cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Posisjoner i amerikansk fotball
Wide receiver (WR)
Wide receivere er spesialister i å ta imot pasninger. De er vanligvis kjappe og høye, og har som hovedoppgave å løpe spesifikke ruter og være åpne (dvs. finne en posisjon hvor ingen forsvarere er i nærheten) for pasninger, men de brukes til tider for å blokkere. Wide receivere stiller seg vanligvis opp "wide", på endene av scrimmagelinjen nær sidelinjene før et play starter. I likhet med running backs finnes det varianter av wide receivers, basert på nøyaktig hvor de stiller seg opp. En wide receiver som er på scrimmagelinjen kalles for en "split end", og telles da som en av de syv påkrevde spillerne på scrimmagelinjen. En wide receiver som stiller seg opp bak linjen (og dermed teller som en av de fire backene) kalles for en "flanker": En widre receiver som stiller seg opp mellom den ytterste wide receiveren og offensive linen kalles for en "slot receiver".
Hare kvote
Eksempel med STV
I første opptellingsrunde er preferansene de følgende:
Posisjoner i amerikansk fotball
Tight end (TE)
Tight ends stiller opp på siden av tacklene. Tight ends regnes som hybrider, en blanding av en wide receiver og en offensive lineman. Ettersom at de spiller ved siden av de andre offensive linemenene brukes de ofte til å blokkere, især når et lag løper med ballen. Etter som at de teller som berettigede receivere kan de også ta imot pasninger. Posisjonen kjent som "H-back" er en tight end som stiller seg opp bak scrimmagelinjen, og derfor teller som en av lagets fire "backs", men rollen deres er ellers lik andre tight ends.
Hare kvote
Eksempel med STV
Kåre har over 50 stemmer og når kvoten. Han velges direkte, og har 10 overflødige stemmer som overføres til Gro. I andre opptellingsrunde blir det som følger:
Posisjoner i amerikansk fotball
Tight end (TE)
Avhengig av det spesifikke angrepet trenerne har utformet, kampens situasjon og de individuelle spillernes ferdigheter kan lag bruke formasjoner som inkluderer et varierende antall running backs, wide receivers og tight ends, så lenge det ikke bryter med regelen om fire backs og syv på linjen. I flere år var den vanligste sammensetningen en quarterback, to running backs (en tailback/halfback og en fullback), to wide receivere (en flanker og en split end) og en tight end. Moderne lag har mer varierte formasjoner, fra en "full house" formasjon med tre running backs, to tight ends og ingen wide receivere, til "spread" formasjoner med fire eller fem wide receivere, og enten en eller ingen running backs.
Hare kvote
Eksempel med STV
Selv om Kjell Magne ikke når kvoten har han flest stemmer og erklæres som vinner av det siste mandatet.
Fordeler og ulemper
Hare kvote er større enn Droop kvote, og færre kandidater når derfor kvoten, noe som gir flere opptellingsrunder. Hare kvoten kan føre til at et parti med et flertall av velgerne får et mindretall av setene. De samme stemmetallene ved bruk av Droop kvote gjør at Gro blir valgt, mens med Hare favoriseres de små og gjør at Kjell Magne blir valgt. Hare kvote er mer proporsjonal enn Droop kvote når antallet seter er mindre enn 10, mens Droop er mest proporsjonal når antallet mandater er over 15. I valg med bare èn kandidat (instant-runoff voting) blir Hare kvoten 100% og kan ikke brukes.
Største brøks metode kan, med alle valgkvoter, forårsake "Alabama paradokset", et paradoks identifisert i 1880 ved at staten Alabama i USA ville få 8 representanter dersom 299 skulle velges nasjonalt, men bare 7 dersom 300 skulle velges. Dette paradokset kan ikke oppstå med deletallmetoder.
Posisjoner i amerikansk fotball
Forsvaret
Idretten har ingen regler som bestemmer hvilke posisjoner et forsvarslag må stille med. En forsvarsspiller kan stille seg opp hvor som helst på sin side av scrimmagelinjen. Over tid har forsvarsspillernes roller derimot blitt definert til tre forskjellige hovedtyper, som alle har flere individuelle posisjoner.
Defensive line
I likhet med motpartene på angrepet stiller defensive linemen seg opp på scrimmagelinjen, nært ballen. Der er to posisjoner som vanligvis ses på som en del av en defensive line:
Defensive tackle (DT)
Defensive tackles, noen ganger referert til som "defensive gaurds", spiller midt på defensive linen. Oppgaven deres er å løpe mot spilleren som har ballen, og stanse forsøk på løp gjennom midten av scrimmagelinjen. De innerste defensive tacklene som noen ganger stiller seg opp direkte overfor ballen (og derfor står ansikt til ansikt med angrepets center) kalles ofte for en "nose tackle", "nose guard" eller "middle guard". En nose tackle er mest vanlig i 3-4 forsvaret. De fleste forsvarssystemer har en eller to defensive tackles. Dersom et lag bruker en andre defensive tackle, noen ganger referert til som en "under tackle", er denne spilleren vanligvis noe kjappere enn en nose tackle.
Defensive end (DE)
Defensive ends stiller seg opp ved siden av defensive tackles, på defensive linens kanter. Deres oppgaver er å angripe passeren eller stanse løp mot utsiden av scrimmagelinjen (vanligvis referert til som "containment"). Den kjappeste av de to stilles vanligvis opp på høyresiden av defensive linen (quarterbackens venstre) da dette er blindsonen for en høyrehendt quarterback.
Stuart Farquhar
Han kom på syvendeplass under Commonwealth Games 2006, og sjetteplass under IAAF World Cup 2006. Han deltok også under Sommer-OL 2004, men nådde ikke finalen. Under Sommer-OL 2008 i Beijing endte han på 20.-plass med 76,14 som lengste kast.
Posisjoner i amerikansk fotball
Linebackere
Linebacker spiller bak defensive linen og har forskjellige oppgaver avhengig av situasjonen, inkludert å angripe passeren, dekke receivere, og forsvare mot løp.
Middle linebacker (MLB)
Middle linebackeren, noen ganger kjent som en "inside linebacker" (spesielt i et 3-4 forsvar), er ofte kjent som "forsvarets quarterback" da det ofte er de som velger plays for forsvaret og må reagere til et bredt spekter av situasjoner. Middle linebackere må kunne stoppe running backs som kommer seg forbi defensive linen, dekke opp under pasningsspill gjennom midten av banen, og angripe quarterbacken under et blitz.
