cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fremskrittspartiets landsmøte 1994
«Firerbandens» brudd med FrP
Allerede på landsmøtets andre dag ble det spekulert i at den såkalte «firerbanden» Oscar D. Hillgaar, Roy N. Wetterstad, Ellen Chr. Christiansen og Stephen Bråthen ville forlate partiet. Hillgaar hadde varslet at de ikke kunne «være med på å bekrefte politiske synspunkter vi er dypt uenige i», og at de ønsket å opptre som en «mer markert liberal fraksjon». Hagen lot seg ikke presse av trusselen om å bryte med stortingsgruppen, og uttalte på talerstolen at «hvis de tror de kan forhandle med trussel om å bryte ut, så sier jeg: Så pell dere vekk! Hvis de forlater stortingsgruppen, så er det en utmeldelse». Han trodde likevel ikke at det ville bli reist eksklusjonssak. Hagen beskyldte også Hilgaar for å «dikte en begrunnelse» for truslene om utmelding, og for å «tegne et vrengbilde av Fremskrittspartiets utvikling som et påskudd for å melde seg ut». Øystein Hedstrøm omtalte liberalistenes krav som «uakseptable». «Vi kan ikke leve med en slik fraksjon i stortingsgruppen. Det vil være uholdbart dersom mindretallet ikke nå bøyer seg for det profil- og linjevalget som Hagen har fått gjennomslag for», sa han til VG.
Wibe oppfordret folk til å forbi i Fremskrittspartiet, selv om hun ikke personlig hadde planer om å engasjere seg videre. Wetterstad uttalte at «det blir overhodet ikke aktuelt å melde seg ut av partiet», mens Hillgaar fortalte at «alle muligheter står åpne». Hillgaar sammenlignet også landsmøtet med Moskvaprosessene, betegnet kvinnesynet i FrPs program som «umulig for vettuge folk å gå god for», og beklaget at partiprogrammet nå bygget på «ekstrem fremmedfrykt».
De tre gjenværende liberalistene i stortingsgruppen endte med å bryte med partiet den 3. mai. På en pressekonferanse gjorde medlemmene av «firerbanden» det klart at de ikke kom til å melde seg inn i noe annet parti, men at de ville organisere seg som en egen gruppe på Stortinget. Wetterstad minnet om at det var 20 år siden Carl I. Hagen brøt ut av det daværende Anders Langes parti for å danne Reformpartiet med den begrunnelse at Hagen ikke kunne være med i et énmannsparti, og fremholdt at han hadde det på samme måte selv. Dagen etter trakk også Per Aage Pleym Christensen, formann i Akershus FrP, seg ut av partiet.
Fremskrittspartiets ungdom
Etter firerbandens brudd med partiet fortsatte stridighetene i FpU. Den 8. mai slo FpU-landsstyret fast at moderpartiet måtte vise romslighet og respekt for deres selvstendige politiske manifest for at de skulle fortsette i partiet. Det ble også varslet et ekstraordinært landsmøte i ungdomsorganisasjonen, og VG antok at dette ville ende med at Lars Erik Grønntun og tusenvis av medlemmer ville bryte med FrP. Formann i Oslo FpU, Kim M. Høistad, hadde foreslått å legge ned ungdomsorganisasjonen, men det var ventet at Hagen-vennlige FpUere ville gjenopprette ungdomspartiet dersom liberalistene la det ned. Høistads forslag ble støttet av Per Magnus Pedersen i Buskerud FpU og Trine Beate Samuelsen i Akershus FpU, og da fylkeslagene i Telemark, Aust-Agder, Vest-Agder, Oppland og Rogaland også var positive til forslaget hadde åtte av 19 fylkeslag vendt seg mot Hagen. Politisk nestformann i FpU sentralt, Ole Tom Nomeland, ønsket ikke å kommentere forslaget, men hadde på Bolkesjø omtalt Wibe som «et av de fineste menneskene i norsk politikk». Nomeland var også blitt truet med eksklusjonsforslag fra partiet i forkant av FpU-landsmøtet.
To dager før det ekstraordinære landsmøtet gikk FpU-landsstyret enstemmig inn for å oppløse organisasjonen. «Det har vært uutholdelig å skulle drive FpU under et moderparti som gjør alt for å ta fra oss vår selvstendige linje», sa FpU-formann Grønntun på en pressekonferanse. Hagen mente Grønntun og de andre sentralstyremedlemmene i FpU oppførte seg «nøyaktig lik SUF (ml) gjorde da de i 1969 brøt ut av gamle Sosialistisk Folkeparti og dannet det som senere ble AKP (ml)», mens Grønntun på sin side lanserte planer for en fellesorganisasjon med Unge Høyre og Unge Venstre. Unge Høyre-leder André Støylen var positiv til samarbeidsplanene.
Med 63 mot 21 stemmer vedtok det ekstraordinære landsmøtet å legge ned FpU. Vedtaket ble umiddelbart overprøvd av Fremskrittspartiet gjennom den såkalte «Stalin-paragrafen», som innebar at moderpartiet kunne overprøve ungdomsbevegelsens vedtak i viktige saker. Hagen uttalte at oppløsningsvedtaket var «leit», og syntes det var synd at en generasjon ungdomspolitikere forsvant:
"«Dette er en seier når det gjelder å gjenskape en helhetlig fremskrittsbevegelse, men det er selvsagt et nederlag når vi mister mange unge mennesker som jeg skulle hatt på den riktig siden i kamp mot skatter og avgifter og offentlige inngrep.»"
Ulf Leirstein fra Østfold ble ny formann etter at FpU ble gjenopprettet. «Jeg vil bøye meg for eventuelle vedtak i Fremskrittspartiet som overprøver FpU i fremtiden, men jeg tror vi nå får et godt samarbeid og håper det er lenge til en vil bruke dette» uttalte den nye FpU-formannen til NTB.
Andre utmeldelser
Allerede før landsmøtet på Bolkesjø hadde partilaget på Osterøy oppløst seg selv, i hovedsak på grunn av striden rundt EU-spørsmålet. Osterøy FrP-formann Gunnar Gundersen beskrev Hagens nye ja-standpunkt som «dråpen som fikk begeret til å flyte over», og FrPs ene representant i kommunestyret fortsatte som uavhengig ut perioden. Dagen etter landsmøtet gikk også FrP-veteranen Kristian Eidesvik ut i mot Hagen, og meddelte at han ville melde seg ut av partiet så fort perioden som representant i fylkestinget i Hordaland var over. Tidligere stortingsrepresentant og FpU-formann Pål Atle Skjervengen meldte seg ut samme dag etter 13 år som folkevalgt for partiet, og kommenterte til VG at liberalistene var «bedt av partiledelsen om å dra til helvete». Skjervengen var sammen med Wibe, Tor Mikkel Wara og Jan Erik Fåne blitt angrepet av Hagen fra landsmøtets talerstol, der Hagen omtale gruppen som «umoden» og «uten livserfaring». Skjervengen gikk senere inn i Høyre. Harald Eide Ellingsen, bystyrerepresentant fra FrP i Stavanger, forlot også partiet.
