cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skorås søndre batteri
Skorås søndre batteri ligger på vestsiden av Glomma noe sør for Solbergfoss kraftverk i Indre Østfold kommune. Batteriet ble anlagt i 1902–1903 som resultat av usikkerhetene som ledet frem til unionsoppløsningen i 1905. Det var bygget for fire 10,5 cm kanoner fra Posisjonsartilleriet, hver med seks manns betjening. Bemanningen ved batteriet kunne være 118 mann og ca. 104 hester.
Anlegget er kraftig bygget dels med overdekkede rom for mannskapene og ammunisjonsmagasin.
Batteriet skulle sammen med Skorås nordre batteri og Langenes batteri hindre en overgang over Glomma mellom Mørkfoss og Fossum med Onstadsund og jernbanebroen.
Anlegget er fredet og fortsatt i Forsvarets eie.
Feltkapasitet
Feltkapasitet er en betegnelse på jordas vanninnhold etter en nedbørsepisode med påfølgende drenering av store porer grunnet gravitasjonskrefter. Vannet som er i jorda ved feltkapasitet blir holdt tilbake av kapillarkrefter. I godt sortert sand og grus vil det meste av vannet renne ut og lite være til stede ved feltkapasitet. I silt/leire blir derimot en langt større del av vannet værende.
Norgesmesterskapet i håndball for kvinner innendørs 1958
Norgesmesterskapet i håndball for kvinner innendørs 1958 var en norsk håndballturnering som kåret innendørs-norgesmesteren i håndball for kvinner 1958.
Dette var det første innendørs-NM som ble arrangert i håndball. Norges Håndballforbund bestemte at det skulle arrangeres et innendørs-NM først i januar 1958. Hele turneringen ble avviklet i Nordstrandhallen i Oslo 5.–25. mars.
Chou Wen-chung
Chou Wen-chung (født 29. juni 1923 i Chefoo i provinsen Shandong i Kina, død 25. oktober 2019 i New York ) var en amerikansk komponist av kinesisk herkomst.
Chou kom i 1946 til USA. Han studerte først arkitektur ved Yale University og deretter komposisjon ved New England Conservatory of Music. I 1949 traff han Edgard Varèse og ble hans venn og elev. I 1982 ble han medlem av American Academy of Arts and Letters, i 1984 komposisjonsprofessor ved Columbia University. Han grunnla Fritz Reiner Center for Contemporary Music, som han ledet fra 1984 til 1991, og i 1978 Center for U.S.-China Arts Exchange.
Junior-VM på skøyter 1994
Junior-VM på skøyter 1994, det 21. offisielle juniorverdensmesterskapet i ISU-regi, ble arrangert på Sportforum Hohenschönhausen i Berlin, Tyskland den 4., 5. og 6. mars 1994.
Iván Pérez
Iván Pérez (født 29. juni 1971) er en spansk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sjetteplass med det spanske landslaget. Under Sommer-OL 1992 deltok han for Cuba.
FC Barcelona i 1990–1991
Med seire i de første seks kampene fikk Barcelona den beste sesongstarten på over seksti år. Etter fem år i skyggen av erkerival Real Madrid, seilte Barcelona inn til sitt ellevte seriemesterskap uten den helt store motstanden. Laget opplevde likevel sine utfordringer underveis. Libero Ronald Koeman tilbragte fem måneder på sidelinjen pga problemer med en akillessene. I starten av desember pådro den temperamentsfulle angrepsspilleren Stoitsjkov seg to-måneders utestengelse for å ha tråkket en dommer på foten. Trener Johan Cruijff pådro seg hjerteinfarkt i mars og trengte flere uker på å komme til krefter etter operasjon. I hans fravær ble laget ledet i ni kamper av hans assistent Carles Rexach. Til tross for disse tilbakeslagene fortsatte Barcelona spille underholdende og angrepsvillig fotball inntil noen få uker gjenstod av sesongen, da ligatittelen allerede var hanket i land.
På tabellen så Barcelona aldri ut til å være i fare for å bli innhentet. Atlético Madrid var det eneste laget som ga noen konkurranse. Med seieren over Atlético i mars hektet Barcelona dem av. I sin tredje sesong som trener for Barcelona, hadde Cruijff endelig fått taktikken til å fungere fullt ut. Nyankomne Goikoetxea og Stoitsjkov ga laget ny tyngde på topp, mens Amor og Bakero tilførte styrke og oppfinnsomhet fra sentral midtbane. I de bakre rekker framstod Zubizarreta og Koeman som stødige bautaer, mens Nando og Ferrer etablerte seg som solide forsvarsspillere. Lagets gode sesong ble ytterligere understreket av at landslagstrener Luis Suárez formet kjernen av sitt lag med spillere fra Barcelona.
Nederlaget for Manchester United i finalen av Cupvinnercupen ble et skår i gleden. Savnet av suspenderte Zubizarreta og Amor, og Stoitsjkov som var ute med skade, var merkbart mot en motstander som spilte med større entusiasme den kvelden.
Tabellplassering per serierunde
=Kamper=
Supercopa de España
Barcelona tapte finalen 1-5 sammenlagt
Copa del Rey
{{Fotballresultater kollapsbar }} Barcelona vant åttendedelsfinalen 6-1 sammenlagt
Barcelona vant kvartfinalen 7-0 sammenlagt
{{Fotballresultater kollapsbar }} Barcelona tapte semifinalen 3-4 sammenlagt
Cupvinnercupen
Barcelona vant sekstendedelsfinalen 7-3 sammenlagt
Barcelona vant åttendedelsfinalen 5-1 sammenlagt
Barcelona vant kvartfinalen 4-3 sammenlagt
Barcelona vant semifinalen 3-2 sammenlagt
= Spillerstatistikk =
= Overganger =
= Spillere på landslag = Kun landskamper spilt mens klubbsesongen pågikk er medregnet. <p style="font-size:1.5em;font-family:'Linux Libertine','Georgia','Times',serif;border-bottom:1px solid #a2a9b1;"> <p style="font-size:1.5em;font-family:'Linux Libertine','Georgia','Times',serif;"> <p style="font-size:1.5em;font-family:'Linux Libertine','Georgia','Times',serif;border-bottom:1px solid #a2a9b1;"> <p style="font-size:1.5em;font-family:'Linux Libertine','Georgia','Times',serif;border-bottom:1px solid #a2a9b1;"> <p style="font-size:1.5em;font-family:'Linux Libertine','Georgia','Times',serif;border-bottom:1px solid #a2a9b1;">
=Barcelona Atlètic= Under ledelse av Quique Costas endte klubbens reservelag Barcelona Atlètic sesongen på førsteplass i 2ª División B Grupo IV.
