivertsen. Albumet ble utgitt den 16. mars 2012 og inneholder norskspråklig versjon av «Lonesome Traveller».
Olav Hanto
Olav Hanto er en norsk skuespiller, pyrotekniker og foredragsholder.
VM i hagleskyting 1973
VM i hagleskyting 1973 (verdensmesterskapet i skyting) ble arrangert i Melbourne i Australia i 1989.
Olav Hanto
Hanto flyttet til Porsgrunn i 1997 for å samarbeide med Grenland Friteater. I tillegg hadde han en rekke administrative oppgaver i forbindelse med Porsgrunn Internasjonale TeaterfestivalI. Han var blant annet leder for utendørsprogrammet i flere år. I 2008 ble han fast ansatt som skuespiller ved teatret. Olav Hanto forlot teatret i 2014. Hanto har engasjert seg i kampen for homofiles rettigheter og ble kåret til «Mr. Gay Norway i 2006».
Olav Hanto er også pyrotekniker, og har gjort seg bemerket med en rekke større fyrverkerioppdrag både innenfor og utenfor Norges grenser. Blant annet har han flere ganger hatt ansvar for fyrverkeri i Nuuk på Grønland, og hvert år står han bak fyrverkeriet under Porsgrunn Internasjonale Teaterfestival.
Referanser
www.htp-pyro.no
Ullernåsen stasjon
Ullernåsen stasjon er en av stasjonene på Kolsåsbanen i Oslo. Den ligger på forbindelsesbanen Jar – Sørbyhaugen som ble åpnet for trafikk 15. juni 1942.
Den første Ullernåsen holdeplass var provisorisk, og lå der banen krysset en skogssti, rundt 150 meter vest for den nåværende stasjonen. Den ble flyttet østover til sin nåværende beliggenhet i 1957, samtidig som Merradalen holdeplass (som lå litt lenger øst enn dette igjen) ble nedlagt.
Ullernåsen stasjon ble stengt 1. juli 2006 fordi banen skulle oppgraderes til metrostandard. Den ble gjenåpnet 18. august 2008.
Ullernåsen stasjon ligger like ved Kolsåsbanens bro over Mærradalen, den største og høyeste brokonstruksjon på banenettet i Oslo-området. Broen har ofte vært brukt ulovlig som snarvei om natten av ungdom i strøket, og det har skjedd dødsulykker her.
Era (sang)
«Era» (norsk oversettelse: det var) var Italias bidrag i Eurovision Song Contest 1975 og ble fremført på italiensk av den amerikanskfødte sangeren Wess (Wess Johnson) og Dori Ghezzi. Melodien var skrevet av den britisk-italienske sangeren og låtskriveren Shel Shapiro, og teksten var skrevet av Andrea Lo Vecchio.
Om sangen
«Era» er en soulinfluert ballade, hvor begge sangerne beskriver hvor forskjellig sangens jeg-personer nå føler at har et forhold – formodentlig til hverandre – og minnes hvordan «det var» da de først ble forelsket, kysset på kino, fant et skjult hjørne, rødmet offentlig, snakket i hemmelige koder og kom hjem før midnatt.
Eurovision Song Contest
Som duo fikk Wess og Dori Ghezzi sitt gjennombrudd i 1973 i Sanremo-festivalen med «Tu nella mia vita», som ble den første av rekke suksessfulle singler. I 1975 ble de internt valgt av Italias allmennkringkaster Rai til å representere landet i Eurovision Song Contest i Stockholm.
Sangen ble fremført som nittende og siste bidrag i Stockholm 22. mars 1975, etter Sveriges Lars Berghagen med «Jennie, Jennie». Da avstemningen var ferdig, hadde sangen fått 115 poeng. Med det ble «Era» nummer 3 av 19 deltakere, bak Nederlands «Ding-a-dong» med Teach-In og Storbritannias «Let Me Be the One» med The Shadows.
Andre versjoner
Duoen spilte også inn sangen på engelsk («Fallin»), fransk («Qui vivra verra ») og spansk («Era»).
Arne Riis har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Leve». Artisten Vivian har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singelen Polydor 2052 112 i 1975.
Listeplasseringer
«Era» ble en beskjeden hit hjemme i Italia med Wes og Dori Ghezzi og nådde en trettendeplass på den italienske singellisten. I Norge ble den imidlertid en større hit og lå 16 uker på VG-lista med en tredjeplass som høyeste notering.
Brent Gauvreau
Brent Gauvreau (født 28. juni 1980  i Sudbury, i provinsen i Ontario i Canada) er en kanadisk profesjonell ishockeyspiller.
Cembalokonserter (Bach)
Cembalokonserter av Johann Sebastian Bach omfatter syv solokonserter for cembalo, strykere og generalbass (i BWV 1057 opptrer i tillegg to blokkfløyter) som er bevart i et håndskrift (BWV 1052–1059); dessuten tre konserter for to cembali (BWV 1060–1062), to konserter for tre cembali (BWV 1063/1064) og én konsert for fire cembali (BWV 1065), alle med strykere og generalbass. I tillegg kommer Trippelkonsert i a-moll (BWV 1044) som er en bearbeidelse, samt Brandenburgerkonsert nr 5 (BWV 1050).
Artikkelen omfatter ikke Bachs konserter for cembalo solo (BWV 972 til 987) som Bach skrev i Weimar.
