cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Överbefälhavaren
Överbefälhavaren (ÖB) er det høyeste militære embetet i Sverige. Överbefälhavaren er øverstkommanderende og sjef for forsvarets militære organisasjon, Försvarsmakten. Innehaveren har, sammen med kongen, den høyeste offisersgraden, general eller admiral.
Frem til 1975 fungerte landets statssjef (kongen) offisielt også som øverstkommanderende.
Chefsgruppen og Försvarsmaktsledningen
ÖB støttes i sin myndighetsutøvelse av Chefsgruppen og Försvarsmaktsledningen (FML).
Chefsgruppen
Chefsgruppen leder forsvarets strategiske virksomhet og består av generaldirektøren, stabssjefen og sjefene for henholdsvis utvikling og iverksettelse, produksjon og innsats. I tillegg kan informasjonsdirektøren, personaldirektøren og sjefen for den militære etterretnings- og sikkerhetstjenesten attacheres til Chefsgruppen.
Tobias Normann
Tobias Normann (født 3. august 2001 i Fredrikstad) er en norsk ishockeyspiller, og er målvakt for Sparta Warriors i Fjordkraft-ligaen. Moderklubben hans er Stjernen Hockey, og han har også spilt for Färjestad BK på juniornivå.
Överbefälhavaren
Försvarsmaktsledningen
FML består av sjefsjuristen, generallegen, personaldirektøren, sjefen for Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten, økonomidirektøren, informasjonsdirektøren og sjefen for Försvarsmaktens säkerhetsinspektion.
Aserbajdsjan under Paralympiske sommerleker 2000
Aserbajdsjan deltok under Paralympiske sommerleker 2000 i Sydney, Australia, fra 23. til 31. oktober 2000.
Giampaolo Calanchini
Giampaolo Calanchini (født 4. februar 1937 i Argenta, død 19. mars 2007 i Bologna) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.
Calanchini vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sabel bak Ungarn og Polen. De andre på laget var Pierluigi Chicca, Wladimiro Calarese, Mario Ravagnan og Roberto Ferrari.
Su Yuling
Su Yuling (født 24. april 1989) er en kinesisk skytter som konkurrerer i pistolskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hennes beste resultat var nummer 6 i 10 meter luftpistol.
USS «Essex» (1942)
USS «Essex» var et amerikansk hangarskip av Essex-klassen. Hun var det fjerde amerikanske krigsskipet som ble kalt «Essex».
Rhyton
Rhyton (gresk: ῥυτόν, rhy̆tón; flertall rhyta) betegner et drikkekar som er vanlig i eldre, gresk keramikk. Grunnformen er et dyrehode, men det blir også kalt for drikkehorn. Halsen er ofte rikt dekorert, gjerne med motiver knyttet til drikkekultur. Den konisk- eller kjegleformede rhyton har vært kjent i regionen rundt Egeerhavet siden bronsealderen, eller 1000-tallet f.Kr. Imidlertid var det ikke begrenset til denne regionen; tilsvarende former, og kanskje også opphavet, har vært utstrakt over Eurasia siden forhistorisk tid.
Etymologi
Liddell og Scott har gitt en standard utledning fra greske rhein, «å flyte», noe som i henhold til Julius Pokorny er fra indoeuropeisk *sreu-, «å helle». Da rhutos er «strøm/elv» er intetkjønnet rhuton en form for objekt assosiert med å helle.
Mange beholdere som ble betraktet som rhytoner hadde en bred munn på toppen og et hull gjennom en konisk konstruksjon ved bunnen hvor innholdet kunne renne gjennom. Tanken er at man drikke en sleiv med vin eller vann fra en beholder som ble holdt opp, stengte hullet med tommelen, og la innholdet renne inn i munnen på samme vis som vin er drukket fra vinsekk i dag. Denne bruksmåten er bekreftet gjennom avbildninger i antikkens kunst. De eldste rhytai hadde antagelig ikke et hull nederst, men dette ble tatt i bruk i mykensk tid.
Smith har pekt på at denne bruken er dokumentert i antikke malerier og aksepterer Athenaios etymologi at det var ἀπὸ τῆς ῥύσεως, «fra det flytende/strømmende». Smith kategoriserte også navnet som å ha vært en nyere form (i antikke tider) av en beholder som tidligere ble kalt keras, «horn», i betydningen av et «drikkehorn». Ordet rhyton er ikke tilstede i mykensk gresk, den eldste formen for skriftlige gresk i Linear B. Imidlertid er oksehode-rhyton, hvor det er bevart mange eksempler, omtalt som ke-ra-a på tavle KN K 872, en lagerbeholdning på Knossos; det er vist ideogrammet av en okse (*227VAS; også kjent som rhyton). Ventris og Chadwick har restaurert ordet som adjektivet *kera(h)a, med en mykensk intervokalisk h.
Utstrakt bruk
Det kan ikke bli antatt at hvert eneste drikkehorn eller beholder for drikkoffer hadde hull i bunnen, særlig i de forhistoriske fasene av formen. Funksjon med å helle eller lense ville ha kommet først. Straks funksjonen med hullet begynte, kom også sammenligningen og utformingen med dyrehoder, det være hornkveg, hest, hjort, og selv hund, og hvor væsken ble helt fra dyrets munn.
Rhytoner ble benyttet i tidlige sivilisasjoner som snakket ulike språk og i språkgrupper i og rundt Midtøsten og i Sentral-Asia som Perserriket fra 1000-tallet f.Kr. og framover. De ble ofte formet som dyrehoder eller horn, og ble ofte detaljert dekorert med edle metaller og edelsteiner. I minoiske Kreta har oksehoder i sølv og gull med runde åpninger for vinen tilsynelatende vært vanlige, flere har blitt avdekket fra de store palassene. Et kjent oksehode, som kan bli sett i Heraklions arkeologiske museum, hadde rituell funksjon som drikkoffer til å helles fra, ikke drikke. Rhytoner var svært vanlige i oldtidens Persia hvor de ble kalt for takuk (تکوک). Etter en gresk seier over Perserriket ble mye sølv, gull, og andre luksusgjenstander, inkludert tallrike rhytoner, fraktet til Athen. Persiske rhytoner ble straks etterlignet av greske kunstnere. Ikke alle rhytoner var like verdifulle, mange var kun koniske kopper i keramikk, enkelt dekorert.
