cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Phoenix Park
Deerfield Residence
Deerfield Residence (tidligere kalt for Chief Secretary's Lodge), opprinnelig bygget i 1776, var den tidligere boligen til Chief Secretary for Irland (den politiske kontoret for de britiske myndighetene i Irland, underlagt Irlands stattholder) og før det var Park Bailiff's Lodge. Det har vært den offisielle residensen til USAs ambassadør i Irland siden februar 1927, og var fram til begynnelsen av 1960-tallet også USAs ambassade i Dublin, som nå er i 42 Elgin Road i Ballsbridge, Dublin.
People's Gardens
Folkets hager, som ligger nær inngangen til Parkgate Street, omfatter et område på ni hektar (22 dekar), og ble gjenåpnet i 1864. Disse hagene ble opprinnelig etablert i 1840 som Promenade Grounds. De viser viktoriansk hagebruk, med blant annet dekorative innsjøer, lekeplass, og områder piknik. En statue er i hagen dedikert til den henrettede lederen for påskeopprøret, Seán Heuston. Det er en plakett til ære for den irske billedhuggeren Jerome Connor på Infirmary Road, med utsikt over hagene som han ofte besøkte. Åpningstidene er 08.00 til skumring. Stengetidene varierer i løpet av året.
Magazine Fort
Magasinfortet sørøst i parken markerer stedet der Phoenix Lodge ble bygget av adelsmannen Edward Fisher i 1611. I 1734 ble huset revet da Irlands stattholder, Lionel Sackville, 1. hertug av Dorset beordret at et kruttmagasin skulle være tilgjengelig for Dublin. En ekstra fløy ble lagt til magasinet i 1801 for tropper. Det var åstedet for juleraidet i 1939 da daværende IRA angrep militærbasen og store mengder våpen og ammunisjon ble tatt.
Magasinfortet har blitt satirisk udødeliggjort i et nidvers av Jonathan Swift i 1737, som antydet at det uansett ikke var noe verdt å forsvare i det fattige Dublin på denne tiden, så hvorfor kaste bort tid på å bygge det:
Djamel Bouras
Djamel Bouras (født 11. august 1971 i Givors) er en fransk judoka. Han vant gullmedalje under OL i 1996 i Atlanta. Han har tidligere testet positivt på nandrolon.
Carters vannkraftverk
Carters vannkraftverk er et vannkraftverk (pumpekraftverk) i Murray County, delstaten Georgia i USA. Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 286 MW, fordelt på to turbiner.
Tina Svensson
Tina Svensson Grønlund (født Tina Svensson, 16. november 1966 i Levanger) er en norsk tidligere fotballspiller. Svensson var med på landslaget, og hun vant både EM i 1993 og VM i 1995. Hun vant bronse med Norges landslag i sommer-OL i 1996 i Atlanta.
Svensson begynte sin karriere i Verdal, men slo gjennom i Asker. Svensson vant serie og cup med Asker flere ganger.
Svensson ble rangert som nummer 194 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa Nidaros sin kåring i 2022.
Skøyter
Som junior var hun en lovende skøyteløper, med 7.-plass i NM i sprint for juniorer i 1985 som sin beste NM-plassering. Hun deltok også i sprint-NM senior samme sesong og fikk en 12.-plass.
Familie
Tina Svensson er tante til Jonas Svensson som i sesongen 2016 spiller fotball for AZ Alkmaar i Nederland.
Richard B. Russell-demningen
Richard B. Russell-demningen er en demning med et vannkraftverk (pumpekraftverk) i USA. Demingen demmer opp Savannah som er grensen mellom Elbert County i delstaten Georgia og Abbeville County i delstaten Sør-Carolina. Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 300 MW, fordelt på fire turbiner.
Jaan Kaplinski
Jaan Kaplinski (1941–2021) var en estisk lyriker, forfatter, filosof, oversetter og politiker. Han regnes som en av de sentrale estiske forfattere i det 20. århundre.
Liv og virke
Hans far var polsk lærer og forsvant i Gulag under andre verdenskrig. Kaplinski studerte ved Universitetet i Tartu og tok eksamen i fransk språk i 1966. Under perestrojkaen arbeidet han som journalist. Fra 1992 til 1995 var han medlem av det estiske parlamentet Riigikogu, som representant for senterpartiet. Han meldte seg ut av partiet og møtte etter hvert som uavhengig representant. Fra 2004 var han medlem av det sosialdemokratiske partiet, og stilte som dets ordførerkandidat ved lokalvalget i Tartu i 2005.
Kaplinski var primært lyriker og debuterte med diktsamlingen Jäljed allikal i 1965. Han skrev også essays og noveller. I 2007 utkom hans første roman Seesama jogi (Samme flod); romanen, som han hadde arbeidet med gjennom 12 år, har selvbiografiske trekk. I alt har han utgitt om lag 40 bøker: 14 diktsamlinger, 6 essaysamlinger, filosofisk anlagte reiseskildringer, 3 skuespill og 4 barnebøker.
Kaplinski mottok blant annet Estlands kulturfonds litteraturpris, Juhan Liiv-prisen, Juhan Smuul-prisen, og den finske Eino Leino-prisen. Han var gift to ganger, sist med forfatteren Tiia Toomet. Linux-aktivisten Lauris Kaplinski er en av hans sønner.
Pulpanyresyke
Symptom
Akutt dødelig. Som regel finner man bare lammet dødt. Hvis ikke ligger det halvt bevisstløst med pustevansker, krampetak, padlende bevegelser med beina og fyldig buk. Litt etter at døden er inntruffet blir nyrene bløte, slik at f.eks det ytre laget flyter bort om nyren blir holdt under rennende vann. Derav navnet og den engelske betegnelsen pulpy kidney disease. Man ser også ofte væske i hjertesekken og punktformede blødninger i indre organ. Uten obduksjon kan denne sykdommen forveksles med pasteurellose.
Forebygging
Unngås ved rett gjennomført vaksinasjonsprogram for hele saueflokken, 2-3 uker før lammingen starter. Når lammene får i seg råmelk fra søyene vil antistoffene beskytte lammet i flere uker. Brå fôrskifter fra svakt til sterkt fôr bør også unngås.
Kinematograf (apparat)
En kinematograf, eller cinématographe, er et filmkamera som også tjente som filmprosjektør og fremkaller. Det ble oppfunnet på 1890-tallet.
Det har vært mange diskusjoner om hvem oppfinneren var. Noen argumenter for at apparatet først ble oppfunnet og patentert som «cinématographe Léon Bouly» av den franske oppfinneren Léon Bouly den 12. februar 1892. Det blir sagt at på grunn av mangel på godtgjørelser, var ikke Bouly i stand til å betale avgiften for patentet det følgende året og at Auguste og Louis Lumières ingeniører kjøpte lisensen.