Opprinnelse
Cembalokonsertene ble skrevet i Leipzig mellom 1729 og 1740, på en tid Bach ledet det Collegium musicum som Telemann grunnla i 1701. Etter et første eksperiment i femte Brandenburgerkonsert (1720/21) brukte Bach her for første gang cembaloet som soloinstrument. Biografene går ut fra at Bach skrev konsertene for flere solocembali for at også hans eldste sønner skulle få anledning til å opptre solistisk og få solisterfaring.
AIDC Ching-Kuo
AIDC Ching-Kuo (經國號戰機) er et taiwansk jagerfly. Utviklingen av Ching-Kuo begynte i 1982 som et resultat av at USA la ned et forbud mot å selge Taiwan nye jagerfly for å erstatte deres da aldrende flåte. Dette hindret allikevel ikke amerikanske firmaer å bidra, og AIDC hadde blant annet et nært samarbeid med General Dynamics.
Cembalokonserter (Bach)
Opprinnelse
I de fleste tilfellene viser bevarte originaler, undersøkelser av håndskrift og stilistiske overveielser at Bach bearbeidet eksisterende konserter opprinnelig skrevet for andre soloinstrumenter. Dessuten forekommer enkeltsatser som innledende instrumentalsatser i kantater; uansett stammer alle fra en opprinnelig form som ikke er for cembalo.
AIDC Ching-Kuo
En-seters Ching-Kuo har betegnelsen F-CK-1A, og to-setere betegnelsen F-CK-1B.
Cembalokonserter (Bach)
Opprinnelse
Fram til i dag har det ikke vært helt akseptert at Bach erstattet en fiolin med et cembalo, selv om flere detaljforbedringer og måten solostemmen er omarbeidet på (fiolintypiske figurer er erstattet med passasjer som egner seg bedre på et cembalo) viser at komponisten la tilstrekkelig omhu og interesse i arbeidet til at det ikke kan ha dreid seg om et pliktmessig utført leilighetsverk. Med ett unntak nær er det ikke bevart continuostemmer – unntaket antas å bygge på en obokonsert – for det er svært tvilsomt om cembalo ble brukt som continuoinstrument i tillegg til solistrollen. Disse verkene og enkelte kammermusikalske sonater med obligat cembalo ser flere forskere på som uttrykk for bestrebelser Bach gjorde for å frigjøre seg fra den tradisjonelle continuopraksisen, og de tenderer til å mene at det var Bachs intensjon at disse finpussede konsertversjonene skulle tre inn i stedet for originalversjonene.
Konsertene i det autografe manuskriptet
Etter det man vet i dag skrev Bach rundt 1738 først Konsert i g-moll BWV 1058 og fragmentet BWV 1059, deretter de øvrige seks konsertene på annet papir og med andre overskrifter. Arklagene ble senere bundet i omvendt rekkefølge slik at dagens nummerering avviker, det gjelder også nummereringen i BWV.
Ambès
Ambès er en kommune i departementet Gironde i regionen Nouvelle-Aquitaine i det sørvestlige Frankrike. Kommunen ligger nedenfor Bordeaux der elvene Garonne og Dordogne flyter sammen og danner Girondeestuariet. Industrianleggene i byen har havn i Garonne.
Cembalokonserter (Bach)
Konsert i d-moll BWV 1052
Toneomfanget og stilistiske grunner gjør det nærliggende å anta at konserten stammer fra en opprinnelig versjon i d-moll for strykere; spesielt da soli uten tonefølge svært tydelig kan spilles med løs d- og a-streng på en fiolin (en såkalt bariolage-effekt). I sluttsatsen er den rent trestemmige strykersatsen bemerkelsesverdig; en nærmere undersøkelse viser at heller ikke første sats er rent firstemmig. Kanskje lå en konsert med trestemmige tutti til grunn; midtsatsen er firestemmig, men soloinstrumentet bruker et lite toneomfang og kan stamme fra en annen kilde. I det hele antar forskerne at det dreier seg om en bearbeidelse fra en annen komponists fiolinkonsert som Bach utvidet med en midtsats. På grunnlag av dette skrev han deretter på en ene siden kantatesatsene med konserterende orgel og på den andre cembalokonserten.
Det sannsynligvis oftest oppførte verket i denne gruppen utmerker seg med en uvanlig livlig stemning, og et spørsmål om Bach virkelig var komponisten, ble av Albert Schweizer besvart med «Hvem andre enn Bach kunne ha skrevet et slikt verk?» Solostemmens rike ornamentikk i midtsatsen dekker en smule over det faktum at den bare imiterer førstefiolinen.
Konsert i E-dur BWV 1053
Det lille toneomfanget gjør det nærliggende å anta at opprinnelsen ligger i en konsert for blåseinstrumenter. Ulike muligheter diskuteres, blant annet en obokonsert i Ess-dur Senere har bratsj vært foreslått som soloinstrument; motargumentet er at det finnes lite sammenlignbart materiale fra barokken for dette instrumentet som kan underbygge denne tesen – men i sjette brandenburgerkonsert skrev Bach musikk som krever en mer virtuos musikk behandling av bratsjen enn denne konserten. Kildekritiske betraktninger taler mot en bratsj.