Eksterne lenker
Flere bilder/eksempler på rhytoner
Hvit sankthansmåler
Hvit sankthansmåler (Cabera pusaria) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den er vanlig nord til Nordland i Norge.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 25 – 28 mm), slank, hvit måler. Begge vingepar har tre grålige, nokså parallelle, tverrbånd, i tillegg spredte, grå skjell. Den ligner sterkt på gul sankthansmåler (Cabera exanthemata), men skiller seg fra denne på at vingene ikke har gulaktig skjær, og at tverrbåndene er parallelle uten brunlig farge. Larven er gråbrun, slank, med mørkere tverrbånd på hvert kroppsledd.
Levevis
Hvit sankthansmåler er vanlig i løvskog og buskmark. Larvene lever helst på bjørk, men kan også finnes på mange andre løvtrær og busker. De voksne målerne flyr om natten, men blir også lett skremt ut på dagtid. Flygetiden er ikke så begrenset som artens norske navn kunne tyde på, voksne målere kan påtreffes mellom slutten av mai og august.
Who Am I? (Adam Faiths sang)
«Who Am I?» er en britisk sang, skrevet av Les Vandyke (Tony Hatch har skrevet en sang med samme tittel, som ble innspilt på plate av Petula Clark).
Britiske Adam Faith with Accompaniment directed by John Barry spilte den inn. «Who Am I» ble utgitt på den dobbelt A-sidede singlen Parlophone 45R 4735 i 1961. Den andre sangen var «This Is It».
Svensk versjon
Den svenske tittelen er «Säg mej det».
Listeplassering
Innspillingen til Faith kom på den britiske singlelisten 11. februar 1961 og lå der i 14 uker med # 5 som høyeste resultat.
Aenictoteras
Aenictoteras er en slekt av biller som hører til familien kortvinger.
Utseende
Små (gjerne ca. 2-3 millimeter), moderat avlange, gjerne halvmatt rødlige kortvinger. Antennene er lange og ganske kraftige, kan være omtrent så lange som kroppen. Hodet er forholdsvis lite, rundet, gjerne med et trekantet framspring i pannen. Fasettøynene er litt rundet utstående. Pronotum er ovalt, en del bredere enn hodet, dekkvingene er jevnbrede. Bakkroppen er gjerne litt spoleformet (bredest i midten), med markerte sideflanker avgrenset av en skarp fure. Denne slekten har utviklet seg til å ligne sterkt på (imitere) maurene de lever sammen med, og er slank og langbeint med rundet bakkropp.
Levevis
Disse billene lever knyttet til maur (såkalte myrmekofiler), spesielt hærmaur i slekten Aenictus.
Kjølholdt (slekt)
Kjølholdt, også skrevet Kjølholt, er en norsk slekt som stammer fra læreren og kirkesangeren Hans Hansen (1812-1897) fra Andebu i Vestfold. Etternavnet kommer fra gården Kjølholt på Hvaler, som Hansen kjøpte i 1872. I Norge er det 14 personer med Kjølholdt som etternavn, og 5 som bruker det som mellomnavn. Navnevarianten Kjølholt har 20 navnebærere.
Slekten har markert seg i offentligheten, særlig innen idrett og politikk.
Fiktiv karakter i 25. septemberplassen
I boken 25. septemberplassen av Dag Solstad dukker Sarpsborggutten Ivar Kjølholdt opp som en av karakterene.
Stedsnavn i Norge
I Skjærhalden finnes Kjølholtveien og Kjølholtåsen.
Navnebærere og gårdsbruk i Danmark
I Vejle på Syd-Jylland finnes det skriftlige kilder om et gårdsbruk kalt Kjølholt. Historiske forbindelser mellom det norske og danske gårdsbruket er ikke kjent, heller ikke forbindelsene mellom navnebærerne i de to land.
En kjent navnebærer fra Danmark var Mogens Kjølholt (1918-?). Kjølholt var jurist og administrerende direktør i Sparekassen Nordjylland (nå Spar Nord Bank) i tidsrommet 1967 til 1980.
Ragy Abdel Hady
Ragy Abdel Hady (født 28. januar 1974) er en egyptisk vannpolospiller.
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 12.
Karen Strassman
Karen Strassman er en amerikansk skuespiller og stemmeskuespiller. Hun var stemmeskuespiller for Nanako Dojima i Persona 4. Hun spilte Jolene i Weeds.
Arkitekturåret 1076
Arkitekturåret 1076 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1076.
Bokhylle
En bokhylle er et møbel som er beregnet til å holde flere hyller til bøker, permer og ark.
Eksterne lenker
Półka
Harnes
Etymologi
Navnet består av stavelsene ´har-´ antakelig i betydningen "fjell" eller "berg" og -nes (landtunge mot sjøen). Gårdsnavnet er omtalt i "Norske Gaardnavne". "Har" kan opprinnelig ha vært navnet på øya (Harøya). I skriftlige kilder er navnet første gang nevnt i Aslak Bolts jordebok, hvor navnet er skrevet inn en gang mellom 1432 eller 1433 og 1450.
Historie
Det er gjort gravfunn på gården som trolig stammer fra jernalderen, og det er også gjort en rekke funn fra steinalderen. Husene på Harnes lå samlet i et klyngetun frem til utskiftingen i 1861. Da ble garden delt opp i syv gårder, Bergan, Nystauå, Ingebrigtstauå, Skjesvolla, Myra, Masstauå og Gjerdet. Harnes lå i Sandøy kommune frem til sammenslåingen med Ålesund i 2020.
Wulfstan II av Worcester
Wulfstan II av Worcester (født ca. 1008, død 18./20. januar 1095), også kjent som Wolstan, Wulstan og Ulfstan, biskop av Worcester og anerkjent som en helgen. Han var den eneste angelsaksiske biskop som beholdt sin posisjon under Vilhelm Erobreren etter den normanniske erobringen av England.
Benevnelse
At han nevnes som Wulfstan II er for å indikere at han er den andre biskop av Worcester som het Wulfstan. Dette forhindrer dog ikke forvirring ettersom den første biskop også ble benevnt som Wulfstan II for å indikere at han var den andre erkebiskop av York som ble kalt for Wulfstan. Ytterligere et lag av forvirring er at Wulfstan II, erkebiskop av York, var onkel på morsiden av Wulfstan II, biskop av Worcester.
Hans liv
Wulfstan ble født en gang rundt 1008/1009 ved Long Itchington i det engelske grevskapet Warwickshire. Hans familie mistet deres eiendommer og land på den tiden da kong Knut den mektige ble konge av England. Han ble antagelig navngitt etter sin onkel, Wulfstan II, erkebiskop av York. Ved sin onkels innflytelse begynte han sine studier ved klostrene i Evesham og Peterborough før han ble en klerk ved Worcester. I løpet av denne tiden merket hans overordnede hans omdømme for dedikasjon og ærbarhet, og ba ham om å gå inn i presteskapet. Wulfstan ble ordinert kort tid etter, i 1038, og ble deretter medlem av et benediktinerkloster i Worcester.
