cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sveits
1291: Opprettelsen av det sveitsiske Eidgenossenschaft
I 1291 gikk så de tre Waldstätte Uri, Schwyz og Unterwalden sammen mot Habsburgstyret. Disse undertegnet en avtale som blant annet sikret fri handel, og opprettet dessuten et forsvarsforbund. Utover 1300-tallet var det flere kriger mot habsburgerne, men sveitsiske seire i slaget ved Morgarten (1315) og slaget ved Sempach (1386) gjorde at forbundet fikk sin frihet fra Habsburg. De sveitsiske kantonene var likevel underlagt Det tysk-romerske rike, men hadde en relativt fri stilling. Omfanget av samarbeidet ble stadig utvidet, og forbundet begynte etter hvert å føre en felles utenrikspolitikk.
Unikt i europeisk sammenheng med det sveitsiske forbundet var at det var en blanding av bykantoner og landkantoner, der de to var på like fot. Samtidig ble adelens makt marginalisert, slik at byene ble styrt av folkevalgte byråd. Dette sørget for en effektiv administrasjon, noe som igjen gjorde at handelen blomstret. Forsvarsforbundet gjorde at det ble lite attraktivt for stormaktene å angripe Sveits, samtidig som kantonene ikke kunne starte private kriger på egen hånd. Dette førte til at Sveits sjelden ble innblandet i krigføring, noe som selvsagt hadde en positiv effekt på den økonomiske veksten. Likevel var det til tider borgerkriger innad i konføderasjonen, blant annet da Zürich var i krig med de syv andre kantonene fra 1440 til 1446.
Reformasjonen
Det økumeniske konsil i Basel fra 1431 og dannelsen av byens universitet i 1460 gjorde byen til et senter for filosofi og humanisme. Basel tiltrakk seg intellektuelle storheter som Erasmus, noe som skulle legge kimen til den sveitsiske reformasjonen. En av Erasmus' studenter var Ulrich Zwingli, som etter hvert hevdet at den katolske kirke var kommet for langt bort fra Bibelens lære.
I 1518 ble Zwingli valgt til prest i Grossmünster i Zürich. På starten av 1520-tallet satte han i gang den sveitsiske reformasjonen, og fikk raskt støtte fra innbyggerne og den politiske ledelsen. Dette førte til store forandringer i styresettet i byen. Reformasjonen spredde seg så til fem andre kantoner, mens de fem siste kantonene holdt fast ved sin katolske tro. Dette førte til borgerkriger (kalt Kappeler Kriege) i 1529 og 1531, der Zwingli falt på slagmarken.
Reformasjonen førte til store omveltninger i kirkelivet. Kirkens eiendommer ble beslaglagt til fordel for de verdslige myndigheter, samtidig som Bibelen ble oversatt til tysk, og kirkens ritualer ble skåret ned til benet. Samtidig ble leiesoldattjeneste forbudt i de reformerte kantonene. Senere utviklet Jean Calvin reformasjonen videre, og Sveits ble etter hvert et fristed for franske hugenotter og andre protestanter som flyktet fra undertrykkelse. Dette førte med seg stor økonomisk og kulturell utvikling.
Under tredveårskrigen var Sveits relativt fredelig og stabilt, mye på grunn av at de europeiske stormaktene var avhengige av sveitsiske leiesoldater. Graubünden, da ennå ikke med i konføderasjonen, deltok imidlertid i krigen fra 1620. Dette førte til at området Valtellina gikk tapt i 1623.
Ancien Régime
Ved freden i Westfalen i 1648 anerkjente stormaktene Sveits' uavhengighet fra Det tysk-romerske rike.
I perioden som senere har blitt kjent som Ancien Régime ble makten i større og større grad konsentrert rundt noen få mektige familier i hver kanton, som satte de valgte byrådene på sidelinjen. Det autoritære styret førte til flere opprør. Den sveitsiske bondekrigen oppstod som følge av en devaluering i Bern i 1653, og spredte seg raskt til andre kantoner. Opprøret ble etter hvert slått ned, men frykten for nye oppstander gjorde at makthaverne satte i gang en serie reformer.
I et lengre perspektiv førte bondekrigen til at Sveits unngikk det eneveldet som etter hvert kom med full styrke andre steder i Europa. Likevel var det et vidt spenn i styreformen i de sveitsiske kantonene på denne tiden. I Bern fortsatte det autoritære styret, mens i landkantonene var det relativt demokratisk, der viktige saker ble avgjort ved folkemøter der alle voksne menn hadde stemmerett. Andre byer, som Basel, ble styrt av de mektige laugene.
Syttenhundretallet var preget av en voksende industrialisering, der Sveits blant annet ble kjent for sine urmakere og sin metallurgiindustri. Tekstilindustrien vokste også raskt, og på slutten av syttenhundretallet var hele 25 prosent av arbeidsstokken sysselsatt i industrivirksomhet.
Den helvetiske republikk
På tross av økonomisk makt var Sveits dårlig rustet til å stå imot urolighetene i kjølvannet av den franske revolusjonen. De sveitsiske alpepassene og handelsrutene var viktige for Frankrike, og etter at Napoléon Bonaparte hadde erobret Italia, satte han kursen nordover våren 1798. Bern falt i mars, noe som skulle bli slutten på den gamle sveitsiske konføderasjonen.
Under fransk «beskyttelse» ble Den helvetiske republikk etablert, og selv om denne kun skulle vare i fem år, introduserte den mange radikale reformer. Den nye grunnloven gav innbyggerne mange nye rettigheter, og var basert på den radikale franske grunnloven. Sveits fikk nå et sentralisert styresett, noe som ble tatt ille opp av mange kantoner som var godt vant med stor autonomi. Dette førte til borgerkrig, noe som gjorde at Napoleon intervenerte og gjenopprettet det lokale selvstyret. Kantonene ble likevel tvunget inn i en allianse med Frankrike, og tusenvis av sveitsere ble innrullert i Napoleons armé.
Etter Napoleons fall ble visse grensejusteringer foretatt av Wienerkongressen, men Sveits kom relativt godt ut av disse. Selv om enkelte områder måtte avstås til Østerrike, ble dette kompensert ved at Valais, Neuchâtel og Genève ble med i føderasjonen. Samtidig garanterte de europeiske stormaktene for Sveits' nøytralitet.
Det moderne Sveits oppstår
Etter Napoleonskrigenes slutt gikk Sveits inn i en periode preget av stor økonomisk vekst. Nye metoder i landbruket økte matvareproduksjonen dramatisk, samtidig som tekstilindustrien ble mekanisert. I denne perioden begynte også de første turistene å besøke Sveits, spesielt fra Storbritannia.
