cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Violette Szabó
Dekorasjoner og minnesmerker
I 2001 ble et veggmaleri av Szabó avduket ved tilfluktstunnelen ved Stockwell, nær Brixton, sammen med andre kjente personer fra bydelen. Minnesmerket tjener også som minne til lokale personer som ofret seg under den andre verdenskrig. En minnetavle fins ved 18 Burnley Road i London, der Szabó bodde. En minnetavle er dedikert til henne ved Musée de la Résistance de Peyrat-le-Château. En gate er oppnevnt etter henne i Noyelles-sur-mer, der hun først gikk på skole. I 2009 ble en byste i bronse til minne om de kvinnelige agenter i SOE avduket ved Albert Embankment ved elven Thames, London. Æresgjesten ved avdukingen var Joachim Rønneberg fra Ålesund, som ledet SOEs vellykkede aksjon på Vemork ved Rjukan. Bysten forestiller Violette Szabó og er det eneste minnesmerket som er knyttet til SOE.
Tverrsjøen
Fra Tverrsjøen kan man ta utgangspunkt i mange turer, blant annet til Pershusfjellet med utsikt helt til Tryvann.
Tverrsjøen er også et utgangspunkt til Svarttjernshøgda, Nordmarkas høyeste punkt.
Palleskjørt
Palleskjørt er et stykke papir, bølgepapp eller plast som brukes til å skjule paller i butikklokaler. Palleskjørt produseres med påtrykt mønster, gjerne reklame, eller dekorative motiver tilpasset sesongene, jul, påske, sommerferie. Palleskjørt produseres i ruller som i bredde er tilpasset et antall (ofte tre) pallehøyder. Palleskjørt brukes helst på tidspunkt når mange varer skal plasseres i butikken, slik at det trengs ekstra eksponeringsplass.
Pætur Jákupsson
Pætur Jákupsson var fra 1588 til 1601 lagmann på Færøyene.
Pætur kom fra Suðuroy, hvor han var forpakter av gården Gjørðagarður i Porkeri. Han hadde også jord i Froðba, men først og fremst var han forpakter av og kongsbonde på Kirkjubøargarður i Kirkjubøur.
For-Alpene
For-Alpene (tysk Voralpen eller Alpenvorland, fransk Préalpes, italiensk Prealpi) betegner flere fjellkjeder eller åslandskap i periferien av Alpene. Avgrensningen både mot Alpene og mot lavlandet er ofte nokså flytende.
Italia
I Italia regnes de følgende områdene til For-Alpene (fra vest til øst): De italienske For-Alpene begrenses i syd av Posletta og Adriaterhavskysten (Bassa Friulana).
Sveits
Det som betegnes som For-Alpene i Sveits er områdene mellom Mittelland i nord og Alpenes høyfjell i syd. Fjellkjedene som er involvert, er (fra vest til øst):
De sveitsiske For-Alpene finner man dermed i kantonene Appenzell Ausserrhoden og Innerrhoden, Bern, Fribourg, Luzern, Nid- og Obwalden, Schwyz, St. Gallen, Vaud, Zug og Zürich.
Tyskland
I Tyskland (dvs. Bayern og Baden-Württemberg) ligger Alpenvorland i videst forstand mellom Donau i nord og Alpene i syd. Nesten alle fjellkjedene i dette området regnes til For-Alpene. Fra vest til øst er dette: Også de bayerske delene av Allgäu-Alpene og Karwendel har overveiende foralpe-karakter. Bare Berchtesgaden-Alpene og den lille bayerske andelen av Wetterstein har virkelig høyfjellskarakter.
Østerrike
I Østerrike kan noen av de nord- og sydøstlige fjellkjedene regnes til For-Alpene: I videre forstand omtales hele landskapet mellom Alpene på den ene siden og Donau i nord resp. Den ungarske slette i øst på den andre siden som Alpenvorland.
I tillegg har Tux-Alpene tidligere gått under navnet Tuxer Voralpen, fordi de er noe lavere enn de omkringliggende kjedene. Dette har man nå forlatt, siden Tux-Alpene uten tvil er høyalpine.
Lumajang
Lumajang er en by i provinsen Øst-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 123 600.
Drivstoffrakett
En drivstoffrakett er en rakett som brukes i begynnelsen av en rakettoppskytning. Drivstoffraketter er gjerne koblet til bæreraketten, og brukes til å få ekstra fart i oppskytningens første fase; når de er tomme for drivstoff, kobles de av bæreraketten så den slipper å dra med unødig ekstravekt. Oppskytningene av amerikanske romferger har to drivstoffraketter, mens det sovjetiske Buran-Energija-programmet hadde fire drivstoffraketter.
Kirovsk (Leningrad oblast)
Kirovsk (russisk: Ки́ровск) er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger på sørbredden av elva Neva, 33 km øst for St. Petersburg. Innbyggertall: 24 361 (folketelling 2002), 23 655 (folketelling 1989).
Byen ble grunnlagt i 1929 som bosetningen Nevdubstroj av Sergej Kirov. Den fikk bystatus i 1953, og ble samtidig oppkalt etter Kirov. Byen består av den gamle byen, bygget på 1950-tallet, og Ladoga, delen som ble bygget under den sovjetiske byggeboomen på 1980-tallet. De viktigste industriene i byen ble sterkt rammet av omveltningene under Jeltsin-tiden på 1990-tallet.
Asgeir Borgemoen
Serier for voksne
Borgemoen var programleder for programserien Ekstrem oppussing, som gikk på TV3 i 2005.
Høsten/vinteren 2011 startet han som programleder for bilprogrammet Garasjen på Viasat 4. I de påfølgende årene ble det laget en rekke nye sesonger av Garasjen.
Foynes
Foynes (irsk: Faing) er en liten by og hovedhavn i grevskapet Limerick vest i Irland, som ligger i utkanten av kupert land på den sørlige bredden av elvemunningen til Shannon. Ved folketellingen i 2016 utgjorde befolkningen i byen 520 innbyggere.
Asgeir Borgemoen
Reality-deltager
Høsten 2010 var han deltaker i realityserien 71° nord – Norges tøffeste kjendis som gikk på TVNorge våren 2011. Han endte på andreplass, bak Pål Anders Ullevålseter.
Våren 2020 var han deltaker i reality-serien Farmen Kjendis (sesong 4) på TV2.
