cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Peary
Ferden mot Nordpolen
Pearys krav var tilsvarende dårlig dokumentert. Han hadde med flere medarbeidere på turen mot Nordpolen, men sendte de fleste i retur underveis. Den 1. april 1909 sendte han det siste teamet som ikke skulle være med til polpunktet sørover igjen. Da han startet mot Nordpolen den 2. april var det sammen med fire eskimoer og sin tjener, Matthew Henson. Kun han selv (Peary) kunne navigasjon. I de påfølgende dagene påsto han at de gjorde lange dagsmarsjer og nådde polpunktet den 6. april 1909.
Det var imidlertid en rekke forhold som var lite tillitvekkende omkring reisen. Hans dagboknotater fra 6.-7. april 1909, angivelig skrevet på Polpunktet, var skrevet på løse ark og det var en rekke blanke sider i dagboken. Sol-observasjonene var også gjort på løse blad. Samtidig vedgikk Peary at han ikke hadde gjort en eneste observasjon for lengdegrad under hele turen, ei heller observasjoner over retningen mot den magnetiske Nordpolen. Begge typer observasjon er kritiske for korrekt navigasjon. I tillegg påsto Peary å ha gått dagsmarsjer som var to til fire ganger lengre enn alle marsjer fram til 1. april. Dette var ikke troverdig for de fleste.
Da Peary kom tilbake til sivilisasjonen og påsto at han hadde nådd Nordpolen ble han først trodd. Det gjorde også inntrykk at National Geographic Society (som hadde støttet hans ekspedisjon økonomisk) offentlig støttet hans krav etter en grundig granskning av hans dokumenter, dagboksnotater, fotografier, observasjonsinstrumenter osv. I ettertid er det framkommet at denne granskningen var svært mangelfull.
I 1911 ble Robert Peary utnevnt til kontreadmiral i den amerikanske marinen, etter en forutgående høring i kongressen der det var flere svært sterke motstandere. Under høringen ble "Peary "grillet" i tre dager om hans ekspedisjon, observasjonene på polpunktet, osv. Hans unnvikende svar var ikke positive, men et flertall av kongressmedlemmene valgte å stemme for forfremmelse.
Først på midten av 1980-tallet ble Pearys dagbøker og notater gjort tilgjengelige for forskning. Briten Wally Herbert brukte to år på studier av det omfattende materialet, og konkluderte med at Peary ikke hadde nådd polpunktet. Hans vurdering deles idag av de fleste.
Hallatan
Hallatan (født 711 A.T.) er en figur skapt av J.R.R. Tolkiens som en del av den fiktive verdenen Midgard. Han var det yngste barnet av Cemendur sønn av Axantur. Hallatan selv hadde også to barn:
Hallatan
Thorbjørn Haarstad
Thorbjørn Haarstad (1889–1967) var en norsk konkurranseskytter og gårdbruker på Hårstad i Grue. Han ble skytterkonge på det siste Landsskytterstevnet før okkupasjonen, som ble arrangert i Kongsvinger i 1939. Han var gift med Magna (født Sjøvik); deres sønn Harald Haarstad var gift med Sp-politikeren Ragnhild Queseth Haarstad.
Siden han var over 50 år, vant han også Normapokalen, men den ble først utdelt flere år etterpå, da man først mente at man ikke kunne bli både konge og vinner av Normapokalen samtidig. Han vant også samlagsskytingen med Solør i 1931 og 1939.
Limfjordbroen
Limfjordsbroen er ei bru som knytter sammen Nørresundby og Aalborg over Limfjorden. Brua ble innviet 30. mars 1933 med rundt 30 000 tilskuere og med statsminister Thorvald Stauning til stede.
Brua var betalingsbru fram til 1935, da den ble avgiftsfri samtidig med åpningen av den gamle Lillebæltsbrua, som det også skulle være gratis å bruke.
Forgjenger
Den første faste forbindelse mellom de to byene ble etablert i 1865 i form av en pongtongbro, som var i bruk til den nåværende brua ble etablert i 1933. Pongtongbrua kunne bare klare begrensede belastninger og klarte for eksempel ikke å ta datidens fullt lastede lastevogner. Den var også hemmet av at den åpnet og lukket seg svært langsomt når skipstrafikk skulle passere.
Bygging
Brua ble bygget i løpet av 150 uker i 1930-1933 av 100-200 arbeidere fra Aalborg. De fleste av elementene ble bygget på Aalborgs havnefront vest for bruas nåværende plassering. Byggingen ble gjennomført uten dødsulykker. En uke før innvielsen ble det gjennomført en belastningsprøve, ved at 48 fullt lastede lastebiler ble plassert på broklappene.
Den 9. mai 1960 ble en utvidelse innviet, da bredden på kjørebanens ble økt fra 8,5 m til 12,5 m og sykkelsti og gangvei plassert utenfor den opprinnelige brua.
Hanerikse
Hanerikse (Gallicrex cinerea) er en monotypisk art i riksefamilien (Rallidae) og eneste art i slekten Gallicrex. Arten er endemisk for Sør- og Sørøst-Asia. Forskning bekrefter at, Gallicrex er én av åtte grunnleggende klader i riksefamilien.
Terry County
Terry County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det grenser mot Hockley County i nord, Lynn County i øst, Dawson County i sørøst, Gaines County i sør og Yoakum County i vest.
Hanerikse
Biologi
Hannen blir omkring 42–43 cm lang og veier typisk 300–650 g; hunnen blir omkring 34,5–36 cm lang og veier typisk 200–434 g. Vingespennet utgjør cirka 68–86 cm. Haneriksa minner om ei stor sivhøne med slankere og lenger hals og et svært prangende pannebein. Fjærdrakten er i hovedsak sort hos voksne hanner, men dekkfjæra har lys trim i ytterkantene med innslag av oliven bakover. Hunnen ligner hannen, men fjærdrakten er i hovedsak olivenbrun. Ungfuglene ligner hunnen.
Terry County
Terry Countys totale areal er 2 308 km² hvorav 3 km² er vann. I 2000 hadde fylket 12 761 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Brownfield. Fylket har fått sitt navn etter oberst Benjamin Franklin Terry.
Hanerikse
Biologi
Arten trives i siv eller gressrike sumper, oversvømmet beite, rismarker, irrigerte sukkerrør, og kanaler med kantvegetasjon, elver, dammer og diker; noen ganger brakkvannsmyr.