Wulfstan tjente som kasserer og prior ved Worcester. Da Ealdred, biskop av Worcester foruten også erkebiskop av York, ble krevd av pave Nikolas II til å si fra seg Worcester besluttet Ealdred å få Wulfstan fremmet som biskop av Worcester. Samtidig fortsatte Ealdred å holde et antall gods i bispedømme. Wulfstan ble innviet som biskop av Worcester den 8. september 1062, Wulfstan var fortrolig med Harald Godwinson, som hadde bidratt til å sikre ham bispedømme.
Som en sosial reformator slet Wulfstan med å bygge en bro over gapet mellom de gamle og de nye regimene, og for å avhjelpe de fattiges lidelser. Etter den normanniske erobringen av England ble Wulfstan den eneste biskop som fikk beholde sin posisjon av den nye kongen, Vilhelm Erobreren. Denne hadde merket seg at biskopen geistlige omsorg for sitt bispedømme var Wulfstans fremste interesse, ikke politisk.
I 1072 signerte Wulfstan forliket i forliket i Winchester. I 1075 slo Wulfstan og hæren i Worcestershire ned jarlenes opprør, da Ralph de Guader, jarl av Norfolk, Roger de Breteuil, 2. jarl av Hereford og angelsaksiske Waltheof, jarl av Northumbria, gjorde opprør mot Vilhelm Erobreren.
Wulfstan grunnla klosteret Great Malvern Priory, og påtok seg store bygningverk, blant annet Worcesterkatedralen, Herefordkatedralen, klosteret Tewkesbury Abbey, og mange andre kirker i Worcester, Hereford og Gloucester. Etter den normanniske erobringen hevdet han at Oswaldslow, et «trefoldig hundred» som ble administrert av biskopene i Worcester, sto utenfor den lokale sheriffens myndighet. Denne retten til å ekskludere sheriffen var nedtegnet i Dommedagsboken i 1086. Wulfstan administrerte også Lichfield bispedømme da det sto ledig i tiden 1071–1072.
Som biskop støttet han ofte erkebiskopene av York med innvielser ettersom de hadde noen få underbiskoper. I 1073 hjalp han Thomas av Bayeux, den daværende erkebiskopen York, med å innvie Radulf Novell som biskop av Orknøyene og i 1081 hjalp han også til med innstifte William de St-Calais som biskop av Durham.
Han var ansvarlig for dokumentsamlingen til anglo-norrøne munken og skribenten Hemming. Wulfstan var nær venn av Robert Losinga, biskop av Hereford, som var en velkjent matematiker og astronom.
Wulfstan døde den 20. januar 1095 etter en langvarig sykdom. Etter hans død ble et alter dedikert til ham i Great Malvern Priory. Det sto ved siden av de for Cantilupe av Hereford og Edvard Bekjenneren.
Kort tid etter Wulfstans død ble en hagiografi eller helgenbiografi skrevet om på angelsaksisk av hans tidligere kansler Colman. Den ble oversatt til latin av middelalderkrønikeren og historikeren William av Malmesbury. Wulfstan ble helgenerklært den 14. mai 1203 av pave Innocens III. En av de mirakler som ble tilskrevet Wulfstan var konserveringen av kong Harald Godwinsons datter.
Påsken 1158 besøkte Henrik II og hans hustru Eleanora av Aquitaine Worcesterkatedralen og la deres kroner på helligdommen til Wulfstan og la ed på at de aldri ville bære dem igjen.
Kjente dedikasjoner
Hans navn i ulike avskygninger, Wulfstan eller Wulstan, er gitt til flere kirker:
Bosnia-Hercegovina under Paralympiske sommerleker 2000
Bosnia-Hercegovina deltok under Paralympiske sommerleker 2000 i Sydney, Australia, fra 23. til 31. oktober 2000.
Dette var andre gang Bosnia-Hercegovina deltok under de paralympiske leker og nasjonen tok sin første medalje.
Betsy Iversen
Lambertha «Betsy» Antonia Houtveen Iversen (født 30. mai 1948) er en norsk-nederlandsk sykepleier, kommunal tjenestekvinne og lokalpolitiker for Høyre.
Hun er født og oppvokst i Nederland, og har alltid vært nederlandsk statsborger. Hun kom til Norge i 1975, og flyttet i 1977 til Nærøy i Nord-Trøndelag, der hun begynte som sykepleier. Hun var gift med en nordmann. I 1981 ble hun sykehjemsbestyrer på Kolvereid. Hun har også fungert som helse- og sosialsjef i Nærøy kommune.
Betsy Iversen var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1995–1999 og medlem av fylkesutvalget. Hun har også vært medlem av Nærøy kommunestyre.
Iversen avgikk med pensjon fra Nærøy kommune i 2016, og flyttet tilbake til Nederland.
Denes nad Makedonija
«Denes nad Makedonija» (makedonsk: «Денес над Македонија»), «I dag over Makedonia», er Nord-Makedonias nasjonalsang.
Sangen ble til i 1943 og ble tatt i bruk som hymne allerede i tiden da Makedonia var en republikk i Jugoslavia. Melodien er komponert av Todor Skalovski, mens teksten er av Vlado Maleski. Teksten viser til nasjonens gjenfødelse, frihet og til heltene fra Ilinden-opprøret i byen Kruševo i 1903.
Wernerius
Wernerius er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
Protonarthrini er middelsstore trebukker, mønstret i brunt, svart og hvitt. Antennene er lengre enn kroppen. Pronotum er nærmest tønneformet uten pigger på sidene, litt bredere enn langt. Dekkvingene har nokså avrundede "skuldre".
Omar El-Sammany
Omar El-Sammany (født 22. august 1978) er en egyptisk vannpolospiller.
Wernerius
Levevis
Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.
Omar El-Sammany
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 12.
Wernerius
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Tanzania.
Systematisk inndeling
Navnet Wernerius ble brukt om en slekt av skorpioner av Soleglad & Fet i 2008. Siden denne bruken er eldre bør billeslekten skifte navn, men det er foreløpig ikke foreslått noe erstatningsnavn.
SIGINT
SIGINT kan vise til:
N.F.S. Grundtvig
Nikolai Frederik Severin Grundtvig, best kjent som N.F.S. Grundtvig, (født 8. september 1783, død 2. september 1872) var en dansk prest, forfatter, filosof, historiker, salmedikter, folkeopplyser og politiker.