1830-revolusjonen i Frankrike inspirerte krav i Sveits om en ny og liberal konstitusjon. I flere kantoner måtte de styrende klasser gi seg, selv om de konservative holdt stand flere steder. En ny grunnlov ble etter hvert utformet, men en økende polarisering mellom kantonene gjorde at denne aldri ble vedtatt. Urolighetene blusset opp igjen på 1840-tallet, og i 1847 endte stridighetene i en borgerkrig, særforbundskrigen. Borgerkrigen varte imidlertid bare i 25 dager, og de katolske konservative kantonene tapte klart. I 1848 ble det derfor vedtatt en ny grunnlov, der hovedtrekkene fortsatt gjelder. Kantonene fikk igjen et omfattende selvstyre, og et nytt føderalt parlament ble opprettet etter modell av den amerikanske kongressen. Bern ble valgt til ny hovedstad, og kantonene samordnet viktige områder som posttjeneste, tollsatser og utenrikspolitikk.
I 1847 åpnet landets første jernbanelinje, mellom Zürich og Baden. All jernbaneutbygging foregikk i privat regi, noe som førte til at Sveits allerede i 1876 hadde et stort, men lite koordinert jernbanenett som var på hele 2000 kilometer. I 1898 ble det vedtatt i en folkeavstemning å nasjonalisere jernbanene, og i 1902 ble Schweizerische Bundesbahnen dannet. Viktige tunneler ble også bygget i denne perioden, blant annet en jernbanetunnel som gjorde det gamle St. Gotthard-passet overflødig.
Verdenskrigene
Sveits lyktes i å holde på nøytraliteten under første verdenskrig, men krigen førte til gnisninger mellom de tysktalende og fransktalende delene av landet. Samtidig ble arbeiderklassen mobilisert til nøytralitetsvakt, men uten økonomisk kompensasjon. For næringslivet gikk imidlertid krigen bedre, da økte priser på verdensmarkedene og store eksportmuligheter til Tyskland og Frankrike gjorde at handelsbalansen raskt endret seg i sveitsernes favør.
I november 1918 førte situasjonen til arbeideroppstander flere steder i landet. Regjeringen, bekymret for revolusjon etter mønster fra bolsjevikene i Russland, satte inn lojale tropper rekruttert fra bondestanden. Opprøret ble slått ned, men førte til dyp mistenksomhet mellom bønder og arbeidere i generasjoner fremover. Noen av arbeidernes krav ble imidlertid tatt til følge, og det ble innført 48-timersuke og et proporsjonalt valgsystem.
Depresjonen skapte store problemer i Sveits, da eksportindustrien ble lammet. Samtidig spredte bankkrisen seg til landet, og arbeidsledigheten nådde nye høyder. I motsetning til i nabolandene førte imidlertid ikke krisen til økt oppslutning om ekstremistiske partier, blant annet fordi arbeidsgivere og fagforeninger gikk sammen for å løse krisen. Dette førte til en sosial stabilitet som ikke gav kommunister og fascister de samme mulighetene som i blant annet Tyskland.
Etter hvert som de totalitære nabolandene begynte å føre en aggressiv utenrikspolitikk uten at Vestmaktene så ut til å reagere, begynte sveitserne å søke et godt forhold til Hitler og Mussolini. Sveits var det første landet som anerkjente Italias anneksjon av Etiopia, og regjeringen til Franco i Spania. Det tyske Anschluss av Østerrike satte imidlertid en støkk i Sveits, og landet gikk tilbake til den gamle linjen med en streng nøytralitet. Samtidig begynte sveitserne å ruste opp forsvaret, da selv de vanligvis så forsvarsskeptiske sosialdemokratene så farene som truet.
Etter Frankrikes fall i 1940 var Sveits fullstendig omgitt av Tyskland og tyskallierte. Sterke krefter i sveitsisk politikk var klare til å «innse realitetene» og samarbeide med de da tilsynelatende uovervinnelige tyskerne, men de militære under ledelse av Henri Guisan ville det annerledes. På kort tid fikk Sveits bygget et nettverk av fjellfestninger, og store mengder ammunisjon og våpen ble deponert i Alpene. Idéen var å avskrekke Tyskland fra invasjon, noe sveitserne lyktes med. Samtidig tjente både Tyskland og Sveits på handel under krigen, noe som gjorde at Hitler så liten grunn til å invadere Sveits. I ettertid har Sveits fått mye kritikk for handelen med Nazi-Tyskland, da betalingen ofte kom i form av gull røvet fra okkuperte sentralbanker og til en viss grad også fra verdier tatt fra konsentrasjonsleirfanger.
Etterkrigstiden
Etter krigen var flere allierte land skeptiske til Sveits på grunn av handelen med Tyskland. I 1946 ble Sveits tvunget av de vestallierte, og USA spesielt, til å betale tilbake 250 millioner franc til de okkuperte sentralbankene. Sveits valgte å stå utenfor FN, og beholdt linjen med streng nøytralitet.
I 1959 ble den såkalte trylleformelen (Zauberformel) innført i sveitsisk politikk. I et kompromiss mellom de største politiske partiene ble man enig om at regjeringen heretter skulle ha to liberale medlemmer, to konservative medlemmer, to sosialdemokratiske medlemmer, og ett medlem fra bondepartiet (Schweizerische Volkspartei). Dette brede samarbeidet bestod helt til 2003, og gav regjeringen en unik arbeidsro til å gjennomføre en langsiktig politikk. Sveits har derfor hatt lav arbeidsledighet og jevn økonomisk vekst gjennom mesteparten av etterkrigstiden.
Utover på 70-tallet ble det sveitsiske samfunnet mer liberalt og moderne. I 1971 fikk kvinner stemmerett i føderale valg (men i kantonen Appenzell Innerrhoden fikk ikke kvinner stemmerett før i 1990). Samtidig ble den stivbente ekteskapslovgivningen myket opp, og fra 1981 garanterte et grunnlovstillegg like rettigheter for menn og kvinner.
Politikk og administrasjon
Den moderne sveitsiske staten er basert på grunnloven av 1848. En ny grunnlov trådte i kraft i 1999, men denne har kun mindre endringer fra 1848-grunnloven.
På føderalt nivå følges maktfordelingsprinsippet, noe som medfører at den føderale myndigheten er delt i tre:
Politiske partier
Sveits har et flerpartisystem. Det er relativt stor enighet om de store trekkene i partienes politikk, og landet har tradisjonelt hatt stabile regjeringer som har kunnet føre en langsiktig politikk. Det er fire store partier som i lang tid har delt plassene i forbundsrådet: FDP.Die Liberalen, Sozialdemokratische Partei der Schweiz, Christlichdemokratische Volkspartei der Schweiz og Schweizerische Volkspartei.