I Røyken kommune forlot tre av fem kommunestyrerepresentanter partiet, og tidligere stortingsrepresentant Steinar Maribo vurderte det samme. Det samme gjorde Odd Magnar Brubæk, og tidligere varamann til Stortinget for Hordaland Paal Bjørnestad. Terje Nyberget forlot sentralstyret tidlig i mai. Også fylkesformann i Finnmark FrP, Bjørn Magne Solvik, meldte seg ut den 13. mai. Han begrunnet utmeldingen med det vei- og profilvalget som flertallet på landsmøtet hadde valgt, og fryktet at partiet ville fremstå mer som «en vinglete protestbevegelse enn et gjennomført liberalistisk parti». Steinar Maribo takk seg i løpet av måneden, og i slutten av mai hadde generalskretær Hans Andreas Limi mottatt 270 utmeldinger, selv om partiet også hadde fått 76 nyinnmeldte. Limi selv, trakk seg som Generalsekretær og gikk ut av politikken like etter. Kommunestyre- og fylkestingsrepresentant Liv Skrede forsvant etter det ekstraordinære landsmøtet i FpU, og det samme gjorde Tor Mikkel Wara, Ellen Wibe, Jan Erik Fåne og Petter Bjørheim. Fylkestingsrepresentant i Hordaland Lene C. Møgster Løtvedt forlot FrP til fordel for Høyre i oktober.
Bernhard Grodtschilling
Bernhard Hartvig Grodtschilling (1697–1776) var en dansk sjøoffiser og maler, bror til Bendix Grodtschilling den yngste.
Bernhard Grodtschilling giftet seg med Marie Cathrine Bentsdatter (1696–1771) og var far til Frederik Grodtschilling (1731–1792).
Helge Løvland
Helge Andreas Løvland (født 11. mai 1890 i Froland, død 26. april 1984 i Oslo) var en norsk friidrettsutøver. Han vant OL-gull i tikamp og kom på femteplass i femkamp i 1920 i Antwerpen. Dette Sommer-OL var det beste for Norge noensinne, der nordmenn tok til sammen 13 gull.
Helge Løvland vant en rekke norgesmesterskap, og ble tildelt kongepokalen to ganger, i 1918 og 1919. Han var med det den første friidrettsutøver som fikk pokalen to påfølgende år. Han fikk Egebergs Ærespris i 1919 for friidrett og turn. Han konkurrerte for IF Ørnulf i Oslo. Han var likevel med å stifte Froland Idrettsforening i 1916. Froland IL, Froland kommune og private sponsorer har hedret ham med et minnesmerke som ble avduket den 9. juni 2001.
Løvland var idrettsinspektør fra 1921 til 1930, før han deretter ble generalsekretær i Norges Landsforbund for Idrett og Norges olympiske komité frem til 1940. Han var også militær offiser, og ble idrettskonsulent for Hæren, og formann i Forsvarets idrettsråd fra 1948 til 1955.
NM-medaljer
I perioden 1917 til 1920 vant Løvland 11 NM-gull.
Molde kulturskole
Molde kulturskole (tidligere Molde musikkskole, etablert 1969 ) er en institusjon underlagt Molde kommune som driver undervisning innen ulike kunstretninger som musikk, dans, teater, billedkunst, film og litteratur. Skolen har base i Gjestestova-bygget i Molde sentrum og samarbeider med Molde videregående skole om driften av studieretningen musikk, dans og drama, populært kalt Musikklinja. Kulturskolen ble etablert i sin nåværende form gjennom vedtak i Molde kommunestyre 28. november 2002.
Selv om jeg elsker deg
«Selv om jeg elsker deg» er en roman av Margit Sandemo fra 1978. Originalens tittel var «Elva dagar i snö». Romanen gikk først som føljetong i de nordiske utgavene av ukebladet Allers. Bokens hovedperson Jennifer, skal sammen med åtte andre busspassasjerer over en fjellovergang vinterstid. Halveis på fjellet får bussen motorhavari i uværet, og alle sammen blir tvunget til å søke tilflukt i et gammelt hotell, som er avstengt for vinteren, men har et lager av mat og det mest nødvendige. Blant passasjerene er også politimannen Rikard Mohr, og han og Jennifer kjenner hverandre fra de var tenåringer begge. Mange av de åtte får livene sine snudd opp ned, de elleve dagene de er innesperret i hotellet. Her skjer det alt fra mord til gryende kjærlighet, og de fleste av passasjerene har hemmeligheter de vil verne om for de andre. Romanen er også utgitt som bok nr. 35 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger».
Schmidtiana
Schmidtiana er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Ganske store, nokså robuste, langbeinte, svarte trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen eller litt kortere, vanligvis gul- eller rødaktige i alle fall i den indre delen. Pronotum er rundet med en skarp tann på hver side. Dekkvingene er jevnbrede eller litt avsmalnende bakover, vanligvis gulaktige til brunrøde i alle fall ved roten. Beina er slanke og oftest mer eller mindre rødlige.
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Thailand i vest til Java i øst og Filippinene i nord.
Kari Bing
Kari Bing Stueland (født 11. oktober 1919 i Oslo, død 7. mars 1997) var en norsk keramiker som hadde suksesser både nasjonalt og internasjonalt. Sammen med sin ektemann Magne Stueland lagde hun brukskunst, først og fremst krus, kanner og skåler.
Biografi
Kari Bing ble født i Oslo, men flyttet til Blommenholm som ettåring. Allerede som liten interesserte hun seg for keramikk. Hun tok med seg leire fra hagen og brukte en sveivegrammofon som dreieskive.
I 1936, da Bing var 17 år, startet hun på Statens håndverks- og kunstindustriskole hvor hun studerte i 4 år hvorav et var som utvekslingsstudent på Brighton College of Art i England. Etter sin utdannelse hadde hun praksis hos den norske keramikeren Jens von der Lippes verksted. Året etterpå åpnet hun sitt eget verksted på Blommenholm i Bærum.
Adalbus
Adalbus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Kari Bing
Biografi
I 1951 begynte Magne Stueland å arbeide i Karis verksted, året etterpå giftet de seg. Paret samarbeidet fram til Magnes død i 1984, deretter fortsatte Kari arbeidet på egen hånd. Paret og Karis egne verk besto av bruks- og prydgjenstander, enten ensfargede eller med mønster i sterke farger.