Outside linebacker (OLB)
Outside linebackere har forskjellige navn avhengig av deres rolle. Noen lag stiller sine outside linebackere opp på samme side av banen uavhengig av situasjonen. Andre lag gir dem spesifike roller; enten som en "strongside" (SLB) eller en "weakside" (WLB). Strongside, eller "Sam", linebackeren stiller seg opp på samme side som angrepets tight end og har ofte ansvaret for å dekke tight enden eller running backen under pasningsspill. Weakside, eller "Will", linebackeren stiller seg opp på den siden av offensive linen som ikke har en tight end, og brukes ofte til å angripe eller blitze quarterbacken, eller dekke en running back under et pasningsspill.
Cornerback (CB)
Cornerbacks forsøker å hindre pasninger ved å enten slå ballen ut av luften og bort fra receiveren eller ved å selv ta imot pasningen. I situasjoner hvor angrepslaget løper med ballen er deres jobb å stanse runneren, enten ved å lede dem tilbake mot midten av banen for å bli taklet, takle dem selv, eller tvinge dem over sidelinjen.
Safety (S)
Safeties er den siste forsvarslinjen (lengst fra scrimmagelinjen) og hjelper vanligvis cornerbackene med dekning under lange pasninger. En strong safety (SS) er vanligvis større og sterkere enn de to, og tilbyr ekstra beskyttelse mot løp ved å stå nærmere scrimmagelinjen, vanligvis på den sterke (tight end) siden av banen. En free safety er vanligvis mindre og kjappere enn de to andre, og er vanligvis forsvarsspilleren som er posisjonert dypest for å hjelpe til under lange pasningsspill.
Stuart Farquhar
I 2009 deltok han i VM i Berlin, og kom på 14.-plass med 78,53 meter.
Posisjoner i amerikansk fotball
Nickelback og dimeback
I enkelte situasjoner kan forsvaret ta ut en linebacker eller defensive lineman for å trekke inn ekstra defensive backs for å dekke opp ekstra receivere. En formasjon med fem defensive backs blir ofte kalt en "nickel" formasjon, og den femte (ekstra) defensive backen kalles for en "nickelback". En formasjon med en sjette defensive back (dimeback) kalles for en "dime package". I særs spesielle situasjoner kan lag bruke syv eller åtte defensive backs.
Stuart Farquhar
Hans personlige rekord er 83,23 meter, fra januar 2008 i Canberra.
Posisjoner i amerikansk fotball
Nickelback og dimeback
Forsvarsformasjoner er oftest navngitt med en numerisk kode som representerer antallet spillere i hver posisjon. De to vanligste er 3-4 forsvar og 4-3 forsvar, hvor det første nummeret viser til antallet defensive linemen og det andre viser til antallet linebackere (antallet defensive backs kan man regne seg frem til da det må være elleve spillere på banen). Et 3-4 forsvar består dermed av tre defensive linemen (vanligvis en nose tackle og to defensive ends), fire linebackere og fire defensive backs (to cornerbacks, en strong safety og en free safety).
Special teams
Special teams er enheter som kommer på banen under spark. Hvor mange spillere som også spiller på angrep eller forsvar kan ha lignende roller på special teams (offensive linemen for å blokkere, forsvarsspillere for å takle) finnes det noen spesielle roller som kun er på banen under spark.
Kicker (K)
En kicker, også kjent som en "placekicker", er ansvarlig for avspark, ekstrapoeng og field goals. I alle de tre situasjonene må kickeren sparke ballen fra bakken, enten ut av hendene til en holder eller av en tee. Noen lag har to kickere: en som sparker ekstrapoeng og field goals og en annen, kjent som en "kickoff specialist", som tar avspark. De fleste lag bruker derimot samme kicker for alle oppgavene, og noen bruker også den samme spilleren til å punte.
Kickoff specialist (KOS)
Kickoff specialists brukes kun under avspark og er generelt sett også lagets placekicker. Lag kan bruke kickoff specialists dersom de føler at hverken kickeren eller punteren er gode nok til å ta avspark. Ettersom at deres rolle er såpass fokusert, og på grunn av det begrensede antallet plasser lag har i spillerstallen, er denne posisjonen sjelden på profesjonelt nivå.
Punter (P)
Punteren stiller seg vanligvis opp 15 yards bak scrimmagelinjen (avstanden må være kortere hvis dette hadde ført til at punteren står på eller bak linjen bak målsonen. Etter å ha tatt imot snappet slipper punteren ballen og sparker den før den treffer bakken. Dette skjer vanligvis på fjerde down med den hensikt å gi motstander ballen så dypt på deres banehalvdel som mulig.
Andre posisjoner på special teams
Omtrent alle som spiller en av de andre posisjonene på special teams er også reservespiller for angrepet eller forsvaret.
Long snapper (LS)
En spesialisert center som napper ballen direkte til holderen eller punteren. Long snapperen er vanligvis ikke den samme som centeren, da ballen må snappes mye lenger bakover når et lag skal sparke ballen. Frem til rundt 2000-tallet var long snappere ofte reservespillere; lag har nå ofte en dedikert long snapper.
Kick returner (KR) og punt returner (PR)
Returnere er ansvarlige for å ta imot baller fra spark (enten avspark eller punt) og løpe ballen tilbake. Dette er vanligvis en av de kjappeste spillerne på et lag. Lag bruker gjerne samme spiller i begge posisjonene, eller ha en separat returner for punts og avspark. Returnere spiller vanligvis også som wide receivere eller cornerbacks. Ettersom at det er en relativt høy sjanse for skader under kick returns unngår de fleste profesjonelle lag å bruke sine beste receivere eller cornerbacks som returnere.
Upback
En blokkerende back som stiller seg opp mellom 1 og 3 yards bak scrimmagelinjen under punts. Ettersom at punteren stiller seg opp så langt bak er det ofte backen som gir signaliserer til forsvaret og til long snapperen at ballen skal snappes. Deres hovedrolle er å være den siste forsvarslinjen for punteren. Under fake punts er det noen ganger upbacken som tar imot snappet før han vanligvis velger å løpe med ballen, men i noen situasjoner kaster en pasning. Upbacks spilles vanligvis av en reserve running back eller linebacker.
Gunner
En spiller under avspark og punts som er spesialisert i løpe fort ned banen for å takle returneren. Gunnere stiller seg vanligvis opp langs sidelinjen, hvor det er færre forsvarere som kan blokkere ham. Wide receivere og cornerbacker fyller ofte denne rollen.