Ved valget i 2007 ble Schweizerische Volkspartei (SVP) landets største parti med 29 prosent av stemmene og 62 representanter i Nasjonalrådet. Partiet var tradisjonelt et sentrumsbasert bondeparti ikke ulikt Senterpartiet i Norge, men har de senere årene gått mer i retning av et høyreradikalt parti med fokus på lov og orden, samt en restriktiv linje i innvandringspolitikken. Sozialdemokratische Partei der Schweiz (SPS) er landets nest største parti, og er et klassisk sosialdemokratisk parti. SPS er kjent som det mest EU-vennlige partiet i Sveits. FDP.Die Liberalen og Christlich Demokratische Volkspartei (CVP) er jevnstore, førstnevnte er liberalt og sistnevnte et katolsk sentrumsparti.
Grüne Partei der Schweiz er landets femte største parti, og er med sine 20 representanter i nasjonalrådet det største partiet som ikke er representert i Forbundsrådet. Det er også en håndfull mindre partier representert i Nasjonalrådet, men disse har bare et par representanter hver, og dermed liten politisk innflytelse.
Geising
Geising er en tidligere by og selvstendig kommune i den sørlige delen av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Geising befinner seg i det østlige Erzgebirge på grensen mot Tsjekkia, 13 km nord for Teplice og 32 km sør for Dresden. Geising har 3 145 innbyggere (31. desember 2009).
Bykommunen Geising omfattet etterhvert også de tidligere kommunene Löwenhain (innlemmet 1974), Fürstenau (innlemmet 1994), Fürstenwalde (innlemmet 1994) og Lauenstein (innlemmet 1996).
Geising var en by i Kreis Dippoldiswalde fra 1952 til 1990, og i Landkreis Dippoldiswalde fra 1990 til 1996. Fra 1994 til 2008 var den en del av Weißeritzkreis. Siden 1. august 2008 har byen vært en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge. Den 1. januar 2011 ble byen innlemmet i Altenberg.
Sveits
Administrativ inndeling
Hver kanton har sin egen lovgivende forsamling, regjering og dømmende makt. Også på kantonnivå brukes direktedemokrati i stor utstrekning. Lovgivningsmyndigheten legges i de fleste kantoner til folkevalgte regionforsamlinger, selv om enkelte kantoner lar velgerne være den lovgivende forsamling. Kantonregjeringene velges direkte av velgerne.
Forsvars- og utenrikspolitikk
Sveits har verneplikt for alle menn i alderen 20-42 år. Førstegangstjenesten består av en rekruttskole på 15 uker, etterfulgt av ti repetisjonsøvelser à tre uker frem til fylte 42 år. Hærens mobiliseringsoppsatte styrke er 320 400 (2004), samt ca. tusen pansrede kjøretøyer. Flyvåpenet (Luftwaffe) har 30 600 mann og 138 kampfly. Sivilforsvaret består av 280 000 mann.
Det sveitsiske forsvarsbudsjettet er på ca. 15 milliarder kroner (2001), noe som utgjør ca. 1 prosent av BNP.
Under den kalde krigen var den sveitsiske politiske ledelsen redd for at landet kunne bli en slagmark i kamper mellom Warszawapakten og NATO. Et nettverk av fjellfestninger ble derfor konstruert, med det formål å gjøre en invasjon av landet så kostbart at sveitserne ville kunne opprettholde nøytraliteten i tilfelle en internasjonal storkrig. Etter Berlinmurens fall har sveitserne bygget forsvaret ned, og størrelsen på hæren har blitt mer enn halvert.
Sveits er medlem av EFTA, men avslo medlemskap i EØS i 1992. Landet har likevel flere frihandelsavtaler med EU, samt bilaterale avtaler som i hovedsak dekker samme innhold som EØS-avtalen.
Næringsliv
Sveits er et av verdens rikeste land, målt i BNP pr. innbygger var landet på andreplass i verden i 2017. World Economic Forum rangerte Sveits som verdens nest mest konkurransedyktige økonomi i 2007.
Sveits har relativt få naturressurser, og dessuten begrensede mengder dyrkbart land. I kombinasjon med det begrensede innenlandsmarkedet har dette tvunget Sveits til å ha en åpen økonomi basert på internasjonal handel. Landets viktigste handelspartnere er Tyskland, USA, Italia og Frankrike.
Sveitsisk industri er i hovedsak avhengig av importerte råvarer, som foredles og selges på eksportmarkedet. Med unntak av for landbruksprodukter har Sveits liberale tollregler. Det høye utdanningsnivået i Sveits gjør landet egnet for høyteknologisk industri, og Sveits er sterke på bioteknologisk og kjemisk industri, produksjon av maskindeler, presisjonsinstrumenter og matforedling. Sveits har relativt få store selskaper i internasjonal målestokk, og økonomien er karakterisert av stort mangfold. Blant de største sveitsiske selskapene er Nestlé og Novartis.
Sveits er ofte kjent for sine luksusprodukter. Eksempler på slike er Rolex, Davidoff, Monteverdi og Mövenpick.
Jernbaner
Sveits har med omkring 122 m/km² det tettest utbygde jernbanenettet i verden (med unntak av Vatikanet og Monaco) selv om ⅔ av landet er dekket av fjell. Byer som ikke ligger ved jernbanen, betjenes av private busslinjer eller av Postauto, som er betegnelsen for bussene som kjøres av Die Schweizerische Post. Det sveitsiske jernbanenettet er i alt 5,068 km langt, hvorav 3,686 km er normalsporet. Størstedelen er elektrifisert. Smalsporsbaner har en samlet lengde på 1,382 km. Det samlede rutenettet for postbussene er 10,400 km. Det er 692 jernbanetunneler med en samlet lengde på 434 km, og det er 8 079 jernbanebroer med en samlet lengde på 135,5 km. Videre er det 1 861 stasjoner.
Med en samlet strekning på 3 011 km eies størsteparten av hovednettet av Schweizerische Bundesbahnen (SBB). Selskapet, som har omkring 28 000 ansatte, fraktet 285 millioner passasjerer i 2006. Det nest største selskapet er BLS AG med 2 632 ansatte, som eier 434 kilometer av banenettet (og kjører drift på i alt 520 km av banenett). Utover dette finnes det omkring 50 private jernbaneselskaper i Sveits, som i stor grad blir støttet av de enkelte kantoner.