Adalbus
Utseende
En middelsstor, slank, brokete farget trebukk. Det er betydelig forskjell mellom kjønnene: hunnen er større med gulrødt pronotum og gule kanter på dekkvingene. Hos den mindre hannen er pronotum svart og dekkvingene gule ved roten. Hodet er svart hos begge kjønn. Antennene er litt lengre enn kroppen hos hannen og en god del kortere enn kroppen hos hunnen. Pronotum er rundet og kraftig punktert, dekkvingene lange og smale og nokså tynne, dekker ikke hele bakkroppen, men spriker i midten.
Kari Bing
Biografi
Bing var engasjert i det lokale kunstnermiljøet. I 1950 satt hun i juryen som valgte ut serviset til bankettsalen i Oslo rådhus. Under de senere årene i sitt liv var hun aktiv i Akershus Kunstsenter. . Hun underviste selv i keramikk i mange år, både i skoler og for kunsthåndverkforeninger.
Adalbus
Utbredelse
Arten er utbredt i Chile og det vestlige Argentina.
Kari Bing
Biografi
Siden 1978 hadde Bingen fast plass på Sandvika torg hvor hun solgte sine og Magnes produkter.
==Verk i offentlige samlinger ==
==Utstillinger ==
Cadillac Gage Commando
Cadillac Gage Commando er en serie amerikanske pansrete personellkjøretøyer med fire hjul. Det ble utviklet på 1960-tallet og finnes i en rekke varianter.
Liste over episoder av Weeds
En liste over episoder av amerikanske Showtimes TV-serie Weeds.
Nintendo 64
Nintendo 64, forkortet N64, kom på markedet i Norge i 1997, og var kraftigere enn konkurrentene Sony PlayStation og Sega Saturn. Ved lansering gjorde spillet Super Mario 64 enormt inntrykk blant spillinteresserte verden over. Aldri før hadde en spillverden blitt realisert like vellykket i tredimensjonal grafikk, og det tok flere år før andre spillutviklere klarte å lage noe som kunne måle seg. Blant maskinens nyvinninger var den analoge styrespaken på håndkontrolleren, ristefunksjon i håndkontrolleren ved hjelp av en Rumble Pak, dens innebygde mulighet for fire kontrollere, og mulighet for å oppgradere maskinens minne ved hjelp av en Expansion Pak.
Nintendo valgte nok en gang å gå for spill på kassetter, i motsetning til Sony og Sega som produserte spill på CD-plater til sine konsoller. En fordel kassettene hadde over CD-platene var at man unngikk lange lastetider under spilling. N64-spill var derimot dyrere å produsere, og derfor også dyrere å kjøpe. Den største ulempen var at kassettene til Nintendo 64 ikke kunne romme like mye som en CD-plate, og dette gjorde at mange av Nintendos tidligere samarbeidspartnere nå hovedsakelig eller utelukkende ga ut spill til PlayStation. Dette gjaldt spesielt japanske spillutviklere som Squaresoft, Capcom, Namco, Konami og Enix. Noen tredjeparts spillutgivere støttet Nintendo 64 i stor grad, først og fremst Acclaim, Midway, Electronic Arts, THQ og LucasArts. De mest suksessfulle spillene for konsollen ble utviklet internt av Nintendo og av britiske Rare, som utviklet spill eksklusivt for Nintendo. På tross av at en håndfull virkelige toppspill ble lansert hvert år, var Nintendo 64 plaget av svært få spillutgivelser i forhold til PlayStation.
Golden Eye, utviklet av Rare, revolusjonerte FPS-sjangeren da det ble lansert i 1997. The Legend of Zelda: Ocarina of Time, fra 1998, har flere ganger blitt kåret til verdens beste videospill. På Metacritic har dette spillet hele 99 poeng, av 100 mulige. Få spillkonsoller, før eller siden, har hatt en like solid samling spill med fokus på lokal multiplayer, deriblant GoldenEye, Mario Kart 64, Perfect Dark og Super Smash Bros. Spillutvalget var rikt innen tredimensjonale plattformspill og eventyrspill, førstepersons skytespill (FPS), racingspill, wrestlingspill og multiplayerspill. Slåssespill, bilspill og japanske rollespill (JRPG) var svært populære på denne tiden, men det fantes få eller ingen gode spill innen disse sjangrene til konsollen.
Salget gikk best i Nord-Amerika, hvor over 20,1 millioner eksemplarer ble solgt. I hjemplandet Japan var salget relativt svakt (5,5 millioner), sannsynligvis grunnet både fraværet av rollespill og det faktum at de største japanske utgiverne ga ut sine mest populære titler til konkurrerende konsoller. Til sammenligning solgte PlayStation 19,1 mill., og Sega Saturn 5,8 mill. i Japan.
Nettstedet IGN.com kåret nylig Nintendo 64 til tidenes 9. beste spillkonsoll. Med N64 mistet Nintendo store markedsandeler til Sony, og konsollen ble avløst av disc-baserte Nintendo GameCube i 2002.
Spill
Spillene som endte opp med å selge mest var Super Mario 64 (11,89 mill.), Mario Kart 64 (9,87 mill.), GoldenEye (8,09 mill.), The Legend of Zelda: Ocarina of Time (7,60 mill.), Super Smash Bros (5,55 mill.), Pokemon Stadium (5,45 mill.) og Donkey Kong 64 (5,27 mill.).
En del av de mest populære spillene ble relansert digitalt gjennom nedlastingstjenesten Virtual Console til Nintendo Wii, og det er ventet at dette vil bli videreført på Nintendos nyeste stasjonære konsoll, Wii U.
Anne Grimdalen
Anne Marie Grimdalen (født 1. november 1899, død 3. oktober 1961) var en norsk billedhugger. Hun er mest kjent for sine mange dyreskulpturer, og for rytterstatuen av Harald Hardråde på Oslo rådhus.
Bakgrunn og arbeid
Fra 1928 ble hun også antatt på Høstutstillingen. Ti år senere vant hun konkurransen om utsmykkingen av Oslo rådhus. Arbeidene til dette ble først ferdig etter krigen.
Anne Grimdalens vei finnes både i Stavanger og i Sandnes.
Grimdalstunet i Tokke (på veien mellom Dalen og Setesdal) er et museum over Anne Grimdalens kunst. Museet ble bygget på hennes hjemsted med finansiering fra fylkeskommunen, kommuner, gaver, innsamlinger og lotteri. Et utsnitt av hodet på hennes Harald Hardråde-skulptur ble i 1950 brukt som motiv på en serie frimerker i anledning Oslos 900-årsjubileum. Hodet var montert sammen med silhuetten av Oslo rådhus.
