cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lalm
Idrett og friluftsliv
Lalm Ishockeyklubb ble stiftet i 2011. I årene fra 2011 til 2015, ble det organisert en storstilt dugnad for oppbyggingen av anlegget. Primus motor for prosjektet var Jan Erik Braaten Sandum. Han ble også kåret til årets Ottadøl i 2013 for sin innsats. Klubben hadde i 2019 en ishockeybane og en curlingbane.
Delområder
Lalm består av følgende delområder ifølge Statistisk sentralbyrå:
Da Vinci-broen
Leonardo da Vinci-broen er et prosjekt av maleren og kunstneren Vebjørn Sand som en del i hans da Vinci-prosjekt. Da Vinci-broen er en gangbro, og den ligger over Europavei E18 i Nygårdskrysset i Ås kommune. Broen er 108 meter lang.
Vebjørn Sand så tegningene av broen første gang i 1985. Senere i 1995 så han en modell av broen utstilt i Stockholm, og han fikk ideen om å bygge broen i full størrelse. Broen ble åpnet i oktober 2001 av dronning Sonja.
Broen har fått solid mediedekning i Norge og i resten av verden. I USA har broen blitt omtalt i CNN, Washington Post, The New York Times og Time Magazine. Leonardo da Vinci la fram en miniatyrmodell av broen i 1502 som opprinnelig var tegnet til den tyrkiske sultanen Bayezid_II og ment til å krysse Det gylne horn ved Bosporos-stredet. Broen skulle opprinnelig være 240 meter lang.
Ernest Bircher
Ernest Augustus Paul Bircher (født 11. november 1928 i London, død 6. oktober 2019) var en britisk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Bircher vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1948 i London. Han var med på den britiske åtteren som kom på andreplass bak USA. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den britiske båten var roerne; Christopher Barton, Michael Lapage, Guy Richardson, Ernest Bircher, Paul Massey, Charles Lloyd, John Meyrick, Alfred Mellows og Jack Dearlove som var styrmann.
Lakota
Det 17. og 18. århundre
Rundt 1650 ble lakotaene fordrevet fra der de holdt til av chippewastammen som hadde kjøpt geværer av franskmennene. Dermed ble lakota tvunget til å ta opp et nomadeliv i de nordre delene av Nebraska, Minnesota, Wyoming, Nord- og Sør-Dakota og Manitoba. Da europeerne introduserte hesten, ble stammene kjent som et præriefolk. De jaktet på bison, og fikk det meste av det de trengte fra den, slik som mat, klær og skinn til tipier. Etter 1720 delte Seven Council Fires lakotastammen i to: Saone som flyttet til området ved Lake Traverse på grensen mellom Sør-Dakota, Nord-Dakota og Minnesota, og oglala-brulé som bodde i James River Valley. Rundt tretti år senere flyttet saonene til østbredden av Missourielven, og rundt 1760 fulgte oglala og brulé (sicangu) etter.
Rede
Et rede (også reir) er et tilholdssted for visse dyr, særlig fugler og andre eggleggende dyr. Et rede skal gjerne fungere som et trygt, lunt sted for egg under hekking og ruging. Når eggene er klekket skal redet være et sted der foreldrene trygt kan forlate ungene for å hente mat til dem.
Lakota
Det 17. og 18. århundre
Arikara-, Mandan- og Hidatsa-landsbyene var store og hadde mye makt, og de hadde lenge hindret lakota-stammene i å krysse elven. Da kopper og andre sykdommer nesten utryddet disse stammene, kunne lakota krysse elven og flytte til de tørrere præriene i området som kalles High Plains. Saone-stammen bestod av gode ryttere og spredte seg snart over større deler av området. I 1765 oppdaget en saone-ekspedisjon ledet av høvding Standing Bear en fjellkjede i Nord-Dakota, Black Hills, som de døpte Paha Sapa. Etter koppeepidemien som utraderte 3/4 av befolkningen i Missouri Valley fulgte Oglala og Brulé i 1775 etter Saone over elven. I 1776 slo de cheyenne-stammen slik som den tidligere hadde slått kiowa-stammen og tok dermed kontrollen over landet som kom til å bli sentrum i deres univers.
Det 19. århundre
Den første kontakten mellom lakota og Amerikas forente stater fant sted under Lewis og Clarks ekspedisjon i 1804–6. Kontakten som i begynnelsen var vennskapelig, ble senere fiendtlig etter hvert som flere nybyggere krysset lakotaenes land. 3. september 1855 hevnet 700 soldater under general William S. Harneys befal Grattan-massakren ved å angripe en lakotalandsby i Nebraska. Rundt hundre menn, kvinner og barn ble drept i angrepet. Flere kriger fulgte, og i 1862–64, da flyktninger fra sioux-opprøret i Minnesota flyktet til allierte i Montana og Dakota, ble de fulgt av krigshandlinger.
I 1862 bodde de fleste lakota-indianerne i reservater, resten ble tvunget dit da gull ble funnet i Black Hills. For lakota var dette et hellig sted, de regnet dette som verdens midtpunkt. Indianerne hadde siden begynnelsen av 1860-årene protestert mot hvit inntrengning i området. I 1868 ble Fort Laramie-avtalen underskrevet av den amerikanske regjeringen. I henhold til denne skulle fjellområdet være forbudt område for hvite "så lenge gresset gror". Samme år ble avlingene i reservatene svært dårlige, vinteren var streng og statens bidrag kom for sent. Lokale tjenestemenn nektet å hjelpe indianerne, det eneste budskapet lakotaene fikk var at de «kunne spise gress» om de ville. Dette resulterte i et opprør (det store sioux-opprøret i Sør-Dakota), der 450 hvite kolonister ble drept. Opprøret sluttet først da hæren grep inn. Totalt 323 krigere ble dømt til døden ved hengning. 285 ble benådet av president Abraham Lincoln, men de siste 48 ble hengt offentlig.
Fire år senere ble det offentlig kjent at man hadde funnet gull i Black Hills, og gullfeberen slo til. Gullgraverne som kom fikk hjelp av hæren til å ta seg til rette, selv om området ifølge avtalen fra Fort Laramie var indianernes eiendom. Dette resulterte i en krig som kom til å hete Black Hills-krigen (1876–77).
Sammen med arapaho og cheyenne slo lakota det 7. amerikanske kavaleriregimentet i 1876 under slaget ved Greasy Grass, også kjent som slaget ved Little Bighorn. I dette slaget ble alle de 258 soldatene som deltok drept. Indianernes store seier kom til å koste dem dyrt. Den amerikanske hæren satte inn store hærstyrker for å hevne nederlaget, indianerne ble beseiret i en serie slag, og tvunget til reservatene. Leveforholdene var allerede sterkt svekket ved at bøffelflokkene var blitt sterkt desimert av de hvites nedslakting av bøffel, og mathjelp fra regjeringen kun ble utlevert til de indianerne som var definert som vennligsinnede og befant seg i reservatene.
