cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heka
Heka (egyptisk Ḥkȝ; også stavet Hike) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en guddommeliggjøring av magi. Navnet hans er det egyptiske ordet for «magi». I henhold til egyptisk oldtidslitteratur eksisterte Heka «før dualiteten hadde kommet til». Begrepet «heka» er også benyttet for referere til å praktisere magiske ritualer.
Navnet
Hans navn var det egyptiske ordet for magi, men Heka betyr bokstavelig å aktivisere Ka, slik egypterne tenkte seg at magi virket, ved at Ka som et aspekt av sjelen. Mer betydningsfylt enn sjelen var makt og påvirkning, spesielt i henhold til gudenes Ka.
Hieroglyfen for Hekas navn var tvinnet lin med et par oppreiste armer, skjønt det kunne også vagt minne om et par sammentvinnede slanger innenfor ens armer. Således ble det sagt at Heka hadde kjempet med og overvunnet to slanger og ble vanligvis avbildet som en mann med to sammentvinnede slanger. Medisin og leger ble tenkt på som en form for magi, og Hekas prester utførte disse aktivitetene.
Legenden
I gravkistetekstene fortelles det at Heka ble skapt ved tidens begynnelse av skaperguden Atum. Det ble også sagt at han var sønn av Khnum, den som skapte den spesifikke og individuelle Ba, et annet aspekt av sjelen. Som sønn av Khnum ble det sagt at hans mor var Menhit.
Referanser
Llista de personatges de la mitologia egípcia
RS 48 «Gustav B. Bull»
RS «Gustav B. Bull» (RS 48) er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1939. Den var den ellevte av i alt fjorten skøyter i Bjarne Aas klassen som ble bygd for Redningsselskapet. Fartøyet er oppkalt etter skipsreder Gustav B. Bull.
Frem til 1975 var «Gustav B. Bull» i tjeneste som redningsskøyte og berget 28 personer fra «den visse død», 9 fartøyer fra totalforlis og ga assistanse til totalt 571 fartøy.
Regionalnett
Regionalnett er en fellesbetegnelse på overføringsnett som ligger mellom distribusjonsnettet og sentralnettet. Regionalnettet transporterer strømmen fra sentralnettet til distribusjonsnettet lokalt i kommunen. Regionalnettet bruker 3-fase-spenning har som oftest et spenningsnivå på 66 eller 132 kV, men 66 kV byttes ut med 132 kV. Det finnes også regionalnett med spenning 33, 45 og 50 kV.
Regionalnettet eies og drives av nettselskaper som f.eks. Hafslund, BKK og Lyse Energi, men er strengt regulert fra staten. Rundt 150 sluttkunder (f.eks. sykehus, flyplasser og større bedrifter) får strøm rett fra regionalnettet.
Adam av Bremen
Bakgrunn
Lite er kjent om Adams liv annet enn hentydninger fra hans egne krøniker. Antagelig kom han fra Meissen i Sachsen. Datoen for hans fødsel er ukjent, men han var sannsynligvis født før 1050 og han døde 12. oktober antagelig i år 1076, senest 1085. I henhold til hans krøniker var han velkjent med et antall forfattere. Hans ærestittel magister Adam viser at han hadde gjennomgått alle stadier av en høyere utdannelse. Det er blitt antatt at han studerte ved Magdeburger Domschule.
I 1066 eller året etter ble han invitert av erkebiskop Adalbert av Bremen til kirken i Bremen ettersom denne mente at Adam ville kunne forbedre bispesetets litterære anseelse. Adam ble akseptert av geistligheten i Bremen og i 1069 opptrer han som leder av katedralens skole hvor han kalles for magister scolarum. Kort tid etter Adalberts død begynner han å skrive på historien for Bremen, Hamburg og de nordlige landene i sin Gesta.
Adam av Bremen trakk fordeler av sin posisjon og misjonsaktiviteten til kirken i Bremen til å samle sammen alle typer informasjon om historien og geografien til nordlige Tyskland. Han fikk også mye informasjon ved å reise til Danmark og oppholde seg ved hoffet til kong Svein Estridsson som fortalte mye om Danmarks historie og geografi, foruten å også omtale Norge og Sverige.
Bremen var et betydelig handelsby, og skip, handelsfolk og misjonærer dro derfra og til mange ulike steder. Det tidligere bispedømmet i Hamburg hadde blitt angrepet og ødelagt gjentatte ganger, og bispedømmene Hamburg og Bremen ble kombinert for felles beskyttelse. For tre hundre år var Hamburg fra biskop Ansgar dedikert til den nordlige misjonen, og hadde derfor jurisdiksjon over alle misjonærer i Norden, nordvestlige Russland, Island og Grønland. Etter at erkebiskopen i Hamburg og Bremen hadde en uenighet med paven ble det i 1105 etablert et eget erkebispesete i Lund, hvilket lenge hadde vært ønskelige for de nordiske kongene i Sverige og Danmark for å vri seg unna det tyske favntaket.
Gesta
Adam av Bremens mest betydningsfulle verk er Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum, spesielt for de nordiske landene. Verket består av fire bind og hvor de tre første hovedsakelig omhandler historie og det siste består av geografi. Adam baserte sitt arbeid delvis på Einhard, Cassiodorus og andre tidligere historikere som han kunne studere i kirkens bibliotek i Bremen. Den første utgaven var ferdig i 1075–1076, og han fortsatte å revidere og oppdatere den inntil han døde en gang på 1080-tallet.
Det første bindet forteller historien til kirken i Hamburg og Bremen og misjonsvirksomheten i nord fra år 788 og framover. Dette bindet er den viktigste skriftlige kilden om Norden inntil 1200-tallet. Den andre boken fortsetter historien og omhandler tysk historie mellom år 940 og 1045. Den tredje boken handler om gjerningene til erkebiskop Adalbert og betraktes som et vendepunkt for middelalderens biografiske skrifter.
Det fjerde bindet, Descriptio insularum Aquilonis, ble fullført antagelig i 1075, og omhandler geografien, folkene og vaner i Norden foruten oppdateringer om framgangen til den kristne misjonen der. Adam var en talsmann for sin kirkes rolle i kristningen av folkene i Norden som kun nylig hadde blitt utsatt for misjonærer. Hensikten med verket var kanskje å inspirere og være veiviser for framtidige misjonærer, men dens detaljerte opplysninger, om enn preget av forutinntatthet og tildels misforståelser, er den viktigste kilden om det førkristne Norden. Verket er også den første europeiske kilden som nevner Vinland, et land som århundrer senere blir kjent som Nord-Amerika.