Foynes
Foynes’ rolle som havneby
Foynes som havn har en lang historie, og ble først kartlagt i 1837, og er nå stedet for en stor dypvannshavn som drives av Shannon Foynes Port Company, en sammenslåing under Harbors Act 2000 av byråene som driver havnene i Limerick og Foynes. Det er den nest største havnen i Irland. Det forventes at mer trafikk fra oppstrøms Limerick-havnen til slutt vil bli omdirigert dit ettersom de sistnevnte havneområdene blir ombygd til kommersielle og boligeiendommer. En jernbanelinje til Limerick via Patrickswell og Raheen eksisterer, men er ikke i drift. Det irske jernbaneselskapet Iarnród Éireanns politikk med å konsentrere seg om det den ser på som mer lønnsom passasjerdrift betyr at havnens trafikk i sin helhet betjenes av veianleggene.
Foynes Port Company ble slått sammen med Shannon Estuary Ports Company (som hadde ansvaret for de andre områdene av elvemunningen) i 2000, for å danne Shannon Foynes Port Company (SFPC). SFPC er det nest største havneanlegget i Irland, og håndterer over 10 millioner tonn last årlig gjennom de seks terminalene som for tiden er i drift. Planleggingstillatelse er gitt for en LNG-importterminal i Ballylongford i grevskapet Kerry, innenfor SFPCs jurisdiksjon; når den først er konstruert, vil den øke gjennomstrømningen betydelig.
Foynes sin rolle i luftfarten
På slutten av 1930-tallet og begynnelsen av 1940-tallet manglet landbaserte fly tilstrekkelig rekkevidde for flyvning over Atlanterhavet. Foynes var den siste anløpet på den østlige kysten for sjøfly. Som et resultat ville Foynes bli en av de største sivile flyplassene i Europa under den andre verdenskrig. Oppmålingsflyvninger for operasjoner med sjøfly ble utført av Charles Lindbergh i 1933 og en terminal ble påbegynt i 1935. De første transatlantiske prøveflyvningene ble gjennomført den 5. juli 1937 med en Pan Am Sikorsky S-42 fra Botwood på Newfoundland på Bay of Exploits og det britiske sjøflyet Short S.23 Empire fra BOAC fra Foynes med vellykkede transitter på tolv og femten og et kvarter timer hhv. Tjenester til New York, Southampton, Montreal, Poole og Lisboa fulgte deretter, den første flytjenesten uten mellomlanding i New York som opererte fra 22. juni 1942 på 25 timer og 40 minutter.
Foynes flybåtmuseum
lt dette begynte å endre seg etter byggingen og åpningen i 1942 av Shannon lufthavn på flat myrmark på den nordlige bredden av elvemunningen. Foynes flybåtstasjon stengte i 1946. En høyskole for å lære det irske språket ble åpnet i den tidligere terminalen i 1954. Port Trustees kjøpte bygningen i 1980 og Foynes Flying Boat Museum leide en del i 1988.
Et av Foynes’ fremste krav på berømmelse er oppfinnelsen av irish coffee (bokstavelig irsk kaffe) der, bestående av kaffe, irsk whiskey og sukker, med vispet fløte. Dette skjedde, hevdes det, for å lindre lidelsene til kalde og våte passasjerer under sine luftfartsdager på 1930- og begynnelsen av 1940-tallet. Forretningsmannen Brendan O'Regan (1917–2008) var kontrollør av catering (levering av ferdigmat) mellom 1943 og 1945 og hadde etter den samme stillingen på Shannon lufthavn hvor han etablerte verdens første taxfree-butikk blant sine mange innovasjoner. Foynes Flying Boat Museum inneholder mange minner fra denne epoken, blant annet det opprinnelige radio- og værrommet, sammen med utstyret og en kopi av langdistanseflybåten Boeing 314 i full størrelse.
Uruk (kultur)
Urukperioden (år 4000–3100 fvt.) var en prehistorisk tidsperiode med en viss materiell kultur i det fjerde årtusenet før vår tidsregning. Perioden er navngitt etter oldtidsbyen Uruk i dagens Irak. Den markerer overgangen fra neolittisk tid til bronsealderen og inndeles gjerne i delperiodene I-VI. I den sene urukperioden (3300–3100 fvt.), som tilsvarer tidlig bronsealder, utviklet kileskriften seg i dette området. Dette tidsrommet betegnes også som den førlitterære periode.
Kulturen har navn etter oldtidsbyen Uruk i sørlige Mesopotamia, men funn fra kulturen er blitt gjort mange steder i Det nære østen. Blant de viktigste funnstedene regnes, foruten selve Uruk, Abu Sharein (Eridu) i søndre Irak, Godin Tepe og Susa i vestre Iran, Habuba Kabira i Syria og Arslantepe i Tyrkia.
Uruk-kulturens økonomi var basert på jordbruk, og bosetningene lå først i den fruktbare halvmåne. Utviklingen av kunstig vanning gjorde det mulig å bosette seg og dyrke opp de store elveslettene ved Eufrat og Tigris i Mesopotamia, noe som senere førte til en stor befolkningsøkning. Dermed ble det lagt grunnlag for organiserte stater og de første egentlige byer. Ved overgangen til Jemdet Nasr-perioden oppstod forløpere til et skriftspråk i administrasjonen av jordeiendommene.
James Hepburn, 4. jarl av Bothwell
James Hepburn (født cirka 1536, død 14. april 1578) var en skotsk adelsmann, kjent som jarlen av Bothwell. Han endte sitt liv som statsfange i Danmark.
Han er den antatte gjerningsmannen for mordet på Maria Stuarts mann lord Darnley i 1567. Han ble gift med henne etterpå, noe som vakte så stor oppmerksomhet at hun måtte abdisere fra Skottlands trone. Hepburn flyktet til Norge, hvor han ble arrestert for brudd på et tidligere ekteskapsløfte til en norsk adelsdame, Anna Rustung, datter av Christoffer Trondsen. Fra 1567 var Hepburn statsfange i Danmark, blant annet på Malmøhus, men det meste av tiden på Dragsholm slott, hvor han satt fengslet fra 1573 til sin død i 1578. Han ble bisatt i Fårevejle kirke, hvor et mumifisert lik har helt siden 1858 blitt ansett å være hans.
Liket
I mai 2006 ble det uenighet om jarlens endelige hvilested. I Skottland ønsket en av jarlens etterkommere å få jarlen tilbake til fødelandet. Det var likevel ingen i Danmark som mente at dette var en god idé. Jarlen av Bothwell oppfattes både som en del av områdets og av Danmarks kultur og historie. Det sies at jarlen av Bothwell hjemsøker Dragsholm slott.
Wilhelm von Hanno
Andreas Friedrich Wilhelm von Hanno (født 15. desember 1826 i Hamburg, død 12. desember 1882 i Christiania) var en tyskfødt norsk arkitekt, billedhugger, maler og grafiker som har tegnet en rekke viktige bygninger i Oslo, blant annet en del bygg på Akershus festning.
