cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hwang Kyo-ahn
Andre hendelser
Den 15. juli 2016 utbrøt store protester under en tale som Hwang Kyo-ahn holdt. Han ville utplassere et anti-missilsystem, det såkalte THAAD, som Sør-Korea var tilbudt å kjøpe av USA. Kyo-ahn møtte sterk motstand, fremfor alt landsbygdene der systemet skulle utplasseres. Missilsystemet skulle installeres omkring 250 kilometer sørøst for hovedstaden Seoul. Det ble levert protestlister. Under talen ble egg og vann kastet på ham. Talen måtte avbrytes og stedet evakueres. Som en konsekvens ble Hwang Kyo-ahn bedt om å gå som statsminister senere samme år. Han fikk imidlertid fortsette.
Air Force Office of Special Investigations
Air Force Office of Special Investigations (AFOSI) er en kriminalpolitiavdeling i det amerikanske Flyvåpendepartementet, etablert 1. august 1948. AFOSI etterforsker alvorlig kriminalitet innenfor og rettet mot det amerikanske flyvåpenet.
AFOSI har 2,738 ansatte, herunder 1,253 soldater, 311 offiserer og 389 reservister. Blant de ansatte er 2,029 spesialagenter med politimyndighet.
Jan Wølner
Wølner debuterte som pianist som 20-åring i 1930. Siden hadde han flere oppdrag i inn- og utlandet. Et av hans mest kjente verk er slageren «Sommer i Palma» som ble sunget av Nora Brockstedt. Sangen vant Melodi Grand Prix i 1961 og kom på en sjuendeplass i Eurovision Song Contest i Cannes samme år. Wølner fortalte at han fikk inspirasjonen til å skrive sangen under et ferieopphold i Sør-Spania høsten 1960. Han hadde verken tv eller Melodi Grand Prix i tankene da han skrev syden-hyllesten, men han sendte notene til tekstforfatter Egil Hagen da han så utlysningen til Melodi Grand Prix 1961.
I 1968 vant han TONO-prisen Årets verk for komposisjonen «4 akvareller».
Diskografi
Noen av Wølners utgitte verker:
Anaïs Bescond
Hun representerte Frankrike under Vinter-OL 2014 der hun tok to femteplasser på sprinten og normaldistansen. Hun var med på Frankrikes lag som ble verdensmester i mix-stafett under VM i skiskyting 2016 i Holmenkollen.
Bossionus
Bossionus er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).
Utseende
Små (ca. 4-5 millimeter), avlange, sylindriske, matt brunlige råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske korte og kraftige, sagtakkede eller litt kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er avrundet firkantet, noe hvelvet, med uttrukne bakhjørner. Pronotum og dekkvinger slutter tett mot hverandre. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. Dekkvingene er avlange, parallellsidige, så brede som brystskjoldet, uten lengdestriper. Beina er temmelig korte.
Levevis
Biologien til denne slekten er ukjent, men larvene utvikler seg trolig i død ved.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Brasil.
4. etappe av Tour de France 2023
4. etappe av Tour de France 2023 gikk fra Dax til Nogaro 4. juli 2023.
Jasper Philipsen vant etappen.
Blaauwgården
Blaauwgården ligger i C. Sundts gate 1 i Bergen og er tegnet av arkitekt Leif Grung i 1936. Grung har fortolket de tradisjonelle sjøbodene i et funksjonalistisk formspråk. Opprinnelig var gården bygget som kontor- og lagerbygg. Kontordelen fikk en vertikal artikulering, mens lagerdelen mot Vågen preges av horisontalitet. I dag er gården innredet til kontor også i lagerdelen mot Vågen. I 1949 fikk Leif Grung Houens fonds diplom post mortem for Blaauwgården.
Gnålodden
Gnålodden er en odde i Hornsund på sørsiden av Wedel Jarlsberg Land på Spitsbergen på Svalbard. Den danner grensen mellom Burgerbukta i øst og Sofiebogen i vest, under fjellmassivet Sofiekammen. Punktet ligger for øvrig omtrent midt mellom Isbjørnhamna og Adriabukta.
Her ble det i den norske fangstperioden i mellomkrigstiden oppført en bistasjon (under hovedstasjonen i Hyttevika) ytterst på odden, antakelig av Henrik Wallum men også med bruk av bl.a Anders Sæterdal. Området inngikk i Fagstfelt 3 (Nordre Hornsund) og hytta ble tidvis kalt «Fuglefjell». Det var en vannkilde 100 meter fra hytta.
Alex (papegøye)
Alex (født 1976, død 6. september 2007) var en jakopapegøye som var forsøksdyret i et 30-år langt eksperiment utført av dyrepsykologen Irene Pepperberg. Eksperimentet ble i starten utført ved University of Arizona og senere ved Harvard University og Brandeis University. Da Alex var rundt ett år gammel, kjøpte Pepperberg han i en dyrebutikk. Navnet var opprinnelig ikke et akronym, men har siden blitt brukt som en forkortelse for avian language experiment og avian learning experiment.
Før Pepperberg startet arbeidet sitt med Alex var det stort sett trodd at dyr trengte en stor primathjerne for å kunne bruke og forstå språk; fugler skulle ikke ha vært intelligente nok til å skikkelig ta i bruk språk, og det var derfor ment at deres tilsynelatende bruk av språk besto i hovedsak av herming og repetisjon, som kunne brukes til kommunikasjon. Alex' ferdigheter i språkbruk satte dette i tvil, og støttet ideen om at fugler ikke bare kan bruke språk, men også resonnere på et grunnleggende nivå, i tillegg til å bruke ord kreativt. Pepperberg skrev at Alex' intelligens var på rundt samme nivå som delfiner og hominider. Hun har også skrevet at Alex viste intelligens var innen visse områder på samme nivå som et fem år gammelt menneskebarn, og at han ikke ennå hadde nådd sitt fulle potensial da han døde. Hun mente at han hadde en følelsesmessig utvikling på nivå med et to år gammelt menneske barn da han døde.
Tidlig liv
Irene Pepperberg kjøpte Alex i en dyrebutikk ikke langt unna O'Hare internasjonale lufthavn i Chicago mens hun drev forskning ved Purdue University. Pepperberg tror at Alex fikk vingene sine klipt da han var ung, som hindret han i å lære seg å fly.
Trening
Alex' trening besto av en rollemodell/rival-teknikk, utviklet av Pepperberg, hvor Alex observerer to trenere; den ene utfører handlingen som Alex skal plukke opp, og sees på som en rival til Alex for den andre trenerens oppmerksomhet. Trenerne i denne modellen bytter roller slik at Alex kan se at prosessen er interaktiv. Pepperberg bemerket at de gangene hun og en assistent var trenere og hadde en samtale, ville Alex rette på dem hvis de gjorde feil.