Krøniken ble første gang trykket i København i 1579 av Vedel etter at det ble funnet en avskrift i Sorø i Danmark.
Adam av Bremens fortelling om nordboerne
Mye av informasjon som Adam av Bremen samlet om Norden var sett gjennom øynene til den danske kongen Svein Estridsson og kristne misjonærer, men har uansett mellom linjene bidratt med betydelig informasjon om det førkristne landene til tross for mengden av oppdiktet fakta.
Danskene hadde i henhold til Adam samlet seg mye rikdom gjennom sjørøveri og vikingene betalte skatt til danskenes konge, men misbrukte også kongens tillatelse ved å røve og herje i Danmark. «Og så snart noen ble tatt sin nabo til fange blir han ubarmhjertelig solgt som trell til enten venn eller fremmede.» Adam forteller videre at det var mye som stred mot rett og rettferd.
Han nevner at «kvinner selges øyeblikkelig om de bedriver utukt, men om mannen anklages for majestetsforbrytelse eller blir tatt på fersk gjerning med noe annet ulovlig vil de heller halshugges enn piskes. De kjenner ikke til andre straff enn øksen og trelldom og selv når en mann er dømt anses det som en heder å være glad, for tårer, klager og andre tegn på anger, som vi anser er riktig, avskyr danskene i den grad at det ikke engang er tillatt for noen å gråte over sine synder eller over sine nærmeste døde.»
Om svenskene sier Adam:
«Svenskene savner ingenting med unntatt av det hovmod som vi elsker eller riktigere tilber. Alt som bare har med tom forfengelighet å gjøre, slik som gull, sølv, prektige hester, bever- og mårskinn, saker som vi beundrer til vanvidd, regner de som ingenting. Det er bare i spørsmål om kvinner som de ikke kjenner noen måte: hver og en har alt etter muligheter to eller tre hustruer samtidig, men de som er rike eller høvdinger har utallige.
De sønner som de får regnes som ektefødte. Med døden straffes derimot den som har samleie med sin nestes hustru eller voldtar en jomfru eller plyndrer naboens eiendom eller gjør ham urett. Selv om nordboerne utmerker seg for sin gjestefrihet ligger svenskene et skritt foran. De regner det som sin verste skam å nekte en reisende gjestevennskap, ja, det hersker et ivrig kappløp om hvem som anses å være verdig å motta gjesten. Det vises denne all mulig vennlighet og så lenge som han ønsker og føres hjem til den ene etter den andre av vertens venner. Slike vakre trekk finnes det blant deres sedvaner.
Svenskene består av mange stammer som utmerker seg i så vel i styrke som i bevæpning, foruten at de er like fremstående krigere til hest som til sjøs. Derfor ser man at de har makt til å holde orden på de andre nordiske folkene. De har konger av gammel slekt, men deres makt er begrenset av folkets vilje. Hva alle sammen har bestemt det skal kongen stadfeste, om ikke hans oppfatning virker bedre, da kan de stundom, om enn ugjerne, følge den. I fredstid passer det dem utmerket å være jamlike på dette viset, men i krig i blant kongen eller den som han har satt over dem som den mest dugeligste. Kommer de i nød under striden roper de på en av sine mange guder og etter seieren er de guden takknemlig og ofrer til ham.»
Om nordmenn sier Adam:
«De klarer seg med det de får fra sin buskap i det at de anvender dens melk til føde og ullen til klær. Derfor fostrer landet mange tapre krigere som ofte angriper selv enn de blir angrepet. De lever på god fot med svenskene, men iblant angriper de, dog ikke ustraffet, av danskene som er like fattige som de selv er. De er også mest nøysomme og setter størst verdi på enkelhet og måtehold i både matvaner og skikker. På mange hold i Norge og Sverige anses buskapsherdene som svært fornemme personer som lever på patriarkers vis og av sine henders arbeid.»
Sveitarfélagið Ölfus
Sveitarfélagið Ölfus er en kommune (sveitarfélag) i regionen Suðurland på Island, med 1794 innbyggere ved utgangen av 2005.
Pjolter
Pjolter (ukjent opphav) er en alkoholholdig drikk som oftest består av billig druebrennevin (brandy) eller særlig whisky, blandet med soda eller selters. Mengdeforholdet brennevin og selters er individuelt.
Pjolter som konsum
Pjolter er et særnorsk ord, ikke drikken i seg selv. Betegnelsen er riktignok registrert i de store svenske og danske ordbøkene, men er bare i bruk om norske forhold. I Sverige heter det «grogg» og i Danmark «sjus». Som alkoholholdig drikke, whisky og selters, var det populært i Norge fra antagelig 1920-årene, selv om begrepet synes eldre, og i noen tiår etter andre verdenskrig. Man kan si at begrepet fortsatt eksisterer og er i bruk, om enn kanskje ikke samme grad.
Det finnes intet skille ved at nordmenn ved et tidspunkt sluttet å drikke «pjolter», kun at betegnelsen først og fremst ble benyttet av den voksne generasjonen fra før og like etter krigen, mens de som ble voksne på slutten av 1960-årene i større grad benyttet andre drikkevarer, eksempelvis rødvin som ble særlig populært. I kontrast drakk nordmenn i 1950 ti ganger mer brennevin enn vin i Norge, målt i volum, noe som var motivasjonen for opprettelsen av norsk rødvin, kun kalt Rødvin, for å endre nordmenns drikkevaner. I 18 år, helt fram til 1968, kostet en flaske norsk rødvin kun 6 kroner. I 1981, som var toppåret, ble det solgt nesten fire millioner liter av merket Rødvin i Norge.
Etymologi
Betegnelsen pjolter er av uvisst opphav, men flere forslag har blitt fremmet. En pjolt eller pjalt er en fille eller en ynkelig person. Begrepet om «å slå sine pjalter sammen» er kjent. En pjolter kan da være en sammenblandet drikk av ynkelig og simpelt innhold. «En underlig detalj ved norsk er at ord som begynner med pj- eller fj- gjerne har en litt nedsettende betydning: pjalter, pjokk, pjatt, fjomp, fjes og en hel del andre.»