Han er en av de mest betydningsfulle personer i dansk historie, og for utviklingen av dansk identitet og nasjonalfølelse på 1800-tallet. I Norge er han særlig kjent som salmedikter og som mannen bak folkehøgskolen.
Bakgrunn
Grundtvig var yngste sønn av sognepresten Johan Ottosen Grundtvig i Udby sogn ved Vordingborg, og og hans kone Catherine Marie Bang. Grundtvig hadde tre brødre - Otto, Jacob og Niels - og en søster, Ulrikke Eleonora. Jacob (1775-1800) og Niels (1777-1803) døde begge kort etter ankomst til Fort Christiansborg, den dansk-norske kolonien på Gullkysten, mens Otto (1772-1843) ble prest i Gladsaxe. Ulrikke Eleonora (1782-1805) døde av sykdom. Som niåring ble N.F.S. Grundtvig sendt til Vejle der han fikk privatundervisning som forberedelse til latinskolen i Århus. Han tok en god eksamen derfra og tok deretter fatt på teologistudiet i København. Som student leste han mye, spilte iblant hasard og tok en utmerket embedseksamen uten å ha vist noen større interesse for faget. Hans fetter Henrik Steffens inspirerte ham til å skrive selv, og da Steffens døde mange år senere, priste Grundtvig sin fetter i en dråpa som «lynildsmannen» som hadde vekket hans åndelige bevissthet.
Grundtvig var preget av opplysningstidens kristendomsforståelse, men som huslærer på Egeløkke herregård på Langeland i 1805 forelsket han seg så håpløst i husets frue, Constance Leth, at han åpnet seg for romantikkens filosofi og diktning, slik han hadde møtt den hos Henrik Steffens, Adam Oehlenschläger, Goethe og Schelling. Han så for seg å vekke det danske folk ved hjelp av norrøn mytologi og kristendommen, som han jevnstilte: «Høye Odin, hvite Krist, slettet ut er eders tvist, begge sønner av Allfader». I 1808 forlot han Egeløkke og dro til København der han arbeidet som lærer, skrev om norrøn mytologi, og ble kjent for innskriften på minnestøtten på Sjællands odde for de falne fra linjeskipet «Prinds Christian». Da hans far ba ham bli hans kapellan, måtte Grundtvig først ordineres, og det skjedde med prøveprekenen «Hvi er Herrens ord forsvundet af hans Hus?» 17. mars 1810 stod han 26 år gammel i den nesten tomme Regenskirken i København og angrep samtidens prester for deres dårlige prekener. Det var ikke lenger Kristi ord som ble forkynt, bare «forfengelig snakk om alskens småting på jord». I stedet gjaldt det å «mandigen svinge ordets kraftige sverd mot synd og vantro, uten å akte på tidens lettsindige spott». Etterpå utga Grundtvig prekenen, og vakte da slik oppsikt at en gruppe københavnske geistlige klaget ham inn for kanselliet for å ha kritisert prestestanden. Til sist måtte universitetets rektor gi ham en reprimande for den samme prekenen som sensor, professor P.E. Müller, hadde gitt karakteren «utmerkelse».
I alt dette oppstyret utsatte Grundtvig å dra hjem til foreldrene. Han ble hjemsøkt av eksistensielle spørsmål, «som en hammer som knuser klipper», om han selv var en kristen? Grundtvig var bipolar og fant seg snart fanget i angstanfall og hallusinasjoner som førte ham til randen av galskap. Venner sørget for at han kom hjem til Udby, der han gradvis gjenfant roen og troen. Denne krisen i 1810/11 ble et skille som sendte livet hans i en ny retning. I 1812 utga han Verdenskrønike der han kritiserte opplysningstiden som «det ravgale (= sprøytegale) århundre», der folk angivelig regnet det for «opplysning» å forkaste troen. Igjen vakte hans ytringer stor oppsikt og forårsaket en rekke feider. Det ble vanskeligere for ham å holde prekener, siden mange prester ikke ville se ham. Selv tok han avstand fra både pietister og rasjonalistiske prester.
Fra 1810 og frem til farens død i 1813 bodde Grundtvig som hans kapellan i sitt barndomshjem i Udby, i de rommene som i dag vises frem som hans minnestuer.
Reformator
I økende grad viet Grundtvig seg til et kall der han opplevde seg selv som kirkens reformator. Sammen med to andre unge teologer, A.G. Rudelbach og J.C. Lindberg begynte han i mars 1825 å utgi Teologisk Maanedsskrift, der kampen mot rasjonalismen og «opplysningens ukristelighet» er klart formulert. Grundtvig var skremt over at opplysningstiden var opptatt av menneskelivets og moralens verdi uten å se det fra evighetens synsvinkel. Han ville låse samtidens teologer fast til en holdning de var i ferd med å forlate, til fordel for rasjonalismen med sin tolkning av bibelske skrifter og kirkens dogmer så de lot seg forstå med fornuften. Moralen ble ansett som forankret i religionen, men det ble også lagt vekt på «Christendommens historiske Sandheder», slik som apostlenes beretning om Jesu liv. Grundtvig selv hadde gjort «en makeløs oppdagelse», idet han hadde fått for seg at «kirken» var en realitet før Bibelen. Ut fra dette synspunktet kunne ikke han lenger vise til Bibelens ord som garantist kristendommens troverdighet.
I 1826 utga skriftteologen, professor H.N. Clausen, verket Catholicismens og Protestantismens Kirkeforfatning, Lære og Ritus. Clausen hevdet her at protestantismen bygger på Bibelens ord som avdekker Jesu ånd, mens katolisismen bygger på en kirkelig autoritetstro som Clausen tok avstand fra. Bare noen uker senere utga Grundtvig et tilsvar, Kirkens Gienmæle. Egentlig interesserte han seg lite for Clausens verk, men så det som en anledning til å presentere sitt eget prosjekt, å finne kirkens grunnvoll eller lære, slik han fant den i den apostoliske trosbekjennelse. Han skrev at den var «et snurrig luftkastell, den protestantiske kirke professor Clausen går fruktsommelig med, og så narraktig en tro har det neppe vært i verden, som at en bok på én gang kan være sine leseres kunnskapskilde og trosregel, og tillike kluten til å tørke sko med». Grundtvig var dypt skuffet over at Clausen ikke tok en åndelig kamp mot ham, men i stedet anla injuriesak. Denne vant Clausen, og i oktober 1826 ble Grundtvig idømt bøte og fremtidig sensur. I mai samme år hadde han frasagt seg sin prestestilling, delvis i protest mot å måtte preke det han oppfattet som «falsk lære» i tråd med statskirkens rammer. Et avgjørende moment var også at han ikke fikk tillatelse til å bruke sitt eget sanghefte ved feiringen av den danske kirkes tusenårsfest i mai 1826.