To store jernbane-infrastrukturplaner preger fremtidens togdrift i Sveits. Bahn 2000 er en ambisiøs plan, som gjennom om- og utbygginger av strekninger skal øke transporthastigheten og skaffe flere direkte forbindelser, samt fornye togmateriellet. Særlig knutepunktet rundt Zürich ombygges for å øke kapasiteten. Det bygges blant annet også en ny forbindelse mellom Mattstetten og Rothrist hvor det etableres høyhastighetsbane mellom Bern og Zürich. Planens motto er: «Hurtigere, hyppigere og mer bekvemt». Planen ble iverksatt i 1997, og en lang rekke av de nye strekningene er nå åpnet. Ved utgangen av 2007 hadde alle nye strekninger ETCS, som er et automatisk togsikkerhetssystem for høyhastighetsbaner i Europa. I 2006 la SBB frem et utkast for 2. etappe av strekningen. Denne inneholder fortrinnsvis mindre utbygginger som hovedsakelig skal redusere kjøretiden. Etappen forventes å bli finansiert fra 2012 og løper til 2030.
Det andre store jernbaneprosjektet er NEAT (Neue Eisenbahn-Alpentransversale), eller AlpTransit, som med konstruksjon av nye tunneler skal forbedre de nord-sørgående jernbaneforbindelsene gjennom Alpene. Utbyggingen vedrører to hovedforbindelser via Gotthard og Lötschberg. Lötschberg-tunnelen ble åpnet for passasjer og godstrafikk den 9. desember 2007. Gotthardtunnelen forventes å åpne i 2016, og vil med sine 57 km bli verdens lengste tunnel. Kjøretiden mellom Zürich og Milano vil da bli én time kortere.
Utover den normale jernbanedriften har Sveits et stort antall fjellbaner, tannstangbaner og taubaner.
Veitrafikk
På tross av de mange investeringer i kollektivtrafikk har Sveits også et meget godt utbygget motorveinett. Størstedelen av befolkningen har mindre enn 10 km til nærmeste motorvei. Utover motortrafikkvei og hovedveier finnes det også mange mindre veier over fjellpassene.
Veinettet er oppdelt i nasjonale veier (typisk motorveier og regionale hovedveier), kantonveier (typisk hovedveier eller andre større forbindelser innenfor kantonen) og kommunale veier. Det finnes 1 756 km nasjonale veier (herav 1 358 km motorvei), 18 117 km kantonveier og 51 446 km kommunale veier.
Benyttelse av motor og motortrafikkveier krever kjøp av et merke, som koster 40 CHF i året. Inntil videre er benyttelse av St. Bernhard-tunnelen avgiftsbelagt. Turistseilas gjennomføres på elvene og de store sjøene.
For lastebiltrafikken gjelder det siden 1. januar 2001 en spesiell avgift, som betales etter antall kjørte kilometer i Sveits, vekt, samt lastebilens emisjon. Sveits arbeider samtidig for at det skal innføres en spesiell kjørebegrensende avgift for lastebiler som kjører i transitt over Alpene. På grunn av en traktatmessig binding til EU, kan Sveits ikke suverent innføre en slik avgift. Sveits arbeider derfor for å innføre avgiften i hele alperegionen.
Det var i 2006 registrert 3,9 millioner personbiler i Sveits, noe som tilsvarer 516 pr. 1 000 innbyggere (til sammenligning var det ved utgangen av 2021 registrert 2 893 987 personbiler i Norge ). I 2006 var det 370 trafikkdrepte i Sveits, noe som tilsvarer 5 trafikkdrepte pr. 100 000 innbyggere (5 i Norge).
Skipstrafikk
Den eneste havn med tilslutning til havet finnes i Basel ved Rhinen. Seks rederier seiler med over 30 skip under sveitsisk flagg. De har en lastekapasitet på omkring 1 million tonn, noe som er under 1 promille av verdens tonnasje.
Flytrafikk
Det finnes over 65 lufthavner og flyplasser i Sveits. De største lufthavnene ligger ved Zürich (Zürich lufthavn, 20,7 millioner passasjerer i 2007) og Genève (Genève internasjonale lufthavn, 10,8 millioner passasjerer i 2007). Sveits' tredje største lufthavn (Basel-Mulhouse-Freiburg lufthavn, 4,2 millioner passasjerer i 2007) ligger på fransk territorium. Mellomstore lufthavner finnes i Sion, Bern-Belp og Lugano-Agno.
Inntil konkursen i oktober 2001 var Swissair det nasjonale flyselskapet i landet. Med en kapitalinnsprøytning fra den sveitsiske stat ble et nytt flyselskap etablert. Det ble etablert på basis av det regionale flyselskapet Crossair under navnet Swiss International Air Lines, i dagligtale "Swiss" (IATA-kode LX). Siden juli 2007 har selskapet vært et datterselskap av Lufthansa.
Turisme
Turisme er en viktig næring i Sveits. Landets vakre landskaper og sentrale beliggenhet i Europa gjør at Sveits tiltrekker seg store mengder turister, sommer som vinter. Turistnæringen er i stor grad avhengig av importert arbeidskraft. Hele 25 prosent av alle sysselsatte i Sveits er utenlandske statsborgere.
Massemedia
Sveits har seks riksdekkende tv-kanaler. Landet har fire regionale kringkastingsselskap under paraplyorganisasjonen SRG SSR: Schweizer Radio und Fernsehen (SRF), Radio télévision suisse (RTS), Radiotelevisione svizzera di lingua italiana (RSI) og Radiotelevisiun Svizra Rumantscha (RTR). Disse dekker henholdsvis den tysktalende, fransktalende, italiensktalende og retoromansktalende delen av landet. Hver av kringkastingsselskapene har igjen flere tv-kanaler og radiostasjoner som dekker henholdsvis nyheter, klassisk musikk og populærmusikk. Landet har omtrent 40 lokalradiostasjoner, samt Swiss Radio International som sender nyheter og aktualitetsprogrammer på engelsk.
Det finnes omtrent 200 aviser i Sveits, hvorav brorparten er regionale. I de fransktalende deler av landet leser man ofte franske aviser som Le Monde og Libération, i tillegg til Genève-aviser som Le Temps og Nouveau Quotidien. I de italienske delene av Sveits (det vil i all hovedsak si kantonen Ticino) er aviser som den milanesiske Corriere della Sera populære. I de tyske delene av Sveits leser man i mindre grad utenlandske aviser. Den mest kjente av de tyskspråklige avisene i Sveits er den konservative Neue Zürcher Zeitung, utgitt første gang i 1780. Som navnet indikerer har Neue Zürcher Zeitung redaksjonslokaler i Zürich, og kalles ofte «den gamle tante», siden den først nylig begynte å trykke bilder på forsiden. Et mindre konservativt alternativ er Tages Anzeiger, som også blir utgitt i Zürich. Blick er den største av dagsavisene, og er kjent for sin harde linje mot immigrasjon. Gratisavisen 20 Minuten har også blitt en av de største avisene i landet de senere årene.