Denne teknikken hjalp Pepperberg med å trene Alex i tilfeller hvor andre forskere ikke hadde klart å trene papegøyer i toveiskommunikasjon. I senere deler av eksperimentet tok Alex på seg rollen som en av trenerne og hjalp Pepperberg og assistentene hennes med å trene andre papegøyer. Alex øvde også noen ganger på ord mens han var alene.
Ferdigheter
Pepperberg har ikke sagt at Alex tok i bruk språk, men heller en form for toveiskommunikasjon. I 1999 skrev Pepperberg at han kunne identifisere 50 forskjellige ting og mengder så høye som seks. Han kunne også skille mellom syv forskjellige farger og seks former og forsto konseptene «større», «mindre», «likt» og «forskjellig», og at han var i ferd med å lære seg «over» og «under». Alex viste også evnen til å skjønne objektpermanens, altså at ting fortsetter å eksistere selv om man ikke ser det. Han ble overrasket og sint når han ble vist noe ikkeeksisterende eller noe annet enn han hadde forventet i prøvene hans, og trodde derfor at ting ble gjemt fra han.
Alex hadde et ordforråd på over 100 ord, men var unik i at det virket som at han hadde en forståelse for hva han sa. For eksempel, når Alex ble vist en ting og spurt om dens farge, form og materiale, så kunne han svare riktig. Han kunne beskrive en nøkkel som en nøkkel, uavhengig av størrelse eller farge, samtidig som kan kunne finne ut av hvordan den var ulik andre nøkler. Mens han så seg selv i et speil, spurte han om hvilken farge han var, og lærte deretter at han var grå etter at ordet ble repetert til han seks ganger. Dette gjorde han enten til det første og eneste dyret som har spurt et eksistensielt spørsmål, eller så var frasen hans plassert slik at den virker som et spørsmål.
Alex skal også ha forstått hvem sin tur det er til å snakke i en samtale, i tillegg til å noen ganger ha forstått syntaksen i språket. En gang kalte han et eple for en «banerry», som en venn av Pepperberg mente var en sammensetning av ordene «banana» (banan) og «cherry» (kirsebær), to frukter han var mer kjent med.
Alex kunne til en viss grad plusse sammen tall, i tillegg til å gjenkjenne antallet lignende ting på et brett. Pepperberg sa at om han ikke kunne telle, så kunne dataene tolkes som at han kunne raskt ta et omslag, bedre enn mennesker kan. Når han var lei av å bli testet, sa han at han ville «tilbake», som betød at han ville tilbake til buret sitt. Generelt sett brukte han frasen «wanna go [sted]» for å uttrykke hvor han ville. Han ville protestere om han ble tatt med et annet sted enn det han uttrykket, og ville sitte stille om han ble tatt dit han ønsket. Han ble ikke trent opp til å fortelle hvor han ville, men plukket det opp selv av å bli spurt hvor han ville.
En gang da Alex ble gitt flere fargede klosser (to røde, tre blå og fire grønne), spurte Pepperberg om hvilke tre klosser hadde samme farge ved å si «What color three?», og forventet han å si blå. Til tross for dette, siden Alex hadde blitt spurt spørsmålet før, virket det som om han begynte å kjede seg. Han svarte fem flere ganger, for så at Pepperberg spurte et nytt spørsmål, denne gangen om hvilke fem klosser hadde samme farge, som Alex svarte ingen til. Dette tyder på at papegøyer, på samme måte som barn, kan kjede seg. Noen ganger svarte Alex feil på spørsmål, selv om han allerede viste det riktige svaret.
Videre undersøkelser tyder også på at Alex forsto likheten mellom fire blå ullballer på et brett og fire tangenter på et piano. Pepperberg trente også Alex til å forstå at tegnet 4 er det samme som ordet fire. Alex viste også noe forståelse for personlige pronomen; han brukte forskjellige ord da han refererte til seg selv eller andre, som indikerer at han forstår forskjellen mellom jeg og du.
I juli 2005 kunngjorde Pepperberg at Alex forsto konseptet om null. Om han ble spurt om forskjellen mellom til like ting, ville han si at det var ingen forskjell, som tyder på at han forsto konseptet om «null» eller «ingenting». Om han ble presentert et tomt brett, beskrev han tingene på den som «ingenting». I juli 2006 oppdaget Pepperberg at Alex oppfattet optiske illusjoner på en lignende måte som mennesker.
Pepperberg drev og trente Alex til å kjenne igjen engelske grafemer, i håp om at han etter hvert ville relatere et skrevet engelsk ord med det uttalte ordet. Han kunne kjenne igjen enkeltlyder fra bokstavkombinasjoner, for eksempel «sh» og «or».
Dødsfall
Alex døde 6. september 2007, 31 år gammel. Dødsfallet kom som en overraskelse, siden gjennomsnittsalderen til jakopapegøyer når de dør er 60 år. Han virket frisk dagen før, men ble funnet død om morgenen. Ifølge en pressemelding gitt ut av Alex Foundation var Alex i god form under sin forrige årlige medisinske undersøkelse, som var cirka to uker før han døde. Ifølge veterinæren som utførte obduksjonen, var det ingen åpenbar grunn til at han døde. I ettertid har det blitt kjent at dødsfallet skyldtes åreforkalkning. Ifølge Pepperberg, vil ikke Alex' dødsfall sette en stopper for forskningen hennes, men vil bremse den ned. Laboratoriet hun arbeider i har to andre fugler, men de kan ikke sammenlignes med Alex. Alex' siste ord til Pepperberg var «You be good, see you tomorrow. I love you.» (norsk: «Du være bra, sees i morgen. Jeg elsker deg»). Dette var de samme ordene som han sa hver natt før Pepperberg forlot laboratoriet.
Darwin International
Darwin International var et tysk pyramidespill grunnlagt av Volker Hartzsch i 1998. Selskapet var registrert på Malta, men hadde hovedkontor i Gibraltar. I Norge hadde selskapet avtaler med et trettitalls selskaper, deriblant Esso, NetCom og Tindra.
Konseptet bak Darwin International var å verve personer til å kjøpe såkalte fordelspakker som skulle gi rabatter på innkjøp av husholdningsartikler. Salg av disse genererte bonuser oppover i hierarkiet, og nye medlemmer ble lokket med store inntekter. Totalt klarte selskapet å verve over 100.000 personer, drøyt 10.000 av disse var nordmenn. Blant dem som tapte penger var trossamfunnet Levende Ord.
