cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roberto D’Aubuisson
Ettermæle
Han blir omtalt som en mann som var glad i landet sitt og som ville bli kvitt kommunistene som hatet El Salvador. Men Bill Clinton omtalte ham så tidlig som ved presidentvalget i 1984 som en «patologisk morder», og flere undersøkelseskommisjoner peker på ham som den som ga ordre om å drepe erkebiskop Romero. Mange salvadoranere ærer likevel hans minne, og president Antonio Saca lovet 20. januar 2007 å føre ARENA videre basert på den ideologiske arv fra grunnleggeren. Partiet har imidlertid ikke klart i å utnevne ham til en æret borger av El Salvador på grunn av protester fra kirkeledere og menneskerettighetsforkjempere, og man har heller ikke klart å kalle opp noen gater eller plasser etter ham.
Makedonsk
Makedonsk (македонски, makedonski) er et sørslavisk språk som tales og er offisielt i Nord-Makedonia. Mellom 1 og 2 millioner mennesker snakker makedonsk. Det er offisielt språk i Nord-Makedonia, der det også snakkes albansk av rundt 30 prosent av befolkningen. Makedonsk tales også av et mindretall i Hellas, Bulgaria og Albania. Det er også betydelige mengder makedonisk utlendighet i Canada, Australia, USA, New Zealand og Nord-Europa (Tyskland, Sverige og Danmark).
Som et sørslavisk språk har makedonsk store grammatiske likheter med bulgarsk, og ordforrådet er også nært beslektet. Noen av likhetene er bestemte artikler, jevnførelser med anvendelse av prefiks samt mangel på infinitiv og kasussystem. Makedonsk tilhører det sørbalkanske språkbunten som er utbredt i Makedonia, Bulgaria, Romania, Albania, Hellas og Sicilia. Det makedonske skriftspråket bygger på det kyrilliske alfabetet, som kan spores tilbake til 860 e.Kr. da gammelkirkeslavisk ble utviklet.
I 1944 ble makedonsk opphøyd til offisielt språk, men det moderne, standardiserte makedonske skriftspråket ble utviklet av lingvister i tiden etter den andre verdenskrig og er hovedsakelig bygd på de vestmakedonske dialektene. Alfabetet ble basert på det fonetiske alfabetet til Vuk Stefanović Karadžić. Et lignende alfabet ble benyttet av Krste Misirkov på slutten av 1800-tallet og i den betydningsfulle boken Za makedonckite raboti («Om de makedonske spørsmål»), som ble utgitt i 1903, der han beskrev prinsippene for et moderne makedonsk språk.
Moderne makedonsk er derimot ikke beslektet med gammelmakedonsk som ble snakket i oldtidens Makedonia. Mens nåtidens makedonsk er sørslavisk språk, var gammelmakedonsk summen av en rekke nordvestlige greske dialekter.
Hentzar Weihe
Petur Hentze «Hentzar» Weihe (født 8. april 1910 i Sørvágur, død 12. april 1988 i Sørvágur) var en færøysk kjøpmann og politiker (Sb.). Han var innvalgt på Lagtinget fra Vágar fra 1946 til 1950.
Han var sønn av Lavrus Weihe og Elin Maria Niclasen i Sørvágur. Moren var av kjøpmannsslekten Niclasen som niese av Daniel Niclasen og kusine av Rasmus og Niclas Niclasen. Han giftet seg med Hansea Margretha Simonsen.
Etter folkeskolen dro han til sjøs i noen år. Han gikk Føroya Fólkaháskúli vinteren 1929/1930, så i lære ved en forretning i Vestmanna og på sjømannsskole i Svendborg i løpet av de neste årene. Etter at han vendte hjem til Sørvágur, begynte han først å selge sko, men etter 1940 utvidet han også med andre varer, som regntøy og gummistøvler. Han etablerte også byggevarehandel og fiskebåtrederi. I 1949 etablerte han grossistfirmaet Føroya Handilsvirki sammen med danske Folmer Steenbuch-Hansen. Firmaet holdt til i København, og Weihe besørget importen på Færøyene. Weihe overtok etterhvert hele virksomheten.
Fra 1939 til 1942 og fra 1959 til 1963 var Weihe innvalgt i kommunestyret i Sørvágur, i to år av årene som formann. Han var også medlem av skolestyret og valgstyret. I 1946 lot han seg nominere til Lagtinget for Sambandsflokkurin, og ble valgt foran Jákup í Jákupsstovu med 24 stemmers margin. Blant de andre sambandsmennene som ble valgt det året, var Weihes nære venn, Hans Iversen. Weihe var partiets fremste talsmann i handelsspørsmål. Han lot seg ikke renominere til Lagtinget i 1950.
Henry Wilson
Henry Wilson (født 16. februar 1812, død 22. november 1875) var en amerikansk senator fra Massachusetts og den 18. visepresidenten i USA.
Wilsons ble født Jeremiah Jones Colbath i Farmington, New Hampshire. Familien på 12 kunne ikke forsørge seg selv, og han ble adoptert bort til en mann med etternavnet Wilson. I 1833 endret han også sitt eget navn til Henry Wilson. Samme år flyttet han til Massachusetts og begynte å jobbe som skomaker.
I 1841 engasjerte han seg i lokalpolitikken, og fra 1848 til 1851 var han eier og redaktør av avisen Boston Republican. Wilson stilte til kongressvalg i 1852, men det skulle gå tre år før han ble valgt inn, da som senator fra Massachusetts. Han ble gjenvalgt tre ganger, og satt til han i 1873 ble visepresident.
Wilson satt som visepresident fram til han døde i 1875.
Johannes Heftye (1792–1856)
Johannes Thomassen (Joh. Tho.) Heftye (født 17. oktober 1792, død 2. november 1856) var en norsk bankier og politiker.
Johannes Heftye (Joh. Tho.) var sønn av handelsmannen Thomas Johannessen (Ths. Joh.) Heftye (1767–1821/7) og Cathrine Tschudi (1773–1807). Faren var en sveitsisk immigrant som i 1818 stiftet familieselskapet ''Ths. Joh. Heftye & Søn''. Han var eldre bror til teolog, grosserer og filantrop Henrik Heftye (1804–1864).
Joh. Tho giftet seg med Anne Christine (Tine) Haslef (1798–1862) og var far til Thomas Johannessen (Tho. Joh.) Heftye (1822–1886) som gikk inn i familiefirmaet i 1848, og bestefar til telegrafdirektør Thomas Heftye (1860–1921).