Spillerstall
=Referanser=
= Kilder =
Xavier García
Xavier García (født 5. januar 1984) er en spansk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på sjetteplass med det spanske landslaget.
Premi Carlemany
Premi Carlemany per al foment de la lectura, tidligere Premi Carlemany de novel·la, er en katalansk litteraturpris.
Prisvinnere
Disse har mottatt prisen:
Premi Carlemany de novel·la
Premi Carlemany per al foment de la lectura
Herbie Flowers
Brian Keith «Herbie» Flowers (født 19. mai 1938 i Isleworth i Hounslow i Middlesex) er en britisk studiomusiker som har spesialisert seg på bassgitar, kontrabass og tuba. Han ble kjent for alvor da han opptrådte med både David Bowie, Elton John og senere Lou Reed og T. Rex. I tillegg har Flowers opptrådt med kjente musikere som Tom Jones, Roy Harper, Paul McCartney og Frank Sinatra.
Biografi
I 1969 var Flowers med på å grunnlegge gruppa Blue Mink, og spilte på deres låt «Melting Pot», som til slutt endte på en tredjeplass på den britiske singlelisten UK Singles Chart. I 1972 ble Flowers bassarbeid kjennetegnet for åpningssekvensen på «Walk on the Wild Side» av Lou Reed og samtidig en viktig del av David Bowies album Space Oddity, Diamond Dogs og konsertalbumet David Live samt Harry Nilssons sang «Jump into the Fire».
Flowers spilte bass på konseptalbumet Jeff Wayne's Musical Version of The War of the Worlds, som handlet om Herbert George Wells' verk Klodenes kamp. Han ble siden medlem av både CCS og senere T. Rex med Marc Bolan fra august 1976 til Bolans død i september 1977.
Herbie Flowers er for øvrig også kjent for å ha komponert låta «Grandad» for Clive Dunn og som lå på topp hos de britiske hitlistene i 1971. Låta ble angivelig til etter at Clive Dunn og Flowers skal ha møttes på en fest og hvor Dunn skal ha utfordret han til å skrive en låt for ham. Ifølge Flowers på BBC Radio 2–programmet Jammin skal han ha skrevet sangen ved å bruke en enkel bok om komposisjon. Han skulle likevel ha hatt problemer med å begynne på sangen, men etter at han ringte til sin vokalistvenn Kenny Pickett (kjent fra The Creation) og fikk han til å komme, kom idéen om å bruke lyden av ringeklokken etter at Pickett ankom. Denne lyden ble siden en kjent del av sangen.
Videre i 1979 ble han medgrunnlegger av bandet Sky, som etterhvert fikk betydelig suksess i Storbritannia. I mellomtiden bidro han blant annet også med tuba på Camels progrock–album Nude. Siden Sky's oppløsning tidlig på 1990-tallet har Flowers brukt tiden sin på å spille jazz samt at han har arbeidet som lærer innen bassgitar og ledet flere undervisninger på skoler hvor han har hjulpet barn med generell musikkundervisning.
Omløpshastighet
Omløpshastighet hos et objekt, generelt sett en planet, måne, satellitt eller dobbelstjerne, er den hastighet hvis objektet ferdes rundt et felles tyngdepunkt (massesentrum) hos to eller flere objekt. Oftest er et av objektene fullstendig dominerende, noe som gjør at det felles tyngdepunktet ligger nærmere det tyngre objektet, som for eksempel i tilfellet mellom jorden og månen. Omløpshastigheten kan enten være middelhastigheten i banen eller hastigheten ved et spesifikt punkt i banen.
Dermed kan man beregne omløpshastigheten som:
der,
Kozmikus sebességek
Bernaldina José Pedro
Bernaldina José Pedro, opprinnelig Koko Meriná Eremunkon, (født 25. mars 1945 i Guyana, død 24. juni 2020 i Boa Vista i Roraima i Brasil), mest kjent som «bestemor Bernaldina» (portugisisk: Vovó Bernaldina), var en brasiliansk aktivist, stammeleder og sjaman. Hun tilhørte indianerstammen macushi og var en kjenner av dens skikker. Hun var også kjent for sin støtte til pave Frans.
Biografi
Hun tilhørte macushifolket, som i traktene der statene Guyana, Brasil og Venezuela møtes.
Hun giftet seg inn i en machusifamilie som holdt til i det nordlige Brasil i delstaten Roraima, og etter en del år ble hun leder for stammegruppen der. Hun ble kjent for en forkjemper fotr de innfødte folkenes rettigheter og for innrettelen av et landreservat for macushifolket. I tillegg ble hun kjent som en med inngående kunnskap om den tradisjonelle medisin, musikken, håndarbeidet og kulturen i indianerstammen. Hun var sterk tilhenger av pave Frans, og møtte ham i Roma i 2018.
Under koronaviruspandemien organiserte hun sin landsbys tiltak mot sykdommen. Så ble hun selv smittet, og døde av komplikasjonene den 24. juni 2020.
Melilla Lufthavn
Melilla Lufthavn (IATA: MLN, ICAO: GEML), (spansk: Aeropuerto de Melilla), er en flyplass, 3 km sørvest for den spanske byen Melilla som ligger på kysten av Marokko. I 2022 håndterte den 447,450 passasjerer og 9,772 flybevegelser.
Historie
Flyplassen ble innviet den 31. juli 1969 av luftminister, José Lacalle Larraga, for definitivt å erstatte Tauima flyplass.
I dag går det regelmessige fly til Melilla lufthavn fra Spania.
Aneuretinae
Aneuretinae er en gruppe (underfamilie) av maur. Det er bare beskrevet én nålevende art, fra Sri Lanka, i tillegg blir noen fossile arter plassert i denne gruppen.
Utseende
Aneuretus simoni er en liten (ca. 2,5 mm), gulbrun maur. Hodet er nokså stort og mer eller mindre hjerteformet, fasettøynene ovale og middelsstore. Antennene har et langt, tynt "skaft" (første ledd) som når tilbake til hodets bakkant, ellers er de også ganske tynne. Mandiblene er forholdsvis små, clypeus (mellom hodets fremkant og antennefestet) temmelig stor. Thorax er ganske smal. På den bakre delen (metanotum) er det en oppstående pigg. "Stilken" som fester bakkroppen til thorax er ganske smal, bakerst brått utvidet. Bakkroppen er pæreformet.