Bakgrunn
Wilhelms far, musikklærer og bibliotekar Johann Carl Hübner (født 1790), var opprinnelig fra Königsberg og tok senere tilleggsnavnet von Hanno, muligens som et herkomstnavn som anga et sted han kom fra eller bare for å skille ham fra andre med det svært vanlige navnet Hübner, som betyr bonde. Han flyttet senere til Hamburg, der sønnen Wilhelm ble født. Wilhelm von Hanno ble stamfar for slekten von Hanno i Norge.
Virke som arkitekt
Wilhelm von Hanno fullførte Trefoldighetskirken i 1853–1858, påbegynt av arkitekt Alexis de Chateauneuf. Han arbeidet i kompaniskap med sin landsmann Heinrich Ernst Schirmer i årene 1853–1864. Sammen utformet de mange sentrale bygg i Oslo. Deres forslag til bygning for Stortinget, i tysk-gotisk stil, vant opprinnelig anbudskonkurransen. Samarbeidet brøt sammen i forbindelse med utformingen av arkitekttegningene til Grønland kirke, en konkurranse von Hanno vant.
Wilhelm von Hanno tegnet også obelisken som høsten i 1854 ble satt opp på Fuglenes i Hammerfest som det nordlige endepunkt for Den russisk-skandinaviske meridianbuen, i 2005 innskrevet i UNESCOs verdensarvliste som Struves meridianbue (The Struve Geodetic Arc). Meridianbuen strakte seg fra Hammerfest til Svartehavet, og målingene ble utført i tiden 1816–1855. I dagligtale kalles obelisken «meridianstøtten i Hammerfest». På oppfordring fra I.C. Dahl kom Heinrich Ernst Schirmer til Norge og ble Linstows assistent, deretter gikk Schirmer i kompaniskap med von Hanno i årene 1853–1864. Sammen utførte de flere jernbanestasjoner og leverte forslag til bygning for Stortinget i 1857.
Von Hanno er opphavsmannen til «Posthornfrimerkene», verdens eldste frimerkemotiv i kontinuerlig bruk, lansert første gang i 1872.
Tilknytning til Disenå
Wilhelm von Hannos svigerdatter Ingeborg Gjerdrum von Hanno var barnebarn av generalløytnant og statsråd Harald Nicolai Storm Wergeland og Anne Sophie Wergeland (Schøyen); hun var født og oppvokst på Skøyen gård på Disenå i Sør-Odal kommune. Von Hanno tegnet stasjonsbygningene på Disenå stasjon og Seterstøa stasjon, samt Kongsvinger stasjon, Sander stasjon, Skarnes stasjon, Årnes stasjon, Haga stasjon, Blaker stasjon, Fetsund stasjon og første stasjonsbygningen på Lillestrøm stasjon.
The Mission
The Mission er en britisk dramafilm fra 1986, regissert av Roland Joffé. Hovedrollene spilles av Jeremy Irons, Robert De Niro, Aidan Quinn og Liam Neeson.
Filmen vant Gullpalmen ved filmfestivalen i Cannes. Filmfotografen Chris Menges vant Oscar for beste kinematografi for fotoarbeidet i filmen. The Mission ble også nominert til Oscar-priser for beste film, beste regi (Joffé), beste scenografi (Stuart Craig og Jack Stephens), beste kostymedesign (Enrico Sabbatini), beste filmklipp (Jim Clark) og beste originalmusikk (Ennio Morricone). Morricones filmmusikk ble kåret til tidenes 7. beste filmlydspor fra USA av det amerikanske filminstituttet.
Handling
En gjeng slavehandlere under ledelse av leiesoldaten Mendoza (Aidan Quinn) har også tatt seg inn i jungelen. Verken Gabriel eller Mendoza vet at de begge snart befinner seg på samme side i kampen for å bevare indianernes liv og rettigheter.
Ginataan
Ginataan, staves også guinataan, er en filippinsk samlebetegnelse som omfatter mat som er kokt med gatâ (kokosmelk). Ordrett kan ginataan oversetter «gjort med kokosmelk». Det dreier seg om en generell betegnelse, og det kan siktes til et bredt spekter av retter, som alle kalles ginataan, men er forskjellige.
Terminologi
Ginataan sikter vanligvis til retter som inntas med ris til dagens hovedmåltider. Det følger gjerne formen «ginataan na/ginataang + (hva enn det er tilberedt med)» eller «(rettens navn) + sa gatâ». For eksempel er ginataang hipon reker kokt i kokosmelk, ginataang gulay grønnsaker av forskjellig slag kokt i kokosmelk, ginataang alimango er en type krabber kokt i kokosmelk, mens ginataang manok er kylling i kokosmelk. Kokosmelk han også tilføres eksisterende retter, som i ginataang adobo (bedre kjent på tagalog som adobo sa gatâ).
Det er andre retter som er kjent under sine spesielle navn, som Bicol Express, laing og varianter av pinakbet, som ikke desto mindre faller under kategorien ginataan etter som kokosmelk er en hovedingrediens eller en viktig ingrediens.
Søte varianter: Dessertsupper
Forskjellige søte desserter omtalles også som ginataan, da særlig i den nordlige del av Filippinene. For eksempel kalles den visayanske binignit, en suppe på kokosmelk med knoller, tapioca-perler og sago kalles rett og slett ginataan på tagalog (det er da egentlig en kortform av ginataang halo-halo). Suppen kalles «giná-tan» på bikolano, «ginettaán» på ilokano, og «ginat-ang lugaw» på hiligaynon. Hvis man legger til gummiaktige bakker laget av bearbeidet kleberis. blir den en dessert kalt ginataang bilo-bilo eller rett og slett bilo-bilo. Ginataang mais er et annet eksempel på en dessertsuppe; en varm, søk og tykk sodd av kokosmelk, søt mais og kleberis.
Tyvene
Tyvene er en roman av Knut Faldbakken, og er hans femte kriminalroman. Igjen møter vi den sindige overbetjenten Jonfinn Valmann ved Hamar politikammer. Her får Valmann besøk av en ung slektning, Konrad Walmann, som vil ha hjelp til å spore opp en annen slektning. Noen dager senere blir Konrad funnet død i Oslo under uklare omstendigheter, og overbetjenten starter en personlig etterforskning parallelt med Oslo-politiet som ikke vil ha noen innblanding fra Valmann.
Boka ble utgitt på Gyldendal forlag i 2007. Den er også oversatt til svensk.
PureNRG
PureNRG er en kristen popgruppe fra Nashville i Tennessee i USA. De har gitt ut seks plater. Gruppa er blitt enig om å oppløse seg sent i 2010.