Kjersti Toppe
Kjersti Toppe (født 20. oktober 1967 i Bergen) er en norsk politiker (Sp), som er barne- og familieminister i Jonas Gahr Støres regjering siden oktober 2021. Hun har vært innvalgt på Stortinget fra Hordaland siden 2009.
Hun har studiekompetanse fra Åsane gymnas fra 1986 og medisinsk embedseksamen (cand.med.) fra Universitetet i Bergen fra 1992. Toppe var kommunelege II i Bremanger 1996–1997 og kommunelege II i Bergen 1999–2000.
Før hun ble stortingspolitiker, var hun gruppeleder i Bergen bystyre 2003–2009 og medlem av Hordaland fylkesting 2007–2009. Toppe ble første gang innvalgt på Stortinget i 2009, og gjenvalgt i 2013, 2017 og 2021. I alle stortingsperiodene – inntil hun ble statsråd i oktober 2021 – var hun 1. nestleder i Stortingets helse- og omsorgskomité.
Chris Cornell
Chris Cornell (født Christopher John Boyle den 20. juli 1964, død 18. mai 2017 i Detroit ) var en amerikansk musiker og låtskriver. Cornell er kjent som vokalist i Soundgarden og Audioslave. I begynnelsen var hans sangteknikk en typisk lys og kraftig «metal-stemme».
Etter at Soundgarden ble oppløst i 1997 gav Cornell ut albumet Euphoria Morning som soloartist før han i 2000 dannet Audioslave sammen med tre tidligere medlemmer i det da oppløste Rage Against the Machine.
Cornell var også vokalist i Temple of the Dog, et kortvarig sideprosjekt til minne om Mother Love Bone-vokalist Andy Wood. Han startet også bandet Alice Mudgarden som er kjent for å ha spilt inn låten «Right Turn» med Alice in Chains. Denne ble publisert på den akustiske EP-en Sap.
15. februar 2007 offentliggjorde Cornell på at han hadde forlatt Audioslave permanent. Han fortalte videre at det var «uløselige personlige konflikter og musikalske forskjeller» som gjorde at han valgte å forlate bandet permanent. «Jeg ønsker de tre andre medlemmene i bandet lykke til i fremtiden,» sa Cornell i pressemeldingen.
5. juni 2007 gav Cornell ut sitt andre soloalbum, Carry On, som blant annet inneholder sangen «You Know My Name» fra den 21. Bond-filmen Casino Royale.
Cornell døde 18. mai 2017 noen få timer etter en konsert.
Soundgarden (1984–1997)
Sammen med Nirvana, Alice in Chains og Pearl Jam var Soundgarden ett av de største grungebandene fra Seattle. Soundgarden ble grunnlagt av Chris Cornell, Kim Thayil og Hiro Yamamoto i 1984. I begynnelsen var Cornell både trommeslager og vokalist, men etter hvert kom Scott Sundquist til og tok over trommene. Sundquist var bare med en kort periode. Han sluttet i 1986 og ble erstattet av Matt Cameron. Cameron var tidligere trommeslager i Skin Yard og er i dag trommeslager i Pearl Jam.
I 1987 gav Soundgarden ut sin første EP, Screaming Life, og den første singelen «Hunted Down». Den andre EP-en, Fopp, ble utgitt i 1988. Begge disse EP-ene ble samlet på albumet Screaming Life/Fopp som kom ut i 1990.
Soundgardens første studioalbum, Ultramega OK, kom ut i 1988. De gav ut en singel fra platen; «Flower».
I 1989 lanserte de sitt andre studioalbum; Louder than Love. Det ble utgitt to singler fra platen; «Loud Love» og «Hands All Over». Dette var det siste albumet med bassgitaristen Hiro Yamamoto. Han ble senere erstattet av Jason Everman som bare var i bandet en kort periode før han sluttet og ble erstattet av Ben Shepherd.
Med sitt tredje studioalbum, Badmotorfinger, kom Soundgardens store gjennombrudd. Dette ble starten på en «gullalder» for bandet. Det ble gitt ut fire singler fra Badmotorfinger; «Room A Thousand Years Wide», «Jesus Christ Pose», «Outshined» og «Rusty Cage».
I 1994 ble Superunknown gitt ut, og det ble gitt ut fem singler fra platen; «Spoonman», «Black Hole Sun», «The Day I Tried to Live», «My Wave» og «Fell on Black Days». Soundgarden vant sine to første grammypriser for sangene «Black Hole Sun» og «Spoonman». Superunknown skilte seg fra Soundgardens tidligere album med et lettere lydbilde og mørkere tekser som omhandlet tematikk som depresjon, selvmord og rusmiddelavhengighet. Sammen med A-Sides og Badmotorfinger har dette blitt Soundgardens mest solgte album i USA.
I 1996 ble Soundgardens siste studioalbum; Down on the Upside, sluppet. Albumet solgte ikke like godt som de to tidligere albumene, men fremdeles nok til å bli klassifisert til platina av RIAA. Det ble gitt ut fire singler; «Pretty Noose», «Burden in My Hand», «Blow Up the Outside World» og «Ty Cobb». «Preety Noose» ble nominert til en Grammy.
I 1997 ble Soundgardens siste album gitt ut. A-Sides var et samlealbum satt sammen av de beste sangene fra de tidligere platene. Det ble også gitt ut en ny singel, «Bleed Together», som ble bandets siste singel. Det har blitt solgt over 700,000 utgaver av albumet. Det betyr at den skal bli sertifisert platina.
Temple of the Dog (1990–1992)
Cornell spilte i 1991 inn et album sammen med flere av personene som senere skulle danne bandet Pearl Jam. Bandet kalte seg Temple of the Dog og gav ut et selvtitulert album, som de dediserte til den avdøde Andrew Wood, vokalisten i Mother Love Bone. Sangen «Hunger Strike» av Temple of the Dog er en duett mellom Cornell og vokalisten i Pearl Jam, Eddie Vedder.
Solokarriere (1997–2000)
I 1997 begynte Cornell å jobbe med sitt første soloalbum. Dette kalte han Euphoria Morning, og platen ble lansert 21. september 1999. Albumet ble ingen salgsmessig suksess. Sangen «Sunshower» ble lagd til filmen «Great Expectations» som kom i 1998. Sangen «Wave Goodbye» dediserte han til vennen Jeff Buckley som døde i 1997. I arbeidet med Euphoria Morning skal Buckley ha vært en stor inspirasjon for Cornell.
Audioslave (2000–2007)
I 2000 sluttet vokalisten Zack de la Rocha i bandet Rage Against the Machine. De tre resterende medlemmene i bandet ville fortsette å spille sammen, men trengte en vokalist. De fant etter hvert sammen med Chris Cornell, og sammen startet de bandet Audioslave.