Men den teorien som er mest populær, er at Louis Lumière var den første til å ta i bruk ideen, at begge Lumière-brødrene delte patentet. De laget sin første film, Sortie de l'usine Lumière de Lyon, i. Filmen ble vist offentlig i L'Eden, verdens første og eldste kino, som ligger i La Ciotat i Sørøst-Frankrike, den 2. september 1895. Den første kommersielle offentlige visningen filmkunstfilmer fant sted i Paris den 28. desember 1895 og ble organisert av brødrene Lumière.
Flere versjoner av cinematografer ble utviklet, blant annet en av Robert Royou Beard, Cecil Wray, Georges Demenÿ, Alfred Wrench, og den til brødrene Lumière.
Egon Bondy
Zbynek Fiser (født 20. januar 1930, død 9. april 2007), mest kjent under pseudonymet Egon Bondy, var en tsjekkisk filosof, lyriker og dikter. Hans dikt ble brukt som sangtekster av bandet Plastic People of the Universe, som ble grunnlagt i 1968, rett før den sovjetiske invasjonen av Tsjekkoslovakia. Selv skrev han mer enn 60 bøker, som i skjul ble utgitt i Vest-Europa under den kalde krigen.
Han ble født i Praha som sønn av en general i den tsjekkoslovakiske arméen. Han studerte filosofi og psykologi ved Karlsuniversitetet, hvor han tok eksamen i 1961. Det sies at han brukte det jødisk-klingende pseudonymet «Egon Bondy» som en reaksjon til den voksende anti-semittismen på den tiden. På 60-tallet skrev han dikt og annen litteratur som ble utgitt som samizdat i tidsskriftet Pulnoc («midnatt») som han startet sammen med Ivo Vodsedálek. Selv om han gjennom hele sitt liv var marxist, kritiserte Bondy Sovjetunionens jerngrep på de østeuropeiske landene.
Bondy signerte Charta 77 den 1. januar 1977. Den begynte som en reaksjon til den statlige undertrykkelsen av Plastic People of the Universe et år tidligere. I løpet av 1980-tallet trakk han seg tilbake til sin filosofiske virksomhet, og spesialiserte seg i Det fjerne østens tenkning. Efter Berlinmurens fall i 1989 ble Bondy en sterk kritiker av det post-kommunistiske Tsjekkia, som han kalte en «bananrepublikk for de vestlige kapitalistene». I 1993–94 flyttet han til Bratislava i Slovakia som en protest mot oppdelingen av Tsjekkoslovakia, som han mente kun tjente de nyrike kapitalistene i Praha. Han mottok slovakisk statsborgerskap og underviste i marxistisk og buddhistisk filosofi ved Universitetet i Brno. Bondy døde i Bratislava i april 2007. Pavla Jonssonova ved det angloamerikanske universitetet i Praha sa følgende om ham:
"«I de sene sytti-årene var unge mennesker så fascinerte over å dele dokumentene fra Charta 77 og å distribuere ulike skrifter fra samizdat-forfattere, det være seg Havel, Vaculik eller Gruasa, men vi var særlig glade i Egon Bondy … for oss den mest spennende karakteren siden han som en revolusjonær filosof og dikter kombinerte alt vi forventet av en helt og en literær helt på det området.»"
Josephine McKim
Josephine Eveline McKim (født 4. januar 1910 i Oil City i Pennsylvania, død 10. desember 1992 i Woodstock i New York) var en amerikansk svømmer som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
McKim ble olympisk mester i svømming under OL 1932 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske stafett-laget som vant 4 x 100 meter fri foran Nederland. De andre på laget var Helen Johns, Eleanor Saville og Helene Madison. McKim kom på fjerdeplass på 100 meter fri.
Fire år tidligere, under OL 1928 i Amsterdam, kom hun på tredjeplass på 400 meter fri. Hun deltok også på det amerikanske stafett-laget på 4 x 100 meter fri men hun deltok ikke i finalen som USA vant.
Antti Rahkonen
Antti Rahkonen (født 11. januar 1977 i Tammerfors, Finland) er en finsk ishockeyspiller som for øyeblikket spiller back for den danske eliteserieklubben AaB Ishockey. Han kom til klubben foran 2007-sesongen fra den norske eliteserieklubben Storhamar Dragons. Han debuterte for Storhamar mot Vålerenga i september 2002. Rahkonen har tidligere spilt for Tappara, KooVee, Hermes, Ässät, HPK og Gislaved.
Wallace-demningen
Wallace-demningen er en demning med et vannkraftverk (pumpekraftverk) i Hancock County, delstaten Georgia i USA. Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 213 MW, fordelt på 2 turbiner.
Vänern
Vänern er Sveriges største innsjø, både når det gjelder flateinnhold (5 650 km²) og volum (153 km³). Vänern er den største innsjøen i EU og den tredje største innsjøen i Europa etter Ladoga og Onega. I hele verden er den nummer 26 i størrelse. Den ligger 44 meter over havet. Gjennomsnittlig dybde er 27 m, og største dybde 106 m.
Dens viktigste tilløp er elva Klarälven som starter i Norge. Den heter Trysilelva på norsk side.
Vänern ligger mellom landskapene Västergötland, Dalsland og Värmland.
Følgende byer ligger langs Vänern: Vänersborg, Lidköping, Mariestad, Kristinehamn, Karlstad, Säffle og Åmål
Vänern er en del av Göta kanal og er forbundet med Nordsjøen/Skagerrak ved Göteborg gjennom Göta älv på den sydvestlige side, og med innsjøen Vättern ved Karlsborg via Göta kanal.
Lurö skjærgård, som ligger sør for Värmlandsnäs, er Europas største ferskvanns-skjærgård.
Vänern er svært fiskerik, med 35 ulike fiskearter, og egen laksestamme.
1740 Paavo Nurmi
1740 Paavo Nurmi er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Polana, en undergruppe av Nysa-familien. Den ble oppdaget 18. oktober 1939 av Yrjö Väisälä i Åbo. Asteroiden er oppkalt etter den finske langdistanseløperen Paavo Nurmi.