Jammer
Jammere forsøker å stanse gunnere under avspark og punt slik at returneren har mer tid til å løpe med ballen.
Lee Smith
Lee Smith (født 1960 i Sydney i New South Wales) er en australsk filmklipper og lydmikser.
Han jobbet som lydmikser på filmen Grønt kort - adgang USA (1990), og fulgte opp med Jane Campion-filmene Piano (1993) og Portrett av en dame (1996). Han jobbet også med lydmiks på filmene Uten frykt (1993) og The Truman Show (1996), begge regissert av Peter Weir, som han senere skulle jobbe mye med. På de to sistnevnte var han også assisterende filmklipper. Han jobbet første gang med Weir på Brennpunkt Djakarta (1982), der han var jobbet for Weirs filmklipper William M. Anderson.
Som filmklipper har han i tillegg på Weir-filmene Master and Commander og The Way Back (2010). Han har også blitt Christopher Nolans faste filmklipper, og har klippet filmene Batman Begins (2005), The Prestige (2006), The Dark Knight (2008), Inception (2010), Interstellar (2014) og Dunkirk (2017).
Reidar Stavseth
Reidar Stavseth (1907–1991) var en norsk avisredaktør og politiker (H) fra Trondheim. Han var politisk redaktør, senere sjefredaktør i Adresseavisen i Trondheim. Han tilhørte en gruppe av pressefolk med «en klar konservativ holdning og akademisk utdannelse».
Familie og utdannelse
Han vokste opp i Trondheim som sønn av overlærer Julius August Stavseth og hustru Rikke Andreasdatter Thorland, fra Lauga og Torland i Nærøy. Han tok artium ved Trondheim katedralskole i 1927, studerte ett semester ved NTH, deretter ved Det Kongelige Frederiks Universitet, hvor han tok statsøkonomisk eksamen i 1929. Han hadde samtidig verv i riksmålsbevegelsen.
Han giftet seg i 1939 med Ragnhild Julie Eik fra Borre i Vestfold. Deres sønn Gunnar Stavseth ble også journalist og politiker.
Journalistisk og politisk arbeid
Han ble redaktør i Finnmarksposten i Hammerfest i 1930. Året etter ble han redaktør i Namdalens Folkeblad i Namsos og Rørvik, og ledet Namsos Unge Høyre fra 1932 til 1934. Han utgav Innherreds Avis i Steinkjer fra 1933 til 1934. Deretter var han redaktør i Møre Dagblad i Kristiansund fra 1934 til 1935 og reisesekretær i Vestfold Unge Høyre fra 1936 til 1939.
Ved utbruddet av den andre verdenskrig var han tilbake på Møre som formann i Ålesund Unge Høyre og redaktør i Aalesunds Avis, og «utgav denne som en av de siste frie aviser i Norge». Han gav likevel ikke opp for pressesensuren; han var med på å utgi illegale aviser i det tyskokkuperte Norge.
Etter frigjøringen i 1945 ble han ansatt som sekretær i Unge Høyre og redaktør i medlemsbladet med samme navn. Året etter kom han til Bodø som fylkessekretær i Nordland Høyre og redaktør i Nordlandsposten. Stavseth var også formann i Bodø Høyre fra 1947 til 1949. Han var redaktør Fylkesavisen i Skien fra 1950 til 1953.
I 1953 kom han tilbake til hjembyen Trondheim som politisk redaktør i Adresseavisen. Han avsluttet sitt yrkesliv som avisens sjefredaktør fra 1969 til 1974. Sjefredaktøransvaret var delt mellom Stavseth og Fritjof M. Åldstedt, som hadde ansvar for henholdsvis politikk og nyhetsdekning. Stavseth var i mange år styremedlem i Norsk Redaktørforening.
Stavseth var medlem av Høyres programkomité foran stortingsvalgene i 1945, 1961, 1965 og 1969. Han var formann i Sør-Trøndelag Høyre fra 1958 til 1962.
Nomadinae
Nomadinae er en gruppe av bier som tilhører familien Apidae. Tidligere har de gjerne blitt regnet til familiegruppen Anthophoridae, men nå er det vanlig å samle alle biene i familien Apidae. Disse biene er tidligere, på norsk, blitt omtalt som «vepsebier», men dette navnet brukes om slekten Nomada. Gruppen omfatter over 1200 kjente arter, av disse finnes ca. 250 i Europa og ca. 25 er funnet i Norge.
Utseende
Små, slanke, nesten hårløse, vepselignende bier. På farge er de svarte eller rødlige med hvite eller gule flekker på bakkroppen. Antennene er forholdsvis lange. Kjevene (mandiblene) er nokså store. Beina er kraftige, bakkroppen er glatt og oval. Kutikula er spesielt hardt. Som andre kleptoparasitter mangler hunnen spesialiserte hår til pollensamling.
Levevis
Alle disse artene er kleptoparasitter (gjøkbier) som legger sine egg i reirene til andre solitære bier, de samler ikke selv pollen. Den meget artsrike slekten vepsebier (Nomada) snylter stort sett på sandbier (slekten Andrena). Vespebie-larven klekkes med lange overkjever (mandibler) som de bruker til å drepe vertslarven. Deretter faller disse av og resten av larvetiden lever den av pollen og nektar som verten hadde samlet for sin larve. Epeolus er kleptoparasitter hos slekta Colletes. Et spesielt trekk er at de ofte biter seg fast i et strå eller lignende, og hviler der stående rett ut, bare kjevene er i kontakt med strået.
Carey Mulligan
Carey Mulligan (født 28. mai 1985 i Westminster i London i England) er en engelsk skuespiller. Hun debuterte som skuespiller på teater med skuespillet Forty Winks. Hun har siden den gang spilt i flere filmer, TV-serier og noen ganger på teater.
I 2009 hadde hun roller i filmene Public Enemies, An Education og The Greatest. De to sistnevnte filmene hadde premiere på Sundance Film Festival i 2009. Hun er også med i filmen Wall Street 2: Money Never Sleeps som hadde premiere i 2010.
I 2012 spilte hun Daisy Buchanan i The Great Gatsby mot Leonardo DiCaprio og Tobey Maguire.
EM i roing 1907
EM i roing 1907 (europamesterskapet i roing) ble arrangert i Strasbourg i Tyskland i 1907.
Paul Williams (låtskriver)
Paul Hamilton Williams jr. (født 19. september 1940 i Omaha i Nebraska) er en amerikansk komponist, vokalist, låtskriver og skuespiller.