Arbeidet med bandets første album Audioslave var problematisk på grunn av Cornells depresjoner og alkoholproblemer. Platen ble etter hvert ferdig, og Cornell fikk hjelp med å ordne opp i sine problemer. Han skal etter dette ikke ha drukket alkohol.
Albumet fikk blandet kritikk og har blitt bandets bestselgende album i USA med 3 x platina. Platen inneholder hits som «Show Me How to Live», «Cochise» og «Like a Stone». Sistnevnte ble Grammy-nominert, og kan regnes som Audioslaves mest populære sang siden den er sertifisert til gull i USA.
I 2004 gikk de igjen i studio og spilte inn sitt andre studioalbum. Out of Exile ble gitt ut i 2005 og kom på 1. plass på den amerikanske albumlisten. Kritikerne bemerket Cornells sterke vokal. Dette skal være fordi han hadde sluttet å røyke og drikke alkohol. Det ble gitt ut fire singler; «Be Yourself», «Doesn't Remind Me», «Your Time Has Come» og «Out Of Exile». I etterkant av albumutgivelsen dro bandet på turne i USA, Canada og Cuba, noe som gjør Audioslave til det første amerikanske rockebandet som har spilt på Cuba siden den amerikanske blokaden av landet ble innført.
I 2006 kom platen Revelations. Det ble gitt ut to singler fra albumet; «Original Fire» og «Revelations». Etter denne utgivelsen ble bandet oppløst.
Solo igjen (2006–2017)
I 2006 begynte Cornell arbeidet med en sang til den nye James Bond filmen Casino Royale. Sangen kalte han «You Know My Name». Dette er den første James Bond-sangen som har hatt forskjellig navn fra filmen den er tittelsang for siden Octopussy i 1983, og Cornell er den første mannen som har sunget en James Bond-sang siden The Living Daylights i 1987. Sangen var den første han lagde til albumet Carry On.
5. juni 2007 gav Cornell ut albumet Carry On. Det kom på 17.-plass på den amerikanske Billboard-listen. Han hadde laget mange av sangene før han ble med i Audioslave, men da de gav ut sitt debutalbum, bestemte han seg for å ta en pause fra soloalbumet og jobbe aktivt med Audioslave i stedet for.
I 2006 hadde Cornell en konsert i O-Baren i Sverige. Konserten ble tatt opp og senere utgitt under navnet Chris Cornell:Unplugged in Sweden. Cornell spiller her sanger fra Soundgarden, Audioslave, Temple of the Dog og andre artister.
Sommeren 2007 spilte Chris Cornell på Quart-festivalen.
Kjærestefolkene
Kjærestefolkene (på dansk også Toppen og bolden) er et eventyr av H. C. Andersen fra 1844. Det handler om en snurrebass av mahogni som lider av ikke gjengjeldt kjærlighet til en lærball.
Eventyret ble utgitt 11. november 1843 i ''Nye Eventyr. Første Bind. Første Samling. 1844.'', som besto av Engelen, Nattergalen, Kjærestefolkene og Den grimme ælling.
Handling
En snurrebass og en lærball ligger sammen med annet leketøy i en skuff. Snurrebassen frir til ballen, men ballen avviser frieriet fordi hun mener hun fortjener et bedre parti. En dag blir ballen tatt utendørs, kastet opp i luften og forsvinner i en takrenne. Snurrebassen tror at hun har giftet seg med en svale. Da han ikke har mulighet til å få henne blir snurrebassen stadig mer forelsket. Årene går, og en dag faller snurrebassen ned i søplekassa. I søppelet ligger også ballen, som har blitt nokså medtatt av vind og vær. Hun kjenner ikke igjen den tidligere frieren, og forteller ham at hun har ligget fem år i takrenna og trukket vann før hun falt ned i søplekassa. Tjenestepiken oppdager snurrebassen i kassa og tar den med inn i huset igjen. Snurrebassens lidenskap er nå avkjølt «fordi kjærligheten forsvinner når den elskede har ligget i takrenna og trukket vann i fem år. Man vil ikke engang kjenne henne igjen hvis man møter henne i en søplekasse.»
Bakgrunn
Eventyret er en fortelling av Andersen som ikke er bygd på en tradisjonell eventyrbakgrunn. Andersen hadde hatt et forhold til Riborg Voight, datter av en dansk kjøpnann. Han fridde til henne 1830, men ble avvist, noe som førte til depresjoner og tvil. Først 13 år senere, sommeren 1843, traff han henne igjen. Han hadde i mellomtiden fått et distansert forhold til hendelsen, dette ble gjenspeilet kunstnerisk i eventyret, som han skrev høsten samme år.
St. Svithuns skrin
St. Svithuns skrin var relikvieskrinene til St. Svithun i Winchester og Stavanger domkirke.
St. Svithuns skrin i Winchester
Da Svithun av Winchester døde den 2. juli i år 862 ble han begravet ved katedralen i Winchester. Da en ny kirke ble reist hundre år senere, fikk hans jordiske levninger plass i et gyllent skrin 15. juli 971, og pilegrimer strømmet til Winchester for å be om sankt Svithun forbønn. I år 1093 ble det gylne skrinet overført til den katedralen som ble innviet det året. Dette skrinet ble ødelagt under den engelske reformasjonen.
St. Svithuns skrin i Stavanger
Stavanger domkirke ble påbegynt omkring år 1100 og ferdigbygget omkring år 1150. Domkirken hadde et armbein fra biskop Svithun som trolig lå i et skrin på høyalteret. Det er ikke kilder til hvem kirken opprinnelig ble vigslet til, men noen mener at det kan ha vært til treenigheten og andre sankt Svithun. Fra 1200-tallet og framover til reformasjonen var Svithun den viktigste helgenen.
Reformasjonen i 1537 førte til at mange gjenstander, relikvier og inventar med katolsk tilknytning ble ødelagt. St.Svithuns skrin ble trolig smeltet om i København.
George Talbot, 4. jarl av Shrewsbury
'''George Talbot, 4. jarl av Shrewsbury''' (født 1468, død 26. juli 1538) var en engelsk adelsmann og politiker. Han var ridder av Hosebåndsordenen.
Han var sønn av John Talbot, 3. jarl av Shrewsbury og Catherine Stafford. Hans mors foreldre var Humphrey Stafford, 1. hertug av Buckingham og Anne Neville, datter av Ralph Neville, 1. jarl av Westmorland og Joan Beaufort, grevinne av Westmorland.