Biografi
PureNRG ble dannet i 2007, og besto av tre medlemmer: Jordan Ryan Yates (født 3. desember 1992), Caroline Grace Elizabeth Williams (født 3. januar 1995) og Laura Carolyne Joyce Myers (født 21. juli 1995). Williams og Myers har kjent hverandre siden de var tre år da de gikk på danseskole. Yates ble en venn senere, også fra danseskolen. Gruppa ble dannet gjennom audition, og navnet har blitt skiftet ut flere ganger. Debutplata ble produsert av Rob Hawkins og vokalen ble produsert av Mark Hammond. Deres turnéleder var Bradon Harges som var medlem av den tidligere tenåringsgruppa Jump5. Det finnes flere musikalske likheter med en gruppe Jump5, men har et klarere kristent budskap med i sangene sine.
2010 var avslutningsåret for PureNR og ingen vet om de noen gang vil komme sammen igjen. Grunnen til oppløsningen var at medlemmene trengte mer tid til skole, venner, familie og andre hobbyer som interesserte dem. Gruppens medlemmer har lovet tilhengere om at de vil fortsette i musikkbransjen, og holde fast på kristne verdier.
Madiun
Madiun er en by i provinsen Øst-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 186 100. Det er en stor kinesisk minoritetsbefolkning i byen.
Byen er særlig kjent for sin botaniske have.
Tricia Boutté
Tricia Boutté-Langlo (født 31. august 1968 i New Orleans) er en amerikansk vokalist som hovedsakelig synger jazz, soul og funk. I Norge er hun kjent for å ha deltatt i flere samarbeidsprosjekter med norske musikere.
Papirbåt
Papirbåt er en art i gruppen blekkspruter. Den lever i tropiske og subtropiske hav over hele verden. En dvergform finnes i Middelhavet. Den lever av pelagiske bløtdyr. Det er flere predatorer som lever av papirbåter. Hunnene blir ca. 10 cm lange, hannene 2 cm.
Tricia Boutté
Hun er niese av jazzvokalistene Lillian Boutté og John Boutté. Hun er bosatt i New Orleans, der hun siden 1984 har spilt med en rekke av byens orkestre, og er kanskje mest kjent for å ha ledet reggae-bandet «Cool Riddims & Sista Teedy» fra 1995 til 2000. Med dette bandet ga hun i 1998 ut albumet Pledge to my People, som fikk flere utmerkelser. Etter denne plateutgivelsen ble Tricia Boutté-Langlo selv kåret til «Årets utøver» i hjembyen. Hun har spilt med flere av verdens ledende jazzmusikere, som Fats Domino og Harry Connick, og med Ytre Suløens Jassensemble og Lionel Batiste. Sammen med Ytre Suløens Jassensemble ga hun ut platen Way down yonder i 2002, og turnerte med dem i 2002, 2003, 2006 og 2011. Hun har også spilt med Dixi og Kari Bremnes, og sang i 2010 sammen med gruppa Gumbo på Kongsberg Jazzfestival.
Simone Laudehr
Simone Laudehr (født 12. juli 1986) er en tysk fotballspiller.
Tricia Boutté
Tricia Boutté-Langlo fikk mye medieomtale etter at Orkanen Katrina hadde rasert store deler av New Orleans i 2005. Boutté-Langlo og familien mistet alt de eide i denne naturkatastrofen.
Videospillkrakket i Nord-Amerika
Videospillkrakket i Nord-Amerika var det plutselige krakket av videospillindustrien og konkursen av mange firmaer som lagde videospill i Nord-Amerika, hovedsakelig USA.
Krakket skjedde i årene mellom 1983 og 1985, der det var et svært lite marked for videospill. Perioden endte med suksessen til Nintendo Entertainment System.
Videospillkrakket ble startet av flere årsaker:
Tricia Boutté
Per 2019 er hun gift med Per Tore Langlo og bosatt i Langevåg i Sula kommune.
Simone Laudehr
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok gull i kvinnenes turnering.
Serie A i fotball for menn
Serie A er toppdivisjonen i den italienske fotballigaen. Divisjonen består av 20 klubber fra og med sesongen 2004–2005.
Serie A, slik ligaen er organisert i dag, startet i 1929. Fra 1898 til 1929 spilte man i regionale grupper.
UEFA-ranking (2022)
''UEFA-rangering foran 2022/23-sesongen. ''
Dommerskandalen 2006
Dommerskandalen i italiensk fotball 2006 hadde bakgrunn i etterforskning av mistanker om doping i Juventus. Telefonavlytting avslørte omfattende juks ved utvelgelse av dommere i fotballkamper, og etter flere runder i fotballens egne organer og italiensk rett, ble Juventus straffet med nedflytting til Serie B. Fiorentina, Lazio, Milan og Reggina ble straffet med poeng for sesongen 2006–07 i Serie A, mens Arezzo fikk poengstraff i Serie B. I tillegg ble flere personer knyttet til klubbene og fotballorganisasjonen idelt bøter og utestengelser.
Inter ble tilkjent seriemesterskapet for sesongen 2005–06 og hadde dermed 14 titler totalt.
Serie A 2006–2007
Inter var stor favoritt til å vinne serien dette året, mens Roma ble regnet som en mulig outsider. Etter 33 serierunder var Inters 15. scudetto klar.
Serie A 2007–2008
Inter vant serien for tredje gang på rad etter at de slo Parma 2-0 i siste kamp. Catania beholdt plassen etter å ha spilt 1-1 mot andreplassen, Roma. Juventus fikk 3.-plassen, mens Fiorentina fikk fjerdeplassen, og den siste Mesterligaplassen. Livorno, Empoli og Parma rykket ned til Serie B. Årets toppscorer ble Alessandro Del Piero med 21 scoringer.
Sus (album)
Sus er det sjette studioalbumet av DumDum Boys, utgitt i 1996. Det nådde førsteplass på VG-lista, men kritikken var svært blandet i mediene. Kjente låter fra platen er «Texas», «Nå er nå», «Dødtid», «10 000 mil» og ikke minst «Møkkamann», som ble en slager.
De syv uovervinnelige
De syv uovervinnelige (originaltittel: The Magnificent Seven) er en amerikansk westernfilm fra 1960 regissert av John Sturges. Filmen handler om syv revolvermenn som leies inn for å forsvare en liten meksikansk by mot en plangsom røverbande. Hovedrollene spilles av Yul Brynner, Steve McQueen, Charles Bronson, Robert Vaughn, Brad Dexter, Horst Buchholz, James Coburn og Eli Wallach.
Handling
En landsby i Mexico plyndres hvert år av en røverbande ledet av sjefsbanditten Calvera. Lei av plyndringene og ydmykelsene beslutter derfor bøndene å leie syv revolvermenn til å forsvare seg. Chris Adams, gruppens leder, og de andre befinner seg etterhvert i en fryktelig kamp som dreier seg om landsbyens liv eller død.