Han fikk med årene flere tilhengere, og i 1831 sendte rundt 150 av dem søknad til kongen om å få opprette en frimenighet med Grundtvig som prest. Dette ble avslått, men Grundtvig fikk lov til å preke til aftensang i den da tyske Marmorkirken. Kirkelige handlinger fikk han ikke utføre.
Frihet som livsbetingelse
I 1828 var Grundtvig i audiens hos kong Frederik 6. som spurte hva han arbeidet med for tiden. Svaret var «ingenting», men han la til at han ingen planer hadde heller, om da ikke det behaget majesteten å sende ham til England for å granske angelsaksiske håndskrifter med tilknytning til Danmarks oldtid. Kongen sørget for midler, og somrene 1829-31 tilbrakte Grundtvig i England. Han fikk stor sans for den engelske aktivitetstrangen som ga seg utslag i betydelig skipsfart og dampdrevne fabrikker. I dette så Grundtvig et utslag av «Nordens kjempeånd», og kanskje denne ånden også lot seg gjenopplive i Danmark? Han anså engelskmennenes personlige frihet som det utløsende for denne handlekraften, og stilte heretter krav om frihet på alle områder: Pressefrihet, skolefrihet, kirkelig frihet:
Elling Kvamme
Elling Kvamme (født 23. august 1918 i Hafslo, død 3. april 2016) var en norsk professor i medisin, kjent for sine arbeid innen nevrokjemi, spesielt innen hjernens stoffskifte (glutamin).
N.F.S. Grundtvig
Frihet som livsbetingelse
Som tidligere søkte han sine kilder i norrøn mytologi, og mente her å finne svar på hva et menneske er. «Folkesjelen» var Grundtvigs romantiske motvekt til den borgerlige, opplysningspregede selvforståelsen med sin dyrkelse av fornuften og Schlegels opphøyelse av «jeg»-følelsen. Det ble et kall for Grundtvig å formidle norrøn mytologi som del av folkets levende historie. Slik mennesket har sin livskraft i sin ånd, bindes et folkeslag sammen av «folkeånden» som uttrykkes i dette folkets særlige myter, språk og historie. Myter var for Grundtvig ikke bare overtro, men uttrykk for det folkets høyeste åndelige forestillinger, og for et livssyn der menneskelivet oppfattes som en kamp mellom det edle mot det usle. I Haandbog i Verdenshistorie, der første bind utkom i 1833, presenterte han sitt nye menneske- og historiesyn. Historiens mål var for ham «forklaring av menneskelivet», et brudd med hans tidligere lutherske bibeltroskap. Nå mente han at menneskelivet hadde hatt verdi også før kristendommens komme, og at et sant menneskeliv er forutsetningen for å oppnå et kristent liv: «Menneske først og kristen så». I Vartovbogen 1947 skrev biskop Henning Høirup (1909-95) en avhandling kalt «Menneske først-. En Grundtvig-Holberg Studie» der han påviser at Grundtvig kan ha hentet dette fra Ludvig Holberg, som i Moralske Tanker fra 1744 skrev at «Børn maa giøres til Mennesker, førend de blive Christne», noe Holberg trolig har lånt fra Hans Egedes bok Det gamle Grønlands Nye Perlustration fra 1741. Egede skrev her med tanke på sin misjonsvirksomhet at «Folk maa først giøres til fornuftige Mennisker, førend man kand giøre dem til Christne Mennisker».
Elling Kvamme
Han virket ved Dikemark sykehus, Ullevål sykehus og Aker sykehus, ansatt som overlege ved nevrokjemisk laboratorium (del av psykiatrisk institutt ved Vinderen, 1962). Han ble utnevnt til professor i nevrokjemi kjemi ved Universitetet i Oslo (1980–90).
N.F.S. Grundtvig
Salmene
Grundtvig var svært misnøyd med opplysningstidens Psalmebog. I anledning tusenårsfesten i 1826 for Ansgars misjonsreise til Danmark, skrev han flere salmer, deriblant «Den signede dag», men disse ble vraket av biskop Frederik Münter som fant Grundtvigs salmer uforståelige og smakløse. Ifølge Grundtvig skal salmer være lovsanger som jubler over at vi «alt er gått fra døden til livet». Her prises ikke bare frelsen, men også dette jordiske livet. På 1830-tallet dukket stadig flere av salmene hans opp i hefter som ble brukt i grundtvigske menigheter. Da presten Gunni Busck (1798-1869) i 1835 hjalp Grundtvig økonomisk, kunne han leie seg et hus ved Strandvejen nordover fra København, der han trakk seg tilbake i ett år og skrev salmer. Brorson skrev julesalmer, Kingo påskesalmer, mens Grundtvig med sin lovprising av Helligåndens gjerning blant mennesker, er pinsens dikter. I 1837 utkom første bind av Sangværk til den danske Kirke, men først i 1856 ble Balles salmebok avløst av en salmebok som inneholdt 70 salmer av Grundtvig. Den danner grunnlaget for den nåværende danske salmeboken, der rundt en tredjedel av salmene er Grundtvigs.
Elling Kvamme
Kvamme var leder for Buchenwald-foreningen. Han var en ivrig filmfotograf, og hans datter er filmskaperen Elsa Kvamme.
N.F.S. Grundtvig
Folkehøgskolebevegelsen
Folkehøgskolen er på mange måter Skandinavias bidrag til verdenspedagogikken. Grundtvig selv kalles ofte for «folkehøgskolens far» (særlig i folkehøgskolebevegelsen), selv om han selv ikke grunnla noen skoler. Men han stod bak det tankegods som skolene ble etablert med som grunnlag. Den første folkehøgskolen ble etablert i Danmark i 1844, 20 år senere i Norge. I dag er det 80 folkehøgskoler i Danmark, like mange i Norge og 150 i Sverige.
Grundtvigs idé var en skole for livet, annerledes fra datidens latinskole. Han mente at menneskene skulle opplyses og var motstander av samtidens kirkefilosofi om at mennesket skulle ledes inn i lyset. Han mente at «opplysning» er noe annet enn «oppdragelse», og den nye skolen skulle ikke påtvinge elevene de ledende klassers kultur og synspunkter. For ham var samtalen det viktigste, kommunikasjonen mellom lærer og elev skulle være levende. Læreren vet mer enn eleven, men når det gjelder viten om det som er viktig for et menneskeliv, er elev og lærer likestilte.