I Vinmonopolets «Faglige meddelelser» nr. 15 1936 nevnes «pjolter. Navnet skal stamme fra det finske poltis, og drikken fikk innpass her i landet efter de skandinaviske studentermøter i begynnelsen av sekstiårene [eller 1860-årene]. Den blev fra først av blandet av konjakk».
Historie
Morgenbladet 13. februar 1885 advarte «indtrængende (...) mod en moderne Drik, der nu næsten overalt nydes under Navnet «Pjaalter», det [er] Cognak og Selters».
I 1897 drakk og spanderte Henrik Ibsen pjolter på Grand Café.
Bláskógabyggð
Kommunen, som er den 10. største på Island, har en del landbruk og turisme med kjente turistattraksjoner som Þingvellir, Gullfoss og Geysir-området.
Tre tettsteder finnes i Bláskógabyggð; Laugarvatn, Reykholt og Laugarás. De to sistnevte har mye varmt vann og mange gartnerier og drivhus. På Laugarvatn finnes det både videregående skole (Menntaskólinn að Laugarvatni) og en avdeling fra Háskóli Íslands.
Sveitarfélagið Árborg
Sveitarfélagið Árborg er en kommune (sveitarfélag) i regionen Suðurland på Island, med 7 565 innbyggere ved utgangen av 2007. Árborg ble dannet ved kommunesammenslåing i 1997 hvor Sandvíkurhreppur, Eyrarbakkahreppur, Stokkseyrarhreppur og Selfoss dannet den nye kommunen.
Rudolf Steiner
Rudolf Steiner (født 27. februar 1861 i Murakirály i den ungarske delen av Østerrike-Ungarn, nå Kraljevec i Kroatia, død 30. mars 1925 i Dornach nær Basel i Sveits) var en østerriksk filosof, Goethe-forsker, pedagog, kunstner, dramatiker, sosial tenker, anarkistisk orientert individualist og esoteriker. Steiner etablerte seg først som Goetheforsker og filosof. I 1913 grunnla han en ny spirituell bevegelse, antroposofi, som er en esoterisk filosofi med røtter i teosofi og tysk idealisme og goetheanisme.
Den unge Steiner gikk inn for en form for etisk individualisme, som han senere gav et mer eksplisitt spirituelt innhold. Hans epistemologi var basert på Goethes verdensbilde der «tenkning er et sanseorgan i samme grad som øyet og øret. Slik som øyet oppfatter farger og øret lyder, slik oppfatter tenkning idéer». En rød tråd fra hans tidligste filosofiske fase til hans senere spirituelle orientering er målet om å vise at det i prinsippet ikke er noen faste begrensninger for den menneskelige erkjennelse. Albert Schweitzer skrev i sin biografi Aus meinem Leben und Denken at han og Rudolf Steiner hadde det til felles at de begge arbeidet for å skape «en sann kultur levendegjort av humanistiske idealer, og til å oppmuntre mennesker til å bli virkelig tenkende individer».
Barndom og utdannelse
Steiners far, Johann Steiner (1829–1910), var opprinnelig jeger og forstmann i tjeneste hos grev Hoyos i Geras, men sluttet i denne stillingen for å kunne gifte seg med Franziska Blie (1834–1918), etter at grev Hoyos hadde nektet å gi tillatelse til ekteskapet. Han ble senere telegrafoperatør og stasjonsmester i den sydøsterrikske jernbane. Da Rudolf Steiner ble født, var faren stasjonert i Murakirály i Muraköz-regionen i Ungarn, et område som nå ligger i det nordlige Kroatia. I hans to første leveår flyttet familien to ganger, først til Mödling ved Wien og senere, da faren ble stasjonsmester, til Pottschach ved foten av Alpene i dagens Burgenland.
Fra 1879 til 1883 studerte Steiner matematikk og fysikk ved Technische Hochschule i Wien I 1882 anbefalte en av Steiners lærere ved høyskolen, Karl Julius Schröer, ham til Joseph Kürschner (1853–1902), utgiveren av bokverket Deutsche Nationalliteratur. Steiner ble da bedt om å være redaktør for en ny utgave av Goethes naturvitenskapelige skrifter som inngikk i Kürschners bokverk. I løpet av sitt arbeid med Goethes naturvitenskapelige skrifter skrev Steiner sitt filosofiske debutverk Grundlinien einer Erkenntnistheorie der Goetheschen Weltanschauung mit besonderer Rücksicht auf Schiller (1886)
Felix Koguzki og mesteren «M»
I sin selvbiografi skrev Steiner at han i 1879, da han var 18¾ år gammel, tok lokaltoget mellom sin hjemby Inzersdorf og Wien. Familien hadde flyttet til Inzersdorf, for å gjøre hans studier ved Technische Universität Wien mulige, og faren var igjen blitt stasjonsmester i den østerrikske jernbane. På toget ble Steiner kjent med «en enkel urtesamler av folket»; en person uten utdannelse, som ifølge Steiner hadde stor kunnskap om naturens hemmeligheter. I disse dagene trengte man en statlig lisens for å samle og selge medisinske urter, og denne mannen steg på i Trumau i Bezirk Baden og reiste til apotekene i Wien for å selge medisinske urter som han hadde samlet.
Steiner skrev om han: «Han virket som om han bare var organ for et åndsinnhold, som ville meddele seg ut fra skjulte verdener. Når man var sammen med ham, kunne man få dype innblikk i naturens hemmeligheter. På ryggen bar han sine bunter med legeurter, men i sitt hjerte bar han resultatene han hadde vunnet fra naturens åndelighet gjennom sin urtesamling. Jeg har sett mangt et menneske smile, når jeg gikk sammen med denne "innviede" gjennom Wiens gater. ... Hans uttrykksmåte var mange ganger ikke uten videre forståelig. ... Men fra første øyeblikk jeg lærte ham å kjenne, følte jeg den dypeste sympati for ham. Og så ble det etter hvert for meg som om jeg var sammen med en sjel fra meget gamle tider, som uberørt av nutidens sivilisasjon, vitenskap og anskuelser bragte meg en instinktiv viten fra fortiden.»
