cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wake Up
Eurovision Song Contest
I januar 2019 ble Belgia trukket til å delta i semifinale 1 av Eurovision Song Contest. Semifinalen ble arrangert i Expo Tel Aviv i Israel tirsdag 14. mai, og Belgia hadde startnummer 10. «Wake Up» ble ikke blant de ti beste i sin semifinale og kvalifiserte seg dermed ikke til finalen lørdag 18. mai.
Ukraina
Geografi
Disse regionene har svært ulik historisk bakgrunn; for eksempel ble Vest-Ukraina sovjetisk etter andre verdenskrig. Øst- og Sør-Ukraina er mest preget av russisk og sovjetisk fortid og områdene er sterkt industrialisert. Dette er de tettest befolkede områdene.
Ukraina har rundt 420 byer. På 1800-tallet var Odesa en av Russlands viktigste byer, og en viktig havneby med trafikk fra hele verden. Odessa og St. Petersburg var Tsar-Russlands mest internasjonale byer. Odessa er også det selvstendige Ukrainas viktigste havneby.
Det østlige Ukraina har kulturelt og demografisk mye til felles med Russland. Det vestlige Ukraina minner mer om Sentral-Europa. De historiske områdene Volhynia og Øst-Galicja var i lange perioder innlemmet i Litauen og Polen. Galicja tilhørte senere Østerrike-Ungarn. Hovedstaden Kyiv er landets senter for industri, utdanning og kultur. Kharkov er nest største by, og ligger langt øst nær grensen til Russland.
Landskap og natur
Landskapet i Ukraina består hovedsakelig (omkring 75 % av arealet) av fruktbare sletter eller stepper, samt høysletter. Slettelandet er fruktbart med svartjord der det dyrkes store mengder hvete og annet korn (og ble derfor kalt Sovjetunionens kornkammer), sukker, grønnsaker og frukt. Gjennom slettene renner elver som blant annet Dnipro, Dnestr og Søndre Buh. Alle disse renner ut i Svartehavet eller det mindre Azovhavet. Dnipro (Dnepr) renner gjennom den sentrale delen av landet. I den nordlige delen av slettelandet er det sumper og skogomkransede innsjøer. Hviterussland nord for grensen er særlig preget av myrer og innsjøer. I sørvest danner Donau-deltaet grensen mot Romania. Det podolske platå (eller podolske høyland) er et moderat høydedrag (rundt 200–300 meter over havet) som strekker seg fra Lviv sørøstover langs Dnestrs østre bredd; platået er for en stor del flatt og gjennomskåret av noen dype elvedaler knyttet til vassdragene Dnestr og Søndre Buh. Nord for platået ligger Pripjatmyrene (dels i Ukraina og dels i Hviterussland) som er lite egnet for bosetning og jordbruk; Pripjatmyrene inngår i Polesie-regionen. I sørvest har Ukraina en del av Karpatene (området også kjent som Karpato-Rutenia) som skiller Podolsk-platået fra den ungarske sletten.
Mesteparten av landet ligger mindre enn 400 meter over havet, og store deler er under 200 meter høyt. Landets eneste fjellområder er Karpatene i vest, der man finner Ukrainas høyeste fjell Hoverla (2061 moh.), og Krimfjellene på Krim-halvøya helt sør i landet. De høyere delene av Karpatene er dekket av barskog. Ved Svartehavet består landskapet for en stor del av en tørr og treløs slette. Steppen er for en stor del dyrket og brukt som åker, mens noen av de tørreste områdene har forblitt naturlig gressland.
Oppdemming av Dnipro har skapt store innsjøer. Halvøya Krim er knyttet til fastlandet med et 8 kilometer bredt eid. Kertsjstredet forbinder Asovhavet med Svartehavet.
Klima
Ukraina har hovedsakelig et temperert kontinentalt klima. Ukraina har hovedsakelig et temperert klima. Vintertemperaturene varierer fra kjølig langs kysten av Svartehavet til kaldt i innlandet. Generelt er det høye sommertemperaturer i landet. Middeltemperaturen i januar ligger stort sett under frysepunktet med -2°C i sørvest og med -8°C i nordøst, og nord i landet kan snøen ligge i tre måneder. I juli er middeltemperaturen 20°C til 23°C. På den sørlige kysten av Krim ved Svartehavet er klimaet mer likt det man finner i kystområdene i Middelhavet, og dette er et populært feriemål. I Jalta er januartemperaturen i gjennomsnitt 4°C.
Det kommer mest nedbør i vest og nord, og mindre i øst og sørøst. På Krim og ved Asovsjøen faller det rundt 400 millimeter nedbør årlig, mens det på Podolsk-høydene faller rundt 600 millimeter. Det er moderat nedbør og stor fordampning på slettelandet slik at næringsstoffene i jordene ikke så lett vaskes ut. Tørke er et problem særlig ved østavind i østlige deler av landet.
Grenser
Ukrainas landegrenser følger i liten grad klare naturgitte skillelinjer bortsett fra langs Svartehavskysten. Landets kjerneområde er en steppe, et skogløst sletteland, og det ukrainske flatlandet inngår i en stor steppe som strekker seg fra den ungarske pusztaen til Sibir. Nær Dnestr grenser Ukraina til den ikke anerkjente republikken Transnistria (som tilhører Moldova på andre siden av Dnestr). Moldova ligger på samme slette som Ukraina.
Befolkningsutvikling
Folketallet i Ukraina var i 2021 ca. 41,6 millioner. I 1940 var folketallet i den sovjetiske delrepublikken Ukraina på 41 millioner, i 1970 på 47 millioner, i 1985 50,8 millioner, i 1990 på 51,8 millioner og i 2000 på 49,7 millioner.
Kilder:1897 ;1970 ; 1979
Av befolkningen bodde 69,3 % i byene og 30,4 % på landsbygda. Områdene i øst og sørøst av Ukraina har omfattende industri, og utgjør også de mest befolkede områdene. De sterkt industrialiserte områdene i Donbass er Ukrainas klart mest folkerike med fylkene Dnipropetrovsk, Luhansk og Donetsk.