Stig Arne Hanssen var blant de første Darwin-selgerne i Norge. Han ble senere en av de norske toppselgerne i nettverksselskapet Forever Living. Sentral i den norske utbredelsen var også Dagfinn Rognerud som senere sluttet seg til pyramidesepillet World Games Inc. før han ble landsleder i nettverksselskapet Better Globe. I toppen av det svenske nettverket befant Leif Lindseth seg, senere sentral i å utbre Kyäni til det norske markedet.
Aritana Yawalapiti
Aritana Yawalapiti (født i 1949, død 5. august 2020 i Goiânia) var høvding for xingu-folket i Mato Grosso i Brasil og president for miljøforskningsinstituttet Xingu Ethno (IPEAX).
Han ble fra barnsben av forberedt på at han skulle bli høvding. På 1980-tallet ble han høvding for yawalapitifolket, og engasjerte seg for deres og andre urinnvåneres rettigheter, særlig hva angår landavgrensning, miljøvern, helse og utdanning.
Han ble på grunn av denne virksomheten også en lederskikkelse for langt flere urfolksgrupper, især for dem som bodde i Xingu nasjonalpark.
Yawalapiti døde 5. august 2020 i en alder av 71 år av covid-19.
TV-året 1974
TV-året 1974 er en oversikt over hendelser, program og fødte og avdøde TV-personligheter i året 1974.
Sparkassen Giro Bochum
Sparkassen Giro Bochum er et tysk endagsritt i landeveissykling. Rittet ble første gang arrangert i 1998, og går i august. Det har status som 1.1 av UCI, og er en del av UCI Europe Tour. Rittet arrangeres i Bochum.
Dhurgham Ismail
Dhurgham Ismail (født 23. mai 1994) er en irakisk fotballspiller.
Han representerte Irak under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i gruppespillet med det irakiske U23-landslaget.
Bhojpur lufthavn
Bhojpur lufthavn er en flyplass for Bhojpur, en by i Bhojpur-distriket i Kosi i  Nepal.
Franziska Preuß
Franziska Preuß (født 11. mars 1994 i Wasserburg am Inn i Bayern) er en tysk skiskytter.
Bhojpur lufthavn
Flyplassen ligger på 1 219 moh. Den har en rullebane som er 533 meter lang. Flyplassen er viktig fordi det er bare 3,5 km. vei i Bhojpur.
Styltesko
Styltesko, også kalt chapins, chapiney, chopines og koturner, er sko med et vaseformet understell eller en svært høy såle. Slike sko var blant annet del av kvinnemoten i Europa på 1400-,1500- og 1600-tallet, særlig i Venezia og under renessansen.
Franziska Preuß
Preuß representerte Tyskland under Vinter-OL for ungdom 2012 i Innsbruck, der hun deltok i alle fire skiskytterøvelsene og endte opp med tre gull og ett sølv.
Nicolas Pignatel Jenssen
Den 5. januar 2018 skrev han proffkontrakt med Stabæk.
Den 19. januar 2018 fikk han sin A-lagsdebut for Stabæk i en treningskamp mot Kongsvinger.
Franziska Preuß
Preuß gikk på det tyske laget som tok stafettgull under VM i skiskyting 2015 i Kontiolax.
Styltesko
Historikk
Styltesko i form av koturner (på gresk kothurnos og latin cothurnos), støvler med høye lærsåler, snøring og åpen fot, ble brukt av greske skuespillere i Oldtidas Hellas. Styltesko er også kjent fra Midtøsten som badesko for kvinner.
Nicolas Pignatel Jenssen
Den 1. juli 2020 fikk han sin Eliteserie-debut for mot.
Styltesko
Historikk
Styltesko ble populære blant elegante kurtisaner og fornemme damer i Venezia fra cirka 1340 til 1700. Slike sko liknet patiner, det vil si tresandaler eller undersko som beskyttet føtter, fottøy og klesdrakt mot søle og vann omtrent på samme måte som tresko eller kalosjer. Styltesålene var vanligvis av tre eller kork. De skulle løfte bæreren vekk fra bakken, beskytte kropp og klær, men også gjøre henne høyere. Jo høyere sko, jo finere var det. Typisk sålehøyde var 15 cm, men kvinner med spesielt høy status kunne ha sko som var høyere enn en halv meter. Fordi det var vanskelig å holde balansen i styltesko, kunne damer i slikt fottøy ledsages av en eller to støttende tjenere, et ytterligere tegn på stor rikdom.
Nicolas Pignatel Jenssen
Den 29. juli 2020 skrev han under en ny kontrakt med Stabæk ut 2022.
Solhaug skole (Bergen)
Solhaug skole var en skole i Bergen, opprettet i 1922. Fra 1922 var den en barneskole, eller såkalt «småskole», med elever fra 1. til 3. trinn og et fjerde kun for jenter. Etter 1939 ble skolen reorganisert til hjelpeskole for skolesvake, og fra 1977 spesialskole for barn med adferdsvansker. Skolen ble lagt ned i 2003. Høsten 2004 startet daVinci Montessoriskole drift i bygningen. Eiendommen har i dag adresse Jacob Aallsvei 26.
Bygningen
Bygningen er opprinnelig en vakker og staselig trevilla fra 1899, og ligger på toppen av en høyde i Inndalen. Statsråd Gerdt Meyer Bruun fikk boligen reist mens han oppholdt seg i England. Det fortelles at han fikk bygningstegninger sendt fra London til byggmesteren i Bergen. Denne mistok alen for meter, og bygget ble betraktelig større enn det var tenkt.Trebygningen har to runde tårn på forsiden. I første etasje på innsiden av bygningen fantes en stor hall med vinterhage. Rundt denne var det seks gode rom.
Lea Hall
I 1915 kjøpte den suksessrike unge skipsmegleren Erik Grant Lea eiendommen fra Brun. Selve huset kalte han Lea Hall. Tomten var på omtrent 150 dekar, men Lea overlot over 100 dekar fra Finnbergåsen og ned mot Solheimsvannet til Bergen kommune. På de resterende 45 dekar anla han Leaparken, som senere ble Solhaug park. Til bygningen hører en gartnerbolig og en låve.
I 1920 kom krakket, og Grant Lea ble ruinert. Bergen kommune kjøpte eiendommen for 250.000 kroner. Planen var å gjøre villaen tilgjengelig for Kirke- og undervisningsdepartementet for den første lærerskole i landet. Men denne ble lagt til Trondheim. Villaen ble derfor omgjort til skole.