Grundtvig utarbeidet en plan for opprettelse av et skolesystem som skulle bestå av to adskilte institusjoner: Folkehøgskole og universitet. Bærebjelken for de to institusjonene skulle være henholdsvis Folket og Mænneskeslægten.
Grundtvigbevegelsen i Norge
Grundtvigs tanker preget åndslivet i Norge i annen halvdel av 1800-tallet. Spesielt var Venstre pådriver for disse frilynte og folkelige ideene, og Venstres leder Viggo Ullmann arbeidet som lærer ved flere folkehøyskoler.
Kulturkanonen
«De levendes Land» er tatt opp i den danske kulturkanonens lyrikkantologi.
Viktoryja Tsjajka
Viktoryja Uladzimirawna Tsjajka (belarusisk: Вікторыя Уладзіміраўна Чайка, født 26. desember 1980) er en belarusisk skytter som konkurrerer i pistolskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hennes beste resultat var nummer 5 i 10 meter luftpistol.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 11 i 10 meter luftpistol.
Perpheres perpheres
Perpheres perpheres er en dagsommerfugl som tilhører undergrupper blåvinger i den store familie glansvinger (Lycaenidae).
Utseende
En middelsstor blåvinge (vingespenn ca. 40 millimeter) med avrundede vinger uten stjerter på bakvingen. Hannens overside er skinnende blå med svart ytterkant på bakvingen og et lite, hvitt felt ved bakvingens innerkant. Hunnen er brunsvart med en hvit skråstripe. Undersiden er svart med et stort, kremhvitt felt i midten og metallisk grønne striper langs kantene.
Utbredelse
Arten er utbredt på Ny-Guinea.
Instrumental (Bjørn Elvestad)
Instrumental er et musikkalbum med Ole Ivars-medlemmet Bjørn Elvestad, utgitt i 1995. Dette er hans første og hittil siste soloplate.
Myraløkka
Myraløkka er en park langs Akerselva på Sagene i Oslo, med en lang historie som friområde.
Parken
Parken Myraløkka er cirka 40 mål stor og ligger i en skålformet helling fra Maridalsveien i vest og Arendalsgata i nord ned mot Akerselva som ligger øst for parken. Turveien langs elva går gjennom Myraløkka. De store åpne gresslettene i hellingen er mye brukt til aking om vinteren, og turgåing og opphold om sommeren.
Fra øvre del av parken, ved Arendalsgata, er det fin utsikt langs elva mot sentrum, fjorden og Ekebergåsen. Her ligger arbeiderboligene som Myrens Verksted, på andre siden av elva, bygget for sine ansatte i 1914.
Langs elva ligger de gamle fabrikkbygningene, som nå er kontorer og lokaler for småbedrifter.
Myraløkka som friområde, og bygningene ved elva, langs Maridalsveien og Arendalsgata er vedtatt bevart.
Historie
Løkka het Bentzebakken på kart fra 1795. Det ble også navnet på industriområdet langs elva fra Bentsebrua og sydover, der det på 1800-tallet ble drevet papirmølle (Øvre Vøien Mølle), sagbruk, kornmølle og teglverk.
Det skålformede terrenget opp fra elva stammer fra teglverket, som tok ut store mengder leire fra Myraløkka til bruk i produksjon av teglstein. Verket, kalt både Bentse teglverk og Vøyen teglverk, ble anlagt mellom 1820 og 1840 og drevet til det ikke var mer leire igjen, rundt år 1900. Krakket i boligbygging 1899 kan også ha spilt en rolle for at verket ble nedlagt.
Myraløkka ble tidlig brukt som friområde, til aking, ballspill med mer, selv om det ikke var opparbeidet som park. Ungdommen i strøket bygget to fotballplasser tidlig på 1900-tallet. Det var populært å bade fra elvekanten på løkka, selv om forurensningen fra industrien fra siste halvdel av 1800-tallet gjorde elva lite ren.
En gang før 1917 var det vedtatt plan for å legge Thurmanns gate tvers over Myraløkka, frem til Bentsebrua. Et omreguleringsvedtak på 1950-tallet skrinla denne utbyggingen. Deretter ble parken opparbeidet.
Under annen verdenskrig ble Myraløkka brukt som parsellhager, for matauk for befolkningen i strøket.
Aktiviteter i parken
Flere år på 2000-tallet har Oslo-Filharmonien gratiskonsert i parken på Myraløkka på Sagene, i 2013 med flere tusen tilhørere.
Ljubov Jaskevitsj
Ljubov Iljinitsjna Jaskevitsj (russisk Любовь Ильинична Яскевич; født 17. april 1985) er en russisk skytter som konkurrerer i pistolskyting. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hennes beste resultat var nummer 4 i 10 meter luftpistol.
BVP M-80
M-80 også kjent som M-980 er en amfibisk stormpanservogn utviklet i det tidligere Jugoslavia. Den ble sett første gangen offentlig for første gang i 1975. M-980 ble tatt i bruk av den jugoslaviske hæren omkring 1975. Stormpanservognen har plass til 8 fullt utstyrte soldater og er amfibisk, fremdrift i vannet gis av beltene. Den ble etterfulgt av BVP M80A i jugoslavisk tjeneste.
Isoclerinae
Isoclerinae er en underfamilie av maurbiller som stort sett er rovdyr.
Utseende
Små (1,8-4 mm), avlange, gjerne brunlige maurbiller. Kroppen er nokså langstrakt, fint og kort hårete og tett punktert, med en markert innskjæring mellom det ovale pronotum og de jevnbrede dekkvingene.
Levevis
I alle fall noen av artene ser ut til å være knyttet til kjuker. Det er trolig at de lever av små insekter der.
Utbredelse
Gruppen er mest utbredt i tropiske deler av den Gamle verden, men forekommer også i Amerika.
Bakkebakken (Ringerike)
Bakkebakken (9-37, 4-30, spredte husnummer) er en vei mellom Åsa og Damtjern i Ringerike kommune i Viken fylke.
Bakkebakken er en sidevei til Stubbdalsveien, østover fra denne. Veien dreier nordover ved Brentlær bruk (Bakkebakken 9), og ender opp ved Bakkebakken 37. Veien ligger cirka 190 meter over havet ved avkjøringen fra Stubbdalsveien.