Spiser hovedsakelig frø og skudd av "grønne avlinger" og vill og kultivert ris, men tar også ormer, bløtdyr, vannlevende insekter og larvene deres, og gresshopper. Svømmer godt og vil krysse åpent vann. Tilbaketrukket i atferden og stort sett demringsaktiv; kommer også frem for å ete når det er overskyet og regnvær.
Arten er utbredt fra Pakistan, India, Maldivene og Sri Lanka østover til det sentrale og østre Kina, Korea, Sør-Japan og de sørlige Ryukyuøyene, og videre sørover gjennom Andamanene og Nikobarene og Sørørst-Asia til Sumatra og Filippinene. Overvintrer sørover til Sundaøyene og Sulawesi.
Hekketiden varierer med utbredelsen. Arten er trolig monogam og territorial i hekketiden. Redet er ganske stort, dypt og konkavt, og gjort av strå, risblader og gress. Hunnen legger normalt 3–6 egg, men man vet ikke nok om inkubasjonstiden, annet enn at den trolig er cirka 24 dager. Avkommet har sort dun.
Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på arter og delgrupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske navn i parentes er eventuelt uoffisielle midlertidige beskrivelser.
Ottar Grønvik
Ottar Nicolai Grønvik (født 21. oktober 1916, død 15. mai 2008) var en norsk runeforsker og filolog.
Han ga ut en rekke viktige vitenskapelige bidrag til runeforskningen. Særlig viktig er hans doktorgradsarbeid om runene på Tunesteinen, tolkningen av Rökinnskriften og boka om Eggjasteinen. I tillegg skrev han en stor mengde mindre arbeider. Grønvik arbeidet fra 1946 ved Universitetet i Oslo, med undervisning innenfor en rekke emner relatert til tysk og germansk språkvitenskap. Grønvik bodde hele livet på Kjelsås i Oslo, han var gift med Inger Gaute-Knudsen, og hadde fire barn.
I en artikkel om nissen argumenterer Grønvik for at ordet nisse ikke er en fornorsking av St. Nicolas (Niels på dansk) slik man tidligere har trodd. Han argumenterer for at det stammer fra gammelnorsk, og at det er et ord på en avdød forfar. Hans tolkning går ut på at troen på den tradisjonelle norske fjøsnissen stammer fra forestillinger om at gården blir passet på familiens avdøde.
Ottar Grønvik mottok Nansenmedaljen for fremragende forskning, som er en norsk dekorasjon.
Orange County
Orange County kan vise til:
Fylker i USA
Orange County er navnet på åtte fylker i USA, hvorav det i California er det største og mest kjente:
Pella
Pella (gresk: Πέλλα) er en antikk gresk by lokalisert i dagens prefekturet av samme navn i periferien Sentral-Makedonia. Pella var hovedstaden i kongeriket Makedonia i antikken. Det arkeologiske museum for Pella står der hvor den gamle hovedstaden lå.
Byen Pella ble grunnlagt i 399 f.Kr. av kong Arkelaos I av Makedonia (413–399 f.Kr.) som hovedstad for sitt kongedømme og da som erstatning for den eldre palassbyen Aigai (dagens Vergina). Etter dette ble byen hovedsete for kong Filip II og Aleksander, hans sønn. I 168 f.Kr. ble den angrepet, herjet og plyndret av romerne, og de rikdommer som var i byen, inkludert kunst og statuer, ble fraktet til Roma. Senere ble byen ødelagt av et jordskjelv og til sist gjenoppbygd på ruinene. Ved 180 f.Kr. kunne Lukian beskrive den i forbifarten som «nå ubetydelig og med få innbyggere.»
Etymologi
En vanlig folkelig etymologi som tradisjonelt blir oppgitt for å forklare navnet Pella tilskriver det til en form av doriske Apella, opprinnelig i betydningen en seremoniell lokalisering hvor det ble tatt beslutninger. Imidlertid var den lokale formen for gresk ikke dorisk, og ordet passer nøyaktig til standardgreske ordet pélla, «stein», muligens i referanse til et kjent landemerke fra da byen ble grunnlagt.
En annen og antagelig mest sannsynlige forklaring er at Pella opprinnelig hadde betydningen «borg som kan forsvares på en klippe», på norsk kalt for bygdeborg, og denne etymologien er støttet av tallrike antikke byer over hele Hellas med tilsvarende navn, eksempelvis Pellana, Pallene, Palle, Pelle, Pelion, Palamede, Pellene og lignende. Selve ordet for by, polis, er antagelig avledet fra denne opprinnelige mening.
Historie
Pella er først nevnt av Herodotos i sammenheng med Xerxes I av Persias militære kampanje, og av Thukydides i forbindelse med den makedonske ekspansjonen og krigen mot Sitalkes, konge av trakerne. I henhold til Xenofon var Pella på begynnelsen av 300-tallet f.Kr. den største byen i Makedonia. Den ble antagelig bygd som hovedstad for kongeriket Makedonia av Arkelaos I, skjønt det er en mulighet at det kan ha vært Amyntas III av Makedonia, far til Filip II. Den tiltrakk seg greske kunstnere og håndverkere som maleren Zeuxis, den fremste maleren i sin tid, til dekorere byen. Poeten Timotheos fra Miletos kom også hit. Mest betydningsfullt var kanskje at den store tragedieforfatteren Evripides endte sine dager her mens han skrev og satte opp stykket Arkelaos (ca. 410-406 f.Kr.) til ære for Arkelaos I. Kun fragmenter gjenstår i dag av dette stykket. Også Euripides' stykke Bakkantinnene hadde premiere her etter forfatterens død.
Pella var også fødestedet til Filip II og til hans sønn Aleksander den store. Filips palass på høyden var også det stedet hvor filosofen Aristoteles underviste den unge Aleksander.
I antikken var Pella en havn som var forbundet med Thermaikosbukta via seilbar elv, men havnen har siden grodd igjen av silt og etterlatt byen omgitt av land. Kongedømmet til Antigonos II Gonatas representerte antagelig byens høydepunkt. Det er fra hans tid som har etterlatt flest arkeologiske levninger.
Den kjente poeten Aratos døde i Pella en gang rundt 240 f.Kr. Pella ble angrepet, herjet og plyndret av romerne i år 168 f.Kr. da dens skatter, kunst og skulpturer ble fraktet til Roma som krigsbytte.