Folkegrupper
Ved folketellingen i Ukraina i 2001 oppga 77,8 % av folketallet i Ukraina at de var av ukrainsk etnisitet. 14,8 % av de som oppga ukrainsk etnisitet oppga at morsmålet deres var russisk, resten oppga ukrainsk som morsmål. Etniske ukrainere utgjør 75,8 % mens etniske russere utgjør 17,3 % av befolkningen og rutenere ca. 2 %. Rutenere regnes som en egen folkegruppe i statistikkene (under Østerrike-Ungarn ble alle ukrainere kalt rutenere) og de snakker et språk eller en dialekt nært beslektet med ukrainsk. Tall fra 1990-årene oppgir 73 % etniske ukrainere og 22 % etniske russere. Andre befolkningsgrupper er hviterussere (0,6 %), moldovere (0,5 %), krimtatarer (0,5 %), bulgarer (0,4 %), ungarere (0,4 %), polakker (0,4 %), rumenere (0,3 %), jøder (0,3 %), armenere 0.2 %), grekere (0.2 %), tatarer av andre opprinnelser enn Krim (0.2 %), romani, gagauz (i Bucak-området), tsjetsjenere, georgiere og andre folk fra Kaukasus, og etniske tyskere. Rundt 25 % av befolkningen er ikke etnisk ukrainsk, og til sammen er over 90 % av befolkningen av slavisktalende folkegruppe (ukrainsk, russisk, polsk, hviterussisk og bulgarsk). I 1990-årene etter oppløsningen av Sovjetuninen ble andelen jøder anslått til 0,9 % og var da nest størst minoritet etter etniske russere. Etniske ukrainere helt i vest har vært undersåtter av Habsburg og Polen/Litauen, mens etniske ukrainere helt i øst alltid har vært russiske/sovjetiske undersåtter (inntil Ukraina ble egen stat i 1991/1992).
I området rundt Tsjernivtsi i Nord-Bukovina er omtrent 20 % av innbyggerne etniske rumenere.
Etter oppløsningen av Sovjetunionen har Ukraina hatt en mer liberal politikk for statsborgerskap for etniske russere enn for eksempel Latvia og Estland. Alle etniske russere som var i Ukraina da statsborgerloven ble vedtatt i 1991, fikk tilbud om statsborgerskap. Motivet var blant annet å unngå at etniske minoriteter skulle ønske å slutte seg til andre stater. Etniske russere i Ukraina opplever i liten grad å befinne seg i et fremmed kulturelt miljø (med delvis unntak for områdene helt vest). I 1989 ble det anslått at en tredjedel av etniske russere i Ukraina snakket ukrainsk flytende.
I Moldova er omkring 14 % av innbyggerne etniske ukrainere og 13 % etniske russere. I utbryterrepublikken Transnistria er det 26 % etniske ukrainere og 24 % etniske russere.
Språk
Ukrainsk er offisielt språk og er det språket som benyttes til daglig av et flertall av innbyggerne, 11,4 % av Krims innbyggere har krimtatarisk som morsmål. Andre språk er russisk, ungarsk, rumensk og polsk. Ukrainsk har også blitt omtalt som «lillerussisk».
Ukrainsk er nært beslektet med, men skiller seg fra russisk. Den latiniserte formen av stedsnavn på ukrainsk skiller seg fra russisk, for eksempel skrives hovedstadens navn med latinske bokstaver som Kijev eller Kiev etter russisk uttale mens latinisert fra ukrainsk skrives navnet Kyiv eller Kyjiv. Russerne har i varierende grad ansett ukrainere som et eget folk. I sovjettiden sendte mange foreldre barna på russiske skoler fordi den språklige avstanden er liten, og russisk forble et viktig språk i det daglige etter oppløsningen av Sovjetunionen. I 1990-årene ble russiske aviser og TV-programmer foretrukket også av etniske ukrainere. TV-kanalen ORT fungerte som felles kanal for hele SUS.
Da ukrainsk språk og kultur ble undertrykket i Russland, fungerte Lviv og Galicja som sentrum for ukrainsk-språklig litteratur og kulturliv. I tillegg var Lviv og Galicja et senter for jiddisch språk og kultur.
Religion
Det anslås fra både statlig og uavhengig hold at Ukraina har omtrent 500,000 muslimer. Majoriteten av Ukrainas muslimer er krimtatarer.
I den ortodokse kirke i Ukraina var det på hele 1900-tallet mye motstand mot å anerkjenne Moskvas overhøyhet. Den autokefale kirken ble opprettet (eller gjennopprettet) i 1989 under perestrojka og opprettet forbindelse med ukrainsk kirke i eksil i vesten siden revolusjonen. Moskva-patriarkatet ga straks den russisk-ortodokse kirke i Ukraina nytt navn og status, «Den ukrainske ortodokse kirke» (under Moskva). Det ble etter hvert tre organisasjoner som gjorde krav på å være den ukrainsk-ortodokse kirke. Denne politiseringen av kirkelig liv i Ukraina henger sammen med nasjonalismen. Ukrainsk nasjonalisme har knyttet seg til den unerte kirke som finnes i de vestligste områdene, som aldri har vært en del av det russiske imperiet, og i disse områdene var det bedre grunnlag for å dyrke en egen ukrainsk identitet. I 1946 krevde Stalin at den ukrainsk-katolske kirken ble underordnet Moskva-patriarkatet. I 1990 ga patriarken i Moskva betydelig autonomi og nytt navn til den ortodokse kirken i Ukraina. I juni 2001 besøkte pave Johannes Paul II Ukraina, første gang til et område som den russiske ortodokse kirke regner under sin jurisdiksjon. Patriark Aleksej II av Moskva motsatte seg besøket.
Før andre verdenskrig var det en rekke synagoge r i landet. De ble rasert under andre verdenskrig, og ofte ble også et stort antall jødiske troende drept samtidig.
One Tree Hill (sang)
One Tree Hill er en singel av den irske rockegruppen U2.
Ukraina
Religion
I Ukraina er det flere kirker som omtaler seg som Den ortodokse kirke i Ukraina. De to viktigste i 2022 er:
One Tree Hill (sang)
Dette var den siste singelen fra albumet The Joshua Tree. Den ble sluppet i 1988 og kun i New Zealand, hvor den gikk til topps på listene.