I 1877 måtte lakotaene undertegne en avtale som overdro eiendomsretten til Black Hills til den amerikanske regjeringen. Kampene var nå over, mens lakotaene sank ned i resignasjon og apati. I 1890 oppsto så en ny bevegelse med åndedans, som spredde seg som en farsott. Dansen skulle sørge for at de hvite skulle forsvinne og bøflene komme tilbake på prærien, slik at lakotaene kunne gjenopprette sin gamle livsstil. Åndedansen skremte de hvite makthaverne, og åndedans ble forbudt. Lakotaenes store høvding høvding Sitting Bull ble feilaktig mistenkt for å ha noe med bevegelsen å gjøre, og drept i sitt hjem. Hans flokk søkte seg i fortvilelse til hans halvbror Bigfoot, som fryktet for represalier og førte dem med seg til Red Clouds reservat lenger sør i håp om å finne tilflukt der. Han ble avvist og var på vei tilbake da hans flokk ble innhentet av en amerikansk hærstyrke. Gruppen hadde allerede overgitt seg da de ble slaktet ned i massakren ved Wounded Knee 29. desember 1890. Massakren, som myndighetene senere omtalte som slaget ved Woundet Knee, blir sett på som avslutningen av indianerkrigene.
20. og 21. århundre
Idag bor de fleste lakota i et av fem reservater i den vestlige delen av Sør-Dakota. Upper sicangu eller brulé bor i Rosebud, Pine Ridge er oglalas hjem, i Lower Brulé bor lower sicangu, i Cheyenne River bor flere av de syv lakota-gruppene – blant annet sihasapa og hunkpapa, og til slutt Standing Rock, som også er hjem for flere ulike grupper. Dette er ikke det eneste stedet lakota har slått seg ned, de bor også i det nordlige Fort Peck reservatet i Montana, Fort Berthold-reservatet nordvest i Nord-Dakota, og dessuten i flere mindre reservat i Saskatchewan og Manitoba. Under krigen om Black Hills flyktet forfedrene deres til «Grandmother's Land» (Canada) (på norsk: bestemors land). Mange lakota bor nå i byer i Black Hills-området som for eksempel Rapid City og Metro Denver.
Etnonymer
Lakota stammer fra ordet lakhóta «følelse av ømhet, vennlig, forbundet, alliert». De tidlige franske skriftene skiller ikke ut teton, men plasserer dem i en gruppe som kalles «sioux fra vest» sammen med andre santee- og yankton-grupper. De ble også for eksempel navngitt etter hvor de levde eller hvilken vindretning man måtte reise for møte dem. Eksempler på dette er scioux of the west, west schious, sioux des prairies, sioux occidentaux, sioux of the meadows, nadooessis of the plains, prairie indians, sioux of the plain, maskoutens-nadouessians, mascouteins nadouessi og sioux nomades.
Navnene teton og tintowan stammer fra lakota-navnet thíthųwą (betydningen av dette er ikke kjent). Dette var navnet andre sioux-grupper, utenfor lakota ga til lakota-gruppene. Andre variasjoner er for eksempel: Ti tanka, tintonyanyan, titon, thinthonha, tinthonha, tentouha, tintonwans, tindaw, tinthow, atintons, anthontans, atentons, atintans, atrutons, titoba, tetongues, teton Sioux og teeton.
Fremdeles har mange stammer fortsatt å kalle seg selv sioux, navnet alle dakota/lakota/nakota-folkene i det 19. og 20. århundre fikk av den amerikanske regjeringen. Noen stammer har tatt tilbake de tradisjonelle navnene, formelt eller uformelt: Rosebud Sioux Tribe er også kjent som sicangu oyate (Brulé Nation), og oglala bruker ofte navnet oglala lakota oyate, istedenfor det engelske "Oglala Sioux Tribe" (OST). På engelsk finnes en alternativ stavemåte for oglala, ogallala, men denne blir ansett for å være feil. Familiegruppene innen lakota har egne navn.
Lakota-stammer
Lakota er fra gammelt av inndelt i sju «stammer», som igjen er inndelt i flere familiegrupper:
Kjente lakota er blant annet Tatanka Iyotake (Sitting Bull) fra Hunkpapa, Tasunka witko (Crazy Horse) fra Minneconjou, Makhpyia-luta (Red Cloud), Hehaka Sapa (Black Elk) og Billy Mills fra Oglala.
Reservat
I dag bor halvparten av alle registrerte siouxer i et reservat.
Lakota-reservat som er anerkjent av den amerikanske staten er:
Bitten Modal
Bitten Modal (født 5. januar 1940, død 29. april 2008 i Flekkefjord) var en norsk journalist, feminist og forfatter. Hun var datter av tidligere ordfører Jakob Modal (KrF).
Hun utdannet seg i 1970-årene ved Norsk Journalistskole.
Sammen med blant andre forfatteren Bjørg Vik var hun med på å starte tidsskriftet Sirene i 1973. Det var en ressurssterk kvinnegruppe, som ytterligere ble styrket ved journalisten IdaLou Larsens inntreden i redaksjonen i 1974. Senere kom Bitten Modal til å trekke seg ut av redaksjonen, fordi hun mente tidsskriftet var blitt for tannløst. Hun ønsket større fokus på tiltak i arbeidslivet som kunne få kvinner flest til å engasjere seg. Kvinners hverdag og deres behov for selvutfoldelse ble viktige faktorer i Bitten Modals forsøk på å skape større bevissthet omkring feministiske standpunkter.
Angus Anson kraftverk
Angus Anson kraftverk er et varmekraftverk i Sioux Falls i Minnehaha County i delstaten Sør-Dakota i USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 436 MW fordelt på tre turbiner, på inntil 120–167 MW hver. Operatør er energiselskapet Northern States Power Co.
Bitten Modal
Sammen med SV-politiker og senere professor i sosialpsykologi Berit Ås, reiste Bitten Modal i 1974 til den internasjonale kvinnekonferansen i New York, hvor de også møtte Yoko Ono og John Lennon. Lennon var en av to menn til stede. Han satt midt i salen og gjorde opptak av foredragene, og spesielt Berit Ås' foredrag om ulikheter mellom mannsspråk og kvinnespråk vakte rockeartistens begeistring. Ettersom Lennon ønsket å få skrevet ut de foredragene som han syntes best om, og Bitten Modal kunne skrive på maskin etter touchmetoden, ble de begge invitert til å bo sammen med ekteparet Ono-Lennon i deres leilighet nær Central Park.