Williams er kanskje best kjent for poplåtene han sang i 1970-årene, blant annet Three Dog Nights versjon av «An Old Fashioned Love Song», Helen Reddys «You and Me Against the World», David Bowies «Fill Your Heart», og The Carpenters' «We've Only Just Begun» og «Rainy Days and Mondays». Han har også arbeidet med musikken til flere filmer, og skrev teksten til filmlåten «Evergreen (Love Theme from A Star Is Born)» fra musikalfilmen En stjerne blir født. Sammen med Barbra Streisand som komponerte musikken, vant han en Grammy Award og en Oscar for beste sang. Williams skrev også sanger til The Muppet Movie og The Love Boat.
Han spilte også i flere filmer, blant annet Little Enos Burdette i actionkomedien Smokey and the Bandit (1977) og den ondskapsfulle svanen i Brian De Palmas Phantom of the Paradise (1974). For sistnevnte film komponerte han også lydsporet, og han ble nominert til en Oscar for arbeidet. Williams har også arbeidet med fjernsyn, teater og vært stemmeskuespiller i animasjonsfilmer.
Luper
Mangelfull endelse.
Kjøpmann
Kjøpmann er i sin videste forstand en betegnelse på en person som bedriver handel, og begrepet er mest brukt i historiske sammenhenger. Bruken av begrepet har variert med tid, sted og sammenheng. I eldre tid ble begrepet brukt synonymt med en handelsmann, forretningsmann, og normalt forbeholdt personer som drev en større forretningsvirksomhet, gjerne med handelsprivilegier (borgerskap) i en by eller kjøpstad.
Eldre bruk av begrepet
Kjøpmann (tysk Kaufmann, engelsk merchant) er i eldre kontekst å forstå som et bredt og generelt synonym til «forretningsmann» eller «handelsmann». Begrepet ble brukt på denne måten i middelalderen, tidlig moderne tid og inn på 1800-tallet. Det kunne da omfatte nær sagt all handelsvirksomhet drevet i et omfang av en viss størrelse, men ble skilt fra kremmer- og høkervirksomhet, som betegnet mindre og omreisende handelsfolk. Kjøpmenn drev ofte, men ikke utelukkende, handel engros. For å drive handel som kjøpmann var det i mange land fra middelalderen av krav om (handels-/kjøpmanns-)borgerskap i byer og kjøpsteder. I Danmark–Norge gav handelsborgerskap den mest omfattende tillatelsen til å drive forretningsvirksomhet, og ble skilt fra høker- og skipperborgerskap som gav mer avgrensede tillatelser.
En kjøpmann kunne engasjere seg seg i mange ulike typer virksomhet. I Norge kunne kjøpmenn f.eks. engasjere seg i trelasthandel, skipsrederi og lignende virksomhet, men det var i eldre tid også vanlig å kombinere mange ulike former for handelsvirksomhet. Da Knud Ibsen etablerte seg som kjøpmann i Skien i 1820- og 1830-årene drev han en kombinasjon av brennevinsbrenneri, trelasthandel, import og salg av luksusvarer, og muligens skipsrederi.
I bl.a. dansk-norsk språkbruk ble betegnelsen grosserer fra slutten av tidlig moderne tid brukt om en kjøpmann som drev grossistvirksomhet, og begrepet erstattet delvis kjøpmann som tittel. I andre land, f.eks. Tyskland, holdt man noe lenger på det tradisjonelle kjøpmannsbegrepet, og der var begrepet kjøpmann helt til inn på 1900-tallet som regel forbeholdt personer som drev en mer omfattende handelsvirksomhet, med handelsborgerskap og rett til å drive engroshandel, til forskjell fra mindre handelsfolk.
«Butikkjøpmenn»
På 1800-tallet ble handelsprivilegier i Norge avskaffet, slik at det ikke lenger var krav om borgerskap for å drive større eller mindre handelsvirksomhet. I nyere tid, på 18–1900-tallet, er kjøpmann på norsk delvis også brukt synonymt med butikkjøpmenn. En butikkjøpmann selger varer til forbrukere, til forskjell fra kjøpmenn i den tradisjonelle betydningen som forretningsmann eller grosserer. Næringsvirksomheten til en butikkjøpmann foregår vanligvis fra en eller flere butikker som har en selvstendig beliggenhet eller er en del av et kjøpesenter. En butikkjøpmann kan selge et mer eller mindre bredt utvalg av varer. Kolonialkjøpmann er en som selger mest matvarer, mens en landhandel gjerne har et bredere utvalg. I tidligere tider ble uttrykket krambod brukt om butikk med en varehandel som omtrent tilsvarer en landhandel. Kjøpmannens virksomhet kan være organisert i enkeltmannsforetak uten ansvarsbegrensning, som aksjeselskap eller på annen måte. Kjøpmann i denne nyere betydningen vil på engelsk, i motsetning til den eldre betydningen nevnt over, gjerne betegnes som shopkeeper e.l. snarere enn merchant. Siden slutten av 1900-tallet har betegnelsen kjøpmann blitt mindre vanlig.
Haraldssønnenes saga
Haraldssønnenes saga, også kalt Inges saga eller sagaen om Inge og brødrene hans (norrønt Inga saga ok bræðra hans), er den femtende sagaen i sagasamlingen Heimskringla. Den ble skrevet rundt 1230 av den islandske høvdingen, historikeren og skalden Snorre Sturlason. Sagaen handler om de tre brødrekongene Inge, Sigurd og Øystein, alle sønner av kong Harald Gille. De tre brødrene var konger i den konfliktrike borgerkrigstiden i Norge.
Om sagaen
Haraldssønnenes saga består av 32 kapitler. Den starter med at Inge og Sigurd blir tatt til konger i 1136, og slutter med Øysteins død i 1157. Sagaen handler også om brødrenes fetter, Magnus Blinde og tronpretendenten Sigurd Slembe. Inge var den av brødrene som levde lengst, og fortellingen om resten av livet hans finnes i Håkon Herdebreis saga, sagaen om Sigurds sønn Håkon. Sagaen inneholder flere skaldekvad, de fleste diktet av skalden Einar Skulason.
Bakgrunn
Handlingen i Haraldssønnenes saga forutsetter at man kjenner til handlingen i Magnus Blindes og Harald Gilles saga. I sistevne saga kan vi lese om kampen mellom Haraldssønnenes far Harald Gille og deres fetter Magnus Blinde. Harald og Magnus kjempet om hvem som skulle være konge etter at Haralds bror og Magnus' far Sigurd Jorsalfare døde. Magnus seiret først over Harald ved slaget ved Fyrileiv i 1134, men Harald slo tilbake og fikk Magnus lemlestet (derav Magnus' tilnavn «Blinde») og avsatt. Kort tid etter dukket Sigurd Slembe opp og påstod han var Haralds bror. Harald nektet å dele kongeriket med Sigurd, noe som førte til at Sigurd drepte Harald.