Av ukeavisene er den mest kjente Die Weltwoche, som fokuserer særlig på utenriksnyheter. Den hadde tidligere en moderat, venstreorientert profil, men har på 2000-tallet gått kraftig mot høyre. Wochen Zeitung er også populær, og har en mer radikal agenda med særlig fokus på miljøvern.
Kriminalitet
Kriminaliteten i Sveits er relativt lav. Trenden de siste 10 årene er en moderat oppgang. Omtrent 79 av 100 000 sveitsere sitter i fengsel, noe som er i samme størrelsesorden som i nabolandene.
Kultur
Sveitsisk kultur har naturlig nok vært påvirket av de større nabolandene, og Sveits har både eksportert og importert kulturpersonligheter opp igjennom historien. Spesielt var det mange som flyktet fra de tyske og italienske fascistregimene på 1920- og 1930-tallet, blant disse var Ignazio Silone, Thomas Mann, Stefan George og Hermann Hesse.
Det gir på mange måter lite mening å snakke om én sveitsisk kultur, og de kulturelle skillelinjene følger i stor grad de etniske og språklige skillene. Likevel har de forskjellige delene av landet mange felles tradisjoner som binder dem sammen og skaper en felles nasjonalfølelse.
Musikk
Den mest kjente sveitsiske musikkformen er jodling. Denne musikkformen oppstod sannsynligvis som en kommunikasjonsmetode mellom fjelltopper, og ble senere en del av kulturarven i Alpeområdet. Jodling kan grovt sett deles inn i to hovedgrupper: Juchzin er korte rop med meningsinnhold, mens Naturjodel er synging av en melodi uten tekst.
Alpehornet er et klassisk sveitsisk instrument. Alpehornet er et flere meter langt blåseinstrument, tradisjonelt sett laget av ett eneste langt trestykke. Alpehornet har inspirerte flere klassiske musikkverker, blant annet Rossinis opera Wilhelm Tell og Brahms' første symfoni.
Litteratur
Den sterkeste eksportartikkelen i sveitsisk litteratur er bøkene om Heidi av Johanna Spyri, utgitt første gang i 1880 og i 1881. Bøkene er filmet flere ganger, blant annet med Shirley Temple i 1937, og som TV-serien Heidi i 1978.
Det er naturlig å dele inn den sveitsiske litteraturen etter språk, og skille mellom tysk, fransk, italiensk og retoromansk litteratur. Siden de tre førstnevnte språkene også tales i større naboland gir det liten mening å sette et skarpt skille mellom for eksempel sveitser-tysk litterær tradisjon og annen tysk litteratur. Et eksempel på dette er hvordan den tyske poeten Friedrich Schiller skrev om den sveitsiske nasjonalhelten Wilhelm Tell i 1804.
Det tyske språket har lange tradisjoner i skriftlig bruk i Sveits. Pasjonsspill hører til den eldste skriftlige tradisjonen; det eldste tyske påskespillet ble skrevet i klosteret Muri i 1250, og det eldste julespillet noe senere i St. Gallen. Manuskriptet Codex Manesse ble skrevet i Zürich på starten av 1300-tallet, og er en viktig kilde til kunnskap om datidens kjærlighetssanger. På 1500-tallet forfattet Gilg Tschudi verket Chronicon helveticum, et historieverk om tidlig sveitsisk historie. Andre viktige, sveitsertyske forfattere er Friedrich Dürrenmatt, Max Frisch, Jeremias Gotthelf, Gottfried Keller og Conrad Ferdinand Meyer.
Sveits' franskspråklige litteratur har i all hovedsak blitt skrevet av forfattere bosatt rundt Genève. Mange ledende franske personligheter fra opplysningstiden og den franske revolusjonen var egentlig sveitsere, dette gjelder blant andre Jean-Jacques Rousseau, Jacques Necker og Madame de Staël.
To sveitsiske forfattere, Carl Spitteler og Hermann Hesse, har fått nobelprisen i litteratur.
Mat og drikke
Blant tradisjonelle sveitsiske matretter finner man blant annet den sveitsertyske rösti, og de fransksveitsiske ostefonduene. Rösti er sprøstekte, skrelte poteter, som stekes i enten olje eller smør, alt ettersom hvor i landet man befinner seg. En ostefondue (fra fransk fondre, å smelte) består av oppvarmede osterester som man dypper brødbiter eller lignende i. Osteretten kan gjerne bli tilsatt hvitvin. Den lokale skikken sier at dersom man mister brødbiten sin i gryten må man spandere neste runde med drikke.
Sveits er kjent for sine oster. Den klassiske sveitserosten er en Emmentaler, selv om Gruyère er vel så populær. Andre kjente sveitsiske oster er Tête de Moine, Vacherin og Sbrinz.
Av kjøttretter går det mye i pølser, gjerne i kombinasjon med rösti. Dessuten er kalvekjøtt satt pris på, og Zürich er kjent for Geschnetzeltes Kalbsfleisch, tynne stykker kalv i rømmesaus. I Bern har man Rippli, en gryterett basert på svineribbe.
Når det gjelder drikke har Sveits forskjellige tradisjoner i de tysktalende og fransktalende delene. I de tyske delene går det mest i øl, og som i Tyskland er den lokalpatriotiske tilknytningen til det lokale bryggeriet stor. Sideren Sauermost er også populær i de tyske kantonene (den alkoholfrie varianten kalles Suessmost). I de franske delene av Sveits er imidlertid vin mer populært, da spesielt de lokale hvite Fendant-variantene. Av rødvin går det mest i Pinot Noir og Merlot.
Av brennevin finnes det mange mørke, fruktbaserte typer. En kjent sveitsisk likør er Appenzeller Alpenbitter, laget av essensen av 67 forskjellige blomster og planter. I de franske kantonene drikkes det mye Damassine, basert på tørkede plommer. Absinth ble oppfunnet i Sveits.
Mange kakeoppskrifter forbindes med Sveits, blant annet gjelder det Birnbrot, Carac og nøttekaken Bündner Nusstorte.