Ukraina
Kyiv- og Moskva-rikene
Kyiv vokste frem rundt år 800 og blir regnet som opphavet til russisk kultur i middelalderen og Kyiv oppfattes som «alle russiske byers mor». Fra Kyiv ble det kyriliske alfabetet og den ortodokse tro (med opphav i Bysants) spredt i de slaviske områdene. Domkirken i Kyiv ble reist i 1037. Den katolske kirken og den ortodokse skilte lag ved Det store skisma 1054. Kyiv og elva Dnipros midtre del var på den tiden tyngdepunkt i østslavisk bosetning. Kyiv var i stor grad omgitt av skog, mens steppene lenger sør var dominert av tatarisk (tyrkiske) nomader. Angrep fra mongolene og indre splittelse førte til at Kyiv mistet den sentrale stillingen til fordel for Moskva. Fra 1326 hadde metropolitten av Kyiv fast sete i Moskva og i 1458 ble metropolittembetet delt mellom Moskva og Polen/Litauen. Metropolitten i Polen-Litauen fikk tittelen metropolitt av Kyiv, Galicja og hele Rus' med sete i Navahrudak (nå i Hrodna voblasts i Hviterussland). I 1589 fikk metropolitten i Moskva tittel som patriark og med det frigjorde Moskva seg fra moderkirken i Konstantinopel. I 1596 gikk en del ortodokse biskoper i Polen-Litauen i union med paven (Brest-unionen eller Unionen i Brest) hvorpå den ukrainske gresk-katolske kirke oppstod. Denne anerkjenner paven, men beholdt ortodoks liturgi og hadde ikke sølibat for prester.
One Tree Hill (sang)
B-siden og omslagsbildet er identisk med de som ble brukt på singelen In God's Country, som kun ble sluppet i Nord-Amerika.
Ukraina
Kyiv- og Moskva-rikene
I slutten av middelalderen ble Moskva-hertugene de mektigste og disse ledet fordrivelsen av mongolene. Under Ivan den grusomme vokste Moskva-riket blant annet østover inn i Sibir og Ivan erklærte seg som tsar over alle russere. Ukrainas historie strekker seg tilbake til Kyivriket (også kalt Kyiv-Rus) som ble dannet i vikingtiden. Her hadde blant annet svenske varjager stor innflytelse og det er gjort funn av runesteiner og gjenstander med runeinskrifter.
Det polsk-litauiske samvelde
Under Mongolenes invasjon av Kievriket gikk Kievriket i oppløsning rundt 1200. Etterfølgerstatene kom etter hvert under polsk og litauisk innflytelse, og store deler av Ukraina (inkludert Kyiv-området og Volhynia) ble etter hvert en del av Det polsk-litauiske samvelde. Polske godseiere dannet i det nåværende vestlige Ukraina en overklasse. Det polske styret førte til katolsk innflytelse på den ortodokse kirken i området. Den kommersielle og intellektuelle eliten brukte polsk til fortrengsel for det ukrainske folkespråket. På 1600-tallet snakket en stor del av godseierne i Ukraina polsk og var katolske, mens landarbeiderne snakket ukrainsk og var ortodokse. Etter press gikk en del ortodokse prester med på å anerkjenne paven mot å få bevare sitt kirkeslaviske ritualet.
Polsk og russisk styre
På midten av 1600-tallet ledet Bohdan Khmelnytskyj ukrainske kosakker i et opprør mot polakkene, og dannet Det kosakkiske hetmanatet. Opprøret var støttet av Tsar-Russland, mot en lovnad fra kosakkene om å akseptere russisk overherredømme. Dette var foranledningen til den polsk-russiske krig (1654–1667). Krigen ble avsluttet ved inngåelsen av Andrusovo-traktaten, der de ukrainske områdene øst for elven Dnipro ble avstått til Russland. Russland var på denne tiden inne en periode med sterk geografisk ekspansjon også østover i det nordlige Asia. Ukraina ble på denne tiden preget av strid mellom Russland og Polen om herredømmet. Under Polens tre delinger på andre halvdel av 1700-tallet ble resten av Ukraina innlemmet i det russiske imperiet. Galicja tilfalt Østerrike-Ungarn. Tsaren erobret Bessarabia fra Det osmanske rike i 1812.
Perejaslav-traktaten av 1654 anses som grunnlaget for unionen mellom Ukraina og Russland. Perejaslav-avtalen førte østlige og sørlige deler av dagens Ukraina under russisk styre. Den ortodokse kirken i i disse områdene ble da underlagt patriarken i Moskva (fra 1686), mens det vestlige for en stor del forble gresk-katolsk.
Krim har vært hjemsted for mange folkeslag og ble blant annet kolonsert av grekere i antikken. På Krim konverterte tyrkisktalende khazarer til jødedommen og det ga opphav til to folkegruppe: krimtsjaker (offer for holocaust) og karaimer. På Katarina den stores tid ble Krim erobret av Russland i 1783 og området ble russifisert - mange tatarer flyktet da til Tyrkia. Etter den russiske revolusjonen fikk Krim status som autonom republikk knyttet til den russiske delrepublikken. Stalin tvangsflyttet 18. mai 1944 tatarer fra Krim fordi Stalin mente de samarbeidet med den tyske krigsmakten.
Katarinas erobring av de sørlige områdene
Den sørlige ukrainske steppen, Bessarabia, Krimhalvøya og de nordlige breddene til Azovhavet og Svartehavet var for en stor del kontrollert av muslimske tyrkisktalende nomader. Få slaviske bønder hadde forsøkt å slå seg ned i området. Etter Russlands militære erobring av området rundt 1790 var det for en stor del folketomt og tsarregimet satten tsaren i gang om omfattende kolonisering av dette Novorossija. Til området flyttet etniske tyskere, serbere, bulgarere, jøder, moldovere, russere og etniske ukrainere; på denne måten fikk området en mangfoldig etnisk sammensetning. På 1700-1800-tallet flyttet et stort antall etniske russere til Novorossija og områdene øst for elva Dnipro.
Katarina den store oppmuntret på slutten av 1700-tallet til kolonialisering av Ukraina for å utvikle jordbruket der. I det østlige Ukraina og områdene ved Svartehavet besto overklassen på landet russisk (eller russifisert ukrainsk) adel og i byene av jøder, grekere og armenere. På landsbygda var etniske ukrainere i flertall.