Christoph Wolff regner dette som en original orgelkonsert og setter det i forbindelse med Bachs opptreden 21. september 1725 i Dresden, hvor han påviselig oppførte en eller flere konserter med strykere. På grunn av toneomfanget, og etter klanglige og spilletekniske overveininger, konkluderer Siegbert Rampe og Dominik Sachs med at det kan ha dreid seg om et verk opprinnelig for oboe d’amore og strykere i D-dur. De anslår at verket kan ha blitt til i Köthen, ca 1718/19.
Konsert i D-dur BWV 1054
Verket er en grundig omarbeidelse av den kjente fiolinkonserten. Første sats er uvanlig på grunn av det tette motiviske arbeidet: nesten uopphørlig siterer akkompagnementet motiver fra temaet; i kombinasjon med en klar ABA-oppbygging (den første delen gjentas fullstendig og helt uten endringer) virker satsen svært «moderne» sammenlignet med det meste Bach skrev. Det samme kan man si om sluttsatsen på rondoform som bare presenterer temaet i grunntonearten. Fire tiltakende virtuose soloavsnitt som Bach tilpasset cembaloet er plasser innimellom.
Mellomsatsen starter passacaglia-aktig, men forlater snart den strenge knytningen til det introduserte temaet og anvender deretter bare temaets motiv i bassen såvel som i den sluttkadensen.
Konsert i A-dur BWV 1055
Toneomfanget (med unntak av de innledende arpeggiene under tuttitemaet) tyder på at en opprinnelig konsert for oboe d’amore ligger til grunn. Konserten oppføres hyppig på denne formen; men kan også opprinnelig være skrevet for viola d'amore. I alle tre satser er det stor forskjell på tutti- og solotemaene. Førstefiolinens store intervaller og den sterkt dissonans- og forslagspregede harmonikken gir midtsatsen en uvanlig uttrykksterk karakter. Sluttsatsen kontrasterer en folkemusikkaktig dans med en bedagelig fremadskridende harmonikk mot de briljante 32-delstonene hos strykere og soloinstrument.
Konsert i f-moll BWV 1056
Dette er et påfallende kort verk med en struktur i liten skala; vanligvis regnes det derfor som en av Bachs tidlige komposisjoner. Likevel er konserten sannsynligvis den nest hyppigst oppførte – etter Konsert i d-moll BWV 1052. Det er nærliggende å anta at originaltonearten er g-moll, og yttersatsenes toneomfang og enkelte stilistiske detaljer antyder at soloinstrumentet var fiolin. Riktignok passer midtsatsen verken i toneart eller omfang og kan ha kommet fra en annen konsert, og den bevarte kantatesatsen kan tyde på at soloinstrumentet var obo. Bach transponerte satsen til Ass-dur og ledet på slutten stykket fram til grunntonearten via en uvanlig modulasjon.
Konsert i F-dur BWV 1057
Besetningsangivelsen lyder Cembalo certato, due Fiauti a bec, due Violini, Viola e Cont.; Bach føyer også til to blokkfløyter. Dette er en omarbeidet versjon av den fjerde brandeburgerkonserten – fiolinen er erstattet med cembalo. Den første satsen utmerker seg med en uvanlig levende periodisk melodikk, der takter stadig legges til, tyngdepunktet i takten er for de enkelte instrumentgruppene forskjøvet i forhold til hverandre og de hyppige hemiolaene skaper spenning. Den første temainnsatsen er seks takter lang (takt 5 og 6 som en sekvens av de forutgående); i den påfølgende transponerte gjentakelsen legges det til nok en takt, etc. Midtsatsen er en stilisert sarabande der cembaloet spiller mot strykerne på en måte som minner om den venetianske skoles flerkorsstil (cembaloet har overtatt originalens fløyte/fiolintrios). Sluttsatsen er en stort anlagt fuge med omfangsrike soli, særlig for cembaloet, som naturlig er.
Fragment i d-moll BWV 1059
Det ni takt lange bruddstykket bærer påskriften Cembalo solo, una Oboe, due Violini, Viola, e Cont. Siden Kantate 35 inneholder enda en instrumentalsats på begynnelsen av den andre delen, antas det at begge disse satsene danner yttersatsene i en opprinnelig konsert. Da kantatens innledningsarie anvender et obligat orgel som soloinstrument (og føyer til en altstemme), regnet Philipp Spitta det som konsertens midtsats. Rekonstruksjonsforsøkene ser det imidlertid nødvendig å føye sammen en opprinnelig solostemme fra orgelpartiene og alten; derfor regnes ikke dette lengre som sannsynlig.
Solistens toneomfang i begge kantatesinfoniaene gjør det sannsynlig å anta at obo var det opprinnelige soloinstrumentet, men de uavbrutte sekstendedelsbevegelsene gjør det umulig å få pusterom. Om originalen var for fiolin ville det lille toneomfanget være svært uvanlig; en oktav dypere (dvs som bratsj-, gambe- eller cellokonsert) ville soloinstrumentet for ofte forsvinne i orkesterklangen. I dag regnes det som tvilsom om det overhode finnes en annen versjon enn for klaviaturinstrument.
Den planlagte bruken av obo er også uklar, i det bevarte avsnittet dublerer den bare fiolinen. Kanskje skulle den – som i den langsomme satsen – også tildeles solistiske oppgaver; men dette er rene spekulasjoner, og de få rekonstruksjonsforsøkene er ikke mye oppført.