Utbredelse
Den nålevende arten, Aneuretus simoni, finnes bare på Sri Lanka.
Systematisk inndeling
Aneuretinae, Dolichoderinae og Formicinae danner trolig en monofyletisk gruppe, med Aneuretinae som søstergruppen til de andre to underfamiliene til sammen.
Cisperson
Cisperson er en betegnelse for mennesker som har en kjønnsidentitet som samsvarer med fødselskjønn. Ordet har motsatt betydning av begrepet transperson, og brukes hovedsakelig for å skille mellom transpersoner og ikke-transpersoner, samt tydeliggjøre at alle har en kjønnsidentitet. Det anslås at omtrent 98 til 99,9 % av verdens befolkning er cispersoner.
Det kan skilles mellom cismenn og ciskvinner. En cismann er en mann som ble registrert som gutt ved fødselen, og har det mannlige kjønnet som sin kjønnsidentitet. Tilsvarende er en ciskvinne en kvinne som ble registrert som jente ved fødselen, og som har det kvinnelige kjønnet som sin kjønnsidentitet.
Storkløftfjellet
Storkløftfjellet er en fjelltopp i Berlevåg og Båtsfjord kommune i Finnmark. Den ligger helt sør på fjellvidda Basečearru og har en høyde på 504 meter over havet.
Cisperson
Cispersoner kan i likhet med transpersoner være av alle seksuelle orienteringer; heterofili, homofili, lesbisk og bifili. Cispersoner har færre selvmordsforsøk enn transpersoner, opplever sjeldnere trusler direkte med vold og rapporterer generelt bedre helse og livskvalitet.
Etymologi
Begrepet cisperson inneholder, foruten «person», det latinske prefikset cis- som betyr «på den samme siden» eller «dennesidig». Cis- er et antonym for det latinske trans- som betyr «på den andre siden»; ordparet «cis» og «trans» er fra gammelt av brukt i flere andre sammenhenger, herunder de geografiske begrepene Cisleithania («på denne siden av Leitha») og Transleithania («på den andre siden av Leitha»), og cis-trans-isomeri innen kjemi.
Hellemyr
Hellemyr er en bydel i Kristiansand kommune som har 3 691 innbyggere (1. januar 2006).
Barneskolen på Hellemyr er en av byens største og har en avdeling kalt «Toppen», som er for barn med funksjonshemninger.
Bydelen består av følgende grunnkretser:
Næringsliv
Sentralt på Hellemyr ligger en Coop Extra butikk med Posten Norgekontor og Hellemyr Pizza. Bydelen har også noen bedrifter: Tine Meierier Sør, Bico, Auto Scoop AS, Reinertsen Dataservice AS og Hellemyr Hårspa AS.
Transport
Hellemyr har god veidekning og man kan lett komme frem med bil. Det er også gode muligheter for å komme seg frem ved hjelp av sykkel eller til fots. Hellemyr har også en bussrute (M4) som går fra Hellemyr til Kvadraturen og videre til Søm og Tømmerstø via og.
Naturområder
Hellemyr har et stort skogområde til rådighet. Det ligger en lysløype sentralt, som brukes som skiløype om vinteren. Gråmannen (207 moh.) er Hellemyrs høyeste fjell og et populært turmål. Litt sørøst for Gråmannen ligger Grotunga. Hellemyr har også flere badeplasser, blant annet Kvislevann og Indre og Ytre Eigevann.
Boforhold
De fleste boligene på Hellemyr er rekkehus eller eneboliger, men det er også to boligblokker. Den ene finner man i Hellemyrbakken på vei opp mot Hellemyr skole fra TINE Meierier Sør og den andre ligger på Solkollen. De nyeste boligene på Hellemyr ligger i det nye byggefeltet i Tjuvhelleren og Solkollen.
Kultur
Hellemyr kirke ligger sentralt. Hellemyr er et sogn i Kristiansand domprosti i Agder og Telemark bispedømme.
Hellemyr kunstgress, også kalt «Brun Arena», er hjemmebane til bydelens fotballag FK Vigør.
Pierini
Pierini er en delgruppe av hvitvingene. De fleste artene finnes i varmere strøk. I Norden er bare noen få representert.
Utseende
Middelsstore til ganske store sommerfugler. Et flertall er hvite eller gulaktige, men de finnes også i mange andre farger. Vingene er ikke flikete. Oftest er i alle fall forvingens spisser mørke, gjerne også ytterkantene.
Levevis
Flukten er ofte langsom og litt flagrende, men gruppen omfatter også noen raske flygere som kan foreta lange vandringer. De fleste artene har larver som lever mer eller mindre selskapelig på planter i korsblomstfamilien eller kapersfamilien.
Utbredelse
Gruppen er utbredt over hele Jorda bortsett fra polområdene, men det er flest arter i den Neotropiske økosonen.
Systematisk inndeling med europeiske arter
Pierini har mange slekter på verdensbasis, men bare tre slekter er representert i Europa, med 15 europeiske arter.
Ultima GTR
Bilen er bygd opp med midtmontert motor, bakhjulsdrift, chassis av stålrør og karosseri av glassfiber-armert plast. Det ble også produsert en kabrioletutgave kalt Ultima Can-Am. Fabrikkmonterte biler ble levert med Chevrolet small block V8-motor og transaksling (kombinert girkasse, differensial og bakaksling) fra enten Porsche eller Getrag. Disse var også anbefalt for selvbygg.
Ytelse
Ultima navnga de ulike GTR-variantene etter hvor mange bremsede hestekrefter (bhk) de hadde. For eksempel:
Ultima GTR satte følgende rekorder for gatebiler med godkjent dekk og eksos:
Effekt-til-masse-forholdet på GTR 740 er 542 kW per 1000 kg, som er høyere enn Bugatti Veyron, Enzo Ferrari, Ascari A10, Koenigsegg CCX og CCGT, men mindre enn Koenigsegg CCXR og Caparo T1.
Leighton Baines
Leighton John Baines (født 11. desember 1984) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for U18.
Baines vokste opp i Kirkby utenfor Liverpool.
Han debuterte for Wigan i 2002 og scoret sitt første mål mot Ipswich Town i Football League Championship-sesongen 2004/2005. Før 2007-2008 sesongen ble han solgt til Everton fra Wigan. Etter 2019-2020 sesongen annonserte venstrebacken at han la opp.
Moment (album)
Moment er et musikkalbum med Elin Rosseland, utgitt i 2004 av plateselskapet NORCD.