Nasjonalisme
En egen ukrainsk nasjonalfølelse utviklet seg på 1800-tallet, ble undertrykket av tsar Nikolaj og fikk liten praktisk politisk betydning. Kirker forent med Roma men av søslig liturgisk tradisjon var utbredte i det som nå er Hviterussland og det vestlige Ukraina, og ble under russisk styre undertrykket og i 1839 forbudt av tsaren. Befolkningen ble tvunget til å slutte seg til den russisk-ortodokse kirke i stedet. Deres religiøse identitet var også blitt en etnisk markør og de tilhørende snakket hviterussisk eller ukrainsk språk. Tsaren ville ikke anerkjenne ukrainere som egen nasjonalitet og forbød i 1876 å utgi bøker på ukrainsk. Den ukrainske nasjonalbevegelsen fikk etter hvert sentrum i Lviv (da under Østerrike-Ungarn). Nasjonalistene hevdet at ukrainerne var et eget folk og dyrket minnet om Kyiv-rivet og kosakkene. Nasjonalistene utnyttet bøndenes motvilje mot russisk og polske godseiere. Taras Sjevtsjenko gjorde ukrainsk til litteraturspråk. Da Østerrike innførte allmenn stemmerett i 1907 fikk de ukrainske nasjonalistene politisk betydning i Galicja. I 1906 ble noen nasjonalister valgt inn i den russiske dumaen. Ukrainsk nasjonalisme ble fremmet av elitegrupper fra 1880 til første verdenskrig. Etter nederlaget i Krimkrigen (1856) og det polske opprøret i 1863-1864 utdefinerte russiske myndigheter ukrainsk som et påfunn og noe som ikke eksisterte. En del ledende ukrainske intellektuelle flyttet til Galicja der de kunne opptre fritt.
Kosakkene
Kosakker slo seg på 1400–1500-tallet ned langs midtre deler av elva Dnipro (området var på den tiden den sørligste delen av det polsk-litauiske riket). Kosakkene utviklet der en rekke relativt selvstyrte samfunn. Kosakkene oppsto trolig ved en blanding av livegne bønder (som hadde unnsluppet) og rytterfolk fra steppene. Fra rytterfolkene overtok kosakkene skikker og militære ferdigheter til hest. Kosakkene var bønder (ikke nomader) som de fleste ukrainere. Kosakkene var ortodokse og ikke katolikker som polakkene, mens tatarene litt lenger sør var muslimer. Kosakkene fikk på denne måten en egen identitet og beholdt selvstyre innenfor det polske riket. Kosakkene ble brukt i grensevernet mot tatarene. Under Bohdan Khmelnytskyjs ledelse gjorde kosakkene i 1648 opprør mot den polske kongen og rykket med sine styrker frem helt til Lviv.
Khmelnytskyj gikk i 1654 i forbund med Aleksej I av Russland ved Perejaslav-traktaten. I russisk og sovjetisk fremstilling dreide dette seg om «gjenforening» av russere og ukrainere, og ble i 1954 feiret med å overføre Krim til den ukrainske sovjetrepublikken. I 150 år etter Perejaslav-traktaten beholdt kosakkene selvstyre innenfor det russiske riket. Under Ivan Masepas ledelse gjorde kosakkene opprør i 1708 og fikk støtte av Karl den 12. som ble slått av tsar Peter den stores hær ved Poltava (Slaget ved Poltava). I russisk fremstilling er Masepa en forræder, mens i ukrainsk fremstilling er han en frihetskjemper. Katarina den store oppløste de selvstyrte kosakk-samfunnene i 1775 etter kosakkopprør ledet av Jemeljan Pugatsjov. Katarina innførte livegenskap etter russisk mønster i Ukraina i 1773. Historien om kosakkene ble brukt av ukrainske nasjonalister i Vest-Ukraina under perestrojka.
Den russiske revolusjonen
Etter sammenbruddet av de russiske og østerrikske imperiene, som følge av første verdenskrig og den russiske revolusjonen i 1917, vokste det frem en ukrainsk selvstyrebevegelse, og i løpet av årene 1917–1920 oppsto det flere kortvarige ukrainske statsdannelser. Blant disse var Nestor Makhnos anarkistiske rådsrepublikk, Den ukrainske folkerepublikk og Hetmanatet. Bolsjevikene fikk imidlertid overtaket i den russiske borgerkrigen, og etter den polsk-sovjetiske krig gikk de vestlige delene av Ukraina til Polen mens hoveddelen av landet i 1919 ble til den ukrainske sovjetiske sosialistrepublikk, en av grunnleggerstatene i Sovjetunionen. Ukraina fikk store ødeleggelser etter borgerkrigen i forbindelse med revolusjonen.
Ukraina dannet 30. desember 1922 sammen med Russland, Hviterussland og den Transkaukasia Unionen av sosialistiske sovjetrepublikker (Sovjetunionen, en forbundsstat). De sentralasiatiske områdene ble innlemmet senere. I 1920-årene avsto de russiske og ukrainske delrepublikkene områder til den hviterussiske republikken slik at denne omtrent fordoblet sitt areal. Ukraina var blant de tettest befolkede delen av Sovjetunionen. Ukrainsk ble innført som offisielt språk etter revolusjonen. Omtrent halvparten av de 147 millioner innbyggerne i Sovjetunionen i 1920-årene var etniske russere. Ukrainere var med 31 millioner den nest største etniske gruppen. Ukraina var i areal den tredje største delrepublikken i Sovjetunionen.
Mellomkrigstiden
Fra sent i 1920-årene og utover i 1930-årene gjennomgikk Ukraina en hurtig industrialisering. Parallelt med dette iverksatte Stalin tvungen kollektivisering av landbruket, og i 1932–1933 opplevde landet en sultkatastrofe, kjent som holodomor. Industrialiseringen og kollektiviseringen falt sammen med Stalins gjennomgripende utrenskninger i de politiske og kulturelle elitene. Dette foregikk i to perioder (1929-34 og 1936-38), og førte til utryddelse av store deler av den ukrainske kulturelle eliten.
I 1934 ble landets administrasjon flyttet fra Kharkov til Kyiv. Kharkov er sentrum for en betydelig etnisk russisk befolkning. Kharkov var under revolusjonen bolsjekvikenes viktigste base i Ukraina og ble etter revolusjonen hovedstad.