I 1961 ble denne «schwabiske» urtesamleren identifisert som Felix Koguzki (1834–1909); han ble født i Wien den 1. august 1833, og døde i Trumau i 1909. Denne urtesamleren fikk enorm betydning for Rudolf Steiner; han snakket med Steiner om den åndelige verden «som en som hadde erfaring med den». I sine mysteriedramaer har Steiner benyttet Felix som modell for «Felix Balde», som opptrer som representant for naturåndene. Et sted uttaler Felix Balde:
I 2017 publiserte Richard Cloud en artikkel, hvor han påviste at identiteten til «mesteren M» var Alois Mailänder (1843–1905), en fabrikkarbeider fra Kempten i det sørlige Bayern. Dette var i tråd med det prinsipp at identiteten ikke skulle røpes før etter hundre år.
Publisistisk og filosofisk virksomhet
I 1888, som følge av sitt arbeid med Kürschners Goethe-utgave, ble Steiner invitert til å arbeide som redaktør ved Goethe- og Schillerarkivet i Weimar. Steiner var knyttet til arkivet frem til 1896. Han skrev introduksjoner og kommentarer til fire bind med Goethes vitenskapelige skrifter, samt en bok om Goethes verdensbilde og naturvitenskap: Goethes Weltanschauung (1897). I denne perioden deltok han også i arbeidet med fullstendige utgaver av verkene til Arthur Schopenhauer og Jean Paul, og bidro med artikler til en rekke tidsskrifter.
I tiden han arbeidet ved arkivet skrev Steiner det han anså som sitt viktigste filosofiske verk, Die Philosophie der Freiheit (Frihetens filosofi)(1894), en utforskning av epistemologi og etikk som antydet en vei til «åndelig frihet».
I 1897 forlot Steiner Goethe- og Schillerarkivet i Weimar og flyttet til Berlin. Han ble redaktør av og aktiv bidragsyter til litteraturavisen Magazin für Literatur, og håpet å finne en leserkrets som var positiv til hans filosofi. Hans arbeid for ukeavisen ble ikke positivt mottatt av alle leserne, og mange reagerte negativt på hans støtte til Émile Zola i Dreyfus-saken. Ukeavisen mistet flere abonnenter da Steiner publiserte deler av sin korrespondanse med den anarkistiske forfatteren John Henry Mackay. Steiners radikale redaksjonelle linje kan ha vært medvirkende til at Magasinet aldri ble noen stor suksess, og Steiner trakk seg som redaktør i 1900.
I 1899 ble Steiner gift med Anna Eunike; de ble senere separert. Anna døde i 1911.
Steiner og Teosofisk Samfunn
I 1899 skrev Steiner en artikkel i Magazin für Literatur om den esoteriske naturen til Goethes Eventyret om den grønne slange og den skjønne lilje. Artikkelen var et tidlig frembrudd av mystikk hos Steiner. I 1900 holdt han flere minnetaler om Friedrich Nietzsche. En av disse talene førte til en invitasjon fra grev og grevinne Brockdorff til å holde foredrag for en forsamling av teosofer. Steiner fortsatte å holde foredrag for medlemmer av Teosofisk Samfunn, og ble leder for selskapets tyske seksjon i 1902. I Teosofisk Samfunn møtte Steiner Marie von Sivers; hun «dukket opp en dag» på et av hans tidlige foredrag i 1900, og det ble starten på et livsvarig samarbeid; i 1914 giftet de seg. I 1901 spurte hun Steiner: «Vil det være mulig å danne en spirituell bevegelse basert på den europeiske tradisjonen og Kristus-impulsen?». Steiner skrev senere:
I 1904 ble Steiner utpekt av Annie Besant til leder av den esoteriske seksjon, den indre krets i Teosofisk Samfunn i Tyskland og Østerrike. Den tyske seksjonen i Teosofisk Samfunn vokste raskt under Steiners ledelse, samtidig som han fortsatte sin foredragsvirksomhet i store deler av Europa over temaet åndsvitenskap. I denne perioden utviklet Steiner sin egen tilnærming, og byttet i stor grad ut Madame Blavatskys terminologi med sin egen. Han bygget sin lære på vestlige esoteriske og filosofiske tradisjoner, med sterke innslag av gnostisisme og rosenkors-mystikk.
Madame Blavatsky var tildels fiendtlig overfor kristendommen, mens det for Steiner var et avgjørende vendepunkt i menneskehetens utvikling da den kosmiske Kristus for nærmere 2 000 år siden ble inkarnert i mennesket Jesus. Dette markerte for ham begynnelsen på en historisk periode der europeisk kultur var den foreløpig mest avanserte.
Antroposofisk selskap og dets kulturelle aktiviteter
Antroposofisk selskap opplevde en rask tilslutning av nye medlemmer. Som følge av behovet for å finne et sted for deres årlige konferanser, med bl.a. oppsetninger av skuespill skrevet av Eduard Schuré og Steiner selv, ble det besluttet å bygge et teater og hovedkvarter for organisasjonen. I 1913 begynte arbeidet med det første Goetheanum i Dornach i Sveits. Bygningen, tegnet av Steiner, ble i stor grad bygget av frivillige som stilte håndverksferdighetene sine til rådighet eller var villige til å lære nye håndverk. Da første verdenskrig brøt ut i 1914, kunne de frivillige som arbeidet med Goetheanum høre kanondrønnene fra den andre siden av grensen, men til tross for krigen, kom mennesker fra hele Europa sammen i Dornach og arbeidet side om side med oppføringen av byggverket.
Fra 1919 ble Steiner bedt om å bistå med en rekke praktiske aktiviteter, deriblant den første waldorfskolen (steinerskolen), som ble grunnlagt i Stuttgart. Hans foredragsvirksomhet økte også sterkt i omfang. Goetheanum ble samtidig utviklet som et allsidig kulturelt senter. På nyttårsaften mellom 1922 og 1923 brant bygningen ned etter en ildpåsettelse. Bare Steiners og Edith Maryons massive skulptur som forestilte de åndelige kreftene i verden, Menneskehetens representant, ble berget. Steiner begynte umiddelbart arbeidet med å tegne det andre Goetheanum, bygget i det nye materialet betong i stedet for tre, som ble ferdigstilt i 1928, tre år etter hans død.