Suizhong
Suizhong (kinesisk: 绥中县; pinyin: Suízhōng Xiàn) er et fylke i byprefekturet Huludao i provinsen Liaoning i Folkerepublikken Kina. I 1999 var befolkningen på 611,133 innbyggere.
Suizhong er hjem til firmaet Guohua Electric Power, ett av de fem største elektrisitetsselskaper i Kina og verdens største utvinner av kull. I byen ligger også Suizhong kullkraftverk på hele 3 600 MW, et av verdens større kullkraftverk.
Administrative enheter
Fylket består av 14 storkommuner og elleve kommuner (hvorav seks nasjonalitetskommuner for mandsjuer):
Storkommuner: Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 102 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og fører gjennom provinsene Hebei, Liaoning, Jilin og Heilongjiang. Den er innom byene Qinhuangdao, Shenyang og Changchun underveis til Harbin.
Olga Kuziukova
Olga Kuziukova (født 27. september 1985) er en russisk langrennsløper. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste resultat var nummer 13 på 10 kilometer klassisk.
Cruiser Tank Mk I
«Cruiser Tank Mk I» var en britisk stridsvogn som ble produsert i 1937. I alt 125 eksemplarer ble bygget, 50 av Vickers-Armstrongs og 75 av Harland and Wolff i Belfast. Den ble produsert i to varianter – Mk I med en hovedbestykning bestående av en 2 punds kanon, og Mk I CS med en hovedbestykning bestående av en 3,7 tommers haubitser. Begge hadde en annenbestykning bestående av tre Vickers 7,7 mm mitraljøser, en koaksialt med hovedbestykningen og to montert i hvert sitt tårn foran hovedtårnet.
Cruiser Tank Mk I var i operativ tjeneste ved begynnelsen av den andre verdenskrig og var i kamp i Frankrike frem til evakueringen av britiske styrker i juni 1940, og i Nord-Afrika frem til 1941. Hjulopphenget og drivverket til Cruiser Tank Mk I ble brukt senere på stridsvognen Valentine.
May Nilsson
May Nilsson (født 5. mai 1921, død 7. november 2009) var en svensk alpinist. Hun var en dyktig utforkjører og vant 8 individuelle gull i svenske mesterskap. Hun tok VM-bronse i slalåm under VM 1939 i Zakopane i Polen.
Alexander County (Nord-Carolina)
Alexander County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Carolina.
May Nilsson
May flyttet til Frankrike omkring 1948, og giftet seg med den franske alpinisten Maurice Lafforgue. Han var også utforspesialist med to VM-sølv fra Chamonix-VM 1937, i utfor og alpin kombinasjon. May ble fransk mester i slalåm i 1956.
Maurice og May fikk tvillingdøtrene Britt og Ingrid, som begge gjorde stor suksess i alpinløypa, blant annet vant begge sju renn i verdenscupen. Ingrid gjorde det best av de to i store mesterskap, hun tok VM-sølv i storslalåm og gull i slalåm.
Venus
Venus er den andre planeten fra solen, og den tredje minste i solsystemet.
Den italienske fysikeren Galileo Galilei oppdaget tidlig på 1600-tallet at planeten hadde faser som månen. Dette var blant de første observasjonene som klart motsa Ptolemaios' geosentriske modell som plasserte jorden som midtpunkt i universet, og lot solen og de andre planetene rotere rundt jorden.
Etter månen er Venus det mest lyssterke naturlige objektet på nattehimmelen, og den er lys nok til å kaste skygger. Siden Venus er nærmere solen enn jorden er, synes den aldri å være langt unna solen. Hvis man er langt nok mot nord på jorden, er Venus i visse perioder sirkumpolar og synlig hele natten. Det samme er tilfelle i visse andre perioder hvis man er langt nok mot sør på jorden. Den kalles «Aftenstjernen» når den er synlig etter solnedgang, og «Morgenstjernen» når den er synlig før soloppgang.
Venus er en terrestrisk planet og blir noen ganger kalt jordens «søsterplanet» på grunn av relativt lik størrelse, gravitasjon og sammensetning. Et ugjennomsiktig lag med svært reflektive skyer av svovelsyre hindrer overflaten i å bli sett i synlig lys fra verdensrommet. Venus har den tetteste atmosfæren av alle de terrestriske planetene i solsystemet; dens atmosfære består hovedsakelig av karbondioksid. Venus har ikke noe karbonkretsløp som holder karbon igjen i steiner og andre overflatestrukturer, og det ser heller ikke ut til at noe organisk liv absorberer karbonet i biomasse. Overflaten er et støvete, tørt ørkenlandskap med mange platelignende steiner som periodisk fornyes av vulkanisme.
Alamance County
Alamance County er et fylke i den amerikanske delstaten Nord-Carolina.
Venus
På 1900-tallet avdekket planetologien noen av hemmelighetene om overflaten, og i 1990–1991 kartla Magellan-prosjektet den i detalj. Grunnen viser tegn til omfattende vulkanisme og svovelen i atmosfæren kan indikere relativt nylige utbrudd. Mangelen på bevis for lavastrømmer i forbindelse med de synlige kalderaene er fortsatt en gåte. Planeten har få nedslagskratre, noe som viser at overflaten er relativ ung – ca. 300–600 millioner år gammel. Det finnes ingen tegn til platetektonikk. Dette kan skyldes sterke forkastninger og at mantelen har høy viskositet. Denne forskjellen mellom jorden og Venus kan forklares med fraværet av vann. Radioaktivitet skaper mer varme i Venus' indre enn den som slippes ut på overflaten. Denne varmen frigjøres kanskje i perioder hvor overflaten gjennomgår massiv omdannelse.
Planeten er oppkalt etter den romerske gudinnen for kjærlighet, skjønnhet og fruktbarhet med samme navn.
Fysiske egenskaper
Venus er en av de fire terrestriske planetene, hvilket betyr at den liksom jorden er et steinete legeme. I størrelse og masse er den svært lik jorden og blir ofte beskrevet som jordens «søster» eller «tvilling». Diameteren er kun 650 km mindre enn jordens og massen er 81,5 % av jordens. Overflateforholdene er imidlertid radikalt annerledes enn på jorden på grunn av den tette atmosfæren av karbondioksid. Massen i Venus' atmosfære består av 96,5 % karbondioksid og det meste av de gjenværende 3,5 % består av nitrogen.