Etter at Makedonia ble omgjort til en romersk provins, ble Pella hovedstad i det tredje distrikt, og det var muligens setet for den romerske guvernøren. Ved å være gjennomgang av den romerske hovedvegen Via Egnatia forble Pella et betydelig krysningspunkt på ruten mellom Dyrrachium og Thessaloniki. Cicero oppholdt seg her i 58 f.Kr., men ved den tiden hadde det provinsielle setet allerede blitt overført til Thessaloniki. Byen ble ødelagt jordskjelv på 100-tallet f.Kr. Butikker og verksteder fra denne katastrofen er siden blitt avdekket sammen med levninger av deres varer. Byen ble siden bygd opp på nytt oppå ruinene, hvilket bevarte dem, men en gang rundt 180 e.Kr. kunne forfatteren Lukian beskrive byen i forbifarten som «i dag ubetydelig med svært få innbyggere.»
Byen gikk inn i en nedgang av årsaker som ikke er kjente, muligens grunnet det nevnte jordskjelvet. Det var emne for kolonial deduksjon en gang mellom 45 og 30 f.Kr.; dens valuta ble merket Colonia Iulia Augusta Pella. Den romerske herskeren Augustus bosatte bønder her etter at han hadde tatt jordeiendommene fra dem for å gi den videre til sine veteransoldater. I motsetningen til andre makedonske kolonier som Filippi, Dion og Kassandria kom Pella aldri inn under jurisdiksjonen til ius Italicum, eller romersk lov. Fire par av dens koloniale embetsmenn (IIvirs quinquennales) er kjent fra denne perioden.
Byens nedgang gikk raskt til tross for koloniseringen; Dion Chrysostomos og Lukian rapporterte begge om nedgangen til den gamle makedonske hovedstaden, skjønt deres redegjørelser kan være overdrevne. Faktisk lå den som romersk by noe lengre vest og adskilt fra den opprinnelige antikke byen, noe som forklarer motsigelser i mynter, epigrafer og skriftlige vitnemål. I den bysantinske perioden ble den romersk byen omgjort til en befestet landsby.
Språk
Spørsmålet hvilket språk som ble talt i oldtidens Makedonia har vært et diskusjonstema mellom grekere og slavere, og akademikere. Oppdagelsen i 1986 av en tavle i Pella med inskripsjoner av forbannelser hadde en tekst skrevet i en særskilt dorisk gresk talemåte. Teksten inneholdt en forbannelse innskrevet på en blyrull, datert til første halvdel av 300-tallet f.Kr. Den ble publisert i Hellenic Dialectology Journal i 1993. Den er den ene av fire tekster som er funnet som kan representere en lokal dialektform av makedonsk gresk. Alle er identifisert som dorisk gresk. Disse bekrefter at en dorisk gresk dialekt ble snakket i Makedonia, slik som det tidligere var forventet fra de vestgreske navn som er funnet i Makedonia. Som et resultat har forbannelsetavlen i Pella blitt fremmet som et sterkt argument at oldtidens makedonske språk var en dialekt av nordvestlige gresk, en del av de doriske dialekter.
Det urbane området
Byen ble bygd på øya Fakos, en odde som dominerer våtområdet som omsirkler i sør, og en innsjø som var åpen til havet i den hellenistiske periode.
Palasset
Bymuren nevnt av Levius er i dag bare delvis kjent. Den består av en festningsvoll av grove rundt 50 cm kvadratiske murstein reist på et fundament av stein. En del har blitt lokalisert nord for palasset, og en del i sør ved siden av innsjøen. Innenfor festningsvollen er det tre høyder som dekker nordsiden, og palasset som er lokalisert på den sentrale høyden. Det dekket et betydelig område på kanskje 60 000 km. Planet er fortsatt ikke godt kjent, men det har blitt satt i sammenheng med byplanen, se diagram.
Palasset i Pella besto av flere, kanskje syv, store arkitektoniske grupperinger plassert side ved side i to rekke, hver omfattet en rekke av rom arrangert rundt en sentral kvadratisk gårdsplass. Sørfasaden i retning av byen besto av et stort (minst 153 meter lang) portiko (søylegang), konstruert på et to meter høy fundament. Forholdet mellom de fire hovedkompleksene er definert av et brudd i søylegangen okkupert av en trippel propylaia (portalbygning), 15 meter høy, som ga palasset en imponerende monumental rom da det ble sett fra byen nedenfor.
Datering av palasset har gitt en del problemer: de store bygningene kan dateres til kongedømmet til Filip II av Makedonia, men andre bygninger synes å ha kommet til tidligere. Badene er datert til styret til Kassandros. Størrelsen på komplekset indikerer at, i motsetningen til palasset i Vergina, at dette ikke bare var en kongelig bolig eller utelukkende et grandiost monument, men også en regjeringsbygning som var påkrevd for å utføre de administrative oppgavene for kongedømmet.
Hippodamisk byplanlegging
Selve byen var lokalisert i sør og nedenfor palasset. Det var formet i henhold til et rutenett som planlagt etter tankegangen til Hippodamos. Det besto av to rekker av parallelle gater som krysset hverandre i rette vinkler og dannet et rutenett av rektangulære blokker. Disse har en konstant bredde, hver på rundt 45 meter, og en lengde som varierer fra 111 meter og opp til 152 meter. Den vanligste lengden er 125 meter. Gatene er fra 9 til 10 meter brede, unntatt i den midtre hovedåren øst-vest som er opptil 15 meter brede. Denne gaten er hovedtilgangen til den sentrale offentlige agora som utgjør et område på ti blokker. To gater nord-sør er også noe bredere enn resten, og de tjente til å knytte byen til havnen lengre sør. Gatene hadde avløpsledninger og var utstyrt til transportere vann til de enkelte boliger.
Denne type byplanlegging er datert til første halvdel av 300-tallet f.Kr. og er meget nært opptil formidealet, skjøt det adskiller seg selv ved store blokkstørrelser. Byen Olynthos i Khalkidiki har eksempelvis blokker på 86,3×35 meter. På den annen side, senere hellenistiske urbane opplegg hadde blokker som var sammenlignbare med de i Pella: 112×58 meter i Laodikia ad Mare, eller 120×46 meter i Aleppo.
Agoraen hadde hovedplassen helt i sentrum av byen og okkuperte et imponerende område på 200×181 meter; 262×238 meter om man teller med søyleraden som omga den på alle sider.
Arkeologi
Basert på de beskrivelser som ble gitt av Titus Livius ble området undersøkt på 1800-tallet av vestlige reisende som Holand, Pouqueville, Beaujour, Cousinéry, Delacoulonche, Hahn, Glotz og Struck. Den første arkeologiske undersøkelsen ble utført av greske G. Oikonomos i 1914–1915. En moderne og systematisk undersøkelse begynte i 1953 og full utgravning ble påbegynt i 1957. Den første rekke av arkeologiske kampanjer ble fullført i 1963, ytterligere utgravninger fulgte i 1980. Disse undersøkelsene fortsatte i seksjonen som er identifisert som agoraen.