Klaseammunisjon
Klaseammunisjon eller klasebomber er luftbårne eller bakke-utskutte eksplosive våpen som i sin tur skyter ut en rekke mindre eksplosiver: et cluster (klase) av små bomber. De vanligste typene er laget i den hensikt å drepe fiendtlig personell og ødelegge kjøretøy. Andre typer er konstruert for å kunne ødelegge rullebaner, kraftlinjer, spre kjemiske og/eller biologiske våpen. Det finnes også modeller for spredning av landminer. Lignende teknologier blir også brukt for spredning av ikke-eksplosive emner, slik som flyveblader.
Siden klasebomber sprer mange små eksplosiver over et relativt vidt område, representerer de en stor risiko for sivile, både under angrep og i ettertid. I et tidligere konfliktområde kan ueksploderte småbomber drepe eller skade sivile i lang tid etterpå. Blindgjengere eller ueksploderte småbomber er kostbare både å lokalisere og uskadeliggjøre.
Klaseammunisjon er forbudt gjennom klaseammunisjonskonvensjonen, lagt fram i Dublin, Irland i mai 2008 og signert av 94 nasjoner 3. – 4. desember 2008 i Oslo. Konvensjonen trådte i kraft 1. august 2010. Pr. 15. mai 2013 har 112 land signert konvensjonen og 83 land har ratifisert den. De generelle reglene i internasjonal humanitær rett vedrørende bruk av våpen mot sivile, gjelder for klasebomber på samme måte som for alle øvrige våpen.
Utvikling
De første klasebombene i praktisk bruk var de tyske SD-2 eller Sprengbombe Dickwandig 2 kg, ofte kalt Sommerfugl-bomben. Den ble brukt gjennom den andre verdenskrig i angrep både på militære og sivile mål. Teknologien ble også utviklet uavhengig av USA, Russland og Italia. USA benyttet M41 20 lbs fragmentation bomb bundet sammen i et cluster av 6 eller 25 bomber med høy-sensitive tennsatser.
I perioden fra 1970 til 1990 ble klasebomber standard luftbåren ammunisjon i mange land. De har blitt produsert i 34 land, og brukt i minst 23.
Artilleri-skall som bruker tilsvarende prinsipper har eksistert i mange ti-år. De blir gjerne omtalt som ICM. Amerikansk militær slang for disse er "firecracker" (kinaputt) eller "popcorn" på grunn av de mange små eksplosjoner de skaper i målområdet.
Ulike typer av klasebomber
En grunnleggende klasebombe består av et hult skall som inneholder fra 2 til 2000 små eksplosiver. Enkelte typer er dispensere som beholdes av flyet når ammunisjonen slippes. Småeksplosivene kan være utstyrt med små fallskjermer for å forsinke nedkomsten. Dette gjør det mulig for flyet som slipper bombene å unnslippe eksplosjonene ved lavtflyvning.
I den senere tid har klaseammunisjon også blitt utviklet for å kunne benytte såkalt smart weapon-teknologi ved hjelp av varme- og visuelle sensorer for å kunne lokalisere og angripe spesielle mål, gjerne pansrede kjøretøy. Slike våpen inkluderer den amerikanske CBU-97, første gang brukt i krig ved invasjonen av Irak i 2003.
Brannbomber
Slike klasebomber benyttes for å skape branner på samme måte som konvensjonelle brannbomber. De er utviklet spesielt for dette formålet og inneholder enten fosforbomber eller napalm og kan også inkludere anti-personell og panservern-eksplosiver for å forhindre effektiv brannslukning. Ved bruk i byer har man gjerne i forkant benyttet konvensjonelle bomber for å bryte ned tak og vegger slik at brennbart materiale blir tilgjengelig. En av de tidligste eksemplene er den såkalte molotov-brødboksen, som ble brukt første gang av Sovjetunionen i vinterkrigen 1939-40. Denne type ammunisjon ble brukt i stor utstrekning av begge sider under strategiske bombetokt under den annen verdenskrig. Slike bomber ble brukt i brannbombingen av Dresden og Tokyo.
Anti-personell
Anti-personell klasevåpen bruker eksplosive fragmenter for å drepe soldater og upansret utstyr. Sammen med brannbomber var dette blant de første typene av klasebomber som ble benyttet av tyskerne i løpet av den andre verdenskrig. De ble blant annet brukt under Blitzen mot London. I løpet av Vietnamkrigen ble tonnevis av slike våpen sluppet over Laos, Kambodsja og Vietnam.
Panservern
De fleste panservernladningene inneholder en hulladning for å kunne trenge igjennom panseret til en stridsvogn eller annet pansret kjøretøy.
Anti-rullebane
Anti-rullebane klasevåpen slik som britiske JP233 er laget med sikte på å bryte gjennom betong før den detonerer for maksimal skadeeffekt. Anti-rullebane våpen brukes gjerne i kombinasjon med anti-personell bomber med forsinkelsesmekanismer. Dette er for å hindre og forsinke reperasjonsarbeidet.
Minelegging
Når klasevåpen brukes til minelegging inneholder de eksplosiver som ikke detonerer umiddelbart, men som har en virkemåte lik tradisjonelle landminer. Slike våpen inneholder gjerne en kombinasjon av anti-personell og panservern-våpen. Siden slike miner ofte blir liggende på overflaten, utløser disse våpnene gjerne snubletråder umiddelbart etter landing. Dette gjøres for å vanskeliggjøre minerydding. Enkelte slike klasevåpen brukt av USA er laget slik at de selv-destruerer etter 4 – 48 timer og dette gjør mineleggingen kun midlertidig.
Kjemiske våpen
Gjennom 1950- og 1960-årene utviklet både USA og Sovjetunionen klasevåpen som var i stand til å spre kjemiske våpen. Konvensjonen mot kjemiske våpen fra 1993 forbyr bruk av slike våpen. Seks land erklærte seg som innehavere av slike våpen. USA og Russland er i ferd med å gjennomføre destruksjonen av slike våpen.
Anti-elektrisk
Et anti-elektrisk klasevåpen, CBU-94/B, ble første gang brukt av USA i Kosovokrigen i 1999. Hvert eksplosiv inneholdt ladninger som sprer ruller av karbon-fiber eller aluminium-dekket glassfiber. Formålet er å skade kraftlinjene ved å skape kortslutninger.
Distribusjon av flyveblader
LBU-30 er et klasevåpen konstruert for å kunne spre store mengder flyveblader. Ved å putte flyvebladene i mindre enheter sikrer man seg mot at flyvebladene blir tatt av vinden og ikke treffer sitt mål. LBU-30 ble testet ved Eglin Air Force Base i 2000, av en F-16 i en høyde av 20,000 fot (6000 m).