Indre struktur
Siden seismiske data om planetens treghetsmoment mangler finnes det lite direkte informasjon om Venus' indre struktur og geokjemi. Likheten mellom Venus' og jordens størrelse og tetthet indikerer imidlertid at de har en relativt lik indre struktur; en kjerne, mantel og en skorpe. På samme måte som jordens kjerne er Venus' kjerne i det minste delvis flytende fordi de to planetene har blitt kjølt ned omtrent på samme måte. Til tross for den lille størrelsesforskjellen mellom Venus og jorda kan det være tilstrekkelig til at trykket er betydelig lavere i Venus' dype indre. Den viktigste forskjellen på de to planetene er at det ikke er påvist platetektonisk aktivitet på Venus, antageligvis på grunn av den tørre overflaten og den større og tykkere mantelen – særlig den øvre delen; målinger av gravitasjonsfeltet foretatt av venussonden Magellan antyder at litosfæren er vesentlig tykkere enn jordas. Resultatet er et redusert varmetap som forhindrer at planeten kjøles ned. Dette er en sannsynlig forklaring på fraværet av et internt generert magnetfelt.
Geografi
Rundt 80 % av overflaten er dekket av jevne vulkanske sletter, hvorav 70 % er sletter med ruglete rygger og 10 % er jevne eller lappeteppeformede sletter. To høylandsområder opptar resten av overflaten. Det ene «kontinentet» ligger på planetens nordlige halvkule og det andre like sør for ekvator. Det nordlige kontinentet kalles Ishtar Terra etter Ishtar, den babylonske gudinnen for kjærlighet, og er omtrent på størrelse med Australia. Maxwell Montes, som er det høyeste fjellet på Venus, ligger på Ishtar Terra og toppen på fjellet ligger 11 km over gjennomsnittsnivået for overflaten. Det sørlige kontinentet kalles Aphrodite Terra etter den greske gudinnen for kjærlighet og er det største av de to høylandsområdene med en størrelse omtrent som Sør-Amerika. Et nettverk av sprekker og forkastninger dekker store deler av dette området.
I tillegg til de nedslagskratre, fjell og daler som er vanlige på steinplaneter har Venus en rekke unike overflatestrukturer. Blant disse er farra (entall farrum), vulkanske strukturer med flate topper som minner om pannekaker. Tverrsnittet er mellom 20–50 km og høyden 100–1,000 m. Dessuten novae som er radiære, stjernelignende bruddsystemer. Videre arachnoid («edderkopper»): strukturer med både radiære og konsentriske brudd som minner om langbente edderkopper i spindelvev. Og tilslutt coronae («krans» eller «krone»), sirkulært eller ovalt formede bruddstrukturer, noen omgitt av en fordypning.
Arachnoid/coronae kan være nedslagskratre, men mer sannsynlig er at det er innsunkne og deformerte vulkaner. Mange geologer antar at en arachnoid er et forstadium i en uavbrutt prosess som ender opp i en corona. Årsaken skal da være at mantelplumen ikke har brutt fullstendig gjennom, men at store mengder flytende lava har piplet ut på overflaten uten at det har vært et fullstendig vulkanutbrudd. Når massen avkjøles og trekker seg sammen, faller den oppbrutte skorpen inn uten at det ble bygd opp en fullstendig skjoldvulkan. Med tanke på plumens oppførsel og som en kontrast til jordens platetektonikk kalles denne prosessen dråpetektonikk.
De fleste overflatestrukturene er oppkalt etter historiske og mytologiske kvinner. Unntakene er Maxwell Montes, oppkalt etter James Clerk Maxwell og høylandsregionene Alpha Regio, Beta Regio og Ovda Regio. De tre sistnevnte ble navngitt før dagens system ble tatt i bruk av Den internasjonale astronomiske union, organet som overvåker planetariske nomenklaturer.
For de fysiske strukturene uttrykkes lengdegraden relativt til nullmeridianen. Den opprinnelige nullmeridianen gikk gjennom det radar-lyse punktet ved sentrum av den ovale strukturen Eve, beliggende sør for Alpha Regio. Etter at Venera-programmet var ferdig, ble nullmeridianen omdefinert til å gå gjennom den sentrale toppen i krateret Ariadne.
Overflategeologi
Det blir antatt at en yngre Venus hadde jordlignende hav, som fordampet etterhvert som temperaturen steg. Vannet har sannsynligvis dissosiert og på grunn av fraværet av et planetarisk magnetfelt har hydrogenet blitt ført ut i det interplanetariske rommet av solvinden.
Store deler av overflaten er tilsynelatende formet av vulkansk aktivitet. Venus har mange ganger så mange vulkaner som jorden, og rundt 167 massive vulkaner er over 100 km på tvers. Den eneste vulkanen av denne størrelseordenen på jorden er den største øya i øygruppen Hawaii. Dette skyldes ikke at Venus er mer vulkansk aktiv enn jorden, men at skorpen er eldre. Jordens havbunnsskorpe fornyes kontinuerlig ved subduksjon mellom tektoniske plater og har en gjennomsnittlig alder på 100 millioner år. Venus' overflate er estimert til å være 300–600 millioner år gammel.
Det er flere beviser på aktive vulkaner. Under Sovjetunionens Venera-program oppdaget Venera 11 og Venera 12 en konstant strøm av lyn, og Venera 12 registrerte et kraftig tordenskrall rett etter landing. Den europeiske romfartsorganisasjonens Venus Express registrerte rikelig med lyn oppe i den høye atmosfæren. Mens regnvær driver tordenvær på jorden finnes det ikke regn på Venus' overflate (selv om det regner svovelsyre i den øvre atmosfæren som fordamper rundt 25 km fra overflaten). En mulighet er at asken fra vulkanutbrudd genererte lynene. Et annet bevis kommer fra målingen av konsentrasjoner av svoveldioksid i atmosfæren, som falt med en faktor på 10 mellom 1978 og 1986. Dette kan antyde at nivået tidligere hadde blitt hevet som følge av et vulkanutbrudd.
Omkring tusen nedslagskratre er fordelt jevnt over overflaten. På andre himmellegemer som har kratre finnes de i alle forfallsstadier. På månen brytes de ned av etterfølgende nedslag, mens på jorden eroderes de av vind og vann. På Venus er derimot rundt 85 % av kratrene i førsteklasses stand. Antallet kratre, sammen med den godt bevarte tilstanden, indikerer en global endring av overflaten for rundt 300–600 millioner år siden, etterfulgt av et redusert vulkansk nivå. Jordskorpen er i kontinuerlig bevegelse, men det blir antatt at Venus ikke kan opprettholde en slik prosess. Uten platetektonikk til å avgi varme fra mantelen gjennomgår Venus i stedet en syklisk prosess hvor temperaturen i mantelen stiger til et kritisk nivå som svekker skorpen. Deretter vil subduksjon i en enorm skala over ca. 100 millioner år endre skorpen fullstendig.