Småskolen
Solhaug skole startet med elever fra 1. til 4. trinn i 1922. Rommene i første etasje ble benyttet til klasserom og ett lærerrom, mens vinterhagen ble omgjort til gymnastikksal. Lærerne var alle kvinner, og fru Børseth Fossmark var bestyrer. En av lærerinnene, Johanne Grieg Cederblad, søster av Nordahl Grieg, skrev sine erindringer fra denne tiden i boken ”Barn”. Elevene ble etter fjerde klasse overført til Ny-Krohnborg skole, og til Fridalen skole da den stod klar.
Våren 1939 gikk de siste barneskoleelevene ut av småskolen på Solhaug.
Hjelpeskolen
Ifølge folkeskolelovene av 1936 og innføring av Normalplanen i 1939 startet et prosjekt med formål å skille ut de svakeste elevene fra den såkalte «Enhetsskolen», som skulle være for såkalt normale elever. Tidligere hadde man ordnet saken ved å opprette særklasser innen den enkelte skole. Det ble nå etablert hjelpeskoler og hjelpeklasser for de svake elevene, som et eget skoleslag mellom den såkalte åndssvakeskolen og normalskolen. Det skulle dermed være egnet for de normale elevene, som av ulike årsaker hadde spesielle lærevansker. I Bergen ville man legge skolen til vakre omgivelser utenfor byen, og valget falt på Solhaug skole. Høsten 1939 ble det satt opp 6 hjelpeklasser ved Solhaug skole. Det fantes også hjelpeklasser ved Krohnengen skole og på Lungegården skole for den høyere skolen, men Solhaug skole var den eneste med kun denne typen elever. Lærer Andreas Barstad skulle være tilsynslærer ved skolen. Hensikten med å plassere alle elevene i en egen skole var å forhindre mobbing, og gi mulighet for tilpasset undervisning i det tempo eleven trengte. Elevene ble evaluert ut fra sine forutsetninger, med enkelte tilføyelser på vitnemålet. De fleste elevene klarte seg godt i ettertid. Dessverre ble Solhaug skole beslaglagt av tyskerne under krigen, og elevene flyttet til Fridalen skole. Men allerede 15. mai 1945 startet undervisningen opp igjen, etter midlertidig opphold andre steder i byen.
I første etasje hadde man klasserom og lærerværelse som tidligere. I andre etasje ble et stort rom disponert til håndarbeid- og undervisningsrom, mens et mindre rom ble skolekjøkken. Under skråtakene ble det også plass til et kummerlig sted for sløyd. I det ene tårnrommet var det legerom og i det andre materialrom. I 1946 var det 11 klasser på skolen. I 1953 var elevtallet 178, fordelt på 13 klasser. Samme år ble Lars Hauge, med erfaring fra Kalmarhagen skole for evneveike, ansatt som overlærer. Han fikk i oppgave å bedre undervisningsforholdene. Klassetallet holdt seg på samme nivå fram til 1963. Da var det samme antall hjelpeklasser på Krohnengen skole. Omleggingen av hjelpeundervisning på 60-tallet gjorde at elevtallet på hjelpeskolene sank. Hjelpeklasser ble til hjelpegrupper. I 1970 var det kun 72 elever tilbake på Solhaug skole, og i 1975, 27 elever. I 1977 ble Solhaug skole avviklet som hjelpeskole og fikk i stedet status som spesialskole for barn med adferdsvansker.
Spesialskole
I 1977 ble Solhaug skole spesialskole for barn med adferdsvansker. Margrethe Rommetveit fungerte som rektor, og fra 1981 var Ragnar Tvinnereim rektor. Fra 1985 var Ivar Ukvitne rektor. Solhaug skole var da en kommunal skole med plass til fra 12–16 elever med adferdsvansker, fortrinnsvis fra 7. til 9. trinn. Skolen hadde da ti ansatte, hvorav seks i pedagogiske stillinger. Elevene var kontinuerlig i vurdering om tilbakeføring til den skolen de soknet til, og de fleste tok eksamener her. Det var også mulig å ta grunnskoleeksamen ved spesialskolen.
Arkivet
Arkivet etter Solhaug finnes ved Bergen byarkiv. Solhaug skole ble først etablert i 1923, men arkivet inneholder materiale fra 1895–1981. Det eldste materialet er fra Lungegården, Fortunen og Krohnengen skoler, som hadde hjelpeklasser. I arkivet finnes møtebøker etter lærerråd fra 1895–1980, etter Solhaug skoles vel (foreldreforening) 1954–1981, og etter Samarbeidsutvalget 1925–1973. Her finnes også saks- og korrespondansearkiv fra årene 1923–1982. Informasjon om elevene som gikk på skolen finnes i registre og elevmapper, klasselister og dagbøker, samt eksamen- og vitnemålsprotokoller. Sistnevnte kan også finnes i arkiver etter den skolen eleven egentlig hørte til.
Steinvika
Steinvika er ei bukt på sørvestsiden av Sør-Spitsbergen, nordvest for Hornsund. Den ligger sørvest i Wedel Jarlsberg Land, innenfor Dunøyane, og under Torbjørnsenfjellet (665 m). Bukta er lang og smal, og avgrenses i nord mot Hyttevika av Sæterdslsodden, og i sør av Russepynten. Det er Dunøysundet som avgrenser bukta i vest mot Dunøyane og havet.
Her ligger en hustuft etter en russisk pomorhytte fra tidlig på 1800-tallet.
Filosofiåret 1635
Filosofiåret 1635 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1635.
Fuyuko Tachizaki
Fuyuko Tachizaki (født Suzuki 13. januar 1989 i Kitaakita i prefekturet Akita) er en japansk skiskytter.
Hun representerte Japan under Vinter-OL 2010 og 2014. Hennes beste individuelle OL-plassering er 32.-plass fra jaktstarten i Sotsji.
Hennes beste plassering på en sprint, var en 21.- plass i Hochfilzen i 2020.
Michel Benita
Biografi
Benita flyttet til Frankrike med foreldrene sine da han var fem år. Han studerte først gitar på Montpellier Academy of Music, og fortsatte videre med bass. Han etablerte seg først i Sør-Frankrike med musikere som Jean-Marc Padovani, Guy Lafitte og Bill Coleman, før han studerte under Henri Texier. I 1981 flyttet han til Paris, hvor han jobbet som studiomusiker. Han spilte nå med musikere som Michel Portal, Joe Lovano, Lee Konitz, Daniel Humair, André Ceccarelli, Michel Legrand, Horace Parlan, Archie Shepp og Adam Nussbaum.