Handling
Haraldssønnenes saga starter med at Haralds lendmenn og hird ble enige med konen hans, Ingerid Ragnvaldsdatter, om hvordan de skulle organisere seg etter Haralds død. De sendte først beskjed om dødsfallet til Trøndelag, der Haralds sønn Sigurd var til oppfostring hos Såda-Gyrd Bårdsson. Deretter reiste Ingerid til Viken, der hennes og Haralds sønn Inge var til oppfostring hos Åmunde Gyrdsson. Trønderne tok Sigurd til konge, mens folket i Viken tok Inge til konge på Borgartinget i Borg (Sarpsborg). Harald hadde dødd ung, og Inge og Sigurd var på denne tiden bare småbarn, 2 og 3 år gamle.
Sigurd Slembe og Magnus Blinde
På samme tid var Sigurd Slembe, mannen som hadde drept guttekongenes far, på Møre etter å ha blitt tatt til konge i Sogn og Fjordane. På Møre fikk han imidlertid ingen støtte, siden folket der allerede hadde gitt seg under Haralds sønner. Sigurd Slembe dro derfor til Trondheim, hvor den avsatte kongen Magnus Blinde satt på Munkholmen. Sigurd tok med seg Magnus, og flere menn fulgte dem. På Opplandene fikk Magnus mye støtte, og hæren hans møtte hæren til Inge i slaget ved Minne. Ifølge sagaen skal en av Inges menn, Tjostolv Ålesson, ha båret den 2-årige Inge i en pose under slaget. Inge var sterkt funksjonshemmet, med pukkelrygg og en lam fot, og skadene skal ifølge tradisjonen ha stammet fra hans deltakelse i dette slaget. Inges menn fikk seier, og Magnus flyktet til Gøtaland.
Sigurd Slembe og hæren hans herjet rundt i landet, og mennene som styrte på vegne av Inge og Sigurd Haraldssønner skjønte at de måtte samarbeide for å få overmannet dem. Så reiste Sigurd og mennene hans til Viken og møtte Inge og hans menn der. Høsten 1139 kom Sigurd Slembe og Magnus fra Danmark med tretti skip og møtte Inges og Sigurds menn ved Hvaler i slaget ved Holmengrå. Her ble Magnus drept, og Sigurd Slembe ble tatt til fange og siden torturert og drept av Inges menn.
Haraldssønnene
I 1142 kom Inges og Sigurds bror Øystein til Norge fra Skottland. Han var den eldste sønnen til Harald, og nå ble også han tatt til konge. Dette skjedde på Øretinget i mai 1142. Det ble avtalt at Øystein skulle ha en tredjedel av riket. Øystein var da tenåring. Guttenes far Harald hadde hatt en fjerde sønn også, Magnus. Denne gutten ble også tatt til konge, men han hadde dårlig helse og døde kort tid etter.
Etterhvert som guttene ble voksne, økte motsetningene mellom dem. Da rådgiverne til Inge og Sigurd var døde, fikk guttene seg hver sin hird. Inges fremste mann ble da Gregorius Dagsson, som fikk ansvaret for landsstyringen sammen med Inge. Inge ble regnet som vennlig og gavmild, og var populær på grunn av dette. Både Sigurd og Øystein ble derimot regnet som villstyringer. Øystein skal ha vært «pengekjær og egennyttig», mens Sigurd hadde rykte som kvinneforfører. Bare 14 år gammel ble han far til sønnen Håkon, som han fikk med tjenestejenta Tora. Snorre forteller at Øystein var med i flere slag på i England og Skottland, blant annet i Aberdeen og i Withby i Yorkshire. Her skal han ha brent flere byer og herjet. Snorre lar det skinne gjennom at ikke alle var like begeistret for dette, i det han skriver at «folk dømte svært ulikt om denne ferden».
Midt i sagaen beskriver Snorre de tre brødrene: «''Kong Sigurd ble en stor og sterk mann og hadde et kjekt utseende; han hadde brunt hår og stygg munn, men ellers vakkert ansikt. Han stod over andre i å tale godt og dugelig.''» Den «stygge munnen» var trolig årsaken til Sigurds tilnavn, «Munn». Snorre siterer et kvad Einar Skulasson diktet om Sigurd: Sigurd, han som farger sverd i blod, står over andre i å tale. Unt har Gud ham seier.
Når raumekongen myndig røsten løfter til tale, andre menn må tie, ære får gladmælt konge.
Snorre beskriver Øystein slik: «Kong Øystein var svarthåret og mørklett, litt over middelshøy, han var en klok og skjønnsom mann.» Inge beskrives på denne måten: «''Kong Inge hadde det vakreste ansikt, han hadde gult hår; det var temmelig tynt og svært krøllet. Han var liten av vekst og kunne snaut gå alene, så vissen var den ene foten hans, og han hadde en pukkel både på ryggen og på brystet''.»
En viktig hendelse i brødrenes regjeringstid var opprettelsen av erkebispedømmet i Nidaros i 1152. I den forbindelse kom den engelske kardinalen Nicholas Breakspear til Norge. Nicholas skal ifølge Snorre ha vært «harm på» Sigurd og Øystein, uten at han forklarer hvorfor. Inge ble derfor favorisert av de tre brødrene, men alle tre var med på opprettelsen av bispedømmet og innsettelsen av Jon Birgersson som erkebiskop.
Konflikt mellom brødrene
I 1155 hadde de tre brødrene et forliksmøte i Bergen. Øystein og Sigurd hadde på forhånd møttes og blitt enige om at Inge bare trengte noen få gårder og rundt tretti menn, for de syntes ikke han hadde helse til å være konge. På møtet ble det konflikt mellom Inge og brødrene på grunn av dette, en av Inges hirdmenn ble drept. Inges rådgiver Gregorius rådet Inge til å ta opp kampen, og Gregorius og flere andre av Inges menn drepte Sigurd like etter. Gregorius reiste hjem til gården sin, Bratsberg, utenfor Skien. Her kom Øystein etter ham og brente gården hans, men Gregorius greide å flykte. Sommeren etter møttes Øystein og Inge på Seløyene nord for Lindesnes for å forlikes og bli enige om bøtene Øystein skulle betale for hærverket. Øystein mente dette var et tvangsforlik, og dro nordover til Trondheim, og det ble ikke noe av betalingen. Inges menn jagde etter Øystein, og fant ham i Foss i Ranrike i 1157. Der ble han drept av Inges mann Simon Skalp. Ifølge Snorre skal det ha skjedd ulike jærtegn der Øystein døde, blant annet en kilde med helsebringende vann. Øystein ble derfor regnet som hellig etter sin død.