Bitten Modal ivret som styremedlem i Oslolaget av Norsk Kvinnesaksforening for å eksperimentere med nye aksjonsformer. For å motvirke at mannsmakt kun ble byttet ut med kvinnemakt, ville hun skape engasjement og aktiviteter som kunne føre til nye erkjennelser på det feministiske plan. Hun ønsket derfor å etablere en bred grasrotbevegelse, ikke en hvor bare noen ganske få kvinner i realiteten bestemte for alle de andre.
Frederikshavn kraftvarmeverk
Brenselskilden er industrivarme (varmedamp) fra et avfallsforbrenningsanlegg i området. Kraftvarmeverket produserer 2,5 MW elektrisitet og 12,5 MJ/sek fjernvarme. Årsproduksjonen er 16 GWh strøm og 227 TJ varme.
D.Gray-man
D.Gray-man (ディー・グレイマン, Dī Gureiman?) er en japansk manga som er skrevet og illustrert av Katsura Hoshino. Serien handler om gutten Allen Walker og vennene hans som er medlemmer i Black Order, en organisasjon av eksorsist (exorsister). Eksorsistene bruker en slags kraft, kalt Innocence, til å bekjempe Millennium Earl og hæren hans av akuma(Demoner).
Det er hittil lagd 103 animeepisoder av D.Gray-man fordelt over 3 sesonger.
I Japan ble D.Gray-man satt på hold to ganger i perioden 2007-2008, først fordi Hoshino ble hardt rammet av norovirus og senere fordi hun fikk en nakkeskade. Serien fortsatte kort tid etter begge hendelsene, men i november 2008 ble hun nødt til å ta en ny pause etter å ha skadet håndleddet. Publikasjonen ble gjenopptatt i mars 2009, men ble satt på hvil igjen den 11. mai. 17. august 2009 kom D.Gray-man tilbake i sesongmagasinet Akamaru Jump, med beskjed om at fra 4. november 2009, vil serien komme månedlig i magasinet Jump Square.
Plot
se også:Liste over figurene i D.Gray-man
Historien begynner i England i slutten av et fiktivt 1900-tall, og handler om 15 år gamle Allen Walker. På grunn av sin deformerte venstrehånd ble han forlatt av sine foreldre, men ble senere adoptert av en omreisende klovn kalt Mana Walker. Senere dør Mana av hittil ukjent grunn og Allen møter en person kalt Millennium Earl, som tilbyr seg å gjenopplive Mana. Millennium Earl lurer Allen til å tilkalle Mana, som kommer tilbake som en slags maskin kalt akuma(demon) og prøver å drepe ham. I det øyeblikket viser det seg at Allens hånd er et slags "anti-akuma" våpen som inneholder en substans kalt Innocence som aktiveres og gjør at Allen mot sin vilje dreper Mana. Før Mana igjen dør, kaster han en forbannelse over Allens venstre øye, som senere gir ham evnen til å se akumaenes sjeler. Raskt etter hendelsen blir Allen lærlingen til general Cross Marian, en eksorsist fra the Black Order, en hemmelig organisasjon som skal stanse Millennium Earls plan om å lede verden til døden. Men Earl har en hær av akuma, samt en "familie", Noah-familien, som består av 13 mennesker/etterkommere av Noah og som er en stor hindring for eksorsistene.
Stadler FLIRT
I september 2016 ble FLIRT-sett nummer 1,000 levert til kunde. Det er solgt over 2500 FLIRT togsett til over 20 land, noe som gjør den til firmaets bestselgende kjøretøy. NSB, og senere materiellselskapet Norske tog, har fått levert til sammen 150 FLIRT sett, hvorav 136 er elektriske (se type 74 og 75) og 14 (se type 76) er bimodale (elektrisk med mulighet for dieselelektrisk drift).
Sett nummer 50 ble levert til Norge januar 2014, nummer 100 juli 2018 og nummer 150 i november 2022.
Februar 2023 bestilte Norske tog 17 (med 100 opsjoner) FLIRT NEX tog som skal fungere som neste generasjon fjerntog. Den skal hete "Type 79" og forventet leveranse er i 2025-26.
Teknisk beskrivelse
Togsettene har siden starten vært tilgjengelig med elektrisk drift, og har siden 2012 også blitt levert med dieselelektrisk drift og siden 2017 i en bimodal versjon som kan gå på begge systemene. De kan ha fra to til åtte vogner, og blir siden 2016 markedsført i to varianter; FLIRT160 som er en lokal- og regiontogvariant med toppfart på 160 km/t og FLIRT200 som er en intercity- og langdistansevariant med toppfart på 200 km/t, men togene kan tilpasses forskjellige behov uavhengig av det. Togene har Jakobs-boggier mellom enkelte av vognene, og kan i enkelte konfigurasjoner oppnå en akselerasjon på opptil 1,2 m/s². Store deler av vognene har lavgulv og tilfredsstiller derfor generelle krav til tilgjengelighet for alle (universell utforming). Lavgulvløsningene gjør at mye av det tekniske utstyret er plassert på taket, noe som også gjør at det ligger bedre beskyttet og vil være lettere tilgjengelig for vedlikehold. Motorytelsen (dvs. maksimal effekt) er stor, men togene bruker like fullt mindre energi per sete-km enn forgjengerne.
Finland
Siden 2008 har en 3,2 meter bred variant av FLIRT med fire vogner bygget for 1,524 mm sporvidde blitt levert til Finland, hvor de har fått litra Sm5. De er bygget for å brukes i lokaltrafikken rundt Helsingfors og har 3+2 seter i bredden, som gir totalt 272 sitteplasser og teoretisk 340 ståplasser. Det ble opprinnelig bestilt 32 togsett i 2006, som ble fulgt av ni til i 2011, og i 2014 ble det bestilt 34 nye sett for å på sikt kunne erstatte alle gamle sett av typene Sm1 og Sm2, og for trafikken på den nye Ringbanen som ble åpnet 1. juli 2015. Senere har seks sett til blitt bestilt, som gir totalt 81 sett. I september 2016 ble togsett nummer 58 levert, som samtidig var FLIRT-sett nummer 1000 totalt. Fra og med 19. juni 2017 utføres all nærtrafikken i Helsingfors med Sm5.