Westwood Village Memorial Park Cemetery
Pierce Brothers Westwood Village Memorial Park Cemetery er en gravlund som ligger på 1218 Glendon Avenue i Westwood Village-området i Los Angeles i California.
Gravlunden er det siste hvilestedet til flere av underholdningsindustriens mest kjente navn, men det var ikke alltid like ettertraktet. Da det ble klart at Marilyn Monroe skulle legges til hvile der, skapte det forbauselse. Joe DiMaggio, som var med på å arrangere begravelsen hennes, valgte denne gravlunden på grunn av dens skjulte beliggenhet. Avgjørelsen førte til at dette ble en av de fremste gravlundene i Los Angeles. Westwood Village Memorial Park Cemetery har dermed, sammen med Forest Lawn Memorial-Parks & Mortuaries, blitt et av de mest ettertraktede hvilestedene for kjente personer i Hollywood.
Chris Lee (ishockeyspiller)
Chris Lee (født 3. oktober 1980) er en canadisk ishockeyspiller.
Han representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han tok bronse.
Mabitac
Mabitac (Bayan ng Mabitac) er en kommune på Filippinene. Kommunen ligger på øya Luzon og tilhører provinsen Laguna. Folkemengden var på 20,530 innbyggere i 2015.
Mabitac er inndelt i 15 barangayer.
Berit Johannessen
Berit Johannessen (født 17. mars 1951 i Oslo) er en norsk tidligere langrennsløper. Hun representerte Fossum Idrettsforening.
Johannessen vant 10 km i NM på ski, langrenn i 1978. Hun deltok under vinter-OL for Norge i 1976 i Innsbruck med 20.-plass på 5 km, 23.-plass på 10 km og var med på laget som kom på 5.-plass i stafetten. I 1978 ble hun første norske kvinne som vant 10 km i Holmenkollen.
Chay Genoway
Chay Genoway (født 20. desember 1986) er en canadisk ishockeyspiller.
Han representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han tok bronse.
Bundesliga 2005–2006
Bundesliga 2005–2006 var den 43. sesongen siden opprettelsen av ligaen. Den ble spilt i tidsrommet fra 5. august 2005 til 13. mai 2006. Bayern München ble seriemester, fem poeng foran Werder Bremen. 1. FC Kaiserslautern, 1. FC Köln og MSV Duisburg rykka ned. Werder Bremen skåret flest mål med 79.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Microphotus
Microphotus er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) lysbiller (Lampyrinae) i familiegruppen lysbiller.
Utseende
Hannene er middelsstore (gjerne 8-10 millimeter), avlange, gjerne gulaktige og svarte lysbiller. Hodet er dekket av pronotum, antennene nokså korte og trådformede. Hunnene er larvelignende (neoteniske), ryggplatene svarte, de membranøse områdene rundt gjerne rosa, eller kroppen kan være helt rosa.
Utbredelse
Utbredt i de vestlige delene av USA og Mexico.
Adele Jergens
Adele Jergens (født Adele Louisa Jurgens 26. november 1917, død 22. november 2002) var en amerikansk skuespillerinne, danserinne og modell.
Barndom
Adele Louisa Jurgens ble født 26. november 1917 i Brooklyn i New York City, som den yngste av fire søsken. Som barn tok hun balletttimer, men ble senere mer interessert i burlesk. Som 14-åring fikk Jergens stipend på Albertina Rasch Dance School på Manhattan.
Karriere
Da Jergens var i tenårene arbeidet hun som korpike på Brooklyn Fox Theatre, og senere i Ziegfeld Follies, for å forsørge familien. Jergens debuterte på Broadway i 1935, da hun var korpike i musikalen Jubilee. Hun fikk kontrakt med John Robert Powers' modellbyrå i 1938, og arbeidet en kort periode som en Rockette. Jergens fikk mye opperksomhet da hun ble kåret til Miss World's Fairest på New York World's Fair 1939.
På begynnelsen av 1940-tallet var hun reserven til Gypsy Rose Lee i Broadway-forestillingen Star and Garter. Da Lee var borte et par uker grunnet sykdom, ble Jergens oppdaget av en talentspeider og fikk filmkontrakt. Hun hadde først en kortvarig kontrakt med 20th Century Fox, før hun signerte en sjuårskontrakt med Columbia Pictures.
De neste årene spilte Jergens i filmer som Tusen og en natt (1945), med Cornel Wilde og Evelyn Keyes, The Corpse Came C.O.D. (1947), med George Brent og Joan Blondell, Down to Earth (1947), med Rita Hayworth, Jeg viser børster (1948), med Red Skelton, og Fortidens skygger (1948), med William Holden. Hun spilte også moren til Marilyn Monroe i Ladies of the Chorus (1948), til tross for at hun bare var ni år eldre enn henne.
På 1950-tallet spilte Jergens i filmer som Sugarfoot (1951), Abbott og Costello og den usynlige mann (1951), Somebody Loves Me - Slagerkavalkaden (1952), Unna for brannmann (1954), Spindelvev (1955) Day the World Ended (1955) og Girls in Prison (1956), samt hadde gjesteroller i TV-serier som Racket Squad, The Abbott and Costello Show, I Married Joan, Damon Runyon Theater og The George Burns and Gracie Allen Show.
Jergens pensjonerte seg i 1956 for å fokusere på morsrollen. Hun fikk en stjerne på Hollywood Walk of Fame i 1960.
Privatliv
I 1949 innledet Jergens et forhold til den daværende skuespilleren Ronald Reagan. Den 6. oktober 1951 giftet hun seg med skuespilleren Glenn Langan i New York. De hadde møttes under innspillingen av Treasure of Monte Cristo (1949), og spilte senere sammen i The Big Chase (1954). Ekteparet fikk sønnen Tracy sammen, og var gift til Langans død i 1991. Jergens døde 22. november 2002 i sitt hjem i Camarillo i California.
Vila Nova de Foz Côa
Vila Nova de Foz Côa er en bykommune med om lag 8000 innbyggere i det portugisiske distriktet Guarda.
Freguesier
I 2013 ble antall freguesier (sogn) i kommunen redusert fra 17 til 14:
Afrikanske småkatter
Afrikanske småkatter eller ørkengauper (Caracal) er en gruppe med mindre kattedyr som stammer fra Afrika og tilhører kattefamilien. Disse kattene kalles også karakallinjen.
Tidligere var C. caracal eneste art i denne slekten, men nyere genetisk forskning viser at også C. aurata og C. serval hører hjemme her. Disse var tidligere plassert i hver sine slekter, kalt henholdsvis Profelis og Leptailurus.