Seiløgle
Seiløgle er den største agamen, og kan bli over én meter lang.
Statoil Fuel & Retail
Selskapets hovedkontor lå i Oslo, og Jacob Schram var konsernsjef.
Historie
Statoil Fuel & Retail ble etablert som Statoil Energy & Retail ASA 18. mai 2010, etter at det ble utskilt fra Statoils øvrige virksomhet. Det ble notert på Oslo Børs 22. oktober 2010. Børsnoteringen priset selskapet til 11,7 milliarder kroner. Det canadiske selskapet Alimentation Couche-Tard kjøpte selskapet i 2012, deriblant de 54 % av selskapet som Statoil eide per 18. april 2012. Selskapet ble strøket fra Oslo Børs 12. juni 2012.
Stasjoner og geografisk fordeling
Selskapet hadde per 30. juni 2010 2 290 bensinstasjoner. 1 782 av dem var lokalisert i Skandinavia, mens de resterende 508 var lokalisert i Estland, Latvia, Litauen, Polen og Russland. Stasjonene var fordelt som følger:
By:Larm
by:Larm er en norsk musikkonferanse og -festival arrangert første gang i 1998 i Trondheim. by:Larm avholdes hvert år i september i Oslo.
Arrangementet går over tre dager og består av seminarer, foredrag og paneler på dagtid og konserter på kveldstid. På konsertene får nye og ukjente band presentert seg, og flere band har fått sitt gjennombrudd etter å ha opptrådt på by:Larm. Om lag 1000 bransjefolk fra Norge, resten av Skandinavia og andre land deltar på arrangementet som delegater, samt en stor andel festivalpublikummere. Ved festivalen i 2009 deltok om lag 140 band/artister fordelt på 500 konserter.
Administrasjonen er basert i Oslo, hvor festivalen har funnet sted hvert år siden 2008. De første 10 årene var festivalen omreisende, og ble derfor arrangert i forskjellige byer hvert år.
by:Larm har oppnådd en viktig posisjon i nordisk musikkbransje, og tiltrekker seg stadig viktigere og større aktører, som ønsker å oppleve artistene som spiller på by:Larm. Blant artistene som har slått gjennom via by:Larm er Nico & Vinz, AURORA, Tungtvann, Sondre Lerche, Kaizers Orchestra, Sigrid, Kakkmaddafakka, Kvelertak og Lykke Li. "Det var på Bylarm det startet for meg. Etter det begynte tilbudene å komme fra plateselskaper og aviser, og ikke minst begynte folk å oppdage musikken min," har AURORA uttalt i et intervju med Aftenposten.
I 2011 ble for første gang Nordic Music Prize delt ut under festivalen. Prisen har som formål å kåre det beste nordiske musikkalbum for det foregående året og skal sette fokus på nordisk musikk og bryte ned grensene mellom nabolandene. Siden 2018 har by:Larm delt ut prisen årets stjerneskudd i samarbeid med Norsk Tipping til nye fremadstormende artister. Festivalen har siden 2000 delt ut prisen årets bylarmer til personer har utmerket seg spesielt gjennom sin innsats for norsk musikk innen musikkbransjen.
Svein Molaug
Svein Geirfinn Molaug (født 9. desember 1914 i Stavanger, død 27. februar 2007 i Oslo) var en marinarkeolog, museumsmann og kulturhistoriker. Han er særlig kjent for sin tid som leder av Norsk Sjøfartsmuseum i Oslo, hvor han la ned stor innsats for å synliggjøre den gamle kystkulturen i Norge. I 1985 ga han ut tobindsverket «Vår gamle kystkultur».
By:Larm
By:Larm delte ut Statoil-stipendet fra 2008 til 2013 og har også samarbeidet med Alarmprisen og Årets Urørt.
Svein Molaug
Liv og virke
Molaug var sønn av en lærer i Stavanger. Han var elev ved Kongsgård skole i Stavanger og tok til å studere ved Universitetet i Oslo, etter at han hadde unnagjort militærtjenesten. Han tok magistergraden i kunsthistorie i 1946, men før den tid hadde han fungert som fylkeskonservator i Vestfold i perioden 1944-45. Fra 1947 var han konservator ved Norsk Folkemuseum i Oslo, der han hadde ansvar for by- og bygdesamlingene.
By:Larm
by:Larm ble tildelt Bjellesauprisen fra FONO for 2013.
I 2018 spilte da 16 år gamle Billie Eilish på Sentrum Scene under by:Larm.
Métro de Paris
Métro de Paris er Paris' tunnelbane (metro). Den var opprinnelig kjent under navnet Chemin de Fer Métropolitain («storbyjernbane»), deretter Métropolitain, som raskt ble forkortet til Métro.
Systemet består av 16 linjer, nummerert 1 til 14, med tillegg av to korte linjer som kalles 3bis og 7bis. Navnene på disse to kommer av at de er sidebaner med utspring i linje 3 og 7.
Svein Molaug
Liv og virke
I 1956 ble Molaug ansatt som direktør ved Norsk Sjøfartsmuseum i Oslo. Gjennom sine 28 år som leder for museet la han ned en formidabel innsats. Han fornya sjøfartshistorien og skapte begrepet «kystkultur». Han fikk engasjert mange lokallag og -miljø langs kysten, deriblant lokale dykkerklubber, som var aktive deltakere ved marinarkeologiske søk. I tillegg sørget han for å få gjort en mengde intervjuer med gamle seilskutefolk og andre som hadde hatt sitt virke langs kysten.
Métro de Paris
Tekniske data
En enkeltbillett gir ubegrenset antall overganger i en to-timersperiode. Togene går fra ca. 05 om morgenen til 01 om natten, hele året.
Svein Molaug
Liv og virke
I 1967 ledet Molaug sammen med Arne Emil Christensen en marinarkeologisk utgravning av fregatten «Lossen». Utgravningen var en av den første i sitt slag i Norge og vakte også internasjonal oppmerksomhet, ettersom dykking med SCUBA-utstyr fortsatt var relativt nytt. Utgravningen av «Lossen» var en av de første større vitenskapelige undervannsutgravningene her til lands og var med på å etablere norsk marinarkeologi som et fagfelt.