Han ble med i kvartetten til François Jeanneau, og ble også en del av den første utgaven av Orchestre National de Jazz i 1986, og de var på turné i Europa og Afrika. I 1988 presenterte han sine egne komposisjoner i en kvartett med pianisten Rita Marcotulli. Hans varme, kraftig og fleksibel basstone førte til samarbeid med musikere som Gil Evans, McCoy Tyner, Toots Thielemans, Judy Niemack, Urs Leimgruber, Don Friedman og Dino Saluzzi.
Benita ledet bandet Palatino sammen med Aldo Romano, Paolo Fresu og Glenn Ferris, og de turnerte i hele Europa. Han dro på en verdensturné med Erik Truffaz, jobbet med Nu Jazz og spilte også med Robert Wyatt. Han har også jobbet med Aldo Romano, Marc Ducret, Martial Solal, Lee Konitz, Andy Sheppard, Dino Saluzzi, og Archie Shepp. Han initierte ELB trio i 1999 med den Vietnamesisk-Franske gitaristen Nguyên Lê og den amerikanske trommeslageren Peter Erskine.
Saad Abdul-Amir
Saad Abdul-Amir (født 19. januar 1992) er en irakisk fotballspiller.
Han representerte Irak under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i gruppespillet med det irakiske U23-landslaget.
Hyttevika
Hyttevika er ei bukt på sørvestsiden av Sør-Spitsbergen, nordvest for Hornsund. Den ligger sørvest i Wedel Jarlsberg Land, innenfor Dunøyane, og under Gullichsenfjellet. Bukta er lang og smal, og avgrenses i nord mot Nottinghambukta av Kvartsittodden, og i sør mot Steinvika av Sæterdalsneset. Det er Dunøysundet som avgrenser bukta i vest mot Dunøyane og havet.
Her ble det i den norske fangstperioden i mellomkrigstiden oppført en hovedstasjon av en ekspedisjon som Claus Andersen sendte ut. Hytta het «Claus Anderen-hytta» og ble oppført i 1907 som den første norske fangststasjonen i Hornsund-området. Området inngikk i Fangstfelt 3 (Nordre Hornsund). A.K. Orvin besøkte hytta i august 1936. Den har vært brukt av mange fangstfolk, som blant andre Wanny Woldstad.
Sør for Hyttevika, på den såkalte Russepynten som avslutter Steinvika mot sør, ligger en hustuft etter en russisk pomorhytte.
Sysselmesteren på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.
Idrettsklubben Start i 1992
En god start på sesongen med ett tap på de 14 første ga delt ledelse med etter 18 runder. Tre tap på de fire siste bidro til at det likevel kun ble bronse, klubbens syvende. De to kampene mot RBK endte tilsammen med 0-10 i det som skulle bli det første av 13 strake seriemesterskap for trønderne.
I serieåpningen mot scoret 19 år gamle Frank Strandli alle Starts fire mål og ble den første som oppnådde dette for Start i Eliteserien. Rekorden har senere blitt tangert av Petter Belsvik og Andreas Lund, begge i. Strandli ble klubbens toppscorer for andre gang og endte på andreplass på toppscorerlista, ett mål bak s Kjell Roar Kaasa. Etter sesongslutt ble han solgt til.
Erik Mykland mottok etter sesongslutt Kniksenprisen som årets midtbanespiller, og ble i tillegg kåret til årets spiller på VG-børsen.
Blant årets nye spillere var Helge Bjønsaas og Frode Olsen, etter at Pål Lydersen var solgt til og Tore André Dahlum til.
Cupkamper
Utdypende artikkel: Norgesmesterskapet 1992
Rødmaskehonningeter
Rødmaskehonningeter (Myzomela pulchella) er en fugl i slekten Myzomela i familien honningetere. Den er endemisk til Papua Ny-Guinea.
Martynas Andriuškevičius
Amerikansk karriere
Andriuškevičius sin amerikanske karriere startet i 2005, da han var 19 år gammel. Da ble han trukket ut av NBA-klubben Orlando Magic i andre uttaksrunde. Han spilte ingen kamper for klubben og ble straks byttet bort til D-League-klubben Arkansas RimRockers. Han fikk ikke særlig mye spilletid da han kun fikk lov å spille i 15 kamper for klubben.
Sveits rundt 2013
Sveits rundt 2013 er den 77. utgaven av sykkelrittet Sveits rundt. Det ble arrangert fra 8. juni til 16. juni 2013 i Sveits. Rittet er det 17. arrangementet på UCI WorldTour 2013.
Martynas Andriuškevičius
Amerikansk karriere
Mot slutten av sesongen ble Andriuškevičius byttet til Cleveland Cavaliers i NBA. Han ble heller ikke her en av de store stjernene. I denne klubben mottok han 398 762 dollar i lønn, noe som tilsvarer ca. 2,4 millioner kroner. Han ble samme året byttet til Chicago Bulls, der kan fikk en mye bedre lønn. Han tjente 664 209 dollar i Chicago Bulls, noe som tilsvarer ca. 4 millioner kroner. Til tross for den høye lønnen fikk ikke Andriuškevičius spille en eneste kamp for klubben. Totalt i begge klubbene tjente han 1 062 971 dollar, noe som tilsvarer ca. 6,4 millioner kroner.
Sveits rundt 2013
Rittet ble vunnet av Rui Costa, som med det forsvarte sin seier fra året før. Han vant med en margin på drøye minuttet til Bauke Mollema og Roman Kreuziger. Peter Sagan vant poengtrøya og hadde to etappeseire. Norske Alexander Kristoff vant også en etappe. Robert Vrečer vant klatretrøya og konkurransen om innlagte spurter. Pro Team Astana vant lagkonkurransen.
Lag
I tillegg til de 19 WorldTourlagene får 2 UCI ProContinental-lag delta.
Martynas Andriuškevičius
Amerikansk karriere
I løpet av hele NBA-karrieren sin fikk han kun skutt et skudd og spilt 9 minutter på banen. I 2006 kom Andriuškevičius til Dakota Wizards i D-League, der han skulle spille den neste sesongen før han ble byttet til Alicante Costa Blanca der han spiller nå.
Kilder
Martynas Andriuškevičius biografi hos basketball-reference.com
Eksterne lenker
¨
Amjad Attwan
Amjad Attwan (født 12. mars 1997) er en irakisk fotballspiller.
Alaa Ali Mhawi
Alaa Ali Mhawi (født 3. juni 1996) er en irakisk fotballspiller.
Amjad Attwan
Han representerte Irak under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i gruppespillet med det irakiske U23-landslaget.
Alaa Ali Mhawi
Han representerte Irak under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i gruppespillet med det irakiske U23-landslaget.