Andre konserter med et solocembalo
Det finnes ytterligere to konsertante verk med solocembalo som er verd å nevne. De har samme besetning som verkene i samlemanuskriptet – en gruppe med solocembalo, -fløyte og -fiolin, som strykerne og continuoen spiller mot; i begge verk spilles midtsatsen utelukkende av solistene.
Femte brandenburgerkonsert BWV 1050
Komposisjonen oppsto senest i 1720 og ble så innlemmet i samlingen med de seks Brandenburgkonsertene, som Bach avsluttet i 1721. Orkestersatsen er påfallende ved at fiolin 2 mangler – formodentlig er verket skrevet for et ganske lite ensemble solistiske strykere.
Trippelkonsert i a-moll BWV 1044
Dette verket er en bearbeidelse: som eneste kjente i sitt slag er yttersatsene dannet av et preludium med fuge (BWV 894). I sin tid i Weimar ekseperimenterte Bach med å tilpasse sine preludier og fuger til den nye italienske konsertformen; denne bakgrunnen kan ha bidratt til at han syntes verket var velegnet til dette formålet.
Som midtsats anvendte Bach adagioen fra Triosonate i d-moll for orgel (BWV 527); til den trestemmige satsen føyde han en fjerde akkompagnementsstemme og fordelte de tre overstemmene avvekslende på soloinstrumentene.
Orkestersatsen er uvanlig farget av bruken av dobbeltgrep, pizzicato og en svært fint avstemte terrassedynamikk; hos Bach finner vi paralleller i hans sene Leipzig-år, og innflytelsen kan ha kommet fra sønnen Carl Philipp Emanuel. Også cembaloets store toneomfang gjør at verket kan dateres til etter 1740. og kanskje ha forbindelse med et av besøkene Bach gjorde i Berlin (1741 og 1747).
Nyere stilkritiske undersøkelser gir imidlertid det motsatte bildet. Ifølge disse oppsto konsertens yttersatser allerede i Weimar i 1716, få år etter at verket som ligger til grunn ble til – tendensielt nok før den femte Brandenburgerkonserten. Bare midtsatsen har da blitt føyd til senere. I det minste bekrefter forfatterne at Bach var komponisten.
Konsert i c-moll for to cembali BWV 1060
Toneomfanget og den ulike behandlingen av de to instrumentene gjorde at man tidlig kom til den erkjennelse at en konsert for fiolin og obo ligger til grunn. Det største problemet er originaltoneart. I dag spilles den mest i d-moll, men et spesielt sted spiller fiolinen en figur som bare kan forklares med at originalen (eller en mellomform for fiolin) gikk i c-moll.
Konsert i C-dur for to cembali BWV 1061
Skrivemåten er svært idiomatisk for cembaloet og orkesteret har en ubetydelig rolle ved at det bare dupliserer eksisterende linjer – og i midtsatsen helt tier. Det er derfor nærliggende å anta at verket opprinnelig var tenkt for to cembali alene – en besetning vi hos Bach ellers bare finner i to Contrapuncte i Kunst der Fuge.
Oppføringsmaterialet ble skrevet i tiden fra 1732 til 1735.
Konsert i c-moll for to cembali BWV 1062
Verket er en bearbeidelse av Dobbeltkonsert for to fioliner i d-moll (BWV 1043). Det er påfallende at den langsomme satsen er påført «Largo»: enten er telleenheten ment å være en punktert fjerdedel i fiolinkonserten og en åttendedel i cembalokonserten, eller så mente Bach at cembaloversjonen skulle spilles tydelig hurtigere enn fiolinversjonen.
Konsert i d-moll for tre cembali BWV 1063
De satsteknisk detaljene er svært forskjellig i de tre satsene, noe som gjør det usannsynlig at verket har opphav i en felles originalkilde. I den overleverte versjonen av midtsatsen er det bare førstecembaloet som brukes solistisk, dette taler klart mot at opphavet skulle være en konsert med flere likeberettigede soloinstrumenter. Den avsluttende fugen begynner femstemmig, så den firestemmige strykerbesetningen framstår også mer som et resultat av bearbeidelsen – fram til våren 1715 var Bachs orkestersats femstemmig (med delte bratsjer); om originalen skulle være av Bach kan dette være etter et verk fra de første årene i Weimar. En annen forklaring kunne være at grunnlaget var en konsert med til dels obligat cello.
Åpningssatsens massive unisonotema brukes gjentatte ganger til å strukturere satsen, men temaet bearbeides også imitatorisk, og er typisk for et barokt molltema som tydelig lever ved å spille ut den forminskede septimen mellom lav sekst og det forhøyede syvende trinnet.
Midtsatsen er lagt opp svært skjematisk – en sterkt maniert enstemmig melodi med førstefiolinen og alle tre solistene  unisono ligger over pulserende basser med mellomstemme på etterslaget. Begge halvdelene gjentas og ornamenteres. Satsen er neppe opprinnelig skrevet for tre soloinstrumenter og orkester, og stilistiske overveielser har gitt opphav til sterk tvil til om Bach er opphavsmannen. En nyere teori knytter verket til de oder for sangstemme og klaver som amatørkomponisten Lorenz Christoph Mizler publiserte rundt 1737 i Leipzig. Satsen kan ha vært en musikalsk parodi, dvs. utgjøre en situasjonsbetinget spøk på Mizlers oder.