Jugoslavia, 1999
Det var syv bekreftede og fire sannsynliggjorte tilfeller av sivile drepte som følge av klasebomber brukt av USA og Storbritannia. Til sammen ble omtrent 150 sivile drept i løpet av krigen. Det mest alvorlige tilfelle var i forbindelse med bombingen av Niš den 7. mai 1999.
Etter bombingen av Niš, utstedte Det hvite hus et direktiv til Pentagon som skulle begrense bruken av klasevåpen.
Afghanistan, 2001
Amerikanske militære kilder fortalte Human Rights Watch at det amerikanske flyvåpenet begynte å bruke klasebomber kun få dager etter de første angrepene. Talsmenn fra FN bekreftet den 22. oktober 2001 at amerikansk klaseammunisjon hadde truffet en landsby i Shaker Qala i nærheten av Herat i vestre Afghanistan, hvor den drepte ni sivile og skadet fjorten.
Libanon, 2006
Human Rights Watch sa de hadde bevis på at Israel benyttet klasebomber for nær sivile mål og beskrev dem som "uakseptabelt unøyaktige og upålitelige våpen når de brukes i nærheten av sivile" og at "de burde aldri brukes i befolkete områder." Videre anklaget Human Rights Watch Israel for å ha benyttet klasebomber i et angrep på Bilda, en libanesisk landsby, den 19. juli. Den israelske hær forsvarte bruken av slike våpen ved å henvise til at de var lovlige, og ble brukt i henhold til internasjonal rett. Utenrikspolitisk talsmann Mark Regev la til at "Hvis NATO-land lagrer disse våpnene og nylig har brukt dem i konflikter — i Jugoslavia, Afghanistan og Irak — har verden ingen grunn til å rette pekefingeren mot Israel."
En etterfølgende granskning utført av Human Rights Watch avslørte at Hizbollah også brukte flere klasebomber ved bombingen av Nord-Israel.
Georgia, 2008
Ifølge Human Rights Watch, slapp det russiske flyvåpenet RBK-250-klasebomber i befolkede områder i løpet av krigen i Sør-Ossetia i 2008: "Dette er det første kjente tilfellet av bruk av klasebomber siden 2006, under Israels krig mot Hizbollah i Libanon" – uttalte organisasjonen. Den russiske generalen Anatolij Nogovitsjin sa imidlertid: "Vi bruker aldri klasebomber. Det er det ingen grunn til." Human Rights Watch opplyste 1. september 2009 at Georgia hadde innrømmet å ha benyttet klasebomber under fiendtlighetene i Sør-Ossetia. “Georgiske væpnete styrker har GRADLAR 160 multiple launch rakettsystemer og raketter av typen MK4 LAR 160 (med M85 bomblets) med en rekkevidde på 45 kilometer”, opplyste det georgiske forsvarsdepartementet. Human Rights Watch innrømte senere at bilder fra Shindisi og Pkhvenisi som skulle vise russisk bruk av klasevåpen i virkeligheten var bilder av M85-klasevåpen brukt av georgiske styrker.
Sri Lanka, 2008/2009
Den pro-tamilske websiden TamilNet hevdet at de srilankiske regjeringstyrkene brukte klasevåpen mot den tamilske minioriteten. 3. februar 2009 sa FNs talsmann Gordon Weiss at et sykehus nord i Sri Lanka ble truffet av klaseammunisjon, men dagen etterpå innrømte han at han hadde tatt feil. Sri Lankas brigader Udaya Nanayakkara benektet at regjeringsstyrkene hadde slike våpen, og hevdet at de i tillegg manglet utstyr til å kunne avfyre slike våpen.
Trussel mot sivilbefolkningen
Selv om alle våpen har evne til å skade sivile, er klasebomber spesielt farlige av to grunner: de spres over et stort område, og de etterlater mange udetonerte eksplosiver som representerer en trussel selv flere ti-år senere.
En rekke individer og organisasjoner arbeider for å forby bruk av klasevåpen, slik som Røde Kors, Klasebombe-koalisjonen og FN, på grunn av det store antall sivile som blir offer for slike våpen. 98 % av i alt 13,306 rapporterte skadede registrert av organisasjonen Handicap International er sivile, mens 27 % er barn.
En enkelt klasebombe kan ramme et svært stort område. For eksempel har ammunisjonstypen M26 et nedfallsområde på 0,23 km². Konsekvensen av et stort nedfallsområde er at klaseammunisjon ofte har vist seg å ramme både sivile og militære mål. Dette er særlig problematisk i de tilfeller hvor klaseammunisjon har vært brukt i eller ved tett befolkede områder. Organisasjoner som Human Rights Watch, Landmine Action, Mines Action Canada og Handicap International har dokumentert de alvorlige humanitære konsekvensene slik bruk av klaseammunisjon har medført.
Udetonerte eksplosiver
Det andre alvorlige problemet med klaseammunisjon er at bruken etterlater udetonerte eksplosiver. Disse fungerer i realiteten som landminer, og er farlige både for militære og sivile, da de kan eksplodere ved berøring.
Selv om klaseammunisjon er laget for å eksplodere før eller i det de lander, er det alltid enkelte småbomber som ikke eksploderer. Fordi hver klasebombe kan inneholde flere hundre småbomber vil selv en liten feilrate kunne resultere i et høyt antall udetonerte eksplosiver. For eksempel har FN-eksperter anslått at Libanon-krigen (2006) etterlot så mange som 1 million udetonerte småbomber på de flere hundre stedene i Libanon hvor klaseammunisjon ble brukt.
I de hardest rammede områdene er problemet så stort at jordbruksland ikke kan benyttes uten fare for liv og helse, og flyktninger ikke kan vende tilbake til hjemmene sine. Dette skaper alvorlige humanitære og utviklingsmessige problemer, ikke minst fordi de landene som er hardest rammet, også ofte har store økonomiske og sosiale utfordringer.
Områder med store mengder ikke detonert klaseammunisjon
Land hvor klaseammunisjon har blitt benyttet:
Type 99 rifle
Type 99 rifle Arisaka (japansk: 九九式小銃 – Kyuukyuu-shiki syoujyuu) er en rifle fra Japan.
Klaseammunisjon
Internasjonal lovgivning
Klasevåpen faller inn under de generelle reglene i internasjonal humanitær folkerett, men har ikke vært nevnt spesielt av noe internasjonalt bindende lovverk før Klaseammunisjonskonvensjonen som ble forhandlet ferdig og signert i 2008. Konvensjonen forbyr all utvikling, produksjon, lagring, eksport og bruk av klaseammunisjon. Konvensjonen var et resultat av et initiativ lansert i 2006 av norges daværende utenriksminister Jonas Gahr Støre. Dette initiativet var i stor grad et svar på at Våpenkonvensjonen ("Convention on Certain Conventional Weapons" – CCW) etter mange års diskusjoner ikke hadde lyktes i å forby disse våpnene.