Kateřina Zechovská
Kateřina Zechovská (født 4. november 1998) er en tsjekkisk ishockeymålvakt som spiller for HC Baník Příbram i tsjekkiske Extraliga for kvinner og HC Draci Bílina i 2. liga.
Hun representerte Tsjekkia under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor hun spilte for det tsjekkiske landslaget.
Odontocardus
Levevis
Artene lever på bakken og finnes ofte under steiner.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Sørøst-Asia (Kambodsja, Vietnam, Laos og Filippinene).
Seiling under Stillehavslekene 2015
Seiling under Stillehavslekene 2015. Seiling var en av flere sporter som var med i de femtende stillehavslekene som ble arrangert i Port Moresby på Papua Ny-Guinea i perioden 4. til 18. juli 2015. Det var trettende gangen som seiling var med på programmet under stillehavslekene. Det ble konkurrert i seks klasser og Ny-Caledonia ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Cookøyene og Australia som også vant to gull hver.
Claus Andersen (kjøpmann)
Claus Andersen (født 16. mars 1859 i Voss, død 1911 i Tromsø) var en norsk kjøpmann, gullsmed, utreder, pelshandler og fangstleder. Han startet forretning i Tromsø i 1889 med salg av samisk og nordnorsk kunsthåndverk av ben, gull og pelsverk, og utrustet senere flere overvintringsekspedisjoner til Svalbard i de første tiårene av 1900-tallet. Han etablerte blant annet fangsthytter på Sørkappøya, i Hyttevika langt sør på Spitsbergen i 1907, og en på Krosspynten i Wijdefjorden langt nord i 1910.
Triatlon under Stillehavslekene 2015
Triatlon under Stillehavslekene 2015. Triatlon var en av flere sporter som var med i de femtende stillehavslekene som ble arrangert i Port Moresby på Papua Ny-Guinea i perioden 4. til 18. juli 2015. Det var sjette gangen som triatlon var med på programmet under stillehavslekene. Det var to individuelle konkurranser, en for menn og en for kvinner, Ny-Caledonia vant begge.
Claus Andersen (kjøpmann)
Andersen var en av de mest produktive utrederne i første del av den norske fangstperioden og stod bak en rekke overvintringsekspedisjoner.
Petauristes
Petauristes er en slekt eller underslekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Små til middelsstore, blanke, ofte fargerike bladbiller. Hodet er fremstrakt og forholdsvis stort, med markert "hals".
Levevis
I likhet med de fleste andre bladbiller lever disse artene på planter.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
Systematisk inndeling
Slekten blir noen ganger plassert som en underslekt av Lema.
Viva Villaveien!
Viva Villaveien! er en norsk komedie fra 1989, regissert av Tor M. Tørstad. Filmen handler om et veldig spesielt nabolag hvor det bor mange originaler og alle beboerne krangler med hverandre. Familien Frank bestemmer seg for å dra på ferie på Gran Canaria for å komme bort fra alt bråket hjemme. Men det de ikke vet er at de andre beboerne også har dratt på ferie til nettopp Gran Canaria.
Filmen var basert på TV-suksessen Vill, Villere, Villaveien som ble sendt som føljetong i Halvsju og Midt i smørøyet i 1985 og 1988.
Handling
I Viva Villaveien bor det flere familier og mange originaler. De kommer stadig i tottene på hverandre og det er mye bråk der. Familien Frank bestemmer seg for å dra på ferie til Gran Canaria og bort fra alle de andre beboerne. De aner fred og ingen fare når de ankommer det idylliske feriestedet. Det de ikke vet er at også de andre beboerne i Viva Villaveien har dratt på ferie til nettopp Gran Canaria. Det blir ingen fredelig ferie for familien Frank og det er duket for en ellevill ferie med mange vanvittige episoder for alle naboene i Viva Villaveien.
Belgia under Sommer-OL 2020
Belgia deltok under Sommer-OL 2020 i Tokyo i Japan i perioden 23. juli til 8. august 2021. OL ble utsatt i ett år fra 24. juli 2020 på grunn av koronaviruspandemien.
Friidrett
* reserves
Turn
Belgia stilte med et fullt lag på fire gymnaster i kvinnenes turnøvelser som kom på sjuende av de ni nasjoner som kvalifisert seg fra VM i turn 2019 i Stuttgart, Tyskland.
Triatlon
4:04 4:17 3:53
0:37 0:37 0:40
9:23 10:24 10:31
0:26 0:30 0:29
Nesten voksen (1951)
Nesten voksen (orig. On Moonlight Bay) er en amerikansk romantisk musikal-komedie fra 1951, regissert av Roy Del Ruth. Filmen omhandler det daglige livet til Winfield-familien i en amerikansk småby på begynnelsen av 1900-tallet, og er inspirert av Booth Tarkington sine Penrod-bøker. I 1953 kom oppfølgeren Når skal vi gifte oss? med mange av de samme skuespillerne.
Handling
I en liten by i Indiana på midten av 1910-tallet har Winfield-husholdningen nettopp flyttet inn i et større hjem i et hyggeligere nabolag. Familien inkluderer faren George, som arbeider ved en bank, hans kone Alice, deres voksne datter Marjorie (med kallenavnet "Margie") og deres rampete sønn Wesley, samt deres husholderske Stella. Ingen andre enn George er glade for denne flyttingen, før Marjorie møter deres nye nabo - William Sherman - som studerer ved Indiana University.
DS «Jupiter» (1856)
DS «Jupiter» (kallesignal JPDL) var et passasjer- og lasteskip som ble overlevert Det Bergenske Dampskibsselskab (BDS) i 1856. Skipet var byggnummer 46 ved verftet Caird & Company i Greenock, Skottland, og kjøpesummen var 69 187 kroner. Skipet seilte i rederiets Hamburg-rute og i godsrute mellom Oslo og Hammerfest. I 1896 til 1897 gikk skipet i fast rotasjon i hurtigruten. Senere ble hun ved flere anledninger også brukt som avløserskip. Siste innsats i hurtigruten var i 1910, og skipet gikk etter dette i godsrute langs kysten. I 1912 grunnstøtte og sank DS «Jupiter» ved Fensfjorden, og ble senere kondemnert.
Nesten voksen (1951)
Handling
De to blir umiddelbart romantisk tiltrukket av hverandre, noe som får Margie til å endre fokus fra baseball til å prøve å bli en skikkelig ung kvinne. Margie og Bill utvikler et romantisk forhold til tross for, eller kanskje på grunn av, Bills ukonvensjonelle tanker om livet. Han tror ikke på ekteskap, og han er ikke interessert i å tjene mest mulig penger. Men veien til en lykkelig tilværelse mellom Margie og Bill forhindres når Bill må flytte når han skal fortsette studiene sine. Samtidig viser Margies far tydelig misbilligelse over forholdet deres, og har klar preferanse for en annen frier til datteren sin.