Om filmen
De syv uovervinnelige er en amerikansk versjon av den japanske klassikeren De syv samuraier, regissert av Akira Kurosawa.
Filmen fikk tre oppfølgere: Return of the Seven (1966), Guns of the Magnificent Seven (1969) og The Magnificent Seven Ride (1972). I 2016 kom en nyinnspilling.
Arne Dankers
Arne Dankers (født 1. juni 1980 i Calgary, Alberta) er en canadisk tidligere skøyteløper.
Under OL 2006 kom Arne Dankers på femteplass på 5,000 meter.
Malang
Malang er en by i provinsen Øst-Java på øya Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 746 800.
Malang var et viktig militært støttepunkt for nederlenderne frem til 1949. Den nederlandske mestertyven Aage Meinesz ble født i Malang i 1942.
Minst 125 tilskuere døde og ca. 320 ble skadet under en fotballkamp på Kanjuruhan stadion i Malang 1. oktober 2022.
The Pope of Greenwich Village
Sammendrag
I et italiensk nabolag i Greenwich Village arbeider Charlie (spilt av Mickey Rourke) som maître d'hôtel, og har ambisjoner om å en dag eie hans egen restaurant. Paulie (spilt av Eric Roberts) arbeider som servitør ved samme restaurant, men en dag blir han knepet når han forsøker seg på en svindel. Han og Charlie blir begge sparket fra arbeidsplassen deres. Nå uten arbeid og i gjeld, må Charlie finne en annen måte å betale underholdsbidrag på, støtte hans gravide kjæreste Diane (spilt av Daryl Hannah) samtidig som han planlegger å kjøpe hans egen restaurant.
Paulie kommer til Charlie og foreslår ett ran, som involverer en stor mengde kontanter i safe tilhørende en lokal virksomhet. Charlie sier seg motvillig enig til å bli med, og de klarer å få opp safen med hjelp fra en medskyldig, Barney, en klokke-reparatør og låsesmed. Men problemer oppstår, noe som resulterer at politi-betjent Walter «Bunky» Ritter dør. Charlie oppdager at alle pengene de stjal egentlig tilhørte mafia-leder Eddie, og denne gjengen oppdager snart at Paulie var involvert i tyveriet. Ikke engang hans onkel Pete, som er medlem av Eddies gjeng, kan hjelpe Charlie nå.
Eddie sender sine håndlangere som konfronterer Paulie, og skjærer av hans venstre tommel som straff. Diane forlater Charlie og tar alle pengene deres for å forsørge seg selv og det ufødte barnet deres. Men Paulie blir tvunget til å gjøre oppdrag for Eddie. Han oppgir Barney som hans medskyldige i ranet, men nekter å identifisere Charlie. Under press blir han imidlertid tvunget til å gi dem fetterens navn også. Barney stikker av fra byen, og Charlie må forberede seg til en konflikt mot Eddie.
Mojokerto
Mojokerto er en by i provinsen Øst-Java på Java i Indonesia. Befolkningen anslås (2005) til 112 600.
Otto Hahn
Otto Hahn (født 8. mars 1879 i Frankfurt am Main, død 28. juli 1968 i Göttingen) var en tysk kjemiker. I 1944 fikk han nobelprisen i kjemi.
Bakgrunn
Otto Hahn var yngste sønn av glassmesteren og forretningsmannen Heinrich Hahn (1845–1922) og hans hustru Charlotte Hahn, født Giese (1845–1905). I 15-årsalderen ble han grepet av kjemien og foretok eksperimenter i morens vaskekjeller.
Etter å ha tatt Abitur begynte Hahn å studere kjemi ved Philipps-Universität Marburg i 1897. Senere studerte Hahn også ved Universität München. I 1901 tok han doktorgraden i Marburg med avhandlingen «Über Bromderivate des Isoeugenols».
Karriere
I 1904 dro Hahn til University College London, der han sammen med William Ramsay forsket innenfor radiokjemi. Der oppdaget han radiothorium, som han først trodde var et nytt radioaktivt element. Noen år senere viste det seg å være en isotop av thorium med massetall 228. I 1905 dro han til McGill-Universitetet i Montréal for å arbeide med Ernest Rutherford, men dro tilbake til Tyskland året etter, der han ble habilitert etter et år.
Ved Universitetet i Berlin begynte han et samarbeid med Lise Meitner. Hahn og Meitner greide i 1918 å fremstille den første stabile isotopen av grunnstoffet protactinium.
Senere samarbeidet Hahn med kjemikeren Fritz Straßmann, etter at Meitner i 1938 var blitt tvunget til å forlate landet etter nasjonalsosialistenes maktovertagelse. Sent på høsten samme år klarte de å splitte uranatomer ved å bombardere dem med nøytroner og hadde dermed påvist for første gang at kjernefysisk fisjon var mulig. Hahn fortsatte å forske på dette i løpet av andre verdenskrig. Ved krigens slutt var han derfor i de alliertes søkelys og ble tatt til fange. Høsten 1945 visste han derfor ikke at han var tildelt nobelprisen i kjemi for 1944, da han satt internert i alliert fangenskap i England. Da Hahn i desember 1945 mottok prisen i Stockholm, kom han med en militær vokter.
Etter krigen ble Hahn president i Max-Planck-Gesellschaft. Denne posisjonen hadde han fra 1948 til 1960. Hahn engasjerte seg på denne tiden i arbeidet mot atomvåpen, etter å ha sett disses grusomme effekt i bombingene av Hiroshima og Nagasaki. Han var en av initiativtagerne til Mainau-eklæringen mot bruken av atomvåpen i 1955.
Hahn ble i 1952 utnevnt til den tyske ordenen Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste og i 1959 den østerrikske Österreichisches Ehrenzeichen für Wissenschaft und Kunst.
Hahn-Meitner-Institut i Berlin er oppkalt etter Otto Hahn og Lise Meitner.
Slaget ved Niså
Slaget ved Niså var et sjøslag mellom danske styrker under ledelse av Svein Estridsson og en norsk flåte under ledelse av Harald Hardråde i 1062. Slaget fant sted ved elven Nissan i dagens Sverige, men var den gangen under Danmark. Den norske styrken vant slaget. Ifølge tradisjonen skal den danske flåten ha bestått av 300 skip og den norske bare av 150 skip.