Métro de Paris
Tekniske data
Metrosystemet ble komplementert med et nettverk av forstadsbaner RER (Réseau Express Régional), fra 1970-tallet.
Svein Molaug
Liv og virke
Gjennom åra skrev Molaug en rekke artikler om folkekunst, kulturhistorie og marinarkeologi. Hovedverket, tobindsverket «Vår gamle kystkultur» fra 1985, regnes som et standardverk om levevis i norske kystsamfunn og har siden utgivelsen kommet ut i flere opplag.
Live i Rättviks kyrka
Live i Rättviks kyrka er et konsertalbum med Per-Erik Hallin og Carola, utgitt 16. november 1987.
Smøla Golfklubb
Smøla Golfklubb ble stiftet i 2001, etter initiativ fra Nils Baadnes og Frode Roksvåg. Dyrnesdalen Golfbane (9-Hull) ble i påsken 2003 åpnet for spill. Banen ble slopet av Norges Golfforbund i 2005. Golfbanen er en utfordrende skogsbane, og ligger i Dyrnesdalen, på vestsiden av øya Smøla. Banen er godt beskyttet av vær og vind. Klubben har utstyr til utleie, benker på banen, øvingsområde, klubbhus, simulator og så videre Klubben holder også kurs. Hver søndag er det seriespill
Medlemstallet i klubben er per 2017 rundt 80 medlemmer.
Transnova
Transnova var et statlig prosjekt som skulle fremme mer miljøvennlige transportløsninger i Norge.
Et flertall på Stortinget bestemte i klimaforliket i 2008 at det skulle settes av 50 millioner kroner årlig i minst tre år fra 2009. Midlene skulle ikke brukes på infrastrukturprosjekter, men eksempelvis til å øke bruken av alternative drivstoff.
Transnova ble opprettet som en prosjektorganisasjon under Vegdirektoratets teknologiavdeling i Trondheim.
Den 1. januar 2015 ble Transnovas oppgaver overført til Enova.
Liu Shu-yun
Liu Shu-yun (født 12. oktober 1980) er en taiwansk judoka.
Hun representerte Kinesisk Taipei under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i andre runde.
Thomas Wright (astronom)
Thomas Wright (født 1711 i Durham, død 1786) var en engelsk astronom, matematiker, instrumentmaker, arkitekt og hagedesigner.
Wright er kjent for publiseringen av An original theory or new hypothesis of the universe i 1750, som forklarer Melkeveiens utbredelse på himmelen som en følge av at vi betrakter en flat skiveformet struktur av stjerner fra innsiden. Denne ideen ble senere tatt opp og videreutviklet av Immanuel Kant.
Merete Sejersted Bødtker
Merete Sejersted Bødtker (født 16. august 1956) er en norsk tegner og billedhugger, bosatt i Trysil.
Hun er utdannet fra Myndlista & Handidaskolinn, Island (1978–1979); innen keramikk fra SHKS 1979-87, innen skulptur fra Statens kunstakademi (1988–1991) og deretter ved New York Academy of Figurative Art (1991–1993). Hun hadde debututstilling i Oslo i 1989, og fikk et gjennombrudd i 2006 da hun vant konkurransen om et monument over Halldis Moren Vesaas. Hun har også laget byster av Olav Selvaag, Per Sivle, Arne Fjørtoft og Christian H. Grosch.
Thomas Cole
Thomas Cole (født 1. februar 1801 i Lancashire i England, død 11. februar 1848) var en britisk-amerikansk maler.
Cole regnes som grunnleggeren av Hudson River School som er en amerikansk kunstbevegelse som blomstret på midten av det 19. århundre. Han var mest kjent for sine realistiske og detaljerte skildringer av det amerikanske landskapet og villmarken som har temaer innen romantikken og naturalismen.
Coles malerier var først og fremst av forskjellige landskaper, men han malte også en del allegoriske verker. Det mest kjente av disse maleriene er de fem bildene som er blitt kalt The Course of Empire, som skildrer det samme landskapet over flere generasjoner.
Amagermad
Amagermad er en sandwich bestående av et stykke franskbrød og en skive rugbrød som er lagt sammen med smør eller pålegg imellom.
Noen mener at amagermaden kan knyttes til de hollendere som Christian II inviterte til Amager utenfor København i begynnelsen av 1500-tallet. Det hollandske ruggebrot er porøst og går nemlig lett i stykker. For å unngå at brødet smulet, limte man det sammen med smør og et stykke wittebroot under. En annen forklaring peker på den lydlige sammenheng mellom de eldre danske ordene hamborgermad eller hamborgermellemmad (tysk (Hamburger) Doppelschnitte) som var en tynn skive kjøtt plassert mellom to stykker brød, og nettopp amagermad.
Jim Armstrong
Jim eller Jimmy Armstrong er navnet til flere personer:
Eggedosis
Eggedosis er en matrett laget av sukker og egg, pisket til en luftig krem. Den benyttes ofte som en enkel dessert og kan inneholde vaniljesukker, kakaopulver, bær, eller annet som smakstilsetning. En norsk tradisjon er å servere eggedosis på 17. mai.
Eggedosis er en ingrediens i retter som fromasj, mousse, parfait, og ofte kake.
Mange land forbyr salg av eggedosis på grunn av fare for salmonella og andre smittefarer i rå egg.
Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe
Skulle det dukke opp flere lik, er det bare å ringe er en norsk krimkomedie fra 1970 regissert av Knut Bohwim. De ledende rollene spilles av Arve Opsahl og Aud Schønemann. Filmen er basert på en populære teateroppsetningen fra 1968 og med samme besetning som i filmen. Scenestykket var en oversettelse av Jack Popplewells britiske skuespill Busybody, fra 1964.
Handling
I bygget der Lilly bor har det skjedd et mord, og det er Lilly som oppdager liket og ringer politiet. Ifølge Lilly er det sjefen for et firma i toppetasjen som er død, og hans navn er herr Marthinsen. Han er også eier av gården. Når konstabel Jeremias P. Grodahl, spilt av Helge Reiss, kommer inn har liket forsvunnet.
Konstabelen tror ikke noe spesielt på Lilly, og når Bakker kommer blir han irritert over å ha blitt dratt ut av «en febervarm seng» for å komme til et åsted hvor liket er forsvunnet.