Togene kjøres av statsbaneselskapet VR, men de eies av et nytt selskap som heter Huvudstadsregionens Vagnpark (finsk: Pääkaupunkiseudun Junakalusto). Dette er et interkommunalt selskap som er eid av Helsingfors, Vanda, Esbo og Grankulla, men også VR eier omtrent en tredel av det. Selskapet ble opprettet for å ha en bedre styring med utgifter i byens kollektivtrafikk, men det åpner også en fremtidig mulighet for å legge trafikken ut på anbud, der Huvudstadsregionens Vagnpark er eieren av materiellet. Inntil videre har VR monopol på all jernbanetrafikk i landet.
Norge
I 2007 startet NSB prosessen med å anskaffe 50 nye motorvognsett for trafikk på korte regiontogstrekninger, type 74, og lange lokaltogstrekninger, type 75. Meningen var at 30 sett skulle erstatte gammelt materiell, mens 20 sett skulle settes inn for å øke kapasiteten. En tilbudsforespørsel som også inkluderte en opsjon på 100 sett ble sendt ut i markedet med svarfrist 18. februar 2008, og de fem produsentene Alstom, Bombardier, CAF, Siemens og Stadler Rail deltok deretter i anbudet. Siemens var lenge ansett som favoritt til å vinne kontrakten, men 18. august 2008 besluttet styret i NSB å bestille 50 motorvognsett av typen FLIRT fra Stadler Rail til en totalkostnad på 4 milliarder kroner, med en generell opsjon på ytterligere 100 sett. Dette var NSBs største investering i skinnegående materiell noensinne. Av disse 50 første ble det bestilt 24 sett av type 74 (74-01–74-24) og 26 av type 75 (75-01–75-26). Leveringstidspunkt for hovedtyngden av settene i den første ordren ble satt til 2012 for å sammenfalle med omleggingen til helt nye grunnruter 9. desember samme år, som igjen var mulig fordi store dobbeltsporprosjekter på Askerbanen og Vestfoldbanen var ferdige.
15. oktober 2016 overtok materiellselskapet Norske tog eierskapet for alle de norske FLIRT-settene, og med det også ansvaret for de videre bestillingene. 4. august 2017 ble ytterligere 18 sett bestilt, som skulle bestå av fire sett av type 74 (74-38–74-41) og 14 sett av type 75 (75-72–75-85), men senere ble de to siste av type 75 (75-84–75-85) omgjort til to bimodale sett av type 76 (76-01–76-02) for Trønderbanen. 12. desember 2018 ble de 25 siste av de totalt 150 settene i opsjonen bestilt, som omfatter 13 sett av type 74 (74-42–74-54) og tolv av type 76 (76-03–76-14).
Med det vil de 150 leverte og bestilte settene totalt utgjøre 53 sett av type 74, 83 av type 75 og 14 av type 76. FLIRT-sett nummer 100 til Norge (75-64) ble levert sommeren 2018, og i mai 2020 hadde tallet nådd 121 (74-39). Høsten 2019 og vinteren 2020 foregikk leveransene av de siste tolv settene av type 75 (75-72–75-85), før man våren 2020 fortsatte med fire nye sett av type 74 (74-38–74-41) og de to første bimodale settene av type 76 (76-01–76-02). Leveransene vil fortsette til uti 2022, når det 150. og siste settet i opsjonen er levert. Opprinnelig var det planlagt å fase ut eldre materiell i takt med at de nye togene kom i bruk, men sterk trafikkvekst har imidlertid skapt behov for flere tog. Derfor vil Norske tog måtte sende ut nytt anbud om leveranser av mer materiell, men det er ingen selvfølge at det vil bli FLIRT som blir valget neste gang.
I motsetning til det meste av eldre norske togmateriell er FLIRT-settene hyllevare basert på standardkomponenter. De norske togsettene har likevel noen modifikasjoner. Mest synlig var utformingen av fronten, som ble betydelig endret for å gi føreren bedre beskyttelse i sammenstøt med blant annet elg og løse objekter i sporet, men denne endringen har senere blitt standard på FLIRT og andre materielltyper fra Stadler. Siden Norge har et bredere lasteprofil enn resten av Europa er også togene noen desimeter bredere enn vanlige FLIRT, som blant annet muliggjør 3 + 2 seteløsning i vogner for regiontog. De er også utstyrt med et system for å smelte snø og is på bremsene. Det at alle kritiske komponenter er bygget inn i toget eller plassert på taket er også en fordel om vinteren.
NSB stilte noen av verdens strengeste støykrav ved bestillingen av togsettene. Til tross for den høye ytelsen har det fått ry som et stillegående tog – både hørt utenfra, i kupeene og i førerrommet. Lokførerne slipper mer enn 70 dBA (desibel-A). Også Norsk forening mot støy har berømmet FLIRT-togene som stillegående ; på Støyfri dag i 2015 ble NSB overrakt foreningens hederspris for sin satsting på disse togene.
Hovedbasen for vedlikeholdet av de norske FLIRT-settene er på Sundland i Drammen, men type 74 vedlikeholdes også på Nylende i Skien. Når Vy Tog overtar persontrafikken på Vossebanen fra 13. desember 2020 og EuroMaint overtar vedlikeholdsansvaret for de ti settene av type 75-2 som går der, vil vedlikeholdet bli utført i Bergen.
Februar 2023 bestilte Norske tog 17 stk FLIRT NEX tog, med opsjoner på opp til 100. Togsettene skal kjøre som fjerntog under navnet "Type 79", med planlagt testing fra 2025, og skal bli tatt i bruk på Bergensbanen fra 2026 hvor de skal erstatte gammelt materiell som har nådd teknisk levealder. Modellen skal være utrustet med liggestoler, fleksible sovekupeer som kan brukes som lukkede sittegrupper, bistro og familieområde med leker for de minste.
Sveits
Schweizerische Bundesbahnen (SBB) har siden 2004 fått levert FLIRT-sett i flere forskjellige varianter basert på strømsystemene i landene de skal benyttes til og fra. RABe 521 kan også brukes i Tyskland, RABe 522 kan også brukes i Frankrike, RABe 523 kan kun brukes innenlands, og RABe 524 kan også brukes i Italia, der de også er kjent som ETR 150.
I tillegg finnes privatbaneutgavene RABe 526 som benyttes av Südostbahn (SOB) og RABe 527 som benyttes av Transports publics fribourgeois (TPF) og Transports publics neuchâtelois (transN).
I andre halvdel av februar 2009 ble et sett av type RABe 521 prøvekjørt i Norge. Dette var SBB RABe 521 011-7 «Oberdorf/Weissenstein», bygget i 2004 og hjemmehørende i Basel-området. Togsettet kom til Norge 16. februar, ble prøvekjørt en tur til Bergen 17.–18., flere turer mellom Hønefoss og Nesbyen 20.–24., en tur til Trondheim 26.–27., og forlot landet igjen 1. mars. Turene mellom Hønefoss og Nesbyen ble gjennomført for å teste påvirkningen på strømforsyningen. Det oppstod ingen større problemer under oppholdet i Norge.