Kratrene er mellom 3 km og 280 km i diameter. Årsaken til den relativt høye nedre grensen på 3 km skyldes at objekter under en viss størrelse inneholder så lite kinetisk energi at den tette atmosfæren bremser dem for mye ned til at de skaper nedslagskratre. Innkommende prosjektiler som er mindre enn 50 m i diameter brytes ned og brenner opp i atmosfæren før de når planetens overflate.
Frøbregner
Frøbregner (Pteridospermatophyta) er en utdødd gruppe av nakenfrøede planter. Gruppen ble dominerende på slutten av devon og var vanlig i Karbon. I de påfølgende periodene perm og trias dannet frøbregner store skoger med sirkumpolar utbredelse. På slutten av perm forsvant store grupper, særlig den karakteristiske Glossopteris-floraen rundt Antarktis. I trias dominerte en tilsvarende Dicrodium-flora, som forsvant på slutten av perioden. I løpet av kritt hadde blomsterplanter og bartrær nesten fullstendig overtatt. Fossiler fra Tasmania antyder at frøbregner kan ha overlevd der helt til eocen.
Venus
Atmosfære og klima
Den ekstremt tette atmosfæren består i hovedsak av karbondioksid og en liten mengde nitrogen. Den atmosfæriske massen er 93 ganger så stor som jordens mens trykket ved planetens overflate er 92 ganger trykket ved jordens overflate – et trykk som tilsvarer trykket ved ca. 1 km havdyp. Tettheten ved overflaten er omtrent 65 kg/m³ (6,5 % av tettheten i vann). Den CO₂-rike atmosfæren og de tykke skyene av svoveldioksid, genererer den sterkeste drivhuseffekten i solsystemet og skaper en overflatetemperatur på over 460 °C. Dette gjør overflaten varmere enn Merkurs, som har en minimum overflatetemperatur på -220 °C og en maksimum på 420 °C, selv om Venus ligger nesten dobbelt så langt fra solen og bare mottar 25 % av den mengden Merkur mottar av solens irradians. Overflaten er ofte sagt å ligne helvete.
Frøbregner
Frøbregnene har en usikker systematisk posisjon. Trolig er gruppen parafyletisk og kan ha gitt opphav bade til moderne nakenfrøede og blomsterplanter. Frøbregnenes frø grodde på en annen måte en frøene til nålevende plante. Selve frøet satt mer eller mindre eksponert i en begerliknende struktur. Selv om frøene var tydelige nakenfrøede, var bladverket bregneaktig og mykt, uten det harde vedvevet som kjennetegner bladene til for eksempel konglepalmer. Frøbregnenen var vindpollinerte.
Flere ordner av fossile planter regnes til frøbregnene:
Venus
Atmosfære og klima
Termisk treghet og vindens overføring av varme i den nedre atmosfæren betyr at temperaturen ved overflaten varierer svært lite mellom dag og natt, til tross for planetens ekstremt langsomme rotasjon. Vindene ved overflaten er langsomme og beveger seg bare et par kilometer i timen, men på grunn av den høye tettheten i atmosfæren ved overflaten utøver de en betydelig kraft mot hindringer og transporterer støv og små steiner over overflaten. Dette alene ville gjort det vanskelig for et menneske å gå på overflaten (om vi et øyeblikk ser bort fra varmen og fraværet av oksygen).
Over det tette laget av CO₂er det et permanent dekke av tykke skyer som hovedsakelig består av svoveldioksid og svovelsyredråper. Fordi Venus er nærmere solen enn det jorden er, mottar planeten i snitt 93% mer sollys enn jorden, nesten dobbelt så mye. Men ettersom skylaget rundt planeten er så omfattende, reflekteres rundt 75% av alt sollys tilbake til rommet, og forhindrer direkte observasjoner av overflaten i synlig lys. Majoriteten av det resterende sollyset absorberes av skyer og atmosfære, slik at bare noen få prosent når ned til selve overflaten, som dermed blir langt svakere opplyst enn overflaten på jorden. For en observatør på Venus ville selve solen være skjult, og vedkommende ville midt på dagen ikke kunne se lenger enn rundt 3km. Sterke vinder på opp mot 300 km/t øverst i skylaget beveger seg rundt hele planeten hver fjerde til femte venusdag. Vindene beveger seg opptil 60 ganger så raskt som planeten roterer, mens jordens raskeste vinder kun beveger seg 10–20 % av jordens rotasjonshastighet.
Overflaten er effektivt isotermisk; den holder en jevn temperatur ikke bare mellom dag og natt, men også mellom ekvator og polene. Planetens minimale aksehelning (mindre enn tre grader sammenlignet med jordens 23 grader) minimaliserer også sesongmessige temperaturvariasjoner. Den eneste merkbare variasjonen i temperaturen skjer i høyden. I 1995 avbildet Magellan-sonden en svært reflekterende substans på toppen av de høyeste fjelltoppene som hadde flere likhetstrekk med snøen vi har på jorden. Denne substansen ble dannet i en prosess som ligner måten snø dannes på, men ved en langt høyere temperatur. Da stoffet er for flyktig til å kondensere ved overflaten steg den i gassform til kjøligere, høyereliggende områder hvor den falt som nedbør. Det er ukjent hva dette stoffet er, men spekulasjonene går i retning tellur eller blysulfid (blyglans).
Skyene er i stand til å produsere lyn liksom skyene på jorden. Etter at Venera-sondene oppdaget tordenlignende skrall, ble det ført diskusjoner om disse skyldes tordenvær med tilhørende lyn. I 2006–07 oppdaget Venus Express elektromagnetiske elektronbølger, kjennetegnet på lyn. Fenomenet oppstår med ujevne mellomrom, og er typisk for væraktivitet. Lynutladninger skjer minst halvparten så hyppig som på jorden. I 2007 oppdaget Venus Express-sonden at en stor dobbel atmosfærisk virvel finnes ved planetens sydpol.
Magnetfelt og kjerne
Målinger fra romsonden Venera 4 i 1967 viste at Venus' magnetfelt er mye svakere enn jordens magnetfelt. På Venus skapes magnetfeltet gjennom en vekselvirkning mellom ionosfæren og solvinden, og ikke av en indre dynamo i kjernen slik som på jorden. Det svake magnetfeltet gjør at Venus bare har en tynn magnetosfære som gir ubetydelig beskyttelse mot kosmisk stråling. Strålingen kan derfor føre til utladning av lyn mellom skyer.