Harald hadde herjet i Danmark og ble på vei hjem omringet av Sveins leidangsflåte. Slaget skal ha begynt i løpet av aftenen og pågått frem til neste dag. Noen av danskene skal ha flyktet under slaget, og Saxo Grammaticus legger skylden på leidangen fra Skåne: «Mens danskene nå ikke kunne vente noen tilgang av stridsklare forsterkninger, kom en norsk høvding uventet sine landsmenn til unnsetning. Da Skånene så det, løste de nedslagne og modfaldne, for at lyden ikke skulle røpe dem, forsiktig deres skip ut fra flåten, hugget over tauene, brøt formasjonen og listet seg i nattens mulm og mørke bort fra den øvrige flåte og flyktet med dempede åreslag hemmelig opp elven, tilbake den veien, de var kommet, forlot så deres skip og flyktet gjennom enger til spott og skjemsel, så lenge Danmark består, derfor har denne skammelige flukt, som de hadde all grunn til at gremmes over, har satt et uutslettelig brennmerke på dem og deres etterkommere. Det fortelles at Skjalm Hvide som hadde stor makt på Sjælland, og som anses for å være stamfar til den mektige Hvide-slekten ble tatt til fange av nordmennene. Han klarte senere å flykte fra fangenskapet. Skjalm skal også hatt en svært dyktig berserk blant sine menn, med navnet Aslak. Han hadde en stor eikestokk som han skulle lage ror av, men denne brukte han under slaget da han gikk berserkergang på et av de norske skipene med sin digre trekølle. Han slo ned mange menn med sine slag.
Slaget nevnes av i hvert fall tre samtidige skalder, Hallar-Sten, Arnor Tordsson og Tjodolv Arnsson, alle på oppdrag fra Harald Hardråde. Slaget er også nevnt i kongesagaene Fagrskinna og Morkinskinna. Senere beskriver også Snorre Sturlason og Saxo Grammaticus slaget. Adam av Bremen nevner ikke slaget, men han fikk mye av sin informasjon fra folk som stod nær Svein Estridsson. Det finnes ingen arkeologiske spor etter slaget, men det er heller ikke vanlig for slag fra denne tiden.
Senskade
Senskade er en roman av Knut Faldbakken. Boka er hans sjette kriminalroman og den femte med den sindige overbetjenten Jonfinn Valmann ved Hamar politikammer som hovedperson. Nå må Jonfinn Valmann og kollegene hans i Hamar-politiet oppklare hva som skjedde den dagen fortiden innhentet nåtiden. Det hele starter med at en kvinne blir funnet voldtatt og drept. Det finnes to mistenkte, og det er de "klassiske" eksmann og elsker.
Boka ble utgitt på Gyldendal forlag i 2008. Den er også utgitt på dansk og russisk.
Senskade ble godt mottatt av mange litteraturkritikere.
Frederic George Stephens
Frederic George Stephens (født 10. oktober 1827, død 9. mars 1907) var en engelsk kunstkritiker, og selv om han malte noe, var han den ene av to «ikke-kunstnere» som var medlem av Det pre-rafaelittiske broderskap.
Vanskelig oppvekst
Stephens var sønn av Septimus Stephens av Aberdeen og Ann Stephens (født Cooke) og ble født i Walworth i London, men vokste opp i Lambeth. På grunn av en ulykke i 1837 ble han noe fysisk ufør og ble utdannet privat. Han gikk senere på University College School i London. I 1844 kom han inn på Den engelske kunstakademiet (Royal Academy) hvor han møtte John Everett Millais og William Holman Hunt. Han ble medlem av pre-rafaelittene i 1848.
Begrensete evner
Stephens egne kunstneriske evner var begrenset og han ble aldri særlig produktiv. Isteden sto han ofte modell for flere av bildene til de andre malerne, blant annet Millais' Ferdinand lokkes av Ariel (1849) og Ford Madox Browns Jesus vasker Peters føtter (1852–1856). Det er også en penseltegning av Stephens datert 1853 av Millais i Det nasjonale portrettgalleriet.
Kunstformidler
Stephens formidlet pre-rafaelittenes mål og hensikt til allmennheten. I 1860 skrev han en biografi over William Holman Hunt, utgitt anonymt, og året etter begynte han å skrive kunstkritikker for det litterære magasinet Athenaeum som han senere også ble redaktør for. Samtidig skrev for andre kunsthistoriske utgivelser på kontinentet og i USA, inkludert Art Journal og Portfolio (magasinet). Hans bidrag til broderskapets eget kvartalstidsskrift The Germ ble gjort under pseudonymene «Laura Savage» og «John Seward». I løpet av denne tiden var han meget påvirket av Dante Gabriel Rossetti, og han tillot at denne skrev en kunstomtale av sitt eget verk med Stephens navn!
Bruddet med pre-rafaelittene
Stephens hadde også en konservatorstilling for trykk og tegninger ved British Museum og skrev de fleste oppslagene i denne avdelingens kataloger. I 1875 begynte Stephens å karakterisere seg selv som en kunsthistoriker istedenfor en kunstkritiker. I 1877 begynte han å skrive bidrag for katalogene til Grosvenor Gallery, noe han gjorde fram til 1890. Da Rossetti døde var Stephens en av forfatterne til dennes nekrolog i Athenaeums utgave datert 15. april 1882 og forlot da samtidig Det Pre-Rafaelittiske Broderskap.
Som et følge av bruddet begynte han å skrive mer nøytralt om pre-rafaelittenes arbeid og kritiserte Holman Hunts maleri De uskyldiges triumf (1885) for dets blanding av fantasi og over-realisme. Bortimot tyve år senere slo Hunt tilbake med et harmdirrende angrep på Stephens i den andre utgaven av sin bok Pre-Raphaelitism and the Pre-Raphaelite Brotherhood (1914).
I 1894 utga Stephens en portefølje med en biografi over Rossetti. Han skrev essay om kunst for Henry Duff Traills Social England: a Record of the Progress of the People (1893–1897) hvor han plasserte pre-rafaelittene i en vedvarende britisk kunsttradisjon. Det motsa pre-rafaelittenes eget syn om de hadde blomstret opp uten sidestykke fra gusten fortid. I 1895 utga han en bok om Lawrence Alma-Tadema og hans omtale av en posthum utstilling av Millais i 1898 hvor han bebreidet maleren for dårlig uttenkte verker.
Andre kunstnere som han skrev om var Thomas Bewick, Edward Burne-Jones, George Cruikshank, Thomas Gainsborough, William Hogarth, Edwin Landseer, William Mulready, Samuel Palmer, Joshua Reynolds, Thomas Rowlandson, Sir Anthony Van Dyck, og Thomas Woolner.
Stephens' konservative syn på moderne kunst og hans sterke forakt for impresjonismen fikk ham til å forlate Athenaeum etter førti år.
Edvard Amundsen
Edvard Amundsen (født 27. januar 1873 på Lille Kirkeholmen i Sannidal, død 21. desember 1928 i Larvik) var norsk protestantisk misjonær i Kina og Tibet. Han var også oppdagelsesreisende og tibetolog. Han er internasjonalt kjent som Edward Amundsen.