Andre verdenskrig
Tysklands invasjon av Polen vestfra i september 1939, og Sovjetunionens invasjon østfra like etter, førte til en deling av Polen, som avtalt i en hemmelig tilleggsprotokoll i den tysk-sovjetiske Molotov–Ribbentrop-pakten. Dermed kom Øst-Galicja og Vest-Volynia under sovjetisk herredømme og ble en del av den ukrainske delrepublikken.
Sommeren 1940 ble store rumenske landområder avstått til Sovjetunionen, og av disse ble nordlige og sørlige Bessarabia og det nordlige Bukovina lagt til den ukrainske sovjetrepublikken, sammen med den sovjetisk okkuperte rumenske Hertsa-regionen. Disse grenseendringene ble internasjonalt anerkjent ved inngåelsen av Paris-traktatene i 1947 mellom de allierte seierherrene i andre verdenskrig og aksemaktene. Mesteparten av Bessarabia ble etter oppløsningen av Sovjetunionen til det selvstendige landet Moldova, mens Budzjak, den sørligste delen av Bessarabia mellom Donau og Dnestr, forble en del av Ukraina. Den sørligste delen av Bessarabia (mot Svartehavet) har en stor slavisktalende (ukrainisk og bulgarsk) befolkning.
Den store majoriteten av ukrainere sto på den sovjetiske siden i krigen. Antallet etniske ukrainere i Den røde armé er anslått til mellom 4,5 og 7 millioner, og antallet pro-sovjetiske geriljasoldater under den tyske okkupasjonen av Ukraina var oppe i 500,000 i 1944, der nær halvparten var etniske ukrainere. Det fantes også anti-sovjetiske grupper som kjempet for ukrainsk selvstendighet, både som allierte og motstandere av tyskerne. Størrelsen på disse gruppene har vært vanskelig å fastslå.
Tyskerne ble i første omgang mottatt av en del vestukrainere som frigjørere, men på grunn av tyskernes svært brutale fremferd snudde stemningen seg fort. Det ble gjort få forsøk på å utnytte ukrainernes misnøye med stalinismens samfunnsordning og økonomiske politikk, i stedet beholdt man kollektivorganiseringen av landbruket, igangsatte pogromer og påbegynte en systematisk avbefolkningspolitikk som forberedelse for tysk kolonisering, blant annet ved å hindre tilførselen av matforsyninger til de store byene. Henning von Tresckow overtalte Günther von Kluge til å sende en liten delegasjon av ukrainere til Hitler; dette var folk som stod på tysk side og ønsket å opprette en bufferstat med en egen hær. Hitler kunne ikke tenke seg å møte noen delegasjon av slavisk opprinnelse, og fikk dem skutt på stedet.
I Vest-Ukraina ble det erklært en uavhengig ukrainsk stat. Det ble etablert en geriljahær (UPA) som var den militære grenen av Organisasjonen av ukrainske nasjonalister. UPA samarbeidet tildels med den tyske krigsmakten i forsøket på å skape en ukrainsk stat. Den tyske okkupanten tok mot militær støtte, men fengslet lederen Stepan Bandera. I Sovjetunionen ble Bandera ansett som en stor forræder, mens i den vestlige delen av Ukraina ble Bandera feiret som en helt etter oppløsningen i 1990-årene.
Store deler av landet, inkludert byer, landsbyer og industri, lå i ruiner etter krigen. Det var mangel på mat og maskiner, særlig vinteren 1945–1946 var vanskelig. Det totale antallet ukrainske drepte i andre verdenskrig er anslått til mellom 5 og 8 millioner, og av de om lag 8,7 millioner sovjetiske soldater som ble drept, anslås det at 1,4 millioner var etniske ukrainere. Nazistene utførte systematisk folkemord mot ukrainske jøder. Mellom 500,000 og 600,000 jøder regnes myrdet i Ukraina av nazistene under den andre verdenskrig.
Den tyske okkupasjonen var brutal. Det var omfattende geriljakrig mot okkupasjonsmakten, og deler av geriljaen fortsatte krigen mot den sovjetisk hæren. Ukrainske nasjonalister fortsatte med sabotasje og terror til rundt 1950.
Karpato-Rutenia
Det historiske området Karpato-Rutenia på sørvestsiden av Karpatene tilsvarer omtrent fylket Zakarpatska oblast i Ukraina. Over 60 % (445,000 personer) av befolkningen før krigen var rutenere og omkring 115,000 var etniske madjarer. Jødene var med sine 100,000–110,000 personer den tredje største etniske gruppen og utgjorde 15 % av befolkningen i regionen. I tillegg var det et lite antall etniske tsjekkere, slovaker, rumenere og tyskere samt sigøynere. Karpato-Rutenia var en del av keiserriket Østerrike-Ungarn frem til 1. verdenskrig og tilhørte i mellomkrigstiden Tsjekkoslovakia. Ungarn invaderte og okkuperte Karpato-Rutenia i 1938. Etter den tyske okkupasjonen av Budapest i mars 1944 var Karpato-Rutenia det første ungarsk-kontrollerte området hvor jødene ble deportert til Auschwitz fra 15. mai. Innen 7. juni var Karpato-Ruthenia tømt for jøder. Sovjetiske styrker drev i løpet av oktober 1944 ut ungarske og tyske styrker fra Karpato-Ruthenia.
I 1945 ble republikken Tsjekkoslovakia gjenopprettet, med unntak av at det ukrainsktalende Rutenia (Karpato-Rutenia) ble avgitt til Sovjetunionen i henhold til den sovjetisk-tsjekkoslovakiske traktaten av juni 1945. Dette området ble frigjort av den røde arme sommeren 1944.