DS «Jupiter» (1856)
Historie
I september 1855 kolliderte Det Bergenske Dampskibsselskabs DS «Norge» og DS «Bergen» utenfor Kristiansand. DS «Norge» sank, og rederiet besluttet i oktober 1855 å bestille et nytt skip for å erstatte DS «Norge» i Hamburg-ruten. I januar 1856 ble det på rederiets generalforsamling bestemt at navnet på det nye skipet skulle være «Jupiter». Da DS «Jupiter» ble overlevert i mai 1856 var det rederiets andre skip med propeller, og fjerde skip totalt.
Etter overleveringen i 1856 ble DS «Jupiter» satt inn i Hamburg-ruten sammen med DS «Nordstjernen» (må ikke forveksles med hurtigruteskipet fra 1937 med samme navn). Ruten gikk mellom Hamburg i Tyskland og Kristiansand – Bergen – Tromsø, og ble senere forlenget til Vadsø. I 1870 ble skipet sendt til Bergen mekaniske verksted for modernisering. Da skipet i 1871 var ferdig, var innredningen fornyet, og skipet hadde fått ny hovedmaskin og kjele. I 1874 ble DS «Jupiter» satt inn i kystruten mellom Oslo og Hammerfest.
I hurtigruten
1. juli 1896 ble DS «Jupiter» satt inn i fast rotasjon i hurtigruten. Skipet seilte uten uhell fram til 30. juni 1897 da hun ble tatt ut av rotasjon og satt inn igjen i kystruten. Fra februar til juni 1904 var hun tilbake som erstatning for DS «Orion» som gikk tapt i brann i desember 1903. I 1905 fikk skipet innlagt elektrisk lys, nye dekk og nytt dekkshus ved Bergen mekaniske verksted. Mellom 1907 og 1910 hadde DS «Jupiter» flere rundturer som avløserskip.
Etter hurtigrute-karrieren ble DS «Jupiter» benyttet i kystruter. 4. desember 1912 var skipet underveis fra Trondheim til Bergen med stykkgods og sild, da hun grunnstøtte ved Rautingkalven i Fensfjorden og sank. Vraket ble hevet og solgt for 5 000 kroner, og ble hugget opp i 1913.
Skipet
Skipets tonnasje var ved levering 529 bruttoregistertonn og 390 nettoregistertonn. Etter ombyggingen i 1871 ble tonnasjen ommålt til 632 bruttoregistertonn, og etter ombyggingen i 1885 til 652,85 bruttoregistertonn, 390,23 nettoregistertonn og en lasteevne på 450 dødvekttonn. Lasting og lossing foregikk ved hjelp av en kran forut og en kran midtskips. Hovedmaskinen var ved levering en kullfyrt tosylindret vertikal direktevirkende dampmaskin bygd ved verftet Caird & Company. Oppgitt ytelse var 114 nhk (nominelle hestekrefter), kullforbruket var 10 tønner i timen, og toppfarten var 10 knop. Dampmaskinen brukte sjøvann som fødevann, noe som gjorde at levetiden på kjelen var 4 til 5 år. Ved ombygging i 1871 ble hovedmaskinen byttet ut med en kullfyrt tosylindret compound dampmaskin med arbeidstrykk 160 psi, bygd ved Bergen mekaniske verksted. Oppgitt ytelse var 637 ihk (indikerte hestekrefter) og 131 nhk (nominelle hestekrefter), noe som ga en toppfart på 12 knop. Kullforbruket ble bortimot halvert etter maskinbyttet. Ved levering hadde skipet 3 master med skonnertrigg, og klipperbaug med baugspryd. Ved ombyggingen 1885 ble klipperbaugen erstattet av en loddrett baug. Skroget var bygd i jern, og skipet var i 1907 sertifisert for 234 passasjerer i kystfart, og 408 i lokalfart.
Uman rajon
Uman rajon (Уманьський район) er en av fire rajoner i Tsjerkasy oblast, Ukraina. Den ligger i den vestlige delen av oblasten, og sentrum av rajonen er Uman.
Rajonen har 254 249 innbyggere (2020) og dekker et areal på 4 511.6 km².
Geografi
Rajonen ligger i skogsteppe-delen av Ukraina. Terrenget er stort sett slett, kløfter, raviner og elvegjeler er vanlige.
Pitfall: The Lost Expedition
Pitfall: The Lost Expedition er et action-eventyrspill til Game Boy Advance, GameCube, PlayStation 2 og Xbox. Spillet ble gitt ut i 2004. Spillet ble også gitt ut på Nintendo Wii i 2008.
Mottagelse
Pitfall: The Lost Expedition fikk for det meste positive anmeldelser. Wii-versjonen fikk dårligere anmeldelser.
Filosofiåret 1697
Filosofiåret 1697 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1697.
Andreas Rekdal
Andreas Rekdal (født 22. juli 1989) er en norsk fotballspiller som spiller på midtbanen og er spillende trener for Sportsklubben Herd.
Rekdal spilte på A-laget til Hødd fra høsten 2006 og 2010-sesongen. I denne perioden spilte han 41 kamper scoret ett mål for Hødd. Men over tid slet han med skader og han gikk til Larsnes/Gursken i Sande. August 2012 gikk han så tilbake igjen til Hødd og fikk på ny sjansen på høyere nivå. Han fortsatte likevel et trenerengasjement i Sande.
Allerede samme sesong, tre måneder senere, ble Rekdal Norgesmeter i fotball i med Hødd. Han scoret på den avgjørende straffen i straffesparkkonkurransen i Cupfinalen mot Tromsø IL 25. november 2012.
Sesongen 2013 spilte Rekdal 18 seriekamper for Hødd samt 3 NM-kamper og begge Hødds kamper i kvalifiseringen til Europaligaen.
22. januar 2014 signerte Rekdal en ny kontrakt med Hødd med varighet ut sesongen. Sesongen 2014 spilte han 15 kamper for Hødd.
Desember 2014 signerte Rekdal en toårskontrakt for Herd. Han tok over etter Thomas Pedersen som spillende assistenttrener i klubben.
Thomas Blamey
Thomas Albert Blamey (født 24. januar 1884 i Wagga Wagga, død 27. mai 1951) var en australsk general under den andre verdenskrig, og den første og hittil eneste australske statsborgeren som har oppnådd graden feltmarskalk. Blamey var alltid interessert i teknisk innovasjon.