Konserten spilles sjelden i dag, men under Bach-gjenfødelsen på 1800-tallet spilte den sammen med solokonserten i samme toneart (BWV 1052) en stor rolle. Særlig Felix Mendelssohn Bartholdy gikk inn for denne konserten og spilte den hyppig, eksempelvis med Clara Schumann og Louis Rakemann eller med Ignaz Moscheles og Sigismund Thalberg (se Musical Times' omtale i Mendelssohns nekrolog januar 1848).
Konsert i C-dur for tre cembali BWV 1064
Det foreligger ingen annen versjon av denne konserten. Påfallende er at de tre soloinstrumentene gjentatte ganger spiller unisono mot orkesterfiolinene – denne satsteknikken antyder ikke bare at fiolin er det opprinnelige soloinstrumentet, men også at orkesteret er føyd til først senere, følgelig at det kan ha dreid seg om en konsert for tre fioliner og continuo (uten orkester). Denne tidligere versjonen kan ha stammet fra Weimar-tiden, for eksempel rundt 1716. eller 1718
Konsert i a-moll for fire cembali BWV 1065
Komposisjonen er en bearbeidelse av Antonio Vivaldis konsert i h-moll for fire fioliner og strykere (opus 3, 10 fra samlingen L'Estro Armonico). Bach tilførte kromatikk, livligere bass-stemmer og flere andre detaljer, samt la til en takt i siste sats.
Det er interessant å sammenligne Vivaldi og Bachs versjoner; Bachs versjon gir et modent og utviklet inntrykk i forhold til Vivaldis friske og briljant-enkle verk.
Opptak
Med Fuldaer Symphonisches Orchester, Simon Schindler (dir.), Johannes Volker Schmidt, klaver
Sergej Monja
Sergej Aleksandrovitsj Monja (russisk Сергей Александрович Моня, født 15. april 1983) er en russisk basketballspiller som spiller for klubben BC Khimki. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det russiske landslaget.
Danmark under EM i friidrett 1998
Danmark deltok i EM i friidrett 1998 som ble arrangert 18.–23. august 1998 i Budapest. De danske utøverne tok ingen medaljer i mesterskapet.
Isabella av Napoli
Isabella av Napoli eller Aragón (født 2. oktober 1470 i Napoli, død 11. februar 1524 samme sted) var hertuginne av Milano fra 1489 til 1494, og fra 1499 til 1524 hertuginne av Bari og prinsesse av Rossano. Etter at hennes brors død, Ferdinando II av Napoli, var hun arving til det franske grevskapet Briennes krav til tittelen konge av Jerusalem.
Bakgrunn
Hun var datter av kong Alfonso II av Napoli med sin hustru Ippolita Maria Sforza.
Hertuginne av Milano
Isabella var gift med sin fetter Gian Galeazzo Sforza, som på den tiden var hertug av Milano. Det var imidlertid hans onkel Ludovico Sforza som var den reelle herskeren av Milano.
Med Gian Galeazzo Sforza fødte hun en sønn og to døtre:
Da Gian Galeazzo Sforza døde den 21. oktober 1494 i en alder av bare 25 år og fem års ekkteskap, mente den unge enken at han var blitt myrdet på oppdrag av sin onkel. Dessuten hadde Isabella akllerede opplevd fornedrelser fra Ludovico Sforzas side. Disse omstendigheter, og rivalisering med Ludovico Sforzas hustru, Beatrice d’Este, foranlediget til slutt Isabella til å be om våpenhjelp fra aragoneserne. Men dette bare fsatte fart på den innledede utvikling som snart endte med at hennes fars rike og hele den appenniniske halvøy faktisk havnet på utenlandske hender.
Isabella også sin sønn Francesco, som ble drept i 1512 da han falt fra sin hest. Av hennes tre barn var det kun Bona som overlevde henne.
«Mona Lisa»?
På 1970-tallet foreslo Robert Payne at Isabella var modellen til Leonardo da Vincis portrett Mona Lisa. Tradisjonelt var det antatt at modellen var Lisa del Giocondo. I 2003 sluttet den tyske historikeren Maike Vogt-Lüerssen seg til Paynes oppfatning og argumenterte at modellen må ha vært et medlem av huset Sforza grunnet mønsteret på modellens mørkegrønne kledning.
I 2005 ble det oppdaget et notat av Agostino Vespucci som det er enighet blant historikerne at det avgjort identifikasjonen av da Vincis modell til å faktisk være Lisa del Giocondo, og ikke Isabella av Napoli.
Ryger Håndballklubb Stavanger
Ryger Håndballklubb Stavanger (stiftet 14. mars 2000 som Viking Stavanger Håndballklubb) er en norsk håndballklubb fra Stavanger, som ble dannet ved en sammenslåing av de to tidligere 1. divisjonsklubbene Viking Håndball og SIF Håndball.
Rio de Contas
Rio de Contas er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Rio Real
Rio Real er en kommune i delstaten Bahia i nordøstregionen av Brasil.