Fylogeni
Fylogeni etter Johnson m. fl., 2006.
Danny Tripp
Danny Tripp er en fiktiv rollefigur i TV-serien Studio 60 on the Sunset Strip spilt av Bradley Withford, kjent fra Presidenten. I serien er Danny Tripp en produksjonsleder, sammen med Matt Albie. I den første episoden tar de over styringen på Studio 60, det fiktive tv-programmet som serien handler om. Før det, regisserte han filmer som Albie hadde skrevet, men den neste filmen kunne han ikke jobbe med, fordi han hadde testet positivt for kokain, og derfor takket han ja til tilbudet fra NBS om å overta programmet. Han blir forelsket i Jordan McDeere, og de får senere i serien et forhold.
Södertälje-Nykvarn Orientering
Södertälje-Nykvarn Orientering (SNO) er en svensk orienteringsklubb som ble stiftet i 1998. Klubben startet sin virksomhet i forkant av 1999-sesongen.
Klubbdrakten er mørkeblå og hvit med innslag av gult.
Orienteringsklubben har flere løpere i stallen som har hevdet seg internasjonalt, både på dame- og herresiden. De har virksomhet for løpere på elite-, ungdoms-, barne- og mosjonsnivå. De har eget klubbhus i Tveta, like utenfor Södertälje.
Klubben vant den aller første utgaven av Night Hawk, den største orienteringsstafetten i Norge, tilbake i 2013. De vant Tiomila i 2005 og 2016 og damestafetten under Tiomila i 2009 og 2011. Verdensmester og europamester Jonas Leandersson løper for SNO.
Meritter
Tiomila, herrer (2) : Tiomila, damer (2) : Night Hawk, herrer (1) : 25-manna (3) : Smålandskavlen, herrer (2) :
Liste over beleiringer
En beleiring er en militær aksjon som avskjærer en by, en befestning eller ett landområde fra omverdenen.
Miguel Capuccini
Miguel Capuccini (1904–1980) var en uruguayansk fotballspiller som blant annet spilte for Peñarol.
Flatvær
Flatvær er en gruppe småøyer i Dronning Maud Land i Antarktis. Den ligger på østsiden av innløpet til Lützow-Holmbukta, om lag fire kilometer utenfor Kronprins Olav Kyst. Den største av øyene er Ongul, andre øyer er Utholmen, Meholmen, Nesøya, Pollholmen, Teøyane, Ongulgalten, Ongulkalven og Kalvholmen.
Japanese Antarctic Research Expedition (JARE) ga øyene som ligger mellom 68°55.5'S–69°05.5'S og 39°25'Ø–39°40'Ø navnet Ongul Syotô (Onguløyene) i 1977. Japans hovedbase i Antarktis, Syowa, ligger på Ongul.
Something to Do
Something to Do er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Donald Crisp.
Glenn Branca
Glenn Branca (født 6. oktober 1948 i Harrisburg, død 13. mai 2018 i New York) var en amerikansk komponist. Han ble regnet som en minimalistisk komponist, og hans arbeid knyttes til andre avantgardistiske bevegelser som No Wave-bevegelsen.
Glenn Branca kombinerte rock med kunstmusikk type Philip Glass, Steve Reich og LaMonte Young. Branca måte å komponere på ved å bruke klangflater og musikalske tettheter framfor rytme, beat og de vanlige rock-klisjéene skulle få stor innvirkning på rocken i 80- og 90-åra. I 1980 begynte han å bruke mange el-gitarister, opptil 10 samtidig, for å bygge opp voldsomme minimalistiske støyvegger. Mange kjente gitarister var innom hans forskjellige gitar-konstellasjoner. To av dem var Lee Ranaldo og Thurston Moore, som videreførte Branca's idéer igjennom sitt band, Sonic Youth.
Jelena Radionova
Jelena Igorevna Radionova (russisk: Елена Игоревна Радионова; født 6. januar 1999 i Moskva) er en russisk kunstløper. Hun tok bronsemedaljen under VM 2015, og har sølv fra EM 2015 og EM 2016. På juniornivå har hun gull fra Junior-VM 2013 og 2014, og gull fra Junior Grand Prix -finalen 2012-13.
Hege Peikli
Hege Peikli Randall (født 23. april 1957 i Oslo) er en norsk tidligere langrennsløper. Hun representerte Lambertseter Idrettslag.
Peikli deltok under vinter-OL for Norge i 1980 i Lake Placid med 37.-plass på 10 km.
Rebecka Martinsson
Rebecka Martinsson er en svensk fjernsynsserie basert på Åsa Larssons kriminalromaner. Serien handler om forretningsadvokaten Rebecka Martinsson som flytter fra Stockholm til sine hjemtrakter utenfor Kiruna og blir påtalejurist i Åklagarmyndigheten når en venn fra barndommen blir myrdet.
Tittelrollen ble spilt av Ida Engvoll i den første sesongen. I den andre sesongen overtok Sascha Zacharias.
Ragna Ringdal
Ragna Margrethe Ringdal (1896–1951, født Støverud) var en norsk tidlig forkjemper for psykisk utviklingshemmedes rettigheter.
Bakgrunn og ekteskap
Hun var datter av en dyrlege fra Larvik, og vokste opp i Sandefjord. Under første verdenskrig arbeidet hun som telegrafist, og hun var også aktiv i Sandefjord Turn- & Idrettsforening.
Sommeren 1918 giftet hun seg med skipsrederen Olav Ringdal. I 1920-årene flyttet de til Oslo, der ektemannen bygget opp rederiet sitt. Ragna Ringdal deltok i rederidriften ved å designe innredningen av lugarer, messer og salonger i flere av skipene deres.
Ragna Ringdals daghjem
Ragna og Olav Ringdal hadde en sønn med psykisk utviklingshemming, og Ragna drev i mange år sosialt arbeid på vegne av det som i datidens språkbruk het «åndssvakesaken». Hun stod bak «Ragna Ringdals Klubb», som arbeidet for å bedre denne gruppens kår. Etter Ragna Ringdals bortgang i 1951 donerte ektemannen 300 000 kr til et nytt daghjem for utviklingshemmede, og 10. september 1953 åpnet Ragna Ringdals daghjem dørene på Nordre Åsen i Oslo. Prinsesse Astrid foresto åpningen, og forfatter Inger Hagerup skrev diktet «Våre små søsken» som prolog til høytideligheten.
Diktet ble senere tonesatt av Tore Magnus Pettersson og med den sangen vant han «Talent '71», som ble samsendt i NRK radio og fjernsyn 27. november 1971. På 50-års jubileet for Ragna Ringdals Daghjem var Prinsesse Astrid tilbake på institusjonen sammen med bl.a. Wenche Foss og da ble prologen «Våre små søsken» fremført på nytt – denne gang ved komponisten.