Under Antroposofisk selskaps julekonferanse i 1923 grunnla Steiner Den frie høyskolen for åndsvitenskap, som et åpent universitet for forskning og studier. Høyskolen har i dag omfattende aktivitet innen steinerpedagogikk, antroposofisk medisin, biodynamisk landbruk, kunst, naturvitenskaper, litteratur, filosofi, sosiologi og økonomi.
Spirituell forskning
Fra 1899 til sin død i 1925 artikulerte Steiner en rekke opplevelser som han hevdet var av den åndelige verden – opplevelser han sa hadde beveget ham fra en tidlig alder. Steiner søkte å bruke sin bakgrunn i matematikk, naturvitenskap og filosofi til å forklare disse opplevelsene vitenskapelig.
Steiner hevdet å være innviet i en europeisk esoterisk tradisjon som tidligere var kommet til uttrykk gjennom rosenkorsbevegelsen på 1600-tallet. Han mente alle kan utvikle evnen til å oppleve den åndelige verden, samt sin egen og andres høyere natur gjennom etisk disiplin og meditasjon. Steiner trodde at slik disiplin og øvelse vil hjelpe en person å bli mer moralsk, kreativ og individuell – fri i betydningen at personen vil kunne handle utelukkende motivert av kjærlighet.
Steiners idéer om det indre liv var påvirket av Franz Brentano, som han hadde studert under, og Wilhelm Dilthey, begge grunnleggere av den fenomenologiske strømning innen europeisk filosofi, samt av den transendentaliske strømning innen tysk filosofi representert av Fichte, Hegel og Schelling. Steiner var også påvirket av Goethes fenomenologiske tilnærming til vitenskap. ''
Esoteriske skoler
Steiner ledet følgende esoteriske skoler:
Angrep, sykdom og død
Det var ingen tilfeldighet at Goetheanum ble satt i brann. Det hadde kommet offentlige trusler om å ødelegge bygningen fra høyreradikale nasjonalister, og det hadde også kommet trusler mot Steiner selv.
Som en reaksjon på den katastrofale situasjonen i etterkrigstidens Tyskland, hadde Steiner gjennomført en omfattende foredragsturné hvor han argumenterte for sine sosiale idéer, tregrening, som innebar en grunnleggende annerledes politisk struktur. Han mente de kulturelle, politiske og økonomiske sfærene i samfunnet måtte være uavhengige av hverandre. Bare slik kunne katastrofer som Verdenskrigen forhindres. Han gikk også inn for en radikal løsning på konflikten om Øvre Schlesien, et område både Polen og Tyskland gjorde krav på. Steiner foreslo at området i stedet skulle få delvis selvstendighet, men under tysk overhøyhet. Dette forslaget falt ikke i god jord hos polsk-nasjonalistiske krefter.
I 1921 skrev Adolf Hitler en artikkel i Völkischer Beobachter, der han angrep Steiner for å være et redskap for jødene. Andre høyreekstreme krevde «krig mot Steiner». Ølkjellerkuppet i 1923 førte til at Steiner forlot Berlin; Steiner fastslo at «hvis disse herrer kommer til regjeringsmakt, kan jeg ikke lenger sette min fot på tysk grunn». Han advarte også mot konsekvensene det ville få for Sentral-Europa om nazistene kom til makten.
Tapet av det første Goetheanum virket svekkende på Steiners helse. Fra 1923 ble hans tilstand stadig dårligere. Han fortsatte en omfattende foredragsvirksomhet; ofte holdt han to, tre eller fire foredrag på en dag. Mange av foredragene tok for seg praktiske livsområder, men Steiner holdt også foredrag hvor han presenterte sitt arbeid med reinkarnasjon og karma.
Steiners siste foredrag fant sted i september 1924. Han fortsatte å skrive på sin selvbiografi de siste månedene han levde. Steiner døde 30. mars 1925.
Goethes vitenskap
I sine kommentarer til Goethes vitenskapelige arbeider, skrevet mellom 1884 og 1897, presenterte Steiner Goethes tilnærming til vitenskap som fenomenologisk av natur, snarere enn teoretisk- eller modellbasert. Han utviklet denne anskuelsen videre i flere bøker, Grundlinien einer Erkenntnistheorie der Goetheschen Weltanschauung mit besonderer Rücksicht auf Schiller (1886) og Goethes Weltanschauung (1897), der han særlig vektla transformasjonen i Goethes tilnærming fra de fysiske vitenskapene, hvor eksperimentet hadde den sentrale rollen, til plantebiologien, hvor forestillingsevnen var nødvendig for å finde de biologiske arketypene («urplanten»), og postulerte at Goethe hadde forsøkt, men ikke klart, å finne den dypere transformasjonen i vitenskapelig tenkning som var nødvendig for å tolke og forstå dyreriket.
Kunnskap og frihet
Steiner postulerer at verden er en udelelig enhet, men at vår bevissthet deler den opp i en sanselig fremtoning på den ene siden, og den formelle natur som er tilgjengelig for vår tenkning på den andre. Han ser tenkning i seg selv som en egenskap som kan styrkes og fordypes tilstrekkelig til å gjennomtrenge det som sansene ikke avslører for oss. Steiner avviser dermed et skille mellom tro og kunnskap, eller mellom den åndelige og naturlige verden. Deres tilsynelatende dualisme er betinget av vår bevissthets struktur, som skiller persepsjon og tenkning, men disse to størrelsene gir oss gjensidig utfyllende utsikt til den samme verden; ingen har forrang, og begge er nødvendige og tilstrekkelige for å oppnå en fullstendig forståelse av verden. Når man tenker over persepsjon (den naturvitenskapelige vei) og observerer tenkeprosessen (åndelig øvelse), er det mulig å oppnå en skjult indre enhet mellom de to poler i vår opplevelse av verden.
Izwi Labantu
Izwi Labantu var en avis utgitt i East London i provinsen Eastern Cape i Sør-Afrika i perioden 1897 til 1908. Avisens tittel er xhosa for «The voice of the People», eller «Folkets røst».
Rudolf Steiner
Kunnskap og frihet
Sannhet, for Steiner, er paradoksalt nok både en objektiv oppdagelse og samtidig «en fri frembringelse skapt av det menneskelige sinnet, som aldri ville kunne eksistere hvis vi ikke skapte det selv. Å forstå er ikke å reprodusere noe som allerede eksisterer, men å skape en helt ny sfære, som sammen med den verdenen våre sanser erfarer utgjør den fulle virkelighet.»