Positron
Et positron er en elementærpartikkel. Positronet er elektronets antipartikkel, det vil si at den har samme masse som elektronet, men har motsatt elektrisk ladning; den er elektronets motsetning. Positronet har en elektrisk ladning på +1 og en rotasjon på 1/2. Når et positivt ladet positron kolliderer med et negativt ladet elektron, blir de tilintetgjort, og resultatet er to gammastråler. Den første fysikeren som oppdaget positroner ved hjelp av elektron-positron-tilintetgjørelse, var Chung-Yao Chao en akademikerstudent på Caltech i 1930, skjønt han hadde motstridende resultater, skjønte ikke hva det var og publiserte ikke resultatet på det tidspunktet. Carl David Anderson oppdaget uavhengig av det positronet i 1932 og var den første til å publisere noe om det. Han fikk Nobelprisen for oppdagelsen i 1936. I ettertid etter å ha sett Chaos notater skrev Anderson at positronet kunne vært oppdaget før om Chaos notater hadde blitt fulgt opp.
Positroner kan oppstå ved positronutslipp fra radioaktivt avfall eller ved parproduksjon fra et energifylt foton.
Noilly Prat
Noilly Prat er en vermut som tilvirkes av vindruer fra Marseillan i Hérault i Frankrike.
Den opprinnelige oppskriften ble fremstilt av Joseph Noilly i 1813. Navnet er en sammentrekning av etternavnet til oppfinneren og hans svigersønn Claudius Prat. Noilly Prat har opprinnelig en volumprosent på 18, og er en tørr vermut, som i Europa gjerne brukes som aperitiff og til matlaging. I USA anvendes drikken til å fremstille cocktailen dry martini.
Siv Gunhild Waldeland
Hun red og var trener på det «norske» sprangsenteret i Falkenberg. Waldeland har mer eller mindre vært fast på landslaget siden 12-årsalderen til hun ga seg aktivt i 2010. Hun har vært nordisk mester og har flere grand prix-seire i ponniridning. Som junior, young-rider og som senior har hun mange topp plasseringer i World Cup og internasjonale Grand Prix-stevner. Hun har ridd flere Europamesterskap og World Cups.
Siden 2006 har hun presentert «Team Horze» på norske og internasjonale sprangbaner. Siden 2010 har hun arbeidet som designer og produktutvikler av det internasjonale ridetøy merket B//Vertigo.
Travis Jayner
Travis Jayner (født 5. september 1982 i Moncton i New Brunswick i Canada) er en amerikansk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 2010 i Vancouver.
Jayner vant en olympisk bronsemedalje i kortbaneløp på skøyter under vinter-OL 2010 i Vancouver. Han var med på det amerikanske stafettlaget som kom på tredjeplass på 5 000 meter stafett for menn bak Canada og Sør-Korea. De andre på laget var J.R. Celski, Jordan Malone, Simon Cho og Apolo Anton Ohno.
Järva kommune
Järva (estisk: Järva vald) er en landkommune i Järva fylke i Estland. Administrasjonssenteret i kommunen er Järva-Jaani.
Kommunen ble grunnlagt den 21. oktober 2017 gjennom en sammenslåing av de sju kommunene Albu, Ambla, Imavere, Järva-Jaani, Kareda, Koeru og Koigi.
Norge under EM i friidrett 1998
Norge deltok i EM i friidrett 1998 som ble arrangert 18. –23. august 1998 i Budapest. Norge tok en medalje i mesterskapet.
Timofej Mozgov
Timofej Pavlovitsj Mozgov (russisk Тимофей Павлович Мозгов, født 16. juli 1986) er en russisk basketballspiller som spiller for klubben Los Angeles Lakers. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse med det russiske landslaget.
Tønsbergitt
Tønsbergitt er en rød dypbergart som er i nær slekt med blå larvikitt. Den finnes i Tønsberg og omegn, og den mest kjente forekomsten er Slottsfjellet midt i Tønsberg. Ellers finnes denne steinen bare på Vear, nordre del av Nøtterøy, Husøy og Bolærne.
Tønsbergitt er en larvikitt som tilhører Oslofeltets geologi. Dagbergarten fra samme kammer er rombeporfyr.
Tønsbergitt har vært driftet i flere brudd, som tidligere utgjorde en liten steinindustri i Tønsbergsområdet. Undersøkelser av middelalderkirkene i området viser detaljer hugget i rød tønsbergitt; dette tyder på steinhoggervirksomhet rundt Tønsberg allerede i middelalderen.
Fra 1820-tallet finner man tønsbergitt blant annet i grunnmuren på slottet, fra steinbruddet på Bolærne. Den har også blitt brukt sammen med rombeporfyr i mange grunnmurer under Tønsbergs gamle trehusbebyggelse.
Tønsbergitt er beskrevet og navngitt av Waldemar Christopher Brøgger i 1898.
Odd Andersen
Odd Andersen (født 30. mai 1920, død 24. september 2007) var en norsk fotballspiller som blant annet spilte for Fredrikstad FK.
Han spilte én landskamp for Norge i 1949.
Åsjordet stasjon
Åsjordet stasjon er en av stasjonene på Kolsåsbanen i Oslo. Den ligger på forbindelsesbanen Jar – Sørbyhaugen som ble åpnet for trafikk 15. juni 1942. Den var stengt for oppgradering til metrostandard mellom 1. juli 2006 og 18. august 2008. Stasjonen var midlertidig endestasjon for linje 6 inntil banen ble ferdig fram til nye Bjørnsletta stasjon 17. august 2010.
Navnet Åsjordet stammer tilbake til 1700-tallet, også en vei like ved stasjonen heter dette. Åsjordet ligger i strøket Ullernåsen.