Galicja
Den østlige delen (innenfor Dnestrs nedbørsområde) av den historiske regionen Galicja har siden andre verdenskrig ligget innenfor Ukraina. Ved Polens deling på slutten av 1700-tallet tilfalt Øst-Galicja i 1772 Habsburgmonarkiet, Galitzien og Lodomerien på tysk, mens Volhynia tilfalt Det russiske keiserdømmet. Galicja og Lodomeria var det største kronlandet i det habsburgeske riket og inkluderte voivodskapene Ruthenia og Belz med overveiende rutensk befolkning. Lviv ble hovedstad. På begynnelsen av 1800-tallet hadde Galicja en stor og voksende jødisk befolkning, og størstedelen av jødene i Det østerrikske keiserrike bodde der (omkring 333,000 av offisielt 467,000 i 1850). Lemberg var på 1800-tallet dominerte av jøder (rundt en tredjedel av innbyggerne) og etniske polakker (i overkant av 50 % av innbyggerne); etniske ukrainere utgjorde 10–20 %. Den jødiske befolkningen i Galicja var ved århundreskiftet på over 800,000, samtidig flyttet mange jøder fra Galicia til Wien. Fra 1857 til 1890 økte tallet på jødiske innbyggere i Wien fra 6,000 til 146,000 slik at hovedstaden i 1890 hadde 12 % jødiske innbyggere noen som hadde stor betydning for Wiens kulturelle og politiske liv. Jødene fra Galicia slo seg stort sett ned i Leopoldstadt. Lemberg var sentrum for den jødiske opplysningsbevegelsen, haskalá. Borgerskapet i Lemberg, både jøder og etnisk polske, brukte stort sett tysk språk til daglig og i skolene, og relaterte seg i stor grad til det kulturelle livet i Wien. Martin Bubers familie bodde for en stor del i Lemberg.
I 1944 rykket sovjetiske styrker inn i Galicja. Etter andre verdenskrig ble grensene fra 1944 til 1947 godkjent av de allierte, og Polen måtte avstå Øst-Galicja til Sovjetunionen. Grensen mellom Polen og Ukraina følger den tysk-sovjetiske delelinjen fra 1939.
Bukovina
Den nordlige delen av Bukovina ble annektert av habsburgmonarkiet i januar 1775 og lagt inn som en region under Kongedømmet Galicia og Lodomeria. I 1849 ble det skilt ut som et eget hertugdømme. I 1918, etter første verdenskrig, ble det innlemmet i Romania. De nordligste distrikter, som er, for det meste, bebodd av etniske ukrainere, ble annektert av Sovjetunionen i 28. juni 1940, tapt til Romania igjen i 1941, og gjenannektert i 1945, og er nå del av det uavhengige Ukraina.
Etterkrigstiden
Sovjetunionen utvidet Ukraina vestover i forbindelse med andre verdenskrig og Stalin beordret i 1945 oppløsning av den gresk-katolske kirke. Den russisk-ortodokse kirke støttet Stalins påtrykk for å «gjenforene» den gresk-katolske med den russisk-ortodokse kirke. Brest-unionen av 1596 ble oppløst ved synoden i Lviv i mars 1946. Flere prester og andre troende ble forfulgt og deportert til Sibir. Kirkebyggene ble overlatt til den russisk-ortodokse kirke eller omgjort til annet formål. Gresk-katolikkene fortsatte som undergrunnsbevegelse og i eksil.
I Vest-Ukraina nær grensen mot Polen fantes til 1950-tallet opprørsgrupper som drev geriljakrig mot det sovjetiske styret.
Ukraina fikk store ødeleggelser under andre verdenskrig og gjennomgikk en rask gjennoppbygging til 1950. I 1960-årene opplevde Ukraina velstandsøkning og under Petro Sjelest en tiltagende nasjonalisme. Under Volodymyr Sjtsjerbytskyj ble nasjonalismen undertrykket. Tsjernobylulykken rammet landet og byen Tsjernobyl 26. april 1986. Dette var den til da alvorligste ulykken på et atomkraftverk. Tsjernobyl ligger ved grensen til Hviterussland som på grunn av vindretningen fikk mest av de radioaktive nedfallet.
Den ukrainske nasjonalbevegelsen, Narodni Rukh, ble stiftet i 1989. Kommunistenes monopol ble opphevet og det ble gjennomført flerpartivalg til parlamentet i 1990.
Etter Sovjetunionen
Kommunistene beholdt makten etter frie valg i 1990, men kommunistpartiet ble oppløst i 1991. Ukraina ble en uavhengig stat da Sovjetunionen ble oppløst i 1991 og erklærte seg selvstendig 24. august 1991. Uavhengighetserklæringen ble bekreftet ved en folkeavstemning om uavhengighet i desember 1991. Russland forsøkte ikke å holde på de andre statene med makt. Sammen med Russland og Hviterussland stiftet Ukraina Samveldet av uavhengige stater i desember 1991. I 1996 gikk Hviterussland inn et forbund med Russland, men beholdt suvereniteten. Leonid Kravtsjuk ble det uavhengige Ukrainas første president. Valgene i 1994 viste tydelig skille mellom et nokså russiskvennlig Øst-Ukraina og et mer nasjonalistisk Vest-Ukraina. Etter oppløsningen av Sovjetunionen var det strid med Russland om territorier (Krim og de østlige regionene) samt våpen, krigsskip og baser. Ved oppløsingen av Sovjetunionen ble en del atomvåpen stående i Ukraina.
Etter oppløsningen av Sovjetunionen var Ukraina den tredje største atomvåpenmakt i verden. I 1994 ga Ukraina fra seg atomvåpene mot at Russland, USA og Storbritannia garanterte landets grenser.
Nadia Murad
Nadia Murad Basee Taha (kurdisk: نادیە موراد, arabisk: نادية مراد; født 10. mars 1993 i Kojo i distriktet Sinjar i guvernementet Nineveh i Irak) er en irakisk menneskerettighetsaktivist av jesidisk opphav. I september 2016 ble hun FNs første goodwill-ambassadør for overlevende av menneskehandel. Murad ble tildelt Nobels fredspris for 2018.
Ukraina
Etter Sovjetunionen
Høsten 2004 ble det avholdt presidentvalg i Ukraina. Beskyldninger om valgfusk førte til en politisk krise i landet, og hendelsene fikk raskt navnet oransjerevolusjonen. De fredelige demonstrasjonene tvang gjennom omvalg. Viktor Janukovytsj tapte presidentvalget etter omvalg, og Viktor Jusjtsjenko ble ny president. Janukovytsj vant det neste presidentvalget, i 2010, og styrte landet frem til februar 2014, da han ble avsatt etter omfattende demonstrasjoner hvor flere titalls mennesker ble drept.