Frederic George Stephens
Ekteskap og død
Stephens giftet seg med kunstneren Rebecca Clara Dalton i 1866. De fikk en sønn, Holman Fred Stephens (1869–1931) som ble ingeniør og bygde jernbaner. I henhold til folketellingen av 1881 levde familien i 10 Hammersmith Terrace i Hammersmith i London. Stephens døde i stt hjem den 9. mars 1907 og ble gravlagt i gravlunden Brompton Cemetery. Mesteparten av hans samling av kunst og bøker ble auksjonert bort i 1916 etter at hans enke døde, men hans sønn overlot flere kunstverker til Tate Gallery.
D.B. Cooper
D.B. Cooper er en uidentifisert mann som den 24. november 1971 kapret en Boeing 727 i luftrommet mellom Portland i Oregon og Seattle i Washington i USA. Han krevde 200,000 dollar og fire fallskjermer da flyet ankom Seattle–Tacoma internasjonale lufthavn, ellers ville han detonere en bombe han hadde i kofferten sin.
Frederic George Stephens
Ekteskap og død
Frederic George Stephens er ofte blitt sitert som et kjent eksempel på en med skrivesperre: han begynte å skrive en politisk sonett for den første utgivelsen av pre-rafaelittenes blad The Germ. Den 13. oktober 1849 hadde han fullført 11 og en halv linje som han viste til James Collinson som sa at de var «det beste noensinne». I løpet av 12. november hadde han «oppnådd lengden av 12 linjer med forbeholdet om en enorm ide for de siste to». Bladet kom ut i januar 1850, men diktet ble aldri fullført.
Edvard Amundsen
Sammen med Theo Sørensen kom dro i 1896 som misjonær for China Inland Mission til Darjeeling og Kalimpong. I motsetning til Sørensen klarte han etter sine språkstudier å derfra begi seg til Lhasa. Senere dro de to til Dartsendo ved foten av det tibetanske platå i vest.
Under bokseropprøret i 1900 måtte han forlate Kina, men i 1903 var han tilbake, da i Yunnan frem til 1911, for The British Bible Society. Fra 1918/1919 til 1924 virket han en siste periode Kina, da for Det norske misjonsforbund.
En rhododendron er oppkalt etter ham: Rhododendrum amundensianum.
D.B. Cooper
Kapringen
Rundt klokken 14 den 24. november 1971 kjøpte en mann i førtiårene en flybillett til Flight 305, en 30-minutters flytur fra Portland til Seattle, under navnet «Dan Cooper». Han var ikledd en mørk dress, og hadde med seg en koffert. Han gikk ombord, og satte seg på sete 18C, helt bak i flyet. Han tente en sigarett, og bestilte en bourbon og en brus. Vitner beskriver D.B. Cooper som «en mann i førtiårene, ca. 180 cm høy, med mørke klær og en koffert».
Florence Schaffner la merke til at Cooper ikke var nervøs i det hele tatt, og etter en stund bestilte han enda en bourboun og litt vann. Han betalte, og insisterte på at Schaffner beholdt vekselpengene.
Ankomsten i Seattle
Klokken 16.49 fikk Cooper vite at kravene hans var oppfylt, og flyet landet på Seattle-Tacoma Airport klokken 17.45. Cooper fikk piloten til å kjøre flyet bort til en isolert, opplyst del av rullebanen. Pengene og fallskjermene ble levert, og Cooper lot alle passasjerer, Florence Schaffner og senior-flyvertinne Alice Hancock forlate flyet.
Mens det ble fylt drivstoff på flyet, forklarte Cooper flygeplanen til flymannskapet: De skulle fly mot sørøst, mot Mexico by, med lavest mulig hastighet (ca. 100 knop (190 km/t)og med en maksimal høyde på 3000 meter. For å sikre minimal hastighet, presisterte han at landingshjulene skulle være nede, og vingeklaffene skulle senkes 15 grader. Andrepilot William Rataczak informerte Cooper om at de måtte fylle drivstoff en gang til før de landet i Mexico by, på grunn av den lave hastigheten. Cooper og flymannskapet ble enig om å fylle drivstoff i Reno i Nevada.
I luften igjen
Klokken 19.40 var Boeing 727-flyet i luften igjen, med kun Cooper, pilot Scott, andrepilot Rataczak, flyvertinne Mucklow og flymekaniker H.E. Anderson ombord. To F-106 jagerfly fra McChord Air Force Base fulgte etter, et over flyet og et under flyet, uten at Cooper visste det. Etter takeoff sa Cooper at flyvertinne Mucklow skulle slutte seg til resten av flymannskapet i cockpiten, og forbli der med døren lukket. Da hun gikk, observerte Mucklow at Cooper bandt noe rundt livet. Rundt klokken 20.00 blinket et varsellys i cockpiten, noe som indikerte at døren helt bakerst i flyet var åpnet. Etter en stund merket de en stor forskjell i lufttrykket i kabinen.
Klokken 22.15 landet Scott og Rataczak flyet på Reno Airport i Nevada. Lokalt politi, sheriffer og føderale agenter omringet raskt flyet. Det var ennå ikke fastslått om Cooper fortsatt var ombord, men etter et væpnet søk i flyet bekreftet de at han var borte.
Etterforskningen
Ombord på flyet fant FBI 66 uidentifiserte fingeravtrykk, Coopers slips og slipsnålen med perlemor han hadde brukt, samt to av de fire fallskjermene. Øyenvitner i Portland, Seattle og Reno ble avhørt, og en rekke skisser av kapreren ble fremstilt.
Det er antatt at Cooper landet i skogene helt sør i delstaten Washington. Han er ikke blitt sett siden. I februar 1980 var en gutt ved navn Brian Ingram på ferie med familien sin ved Columbia River, 15 kilometer nedstrøms fra Vancouver og 32 kilometer sørvest for Ariel. Brian fant mange pengesedler i sanden, som senere er identifisert som noen av de som ble gitt til D.B. Cooper i 1971.
Gabriel Hjertstedt
Gabriel Hjertstedt (født 5. desember 1971) er en svensk golfspiller.
Hjertstedts familie flyttet til Australia da han var 11 år gammel og det var der han lærte å spille golf. Han ble profesjonell i 1990 og deltok på både PGA Tour of Australasia og Japan Golf Tour. Fra 1993 til 1996 spilte han på Europatouren, der hans beste resultater var et par annenplasser i 1994. I 1997, hans første år på den amerikanske PGA-touren, vant han turneringen B.C. Open, den samme uken som Europa vant årets Ryder Cup. Hjertstedt ble dermed til første svenske golfspilleren til å vinne på PGA-touren.