Alexandre Ribot
Alexandre-Félix-Joseph Ribot (født 7. februar 1842 i Saint-Omer, død 13. januar 1923 i Paris) var en fransk politiker som var Frankrikes statsminister fire ganger i perioden 1892-1917 fordelt på fem regjeringer.
Ribots første regjering, 6. desember 1892 – 11. januar 1893
13. desember 1892 etterfulgte Pierre Tirard Rouvier som finansminister.
Ribots femte regjering, 20. mars – 12. september 1917
4. juli 1917 ble posten maritim transportminister avviklet og Maurice Viollette forsatte som kun alminnelig forsyningsminister. 10. august 1917 etterfulgte Charles Chaumet Lacaze som marineminister. 1. september 1917 etterfulgte Théodore Steeg Malvy som innenriksminister.
Amalananda Ghosh
Amalananda Ghosh (født 3. mars 1910 i Benares i Britisk India, død 1981) var en indisk arkeolog, forfatter og redaktør av tallrike verker om India’s gamle sivilisasjoner, og organiserer og direktør av arkeologiske ekspedisjoner i løpet av midten av 1900-tallet. Han ble utdannet i Varanasi og Allahabad og mottok senere trening ved Institute of Archaeology ved University of London.
Han mottok den indiske utmerkelsen Padma Shri for sitt virke i 1962.
London (andre betydninger)
London er hovedstaden i Storbritannia og England. Det er også navnet til minst 31 andre steder i minst 10 forskjellige land. London er et etternavn, og har også videre betydninger utover det.
Steder
Andre steder inkluderer East London, New London, East New London, London Bridge, London Colney, London Heights, London Mills, London Road, London Township, Londonderry, og Londontowne.
Otto Rasch
Emil Otto Rasch (født 7. desember 1891 i Friedrichsruh, død 1. november 1948 i Nürnberg) var en tysk jurist, nazist og SS-general tilknyttet Einsatzgruppen. I egenskap av befalshavende for Einsatzgruppe C var han ansvarlig for massakren i Babij Jar i 1941.
Bakgrunn
Otto Rasch studerte rettsvitenskap, politisk økonomi og filosofi ved forskjellige tyske universiteter. Han ble promovert i rettsvitenskap og i politisk økonomi ble derfor titulert Dr. Hans avhandlinger har titlene «Dialektgeographie des Kreises Eschwege» (1912) og «Wohnungsmarkt und Wohnungspolitik in England in der Kriegs- und Nachkriegszeit» (1922).
Han meldte seg inn i NSDAP i 1931 og i SA og SS i 1933.
Kort tid etter Adolf Hitlers maktovertakelse i 1933 ble Rasch utnevnt til borgermester i Radeberg og 1934–1936 var han overborgermester i Wittenberg. Hans tid som overborgermester i Wittenberg ble ikke forlenget, idet det ble stilt spørsmålstegn ved store omkostninger vedrørende byggingen av hans tjenestevilla. Heri ligger formodentlig grunnen til at han ikke fortsatte sin kommunalpolitiske karriere, og begynte på en karriere innen Sicherheitsdienst (SD).
I 1938 ble han leder av Gestapo i Frankfurt am Main, i november 1939 sikkerhetsdirektør i Linz for Oberösterreich. I mars 1939 ble han SD-sjef i Prag, deretter inspektør (sjef) for SD og Sicherheitspolizei (Sipo) i Königsberg.
Andre verdenskrig
Den 22. juni 1941 begynte Operation Barbarossa, Tysklands angrep på sin tidligere forbundsfelle Sovjetunionen. I kjølvannet på de fremrykkende tyske arméer fulgte fire særskilte mobile innsatsgrupper, Einsatzgruppen, hvis oppgave det var å eliminere for Det tredje rikes interesser uønskede personer, det vil si jøder, sigøynere, partisaner og bolsjevikiske partikommissarer, såkalte politruker. Reinhard Heydrich, sjef for Reichssicherheitshauptamt (RSHA), Nazitysklands sikkerhetsministerium, hadde før Operation Barbarossa utnevnt Rasch til befalshavende for Einsatzgruppe C, som fulgte Arméegruppe Süd inn i Ukraina. Da Heydrich skulle velge ut befalingshavere for Einsatzgruppen, forelå særskilte utvalgskriterier. Foruten å helt bekjenne seg til nazismens ideologiske syn på jøder, bolsjeviker og slavere skulle offiserene ha utmerket seg ved «energisk hensynsløshet» og effektivitet under sin karriere så langt. Rasch og flere andre høye offiserer, deriblant Walter Stahlecker, Arthur Nebe og Otto Ohlendorf, fikk innen SD intensiv utdannelse og trening ved grensepolitiskolen i Pretzsch. Tre av de fire innsatsgruppenes befalshavende hadde doktorgrad i jus; de tilhørte SS' intellektuelle elite.
Mellom 1942 og 1945 var Rasch direktør for det petrokjemiske selskapet Kontinentale Öl.
Eiler Hagerup d.e.
Eiler Hagerup d.e. (født 9. juni 1684 på Kvernes, døde 15. april 1743 i Trondhjem) var en norsk teolog. Han var biskop i Nidaros bispedømme 1731–1743.