Type 99 rifle
Den ble produsert fra 1939 til 1945, og ble brukt av den japanske hær under andre verdenskrig. Den erstattet Type 38 riflen da den var kamret for ammunisjon som ble ansett som for svak. Den ble produsert på ni forskjellige fabrikker, syv i Japan, en i Kina og en i Korea. Siden krigen brøt ut fikk den aldri erstattet Type 38 helt, så de ble brukt side om side igjennom hele krigen.
Klaseammunisjon
Internasjonal lovgivning
Klaseammunisjonskonvensjonen ble vedtatt i Dublin 30. mai 2008 av mer enn 100 land. Konvensjonen ble signert av 94 nasjoner i Oslo 3. – 4. desember 2008, og trådte i kraft 1. august 2010. Dette var seks måneder etter at det 30. landet hadde ratifisert konvensjonen. Pr. 5. april 2013 har antallet land som har signert konvensjonen økt til 111. Av disse har 80 land også ratifisert konvensjonen.
Organisasjonen “Cluster Munition Coalition (CMC)” arbeider for at så mange land som mulig signerer og ratifiserer konvensjonen.
Type 99 rifle
Versjoner
Type 99 riflen kom i fire versjoner:
Klaseammunisjon
Land som har benyttet klaseammunisjon
Minst 14 ulike land har benyttet klaseammunisjon i moderne tid (siden opprettelsen av FN). Alle disse landene har fortsatt lager av slike våpen. De landene som har signert Wellington-deklarasjonen, hvor prinsippene for å forby klasebomber er gjengitt, er angitt i uthevet tekst.
I tillegg har to land som ikke lenger eksisterer, Sovjetunionen og Jugoslavia, benyttet klasebomber.
Land som har produsert klaseammuniasjon
Minst 28 land har produsert klaseammunisjon i moderne tid (siden opprettelsen av FN). Alle disse land har fortsatt lager av slik ammunisjon. De fleste (men ikke alle) har vært involvert i nylige kriger eller uløste internasjonale konflikter, men de fleste har ikke benyttet ammunisjonen de har produsert. De landene som har signert Wellington-deklarasjonen, hvor prinsippene for å forby klasebomber er gjengitt, er angitt i uthevet tekst.
Land med lager av klaseammunisjon
I 2008 hadde minst 75 land lager av klaseammunisjon (inkludert landene over som har produsert slike våpen). De landene som har signert Wellington-deklarasjonen, hvor prinsippene for å forby klasebomber er gjengitt, er angitt i uthevet tekst.
Land som har ratifisert klaseammunisjonskonvensjonen
Konvensjonen om klaseammunisjon trådte i kraft 1. august 2010 og ble dermed juridisk bindende for de statene som har ratifisert og en del av internasjonal lov og rett. Følgende land har ratifisert konvensjonen pr. mai 2013:
1741 Giclas
1741 Giclas er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Koronis. Den ble oppdaget 26. januar 1960 av Indiana Asteroid Program ved Goethe Link Observatory i Brooklyn i Indiana.
George Edwards
George Edwards (født 3. april 1694 i Stratford i Essex i England, død 23. juli 1773 i Plaistow i Essex) var en britisk naturforsker og ornitolog, kjent som grunnleggeren av britisk ornitologi.
I sine tidlige år reiste Edwards mye gjennom det europeiske fastlandet, studere naturhistorie, og fikk et rykte for sine fargerike tegninger av dyr, særlig fugler. I 1733, etter anbefaling av Hans Sloane, ble Edwards utnevnt til bibliotekar ved The Royal College of Physicians som ligger i London. I 1743 utga Edwards første bind av det litterære verket A Natural History of Uncommon Birds. Dette verket inneholdt over 600 individer i naturhistorie som tidligere har fått lite eller ingen beskrivelse. Han mottok Copleymedaljen i 1750. I 1764 pensjonerte han seg og flyttet til Plaistow, Essex i hvor han senere døde, i en alder av 79 år.
De tre
De tre kan vise til
Svinestranda
Adkomst
Turer til Svinestranda går oftest fra en av stølene i området. Vanligst utgangspunkt er Austrheimsstølen, og herfra er stien godt merket. Traséen fra stølen starter i jevn stigning gjennom løvskog, og går deretter gjennom myrlendt område i overgangen ved skoggrensen. Ved foten av fjellet er det stein og åpent fjell i bratt stigning til toppen.
Helen Johns
Helen Eileen Johns gift Carroll (født 25. september 1914 i East Boston, død 23. juli 2014 i Sumter) var en amerikansk svømmer som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Johns ble olympisk mester i svømming i OL 1932 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske stafett-laget som vant 4 x 100 meter fri foran Nederland. De andre på laget var Josephine McKim, Eleanor Saville og Helene Madison.
Johns døde den 23. juli 2014 i en alder av 99 år.
Cabinet Gorge-demningen
Cabinet Gorge-demningen er en demning med et vannkraftverk (elvekraftverk) i Bonner County, delstaten Idaho i USA. Anlegget ligger i Clark Fork River, og lengre oppe i samme elv – på Montana-siden – ligger Noxon Rapids-demningen.
Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 265 MW, fordelt på fire turbiner. Demningen er 183 m lang og 84 m høy. Utbyggingen skjedde fra 1951 til 1953.
Forhekset
Forhekset (originaltittel: Bewitched) er en amerikansk romantisk eventyrkomedie fra 2005 produsert av Columbia Pictures. Den er inspirert av den klassiske TV-serien Bewitched. Filmen handler Isabel Bigelow, en ekte heks, som har flyttet til en normal forstad og lovet seg selv aldri å bruke magi igjen. TV-produsenten Jack Wyatt er på jakt etter en helt vanlig kvinne som passer til hovedrollen av en nyinnspilling av TV-serien Bewitched, og finner Bigelow. Hovedrollene spilles av Will Ferrell og Nicole Kidman.
Handling
Jack Wyatt er en narsissistisk skuespiller som blir oppfordret til å spille rollen som «Darrin Stephens» i en ny-innspilling av TV-serien Bewitched fra 1960-tallet. Isabel Bigelow er en ekte heks som bestemmer seg for at hun ønsker å være normal, og flytter til Los Angeles for å starte et nytt liv. Hun blir snart venn med sin nye nabo Maria. Samantha går til en bokhandel for å lære hvordan hun får jobb, etter å ha sett en reklame for Ed McMahon på TV. Jack Wyatt er tilfeldigvis i samme bokhandel, etter å ha deltatt på noen mislykkede auditioner. Jack oppdager Isabel, og overtaler henne til å prøvespille til rollen som heksen Samantha.