Bakgrunn
Som det sjuende av ti barn, ble Blamey født og vokste opp i Lake Albert, i nærheten av Wagga Wagga i New South Wales i Australia. Familien hans bodde på en liten gård, og faren arbeidet som tilsynsmann. Familien hans var av kornisk opphav.
Blamey begynte sitt yrkesaktive liv i 1899 som skolelærer i Wagga Wagga-området før han flyttet til Vest-Australia i 1903 for å fortsette sin karriere som lærer. Han var sterkt involvert i metodistkirken, og hadde vært det siden barndommen.
Han giftet seg med Minnie Millard, den 8. september 1909. Deres førstefødte barn, en gutt som fikk navnet Dolf, ble født 29. juni 1910. Hans andre barn, en gutt som heter Thomas, ble født fire år senere, i 1914.
Militær karriere
Etter overbevisende korrespondanse med de militære myndigheter i Australia ble han utnevnt til en posisjon i delstaten Victoria med grad som løytnant. Han fikk i november 1906 ansvaret for den militære skolens kadetter i Victoria. Han ble forfremmet til kaptein i 1910. I 1911 var han den første australske offiseren som bestod den krevende opptaksprøven for en britisk skole for offiserer. Han begynte sine studier ved den britiske militærskolen som lå i Quetta i India i 1912. Han flyttet derfor til India sammen med sin kone og første sønn. Han gjennomførte den militære opplæringen veldig bra og fullførte kursene i 1913.
Blamey ble igjen sendt til Storbritannia for å få mer militær trening i mai 1914 og han besøkte flere europeiske land som Tyrkia, Tyskland og Belgia underveis til Storbritannia. Den 1. juli 1914 ble han forfremmet til major. Blamey var stasjonert sammen med den First Australian Imperial Force (AIF) under den første verdenskrig. I november 1914 seilte Blamey til Egypt for å begynne som etterretningsoffiser i staben til den australske første divisjon under slaget ved Gallipoli. Han kjempet også på Vestfronten og han ble tildelt Distinguished Service Order (DSO) i 1917.
I september 1915 ble han ble forfremmet til midlertidig oberstløytnant og han ble ansatt i den nylig etablerte styrken 2. australske imperiestyrke (2nd Australian Imperial Force) i Egypt og han satt offisielt som denne ekspedisjonsstyrkens første kommandør, men i praksis kjempet divisjonene i denne styrken sjelden sammen. Blamey ble forfremmet til brigadegeneral den 1. juni 1918. Den 1. januar 1918 ble han utnevnt til companion (CMG) av Order of St. Michael og St. George. Han ble også utnevnt til companion (CB) av Order of the Bath og ble tildelt den franske utmerkelsen Croix de guerre.
Jean-Pierre Thiollet
Jean-Pierre Thiollet (født 9. desember 1956 i Poitiers) er en fransk forfatter og journalist.
Thiollet studerte litteratur ved Sorbonne-universitet. Han har forfattet en rekke bøker. Han har også skrevet artikler og vært redaktør for kulturmagasinene Le Quotidien de Paris (1988 til 1994) og L'Amateur d'Art, og siden 2009 skrevet for France Soir. Han er en av lederne for CEDI, Confédération européenne des indépendants, en europeisk arbeidsgiverorganisasjon. I 2017 opprettet han Cercle InterHallier som hyllest til Jean-Edern Hallier.
Thomas Blamey
Militær karriere
Da sjefen for generalstaben (CGS), generalløytnant Cyril Brudenell White, pensjonerte seg fra militæret i 1923, var det ventet at Blamey skulle etterfølge ham som den neste sjefen for CGS. Men det kom innvendinger mot denne beslutningen fra flere høyere offiserer, derfor ble generalløytnant Harry Chauvel, valgt til CGS i stedet, selv om det var Blamey som utførte de fleste oppgavene som hørte med denne posisjonen. Blamey ble kort tid senere forfremmet til generalmajor, og ble dermed kun en av kun fire australske offiserer som ble forfremmet til denne rangen mellom 1929 og 1939. I mellomkrigstiden arbeidet han også i en kortere periode som politikommissær.
Fra et tidlig tidspunkt i 1938 supplerte Blamley på sine inntekter ved å lage radio-programmer om forskjellige internasjonale spørsmål. Han ble forskrekket da han hørte om det nasjonalsosialistiske Tysklands forfølgelse av jøder, sigøynere og politiske motstandere av nasjonalsosialistene. Senere samme år, ble Blamey utnevnt til formann i en komité som var blitt nedsatt av den australske regjeringen, som tok opp diverse militære spørsmål. Der talte Blamley varmt om grunnlaget for utvidelsen av det australske militæret i tilfelle krig mot Tyskland eller Japan, som han nå regnet som en uunngåelig krig.
Blamey ble utnevnt til Knight Bachelor og dermed adlet i 1935. Hans første kone døde senere samme året. Den 5. april 1939 giftet Blamey seg på nytt med en 35 år gammel fashion-artist som het Olga Ora Farnsworth. Giftermålet fant sted ved St Johns anglikanske kirke i Toorak. I 1936 ble han utnevnt til kommandør av Order of Saint John. Den 13. oktober 1939, ble Blamey forfremmet til generalløytnant. Høydepunktet i hans militære karriere kom under den andre verdenskrig der han var med under Balkanfelttoget på Balkanhalvøya i 1940–1941 og han satt som kommandør for de australske militære styrkene og han hadde tittelen Commander-in-Chief for alle de allierte landstyrkene som var en del av South West Pacific Area (SWPA) under ledelse av den amerikanske generalen Douglas MacArthur. I 1942 ble Blamey kalt tilbake til Australia for å bli sjef over Australian Military Forces (AMF), og deretter ble han sjef for de samlede allierte landstyrkene også.
General Blameys oppfatning av japanske menn og kvinner var at de var laverestående dyr som ikke var like mye verdt som andre mennesker. Han skal ha uttalt at japanerne var «en merkelig rase, en krysning mellom menneske og aper».
Han ble utnevnt til ridder med storkors av Order of the British Empire (GBE), den 28. mai 1943. Den 2. september 1945, var Blamey sammen med blant andre general Douglas MacArthur ombord på det amerikanske slagskipet USS Missouri der den japanske overgivelsen ble signert, og Blamey dokumenterte denne overgivelsen på vegne av Australia. Han fløy senere til Morotai og personlig aksepterte han overgivelsen av de gjenværende japanske soldatene som fremdeles var utstasjonert i Stillehavet. Han ble tildelt det greske Military Cross for sin deltakelse i militære operasjoner i Hellas og Midtøsten under den andre verdenskrigen.