Sverige
MTR Express, eid av det hongkongbaserte MTR Corporation, bestilte i november 2013 seks FLIRT-sett med litra X74. De er teknisk sett like NSB type 74, derav 74 i litraen, men har mer komfortabelt interiør og kaféavdeling for å brukes på lengre intercity-distanser. Det første settet ble levert i oktober 2014, og alle seks ble satt inn i trafikk på strekningen mellom Stockholm og Göteborg i løpet av 2015.
Tyskland
I Tyskland finnes det flere typer FLIRT både hos Deutsche Bahn og hos forskjellige privatbaner. Av den tidligere generasjonen finnes typene 426.1 (2-vogns), 427 (3-vogns), 428 (4-vogns) og 429 (5-vogns). Av den nyere generasjonen, med front tilsvarende de norske, finnes typene 1427 (3-vogns), 1428 (4-vogns), 1429 (5-vogns) og 1430 (6-vogns).
Norticats
NORticats er en norsk organisasjon for rasekatter og huskatter.
Klubben ble grunnlagt av Anita H. Engebakken (daværende president) og ble for første gang offentlig chartered/sertifisert 9. mai 2008.
NORticats er tilknyttet den nordeuropeiske regionen til TICA (The International Cat Association).
Både eiere av rasekatter og huskatter er velkomne til å være medlemmer og delta på med sine katter på utstillinger. Spesielt for TICA og NORticats er at huskatter får titler på lik linje med rasekatter, og er den eneste organisasjonen i verden som tillater huskatter å kunne stille til champion titulering ved utstillinger.
NORticats' mål er å fremme alle katters velferd, også huskattenes. Organisasjonen oppmuntrer de avlsprogrammer som prioriterer kattenes helse og velferd. De kattene som ikke er med i et bestemt avlsprogram blir oppfordret å bli kastrert.
Organisasjonen arrangerer utstillinger, og forsøker å fremme interesse, kunnskap, bevissthet og kattens status i samfunnet for alle typer tamkatter.
Klubbens formål:
Å fremme velferden til alle typer av katter, inkludert huskatter. Å oppmuntre de avlsprogrammer som prioriterer helsen og velferden til kattene. Å arrangere utstillinger og fremme interessen for, og kunnskap om, alle tamkatter. Å oppfordre til kastrering og sterilisering av alle katter som ikke spesifikt er en del av et aktivt avlsprogram. Å hjelpe til å fremme TICA i Skandinavia, spesielt i Norge, og oppfordre til registrering av katter i TICA.
Dea Trier Mørch
Dea Trier Mørch (født 9. desember 1941, død 26. mai 2001) var en dansk forfatter og grafiker.
Dea Trier Mørch begynte på Kunstakademiets malerskole som 16-åring og debuterte i 1961 på Kunstnernes Efterårsudstilling. Hun ble uteksaminert fra Kunstakademiet i 1964 og videreutdannet seg i 1960-årene flere steder i Øst-Europa. Hun startet i en abstrakt tradisjon, men fikk etter hvert et mer realistisk uttrykk, noe som blant annet knyttes til hennes sosialistiske overbevisning.
På slutten av 1960-årene begynte hun å skrive bøker, som hun ofte illustrerte med egne grafiske arbeider. I den samme perioden var hun med på å stifte det sosialistiske kunstnerkollektivet Røde Mor, blant annet sammen med Troels Trier, som hun bodde sammen med, og noen år var gift med. Han er far til hennes tre barn. Sønnen Tobias Trier er blitt kjent som musiker.
Dea Trier Mørch fikk et stort gjennombrudd med romanen Vinterbarn fra 1976, som senere ble filmatisert av Astrid Henning-Jensen. I denne og mange av de følgende romanene trer Mørchs politiske holdniger frem, i form av solidariteten med andre kvinner og troen på kollektivets rett over individets.
Yao Ming
Yao Ming (kinesisk: 姚明; pinyin: Yao Ming; født 12. september 1980) er en tidligere profesjonell basketspiller for Houston Rockets i National Basketball Association (NBA). Han var den høyeste spilleren i NBA da han var aktiv spiller med sine 2,29 meter.
Oppvekst og tidlig karriere
Yao, som ble født i Shanghai, Folkerepublikken Kina, begynte å spille for Shanghai Sharks som en tenåring, og spilte på lagets seniorlag i fem år i det kinesiske basketballforbundet (CBA). Siden han kom til NBA har han blitt valgt til å starte for Western Conference i NBA All-Star-kampen i alle sine sesonger, og har blitt stemt til All-NBA Team fire ganger. Dessverre har Yao mistet mye spilletid på grunn av skader i alle hans sesonger i NBA. Yao Ming ble skadet etter sluttspillet i 2009, og da bruddskaden i hans venstre ben forverret seg, måtte han stå over hele påfølgende sesong. Han hadde senere to operasjoner for å rette opp i skaden.
Personlig
Hans far, Yao Zhiyuan, er 2,08 m (6 fot og 10 tommer) og hans mor, Fengdi Fang, er 1,88 m (6 fot og 2 tommer). Hun var også kaptein på det kinesiske nasjonale kvinnelandslaget i basketball.
Yao er gift med Ye Li, som er tidligere spiller for Kinas kvinnelige basketlandslag. Han er en av Kinas mest kjente idrettsutøvere, og har sponsoravtaler med flere store selskaper. Hans første år i NBA var gjenstand for en dokumentarfilm kalt The Year of the Yao.
Wilhelm Christian Benecke Baron von Gröditzberg
Liv og virke
Fra 1793 arbeidet han for sine to onklers handelshus Gebrüder Benecke. Etter onklenes død ble han i 1806 sjef for handelshuset, og i 1807 ble han borger i Berlin. Der ble han utnevnt til byråd i 1809.
Takket være sine forbindelser som sjef for handelshuset Gebrüder Benecke, som han styrte på vegne av sine mindreårige fetre, bygget han opp en egen formue og ble eventyrlig rik. Han ble en av Berlins første handelsmagnater.
Juan Salas
Juan Salas (født 7. november 1978 i Santo Domingo, Den dominikanske republikk) er en tidligere profesjonell baseballspiller, som spilte for Tampa Bay Rays i Major League Baseball. Salas signerte med Tampa Bay 8. juli 1998 som fri agent, og debuterte i Major League 5. september 2006.
BITS (faggruppen)
BITS, Dataforeningens faggruppe for Brukervennlige IT-systemer, er en møteplass for mennesker med interesse for fagfeltene menneske-maskin interaksjon og brukskvalitet. Stiftet 1993. BITS-medlemmer jobber hovedsakelig med design og evaluering av brukeropplevelsen i interaktive løsninger.