Samtidig som Isabel forsøker å finne seg til rette i sitt nye liv, fortsetter Isabels påtrengende far Nigel å dukke opp for å overbevise henne om å reise hjem - til tross for flere avvisninger fra Isabel. Etter at Isabel imponerer TV-seriens produsenter og manus-forfattere, overbeviser Jack endelig Isabel om å bli med i TV-serien. Med i TV-serien er også den legendariske skuespillerinnen Iris Smythson, i rollen som Endora. Men etter en vellykket innspilling overhører Isabel tilfeldigvis en samtale mellom Jack har og agenten Ritchie. De snakker om hvordan de narret Isabel til å være med uten replikker. Rasende stormer Isabel av gårde sammen med Maria, og den nye venninnen Nina.
Isabel bestemmer seg for at hun bare har tre valg: slutte i hele TV-serien, ta konflikten med Jack, eller bare leve med det. I stedet besøker Isabels tante Clara, som hjelper Isabel med å fortrylle Jack for å få ham til å bli forelsket i henne. Samtidig blir Nigel introdusert for Iris, og blir forelsket i henne. Dette fungerer og Jack insisterer på en rekke manus-endringer for å gi Isabel litt dialog og vitser. Jacks hengivenhet for Isabel vokser, og han ber henne ut på stevnemøte. Romantikken deres blomstrer. Men en dag kommer Jacks tidligere kone Sheila, fast bestemt på å få Jack tilbake. Isabel oppdager dette, og trollbinder henne. Dette får Sheila til å signere skilsmisse-papirene, og får henne til å bestemme seg for å flytte til Island.
Det flekkete båndet
Det Flekkete Båndet er den åttende av Arthur Conan Doyles 56 noveller om Sherlock Holmes. Historien ble først publisert i Strand Magasin i februar 1892, med illustrasjoner av Sidney Paget. Den ble publisert under tittelen «Den Identifiserede Sammenbindingen» i New York World i august 1905. Doyle avslørte senere at han mente dette var hans beste Holmes-historie.
Handling
En ung kvinne med navnet Helen Stoner besøker detektiven Sherlock Holmes for å få råd angående sin stefar Dr. Grimesby Roylott. Han har krevd at hun skal flytte inn i et spesielt rom i hans tungt pantsette familiehjem, Stoke Moran.
Rommet har noen meget uvanlige kjennetegn, med en seng som blir boltet til gulvet. Det er også dette rommet at Stoners tvillingssøster, Julia, hadde sovet i da hun døde under mistenkelige omstendigheter. Julia var blitt forgiftet, og om hun hadde levd hadde hun arvet 250 pund årlig. Arven kommer fra moren hennes, som er død. Nå frykter Stoner for sitt liv og lurer på hva hun skal gjøre. Men det som først får Holmes interessert er når Stoner nevner at det høres en mystisk og forstyrrende lav hvislende lyd fra rommet om natten og dessuten en metallisk lyd. Det henger også en merkelig klokkesnor over sengen, og det er ingen klokke der. Holmes og Watson får møte Helens stefar; rett etter at hun har dratt kommer han stormende inn i stuen deres og truer Holmes. Han sier at Holmes ikke skal komme i veien for ham, fordi da kommer det til å gå ham ille. Men Holmes velger til tross for dette å ta saken.
Uforglemmelig sitat «Det er ikke kulde som får meg til å skjelve, Mr. Holmes det er frykt.»
Oppfølger: Ingeniorenes Tommelfinger
Fylkesvei 3384
Fylkesvei 3384 går mellom Verpe i Fyresdal og Javnesmoen i Åmli.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av de tidligere fylkesvei 402 (Telemark) og fylkesvei 271 (Aust-Agder), og størstedelen av den tidligere fylkesvei 401 (Telemark).
The Punisher
The Punisher (Frank Castle) (tidligere kalt Strafferen på norsk) er en tegneseriefigur og antihelt fra Marvel Comics, som først dukket opp i «The Amazing Spider-Man» #129 i 1973. Figuren ble skapt av skribenten Gerry Conway og tegnerne John Romita, Sr. og Ross Andru. The Punisher er en bevæpnet vigilante som hevder å føre en krig mot organisert kriminalitet etter at familien hans er blitt drept av mafiaen. The Punisher nøler ikke med å bruke uortodokse og brutale metoder for å bekjempe kriminalitet, som et resultat kommer Punisher ofte i konflikt med andre helter fra Marvel-universet. Figuren er inspirert av Don Pendletons romanfigur Mack Bolan – The Executioner.
De første årene opptrådte Punisher hovedsakelig som bifigur i serier som Spider-Man og Daredevil. Men i 1985-86 kom en miniserie av Steven Grant og Mike Zeck som gjorde at populariteten skøt i været. I 1987 fikk Punisher sin egen faste månedlige serie kalt The Punisher. I 1988 kom enda et nytt hefte kalt The Punisher War Journal og i 1992 kom et tredje månedsblad, The Punisher War Zone. I tillegg kom et utall album, miniserier, crossovere og enkeltutgivelser. I annen halvdel av 1990-tallet mistet figuren mye av sin popularitet og alle tre heftene gikk etterhvert inn. Men i år 2000 kom en ny 12 delers serie skrevet av Garth Ennis og tegnet av Steve Dillon som ble en stor hit. Denne førte til ny popularitet for figuren.
Flere filmer er laget om karakteren. Den første ble laget i 1989 med Dolph Lundgren som «The Punisher», den andre med Thomas Jane kom i 2004. Den tredje filmen Punisher: War Zone med Ray Stevenson kom på kino i slutten av 2008. Karakteren har også en viktig rolle i andre sesong av Netflixserien Daredevil som kom i 2016, hvor han blir spilt av Jon Bernthal.
Katrine Vellesen Løken
Katrine Vellesen Løken (født 26. mai 1983) er en norsk økonom. Hun har særlig forsket på nordiske velferdsstater, herunder familiepolitikk, helsevesen og kriminologi. Hun er professor ved Norges handelshøyskole og professor II ved Institutt for økonomi ved Universitetet i Bergen.
Akademisk karriere
Hun tok mastergrad ved Universitetet i Bergen i 2006 og doktorgrad samme sted i 2010. Da hun i februar 2015 fikk opprykk til professor, ble hun den yngste kvinnelige økonomiprofessor i Norge.