Izwi Labantu
Avisen ble utgitt på tre språk, xhosa, engelsk and sesotho.
Avisens første redaktør var Allan Kirkland Soga, sønn av Tiyo Soga, den første fra xhosafolket som ble ordinerte prest i den presbyterianske kirke. Soga ble støttet økonomisk i oppstarten av avisen av Cecil John Rhodes. Politikeren Walter Rubusana var også sentral i etableringen av avisen. Rhodes støtte kom etter at han resultatløst hadde forsøkt å kjøpe støtte hos redaktøren av Isigidimi samaXhosa (The Xhosa Messenger), John Tengo Jabavu.
Rudolf Steiner
Kunnskap og frihet
En ny fase i Steiners filosofiske utvikling er uttrykt i boken Frihetens filosofi. Her utforsker han potensialet innen tenkningen: Frihet, mener han, kan bare oppnås asymptotisk og ved hjelp av den «skapende aktiviteten» tenkning. <!-- Thinking can be a free deed; in addition, it can liberate our will from its subservience to our instincts and drives. Free deeds, he suggests, are those for which we are fully conscious of the motive for our action; freedom is the spiritual activity of penetrating with consciousness our own nature and that of the world, and the real activity of acting in full consciousness. This includes overcoming influences of both heredity and environment: "To be free is to be capable of thinking one's own thoughts - not the thoughts merely of the body, or of society, but thoughts generated by one's deepest, most original, most essential and spiritual self, one's individuality."
Louis Perrée
Louis Perrée(født 25. mars 1871, død 1. mars 1924) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris. Perrée kom på andreplass i fekting med kårde under OL 1900 i Paris. Han tapte finalen til Ramón Fonst vant konkurransen og ble olympisk mester. Det var 109 fektere fra ni nasjoner som deltok i konkurransen.
Rudolf Steiner
Kunnskap og frihet
Steiner affirms Darwin's and Haeckel's evolutionary perspectives but extends this beyond its materialistic consequences; he sees human consciousness, indeed, all human culture, as a product of natural evolution that transcends itself. For Steiner, nature becomes self-conscious in the human being. Steiner's description of the nature of human consciousness thus closely parallels that of Solovyov: "In human beings, the absolute subject-object appears as such, i.e. as pure spiritual activity, containing all of its own objectivity, the whole process of its natural manifestation, but containing it totally ideally - in consciousness....The subject knows here only its own activity as an objective activity (sub specie object). Thus, the original identity of subject and object is restored in philosophical knowledge." -->
Antroposofi eller åndsvitenskap – Steiners sene filosofiske fase
I sin sene filosofiske fase, som varte fra århundreskiftet til hans død, fokuserte Steiner på å utvikle en spirituell filosofi, som han kalte antroposofi eller åndsvitenskap (Steiner brukte begrepene synonymt). I store trekk baserte Steiner denne filosofien på Madame Blavatskys teosofi. Han fjernet seg etterhvert fra Blavatsky og hennes etterfølgere og brøt helt med teosofene i 1912–1913, men Steiner holdt likevel fast ved teosofiens beskrivelse av menneskets og universets okkulte natur og av universets utvikling, herunder læren om de tapte kontinenter Hyperborea, Lemuria og Atlantis og doktrinene om reinkarnasjon og karma.
Steiner hentet i likhet med teosofene vesentlige elementer fra klassiske greske myter. Han skilte seg særlig fra teosofene gjennom sin hovedvekt på kristendommens historiske rolle og sin betoning av de europeiske esoteriske tradisjoner, ikke minst rosenkreuzerne. Han mente de åndelige utviklingsmetodene og esoteriske teknikkene fra asiatiske tradisjoner som hinduisme og buddhisme var et skritt tilbake i utvikling, mens teosofene dyrket nettopp disse. I sin siste filosofiske fase tilla Steiner kristendommen, som han tolket på sin helt egen måte, en sentral betydning (se eget kapittel).
I sine tidligste arbeider beskrev Steiner de «naturlige og åndelige verdener» som en enhet. Steiners verdenssyn karakteriseres derfor ofte som monistisk. Han hevder at det guddommelige er til stede i alle deler av universet. Steiner har imidlertid en original vri, idet han hevder at mennesket kan lokkes på avveie av ikke bare én men to åndelige skapninger; Lucifer og Ahriman lokker mennesket til hver sin side; Lucifer mot det åndelige og Ahriman mot det materielle. For å utvikle seg på rett vis må mennesket finne en balanse mellom disse to åndskreftene.
Fra 1900 begynte han å forelese om den åndelige verden i detalj, og utgav i 1904 den første av flere systematiske presentasjoner av sin egen lære om:
Steiner mente at alt som skjer i universet etterlater seg spor, og hevdet å være istand til å hente ut informasjon fra disse «Akashakrønikene» I sine foredrag og skrifter kunne han derfor fortelle detaljert om slike ting som menneskets utvikling, om forhistoriske begivenheter og om historiske personers tidligere inkarnasjoner.
Steiner hevdet at han slik hadde tilgang til en objektiv, naturlig og åndelig verden. Videre hevdet han at enhver kan erfare denne åndelige verden og dens uinkarnerte vesener, forutsatt selvdisiplin og annen trening av samme kaliber som er nødvendig for å forstå naturvitenskapen. Det er på dette grunnlaget åndsvitenskap er mulig, mener Steiner, med et radikalt annerledes epistemologisk grunnlag enn naturvitenskapens.
Idéhistorikeren Håkan Lejon mener antroposofien består av to idétradisjoner, som han kaller «bildningshumanism» og «antroposofisk esoterism», der den førstnevnte har sin idéhistoriske bakgrunn i nyhumanismen, mens esoterismen skal ses som en livsanskuelse med teosofiske røtter. Han mener den doble idétradisjonen har ført til langvarige motsetninger blant Steiners filosofiske etterfølgere. De «dannelseshumanistisk» orienterte antroposofene ønsker å nedtone esoterismen, mens andre er mer esoterisk orienterte.