Ukraina i internasjonal politikk
USAs politikk gikk fra midten av 1990-årene ut på å hindre russisk dominans over Ukraina, mens Russlands politikk etterhvert handlet om å hindre at Ukraina nærmet seg de vestlige landene for eksempel gjennom NATO-medlemskap. Ifølge Zbigniew Brzezinski gjør Ukrainas beliggenhet landet til et av fem nøkkelområder i verden. Ukrainas selvstendighet gjør ifølge Brzezinski Russland til en overveiende asiatisk stat med få strategiske muligheter i vest og sør. For mange russere var Ukrainas selvstendighet det mest problematiske ved oppløsningen av Sovjetunionen blant annet fordi Ukraina ble ansett en naturlig del av Russland. Vladimir Putin, Russlands president, har argumentert med at Ukraina av historiske grunner hører sammen med Russland og at ukrainere er en slags russere og ikke et eget folk. Russlands ledelse frykter at NATO-medlemskap kan føre til at USA bygger opp baser eller annet militært nærvær i Ukraina (raketter nord i Ukraina vil kunne nå Moskva på 10 minutter). Ukrainske myndigheter ønsket i de første årene etter oppløsningen av Sovjetunionen å motstå russisk press og dominans blant annet gjennom samarbeid med Tyrkia og med Moldova om å hindre russisk dominans i Transnistria.
Nadia Murad
Fangenskap
Murad ble kidnappet av Den islamske staten Irak og Levanten (IS) som angrep hennes hjemby 2. august 2014. IS forøvet folkemord på yasidiene som bodde der. Dette kunne de gjøre idet de kurdiske peshmerga-styrkene kort før hadde flyktet, og dermed var det ingen som kunne forsvare landsbyen. Den Islamske Stat innesperret yasidiene i tolv dager, og stilte dem det ultimatum at de måtte konvertere til islam innen tre dager. Ellers ville de drepe dem alle sammen. Yasidiene nektet, og massakren tok til den 15. august 2014. IS skilte mennene fra kvinner og barn og bragte dem til en skole; der måtte de legge fra seg mobiltelefoner og smykker. I landsbyen Kojo bodde det anslagsvis 1836 yasidier. Den Islamske Stat halshugde ca. 600 yasidiske menn, skjønt noen av dem ble skutt, eller levende brent. Likene ble kastet i massegraver - sammen med noen som fortsatt var i live.
Ukraina
Ukraina i internasjonal politikk
Det russiske perspektivet er preget av fortid som imperium. Hviterussland, Ukraina og Russland har samme historiske utgangspunkt i Kyiv-riket og russiske historikere på bakgrunn av dette hevdet at Moskva-riket (Russlands forløper) er Kyiv-rikets rettmessige arvtaker. De tre landene har nære språklige, kulturelle og religiøse forbindelser. Hviterussisk og ukrainsk språk har blitt betraktet som dialekter av russisk. Fra russisk perspektiv er det vanskelig å akseptere de to andre landene som egne stater, særlig for Ukraina som betraktes som Russlands opphav. Før 1991 hadde Ukraina to korte perioder (1648–1654 og 1918–1922) som selvstendig statsdannelse.
Nadia Murad
Fangenskap
Så førte de over 1000 yasidiske barn og kvinner fra landsbyen, blant dem Nadia Murad. Gutter under 14 år ble bragt til IS' militærleirer for der å opplæres til å bli IS-terrorister, kvinner og barn ble holdt som slavinner og seksuelt misbrukt      Tidligere var 90 yasidier (blant dem tolvårine gutter) blitt skutt av terroristene den 3. august 2014 i nabolandsbyen Qiniyeh.
Ukraina
Ukraina i internasjonal politikk
Professor Jo Jakobsen ved NTNU sier russiske myndigheter under Putin har et geopolitisk perspektiv. Putins prioriteringer handler om innflytelse over naboland og overlevelse for hans eget regime. Fra regimets perspektiv kan vellykkede demokratier i naboland som Ukraina smitte over på russerne som kan bli inspirert til å gjør opprør og true regimet. Dette er ifølge Jakobsen bakgrunnen for at Putin finner Ukrainas «vestvending» (for eksempel gjennom EU-medlemskap) uakseptabel. Det russiske regimet ønsker kontroll over sin tradisjonelle innflytelsessfære ved en reversering av utviklingen etter slutten av den kalde krigen.
Nadia Murad
Fangenskap
I ettertid er det blitt funnet seks massegraver i Kojo. Det utgjør en fjerdedel av alle massegraver som så langt er blitt funnet i Sinjar (juni 2016).
Ukraina
Russisk hegemoni
Forestillingen om Ukraina som en del av det historiske Russland har historisk bakgrunn. Det russiske imperiet har vært ikke ett Russland, men tre Russland: «Lillerussland» - «malorossy» (Ukraina), Hviterussland - «belorusy» (Belarus) og Storrussland - «velikorossy» (Russland selv). «Russkie» var en større kategori som omfattet alle tre gruppene. Sammen utgjorde de tre gruppene det som offisielt ble kalt «det treenige russiske folket» (triednyj russkij narod).» «Ukrainskhet ble oppfattet som en krysning mellom russiskhet og polskhet.» – og ukrainere utsatt for en massiv russifisering, ifølge Pål Kolstø.
Nadia Murad
Fangenskap
I tiden som IS-fange ble Nadia Murad utsatt for gjentatte voldtekter og overgrep.
Ukraina
Russisk hegemoni
Den russiske statsviteren Andriy Okara (i en bokanmeldelse av to bøker om emnet) har beskrevet graden av russiskhet eller ukrainskhet som avgjørende for (bøkenes) syn på områder i Ukraina. Med en ironisk religiøs retorikk, hvor Ukraina deles i minst fire soner basert på graden av «renhet», og hvor Det Hellige Russland «(i en Moskva-sentrisk betydning)» er idealet, blir Krim satt høyest som «opprinnelig russisk land», sett som et «rent» område uten ukrainsk tilstedeværelse av betydning. Så, i forhold til logikken av denne «hellige geografi», kommer Donbas sammen med Luhansk-regionen. Syd («Novorossiya»), Kharkiv, Sumy, Chernihiv regionene som allerede er litt «forurenset» av «Ukrainskhet», men ikke «dødelig». Så kommer det sentrale Ukraina - (Det Kossakkiske) Hetmanate eller Lillerussland i original smal betydning, som uavklart men ikke åpent fiendlig. Som et bilde på «helvete på jord» kommer det vestlige Ukraina og framfor alle Galicia.
Nadia Murad
Flukt og redning
Hun klarte å rømme fra fangenskap i november samme år.