Juan Salas
I mai 2007, ble han suspendert i 50 kamper for brudd på dopingbestemmelsene.
Wilhelm Christian Benecke Baron von Gröditzberg
Liv og virke
I 1810 ble han spurt til råds av fyrst Wittgenstein om et forslag om å opprette en nasjonalbank for Preussen.
BITS (faggruppen)
Målgruppe
Grafiske designere, webdesignere, interaksjonsdesignere, informasjonsarkitekter, brukskvalitetseksperter, usability analysts, brukervennlighetsspesialister, ergonomer, prosjektledere, utviklere og alle andre som er opptatt av menneske-maskin interaksjon.
Wilhelm Christian Benecke Baron von Gröditzberg
Liv og virke
I 1812 var han grunnlegger og første direktør for Berliner Feuerversicherungsanstalt, og i 1815 kjøpte han Kgl. Preußische Hauptnutzholz-Administration, et statsmonopol grunnlagt av Fredrik den store. Samme år gav han daglig opplysninger om utviklingen på Berlin børs til den prøyssiske finansministeren, grev Hans von Bülow.
Juan Salas
Han la opp i 2009 etter et kort opphold i Cleveland Indians.
BITS (faggruppen)
Styremedlemmer
BITS første styre besto av:
Wilhelm Christian Benecke Baron von Gröditzberg
Liv og virke
I 1820 gav han, etter formidling fra Henrik Steffens, Norge et statslån på en million speciedaler som forhindret at den norske staten gikk bankerott, og dermed klarte å bevare sin uavhengighet overfor Sverige. Norge kunne ikke få kreditt noen andre steder. Saken førte likevel til riksrettssaken mot grev Wedel-Jarlsberg.
I 1829 ble han adlet til baron Benecke von Gröditzberg. Han eide et palé i Unter den Linden 78 ved Pariser Platz i Berlin.
Benecke ble i 1822 gift med Marie-Luise du Titre, datter av den kjente sosietetskvinnen i Berlin, Madame du Titre. Hans barn, som ses på bildet til høyre, var Rudolph, Betty, Clärchen, Richard, Röschen og Wilhelm.
Han ble begravet på Gröditzberg.
Store Lungegårdsvannet
Store Lungegårdsvannet er en våg i Bergen kommune i Hordaland. Det ligger i overgangssonen mellom Bergen sentrum og bydelene i sør. Vågen var opprinnelig en arm av Puddefjorden, og blir i dagligdags tale gjerne kalt Storlungeren. Navnet kommer av Lungegården, en herregård som ble dannet av kjernen i Nonneseter klosters gods etter at dette ved sekulariseringen i 1528 ble overdratt til riksråd Vincens Lunge. Store Lungegårdsvann ble i middelalderen kalt Ytre Alrekstadvågen etter kongsgården Ålrekstad (mens Lille Lungegårdsvann ble kalt Indre Alrekstadvågen).
Historie
I 1930-årene var Store Lungegårdsvannet et attraktivt rekreasjonsområde med båthavner og strandbredder der byfolk holdt seg på fine dager. Fra 1950-årene ble vannet sett på som en ressurs for byen for å dekke akutte arealbehov innen trafikk og godstransport. Som en følge av dette har østre bredd lenge vært en «bakgård» preget av tilfeldige og gjentatte utfyllinger, og med en utilgjengelig og en lite attraktiv strandsone. Gamle Nygård bro går over Store Lungegårdsvannet, og er en vippebro som slapp dampbåten fra Lille Lungegårdsvannet ut til Laksevåg.
Gul anakonda
Gul anakonda (vitenskapelig navn: Eunectes notaeus) er en kvelerslange og hører til boaslangenes familie (Boidae). De holder hovedsakelig til i Sør-Amerika i land som Bolivia, Paraguay, Uruguay, vest i Brasil og nordøst i Argentina. Arten er representert i Kristiansand Dyrepark.
Den er mindre enn den mer kjente grønne anakondaen, og de blir som regel rundt 3 meter lange, men det har vært registrert slanger opp til 5 meter lange. De er gule med svarte flekker. De lever for det meste i vannrike steder som myrvann og sumper, da de er meget dyktige svømmere. De jakter ofte ved å angripe fra underflaten, dette er fordi de er tregere og mye mer klumsete på land. Kosten består blant annet av hjort, villsvin, fugler og små gnagere, men også dyr som lever i vann, som for eksempel fisk.
Die Wacht am Rhein
«Die Wacht am Rhein» er en tysk patriotisk sang fra midten av 1800-tallet. Teksten er diktet av Max Schneckenburger i 1840, og den kjente melodien er komponert av Karl Wilhelm i 1854. «Vakten ved Rhinen», som sangen handler om, skal sikre de områder vest for Rhinen som var et stridspunkt mellom Tyskland og Frankrike.
Tekst
Dette er de opprinnelige fem strofene i «Die Wacht am Rhein» samt tilføyelser:
Arkitekturåret 1922
Arkitekturåret 1922 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1922.
Lucy Wainwright Roche
Lucy Wainwright Roche (født 1981) er en amerikansk musiker, datter av musikerne Suzzy Roche og Loudon Wainwright III.
Die Wacht am Rhein
I senere bruk
«Die Wacht am Rhein» ble sunget av tyske soldater i filmen Casablanca. De tyske soldatene ble deretter overdøvet av franskmenn i eksil som sang «Marseillaisen».
I sin sosialkritiske sang «Lieb Vaterland» benytter Udo Jürgens innledningsordene i refrenget blant annet som en påminnelse om mørke sider ved tysk historie og samfunnsliv.
Lucy Wainwright Roche
Hennes tanter på morsiden er Maggie og Terre Roche som med Suzzy Roche dannet gruppen The Roches. Hennes halvsøsken er musikerne Martha Wainwright og Rufus Wainwright, og hennes tante på farsiden er Sloan Wainwright og hennes onkel på morsiden David Roche, også musikere. Lucy har sunget sammen med alle de før nevnte. Hennes egen stemme er blitt beskrevet som «klar som en klokke» av New York Times, og med de beste kvaliteter fra begge hennes foreldre.
Barndommen tilbrakte hun i en koffert, enten på turné med en av foreldrene eller skyflet rundt til ulike slektninger. På sin Myspace-side sier hun at «jeg elsket å være på turné som barn. Det var som å reise i en flokk, noe som var fundamentalt tiltrekkende på meg. Det omfattet de beste delene av en god bok: opp- og nedturer av en evigendrende, evigforandering eventyr, nye personligheter i hver by og hele tiden hadde jeg alt jeg trengte med meg: min familie, musikk og et vindussete i en buss».