Grete Kummen
Grete Kummen (født 21. april 1952 i Sigdal) er en norsk tidligere langrennsløper. Hun representerte Idrettslaget Heming og IL i BUL.
Kummen vant 10 km i NM på ski, langrenn i 1976, og hun gikk på BULs lag som tok NM-gull på 3 x 5 km stafett samme år. Hun deltok under vinter-OL for Norge i 1976 i Innsbruck med 8.-plass på 5 km, 15.-plass på 10 km og var med på laget som kom på 5.-plass i stafetten.
Lise Lindbæk
Elise Aubert Lindbæk, kjent som Lise Lindbæk (født 1. januar 1905 i København, død 13. mars 1961 i Kiel) var en norsk journalist, oversetter og forfatter. Hun rapporterte blant annet fra borgerkrigen i Spania (1936–1939) som frilans krigskorrespondent for Dagbladet, og ble kjent som Norges første kvinnelige krigskorrespondent.
Bakgrunn
Lise Lindbæk var datter av historiker Johannes Peder Lindbæk og lærer, forfatter og filmsensor Sofie Aubert Lindbæk. Faren var kjenner av danske kirkelige forhold i den katolske førreformatoriske tid og var krigskorrespondent under første verdenskrig. . Lise var barnebarn av professor Ludvig Mariboe Benjamin Aubert og forfatter Elise Aubert, niese av dommer Bille Aubert og tante til Jannik Lindbæk og Peter Lindbæk.
I 1922 avla hun examen artium på Frogner gymnas, og studerte senere språk og klassisk arkeologi.
Gilbert Brulé
Gilbert Brulé (født 1. januar 1987) er en canadisk ishockeyspiller.
Lise Lindbæk
Ekteskap
Lindbæk ble gift med arkeolog og redaktør Sanfrid Neander-Nilsson i 1927, og de fikk en datter i 1929, men skilte seg i 1933. Årsaken til at ekteskapet havarerte var at mannen sympatiserte med nazistene, mens Lindbæk var i ferd med å utvikle et glødende antifascistisk engasjement. I 1932 deltok hun på Walter Fürsts diskusjonsserie Den Nasjonale Klubb, der hun holdt foredrag over temaer som nazismen og kommunismen.
Samme år som ekteskapet brøt sammen møtte Lindbæk Max Hodann, en tysk sexolog som hadde flyktet fra nazistene. De var begge engasjert i jødenes situasjon, reiste til Palestina og sammen skrev de boken Jødene vender hjem. Lindbæk og Hodann flyttet sammen i Oslo. Hodanns virke som seksualopplyser, parets antifascistiske holdninger og samboerskapet førte til at Nasjonal Samling satte i gang en bakvaskingskampanje mot dem.
Etter Hodanns død innledet hun et forhold til Arbeiderparti-politikeren Sven Oftedal, men han døde brått en kort tid senere.
Ved fronten i Spania
Lindbæk viste seg som en uredd journalist og tilbrakte mye tid ved fronten. Her opplevde hun ofte farlige situasjoner. I en reportasje i Dagbladet fra januar 1938 beskriver hun hvordan hun sammen med forfatter Nordahl Grieg ble nødt til å låne en tank for å unnslippe fiendens granatild. I perioden 1936–1937 fulgte Lindbæk Bataljon Thälmann i De internasjonale brigadene og skrev øyenvitneskildringer fra avgjørende militære begivenheter, såvel som fra de ideologiske og politiske spenningene internt i den republikanske fronten. I tillegg til den viktige jobben som krigskorrespondent fungerte hun som både sjelesørger og sykepleier for soldatene i De internasjonale brigadene.
Selv om Lindbæk aldri ble medlem av noe kommunistisk parti, sympatiserte hun med kommunistene i Spania og var kritisk til den trotskistisk orienterte POUM-militiaen som hun mente bidro til å splitte Francos motstandere.
Lindbæk beskrev selv arbeidet sitt som et «forsøk på å skrive krigens historie midt under krigen.» I 1938 kom boken Bataljon Thälmann med Lindbæks skildringer av livet ved fronten ut. Også erindringsboken Spania og vi og selvbiografien Brennende jord handler for en stor del om Lindbæks opplevelser i Spania.
Konflikt med Dagbladet
Til tross for at Lise Lindbæk oppnådde noe av en legendestatus i norsk pressemiljø ble hun aldri fast ansatt i Dagbladet, avisen som hadde trykket flest av hennes reportasjer fra Spania. Hun var også sterkt kritisk til den linje Dagbladet la seg på i spørsmålet om det ville bli storkrig i Europa i 1938-1939. Forfatteren Johan Borgen som skrev fast i avisens spalter gikk iherdig inn for det han mente, i likhet med den britiske statsminister Neville Chamberlain ville bli: «Fred i vår tid». Lindbæk hadde tidlig begynt å stille kritiske spørsmål ved Hitler og hans politikk, noe som førte til at hennes reportasjer sto i sterk kontrast til Dagbladets linje.
Under annen verdenskrig
Da Franco gikk seirende ut av borgerkrigen i Spania fulgte Lindbæk flyktningene over til Frankrike, og skrev om deres situasjon. Sommeren 1940 tok tyskerne Paris, og det ble umulig for henne å komme seg hjem til det okkuperte Norge. Som kjent antifascist måtte hun flykte, og endte i Casablanca. Etter et års tid der kom hun seg til USA, der hun jobbet for Nordisk Tidende og underviste ved universitetet. Under annen verdenskrig engasjerte hun seg sterkt for krigsseilerne, og i 1943 ble hun den første som talte deres sak med boka Tusen norske skip.
Privatliv etter krigen
Da Lindbæk vendte tilbake til Norge etter frigjøringen, hadde hun ikke truffet datteren på seks og et halvt år. Forholdet med Max Hodann hadde tatt slutt i 1939, og Lindbæk hadde ikke noe lykkelig kjærlighetsliv etter krigen. Hun hadde også utviklet et alkoholproblem og hadde økonomiske vansker.
I perioden 1945–1949 jobbet Lindbæk som journalist i FN-tjeneste. I 1949 kom boken FN: inntrykk og opplevelser fra Lake Success og Paris. Fra 1950 livnærte hun seg blant annet som oversetter.
Lindbæk døde i 1961 etter å ha kastet seg på sjøen ved havna i Kiel. Hun er gravlagt i Roskilde i Danmark.