I februar 2006 avdekket en bonde ved et tilfelle i nærheten av Pella den største graven som noensinne er funnet i Hellas. Navnene på den adelige makedonske familien er fortsatt navngitt på inskripsjoner og på malte skulpturer og murer som har blitt bevart. Datoen til graven er løselig til 200- eller 100-tallet f.Kr. Graven består av åtte kamre og er tilgjengelig via en 16 meter inngang, hogd ut av fjellet. Selv om gravene har blitt plyndret, ble det likevel funnet smykker, kobbermynter og keramikkvaser. Rundt syv mennesker var blitt gravlagt her.
Arkeologiske undersøkelser har fortsatt siden 1957 og har avdekket en liten del av byen som ble gjort rik av Aleksander den store og hans arvinger. Den store agora var omgitt av en søylerad, og gatene til husene rundt var dekket av freskovegger rundt den indre gårdsplassen. De første veggmalerier som hadde trompe-l'œil, eller illusjonsmaleri, og som etterlignet perspektivtegninger som noen gang er sett, var på veggene i Pella.
Det var også templer for greske guder som Afrodite, Demeter og Kybele, og Pellas mosaikkgulv, dater til tiden under Aleksander og tiden etter, er berømte. En del er reproduksjoner av greske malerier; et motiv viser Dionysos som rir på en leopard, et annet viser en løvegriff som angriper en hjort; et familiært motiv også innenfor skytisk kunst, noe som indikerer innflytelse ikke bare sørover på det greske fastlandet, men også nordover utenfor det greske kjerneområdet.
Det arkeologiske museum i Pella
Det arkeologiske museum i Pella (gresk: Αρχαιολογικό Μουσείο Πέλλας) er et museum plassert sentralt i Pella på det arkeologiske området ved det antikke palasset. Hovedbygningen er blitt formgitt av arkitekten Kostas Skroumpellos. Det ble fullført i 2009. Bygningen har en rektangulær atrium som referanse til den sentrale søylegangen i gårdsrommet til de antikke husene i Pella.
Informasjonsseksjonen gir tekster, fotografier, kart, tegninger av en modell av det arkeologiske stedet og en video om Pella. Ved inngangen er det to betydningsfulle utstillinger: et hode som er betraktet som et portrett av Aleksander den store og en statuett med de karakteristiske trekkene til guden Pan.
Dagliglivet i pella er den første tematiske utstillingen. De viktigste utstillingene er mosaikkgulvene til Dionysos' hus og Bortførelse av Helena fra Huset med gipsveggene. Utstillingen gir mye informasjon om dagliglivet i det antikke Pella ved restaurerte møbler og modeller, klær og lignende.
Den andre teamtiske gruppen er om Pellas offentlige liv. Funnene kommer fra undersøkelsene av agora og knyttet til byens administrasjon, vist med mynter, inskripsjoner, skulpturer og lignende. Det er også handel som vaser for å transportere vin, statuetter av terrakotta, utstyr for keramikkproduksjon og lignende.
Den tredje teamtiske gruppen består av mosaikker fra Pellas helligdommer; Darron, Gudenes mor, Afrodite, thesmoforia, og andre funn som inskripsjoner, vaser og metallobjekter.
Den siste grupperingen er palassgalleriet og gir informasjon om palassets arkitektoniske form, og om livet og personligheten til Aleksander den store.
Ortofoni
Ortofoni er lydrett skrivemåte, det vil si at skriftspråket i stor grad tilsvarer uttalen av et språk. En bokstav i skriftspråket skal representere ett fonem i talespråket. En motsatt normeringsmåte er etymologisk skriftspråksnormering.
Fordelen med ortofon språksnormering er at det blir lettere for talerne av språket å lese og skrive det. Ulempene er at det som regel fins mange ulike måter å snakke et språk på (hovedsakelig på grunn av dialekter), slik at det å finne en felles ortofon skriftnorm er vanskelig eller umulig. Endringer i talemålet gjør også at skriftspråket enten må endres ofte eller bli mindre ortofont med tida.
Den danske språkforskeren Rasmus Rask la fram en ortofon tilnærmingsmåte til skriftspråksnormering der han mente at forholdet mellom språklyder og bokstaver skulle være en til en. Den norske læreren Knud Knudsen tok utgangspunkt i denne læra da han utvikla bokmålet ut fra talemålet til «de dannede» i Norge. En forløper til Knudsen var Christian Kølle.
Språkrådet lanserer med jevne mellomrom norvagiserte stavemåter av utenlandske ord som har blitt tatt opp i språket. Selv om slik norvagisering har foregått lenge (for eksempel med ord som ekspedisjon (expedition) og sjalu (jaloux) fra henholdsvis engelsk og fransk) skjer det ikke uten oppstyr når Språkrådet lanserer nye stavemåter. Det vakte oppsikt da de i 1996 tillot å skrive sørvis i stedet for service og gaid i stedet for guide.
Et eksempel på et språk med svært lydrett skrivemåte er det finske språket. Det er derfor enkelt å uttale finsk når man først har lært hvordan bokstavene uttales. På norsk varierer for eksempel uttalen av U og O fra ord til ord, men på finsk uttales disse bokstavene alltid på samme måte, slik som man på norsk uttaler dem i ordet ungdom (ongdåm). Ortofoni er også grunnen til at finske navn med lang lyd, som Saara og Noora, skrives med to vokaler.
Eksterne lenker
Ortografía fonética
Prince Ranjitsinhji Practising Batting in the Nets
Prince Ranjitsinhji Practising Batting in the Nets er en australsk stumfilm fra 1897 regissert av Henry Walter Barnett.
Skytebaner i Aust-Agder
Dette er en liste over skytebaner i Aust-Agder for armbrøst, bue, hagle, pistol og rifle.
Eva Rexed
Eva Marina Rexed (født 30. august 1975 i Uppsala) er en svensk skuespiller.
Rexed studerte ved Teaterhögskolan i Malmö 2000-2004. I mai 2005 begynte hun sammen med blant annet Sven Wollter og Thomas Hanzon innspillingen av den første av seks langfilmer basert på Håkan Nessers detektivromaner om politimannen Van Veeteren. Hun har også spilt roller på Elverket og Dramaten i Stockholm.
Tveit kraftverk (Suldal)
Tveit kraftverk (Suldal) er et vannkraftverk i Suldal kommune i Rogaland.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på ca 60 meter.