Budsjett
Et budsjett er en oppstilling over forventede inntekter og kostnader for en virksomhet, organisasjon eller offentlig myndighet eller forvaltningsorgan i løpet av en bestemt periode, for eksempel et år. Budsjettet er et planlagt eller forventet regnskap for neste budsjettperiode. Budsjettet viser de økonomiske konsekvensene av planene for gitt budsjettperiode. Budsjett er en plan for anskaffelse og anvendelse av ressurser, samtidig som det er et viktig kontroll- og oppfølgingsverktøy i virksomhetens økonomistyring.
Uttrykket økonomiske rammevilkår viser til rammene en virksomhet må handle innenfor. Det innebærer hva som finnes til rådighet av penger i form av inntekter, tilskudd, støtteordninger; og hva slags utviklingstrekk og premisser som legges av de ulike typene inntekter og utgifter organisasjonen har.
Ordet budsjett brukes også når de økonomiske rammene er kjent på forhånd, som ved gjennomføring av et prosjekt basert på en bevilgning. Det brukes også i forbindelse med anleggsprosjekter, byggearbeid m.v.
Walid Rezk
Walid Rezk (født 19. juli 1974) er en egyptisk vannpolospiller.
Han representerte Egypt under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 12.
Justin Berfield
Justin Tyler Berfield (født 25. februar 1986) er en amerikansk skuespiller, manusforfatter og produsent som er best kjent for sin rolle som Reese, den nest eldste broren i den populære TV-serien Malcolm in the Middle.
Flere TV-opptredener fulgte med opptredener i Hardball, The Mommies og The Boys Are Back. Hans første langvarige rolle på TV var som Ross Malloy i TV-serien Unhappily Ever After (1995–1999), der han spilte i over hundre episoder. I 2000 fikk han rollen som Reese i serien Malcolm in he Middle. Berfield dukket opp i til sammen 151 episoder av denne serien, og med innspillingen av den hundrede episoden ble han den yngste skuespilleren i filmhistorien som dukket opp i 100 episoder av to forskjellige TV-serier. Berfield hadde en gjesteopptreden i TV-serien Sons of Tucson i 2010.
Ingrid Espelid Hovig
Ingrid Espelid Hovig (født 3. juni 1924 på Askøy, død 3. august 2018 ) var en norsk TV-programleder, husstellærer og forfatter. Hun var programleder for over 300 episoder av programserien Fjernsynskjøkkenet i løpet av 34 år, noe som gjorde henne til en av landets mest kjente TV-personligheter samt innflytelsesrike formidlere av kostholds- og matkultur. Hun var forfatter, redaktør, tilrettelegger eller promotør for et femtitalls kokebøker som har solgt flere hundre tusen eksemplarer.
Hovig mottok en rekke priser i Norge og internasjonalt for folkeopplysning for mat og ernæring og ble i 1994 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.
Liv og arbeid
Hovig vokste opp på Kleppestø på Askøy og var elev ved Bergen katedralskole fra 1938. Hun tok artium som privatist i Bergen 1947 og eksamen ved Statens lærerinneskole i husstell på Stabekk i 1950. Fra 1950 til 1952 var hun bakelærerinne på Risby husmorskole på Dokka. I perioden 1952 og 1962 reiste hun rundt i landet for å formidle hvordan tilberede fisk på oppdrag av Opplysningsutvalget for fisk. Dette arbeidet la grunnlaget for hennes pedagogiske kostholdsformidlingsstil som senere ble kjent for som programleder i NRK.
I 1968–69 deltok hun i Fredskorpset i Uganda. Hun utgav i 1970 boka Som ein dråpe i sand på Samlaget om oppholdet i Afrika.
Fjernsynskjøkkenet og kokebøker
Hovig var et av de aller første TV-ansiktene i Norge. Hun opptrådte på NRK allerede i 1956 da de kun hadde prøvesendinger: Torsdag 22. mars 1956 tilberedte Hovig sild og silderetter for seerne.
Tidlig i 1960-årene ble hun programsekretær for kosthold, ernæring og forbrukerstoff i NRK. Best kjent er Ingrid Espelid Hovig som programleder for Fjernsynskjøkkenet fra 1964 til 1998. Hun ledet minst 300 sendinger av Fjernsynskjøkkenet, hvorav 75 av programmene i tospann med ernæringsfysiolog Kaare Norum. Hovig hadde som mål at Fjernsynkjøkkenet skulle vise mattradisjoner fra alle Norges landsdeler, og hun introduserte også internasjonale matretter, ofte flere tiår før rettene ble utbredt i norsk. Blant kjente gjester i Fjernsynskjøkkenet Julia Child i 1991 og Gro Harlem Brundtland i 1996 samt flere prisvinnende kjøkkensjefer som Eyvind Hellstrøm 1984, Bent Stiansen (flere ganger) og Arne Brimi i 1985.
Hovig ga ut sin første kokebok i 1956 om fiskeretter. I 1967 utgav hun Ingrid Espelid ber til bords (Det Norske Samlaget). Den inneholdt oppskrifter fra Fjernsynskjøkkenet. Siden skrev og bidro hun til over femti kokebøker. I 1982 utgav hun første utgave av Den rutete kokeboken. Boka var en utvidet og omarbeidet utgave av Rutiga kokboken utgitt av ICA förlaget fra 1980. Boka har kapitler om mat, helse og kosthold og hadde kostholdseksperter som fagkonsulenter. Den har senere kommet i seks nye utvidede utgaver og har ifølge forlaget solgt i 250 000 eksemplarer. I 2017 ble Den rutete kokeboken etter en avstemning blant medlemmene i Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening kåret til den beste norske sakprosaboken utgitt etter 1945 i kategorien mat, drikke og håndverk. Den var dessuten boka som fikk flest stemmer uansett kategori da avstemningen ble presentert i P2-programmet Faktasjekken.
Familie
Hun var nest yngst i en søskenflokk på fem. Hun var søster til tannlege og Venstre-politiker Mons Espelid. Broren Halldor Espelid utdannet seg til jagerflypilot, ble skutt ned og henrettet etter rømning fra Stalag Luft III i 1944.
Hun ble 23. juni 1977 gift med arkitekten Jan Inge Hovig. Men mannen døde 4. juli etter en hasteoperasjon, dagen før paret hadde planlagt bryllupsreise.
Priser og utmerkelser
I anledning Hovigs 70-årsdag begynte Faglig matråd samme år utdelingen av Ingrid Espelid Hovigs matkulturpris, som tildeles personer som gjør en særlig stor innsats for å formidle norsk mat og matkultur.
I 2017 ble det innstiftet et stipend i Hovigs navn til den som representerer Norge i det internasjonale kokkemesterskapet Bocuse d’Or.