En mulighet er at Venus ikke har noen fast indre kjerne, eller at kjernen for øyeblikket ikke avkjøles, slik at hele den flytende delen av kjernen ligger på omtrent samme temperatur. En annen mulighet er at kjernen har størknet fullstendig. Tilstanden til kjernen avhenger av svovelkonsentrasjonen, og den er for tiden ukjent.
Omløp og rotasjon
Sett ovenfra solens nordpol går alle planetene i bane i retning mot klokken, men mens de fleste planetene også roterer mot klokken, roterer Venus med klokken i en retrograd rotasjon. Venus' nåværende rotasjonsperiode representerer en likevektstilstand mellom de gravitasjonelle tidevannskreftene fra solen, som har en tendens til å bremse rotasjonen, og en atmosfærisk tidevannskraft skapt av solvarmen i den tykke atmosfæren. Da denne oppstod fra soltåken kan Venus ha begynt med en annen rotasjonsperiode og aksehelning, for så å ha blitt endret til den nåværende tilstanden på grunn av kaotiske spinnendringer forårsaket av perturbasjoner og virkningene av tidevannskreftene på dens tette atmosfære. Denne endringen i rotasjonsperioden foregikk sannsynligvis over flere milliarder år.
Venus roterer en gang hver 243 jorddag – den desidert lengste rotasjonsperioden blant noen av de store planetene. Ved ekvator roterer Venus' overflate med en hastighet på 6,5 km/t; på jorden er rotasjonshastigheten ved ekvator ca. 1,670 km/t. En siderisk dag på Venus varer lengre enn et år på Venus (243 mot 224,7 jorddager). På grunn av den retrograde bevegelsen er imidlertid lengden på en soldag på Venus vesentlig kortere enn den sideriske dagen. For en observatør på overflaten vil tiden fra en soloppgang til den neste være 116,75 jorddager (noe som gjør soldagen på Venus kortere enn Merkurs 176 jorddager). I tillegg vil solen se ut til å stige opp i vest og ned i øst, motsatt av på jorden. Som et resultat av Venus' relativt lange soldag er et år på Venus omtrent 1,92 Venus-dager langt.
Et aspekt ved banen og rotasjonsperioden er at det gjennomsnittlige intervallet mellom de påfølgende nærmeste posisjonene til jorden (584 dager) nesten nøyaktig tilsvarer fem soldager på Venus. Hvorvidt forholdet oppstod tilfeldig eller er et resultat av tidevannskreftene med jorden er ukjent.
Venus har ingen naturlige satellitter, selv om asteroiden 2002 VE68 for tiden går i en kvasibane med den. I det 17. århundret rapporterte Giovanni Cassini om en måne i bane rundt Venus, som fikk navnet Neith etter den egyptiske gudinnen. I de neste 200 årene ble det meldt om en rekke observasjoner. Til slutt ble de fleste av dem forklart med stjerner som hadde vært i nærheten av Venus. Ifølge Alex Alemi og David Stevenson ved California Institute of Technology viser deres studier av modeller av det tidlige solsystemet fra 2006 at Venus sannsynligvis hadde minst én måne for flere milliarder år siden, skapt av et kraftig kosmisk nedslag. Ifølge studien reverserte et annet nedslag planetens spinnretning rundt 10 millioner år senere. Dette førte til at månen gradvis gikk i spiral innover før den kolliderte med og ble en del av Venus. Dersom senere nedslag skapte måner, ble disse også absorbert på samme måte. En alternativ forklaring på fraværet av måner er de sterke tidevannskreftene fra solen som kan destabilisere banen til de indre terrestriske planetenes store satellitter.
Observasjon
Venus er alltid lysere enn en hvilken som helst stjerne. Den høyeste luminositeten, tilsynelatende størrelsesklasse -4.9, oppstår under halvmånefasen når den er i nærheten av jorden. Når solen belyser planeten bakfra, blekner den til rundt størrelsesklasse -3. Planeten er lys nok til å bli sett midt på dagen når himmelen er svært klar og kan være lettere å se når solen står lavt i horisonten. Som en innenforliggende planet ligger den alltid innenfor en vinkelavstand av ca. 47° i forhold til solen.
I sin bane rundt solen tar Venus igjen jorden hver 584. dag og endres da fra å være «aftenstjernen» som er synlig etter solnedgang til «morgenstjernen» som er synlig før soloppgang. Mens Merkur, den andre innenforliggende planeten i forhold til jorden, når en maksimal elongasjon på kun 28° og ofte er vanskelig å skjelne i skumring, er Venus vanskelig å gå glipp av når den er på sitt lyseste. Den har en maksimal elongasjon på 47,8° og er synlig på mørk himmel lenge etter solnedgang. Som det lyseste punktlignende objektet på himmelen blir Venus rett som det er misoppfattet som et «uidentifisert flygende objekt». USAs president Jimmy Carter rapporterte om en UFO i 1969, hvor senere analyse antydet at det sannsynligvis dreide seg om planeten. Utallige andre personer har forvekslet Venus med noe mer eksotisk.
Banen er svakt hellende i forhold til jordens bane; derfor krysser den vanligvis ikke solens overflate, sett fra jorden, når den passerer mellom jorden og solen. Venuspassasjer oppstår imidlertid når planetenes nedre konjunksjon sammenfaller med dens tilstedeværelse i planet for jordens bane. Venuspassasjer oppstår i sykluser på 243 år med det nåværende mønsteret for passasjer som er parvise passasjer med åtte års mellomrom i intervaller på rundt 105,5 år eller 121,5 år. Det seneste paret av passasjer fant sted 8. juni 2004 og 6. juni 2012. Det foregående paret av passasjer fant sted 9. desember 1874 og 6. desember 1882; det kommende paret vil finne sted i desember 2117 og desember 2125. Historiske passasjer av Venus tillot astronomer å direkte bestemme størrelsen på den astronomiske enheten, og dermed størrelsen på solsystemet. Kaptein Cooks utforskning av østkysten av Australia kom etter at han hadde seilt til Tahiti i 1768 for å observere en Venuspassasje.
Et langvarig mysterium er det såkalte askelyset – en tilsynelatende svak belysning av den mørke siden av planeten, når planeten er i halvmånefasen. Den første påståtte observasjonen ble gjort i 1643, men belysningen har aldri vært sikkert bekreftet. Observatører har spekulert i at det kan skyldes elektrisk aktivitet i atmosfæren, men det kan være illusorisk som følge av den fysiologiske effekten av å observere et svært lyssterkt, halvmåneformet objekt.