Idrett
Idrett er en integrert del av sveitsisk dagligliv. Sveitsisk idrett er samlet i paraplyorganisasjonen Swiss Olympic (som på tross av navnet ikke bare arbeider med sport knyttet opp imot olympiske leker). Swiss Olympic består av 82 underforbund, som igjen består av 22 600 idrettslag. Totalt deltar 2,8 millioner sveitsere i organisert idrett.
Skisport, og spesielt alpint, er svært populære idretter i Sveits. Sveitsiske alpinister har hatt stor internasjonal suksess, og best er Vreni Schneider med 55 verdenscupseire og 5 OL- og VM-gull i perioden 1989–1995. Andre kjente alpinister er allrounderen Pirmin Zurbriggen, den tidligere storslalåmspesialisten Michael von Grünigen, utforkjøreren Bruno Kernen og allrounderen Paul Accola.
Ishockey er også en populær idrett i Sveits. Det sveitsiske ishockeyforbundet har 320 registrerte klubber og 25 000 registrerte spillere. De har vært medlem av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF) siden dets opprettelse i 1908, og forbundet har dessuten sitt hovedkontor i Zürich. Det sveitsiske landslaget er blant de beste i verden, og spiller i elitedivisjonen i VM. De har vunnet en bronsemedalje i OL, ti bronse- og en sølvmedalje i ishockey-VM, og gullmedalje i ishockey-EM i 1926, 1935, 1939 og 1950.
Hovedkvarteret til Den internasjonale olympiske komité ligger i Lausanne, og der befinner også OL-museet og hovedkvarterene til flere internasjonale idrettsforbund seg. Sveits har arrangert vinter-OL to ganger; både i 1928 og 1948 ble lekene arrangert i St. Moritz.
Arkitektur
Sveits har et rikt utvalg av gamle kirker. Katedralene i Genève, Basel, Lausanne, Sion og Chur er alle romanske, og er fra 1100-tallet. Zug, Zürich og Schaffhausen har gotiske katedraler, mens Sankt Gallen og Einsiedeln er kjent for sine barokkirker.
Under renessansen eksporterte Sveits flerfoldige arkitekter til Italia. De fleste av disse kom fra kantonen Ticino i syd. I Venezia stod Antonio da Ponte for byggingen av Rialtobroen og Dogepalasset, mens Antonio Contino stod bak Sukkenes bro. I Napoli designet Domenico Fontana flere slott og kirker. Fontanas nevø Carlo Maderno var arkitekt for pave Paul V, og stod bak blant annet San Carlo alle Quattro Fontane og galleriet i Palazzo Spada. Også Carlo Fontana og Baldassare Longhena var aktive med kirkebygging i Italia i denne perioden.
På 17- og 1800-tallet stod sveitsiske arkitekter bak mange større prosjekter i Russland. Domenico Trezzini stod for flere praktbygg i St. Petersburg på oppdrag fra Peter den store. Giovanni Giliardi stod for gjenoppbyggingen av Kreml, mens sønnen Domenico Giliardi ledet gjenoppbyggingen av offentlige bygninger i Moskva etter brannen i 1812, inkludert Statsuniversitetet i Moskva.
I nyere tid er Le Corbusier (Charles-Edouard Jeanneret) den mest kjente sveitsiske arkitekten. Le Corbusier ble internasjonalt kjent for sine byplanleggingsvisjoner, blant annet med konseptene Ville Contemporaine og Unité d'Habitation. Andre kjente sveitsiske arkitekter er Mario Botta, kjent for San Francisco Museum of Modern Art, samt mennene bak Tate Modern, Jacques Herzog og Pierre de Meuron. Herzog og de Meuron vant den anerkjente Pritzker-prisen i 2001, og har også tegnet OL-stadion i Beijing.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Norsk Motorcykkel Union
Norsk Motorcykkel Union (NMCU) er en landsdekkende interesseorganisasjon for gatemotorsyklister (organisasjonsnummer 971 248 947 ). NMCU ble stiftet i 1972, og har i overkant av 10 000 betalende medlemmer. Organisasjonens øverste organ er sentralstyret som velges på årsmøtet. Styreleder per 2023 er Odd Terje Døvik. NMCU har tillitsvalgte i kretsstyrer, i 15 fylker. NMCU sekretariatet ligger i Moss og hadde per november 2017 to heltidsansatte. Organisasjonens forretningsadresse er i Oslo.
NMCU er først og fremst en interessepolitisk organisasjon og er høringsinstans for de ulike direktorater og departementer i saker som angår motorsykkel, og har fått gjennomslag i flere trafikk-relaterte saker i rikspolitikken. NMCU er representert i den europeiske paraplyorganisasjonen FEMA (Federation of European Motorcyclists' Associations).
NMCUs Trafikksikkerhetskomité har gitt ut bøkene Full kontroll (2001) og Godt tenkt (2007) - sistnevnte med økonomisk støtte fra Statens vegvesen. Begge bøkene er anbefalt lesing av Trygg Trafikk. Disse bøkene ble samlet i én utgave og utgitt i 2022 - samme år som NMCU feiret 50-års jubileum.
Bonnetiaceae
Se teksten
Bonnetiaceae er en plantefamilie i ordenen Malpighiales, som inngår i gruppen Eurosidae I innenfor den store gruppen av Rosidae. Denne gruppen har 4 slekter og ca. 32 arter. Artene vokser i Latin-Amerika og Malesia, og er ikke representert naturlig i floraen i Norge.
Bow Church DLR-stasjon
Bow Church DLR-stasjon er en stasjon på Docklands Light Railway (DLR) i Bow i London. Den ligger i kollektivsone 2.
Ajax (fransk bilmerke)
Ajax var et fransk bilmerke som ble produsert mellom 1913 og 1919 av de amerikanske brødrene Benjamin og Frank Briscoe. Den eneste modellen fra selskapet var en 12 hestekrefters modell med en firesylindret 980 cm³ motor.
Produksjonen fortsatte etter at brødrene bak merket flyttet tilbake til USA under første verdenskrig.
Helsingfors Olympiastadion
Arkitektur
Det funksjonalistiske bygget ble tegnet av arkitektene Yrjö Lindegen og Toivo Jäntti. Stadionets kjennetegn er det 72 meter høye tårnet, som er åpent for besøkende.
Arrangementer
Olympiastadionet var hovedstadion under Sommer-OL 1952. Senere er det brukt både til idrettsarrangementer og som konsertarena. Det er arrangert flere store friidrettsarrangementer der. VM i friidrett ble arrangert her i 1983 og 2005, og EM i friidrett i 1971, 1994 og 2012. Det er hjemmebane for Finlands herrelandslag i fotball og blir også benyttet som konsertarena.