Bakgrunn
Foreldrene var Hans Hansen Hagerup og Ellen. Moren var datter av Eiler Schøller, rådmann i Trondheim. Fornavnet har også blitt skrevet Eyler. Faren var sogneprest i Kvernes fra 1681, et kall han overtok broren som døde. Etter å ha vært elev ved Trondhjem katedralskole, startet han i 1702 ved Københavns Universitet og fikk en cand.theol. i 1704. Tilbake i Trondhjem var han ''hører i 4. lektie'' i 1706 og slutten av Anders Borchs rektorperiode som endte da skolen brant ned under bybrannen i 1708.
Prest
Eilert Hagerup ble da i 1709 kapellan (hjelpeprest) i heimbygda Kvernes, og ble med i «Sjustjerna», en pietistisk brorkrets som i 1714 forfattet en bekymringsmelding bønneskrift, klagemål over Zions Saar til Frederik IV av Danmark og Norge (1671–1730).
Hagerup måtte til København for å forklare seg, og det hele endte med at han fikk jobb som sogneprest i Kalundborg uten å ha søkt (der var tjueen søkere til jobben). Fra 1727 er han tilbake som lektor i teologi ved Trondhjem katedralskole etter avdøde Thomas von Westen (1682–1727), som han også etterfulgte som sjef for finnemisjonen. Eiler måtte også overta som stiftsprost etter avdøde Giert Bonsach (1653–1728).
Biskop
På toppen av dette ble han i 1731 utnevnt til biskop i Nidaros bispedømme etter Peder Krog (1654–1731). Eilers etterfølger i lektoratet ble Hans Skanke som hadde vært rektor i noen få år.
I biskoptiden fikk Eiler Hagerup fikk kranglet seg til 2 000 riksdaler fra Christian VI av Danmark og Norge (1699–1746) som gikk til å pusse opp et tredvetall forfalne kirker i Nord-Norge. Hagerup kom ellers i klammeri med katedralskolens rektor Benjamin Dass (1706–1775), blant annet etter å i 1735 ha sikret den knapt konfirmerte sønnen Hans Hagerup (1717–1781) stillingen som viserektor til Dass.
Hagerup var også kjent for å strengt gjennomføre planlagte visitaser, sånn som i 1740 da han gjennomførte, tross budet om at sønnene Amund (født 1725) og Richard (født 1726) var omkommet ved Helsingør på tur til studiene i København. Han rakk akkurat en teologisk doktograd i 1742 før han døde, mer som takk for innsatsen som biskop enn for vitenskapelig arbeide. Han døde i 1743 og ble begravet i Schletters krypt under Nidarosdomen.
Familie
Colbjørnsen og Hans H. Falbe var dommere i Højesteret samtidig. Ingeborg Catherine Hagerups stesønn Knut Holtermann var også høyesterettsdommer i København.
Nyossjøen
Nyos-innsjøen (Lake Nyos) er en innsjø i Kamerun. På 21.august 1986, muligens som følge av et skred, avga innsjøen en sky av karbondioksid - et limnisk utbrudd - som kvalte 1,700 mennesker og 3,500 fe i nærliggende landsbyer.
Sportsklubben Rollon
Sportsklubben Rollon ble grunnlagt i Ålesund 20. februar 1914, og er byens eldste fotballklubb. Klubben er oppkalt etter Rollo fra Normandie (fransk Rollon), som antas å være identisk med den sunnmørske vikinghøvdingen Gange-Rolv, og som også avbildes i klubbens blå-hvite fane. Klubbens farger er blått og hvitt. Klubbens motto er Samhold og Idrettsglede.
I etterkrigstiden gikk klubben mellom 2. og 3. nivå i norsk fotball, og ved omleggingen i 62/63 havnet klubben på fjerde nivå. I de neste årene gikk klubben mellom 3. og 4. nivå, før det begynte å bli dårligere mot slutten av 1980-tallet. I 1995 trakk klubben A-laget sitt, men toppsatsingen ble gjenetablert i 2000, og i 2006 var laget i 3. divisjon. Oppholdet ble imidlertid kortvarig, og klubben havnet på nest sisteplass og rykket ned. I 2009 spilte klubben igjen i 3. divisjon og endte på 4. plass, men rykket ned igjen i 2010. I 2016 hadde klubben et nytt opprykk, og endte igjen på nest sisteplass. Rollons A-lag har nå befestet seg i øverste del av 4. divisjon og kan de siste årene vise til to strake tredjeplasser hhv. i 2019 og 2021, etter at 2020-sesongen ikke ble spilt.
Rollonbana
I 1954 fikk Rollon egen fotballbane med grusdekke og tilhørende klubbhus i bydelen «Bak fjellet». Da denne ikke hadde nødvendige internasjonale mål eller standard ble den gamle Rollonbana solgt. Ny naturgressbane og nytt klubbhus ble anlagt i bydelen Larsgården. Den nye Rollonbana, som arenaen er kjent som, ble offisielt åpnet 16. mai 1985. Til klubbens aktiva hører også Rollonhytta på Sulafjellet.
I 2013 fikk skiftet klubben ut gressteppe og har nå kunstgress på Rollonbana, som gikk under navnet "Rollon Park".
1. januar 2021 ble navnet på stadionanlegget endret til Fjordlaks Arena, etter at klubben fikk lagt nytt, miljøvennlig banedekke med 70% mindre plastavtrykk enn ordinært gummigranulat.
Rollon Supporters
Rollons supportere kaller seg «Blue Army» og «Miljoet».