Bjørg Øygarden
Bjørg Øygarden (født 2. juli 1960) er en norsk psykolog og forfatter. Hun vokste opp på Fie i Risør kommune mellom Tvedestrand og Risør.
Lucy Wainwright Roche
I beste familietradisjon skrev broren Rufus Wainwright sangen «Little Sister» for sine søstre, den yngste Lexie Kelly, Martha Wainwright og Lucy Wainwright Roche.
Bjørg Øygarden
Hun studerte psykologi på Universitetet i Oslo og er spesialist i klinisk nevropsykologi og i barne- og ungdomspsykologi. Før hun flyttet tilbake til Sørlandet, jobbet hun flere år i Kongsvinger. Bjørg Øygarden bor nå i Arendal med mann og to barn. Hun arbeider ved Habiliteringstjenesten for voksne ved Sørlandet sykehus Arendal.
Lucy Wainwright Roche
Lucy var en lærer i storbyen New York i flere år, men etter å ha koret broren Rufus i 2005 og 2006 besluttet hun å forsøke seg som utøvende musiker og låtskriver på heltid. I 2007 dro hun på turné sammen med hennes far, broren Rufus og flere andre musikalske akter. Samme år utga hun en EP under tittelen 8 Songs. I 2008 utga hun en oppfølger kalt 8 More som hadde blant annet en duett med skuespilleren Martha Plimpton.
Bjørg Øygarden
Øygarden fikk publisert en del dikt i Agderposten som tenåring, men det var først i 1990 hun fikk gitt ut sin første bok, Især Unni. Hennes bok Askeladden og de nye hjelperne ble nominert til Sørlandets litteraturpris for 2009. Fra 2001 har hun også bidratt som tekstforfatter til Granerevyen, og hun har fått bronse i NM i teatersport sammen med sitt lag fra Arendal Dramatiske Selskab.
New Zealand
New Zealand, eller Ny-Zealand, er en uavhengig stat og en del av Kongeriket New Zealand. Landet ligger i det sørvestlige Stillehavet. Maoriene kalte landet Aotearoa, som gjerne oversettes «den lange hvite skyens land».
New Zealand består i hovedsak av Nordøya og Sørøya. Hovedstaden er Wellington, som ligger sør på Nordøya. New Zealand har 4,7 millioner innbyggere (2018). Det bor flere på Nordøya enn på Sørøya, og over 50 % av befolkningen bor i Auckland-regionen på Nordøya. De to øyene er blant de største i verden. Det sammenlagte arealet er sammenlignbart med De britiske øyer.
Landet er et parlamentarisk demokrati. New Zealand har to avhengige områder, Tokelau og Ross Dependency. To stater er assosiert med New Zealand, Cookøyene og Niue.
Etymologi
I tillegg til Aotearoa finnes det et annet maorinavn for New Zealand: Niu Tireni, en oversettelse av det engelske navnet. Da Abel Tasman oppdaget New Zealand i 1642 kalte han landet Staten Landt. I 1645 døpte nederlandske karttegnere om landet til Nova Zeelandia etter den nederlandske provinsen Zeeland. Den britiske utforskeren James Cook anglifiserte senere navnet til New Zealand.
Naturgeografi
New Zealand består av to hovedøyer og flere mindre øyer. Sørøya har det største geografiske arealet. Den er delt på langs av Søralpene (Southern Alps). Landets høyeste fjelltopp Aoraki/Mount Cook ligger i denne kjeden med en høyde på 3724 moh. Det finnes 18 fjelltopper på Sørøya med en høyde på 3000 moh. eller mer. Nordøya har færre fjell enn Sørøya, men er preget av vulkansk aktivitet. Nordøyas høyeste fjell er den aktive vulkanen Mount Ruapehu (2797 moh.).
New Zealands totale landareal er 268,680 kvadratkilometer. Dette er omtrent det samme som Japan eller De britiske øyer. Landet er mer enn 1600 kilometer langt målt etter nord-nordøst-aksen det strekker seg etter.
Australia ligger på den andre siden av Tasmanhavet 2000 kilometer unna i nordvestlig retning fra hovedøyene. Eneste landmasse i sør er Antarktis, og i nord er de nærmeste naboene øyene Ny-Caledonia, Fiji og Tonga.
New Zealands eksklusive økonomiske sone er på 4 millioner kvadratkilometer.
Det finnes flere nasjonalparker i landet.
Øyer
New Zealand består av flere mindre øyer i tillegg til de to hovedøyene. De mest betydelige av disse er:
Klima
Klimaet på de to øyene er ikke særlig dramatisk, men ofte ustabilt. På breddegradene der Sørøya ligger er det svært lite landområder ellers på jorda, bortsett fra Patagonia, så den vestlige luftstrømmen kan ferdes nesten uforstyrret rundt jorda før den treffer New Zealand, som dermed ofte rammes av fronter. Siden landet ligger midt i store havområder blir det ikke så store temperaturendringer i forbindelse med frontene, men ofte kommer det mye regn og regnbyger, og nedbør som snø i de høye fjellene som dekker mye av landet.
New Zealand dekker et godt stykke fra sør til nord. Auckland er derfor i snitt et par grader varmere enn Christchurch. Fjellene har en god del å si for klimaet. Enkelte områder ligger i regnskygge og får så lite som 400 mm nedbør i året. De fleste områdene får derimot nedbør omtrent hver andre eller tredje dag og litt mer nedbør om vinteren enn resten av året. Vestsiden av øyene er en god del våtere enn de større byene, særlig på Sørøya. Hokitika, som ligger på kysten like vest for nasjonalparken Arthur's Pass, har en årlig nedbørsnormal på rundt 2800 mm. Isbreer og snø dekker fjellkjeden Søralpene der den totale årlige nedbøren (inkludert snøsmelting) kommer over 8000 mm. Det faller også snø i de lavereliggende områdene på østkysten et par gangar hver vinter. Tordenvær er sjelden i dette maritime landet.
Vind er en viktig klimatisk faktor på New Zealand, og ofte øker vinden på til kuling gjennom Cooksundet. Av og til kan en tørr og varm fønvind strømme ned på østsiden av Alpene. Her blir denne vinden kalt «norwester», og den fører ofte til langt mildere forhold om vinteren. Om sommeren kan den gi perioder med uvanlig høye temperaturer. Den mest spektakulære hendelsen var da restene av en tropisk syklon gikk over Søralpene 7. februar 1973. Christchurch og andre byer fikk da temperaturer opp mot 42 °C, langt over den tidligere nasjonale varmerekorden.