Hun er særlig kjent for sin forskning på effekten av statlig velferdspolitikk og hvilke konsekvenser det har på innbyggerne at det gjøres endringer i fødselspermisjon, fedrekvoten, kontantoverføringer og barnehagedekning.
Hennes mest siterte forskningsartikkel er Early life health interventions and academic achievement fra 2012, som hun skrev sammen med Prashant Bharadwaj og Christopher Neilson. Der undersøkte forskerne hvilken betydning kvaliteten på nyfødtmedisin senere har hatt for barnas skoleresultater og barnedødelighet.
Priser og hedersbevisninger
I 2015 ble hun tildelt Meltzerprisen for yngre forskere.
I 2017 ble hun tildelt Nils Klim-prisen for fremragende samfunnsforskning utført av forskere under 35 år «for sin forskning på de nordiske velferdsstatene».
Familie
Hun er gift med klatrer, surfer og samfunnsøkonom Andreas Tveito (PhD)
Emlyn Hughes
Emlyn Walter Hughes (født 28. august 1947 i Barrow-in-Furness, død 9. november 2004) var en britisk fotballspiller. Han spilte og var kaptein for Liverpool FC på 1970-tallet etter at han kom dit fra Blackpool FC i 1967. Han ble i 1977 kåret til Football Writers' Association Footballer of the Year.
I sin tid i Liverpool vant han fire ligamesterskap, én FA-cuptittel, to UEFA-cuptitler og to europacuptitler. Han var førstevalget som midtstopper for Det engelske herrelandslaget i fotball.
Han forlot Liverpool FC i 1979 og gikk til Wolverhampton Wanderers og vant i 1980 Ligacupen med Wolverhampton Wanderers, som var den eneste cupen han ikke vant med Liverpool FC.
Hughes var offiser av Order of the British Empire.
Haurakigolfen
Haurakigolfen er en del av kysten på Nordøya i New Zealand. Gulfen ligger mellom Auckland, Coromandelhalvøya og Hauraki slettene.
Beskyttet beliggenhet
Vannet i gulfen er den del av Stillehavet som den er forbundet til i nord og øst. Gulfen er godt beskyttet fra selve havet av øyene Great Barrier Island og Little Barrier Island i nord, og halvøya Coromandel i øst.
Tre store sund knytter gulfen til Stillehavet. Disse er kalt Colville Channel, Craddock Channel og Jellicoe Channel. Nord for Auckland stikker flere halvøyer ut i gulfen. Den største er Whangaparaoa Peninsula.
Øyer
I den vestre delen av gulfen ligger en kjede av øyer i munningen til Waitemata Harbour, en av Aucklands to havner. Disse øyene inkluderer Ponui Island, Waiheke Island og den kjegleformede Rangitoto Island (en dormende vulkan). Sistnevnte er knyttet til den mye eldre øya Motutapu Island av en gangbro.
Andre øyer som ligger i gulfen inkluderer Browns Island, Motuihe Island, Pakihi Island, Pakatoa Island, Rakino Island og Rotoroa Island. Rund øyene Rangitoto Island og Waiheke Island ligger det et knippe små øyer i le av Coromandelhalvøya.
The Firth of Thames
I den søndre enden av Hauraki gulfen ligger det et stort basseng kjent som Firth of Thames. I dette renner det ut flere elver og den skiller store deler av Coromandel fra fastlandet.
Léon Flameng
Marie Léon Flameng (født 30. april 1877, død 2. januar 1917) var en fransk syklist.
Flameng deltok på fire av distansene i sykkel under de første olympiske lekene i moderne tid i Athen 1896. Han gjorde det best på de lengre distansene, han vant 100 kilometer på tiden 3.08.19,2. Konkurransen foregikk på velodromen i Neon Faleron og etter 150 runder var han og Georgios Kolettis langt foran de andre konkurrentene. Da Kolettis' sykkel gikk istykker og trengte å repareres, stoppet Flameng i god sportsånd og ventet til grekerens sykkel var iorden. Flameng vant overlegent elleve runder foran Kolettis, som var den eneste konkurrenten som gjennomførte rittet. På 10 kilometer fikk han samme tid, 17.54,2 som sin landsmann Paul Masson, som ble olympisk mester på distansen. På sprintdistansen 2 kilometer kom Flameng på tredjeplass, og på 333 meter fikk han tiden 27,0 sekunder og kom på delt femteplass.
John The Whistler
John The Whistler (født på 60-tallet i Afrika) er artistnavnet til den belgiske artisten Umberto Carli.
I 1994 komponerte han låten til Beckie Bells singel In The Name Of Love. Noen år senere begynte han å spre demoer blant plateselskaper, men svaret var alltid det samme; «Gode melodier, men hvor er teksten?». Umberto besteme seg da for å bruke fler ord i sine sanger, men la samtidig på plystring i dem.
Han ga kun ut ett album, It's Crazy (2001). Som Holly Dolly, Crazy Frog, og Gummibear, dukket en animert karakter opp i musikkvideoene og synger med til sangene. I John The Whistlers tilfelle, er det en antropomorfedyr med stor nese og store ører, kledd i menneskelig klær. Albumet ble utgitt av Edel Records. Axel Breitung deltok på albumet som produsent og remixer til tre av sangene; She's My Girl, It's Crazy og Wild Wild Web.
Etter å ha gjort suksess i Danmark, Norge, Tyskland og Israel med sin første singel kalt «I'm in love», kom han med en ny singel kalt Tell me, fra samme album. Hans musikkstil er dance, tyggegummipop/bubblegum dance, sammen med plystring. Singelen I'm in love fikk relativt gode plasseringer sommeren 2000, blant annet en 5.-plass på det høyeste på VG-lista. Samme sang er covret at flere artister i senere tid, blant dem Alexander Rybak og Fabrizio Faniello.
John The Whistler ble spådd en meget god fremtid, men stagnerte helt, ga aldri ut flere album og det er ikke kjent om han har avsluttet prosjektet eller ikke.
Mange mener at prosjektet var en døgnflue, og et av de beste eksempler på one-hit wonder. Fremdeles spilles hans sanger, særlig I'm in love, rundt om i Europa. Umberto Carli er bosatt i Belgia, og noe av det siste man har hørt til ham, er at han deltok i Kypros' utvelgelse til Eurovision 2006.
I mellom 2008 og 2010 skal han derimot han vært med å produsere fire låter for barnegruppen Vox Angeli, inspirert av gruppen Angelis som er styrt av Simon Cowell.