Shrewsbury giftet seg med Anne Hastings, datter av William Hastings, 1. baron Hastings og Katherine Neville, datter av Richard Neville, 5. jarl av Salisbury og Alice Neville, 5. grevinne av Salisbury. Paret fikk elleve barn:
Etter at Anne døde i 1520 giftet han seg med Elizabeth Walden, datter av sir Richard Walden. De fikk ett barn:
Shrewsbury kjempet for Henrik VII i slaget ved Stoke. Under Henrik VIII ledet han sammen med Thomas Manners, 1. jarl av Rutland oppgaven med å slå ned opprøret Nådens pilegrimsferd i 1537.
Christian de Meza
Christian Julius de Meza (født 14. januar 1792 i Helsingør, død 16. september 1865 i København) var en dansk offiser og en periode øverstkommanderende for de danske styrkene under Andre slesvigske krig.
Han gikk inn i det militære etter det engelske angrepet på København i 1807, og fikk utdannelse innen artilleriet. Han ble major 1842 og ved utbruddet av Første slesvigske krig i 1848 ble han utnevnt til ledende artillerioffiser. Han utmerket seg i kampene ved Bov, Nybøl og Dybbøl og utnevnt til oberstløytnant i 1848. Under kampene ved Sundeved i 1849 ble han sjef for 6. infanteribrigade og ledet dennes utbrudd fra Fredericia 6. juli 1849.
Efter Schleppegrells fall under slaget ved Isted overtok han kommandoen over 2. divisjon.
Etter avslutningen av Første slesvigske krig ble han inspektør for artilleriet og fra 1858 var han i Flensburg som øverstkommanderende for de danske styrkene i Slesvig, Jylland og Fyn, fra 1860 som generalløytnant.
Han ble general og øverstkommanderende for den mobiliserte hær i desember 1863 og overtok kommandoen ved Danevirke i 1864 under Andre slesvigske krig. Meza tok beslutningen om å rømme den altfor svake Dannevirke-stilling 5. februar 1864 og organiserte troppenes tilbaketrekning til Dybbøl.
Denne defensive operasjonen førte til sterk kritikk mot ham og han fikk det folkelige kallenavnet «General Baglæns». Regjeringen løste ham fra overkommandoen 28. februar 1864.
Armand-Louis Couperin
Liv
Armand-Louis Couperin overtok i 1748 organistembetet i Saint Gervais etter faren Nicholas. I 1752 giftet han seg med Elisabeth-Antoinette Blanchet (1729–1815), datter av den berømte cembalobyggeren François-Étienne Blanchet. Couperin bekledte en rekke organistposter, ofte lot han sine barn vikariere for seg. Tre av barna hans, Pierre-Louis, Gervais-François og Antoinette-Victoire, ble senere musikere.
Couperin levde livet sitt innen snevre grenser, man kjenner ikke til noen reiser og ingen aktiviteter utenom hans virke som organist og cembalolærer. Heller ikke kjenner man til at han deltok i tidens offentlige konserter i Paris, Concert spirituel. Han vegret seg mot å skrive teatermusikk og nektet å publisere sin kirkemusikk. Det som er igjen etter ham er nesten utelukkende musikk for klaviaturinstrumenter.
Armand-Louis døde etter skader han fikk av en løpsk hest mens han hastet mellom Sainte-Chapelle og St. Gervais. Ved sin død etterlot han seg et bibliotek med 885 bøker, uvanlig mye for en profesjonell musiker på den tiden.
Musikk
Samtidige kommentatorer, inklusive Charles Burney, var svært begeistret for Couperins virtuose improvisasjoner (ofte over Te Deum), men til tross for ryet som organist finnes det bare ett orgelstykke bevart etter ham.
Ulikt mange av hans samtidige forble Couperin knyttet til la grande tradition française, og stykkene ble kritisert for mangel på modernitet.
Koloni
En koloni er et landområde som ligger utenfor moderlandets grenser, som oftest erobret ved makt eller som nybygging på andre øyer. De mest kjente og omfattende eksemplene på kolonier er den europeiske (særlig den britiske og franske) koloniseringen av Amerika, Australia, Afrika og deler av Asia.
De fleste koloniene lå på andre kontinenter eller øyer, men også her finnes det unntak; den russiske koloniseringen av Sibir foregikk over land.
Det er de greske bystatenes kolonisering av nye landområder, slik som vestkysten av Tyrkia, Krimhalvøya, Sicilia og Spania, som er de første kjente koloniseringene. Bakgrunnen for denne koloniseringen var et økende behov for å flytte sitt befolkningoverskudd til nye områder. En lignende årsak lå bak den europeiske utvandringen til Amerika på 1800-tallet.
Teukros
Teukros (latinsk Teucer) kan vise til:
Pierce Brosnan
Pierce Brendan Brosnan (født 16. mai 1953 i Drogheda i Leinster) er en irsk filmskuespiller og -produsent. Han er best kjent for å ha fremstilt spesialagent James Bond i fire filmer: GoldenEye, Tomorrow Never Dies, The World Is Not Enough og Die Another Day samt for rollen som Harry i Dante's Peak (1996). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame, og i 2003 ble han tildelt Order of the British Empire.
Bakgrunn
Brosnan vokste opp hos sine besteforeldre. Etter deres død bodde han sammen med en tante og deretter en onkel, men han ble senere sendt for å bo hos en kvinne som het Eileen. Brosnan vokste opp hos en romersk-katolsk familie, og han ble utdannet ved en lokal skole drevet av Christian Brothers der han tjenestegjorde som altergutt. Etter å ha forlatt skolen i en alder av 16 år, ville Brosnan bli maler og tok opplæring i kommersiell illustrasjon, og i tre år ble han utdannet i drama og teater i London.
Karriere
Brosnan opptrådte på teater før han fikk stor popularitet med TV-serien Remington Steele (1982–1987). Etter Remington Steele, tok Brosnan hovedrollen i filmer som Dante's Peak og Eventyreren Thomas Crown. I 1995 ble han den femte skuespilleren som fikk portrettere den hemmelige britiske agenten James Bond, og han hadde hovedrollen i fire filmer mellom 1995 og 2002. Brosnan inngikk en avtale om tre James Bond-filmer, med mulighet for en fjerde film. Den første, GoldenEye fra 1995, spilte inn 350 millioner dollar på verdensbasis. Brosnan spilte også i Tomorrow Never Dies (1997) og The World Is Not Enough (1999), som også var vellykkede.
I 2002 dukket Brosnan opp i sin fjerde film som James Bond i filmen Die Another Day, som fikk blandede kritikker, men ble en suksess på amerikanske kinoer. Skuespiller Daniel Craig overtok rollen som James Bond den 14. oktober 2005. Brosnan ga også stemmen til videospillet James Bond 007: Everything or Nothing som kom ut i 2004. Etter James Bond, hadde Brosnan hovedrollen i filmsuksesser som The Matador som ble nominert til en Golden Globe i 2005, Mamma Mia! (National Movie Award i 2008), og The Ghost Writer (2010). I 1996 dannet Brosnan sitt eget produksjonsselskap som hadde base i Los Angeles.