Nordøya ligger nærmere subtropiske strøk og har sjelden slike temperatursvingninger. Ved havnivå går temperaturen sjelden under 0 °C eller over 30 °C, men frost er mer vanlig i indre områder, og de høye vulkanske toppene er enda kaldere. De østlige områdene kan komme opp i 35 °C i fønvindsituasjoner.
Flora og fauna
I dag er det anslått at det finnes om lag 116 hekkende fuglearter på New Zealand, hvorav 72 endemiske. Kivier utgjør noen av dem, og alle fem artene er flygeudyktige. Mange forskere mener at siden New Zealand først i nyere tid fikk pattedyr, så har mange fugler i stedet tatt pattedyrenes økologiske nisje. Før de første menneskene kom til øyene regner man med at det var rundt 260 ulike fuglearter på New Zealand.
Da maoriene kom til New Zealand brakte de blant annet med seg rotter (Rattus exulans). De begynte også å jakte på fuglene, som ikke hadde en naturlige forsvarsmekanisme til beskyttelse mot menneskene. Moaene og mange andre endemiske arter døde derfor raskt ut, eksempelvis waitahapingvinen. De to siste gjenlevende broøgleartene i verden er også endemiske for New Zealand. Jakttrykket på artene eskalerte ytterligere da kaptein Cook brakte med seg europeerne til øyene i 1769. De introduserte flere rovpattedyr og husdyr, som hunder, katter, kveg og geiter med mer.
I 2016 lanserte regjeringen en plan om å utrydde introduserte rovdyr som rotte, røyskatt, fritte, possum og forvillede katter, innen 2050.
Demografi
New Zealands befolkning er på 5,084 millioner mennesker. Omkring 80% av befolkningen er av europeisk avstamning. Maorier er den nest største etniske gruppen med 14,7 % av befolkningen. I tiden mellom folketellingene i 1996 og 2001 vokste antallet mennesker med asiatisk opphav til 6,6 %. De er nå en større gruppering enn de med herkomst fra stillehavsøyene. (Merknad: Folketellingene godtar at folk identifiserer seg med mer enn én etnisk gruppe.)
West Yorkshire
West Yorkshire er et grevskap i England. Det ligger i regionen Yorkshire og Humber, og grenser mot Lancashire, Stor-Manchester, Derbyshire, North Yorkshire og South Yorkshire.
New Zealand
Demografi
Kristendom er den dominerende religionen på New Zealand, selv om mer enn 25 % av befolkningen ikke har noen religiøs tilknytning. Hovedgruppene innenfor kristendommen er anglikanere, presbyterianere, romersk-katolikker og metodister. Den newzealandskbaserte Ratana-kirken har også mange trofaste tilhengere blant maoriene. Av minoritetsreligionene er de største hinduisme, buddhisme og islam.
West Yorkshire
Det ble opprettet i 1974 i kjerneområdet av den tradisjonelle regionen West Riding of Yorkshire. I 1986 ble grevskapsrådet oppløst, slik at distriktene de facto ble enhetlige myndigheter.
New Zealand
Historie
New Zealand er den siste av de store landmassene som ble befolket. Polynesiere ankom omkring år 1280 og utviklet maorikulturen. I 2021 kom det frem nye opplysninger etter undersøkelser av sot fanget i isen i Antarktis. Undersøkelsen konkludert med at det var en markert økning i sot fra år 1297 og at soten med stor sikkerhet kom fra New Zealand. Konklusjonen var at soten skrev seg fra maorienes skogrydding på New Zealand da de etablerte seg der. Denne dateringen er en av de mest sikre for når maoriene kom til New Zealand.
West Yorkshire
West Yorkshire, som er omgitt av land på alle kanter, består av fem metropolitan borough (City of Bradford, Calderdale, Kirklees, City of Leeds og City of Wakefield) og deler grenser med grevskapene Derbyshire (i sør), Stor-Manchester (i sørvest), Lancashire (i nordvest), North Yorkshire (i nord og øst) og South Yorkshire (i sørøst).
New Zealand
Historie
De første europeere som nådde New Zealand, var ledet av nederlenderen Abel Tasman som seilte opp vestkysten av Sørøya og Nordøya i 1642. Nederlenderne kalte landet Staten Landt. Navnet ble senere endret til Nieuw Zeeland, etter provinsen Zeeland i Nederland. I 1769 foretok kaptein James Cook omfattende undersøkelser av New Zealand. Dette førte til hvalfangstekspedisjoner og med tiden betydelig europeisk kolonisering på 1800-tallet
West Yorkshire
Noen tjenester organiseres felles for alle distriktene i grevskapet, som politivesen, brannvesen og offentlig transport.
New Zealand
Politikk og administrasjon
New Zealand er et konstitusjonelt monarki og parlamentarisk demokrati. Ifølge Royal Titles Act 1974 er Charles III konge av New Zealand. Monarken blir representert som statsoverhode av generalguvernøren.
New Zealands parlament består av 120 representanter i New Zealand House of Representatives. Fra disse utpekes et kabinett med om lag 20 ministere. Det finnes ingen skriftlig grunnlov. New Zealands kabinett er ledet av statsministeren. Fra januar 2023 er dette Chris Hipkins, som også (fra 2023) er leder for New Zealand Labour Party.
På New Zealand blir valg avholdt hvert tredje år. Det er fem politiske partier representert i nasjonalforsamlingen, kalt House of Representatives. Ved valget i 2020 fikk New Zealand Labour Party rent flertall med 65 av nasjonalforsamlingens 120 seter.
New Zealand er medlem av FN og Samveldet av nasjoner. Landet har inngått sikkerhetspakten ANZUS med Australia og USA. Fra 1985 har New Zealand nektet amerikanske atomdrevne fartøyer å ankomme landets havner. I 1986 frasa derfor USA seg sine ANZUS-forpliktelser overfor New Zealand. New Zealand har ikke formelt brutt pakten.
New Zealand er medlem av APEC og OECD.
Rettssystem
I 2003 ble loven om opprettelsen av en ny høyesterett vedtatt i landets parlament med godkjennelsen av Supreme Court Act. Tidligere var landets høyeste rettsinstans Privy Council i London. Fra og med 2004 er Supreme Court of New Zealand i Wellington høyeste rettsinstans.
Lokale styresmakter
I begynnelsen av kolonitiden ble New Zealand delt opp i provinser. Av finansielle grunner ble disse avskaffet i 1876 slik at makten kunne bli sentralisert. Resultatet av dette er at New Zealand ikke har noen forvaltningsnivå mellom riksnivå og lokalnivå. Folk identifiserer seg imidlertid ennå med provinsene, og det er rivalisering mellom disse på idrettsarenaene.