Das Liebesverbot
Das Liebesverbot, WWV 38, er en tidlig komisk opera av Richard Wagner i to akter, der librettoen er skrevet av komponisten etter Shakespeares Like for like. Den var ferdigstilt i 1834 med beskrivelsen Große komische Oper (stor komisk opera), Wagner dirigerte premieren i 1836 i Magdeburg.
Behersket seksualitet kontra erotikk spiller en viktig rolle i Das Liebesverbot; temaer som også går igjen gjennom store deler av Wagners senere produksjon, særlig i Tannhäuser, Die Walküre og Tristan und Isolde. I hver opera bringer selvoppgivelsen til kjærligheten de elskende inn i dødelig kamp med den omkringliggende sosiale orden. Siden Das Liebesverbot er en komedie, er resultatet lykkelig: uhemmet seksualitet vinner når det orgiastiske karnevalet for hele befolkningen fortsetter etter sceneteppet faller.
Som Wagners andre opera, og den første som ble fremført, har operaen mange tegn på et tidlig verk: stilen er tett modellert på moderne fransk og italiensk komisk opera. Den blir også referert til som den glemte komedien, ved at bare to av Wagners verk er komedier, den andre er Die Meistersinger von Nürnberg.
St. Markus kirke
Sankt Markus kirke er en langkirke som ble vigslet den 12. februar 1939, beliggende i Årstad bydel i Bergen kommune.
Das Liebesverbot
Fremførelseshistorikk
Wagner dirigerte premieren i 1836 ved Stadttheater Magdeburg. Med dårlig oppmøte og en hovedsanger som glemte ordene og måtte improvisere, ble den en rungende flopp, og den andre fremføringen måtte avlyses etter at en knyttnevekamp mellom primadonnaens ektemann og hovedtenoren brøt ut bak scenen før sceneteppet hadde steget; bare tre personer var blant publikum. Verket ble aldri fremført igjen i Wagners levetid.
St. Markus kirke
Byggverket er i tegl, med lavt skifersaltak og har 650 plasser. Tårn og alter er plassert i hver sin ende av midtaksen. Kirken er en av de få i Norge som er hovedsakelig utformet som funksjonalistisk bygg. Stilen er myknet opp med detaljer i art deco.
Das Liebesverbot
Handling
Synopsisen er en kondensert versjon av Wagners egen beskrivelse, oversatt til engelsk av William Ashton Ellis i 1898
St. Markus kirke
Altertavlen fremstiller Kristus i mandorla, dvs. innesluttet av en mandelformet glorie.
Das Liebesverbot
Handling
Sted: Palermo, Sicilia
Tid: 16. århundre
Akt 1
I Palermo kunngjør den tyske guvernøren Friedrich en ordre om at drikke og utenomekteskapelige forhold skal straffes og Claudio blir den første som blir offer for den nye loven og blir arrestert. I Elizabeths kloster avslører Mariana for Isabella at hun er Friedrichs fordrevne kone. Claudios venn Luzio appellerer til Isabella om å be guvernøren om å benåde broren. Mens han venter på guvernøren, spiller vaktsjefen en dommer. Friedrich avviser en begjæring om å oppheve karnevalsforbudet. Han dømmer Claudio til døden. Isabella tilbyr guvernøren sin kjærlighet i bytte for brorens liv.
Akt 2
I frykt for døden samtykker Claudio i at søsteren gir etter for Friedrich. Isabella er forferdet over dette, men skjuler sin virkelige plan: Mariana vil i stedet gå til et møte med Friedrich. Friedrich holder ikke løftet han ga Isabella. I stedet for å benåde Claudio, har han signert ordren om henrettelse. Folket feirer karnevalet til tross for forbudet. Brighella, lederen av vakten, ser ut til å utføre sine plikter, men forkleder seg snart og nyter sammen med Dorella den forbudte utenomekteskapelige kjærligheten. Guvernør Friedrich har også forkledd seg. Men hyrdestunden hans med Isabella, som faktisk er den fordrevne Marian i forkledning, blir avbrutt. Isabella tilkaller alle karnevalsdeltakerne og avslører den strenge moralisten som en hykler. Friedrich kan ikke ta hevn, ettersom visekongen på Sicilia kommer tilbake og guvernøren dermed blir avskjediget fra embetet.
Eksterne lenker
Das Liebesverbot hos International Music Score Library Project
Libretto hos opera.stanford.edu
Sergej Eisenstein
Sergej Eisenstein (russisk: Сергей Михайлович Эйзенштейн, Sergej Mikhajlovitsj Ejzensjtejn; født i Riga i Det russiske keiserdømmet – nå Latvia, død 11. februar 1948 i Moskva) var en russisk regissør. Han er mest kjent for filmene Panserkrysseren Potemkin (1925), Aleksandr Nevskij (1938) og Oktober (1927), som alle er basert på sanne historier og presentert på en «realistisk» måte.
Han var en pionér når det gjelder redigering, og i motsetning til samtidige regissører mente han at man kunne fremskaffe følelser hos publikum med den rette redigeringen av filmen. Hans bidrag til den russiske filmindustrien var meget viktig og, hans bøker om temaet har hatt stor innflytelse på flere store regissører. Sammen med Vsevolod Pudovkin, Lev Kulesjov og Aleksandr Dovsjenko anses han som en av de viktigste filmskaperne fra Sovjetunionen.
Han mente musikken kunne forsterke bildets emosjonelle innhold. Dette ble særlig brukt i den kjente Panserkrysseren Potemkin. Han var også den første til å antyde at stemninger ikke kan fremkomme i bildet alene.
Biografi
Eisenstein utdannet seg til byggingeniør og arkitekt, før han i 1918 sluttet seg til Den røde armé der han etterhvert skulle bidra med propaganda for Oktoberrevolusjonen. På denne tiden studerte han også japansk og lærte seg rundt 300 kanjitegn. Det japanske skriftspråket, kombinert med innflytelsen fra den japanske teatertradisjonen kabuki, skulle komme til å påvirke Eiesensteins senere filmatiske uttrykk.
Etterhvert ble Eisenstein engasjert i teater i Moskva. I 1923 laget han sin første kortfilm, Glumovs dagbok, som en del av et teaterstykke. Hans første langfilm var Streiken i 1925. Etter denne revolusjonære filmen fikk han i offisielt oppdrag å lage en film som hyllet revolusjonsforsøket i 1905. Panserkrysseren Potemkin (1925) fikk stor internasjonal oppmerksomhet og spesielt de lange montasjsekvensene, som den kjente trappsekvensen, har hatt stor innflytelse på filmkunstens utvikling. Den sovjetiske politiske eliten var ikke like begeistret, hverken for denne eller hans etterfølgende filmer.