Installert effekt er 360 kW fra en francisturbin og 2 små peltonturbiner. Årsproduksjon er 1,3 GWh.
Ignatius Peter VIII
Ignatius Peter VIII Abdel-Ahad (fransk Ignace Pierre VIII; borgerlig navn Gregor Petros Abdel-Ahad; født 28. juni 1930 i Aleppo i Syria, død 4. april 2018 i Jerusalem) var emeritert syrisk-katolsk patriark av Antiokia, et embete han innehadde fra 2001 til 2008.
Abdel-Ahad ble presteviet i 1954. Fra 1978 til 2001 var han den syrisk-katolske patriarkens representant i Det hellige land (Jerusalem), først som vikar, fra 1991 som eksark. Ordinasjonen til epark skjedde i 1996.
Den 16. februar 2001 ble han av den syrisk-katolske synoden valgt til ny patriark og uken etter bekreftet av pave Johannes Paul II. Han la ned embetet i 2008, 77 år gammel.
Episkopalegenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Vegard Olsen
Olsen ble adoptert til Norge tre måneder gammel og vokste opp på Kongsberg.
Han albumdebuterte med Straight Physical (1996) og gav samme år ut singelen «Hots for you», som toppet hitlistene i Norge i tillegg til noen europeiske land. Han spilte sammen med verdensstjerner som Backstreet Boys og Christina Aguilera. I 1997 sto han på scenen foran 200 000 personer sammen med Ricky Martin i den spanske byen Malaga, og ble en av de mestselgende artistene i Spania det året. Samme år kåret VG-lista Topp 20 ham til årets artist.
Fra 1999 til 2003 var han programleder for hitlisteprogrammet VG-lista Topp 20 på NRK1. Han har også vært programleder for Migrapolis, TV-aksjonen og MGPjr.
Filip II av Makedonia
Filip II av Makedonia (gresk: Φίλιππος, transkribert Filippos = «venn av hester, hestevenn», av filos = venn og ippos = hest) (født 382, død 336 f.Kr.), konge av Makedonia. Blant hans mange barn var Aleksander den store og Filip III Arrhidaios.
For grekerne var Makedonia landet bortenfor fjellet Olympos, et grenseland mellom dem og barbarene, befolket av makedonske grekere som var halvveis barbarer selv. Kongeriket Makedonia hadde vært preget i flere generasjoner med dynastiske stridigheter og hyppig kongebytte. I to århundrer hadde ikke en makedonsk konge dødd av naturlige årsaker. Det var først med Filip II at det kom endringer som omdannet Makedonia til et land som til sist kom til å dominere hele Hellas. Ved hjelp av sine reformer sto han klar til å invadere Anatolia og angripe det veldige Perserriket, grekernes arvefiende, men dette skjedde først under hans sønn Aleksander den store.
Gissel i Theben
Filip var den yngste sønnen til kong Amyntas III og Eurydike I. I løpet av førti år hadde Makedonia mistet ni konger - fem av dem var blitt myrdet. I sin ungdom, ca 368–65 f.Kr., satt Filip som gissel i bystaten Theben, som etter å ha nedkjempet en spartansk hær i 379 f.Kr. og gjeninnført demokratiet, inntok en ledende posisjon i Hellas. Blant annet ved hjelp av en omorganisering av hæren hadde byen påført Sparta flere nederlag. Generalen og statsmannen Pelopidas fra Theben ble kalt til Makedonia for å megle i det regjerende argeadedynastiets indre stridigheter. For å sikre sin avgjørelse, og Thebens myndighet i Makedonia, tok han med seg gisler tilbake til Theben. Blant disse var Filip. I Theben fikk han en militær og diplomatisk utdannelse under hærføreren Pammenes. De to hadde tilsynelatende gjensidig respekt, kanskje også et vennskap, tilbake fra disse årene i Theben da Filip også kan ha lært mye om krigføring av feltherren Epameinondas.
Det har blitt hevdet at Filip var Pammenes' eromenos (ung mannlig elsker), men det er umulig å vite hvor intimt deres vennskap var. Beskrivelsen kan skyldes en gresk litterær tradisjon som tilla forhold mellom menn et erotisk innhold, selv om dette ikke nødvendigvis var tilfellet.
Et rike i ruiner
Filips eldre bror Perdikkas III ble konge etter at deres eldste bror Aleksander II hadde blitt drept av regenten Ptolemaios fra Aloros, som var gift med hans søster. Da Perdikkas III vokste til, fikk han selv drept Ptolemaios og kunne styre alene. Men kongeriket var underlagt Theben som spilte landets indre motsetninger ut mot hverandre, og tok Filip II som gissel for å sikre at partene oppførte seg slik Theben ønsket. I 359 f.Kr. yppet Perdikkas III seg mot den illyriske kongen Bardyllis ved dumdristig å forsøke utvide kongedømmet nordøstover. Hans militære ekspedisjon endte i katastrofe da han ble drept i en trefning. Hans sønn Amyntas IV var bare tre år gammel, men ble likevel utropt som konge. I 364 f.Kr. kom Filip tilbake til Makedonia, og ble utnevnt til regent og verge for brorsønnen. Allerede i løpet av noen måneder hadde Filip erklært seg selv som konge, og plassert sin brorsønn på sidelinjen; men Amyntas ble ikke regnet som noen trussel mot Filip, så han lot ham leve. Faktisk ga Filip ham senere sin datter Kynane i ekteskap.
Filips militære dyktighet og en visjon om makedonske storhet skaffet ham tidlig framgang og suksess, men han sto overfor flere umiddelbare trusler. Først måtte han bedre trusselen fra nord som hadde blitt forverret ved nederlaget til broren Perdikkas mot illyrerne. Han inngikk raskt en allianse med kong Bardyllis som ble forseglet ved at Filip giftet seg med hans datter eller datterdatter Audata i 359 f.Kr. Paionierne og trakerne hadde invadert og herjet de østlige regionene av Makedonia, mens Athen hadde gjort landgang ved kystbyen Methone i Pieria med en hær av leiesoldater under Argeos, en makedonsk utfordrer til tronen. Ved å bruke kløktig diplomati greide Filip å få paionierne og trakerne til å trekke seg tilbake ved løfter om betaling, og han klarte å stille en hær på beina som møtte og beseiret de 3.000 athenske hoplittene samme år.