I de senere år har Brosnan blitt kjent for sitt omfattende veldedige arbeid og miljø-aktivisme. Brosnan var gift med den australske skuespillerinnen Cassandra Harris fra 1980 til hennes død av eggstokkreft i 1991. Han adopterte datteren hennes, Charlotte Emily, i 1985 etter at faren hennes døde. Hun døde i 2003, også av eggstokkreft. I 2001 giftet Brosnan seg med den amerikanske journalisten og forfatteren Keely Shaye Smith. Han ble naturalisert amerikansk statsborger i september 2004, men beholdt sitt irske statsborgerskap. I 2004 spilte Brosnan i filmen After the Sunset sammen Salma Hayek og Woody Harrelson. Filmen fikk generelt negative anmeldelser. Brosnans neste film var The Matador i 2005.
I 2008 spilte Brosnan mot Meryl Streep i ABBA-musikalen Mamma Mia!. Brosnan støttet John Kerry under presidentvalget i 2004, og han er tilhenger av likekjønnet ekteskap. Brosnan skal ha blitt oppmerksom på kjernefysisk nedrustning i en alder av ni år da hele verden uttrykte fordømmelse over amerikanske prøvesprengninger i Nevada, som fant sted i 1962. Brosnan boikottet premieren av GoldenEye i Frankrike for å støtte miljøorganisasjonen Greenpeace sin protest mot det franske programmet mot atomprøvesprengninger. I mai 2007 donerte Brosnan 100,000 dollar for å bygge en lekeplass på den hawaiiske øya Kauai, hvor han eier en bolig.
Gramfjellet
Gramfjellet er et fiktivt fjell fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Den presise plasseringen er ikke kjent, men den ligger antakeligvis enten Jotunheiene eller i Angmars fjell, eller et sted i den nordre delen av Tåkefjellene. En teori forteller at det kunne være den samme som Gundabadfjellet. Det ble bebodd av orker og hæren deres angrep Hobbitene i Hobsyssel.
Ubotamål
Ubotamål (eller úbotamál) var forbrytelser som i norsk middelalder ble ansett som så alvorlige at de var utilgivelige og ikke kunne sones med bøter. Lovbryteren var da blitt fredløs for alltid. Saker der fredløsheten eller landflyktigheten kunne oppheves ble kalt «utlegdarmål» (útlegðarmál). Saker som ble oppgjort med private eller offentlige bøter var «botamål». Bøter var den vanlige straffeformen i middelalderen.
Ubotamål betydde i praksis dødsstraff, og lovbryteren tapte normalt all sin eiendom. Fra Magnus Erlingssons tid ble ubotamål vanligere, og tap av all eiendom ble ofte ordnet med en fast høyeste sats på 40 merker sølv (tilsvarende 130 kyr). Et eksempel er Harald jarl som støttet kong Sverres motstandere og dessuten utfordret kongens autoritet.
I høymiddelalderen tok staten monopol på straff av forbrytere. Utover 1200-tallet ble stadig flere forbrytelser ubotamål: Mord, avhugging av legemsdeler, gjelding, blinding, voldtekt og kvinnerov ble ubotamål. Kongen hadde anledning til å gjøre om fredløshet til klekkelige bøter, og skaffet seg slik gode ekstrainntekter. Likevel ble dødsstraff mer og mer brukt. Samtidig forbød kongen folk å hevne seg på skadevolder. For eksempel bestemte Magnus Erlingssons rettarbot av 1164 at voldtekt og bortføring av gifte kvinner var ubotamål.
Kvinnerov må ha vært et merkbart problem, for i 1170-årene utstedte erkebiskop Øystein Erlendsson et brev der han lyste i bann alle kvinnerøvere i sitt erkebispedømme, og dessuten refset kvinner som lokket til seg medsøstre for å skjenke dem fulle og få dem om bord på skip med kurs mot Island, der det var underskudd på kvinner.
Trolldom ble regnet som ubotamål og Landsloven fra 1274 var grunnlaget for hekseprosessene i Norge på 1500-1600-tallet.
Guillaume de Lorris
Guillaume de Lorris (ca. 1205 – etter ca. 1240) var en fransk episk poet, og var forfatter av den første seksjonen av Roman de la rose, på norsk Roseromanen.
Liv og virke
Hva som er kjent av Guillaume de Lorris liv er stort sett ingenting, bortsett fra at han skrev Roseromanen, antagelig som ung student mellom 1225 og 1237. Hans bidrag var å introdusere det allegoriske dikt, hvor den utvidede allegorien med dens objekter og personer innenfor fortellingen er lik meningen som ligger utenfor fortellingen i seg selv, se Middelalderens litterære allegori. Roseromanen er ikke en roman i moderne forstand ettersom det er et langt fortellende dikt som består av rundt 4000 åttestavede verselinjer. Roman her betegner fortelling og den handler om at forfatteren selv har en drøm, en drømmevisjon om hans søken etter kjærlighet og hvor rosen er symbolet på kjærligheten. Søken etter kjærligheten stopper derimot brått når Sjalusi og Sladder kommer og stenger Rosen inn i et bevoktet slott. Om det var Guillaumes mening å gi denne slutten er uvisst. Kanskje var det Fornuften som til slutt fikk det avgjørende ordet.
Roseromanen kan betraktes som en litterær undersøkelse av den høviske kjærlighetens psykologi hvor de mest finstemte nyanser tolkes allegorisk. Diktet er et av middelalderens største litterære kunstverk. Rundt 300 etterlatte manuskripter viser hvilken grad boken ble dyrket og hvilken betydning den fikk i vestlige Europa. Mange ga seg hen på å oversette det, blant annet Geoffrey Chaucer i England som The Romaunt of the Rose på siste halvdel av 1300-tallet. Mange forsøkte også å fortelle videre der hvor Guillaume stoppet fortellingen, men den som lyktes var omkring 1275 ved franskmannen Jean de Meun (Jean Clopinel) (ca. 1240 – ca. 1305). Jean de Meun beholdt allegorien og fortellingens fiksjon, men hvor Guillaume levendegjorde figurene for å skape stor poesi, snur de Meun fortellingen om til hatsk realisme og satire på hele 18 000 verselinjer. For ham er ikke kjærligheten annet enn et bedrageri for ren seksualdrift. Således har Roseromanen to deler med vidt forskjellig uttrykk som samlet fikk stor innflytelse på den europeiske litteratur.