Han fulgte opp seieren med en ny tittel på PGA-touren i turneringen Tucson Open i 1999. Siden har han slitt med å oppnå gode resultater, og har måttet tilbringe mye av tiden på Nationwide Tour, divisjonen under PGA-touren. Han representerte Sverige i Dunhill Cup i 1994 og 1999.
Jack in the Box (sang)
«Jack in the Box» (norsk oversettelse: troll i eske; direkte oversettelse: Jack i boksen) er en britisk popsang fra 1971. Den ble skrevet av John Worsley, mens David Myers skrev teksten. Sangen ble fremført av den nordirske sangeren Clodagh Rodgers, og den var Storbritannias bidrag i Eurovision Song Contest 1971, der den endte på en fjerdeplass.
Om sangen
20. februar 1971 fremførte Clodagh Rodgers seks sanger i den nasjonale britiske finalen, A Song for Europe, som ble sendt i BBC1-serien It's Cliff Richard.
Rodgers ble valgt av BBC til å være Storbritannias representant i Eurovision Song Contest 1971, blant annet i et forsøk i å lette spenningen mellom protestantene og katolikkene i Nord-Irland Rodgers var selv fra Nord-Irland, som på denne tiden var preget av et voldelig og anstrengt forhold mellom de religiøse gruppene. Den internasjonale finalen skulle dessuten holdes i Dublin i Irland, og BBC fryktet at den britiske representanten ville bli utsatt for protestaksjoner. Rodgers har senere hevdet at hun mottok drapstrusler fra IRA dersom hun representerte Storbritannia i Eurovision Song Contest.
I Eurovision Song Contest
I Dublin ble sangen fremført som det niende bidraget lørdag 3. april 1971 – etter Luxembourgs Monique Melsen med «Pomme, pomme, pomme», og før Belgias Lily Castel og Jacques Raymond med «Goeiemorgen, Morgen». Under opptredenen var Rodgers kledt i rosa, rysjete topp og paljett-hotpants.
I avstemningen fikk «Jack in the Box» 98 poeng, og endte på fjerdeplass av 18 deltakere.
Teksten
Sangen uttrykker sangerens sterke følelser overfor en mann som behandler henne som et leketøy, derav sammenligningen med et troll i eske. Dersom han gjengjelder hennes kjærlighet, kommer hun til å sprette av glede – som et troll i eske.
Sangen ble brukt i flere av sketsjene i Monty Python's Flying Circus-episoden Cycling Tour. Der tror en skadet bilist at han er Clodagh Rodgers. Sangen ble også spilt på radioen under en scene i Frankrike, og på slutten av episoden danser to monstre til sangen i en Terry Gilliam-animasjon.
Utgivelser
Clodagh Rodgers ga ut «Jack in the Box» på singelen RCA Victor 74-16066 i 1971. Den var arrangert og ble dirigert av Johnny Anthey.
Norsk versjon
Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Sim-sala-bim». Kirsti Sparboe utgav den på singlen Triola TN 610 i 1971.
Estland under Sommer-OL 1992
Estland under Sommer-OL 1992. Trettisju sportsutøvere fra Estland deltok i tretten sporter under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Estland kom på 34.-plass med en gull- og en bronsemedalje. Det var sjette gangen Estland deltok i et sommer-OL, sist de deltok som egen nasjon var under OL 1936 i Berlin. Heino Lipp var Estlands flaggbærer under åpningsseremonien.
Mutopia project
Mutopia prosjektet drives av frivillige i den hensikt å skape et bibliotek av notemateriale i public domain på samme måte som Prosjekt Gutenbergs bibliotek over bøker som er offentlig eiendom.
Musikken gjengis fra gammelt materiale det ikke lengre er opphavsrett på. Det nye notematerialet lages ved hjelp av LilyPond og distribueres i PDF-, PostScript-, Midi- og LilyPond-format.
Det for tiden tilgjengelig over 1500 musikkstykker, over halvparten for piano. Det finnes også mye vokalmusikk og andre musikkinstrumenter.
Keely Small
Keely Small (født 9. juni 2001) er en australsk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerer i sprint og mellomdistanseløp. Hun vant spydkast under Sommer-OL for ungdom 2018.
Før 2017
Small begynte med løping da hun var ni år gammel og ble «oppdaget» i et lokalt løp av Paul Torley, som var friidrettstrener. Før dette hadde hun drevet med svømming. Hun har gode resultater nasjonalt i aldersbestemte klasser, og ble australsk U14-mester på 800 og 1500 meter i 2014, og australsk skolemester (Australian All Schools Championships) på begge disse distansene i 2014 og 2015. Da hun vant 800 meter under skolemesterskapet i 2014 løp hun på 2:10,01, 13 år gammel.
I 2016 vant hun 800 meter i Canberra Track Classic, og hun fikk gull på 800 meter og sølv på 1500 meter i det australske U16-mesterskapet i friidrett. Hun vant kvinneklassen i 10 km Fun Run under Australian Running Festival 2016, og hun vant 1500 meter i det australske skolemesterskapet. I desember vant hun 3000 meter i U20-klassen i det australske mesterskapet på 10.000 meter.
2017
Hun vant 800 meter under Alana Boyd Shield og vant B-racet under Hunter Track Classic i januar, der hun forbedret sin personlige rekord på 800 meter med tre sekunder, og løp på 2:05,08, som var under kvalifiseringskravet til Samveldelekene for ungdom. Hun kom på fjerdeplass på 1500 meter under Sydney Invitational, og fikk oppmerksomhet da hun løp på 2:01,46 under Athletics Australia Grand Prix-stevnet Canberra. Denne tiden var ny australsk U18-rekord, og hun var da 15 år gammel.
I juli deltok hun i Samveldelekene for ungdom 2017. Hun kom på åttendeplass på 1500 meter og femteplass på 800 meter.
2018
Small vant 800 meter under det austalske U18-mesterskapet i mars 2018. Hun forbedret sin personlige rekord på 800 meter til 2:00,81 under Samveldelekene 2018 i Australia, og satte samtidig australsk U18- og U20-rekord på denne distansen. Hun ble likevel slått ut i første runde. I mai deltok hun i Melanesiamesterskapet i friidrett 2018, og vant der 800 meter i U18-klassen, fire sekunder foran Jaylah Hancock-Cameron.
Hun deltok i Sommer-OL for ungdom 2018 i Buenos Aires i Argentina, der hun vant 800 meter med 2:05,68 og 2:04,76 i de to omgangene, der sammenlagttiden (4:10,44) talte.
Izumi-ku (Yokohama)
Izumi-ku (泉区) er en av Yokohamas 18 bydeler. Området er 23,56 kvadratkilometer og har 152 723 innbyggere (2006).