Tidlige studier
Venus var kjent for oldtidens sivilisasjon både som «morgenstjernen» og «aftenstjernen», navn som reflekterer den tidlige antagelsen at disse var to forskjellige objekter. Ammi-saduqas Venus-tavler, datert 1581 f.Kr., viser at babylonerne forstod at disse to var ett enkelt objekt, referert til i listen som «den lyse dronningen av himmelen», og kan støtte dette synet med detaljerte observasjoner. Grekerne tenkte på de to som separate stjerner, Fosforos og Hesperos, frem til Pythagoras' tid i det sjette århundret f.Kr. Romerne utpekte morgenaspektet av Venus som Lucifer, bokstavelig «lysbringeren», og aftenaspektet som Vesper.
Venuspassasje ble første gang observert i 1032 av den persiske astronomen Avicenna, som konkluderte med at Venus er nærmere jorden enn solen og fastslo at Venus var, i alle fall noen ganger, under solen. I det 12. århundre observerte den andalusiske astronomen Ibn Bajjah «to planeter som sorte flekker foran solen» som senere ble identifisert som passasjer av Venus og Merkur av Maragha-astronomen Qotb al-Din Shirazi på 1300-tallet.
Da den italienske fysikeren Galileo Galilei først observerte planeten tidlig på 1600-tallet, oppdaget han at den hadde faser som månen, varierende fra halvmåne til minkende til full og vice versa. Når Venus er lengst fra solen på himmelen, viser den en halvtent fase, og når den er nærmest solen på himmelen, vises den som en halvmåne eller full fase. Han tolket det slik at Venus til enkelte tider stod «bak» solen, til andre står mellom solen og jorden. Den kosmologiske konsekvensen av denne fortolkningen var at Ptolemaios' geosentriske verdensbilde, som plasserte jorden som midtpunkt i universet, ikke holdt vann. Selv om Galilei mente at hans observasjoner støttet Nikolaus Kopernikus' heliosentriske modell, beviste de den ikke entydig; fasene er også i overensstemmelse med Tycho Brahes system der solen og månen dreier seg om jorden, mens alle de andre planetene dreier seg om solen.
Venus' atmosfære ble oppdaget i 1761 av den russiske polyhistoren Mikhail Lomonosov, og ble observert av den tyske astronomen Johann Schröter i 1790. Schröter fant ut at når planeten var en tynn halvmåne utvidet de imaginære linjene seg gjennom mer enn 180°. Han antok korrekt at dette kom av spredning av sollyset i den tette atmosfæren. Den amerikanske astronomen Chester Smith Lyman observerte i ettertid en komplett ring rundt den mørke siden av planeten da den var i nedre konjunksjon, et ytterligere bevis for en atmosfære. Atmosfæren kompliserte forsøk på å fastsette rotasjonsperioden for planeten og observatører som den italienskfødte astronomen Giovanni Cassini og Schröter estimerte perioden feilaktig til rundt 24 timer basert på markører på planetens tilsynelatende overflate.
Jordbasert forskning
Lite mer ble oppdaget om Venus frem til det 20. århundre. Den tilnærmet strukturløse skiven ga ingen hint om overflaten og det var kun ved utviklingen av spektroskopiske, radar og ultrafiolette observasjoner som gjorde at mer av dens hemmeligheter ble avdekket. De første ultrafiolette observasjonene ble gjennomført på 1920-tallet da Frank E. Ross fant at ultrafiolette fotografier avslørte betydelige detaljer som var fraværende ved synlig og infrarød stråling. Han antydet at dette kom av en svært tett, gul og lav atmosfære med høye cirrusskyer over.
Radarobservasjoner på 1970-tallet avdekket for første gang detaljer om overflaten. Pulser med radiobølger ble sendt mot planeten ved å bruke det 300 m store radioteleskopet ved Arecibo-observatoriet og ekkoene avdekket to svært reflekterende regioner, utpekt som Alpha- og Beta-regionene. Observasjonene avdekket også en lys region som ble antatt å være fjell, de ble kalt Maxwell Montes. Disse tre strukturene er nå de eneste på Venus som ikke har kvinnelige navn.
Tidlige forsøk
Den første ferden med en robot-romsonde til Venus, og den første til noen planet, begynte 12. februar 1961 med oppskytningen av Venera 1-sonden. Det første fartøyet i det ellers så vellykkede Venera-programmet, Venera 1, ble skutt opp i en bane som skulle gi direkte nedslag på overflaten, men kontakten ble brutt etter syv dager da sonden var rundt 2 millioner km fra jorden. Det ble anslått at den passerte innenfor 100,000 km fra Venus i midten av mai.
Den amerikanske utforskningen av Venus startet også dårlig med tapet av Mariner 1-sonden under oppskytning. Mariner 2-ferden var mer vellykket, og etter en 109 dager lang overgangsbane ble den det første vellykkede interplanetariske ferden den 14. desember 1962 etter å ha passert 34,833 km over overflaten. Dens mikrobølger og infrarøde radiometer avslørte at skytoppene på Venus var kjølige, men overflaten var ekstremt varm – minimum 425 °C, og satte en strek for alt håp om bakkebasert liv. Mariner 2 forbedret også beregninger av massen og den astronomiske enheten, men var ikke i stand til å påvise hverken et magnetfelt eller et strålingsbelte.
Entring av atmosfæren
Den sovjetiske Venera 3-sonden krasjlandet på Venus 1. mars 1966. Sonden ble det første menneskeskapte objektet til å trenge inn i atmosfæren og treffe overflaten på en annet planet. Kommunikasjonssystemet brøt imidlertid sammen før den var i stand til å sende noe data om planeten tilbake. Venus' neste møte med en ubemannet sonde fant sted 18. oktober 1967 da Venera 4 trengte inn i atmosfæren og utførte en rekke vellykkede vitenskapelige forsøk. Venera 4 viste at overflatetemperaturen var varmere enn de 500 °C Mariner 2 hadde målt og at atmosfæren bestod av rundt 90–95 % karbondioksid. Atmosfæren på Venus var betraktelig tettere enn det designerne av Venera 4 hadde forutsett. Det medførte at fallskjermtiden ble lengre enn antatt og at batteriene gikk tomme før sonden nådde overflaten. Etter å ha returnert data fra nedstigningen i 93 minutter, var Venera 4s siste trykkmåling 18 bar i en høyde av 24,9 km.