Karbonade
Karbonade(r) (karbonadekake/karbonadedeig) betegner en norsk tradisjonsrik matrett laget av renskåret okse- eller kalvekjøtt som er grovmalt til karbonadedeig, formet til kaker og stekt i smør i panne. Ordet karbonade kan referere både til selve deigen og den ferdige retten. Karbonade var tidligere søndags- og festmat, ikke hverdagsmat, på grunn av at tilgangen på kjøttråvaren var begrenset og prisen høy. Ordet karbonade har sin opprinnelse i det italienske carbone/carbonata, kjøttskive stekt over glødende kull.
Karbonadedeig i salg skulle etter tidligere, norske regler ikke inneholde mer enn 6% fett med rent storfekjøtt som råvare.
Mens deig til kjøttkaker spes, blir ekte karbonader tilberedt med minst mulig tilsetninger. Egg er et vanlig bindemiddel, og stekt løk vanlig tilbehør.
Karbonader med løk serveres tradisjonelt med sky basert på smør og kokte poteter, eventuelt med stuede erter. Den norske karbonade er nær beslektet med den danske hakkebøf, den svenske pannbiff og den amerikanske hamburger.
Ordet «karbonade» er også brukt i forbindelse med sjømat, som f.eks fiskekarbonade, et produkt som skal lages av grovmalt råvare, ikke finhakket og utspedd som i fiskekaker.
Priskonkurranse i dagligvarehandelen i kombinasjon med at forskriften om såkalte definerte kjøttvarer er satt ut av kraft, har ført til at en rekke produkter, også med høyt innhold av MUK, maskinbehandlet slakteriavfall, markedsføres som karbonade.
Langfjordbotn
Langfjordbotn (samisk Lákkovuonbahta) er ei bygd og en grunnkrets i Alta kommune. Langfjordbotn ligger innerst i Langfjorden, en sidearm til Altafjorden. Grunnkretsen hadde 114 innbyggere i 2012.
Yehuda Amichai
Yehuda Amichai (hebraisk: הודה עמיחי‎) (egentlig født Ludwig Pfeuffer, 3. mai 1924 i Würzburg i Tyskland, død 22. september 2000 i Jerusalem i Israel) var en israelsk dikter.
Langfjordbotn
Langfjordbotn er kjent for en vakker og frodig natur, og gode forhold for dyrking av poteter og bær. Langfjordbotn er en populær destinasjon for turister fra hele verden, og i Bognelvdalen innenfor Langfjorden finnes en gammel reiselivsattraksjon som heter Bubbelen. Bubbelen er en underjordisk elv som kommer boblende opp fra bakken, og er flottest å se på om våren når det er god vannføring.
Yehuda Amichai
I 1935 flyktet han med sin familie til Palestinamandatet, først til Petah Tikva og så året etter til Jerusalem. Han var soldat i den jødiske brigaden på Storbritannias side under 2. verdenskrig. Han deltok også i den arabisk-israelske krig.
Langfjordbotn
Innerst i fjorden drives fem melkebruk, og her ligger skolen og samfunnsshuset. Næringslivet i bygda er i tillegg til landbruk flere familiedrevne reiselivsbedrifter og Finnmarkskollektivet som arbeider med ungdom med rusproblemer. Langfjorden er et område for at allsidig friluftsliv med fjord, vidde, høyfjell, skog og myrer. Om vinteren er det gode forhold for ski, snøscooter, toppturer og hundekjøring.
Det tyske slagskipet «Scharnhorst» hadde base der under andre verdenskrig.
Yehuda Amichai
Amichai var utdannet i litteratur fra Det hebraiske universitet i Jerusalem. Han regnes av mange for å være blant de største dikterne i det moderne Israel.
Sjalusi
Sjalusi (også kalt svartsjuke ) er en følelse og refererer til de negative tankene og følelsene av usikkerhet, frykt, og engstelse for et forventet tap av noe personen verdsetter, som et forhold, vennskap, eller kjærlighet. Sjalusi består ofte av en kombinasjon av følelser som sinne, sørgmodighet, og avsky.
Yehuda Amichai
På dansk har han utgitt diktsamlingen En stille glæde, mens på svensk kom han ut med Sjungen hoppfullt sånger om Jerusalem (1976) og Bombens diameter (1991). I tillegg utga han mange diktsamlinger på engelsk.
Sjalusi
Sjalusi er en kjent erfaring i menneskelige relasjoner. Det har vært observert hos spedbarn fem måneder gamle og eldre. Noen hevder at sjalusien er sett i alle kulturer, derimot, hevder andre sjalusi er kultur-spesifikke fenomen.
Sjalusi som en følelse eller effekten av sjalusi har vært et tema i mange romaner, sanger, dikt, filmer og andre kunstneriske verk. Det har også vært et tema av interesse for forskere, kunstnere og teologer. Psykologer har foreslått flere modeller av prosessene underliggende sjalusi og har identifisert faktorer som fører til sjalusi. Sosiologer har vist at kulturelle oppfatninger og verdier spiller en viktig rolle i å bestemme hva som utløser sjalusi og hva som er sosialt akseptabelt uttrykk for sjalusi. Biologer har identifisert forhold som kan ubevisst påvirke uttrykk for sjalusi.
Referanser
མིག་སེར། קנאה Kijicho Féltékenység ईर्ष्या Kıskançlık קנאה
Peter Sarsgaard
John Peter Sarsgaard (født 7. mars 1971) er en Golden Globe-nominert amerikansk skuespiller.
Sarsgaard fikk sin filmdebut i 1995 i Dead Man Walking. Han har senere spilt i Boys Don`t Cry, Shattered Glass, The Killing og Flightplan.
Sarsgaard er forlovet med skuespillerinnen Maggie Gyllenhaal, og i oktober 2006 fikk de datteren Ramona sammen.
De tolv apostler (Australia)
De tolv apostler er en rekke staurer av kalkstein ved kysten av Port Campbell Nasjonalpark, langs veien Great Ocean Road i staten Victoria, Australia.
De tolv apostler er et populært turistmål.
Froan
Froan, Froøyene eller Froværet ligger i Frøya kommune i Trøndelag, og er en gruppe øyer i havet vel 40 kilometer vest for Fosenhalvøya. Navnet Froan kommer trolig av «fraade», som en betegnelse på havets skumming når det slår mot land.
To av Froøyene, Sørburøy og Gjæsingen, har permanent befolkning, om enn lav, rundt 25 personer. Sørburøy har barne- og ungdomsskole med vel 3 elever. Det drives oppdrettsvirksomhet i området. Froan kapell på Sauøy ble bygd i 1904.