Militær og økonomisk omforming
Filip hadde nå pusterom nok til å få styrket sin egen innenlandske posisjon, og framfor alt sin makedonske hær. Trolig hadde han lært mye som gissel i Theben og visste hva makedonerne manglet av disiplin og slagkraft. Hans mest betydningsfulle nyvinning var uten tvil innføringen av et infanteri bestående falankser, bevæpnet med de beryktede sarissa, meget lange spyd. Han hadde større ressurser til å bygge opp en betydelig hær enn f.eks. Athen. Filip økte også Makedonias hestekraft ved å bosette sine ryttere og framtidige kavaleri i nye gode beitemarker i våtområdene erobret langs østgrensen. Han styrket sine krigshesters kraft ved å innføre nye hesteraser og forbedret avl. Mot slutten av hans styre utgjorde kavaleriet hans mer enn 5.000 ryttere med lange lanser, mer enn fem ganger antallet ved hans overtakelse.
En annen viktige faktor for hans framgang var hans økonomiske makt. Han skaffet seg tilgjengelige gruver med gull og sølv. I 357 f.Kr. inntok han den athenske byen Amfipolis som kontrollerte gullgruvene i Pangaionfjellene. Arkeologiske funn av smykker og luksusgjenstander har vist at også før Filips tid var en stor gullmengde i omløp i landet. De nye gruvene økte dette og omdannet landets økonomiske grunnlag. Virkningen ses i Filips mynter, preget av høy kvalitet, som ble hans varigste ettermæle. Andrehåndskopier av hans mynter sirkulerte i utlandet så langt vest som i Gallia.
Betydningen av både hester og gull bevitnes av at da han vant i de olympiske leker, lot han prege en sølvmynt med seg selv avbildet på hesteryggen med hevet hånd. Dette året, 356 f.Kr., hadde han også vunnet en seier over en sammenslutning av barbarer og erobret den gresk byen Potidaia, og han grunnla en by som han oppkalte etter seg selv, Filippi ved elven Nestos. Samme året ble han far til en sønn han ga navnet Aleksander.
Audata, første hustru
At Filip hadde giftet seg med illyriske Audata for å stagge Bardyllis i Dardania var åpenbart kun for å kjøpe tid. Allerede i 358 f.Kr. marsjerte han mot sin svigerfar og året etter knuste han illyrerne i et heftig slag hvor det ble sagt at rundt 7.000 av fienden ble drept. Ved dette etablerte han sin autoritet i innlandet i Balkan så langt som til Ohridsjøen og fikk respekt fra Epirus i øst.
Han fikk datteren Kynane med Audata som skal ha lært sin datter opp i selvforsvar og krigskunst. I en annen versjon døde Audata i barselseng alt i 357 f.Kr etter å ha født datteren som siden ble gift med sin fetter, Amyntas 4., som Aleksander fikk drept for å overta tronen etter sin far Filip.
Olympias
I 357 f.Kr. giftet Filip seg med Olympias, en gresk kongedatter fra Epirus, datter av kong Neoptolemos av Epirus, og hun ble den fjerde hustruen hans, og mor til Aleksander den store. Tilsynelatende het hun egentlig Polyxena, da Plutark nevner det i sitt verk Moralia, og at hun endret sitt navn til Myrtale forut sitt bryllup med Filip II, da som en del av hennes initiering eller opptagelse i en nå ukjent mysteriekult. Navnet Olympias er således det tredje av de navnene hun er kjent med, tatt antagelig som en anerkjennelse av Filips seier ved de olympiske leker i 356 f.Kr., noe som sammenfalt ved Aleksanders fødsel. Deres andre barn var en datter, Kleopatra.
Mange myter har oppstått om Olympias, antagelig preget av at hun var en målbevisst kvinne som ikke lot seg dominere av den makedonske kongen. Blant annet var det hevdet at hun var en inderlig tilhenger av Dionysos og en form for orgiastisk slangekult. Plutark hevdet at hun også hadde slanger i sengen sin og sov med dem, men denne henvisningen var nok for å fordømme henne som løsaktig, hvilket det neppe var noen grunn til.
Da Aleksander begynte å bygge myten om seg selv og besøkte det egyptiske orakelet ved oasen i Siwa, etter sigende ved å følge etter fugler gjennom ørkenen, og i henhold til hans hoffhistorikere skal orakelet ha bekreftet at han ikke bare var den legitime farao av Egypt, men også av guddommelig herkomst. Ingen ringere enn Zevs var hans far etter at guden hadde forført hans mor. I henhold til myten skal Olympias he bekreftet dette. Om det er tilfelle at Olympias faktisk ga sin bekreftelse, har det nok sin årsak i at hun og Filip ble mindre gode venner over tid. Filips ustabilitet, egenvilje, og begjær etter andre kvinner, og Olympias' sjalu temperament førte til en voksende kjølighet i forholdet.
Det ble markant verre i 337 f.Kr. da Filip giftet seg med adelig makedonsk kvinne, Kleopatra Eurydike. Denne kvinnen var en niese av hærføreren Attalos, og etter ekteskapet var inngått endret han hennes navn til Eurydike. Det førte til store spenninger mellom Filip, Olympias og Aleksander. Ved bryllupsbanketten skal Attalos ha kommet med bemerkningen at Filip kunne bli far til en legitim arving, underforstått en som var makedonsk på begge sider. I raseri kastet Aleksander sitt drikkebeger mot ham og anklaget ham for å kalle ham en bastard. Filip reiste seg rasende, trakk sverdet og angrep Aleksander, kun for å snuble i fylla og falle på hodet. Aleksander skal da ha ropt, kanskje mer et litterært utsagn enn en historisk gjengivelse: «Her er den mann som er klar til å krysse fra Europa til Asia, men klarer ikke en gang å gå fra det ene bordet til det andre uten å miste balansen!»
Olympias dro sammen med sønnen i frivillig eksil til Epirus hvor hun bodde ved hennes brors molossiske hoff, Aleksander I.
Erobreren
Den store athenske oratoren Demosthenes avleverte allerede i 351 f.Kr. den første av hans Filippikker, en rekke taler som advarte grekerne mot den makedonske fare overfor gresk frihet. Hans taler, den andre i 344 f.Kr. og den tredje i 341 f.Kr. var alle rettet for å mane grekerne mot en farlig utenlandsk erobrer. Demosthenes erklærte også at Filip ikke engang var «en barbar fra noe sted som kan omtales med respekt, men en fordervelig slyngel fra Makedonia, der det til denne dag ikke har vært mulig å kjøpe en anstendig slave».