Steiner og kristendommen
Som barn tok Steiner del i den katolske kirkens gudstjenester som minestrant, sammen med andre gutter fra landsbyskolen i Neudörfl. På slutten av 1890-tallet førte innflytelsen fra Nietzsche til en skarp stillingstagen mot den offisielle kristendommen, som han nå oppfattet som uttrykk for en mentalitetsform som måtte overvinnes. Samtidig våknet hans interesse for den kristne mystikken som et tidlig uttrykk for moderniteten i kraft av dens søken etter en kristendom som hvilte på en personlig erfaring og ikke støttet seg til overlevering. Gjennom kontakten med teosofene i Berlin fra 1900 og Annie Besants Esoteric Christianity (1901) ble han kjent med den esoteriske kristendomstradisjonen, men utviklet ikke sin eget variant av denne før flere år senere.
Steiner gir Kristus en sentral plass i menneskelig evolusjon. Ifølge Steiner markerer inkarnasjonen av Kristus i Jesus en kursendring i menneskets utvikling, som var påbegynt i den Atlantiske periode. Kristi inkarnasjon markerer kulminasjonen av den fjerde post-atlantiske kulturperiode. Fra dette tidspunkt av utvikler menneskeheten seg mot det åndelige, og ikke lenger mot det materielle.
"Den høje solånd Kristus kommer til Jorden, inkarnerer i mennesket Jesus av Nazareth." sier Steiner. Det kosmiske Kristusvesen som på denne måten griper inn i menneskehetens utvikling er sentralt for alle religioner, men kalles ved ulike navn, sier Steiner. Han mener at alle tidligere religioner er gyldige og sanne for sin tid og i den kulturelle kontekst der de har oppstått, men at hans variant av kristendom idag er nødvendig for å videreføre menneskehetens utvikling.
Steiner ser den åndelige kjerne i alle religioner — og ikke en bestemt religiøs troslære — som den sentrale kraften i menneskets evolusjon. Han forstod likevel Kristi inkarnasjon som en historisk realitet, og en viktig hendelse i menneskets historie. «Kristi vesen» er for Steiner ikke bare frelseren fra syndefallet, men også selve meningen med jordens «evolusjonære» prosesser og all menneskelig historie. Essensen av å være «kristen» er, for Steiner, en søken etter balanse mellom motstridende ekstremiteter og evnen til å manifestere kjærlighet i frihet.
Forskjeller fra tradisjonelle kristne retninger
Steiners syn på kristendommen adskiller seg fra tradisjonelle retninger på viktige punkter, og inkorporerer gnostiske elementer, så vel som reinkarnasjon og karma.
Et av de punktene som har vakt mest oppsikt, er Steiners idé om at det var to Jesusbarn: Ett barn som nedstammet fra Salomon, som beskrevet i Matteus-evangeliet, og ett barn som nedstammet fra Nathan, som beskrevet i Lukasevangeliet. Han trekker frem at genealogiene i de to evangeliene skiller seg omkring 30 generasjoner før Jesu fødsel. Ideen om to frelsere er langt eldre enn Steiner, og går helt tilbake til oldtiden; Dødehavsrullene (Damaskus-manuskriptet) taler om to messiaser, en av israelsk avstamning, og en av egyptisk opprinnelse, den ene kongelig og den andre en prestelig messias. Motiver med to Jesusbarn dukker også opp i italiensk renessansekunst.
Steiner mener Kristi tilbakekomst ikke ville være fysisk, bare en manifestasjon i ikke-fysisk form som vil være synlig for de åndelige sanser.
Kristensamfunnet
Tidlig på 1920-tallet ble Steiner kontaktet av Friedrich Rittelmeyer, en kjent luthersk prest og teologisk forfatter. Rittelmeyer spurte om det var mulig å skape en mer moderne form for kristendom. Snart sluttet en rekke andre yngre prester og teologistudenter seg til Rittelmeyer. De fleste av dem var protestanter, men det var også flere katolske prester og prestestudenter blant dem. Steiner gav råd om fornyelse av sakramentene, på en måte som kombinerte katolisismens vekt på ritualene innen en hellig tradisjon med tankefrihet og et personlig forhold til det religiøse livet karakteristisk for en moderne «Johannes-kristendom». Kristensamfunnet ble stiftet som trossamfunn i Sveits i 1922. På mange måter oppstod Kristensamfunnet som følge av første verdenskrig og stemningen i etterkant, der mange følte at den gamle verden lå i ruiner. Kristensamfunnet legger særlig vekt på Johannesevangeliet, som beskriver en fremtidig kristendom, preget av mer åndelighet.
Steiner understreket imidlertid at hans bidrag til Kristensamfunnet var en personlig håndsrekning fra ham til en bevegelse grunnlagt av Rittelmeyer og andre uavhengig av Antroposofisk Selskap. Dette skillet var viktig for Steiner, fordi han søkte å utvikle en vitenskapelig og ikke trosbasert spiritualitet. Kristensamfunnet er altså ikke sammenfallende med antroposofien, men hører til det brede feltet av antroposofisk inspirerte aktiviteter. Kristensamfunnet forutsetter ikke noe forhold til antroposofien.
Praktisk innflytelse
Han grunnla en skole, Waldorf-skolen, som raskt utviklet seg til en verdensomfattende skolebevegelse og pedagogikk (steinerskoler og steinerpedagogikk, i de fleste land kalt waldorfskoler og waldorfpedagogikk). Det landbrukssystem han grunnla, nå kalt biodynamisk landbruk, var en av de første former for, og har bidratt betydelig til utviklingen av, moderne økologisk landbruk. Hans tanker om medisin har bidratt til utviklingen av antroposofisk medisin, som omfatter en rekke komplementære behandlingsformer og kunstneriske støtteterapiformer. Camphill-bevegelsen henter også sin inspirasjon fra Steiner. Steiners kunstneriske arbeider har inspirert moderne kunstnere som Joseph Beuys. Hans to Goetheanum-bygninger er betydningsfulle verker innen moderne arkitektur og har vært skoledannende for goetheanistisk arkitektur. En av de første institusjonene som praktiserte etisk bankvirksomhet var en antroposofisk bank som bygget på Steiners ideer.
Steiners litterære arv er omfattende. Hans skrifter er utgitt i omkring førti bind, og omfatter bøker, essays, skuespill («mysteriedramaer»), mantra-dikt og en selvbiografi. Hans nedskrevne foredrag utgjør ytterligere 300 bind, og tar opp en enorm mengde temaer. Steiners tegninger er utgitt i 28 bind. Mange verk har behandlet hans arkitektoniske arv og skulpturarbeid.