I kulturen
I 2005 oppførte Nationaltheatret forestillingen Lise L om Lindbæks liv. Manusforfatter Liv Heløe fikk Ibsenprisen 2006 for stykket Tre år senere ble stykket omarbeidet til hørespill for NRK P2.
Bibliografi
Oversettelser
Oxynoemacheilus
Oxynoemacheilus er ei slekt av ferskvannsfisker.
Slekta omfatter en rekke små smerlinger med ganske variabelt utseende. Den er kanskje et polyfyletisk oppsamlingstakson for arter som mangler klare kjennetegn så de kan plasseres i andre slekter. Artene kan deles inn i to grupper: Den ene gruppen har forholdsvis slank kropp og spord, tegninger med ganske sterke kontraster, kløftet halefinne og hos noen arter har hannene en hudlapp under øyet. Den andre gruppen har kraftigere kropp og spord, marmorerte brune tegninger, en nesten rett ende på halefinnen og ingen lapp under øyet hos hannene. Den siste gruppen er ofte blitt inkludert i Barbatula.
Oxynoemacheilus er utbredt fra Albania og Hellas i vest til Nord-Kaukasia i nord, vestlige Iran i øst og Israel i sør. Artsrikdommen er størst i Anatolia og nedslagsfeltet til Eufrat og Tigris. Kottelat (2012) plasserer midlertidig ‘Oxynoemacheilus’ oxianus fra Aralsjøens nedslagsfelt i denne slekta, men antar at den tilhører ei slekt som ennå ikke er beskrevet.
Bănărescu & Nalbant beskrev i 1966 Oxynoemacheilus som ei underslekt av Noemacheilus. De fleste vestpalearktiske artene i Noemacheilus er seinere flyttet til Orthrias, og så til Barbatula. Kottelat og flere andre systematikere mener nå at Oxynoemacheilus er ei egen slekt. Seks arter som Prokofiev (2009) plasserte i Paracobitis, samt Nun galilaeus og Seminemacheilus tongiorgii, ble i 2011 av Freyhof et al. flyttet til Oxynoemacheilus.
I 2016 ble også Ilamnemacheilus longipinnis flyttet til Oxynoemacheilus, samtidig som Oxynoemacheilus kermanshahensis ble flyttet til ei nyopprettet slekt, Sasanidus.
Arter og utbredelse
I mars 2022 ble følgende 68 arter regnet som gyldige:
AV Technology Dragoon
Dragoon er en serie pansrede personellkjøretøyer med fire hjul fra amerikanske AV Technology. De ble utviklet på 1970-tallet og finnes i en rekke varianter. Drivverket bruker deler fra M113 og amerikanske 5-tonns militærlastebiler.
Kjøretøyet er i bruk i Thailand, Tyrkia, USA og Venezuela.
Annibale Albani
Annibale Albani  (født 15. august 1682 i Urbino det som den gang var Kirkestaten, død 21. oktober 1751 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler.
Bakgrunn, slekt
Andre kardinaler i slekten var Gian Girolamo Albani (kreert 1570), Gianfrancesco Albani (kreert 1690 – ble pave Klemens XI i 1700), Alessandro Albani (1721), Gian Francesco Albani (1747) og Giuseppe Albani (1801).
Kardinal
Albani var guvernør av Frascati og for Castel Gandolfo-området 1712–1726. Han bosatte seg i Urbino der han skrev en biografi om sin onkel, pave Klemens XI.
Han deltok ved konklavet i 1721 som valgte pave Innocens XIII, konklavet i 1724 som valgte pave Benedikt XIII, konklavet i 1730 som valgte pave Klemens XII, og konklavet i 1740 som valgte pave Benedikt XIV.
Han redigerte i to bind pave Klemens XIs brev, skriv og buller (1724), verket Menologium Græcorum (1727) og byen Urbinos historiske memoarer (1722–24).
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Magnus Blindes og Harald Gilles saga
Magnus Blindes og Harald Gilles saga er den fjortende sagaen i sagasamlingen Heimskringla, skrevet av den islandske skalden, historikeren og høvdingen Snorre Sturlason. Sagaen handler om de norske samkongene Magnus Blinde og Harald Gille. Magnus og Harald ble norske konger i 1130, og Harald fortsatte å være konge frem til sin død i 1136. Magnus ble derimot avsatt i 1135, men ble konge igjen to år etter og frem til sin død i 1139.
Bakgrunn
For å forstå Magnus' og Haralds situasjon da de ble konger, må vi konsultere Magnussønnenes saga. Magnus Blinde var sønn av kong Sigurd Jorsalfare, mens Harald Gille var sønn av kong Magnus Berrføtt. Magnus Blinde altså var Haralds nevø. De to mennene ble konger i 1130, da Magnus' far og Haralds bror, Sigurd, døde i Oslo. Forholdet mellom onkel og nevø var svært dårlig. Harald hadde nemlig oppsøkt Magnus' far Sigurd bare noen få år tidligere og påstått at han var kong Magnus Berrføtts sønn og Sigurds bror. For å bevise sin herkomst, gjennomførte Harald jernbyrd ved å trå på ni glødende plogjern. Harald kom uskadd fra jernbyrden, og Sigurd anerkjente ham som sin bror. Harald lovet imidlertid å avstå fra å kreve kongsnavn så lenge Sigurd og sønnen Magnus levde. Dette skjedde på Sem i Vestfold. Magnus' og Haralds regjeringstid ble starten på borgerkrigstiden i Norge, en periode med innbyrdes kriger mellom ulike konger og kongsemner som skulle vare helt frem til 1240.
Zonopteroides
Zonopteroides er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Magnus Blindes og Harald Gilles saga
Om sagaen
Magnus Blindes og Harald Gilles saga består av 16 kapitler. Den inneholder også noen utdrag fra skaldekvad, av skaldene Halldor Skvalldre, Einar Skulason og Ivar Ingemundsson. I tillegg til å handle om Magnus og Harald, forteller sagaen også om Sigurd Slembe, en tronpretendent som påstod han var sønn av Magnus Berrføtt (og dermed Haralds bror og Magnus Blindes onkel). Sagaen starter med at Magnus og Harald blir konger i 1130, og slutter med Haralds død i 1136. Fortellingen om resten av Magnus' liv finnes i Haraldssønnenes saga.
Zonopteroides
Utseende
En ganske stor, avlang, svart trebukk med brungule dekkvinger. Denne arten har ikke metallisk glans. Antennene er rundt halvparten så lange som kroppen, noe kraftige og litt sagtakkede. Pronotum er nærmest sylindrisk med en butt tann midt på hver side. Hver dekkvinge har en rund, svart flekk i midten og svart spiss. Beina er ganske slanke.
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Sri Lanka.