I perioden 1939–1964 ble det også arrangert fem verdensmesterskap og tre europamesterskap i hurtigløp på skøyter her.
Historie
Olympiastadionet ble bygd i perioden 1934 til 1938 - med håp om å bli tildelt sommerlekene i 1940. På grunn av andre verdenskrig ble imidlertid disse lekene avlyst. Fra 1994 til 1999 ble stadionet ombygd, og dermed ble tilskuerkapasiteten redusert fra 70 000 til 40 000. Før innføringen av euro som valuta i Finland var olympiastadionet avbildet på 10-markseddelen, sammen med langdistanseløperen Paavo Nurmi.
Turisthytter i Oslomarka vest
Turisthytter i Oslomarka vest er en liste over serveringssteder med eller uten betjening og andre markahytter i Oslomarka vest: Kjekstadmarka, Vardåsmarka, Vestmarka, Bærumsmarka og Krokskogen.
Mikkey Dee
Mikkey Dee (født Michael Delaouglou 31. oktober 1963 i Göteborg, Sverige) er en gresk-svensk heavy metal-trommeslager.
Han spilte trommer for Motörhead fra 1992 til 2015, etter å ha blitt spurt av Lemmy Kilmister om å bli med i bandet siden 1986. Tidligere har han spilt trommer for King Diamond, hvor han var medlem i perioden 1985–1989. Mikkey Dee har også spilt trommer for Dokken og Geisha og gjestet Helloween. På fritiden spiller han ishockey.
Mikkey Dee ble i 2016 med i Scorpions.
Super mellomvekt
Super mellomvekt er en vektklasse som brukes i profesjonell boksing.
Liste over ordførere i Kråkerøy
Liste over ordførere i Kråkerøy viser navn, parti og funksjonsperiode for ordførere i Kråkerøy kommune fra opprettelsen av kommunen i 1908 ved delingen av Glemmen kommune til sammenslåingen med Fredrikstad i 1994.
Grime (musikk)
Grime-artister, produsenter og grupper inkluderer blant annet:
When I Said I Wanted to Be Your Dog
When I Said I Wanted to Be Your Dog er debutalbumet til den svenske musikeren Jens Lekman. Albumet ble gitt ut i 2004 av Service i Sverige, av Racing Junior i Norge, og av Secretly Canadian i Amerika.
«You Are the Light» ble gitt ut på singel. Det ble også laget en video til sangen, som viser Lekman i rustning i en politibil.
Sangene
«Do You Remember the Riots?» handler om demonstrasjonene i forbindelse med EU-toppmøtet i Göteborg i 2001, «If You Ever Need a Stranger» handler om en bryllupssanger som også vil ha en å elske («I would cut off my right arm to be someones lover») mens «Silvia» er en hyllest til den svenske dronningen.
Odumegwu Ojukwu
Odumegwu Ojukwu (født 4. november 1933, død 26. november 2011 ) var leder for utbryterprovinsen og delstaten Biafra i Nigeria under den nigerianske borgerkrigen som tok slutt i 1970. Han var også en tidligere militær guvernør i den østlige regionen av Nigeria.
Ojukwu sin regjering kollapset etter kort tid ved makten og han levde deretter i eksil på Elfenbenskysten i cirka 13 år. I 1980 returnerte han tilbake til Nigeria. Han begynte i det politiske partiet Shagari's National Party of Nigeria (NPN) og deltok i senatsvalget i 1983. I februar 1994 aksepterte Ojukwu en invitasjon til å gi en tale ved Lagos Law School.
Som kandidat for partiet All Progressisti Grand Alliance (APGA) stilte han opp som presidentkandidat i presidentvalget i 2003. Han hevdet senere å ha vunnet valget og at det var et massivt svindelforsøk fra hans politiske motstandere å nekte ham rollen som president i Nigeria.
I begynnelsen av desember 2006 stilte han igjen som presidentkandidat foran valget i april 2007. Den 14. januar 2008 mottok han sin militære pensjon fra den nigerianske regjeringen, men i dette tilfelle klaget han over at han hadde blitt omtalt med tittelen oberstløytnant og ikke med tittelen general som han hevdet var hans militære rang.
Hanne McBride
Hanne Mari Denstad McBride (født 1976) er en norsk sanger, låtskriver, journalist og forfatter av tre bestselgerbøker om sudoku, som er mediesjef i SBS Discovery. I august 2008 debuterte McBride med EP-en The Beat & Bad Company, som er produsert av Anders Møller.
McBride er oppvokst Bærum, men er bosatt i Oslo etter flere år i utlandet.
Caryocaraceae
Caryocaraceae er en plantefamilie i ordenen Malpighiales, som inngår i gruppen Eurosidae I innenfor den store gruppen av Rosidae. Denne gruppen har 2 slekter og ca. 25 arter. Artene vokser i Latin-Amerika, og er ikke representert naturlig i floraen i Norge.
Peter Lax
Peter David Lax (født 1. mai 1926 i Budapest) er en amerikansk matematiker ved New York University som har forsket innen teoretiske matematiske emner og spesielt differensialligninger, veskedynamikk og annen fysisk dynamikk. Han fikk Abelprisen i 2005 for sitt arbeid med «teorien for partielle differensialligninger, til anvendelsen av slike ligninger og til å beregne løsningene for slike ligninger».
Innen norsk oljeindustri og petroleumsutvikling har Lax sine teorier vært uhyre viktige for utviklingen av praktiske, matematiske modeller for olje- og gassreservoarer. Teoriene hans brukes ved reservoar-simulering av oljefeltene i Norskehavet, for å vurdere restproduksjon og oljeproduksjonens utnyttelsesgrad.
Drage (geometri)
En drage er innen geometri en type firkant med to par av tilstående like lange kanter, er symmetrisk og likner dermed en drage. Dette skiller seg fra et parallellogram, hvor parallelle kanter er like lange.
Kudos
Kudos (fra gresk κύδος kydos, bokstavelig «det som er hørt om») betyr berømmelse eller anerkjennelse på grunn av en handling eller noe man har oppnådd.
Ordet gikk inn i engelsk språk som britisk studentslang mellom 1825 og 1835. Fra akademiske sirkler fikk ordet større utbredelse i løpet av 1920-tallet i journalistikken. Eksempel: «He received kudos from everyone on his performance» (= «Alle ga ham kudos for framføringen»). Til tross for at ordet opprinnelig er entall på gresk, ser det ut til å være flertallsform på engelsk, noe som har gitt grunnlag for nybegrepet kudo (entall) på engelsk, tilsvarende kudos (flertall).