Det er bare det at Bakker og Lilly er gamle kjente, og har visstnok vært ganske intime i «Rosekjeller'n» i gode gamle dager. Så når hun vil prate om gamle dager og Bakker om mordet som visstnok har skjedd, så blir det ikke lett.
Om filmen
Skulle det dukke opp flere lik ble en av de mest sette norske filmene på kino i 1970.
Filmen ble første gang vist på NRK den 26. desember 1976 og har blitt sendt en rekke ganger etter det.
Teateroppsetninger
Den første norske teaterversjonen ble satt opp på Oslo Nye teater senhøsten 1968 og hadde samme rollebesetning som filmen. Stykket ble meget populært og ble satt opp over 150 ganger. Det gikk siste gang sommeren 1970. Stykkets store suksess var hovedårsaken til at det ble laget en filmversjon i 1970.
I 2004 satte de opp en ny forestilling i regi av Torfinn Nag og med Siw Anita Andersen, Johannes Joner og Gard Øyen i noen av de ledende rollene.
Stykket har blitt satt opp på flere norske teater, blant annet på Trøndelag teater i 1986.
Journal of Linguistics
Journal of Linguistics er et vitenskapelig tidsskrift innen lingvistikk, utgitt av Cambridge University Press på vegne av Linguistics Association of Great Britain.
Sigurd Trygve Ekeland
Sigurd Trygve Ekeland (født 1921, død 1973) var en norsk diplomat. Han hadde tjeneste blant annet ved ambassadene i Moskva, Wien og Brüssel. 16. februar 1973 ble han utnevnt til Norges faste delegerte ved Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling. Han etterfulgte Rolf Fredrik Hancke, som hadde vært Norges faste delegerte fra 1968. I 1974 etterfulgte Georg Kristiansen ham.
Hughes Hercules H-4
Hughes H-4 Hercules (også kjent som Spruce Goose, registrering NX37602) er en prototype flybåt, konstruert og bygget av Hughes Aircraft Company. Den var ment for transatlantisk transport under andre verdenskrig, men ble ikke ferdig i tide for å brukes under krigen. Flyet gjorde bare en kort tur 2. november 1947, og prosjektet kom ikke lenger enn med det ene eksemplaret som ble bygget. Det ble bygget i tre på grunn av restriksjoner under krigen og bruk av aluminium ville føre til vektproblemer. Det fikk kallenavnet Spruce Goose (Grangåsa) av kritikerne, selv om den var for det meste laget av bjørk. Hercules er det største amfibieflyet som noensinne er bygget, med det nest største vingespennet som noe fly har fløyet. Bare Scaled Composites Stratolaunch som fløy første gang i 2019, har et større vingespenn. H-4 er fortsatt i god stand og utstilt i Evergreen Aviation & Space Museum i McMinnville, Oregon, USA.
Konstruksjon og utvikling
I 1942 trengte Det amerikanske krigsdepartement å transportere krigsmateriell og personell til Storbritannia. Alliert skipsfart i Atlanterhavet led tunge tap på grunn av tyske ubåter. Derfor var det stort behov for et fly som kunne krysse Atlanterhavet med stor last. Krigens prioriteringer gjorde at fly ikke kunne bygges av strategiske materialer (F eks., aluminum).
Idéen til flyet kom fra Henry J. Kaiser, en ledende entreprenør og kjent for bygging av Libertyskip. Han allierte seg med flykonstruktøren Howard Hughes for å skape det som skulle bli det største fly noensinne bygget på den tiden. Det ble konstruert for å frakte 150 000 pund, 750 fullt utstyrte tropper, eller to 30-tonns M4 Sherman tanks. Den opprinnelige benevnelsen var HK-1 reflekterte Hughes og Kaisers samarbeid.
HK-1 kontrakten ble undertegnet i 1942 og omfattet tre fly som skulle bygges innen to år. Syv forslag ble vurdert, inklusive et med to skrog og et med skrog med fire, seks eller åtte motorer. Det siste forslag som ble valgt var en kjempe, det største noensinne bygget. Kaiser annonserte  the most monumental program in the history of aviation.
Det skulle bygges for det meste i tre for å spare på metall (høyde og sideror ble dekket med stoff. ), og den fikk kallenavnet Spruce Goose (et navn Hughes mislikte) eller Flying Lumberyard. Mens Kaiser hadde idéen til konseptet, hadde han liten bakgrunn innen feltet og hadde mistro til Hughes og hans konstruktør, Glenn Odekirk. Utviklingen dro ut, noe som frustrerte Kaiser, som la skylden delvis på restriksjoner med anskaffelse av strategiske materialer som aluminum, og delvis på Hughes' som insistere på «perfeksjon». Byggingen av den første HK-1 begynte 16 måneder etter mottatt kontrakt. Kaiser trakk seg da fra prosjektet.
Hughes fortsatte prosjektet på egen hånd under betegnelsen H-4 Hercules. Hughes sin konstruksjon var opprinnelig benevnt HFB-1 som reflekterte Hughes Flying Boat, First Design og undertegnet en ny kontrakt med regjeringen, men da med bygging av bare et eksemplar. Arbeidet fortsatte langsomt og H-4 ble ikke ferdig før godt etter slutten på krigen. Den ble bygget av Hughes Aircraft Company på Hughes airport, beliggende i dagens Playa Vista, Los Angeles, California ved bruk av finér og resin, den såkalte Duramoldprosessen. Denne prosessen blander laminert finér og resin til et lett, men sterkt byggemateriale som kunne formes, en form for kompositteknologi. Huges Aircraft Company brukte denne for den laminerte trekonstruksjon. Den ble betraktet som en teknologisk tour de force. Den spesielle finér kom fra Roddis Manufacturing i Marshfield, Wisconsin. Hamilton Roddis hadde et lag med unge kvinner som glattet ut den (vanligvis tynne) sterke bjerkefinér før den ble sent til California.
Et transportfirma med erfaring i å flytte hus transporterte flyet i gatene til Pier E i Long Beach, California. De flyttet det i tre store deler, skroget, hver vinge og en fjerde, mindre, med halen. Etter at Hughes Aircraft hadde fullført montasjen, bygde de en hangar rundt flybåten med en rampe for sjøsetting av H-4 i havnen.
Howard Hughes ble bedt om å prøvefly før en Senatskomite tok over i 1947, før regjeringen hadde bevilget midler. Under en senatshøring 6. august 1947 (den første av en serie høringer), sa Hughes Senatshøringene er nå offentlige.
Alt i alt, utviklingskostnadene for flyet nådde 23 million dollar. Dette beløpet tilsvarer 283 millionen i 2016.