Det er betydelig tilflytning til øyrekken i sommerhalvåret.
Froan består av flere hundre øyer, foruten en mengde holmer og skjær. For det meste er øyene lave og småkuperte, med Kunna på 49 moh. som det høyeste punktet. Noen av øyene har små innsjøer eller tjern som resultat av tidligere tiders torvuttak for brensel. Noen få av øyene har beiteland og dyrket areal, og det holdes sauer året rundt på Sørburøy, og ellers andre små holmer og skjær.
Bosetning
Det finnes imidlertid ingen faste holdepunkter til fast bosetning før første halvdel av 1700-tallet. Trolig var det fastboende på Halten før det. Det finnes kilder som sier at Halten ble benyttet som fiskevær helt tilbake til 1548. Rike fiskeforekomster bidro til befolkningsvekst og en enorm befolkning i høysesongen som gjorde Halten til det største og viktigste fiskeværet i Fosen. På det meste skal 900 mann overnattet i skreisesongen tidlig på året.
Befolkningsutviklingen har vært markant opp og nedadgående. I 1865 bodde det 190 mennesker i Froan og i 1900 var dette økt til 272. Folketallet gikk raskt tilbake etter andre verdenskrig. I 1960 var det over 400 fastboende i Froan, i 1970 vel 300, i 1983 vel 130, i 1992 var det 75, i 2012 rundt 35, og i 2022 rundt 20 personer.
Leveveier
Folk i Froan har levd av fiske og det lille landsbruksjorda og få husdyr kunne gi. I tillegg var jakt på sel og fugl viktig, men særlig egg og dunsankningen som ble drevet i svært organiserte former. Tidligere væreier Borthen organiserte det hele slik at innbyggerne fikk sine øyer de kunne sanke på. Folk fikk beholde eggene, Borthen selv tok duna. Rettighetene til egg og dunsankning ble flere ganger rettslig bekreftet ettersom det til tider var stor tilstrømning fra folk utenfra. Dokumenter viser at fredlysning blant annet skjedde i 1756, 1781, 1801 og i 1810.
Naturreservat
Froan har det største sammenhengende havområdet som er fredet som naturreservat i Norge. Froan naturreservat og landskapsvernområde ble opprettet i 1979. Det er begrensninger i den frie ferdsel på land i enkelte tider av året. Se etter skilt på holmer og skjær med regler om ferdsel og lignende.
Froan har et unikt fugleliv.
Det er båtforbindelse mellom Froan og Dyrøya på Frøya hver dag med MS Vetlefjord, noe oftere i sommerhalvåret.
Fylkesvei 994 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 994 i de følgende fylkene:
Marius Holt
Marius Nybakk Holt (født 10. april 1988) er en norsk tidligere fotballspiller som sist spilte for Hamarkameratene. Han kom sist fra Løten FK, og har en fortid i Brumunddal Fotball og Nybergsund IL. Han kom til HamKam i forkant av vårsesongen 2015, og satte sitt første mål for Ham-Kam i bortekampen mot Florø SK den 2. mai 2015.
Han forlot Hamarkameratene i begynnelsen av august 2015 og valgte å legge opp som aktiv fotballspiller som følge av skade.
Sapir-prisen
Sapir-prisen er en årlig israelsk pris som blir utdelt for litteratur. Prisen blir utdelt av Mifal Hapayis (Israels statslotteri), og er en del av organisasjonens kulturelle initiativer. Prisen er navngitt etter Pinchas Sapir, tidligere israelsk finansminister, og ble først utdelt i 2000. Vinnerne av litteraturprisen blir hvert år publisert under Den hebraiske bokuka.
Sivhauk
Sivhauk (Circus aeruginosus) er en rovfugl i haukefamilien (Accipitridae), der arten inngår som den fysisk største i slekten kjerrhauker (Circus), som totalt teller 16 arter. To underarter aksepteres, hvorav nominatformen hekker i deler av Skandinavia, inkludert såvidt i Norge.
Biologi
Sivhauken blir cirka 43–54 cm lang. Hannen er minst og veier typisk 405–730 g, mens hunnen typisk veier 540–960 g. Vingespennet utgjør normalt 115–145 cm.
Fjærdrakten varierer ganske mye, faktisk så mye at enkelte hanner kan være svært vanskelige å skille fra hunner. I slike tilfeller kan imidlertid kjønnene skilles med 99 % sikkerhet gjennom forskjeller i vekt og nebbets lengde. Hunner blir i snitt cirka 5 % større enn hanner. Både hanner og hunner er overveiende brune, og hunnen er nesten alltid mørkere enn hannen. Vingespissene er svarte. Undersiden på hannens vinger har normalt store lyse felter. Stjerten er lang og nærmest grå. Hodet og øvre del av halsen er i varierende grad lys hos begge kjønn, men graden varierer uavhengig av kjønnet. Eldre fugler blir gradvis lysere i fjærdrakten. Ssp. harterti har ei fjærdrakt som i all hovedsak er lysere enn nominatformen.
Sivhauken hekker årlig, men meget sparsomt i Norge, og enkeltindivider observeres i økende grad om våren og i sommerhalvåret på Østlandet. Flest hekkefunn er det gjort i Østfold og i Rogaland, men den har også hekket i Oppland og i Vestfold. I 2013 ble den også funnet hekkende i Hedmark. Den hekker i Mellom- og Sør-Europa opp til Danmark, sør i Sverige og sørvest i Finland og i Lilleasia. I Danmark, der bestanden har vært økende, er det cirka 600 ynglepar. Fugler i Nord-Europa trekker den til Afrika i vinterhalvåret.
Habitatet består vanligvis av omfattende våtmarksområder med tett myrvegetasjon, spesielt siv- og takrørvegetasjon, i akvatiske habitater med både ferskvann og brakkvann, for eksempel myrer og laguner med videre; noen ganger også i områder som mangler åpent vann. Sivhauken er en glideflyver med høytstilte vinger. Føden består for det meste av småfugl og små andefugler, som den fanger i luften eller på vannet, mus og frosker.
Arten hekker i tidsrommet april/mai–juni i Nord-Europa. Fuglene er normalt monogame, men enkelte hanner kan også være polygame. Parene hekker solitært eller i svært løse kolonier. Sivhauken legger nesten alltid redet i tett takrørvegetasjon. Hunnen legger typisk 3–6 egg, typisk med 1–2 dages mellomrom. Rugetiden tar normalt 31–38 dager og ungene blir i redet i cirka 35–40 dager, men de følges typisk opp av foreldrene i ytterligere 25–37 dager. Kjønnsmoden alder nås etter cirka 2–3 år.