Priser tildelt Hovig
Ettermæle
I 2018 ble et auditorium ved Oslomet – storbyuniversitetet gitt navnet Ingrid Espelid Hovigs auditorium.
Foruten Ingrid Espelid Hovigs matkulturpris, som har vært delt ut siden 1994, deles det ut et stipend i navnet «Ingrid Espelid Hovigs stipend» til de tre fremste deltagerne i konkurransen Årets kokk.
Hovig ble bisatt fra Frogner kirke 20. august 2018. Kulturminister Trine Skei Grande, Thor Gjermund Eriksen fra NRK og Geir Mork fra Gyldendal forlag holdt tale i kirken.
Litteratur
Om Ingrid Espelid Hovig
Av Ingrid Espelid Hovig
Rytmisk Musikkonservatorium
Rytmisk Musikkonservatorium (uformelt Rytmekons eller RMC) er en dansk utdanningsinstitusjon for rytmisk samtidsmusikk under Kulturministeriet. Konservatoriet har 200 studenter og 30 undervisere og holder til i København.
Konservatoriet ble opprettet i 1986 og holdt opprinnelig til på Frederiksberg, men har siden 1996 vært plassert på den tidligere Marinestasjon Københavns område sammen med Statens Teaterskole, Den Danske Filmskole og Kunstakademiets Arkitektskole.
RMC utdanner musikere og musikklærere på høyeste nivå og er det eneste utelukkende rytmiske konservatorium i Danmark.
Rektor er Henrik Sveidahl.
Formålene er:
Štadión Pasienky
Štadión Pasienky er en flerbruksarena i Bratislava. Fotballklubben ŠK Slovan Bratislava, som spiller i Corgoň Liga (øverste nivå i Slovakia), spiller for tiden hjemmekampene sine på denne arenaen. Štadión Pasienky brukes av og til også som arena for landslagets hjemmekamper. Fram til 2009 ble arenaen brukt av FK Inter Bratislava.
Type 89 MICV
Type 89 MICV er en japansk amfibisk stormpanservogn. Den er utstyrt med en 35 mm maskinkanon. Type 89 MICV ble tatt i bruk fra 1989 og det japanske forsvaret har totalt 70 operative. Stormpanservognen er designet og produsert av firmaene Komatsu Limited og Mitsubishi Heavy Industries.
I tillegg til hovedbevæpning har vognen et 7,62 mm maskingevær og en Type 79 Jyu-MAT anti-stridsvognsmissil. Vognen har en besetning på tre mann og kan ta seks infanterister.
Tetrasticta
Tetrasticta er en slekt av biller som hører til den store underfamilien Aleocharinae i familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Nokså små, noe brede, gjerne rødlige kortvinger. Hodet er stort og rundet med middelsstore til store fasettøyne og gaske kraftige antenner. Pronotum er rundet med rett forkant, betydelig bredere enn langt. Dekkvingene er gasnke korte, høyst så lange som pronotum.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika og Sørøst-Asia.
Mørkets løfte
Sammendrag
Will Stanton er en dag unna hans fjortende bursdag. Når Stanton-barna er på vei hjem, inviterer frøken Greythorne (spilt av Frances Conroy) og hennes butler Merriman Lyon (spilt av Ian McShane) Stanton-søsknene til julebord ved herregården. Senere ankommer to bønder, Dawson og Old George som Will ikke kjenner fra før, til huset med et stort juletre bestilt av familien. Men bøndene kjenner Wills navn, og ønsker ham gratulerer med bursdagen før de spår en storm til tross for den relativt klare og skyfrie himmelen. Wills fødselsdag er så nærme julaften at alle i hans store familie ignorerer bursdagen bortsett fra lillesøsteren hans Gwen (spilt av Emma Lockhart) som gir ham et armbåndsur som hans eneste bursdagsgave.
Maggie Barnes (spilt av Amelia Warner) en attraktiv jente dukker også opp til festen, og Will blir opprørt når en av hans eldre brødre begynner å flørte med henne. Will forlater herregården, men en illevarslende figur på en hvit hest og ledsaget av hunder jager Will. I det figuren skal drepe Will, dukker plutselig frøken Greythorne, Merriman, Dawson og Old George for å redde Will. Merriman kaller den truende figuren for The Rider (spilt av Christopher Eccleston) som advarer alle om at i løpet av fem dager vil hans makt - The Dark - stige frem og ta over alt. De fire voksne er de siste av de eldgamle krigere som tjener Lyset, og de tar Will med på en vandring gjennom tid og rom til et område den store salen - som i dag er en kirke Stantons ofte går til gudstjeneste ved. Will er den siste av den gamle rase som er født: Han er den syvende sønnen til en syvende sønn, hvis makt begynner å komme frem på hans fjortende bursdag. Selv om Will bestrider denne historien, fordi han tror at han er den sjette sønnen. Will kalles for "The Seeker" som må finne seks skilt hvis besittelse vil gi ham og The Light makt over The Dark. Rytteren søker også etter de samme gjenstandene. Will går hjem, faller og vrikker en ankel. En doktor tar kontakt, men var egentlig "The Rider" i forkledning. Skapningen blir gjenkjent av Will. Rytteren demonstrerer kreftene sine på Wills ankel ved å vekselvis helbrede den eller gjøre den mye verre før han gjenoppretter ankelen til sin tidligere skadde tilstand. Han tilbyr Will muligheten til å få et hvilket som helst ønske han vil oppfylt, i bytte mot å gi The Rider alle gjenstandene. Will oppdager at han har en tvilling-bror ved navn Tom, som på mystisk vis forsvant som baby en natt og aldri ble funnet.
Merriman instruerer Will om deres krefter, som blant annet inkluderer overmenneskelig styrke, kommandere lys og ild, telekinese, gå gjennom tid, og muligheten til å tyde en eldgammel tekst i Book of Gramarye. Dessverre lærer Will at han ikke kan fly, en kraft han ønsket seg. Will reiser gjennom tiden for å finne en rekke forskjellige gjenstander. Rytteren verver en mystisk figur for å hjelpe ham å få tak i gjenstandene fra Will. Rytteren lurer også Wills eldre bror Max ved å kontrollere ham delvis. The Rider får etter hvert enorm makt, og angriper landsbyen med en forferdelig snøstorm. Maggie blir også avslørt som en mystisk heks som hjelper The Rider i bytte mot evig ungdom.
Lat spille med vår
Lat spille med vår er et musikkalbum med Tove Karoline Knutsen, utgitt i 1994. Dette er hennes hittil siste soloplate.