Selv om begrepet ikke er like godt kjent i alle miljøer, er det introdusert på norsk. Det brukes da som «klapp på skulderen» og stilpoeng. Det brukes også internasjonalt som synonym for «poeng» mange steder på Internett hvor brukerne skal evaluere hverandres bidrag på en rekke områder.
Tadalafil
Tadalafil er et virkestoff, og er en av de type PDE5-hemmere. Tadalafil er brukt som den aktive ingrediensen i legemiddelet Cialis som brukes for å få sterkere og mer varig potens. Det ble tilgjengelig på markedet i USA etter godkjennelse fra Food and Drug Administration i 2003. Virkemåten likner den for Viagra og Levitra. Cialis er tilgjengelig i dosene 2,5 mg, 5 mg, 10 mg og 20 mg. Cialis 2,5 mg og 5 mg er en daglig dose, og skal tas hver dag, som vil gi mulighet til å oppnå ereksjon når som helst ved seksuell stimulering.
Tadalafil brukes derimot ikke kun i behandling av impotens. Tadalafil 5 mg brukes også til behandling av symptomer på benign prostatahyperplasi (BPH). Tadalafil er også den aktive ingrediensen i legemiddelet Adcirca for behandling av pulmonell arteriell hypertensjon (PAH) som kan brukes av både menn og kvinner.
Lemmy Kilmister
Ian «Lemmy» Kilmister (født Ian Fraser Kilmister 24. desember 1945 i Stoke-on-Trent i Staffordshire, død 28. desember 2015 ) var en engelsk musiker. Han var bassist, vokalist, låtskriver og frontfigur for rockebandet Motörhead.
Tadalafil
Hovedforskjellen mellom de tre produktene mot ED (erektil dysfunksjon) er at tadalafil (Cialis) 10 mg og 20 mg er aktiv i kroppen og virker i opptil 36 timer, mens Viagra og Levitra gir effekt i opptil 5 timer. Dette skyldes at halveringstiden er 17,5 timer for tadalafil og 4-5 timer for de øvrige. Selv om virkningstiden er så lang, vil det ikke si at en ereksjon ved bruk av tadalafil vil vare i opptil 36 timer. Dersom en ereksjon er smertefull eller varer i mer enn 4 timer er det viktig å kontakte helsepersonell, da dette kan gi langvarig skade på vev i penis.
Lemmy Kilmister
Liv og virke
Som ung var Kilmister roadie for artisten Jimi Hendrix, og i 1971 ble han med i rockebandet Hawkwind. Kilmister spilte bass for Hawkwind fram til 1975, da han ble kastet ut av bandet. Etter dette bestemte Kilmister seg for å starte sitt eget band kalt Bastard. Men da manageren fortalte at et band med et slikt navn aldri ville bli tatt seriøst og selge bra, endret han navnet til Motörhead. Navnet tok han etter den siste sangen han hadde skrevet for Hawkwind, kalt «Motorhead».
I 1981 startet Kilmister et sideprosjekt med bandet Girlschool. De slo sammen navnene Girlschool og Motörhead og kalte bandet Headgirl. Prosjektet varte ikke særlig lenge, og sammen ga de bare ut to EP-er. Deres største hit var sangen «Please Don't Touch», som har blitt inkludert på samlealbum av både Motörhead og Girlschool.
Tadalafil
Generisk tadalafil
Generisk tadalafil er et populært søk på nettet, men søkeresultat tar ofte søkeren til nettsider som selger ulovlige kopilegemidler og potensielt farlige legemidler fra u-land. Det er akkurat slike nettsider og legemidler den nye loven nevnt under, prøver å hindre. Grunnen til at et søk på generisk tadalafil som oftest tar søkeren til useriøse nettapotek er fordi det frem til november 2017 ikke fantes en lovlig generisk versjon av Cialis (tadalafil).
Lemmy Kilmister
Liv og virke
Kilmister var også involvert i bandene Rainmakers, The Rockin' Vicars, Sam Gopal og The Head Cat. Han gjestet også Dave Grohls Probot på sangen «Shake Your Blood».
Christian Kipfer
Christian Kipfer (født 19. desember 1921, død 2009), var en sveitsisk turner.
Tadalafil
Generisk tadalafil
I november 2017 ble en generisk versjon av tadalafil introdusert på det norske markedet av legemiddelfirmaet Sandoz da patenten til det farmasøytiske selskapet Lilly på den aktive ingrediensen gikk ut. Generisk tadalafil ble godkjent av Statens legemiddelverk og tilgjengelig på apotek i Norge. Generisk tadalafil kjøpt fra utlandet på nett er likevel fortsatt utrygt og ulovlig.
Christian Kipfer
Han deltok i OL i 1948, der han fikk to medaljer; sølv i lagkampen og bronse i skranke individuelt. Bronsen i skranke delte han med landsmannen Josef Stalder. Sammenlagt fikk han 5.-plass individuelt, og ble Sveits' tredje beste deltaker. I lagkonkurransen var Sveits kun 0,1 poeng bak Finland.
Tadalafil
Reseptbelagt i Norge
Legemidler som inneholder tadalafil, inkludert Cialis, Adcirca og generisk tadalafil, er reseptbelagt i Norge og resept må skrives ut av lege. I henhold til norsk lov, må medikamenter utskrives av registrerte leger og utsendes av lisensierte apotek innen EØS/EU.
Lemmy Kilmister
Lemmy: The Movie
I 2010 hadde dokumentarfilmen Lemmy: The Movie premiere. Filmen handler om Kilmister, og den inneholder en rekke intervjuer med tidligere bandmedlemmer, familie, venner og andre som har blitt inspirert av Kilmister, inkludert Slash, Dave Grohl, Ozzy Osbourne, Peter Hook, Triple H, Alice Cooper, Mick Jones, Marky Ramone, Jim Heath, Jarvis Cocker, Mike Inez, Johnny Knoxville, Geoff Rowley. Filmen er spilt inn i delvis HD og 16mm-film.
Tadalafil
Foreslått lovendring I Norge
I 2016 ble et lovforslag om å fjerne privates adgang til å privatimportere reseptpliktige legemidler fra EØS innsatt. Privatpersoner kan derfor ikke lenger bestille legemidler fra utlandet inn til Norge. Det er derimot mulig å få tak i legemidler som ennå ikke er godkjent i Norge, eller som ikke fortsatt selges i Norge, dersom legemiddelet er på godkjenningsfritak. Denne relativt nye loven er ment å beskytte mot import av falske og ulovlig framstilte legemidler, som kan være skadelige for brukere. Cialis, Adcirca og tadalafil er derimot alle tilgjengelig i Norge og kan fås på norske apotek.