Pedagogikk
Allerede som ung mann gikk Steiner inn for at utdannelsesinstitusjoner burde være uavhengige av myndighetene. I 1907 skrev han et langt essay om utdannelse i lys av åndsvitenskap, hvor han beskrev de sentrale fasene i barns utvikling, og foreslo at disse skulle være utgangspunkt for en sunn tilnærming til utdannelse.
Etter invitasjon fra professor Millicent Mackenzie presenterte Steiner sine pedagogiske ideer i Oxford sommeren 1922, og dette førte til en oppblomstring av steinerpedagogikk i Storbritannia. I Steiners egen levetid ble det dannet skoler som bygget på hans utdannelsesfilosofi i Hamburg, Essen, Haag og London, og flere nye skoler ble opprettet i årene etter hans død. Den første norske skolen, Rudolf Steinerskolen i Oslo, ble dannet året etter Steiners død av en arbeidsgruppe med bl.a. Bokken Lasson.
Frem til 1970-tallet var det mindre enn hundre steinerskoler på verdensbasis, men antallet steinerskoler har siden 1970-tallet vært i sterk vekst. I dag finnes det over tusen steinerskoler i alle verdensdeler. De enkelte skolene er drevet som ideelle og selvstendige stiftelser, og har tradisjonelt overveiende vært finansiert av foreldrene og i ikke ubetydelig grad gjennom lærernes idealisme. I nyere tid har steinerskolene gradvis fått statsstøtte i mange vestlige land. I en del tilfeller har steinerskolene avstått fra statsstøtte, bl.a. i Sør-Afrika i apartheidtiden, fordi skolene avviste apartheidpolitikken.
Sosial aktivisme
En periode etter første verdenskrig var Steiner svært aktiv innen sosiale spørsmål. En erklæring som gav uttrykk for hans idéer, og som ble signert av bl.a. Hermann Hesse, ble bredt distribuert. Steiners viktigste bok om sosiale spørsmål, Mot en sosial fornyelse, ble solgt i store opplag. I dag er det en rekke banker, bedrifter, veldedige organisasjoner og tradisjoner innen nye kooperative økonomiske modeller som bygger på Steiners sosiale ideer.
Steiner foreslo at de kulturelle, politiske og økonomiske sfærene i samfunnet burde være tilstrekkelig uavhengige av hverandre for å kunne gjensidig korrigere hverandre. Han mente det menneskelige samfunnet hadde utviklet seg langtsomt, gjennom årtusener, mot en deling av samfunnet i tre slike sfærer. Ifølge Steiner var tregrening ikke noen utopi som skulle oppnås over natten eller et århundre, men en gradvis prosess som han regnet med ville fortsette å utvikle seg i årtusener som kom. Steiner hadde likevel mange konkrete forslag til sosiale reformer som han mente ville styrke tregreningen av samfunnet. Han var tilhenger av menneskerettigheter i det politiske liv, frihet i det kulturelle liv (herunder kunst, vitenskap, utdannelse og religion), og frivillig samarbeid mellom produsenter, distributører og forbrukere på veien mot solidaritet i det økonomiske liv.
Steiners sosiale idéer er forsøkt realisert gjennom en rekke sosiale initiativer, f.eks. gjennom etiske banker som GLS Bank i Tyskland og Cultura Bank i Norge.
Arkitektur og billedkunst
Steiner tegnet 17 bygninger, deriblant det første og andre Goetheanum, ekspresjonistiske bygninger oppkalt etter Goethe i Dornach i Sveits. Tre av Steiners bygninger, blant dem begge Goetheanum-bygningene, regnes som sentrale verk innen moderne arkitektur. Det første Goetheanum, bygget mest i tre, var tenkt som et Gesamtkunstwerk fylt med spirituell mening. Det andre Goetheanum var nyskapende i sin bruk av synlig betong og har fått status som sveitsisk nasjonalmonument. Kunstkritikeren Michael Brennan har kalt bygningen «et sant mesterverk i det 20. århundres ekspresjonistiske arkitektur».
Som skulptør skapte Steiner bl.a. Menneskehetens representant (1922) sammen med Edith Maryon, som er en ni meter høy treskulptur som er utstilt i Goetheanum.
Steiners tegninger var trolig ikke opprinnelig tenkt som kunst. Josef Beuys' arbeid, som er sterkt påvirket av Steiner, har ledet til en moderne forståelse av tegningene som kunstneriske objekter.
Scenekunst
Sammen med Marie von Sivers utviklet Steiner bevegelseskunsten eurytmi, tenkt som «synlig sang og tale». Eurytmi praktiseres både som scenekunst og for sin terapeutiske og pedagogiske verdi, og er skolefag i steinerskolene.
Steiner grunnla også en ny kunstnerisk tilnærming til tale og drama. Metoden ble videreutviklet av Mikhail Tsjekhov, og er nå kjent som Tsjekhov-metoden.
Antroposofisk medisin
Fra slutten av 1910-tallet samarbeidet Steiner med flere leger om en ny tilnærming til medisin. I 1921 gikk flere leger og farmasøyter sammen om å danne legelmiddelfirmaet Weleda, for å distribuere naturmedisinske produkter. På samme tid grunnla den kvinnelige legen Ita Wegman den første antroposofiske medisinske klinikken i Arlesheim i Sveits (nå kalt Ita Wegman-klinikken). Antroposofisk medisin er en filosofi og et perspektiv på det å behandle syke og omfatter i tillegg komplementære behandlings- og terapiformer. Antroposofisk medisin er derfor ikke ment å erstatte den tradisjonelle skolemedisinen, og i motsetning til de fleste former for alternativ medisin er antroposofisk medisin forankret i akademisk medisin gjennom at den praktiseres av legeutdannede personer.
Medbestemmelse, autonomi og verdighet blant pasienter står sentralt innen antroposofisk medisin. Dette var en ny tilnærming på 1920-tallet, da pasienter hadde svært liten medbestemmelse på offentlige sykehus. Mange av disse ideene har etterhvert også fått gjennomslag i moderne helse- og omsorgstilbud utenfor de antroposofiske organisasjonene.