Etter å ha beseiret illyrerne ble Makedonias politikk i økende grad aggressiv. Paionia var allerede med våpenmakt underlagt Filips herredømme. Kort tid før Filip dro ut mot Paionia hadde Artaxerxes II Mnemon av Perserriket død og ble etterfulgt av sin sønn Artaxerxes III Arses. Hans hovedmål var å erobre Egypt, men for å klare det måtte han kontrollere havet, og derfor måtte han gjøre opp med Athen som hadde en sterk flåte og som støttet Egypt. Satrapen (guvernøren) av Karia, Mausollos, provoserte fram et opprør blant Athens allierte. Det ble begynnelsen på «de alliertes krig» (357-55 f.Kr.).
Athen aktet fortsatt å gjenerobre Amfipolis, men ettersom de var involvert i de alliertes krig hvor de bekjempet sine allierte, trakiske Ketriporis, Lyppeios fra Paionia og illyriske Grabos, førte deres aktiviteter i den nordlige delen av Egeerhavet til at andre greske bystater ble urolig. Olynthos på Khalkidiki var den første som allierte seg med Filip og Makedonia. I 355 f.Kr., året etter at Aleksander var født, hvor han hadde en arving og var anerkjent som konge med legitim rett til arvinger, begynte han beleiringen av Methone, en havneby nord for Pydna, og den siste byen i Thermaikosbukta under athensk kontroll. Ettersom de alliertes krig var i sin siste, avgjørende fase var Athen ikke i stand til å tilby hjelp, og byen falt under en langvarig beleiring i 354 f.Kr. til tross for at Athen til sist klarte å sende to flåter nordover, om enn forgjeves. Det var under denne beleiringen at Filip mistet et øye. Han angrep også Abdera og Maronea langs kysten av Trakia i løpet av 354–353 f.Kr.
Den tredje hellige krig
Den tredje hellige krig (356–46 f.Kr.) ble utkjempet mellom styrkene til det delfiske amfiktyoniske forbund, hovedsakelig representert av Theben og Fokis, og hvor Filip og Makedonia etter hvert involverte seg. Krigen ble utløst av en stor bot som ble gitt til Fokis i 357 f.Kr. for at de hadde forbrutt seg mot hellig område. Istedenfor å betale angrep fokerne Apollons helligdom i Delfi og stjal rikdommene for å finansiere en stor hær av leiesoldater. Fokis var langvarige venner av Athen, mens Theben allierte seg med Thessalia, langvarig fiende av Fokis. Selv om fokerne ble påført flere nederlag, klarte de å fortsette krigen i flere år inntil begge sider var utmattet. Etter å ha begynt krigen var Theben ikke i stand til å avslutte den og besluttet å invitere sitt tidligere gissel til å hjelpe dem i krigen mot fokernes «vanhelligelse». Filip II benyttet krigen til å øke sin makt og innflytelse i nordlige Hellas.
Sommeren 353 f.Kr. marsjerte Filip inn i Thessalia, hvor han ble utvalgt til å være deres leder, og landets ressurser sto til hans disposisjon, og den største gevinsten var deres tallrike kavaleri. Filip beseiret 7000 soldater fra Fokis under ledelse av en bror av Onomarkos. Sistnevnte klarte riktignok beseire Filip i to påfølgende slag. Han vendte tilbake til Thessalia året etter, godt forsterket, nå med en hær på 20 000 makedonske infanterister og 3000 kavalerister, inkludert en betydelig mengde fra Thessalia. I slaget ved Krokusmarkene, som er blitt nedtegnet som et av de blodigste i gresk historie, ble fokerne under ledelse av Onomarkos avgjørende beseiret. 6000 fokere falt mens 3000 ble tatt som fanger. De overlevende ble behørig druknet i havet for å markere at de var forurensede fiender og at Filip hadde vunnet et nesten religiøst slag, som om han kjempet på vegne av Apollon selv.
Denne seieren ga Filip en enorm prestisje, foruten også fri tilgang til havnebyen Ferai, og han var også blitt tagos av Thessalia, og han krevde området Magnesia som sitt eget, og her lå den viktige havnebyen Pagasai. Filip gjorde ikke noe forsøk på å avansere videre inn i Midt-Hellas grunnet Athen. Athenerne greide heller ikke å komme tidsnok til å forsvare Pagasai, men de satte opp en blokade ved den viktige passasjen i Thermopylene.
Seierherre
Fiendtlighetene med Athen ble ikke utløst i krig, men Athen var truet av de makedonske fraksjonene som Filips gull skapte i Euboia. Fra 352 til 346 f.Kr. kom ikke Filip tilbake i sørlige Hellas. Han var aktiv med å fullføre underkastelsen av barbariske folkestammer i fjellene i Balkan i vest og nord, kanskje så langt som til dagens Dubrovnik, og deretter inn i Trakia i dagens Bulgaria, helt opp til elven Donau. Til den fremste av disse kystbyene, Olynthos på halvøya Khalkidiki, benyttet Filip smigrende diplomati ved å tilby sitt vennskap. Hans tilbud om «vennskap» og «fordeler» var de faste innslagene i hans diplomatiske våpen.
Olynthos hadde først allierte seg med Makedonia, men deretter gått tilbake til Athen. I 349 f.Kr. begynte han beleiringen av Olynthos, som bortsett fra dens strategiske posisjon, også ga ly til hans slektning Menelaos. Sistnevnte hevdet være en sønn av Amyntas III og således en halvbror som kunne gjøre krav på den makedonske tronen. Athen kom ikke til hjelp, men var opptatt av opprør i Euboia, antagelig anstiftet av Filip og hans gull. Han erobret Olynthos i 348 f.Kr. og raserte byen til grunnen. Menelaos ble henrettet i 347 f.Kr. i henhold til Junianus Justinus. Også andre byer på Khalkidiki fikk samme skjebne. Makedonia og de regionene som lå nærmeste hadde i hemmelighet konsolidert og Filip feiret sine olympiske leker i Dion, en by som hadde sitt navn etter Zevs. I 347 f.Kr. fortsatte Filip erobringen av de østlige distriktene rundt elven Evros og tvang den trakiske fyrsten Kersobleptes til å underkaste seg. I 346 f.Kr. blandet han seg effektivt inn i krigen mellom Theben og Fokis i den pågående hellige krigen. I begynnelsen hadde Theben hatt framgang, men fokerne hadde kommet seg, og etter en periode med geriljakrig, hadde de invadert Boiotia i 247 f.Kr. Deres økonomiske midler holdt på å gå tørre og denne invasjonen var det siste forsøket på å vinne krigen. Theben var også trøtte av krig og appellert til Makedonia. Hva som siden skjedde er uklart, men fokerne stilte ikke opp da den makedonske hæren kom sørover og i 346 f.Kr. overga de seg til Filip. Det ble inngått fred og deres to stemmer i de panhellenske rådene ble overtatt av Filip. Den tredje hellige krig var over, de greske byene alvorlig svekket og Filip den ubestridte leder. Hans strid med Athen fortsatte støtvis og ujevnt. Imidlertid kom Athen med tilnærmelser om fred, og Filip inngikk en fredsavtale i Thessalia.