Globalt er arten livskraftig og relativt tallrik, og man regner med at cirka 48 % av totalbestanden har tilhold i Europa.
Rødlistevurdering
Utbredelse og økologi: Sivhauk hekker i Norge spredt og fåtallig i sørlige deler av landet, med flest par i Rogaland og Østfold. Arten har gjort hekkeforsøk så langt nord som i Trøndelag, mens territorie­hevdende par er registrert en gang i Kautokeino. Første hekking i Norge ble dokumentert i Agder i 1975. Sivhauken er knyttet til større våtmarksområder med frodige takrørskoger. Føden består hovedsakelig av mindre pattedyr og fugler. Arten overvintrer i Afrika sør for Sahara.
Bestand og bestandsutvikling: Den norske hekkebestanden ble i 2015 anslått å være mellom 48 og 88 individer, og den ble da vurdert som økende. Bestandsestimatet tilsier både rødlistekategori sterkt truet EN og kritisk truet CR etter kriteriet D1, men med det mest sannsynlige estimatet i kategorien sterkt truet EN (50-250 reproduserende individer). Vurderingsperioden for sivhauk er 21 år (grunnet artens generasjonslengde på 7 år. Artsdatabanken har ingen dekkende kvantitativ kunnskap om pågående endringer i hekkebestand for denne arten. I Rogaland er arten i økning, og det rapporteres om over 10 par årlig fram til 2020. I Sverige har man en bestand på ca. 3000 individer, og den er økende (2020). I Finland ble bestanden estimert til 1400-2000 individer i 2011, og i Danmark 1300 individer i 2008. De finske (2019) og danske (2019) bestandene er også økende. Samlet for Europa har bestanden vært markant økende på lang sikt (1980-2017), men har stabilisert seg noe på kort sikt (2008-2017).
Påvirkninger: Reirplyndring, tørrlegging av våtmarker og økt vannstand i hekkesesongen er oppgitt som potensielle negative faktorer. Historisk sett ble sivhauken hardt rammet av miljøgifter, jakt under trekket, samt tørke i overvintringsområdene.
Konklusjon: Sivhauk vurderes i 2021 til rødlistekategori sterkt truet EN, på bakgrunn av bestandsestimater og basert på kriteriet D1 (50-250 reproduserende individer). Kategorien nedgraderes til nær truet NT° siden bestandene i våre naboland er solide, ekspanderende og økende. Årsaken til endring av kategori fra Rødlista 2015, hvor sivhauk ble nedgradert fra sterkt truet EN til sårbar VU°, er ny tolkning av nedgraderingsreglene.
Inndeling
Inndelingen og rekkefølge følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på verdens fugler følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle norske beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser.
Vitenskapsåret 1928
Fødsler
skadevirkningene av thalidomid ||align=center|92 ||align=center| ||
Dødsfall
|| bakteriolog ||align=center|51 ||align=center| ||
Häradshövding
Historisk bakgrunn
Allerede på begynnelsen av 1200-tallet omtales i latinspråklige brev en stilling som benevnes som prolocutor («en som taler for andre»), nærmest tilsvarende det gamle svenske förskälaman.
Tilsettelse av en ny häradshövding skjedde ved at lagmannen kalte inn til et ekstraordinært häradsting. På det fikk herredets bønder i oppgave å utnevne en nemnd på 12 mann, sammen med lagmannen utså nemnden så tre kandidater som kongen skulle velge en av. For å være valgbar måtte kandidaten være bosatt innen herredet.
Frem til 1700-tallet var den vanligste oppgaven for en häradshövding å sørge for den juridiske delen av eiendomsoverdragelser. I henhold til MELs del lover om eiendom skulle slike stadfestes på häradstinget av en nemnd bestående av 12 såkalte faster. Häradshövdingen utstedte det fastebrev som styrket at transaksjonen hadde foregått i henhold til loven, i dag tilsvarer det eiendommens skjøte (lagfartsbevis på svensk). Den tidligste opplysningen om en häradshövding i MELs form er fra 18. november 1352 da häradshövdingen i Vedbo härad, Tiohärads lagsaga, ridderen Jon Knutsson (lejonörn), utstedte et fastebrev.
Häradshövdingens øvrige oppgaver ble bestemt av MEL, det var å avholde häradsting til bestemte tider, vinterting, sommerting og høstting på herredets ordinære tingplass. Häradshövdingens oppgave på tinget var begrenset til å utsi dom, det vil si angi hva loven sa om saken samt utstede og forsegle domsbrev, selve saken ble avgjort av en herredsnevnd. Häradshövdingen skulle også kunngjøre eventuelle ekstraordinære herredsting. Å kalle häradshövdingen i eldre tid i Sverige for dommer blir feil, denne funksjonen hadde ordfører for herredsnevden.
Endring av tilsetting
Med adelens sterkere posisjon på 1600-tallet, blant de forrett til stillingen som häradshövding forsvant innbyggernes forslagsrett og den ble mer en tildeling av len av kongen eller Riksforstanderen, som belønning for lojalitet og ble i praksis en avlønning av riksråd eller andre høye statstjenestemenn. Innehaverne hadde da stedfortredere, såkalte lagläsare eller lagförare.
Lovkommisjonen av 1643 foreslo forgjeves å gjenopplive den allmenne landslovens regler om tilsetting, men gjennom Karl XIs domstolsreform av 1680 ble det krevd at häradshövdingtjenesten ikke skulle kunne forenes med andre stillinger og at häradshövdingen skulle bo innen det området som lå under han. Ved reguleringen av adelens privilegier i 1723 opphørte dens fortrinnsrett til stillingene. I 1910 ble embetet beskrevet slik:
Häradshövdingembetet ble avskaffet i 1971, da häradsretter og rådhusretter ble erstattet med tingsretter med lagmenn som sjefsdommere. De häradshövdinger (tilsvarende for borgermestere) som da var i stillingene beholdt tjenesten som lagmenn men kunne søke justisdepartementet om å beholde sin eldre tittel, mange valgte å gjøre det.
Romanias deputertkammer
Romanias deputertkammer (på rumensk: Camera Deputaților) er underhuset i det rumenske parlamentet og har 345 medlemmer. Ifølge grunnloven må antall deputerte være proporsjonalt med folketallet. Det skal være en deputert for hver 70 000 innbyggere. Hver valgkrets skal ha minst fire representanter. Etniske minoriterer som ikke oppnår minst en direktevalgt representant, men som på nasjonalt plan oppnår med minst fem prosent tilslutning, har rett til å bli representert i parlamentet. Valgbarhetsalderen er 23 år (35 i senatet).