John Hollen
John Hollen (født 16. september 1944 i Molde) er en norsk forfatter som har skrevet både scenedramatikk, fjernsynsdrama, dikt, hørespill, barnebøker, sakprosa og romaner. Han er siden 2004 bosatt i Hafrsfjord i Stavanger.
Han vokste opp i Kristiansund, og flyttet 21 år gammel til Oslo. Han arbeidet i reklamebransjen fra 1965 til 1975, ble deretter frilans forfatter. Han debuterte med barneboka Ruska (Gyldendal, 1976). Hans første roman for voksne var Det spanske eventyret (1988). På 1980- og 1990-tallet var han skribent i Aftenpostens kulturavdeling og medarbeider i NRK P2.
Sammen med komponist Gisle Kverndokk laget han i 1995 en barneopera basert på Roald Dahls Georgs magiske medisin. Han har også skrevet libretto til operaen Eldorado Bacalao (1992) og Blåere enn havet (1997), alle tre var bestillingsverk fra Operaen i Kristiansund. Kjøttbeinmysteriet (1988) er et dukketeaterstykke i crime noirstil, først oppført på Oslo Nye Teater 1988. Enakteren Invitasjonen ble oppført på Det Norske Teatret våren 1989.
Magnus Blindes og Harald Gilles saga
Samkongedømmet
Sagaen starter med at Magnus ble tatt til konge i Oslo etter farens død. Omtrent samtidig lot Harald seg ta til konge på Haugating i Tønsberg. Snorre innleder med en beskrivelse av de to mennene: «''Magnus var vakrere enn alle andre menn som dengang var i Norge. Han var storaktig og grusom, en stor idrettsmann; men det var den vennesælhet hans far hadde hatt, som mest vant vennskap for ham hos allmuen. Magnus var svær til å drikke, han var pengekjær, lite hyggelig og omgjengelig. Harald Gille var vennlig og lystig, han ville gjerne holde moro, han var ikke stor på det, gavmild så han ikke sparte på noe for sine venner; han tok gjerne imot råd,så han lot andre styre med seg så mye de ville.''» Det at Harald skal ha vært mer vennlig enn Magnus, gjorde at han fikk mange tilhengere, noe som gjorde at Magnus så seg nødt til å gå med på å dele landet med Harald. De to kongene holdt fred med hverandre en stund, åpen krig mellom dem ble det først med slaget ved Fyrileiv i 1134. I dette slaget fikk Magnus seier, og Harald flyktet til Danmark for å søke hjelp hos danske kong Erik Emune.
Harald avsetter Magnus
Harald fikk både menn og skip hos Erik, og dro snart tilbake til Norge. Etter slaget ved Fyrileiv hadde mesteparten av landet gått over til å støtte Magnus, men nå fikk Harald flere tilhengere igjen, spesielt i Viken. Da Harald kom til Sarpsborg, tok han to av Magnus' lendmenn, Asbjørn og Nereid, til fange og drepte dem på brutalt vis ved å henge den ene og kaste den andre i Sarpsfossen. Da Magnus fikk høre dette, satt han i Bergen, og kalte til seg de beste høvdingene der for å få råd om hva han skulle gjøre. En av høvdingene, Sigurd Sigurdsson, mente at Magnus burde inngå forlik med onkelen, men Magnus ville ikke høre på dette. Julaften 1134 kom Harald til Bergen, og Magnus begynte å ruste opp. 7. januar 1135 angrep Harald og 900 mann. Flere av Magnus' støttespillere rømte da de fikk se Haralds store hær. Harald greide å ta Magnus og flere av mennene hans til fange. Sammen med rådgiverne sine bestemte Harald at Magnus skulle avsettes og at han selv skulle være enekonge. Haralds treller fikk i oppgave å lemleste Magnus. De stakk ut øynene på ham og hogg av den ene foten, og til slutt ble han gjeldet. Denne hendelsen var opphavet til Magnus' tilnavn «Blinde». Harald beslagla Magnus' eiendeler, og drepte biskopen i Stavanger, Reinald, en venn av Magnus, fordi Harald mistenkte ham for å ha gjemt unna noen av Magnus' kostbarheter.
Sigurd Slembe
Etter dette var kampen mellom Harald og Magnus over, og Snorre går over til å fortelle om vendernes angrep på Konghelle. Deretter kommer Sigurd Slembe, eller «Slembedjakn» inn i sagaen. Sigurd hadde fått høre at han var sønn av Magnus Berrføtt, og reiste til både Orknøyene, Skottland og Danmark for å skaffe seg tilhengere. At Sigurd fikk støtte i Danmark, mente tilhengerne til Harald var svik. Sigurd oppsøkte Harald og ville ha ham til å anerkjenne ham som sin bror men skjønte fort at det ikke nyttet. Kong Harald oppholdt seg i Bergen, og Sigurd holdt seg der i skjul for å få anledning til å drepe sin angivelige bror. Sigurd greide å få overbevist noen av Haralds hirdmenn til å hjelpe seg. De to hirdmennene som samarbeidet med Sigurd, fortalte Harald at de hadde et veddemål om hvem Harald ville ligge hos den natten - kona Ingerid eller frillen Tora. En av mennene fortalte da kongen at han hadde veddet på at kongen ville ligge hos Ingerid. Kong Harald lo og sa at «du vinner nok ikke veddemålet». Slik fikk mennene vite hvor kongen skulle være om natten, og fortalte dette til Sigurd. Sigurd og noen menn greide dermed å ta seg inn til der Harald sov, og drepte ham. Sigurd lyste drapet på seg og bad om å bli tatt til konge, men mennene som før hadde fulgt Harald, ville ikke gi seg innunder en konge som hadde drept sin egen bror, og Sigurd ble dømt fredløs. Sigurd flyktet fra Bergen og dro Sogn og Fjordane og ble tatt til konge der. Snorre avslutter sagaen med et kvad av Ivar Ingmundesson: Ved Haralds fall horder og sygner tok mot den milde sønn til Magnus [Sigurd Slembe]
Da svor mange menn på tinget i broders sted for kongesønnen
Quinqueremen fra Venezia
Quinqueremen fra Venezia var et stort fartøy bygget og sjøsatt av skipsbyggeren Vettor Fausto, mesterbyggeren i det venetianske Arsenalet i 1529. Dimensjonene på dette storskipet var oppgitt av historikeren Marino Saunto (1466–1536) til å være på 28 passo i lengde. Den hadde en besetning på to hundre roere og en bestykning på 100 geværer og annet skyts. Navnet på denne bemerkelsesverdige galeien fra 1529 er ikke kjent, og trolig hadde aldri et permanent skipsnavn fram til november 1570.