Da de fremste greske bystatene underkastet, vendte Filip seg mot Sparta. De greske bystatene inngikk ikke i opposisjon mot blant annet for at de fryktet en ny vekst i Sparta mer enn den nye makedonske «allierte». Det fortelles at Filip sendte et ultimatum til Sparta: «Jeg råder dere om å underkaste dere uten ytterligere nøling, for om jeg fører min hær til deres land, vil jeg ødelegge deres gårder, drepe deres folk og ødelegge deres by!» Sparta sendte tilbake et lakonisk ord: «Om.» (αἴκα). Både Filip som Aleksander kom begge til å la Sparta være i fred.
I 345 f.Kr. drev Filip en hardkjempet krig mot ardiaeiere, en illyrisk stamme i dagens Montenegro, og deres kong Pluratos, og i løpet av disse stridighetene ble hans selv alvorlig såret i den nedre delen av høyre fot. I 342 f.Kr. førte han igjen en stor militær ekspedisjon nord over skyterne, erobret den trakiske befestede bosetningen Eumolpia som han deretter ga sitt navn, Filippopolis (dagens Plovdiv i Bulgaria).
Ekteskap
Filip II rakk å gifte seg syv ganger i løpet av sitt 46-årige liv. Datoene til Filips mange ekteskap, antallet, rekkefølgen og navnene på en del av hustruene er et diskusjonstema blant historikere. Følgende liste er gitt av Athenaios (100-tallet e.Kr.)
Mordet på Filip
Like før avreisen for å invadere Persia i 336 f.Kr ble Filip snikmyrdet i Aigai, Makedonias gamle hovedstad, av en av sine livvakter, Pausanias. Filip hadde invitert gjester fra hele Hellas til datteren Kleopatras bryllup med sin morbror Aleksander I av Epirus. Dagen etter vielsen var det arrangert konkurranser og teaterforestillinger, innledet med et opptog av tretten statuers om forestilte de tolv gudene på Olympen, pluss kong Filip selv. Deretter fulgte den virkelige Filip i en kostbar hvit kappe, ledsaget av sin sønn Aleksander, samt sin svoger/svigersønn, kongen av Epirus. Filip hadde bedt livgarden holde avstand for å demonstrere at grekernes velvilje var vern nok for ham; men plutselig styrtet livvakten Pausanias mot ham og støtte en dolk inn mellom Filips ribbein. Han døde umiddelbart, mens morderen flygtet fra teateret. Pausanias hadde i forveien plassert hester ved byporten, men underveis snublet han i en slyngplante og ble drept spydstikk av tre forfølgere.
Aristoteles som hadde vært lærer for Aleksander i tre år, og hadde en far som hadde vært lege ved det makedonske hoffet, mente at mordet hadde personlige motiver, og slik ble den offisielle versjonen: at kong Filip hadde droppet Pausanias til fordel for en annen elsker, og Pausanias skulle ha ydmyket sin rival i en slik grad at han begikk selvmord. Som hevn skulle general Attalos, en venn av den døde, ha invitert Pausanias til middag, drukket ham full og latt noen av mennene sine voldta ham. Pausanias ba Filip om å straffe Attalos for overgrepet; men det skulle Filip ha nektet, ettersom Attalos var farbror til dronning Eurydike. I stedet tilbød han Pausanias en ærefull plass som en av de syv i den kongelige livgarden. Men stemmer dette, ville Pausanias enkelt kunne ha drept Filip uten vitner til stede, og med mulighet for å snike seg fra åstedet. Diodorus Siculus forklarer også at Pausania hadde sørget for «hester» - i flertall - ved byporten, som om han hadde medhjelpere på flukten. Selv trengte han jo bare én hest. Det er også påfallende at forfølgerne ikke nøyde seg med å pågripe ham, men drepte ham med stedet, som om de kjente til attentatplanene og sørget for å bringe ham til taushet. Blant andre Junianus Justinus mente at tronarvingen Aleksander og/eller hans mor Olympias var de som tjente mest på drapet. Særlig Olympias synes å ha vist takknemlighet overfor Pausanias, ifølge Justinus: Samme dag som hun kom tilbake fra sin landflyktighet, skal hun ha satt en krone på drapsmannens lik og beordret årlige ofringer til hans minne. Hun fikk ham også kremert og begravd i en gravhaug ved siden av Filips. Filips død var ytterst beleilig for henne, for datteren deres, Kleopatra, hadde gjennom sitt nylige ekteskap sikret forbundet mellom Makedonia og Epiros, og dermed gjort Olympias overflødig, så Filip kunne kvittet seg med henne; dessuten hadde dronning Eurydike nylig født en sønn som truet sin halvbror Aleksanders rett til tronen. Men Filips død sikret Olympias' plass som rikets førstedame etter at hun i all hast hadde ryddet av veien både Eurydike og hennes nyfødte sønn Karanos.
Femti år senere utbroderte historikeren Kleitarkos dette, som gjenfortalt av Diodorus Siculus. Det eneste vi vet sikkert, er at Aleksander etterfulgte sin far på tronen og lot en rekke motstandere henrette, at Parmenion sørget for å henrette general Attalos, og at Aleksander invaderte Asia våren 334 f.Kr. og dermed førte sin fars planer ut i livet.
Personlighet og arv
På begynnelsen av Filips kongetid var kongeriket Makedonia sentrert på lavlandet rundt hovedstaden Pella, mens det øvrige Makedonia besto av mer eller mindre uavhengige småkongedømmer. Fiendtlig innstilte grekere i sør karakteriserte de makedonske kongene som barbarer, og makedonernes tykke greske dialekt var vanskelig å forstå for dem. Mens makedonerne på den ene siden var innenfor det greske fellesskapet, markerte de seg samtidig som adskilte, som makedonere. Men den tradisjonelle kongefamilien, argeadedynastiet, betraktet sin opprinnelse i Argos i sørlige Hellas, derav navnet argeader. En gang rundt 500 f.Kr. ble Aleksander I tillatt å delta i de olympiske leker som var begrenset for kun grekere. Var Filip II greker?