Ukraina
Russisk hegemoni
Ved folketellingen i Ukraina i 2001 oppga 77,8 % av folketallet i Ukraina at de var av ukrainsk etnisitet. 14,8 % av de som oppga ukrainsk etnisitet oppga at morsmålet deres var russisk, resten oppga ukrainsk som morsmål. Forståelsen av et etablert russisk hegemoni over Ukraina og områder i Ukraina, er under press av nasjonalistbevegelser, ukrainsk identitet og vestlig innflytelse.
Nadia Murad
Flukt og redning
Murad ble tatt inn av en nabofamilie som kunne smugle henne ut av det IS-kontrollerte området, slik at hun kunne ta seg til en flyktningleir i Duhok i Nord-Irak. I februar 2015 ga hun sitt første vitnesbyrd til journalister fra den belgiske avisen La Libre Belgique mens hun bodde i Rwanga-leiren.
I 2015 var hun en av 1000 kvinner og barn som dro nytte av et flyktningprogram fra regjeringen i Baden-Württemberg i Tyskland, som ble hennes nye hjem.
Ukraina
Euromajdan
«Euromajdan» var en bølge av demonstrasjoner og sivil uro som begynte natt til 21. november 2013 med offentlige protester i Majdan Nezalezjnosti i Kyiv. Protesten var opprinnelig studentledet og skjedde på bakgrunn av Viktor Janukovitsjs og hans regjerings beslutning om å utsette signeringen av en tilknytningsavtale med Den europeiske union og i stedet velge tettere bånd til Russland og Den eurasiske økonomiske union. Omkring 100 demonstranter og 15–20 politifolk døde i urolighetene. Viktor Janukovitsj forlot presidentpalasset i Kyiv 22. februar 2014.
Nadia Murad
Internasjonal oppmerksomhet
Murad ble i 2016 tildelt Václav Havel-prisen for menneskerettigheter av Europarådets parlamentarikerforsamling. Sammen med Lamiya Aji Bashar ble hun tildelt Sakharovprisen for 2016.
Ukraina
Euromajdan
Janukovitsjs fall var bakgrunn for at Vladimir Putin, Russlands president bestemte seg for å annektere Krim. Pervyj kanal fremstilte Janukovitsjs fall som at det hadde bragt Ukraina nær politisk sammenbrudd og at befolkningen på Krim måtte reddes å innlemme halvøya i Russland. Putin fremsto dermed som en redningsmann. Ukrainske myndigheter avskaffet etter dette russisk som offisielt språk i Ukraina.
Nadia Murad
Internasjonal oppmerksomhet
Den 3. mai 2017 møtte Nadia Murad Pave Frans og erkebiskop Gallagher i Vatikanet. Under audiensen «bad hun om hjelp til de yasidier som fortsatt var i ISIS' fangenskap, anerkjente Vatikanets omsorg for minoriteter, drøftet muligheten av en autonom region for minoriteter i Irak, belyste den aktuelle situasjon og utfordringer som religiøse minoriteter i Irak og Syria står ovenfor, i særdeleshet for ofre, internflykninger og immigranter.
Ukraina
Krim
Sovjetunionens ledelse, med Nikita Khrusjtsjov i spissen, vedtok i 1954 å overføre halvøya Krim fra den russiske til den ukrainske republikken. Hovedstaden Simferopol ligger i det berglendte innlandet, mens Sevastopol har en stor flåtebase og Jalta var et av sovjetunionens mest populære feriesteder ved Svartehavet. Etniske russere utgjorde flertallet på Krim og ved oppløsningen av Sovjetunionen krevde selvstyre eller forening med Russland. Tatarene på Krim støttet Ukraina i striden om Krims status. Overføringen til den ukrainske delrepublikken hadde på den tiden få praktiske konsekvenser for befolkningen og ble stort sett oppfattet som en symbolsk gest. Khrusjtsjov argumenterte med at transportavstanden var mye kortere til Kyiv enn til Moskva. Etter oppløsningen av Sovjetunionen forble Krim en del av Ukraina og fikk da en særegen status som autonom republikk. Russland og Ukraina anerkjente gjensidig hverandres grenser i 1990-årene, blant annet ved vennskapsavtalen av 1997, inkludert Krim. I Russland pågikk en kampanje, blant annet i parlamentet, for å oppheve overføringen fra 1954. Før Janukovitsjs avgang i forbindelse med Euromajdan innledet den russiske regjeringen kontakt med prorussiske politikere på Krim. Putin annonserte 26. februar 2014 militærøvelser ved grensen til Ukraina og et par dager senere dukket flere tusen maskerte russiske soldater (uten militære insignier) opp på Krim. Spesialstyrker tok 27. februar kontroll over regjeringsbyggene, og etterhvert flyplassene, kringkasting og militære anlegg. De russiske styrkene møtte ikke motstand. Føderasjonsrådet, overhuset i Russlands parlament, ga i et ekstraordinært møte 1. mars Putin fullmakt til å sende militære styrker til Ukraina for å normalisere og den sosiale og politiske situasjonen. Innbyggerne på Krim stemte ved folkeavstemningen 16. mars for løsrivelse og overgang til Russland. Putin anerkjente 17. mars Krims suverenitet og signerte senere samme dag et dekret som forberedte innlemmelse i Russland (dekretet ble ratifisert av Føderasjonsrådet 21. mars). Etter annekteringen ble skilt på ukrainsk og krimtatarisk fjernet innen noen uker, og russisk valuta ble innført. Det russisktalende flertallet på halvøya var bekvemme med den nye situasjonen, mens krimtatarene (tyrkisktalende muslimer) har av historiske grunner et vanskelig forhold til Russland.
Nadia Murad
Internasjonal oppmerksomhet
I oktober 2017 utkom Nadia Murads selvbiografi om egne opplevelser, The Last Girl som var skrevet sammen med Jenna Krajeski. Boka ble i 2018 oversatt til norsk under navnet Den siste jenta.
Ukraina
Krim
Fra russisk perspektivet handler det om gjenforening av Krim med Russland, at Krim hadde vært del av Russland i flere hundre år og korreksjon av tabben det var å oveføre Krim til Ukraina i 1954. Fra ukrainsk perspektiv handler det om mangel på respekt for Ukrainas suverenitet og at Russland ikke holdt avtalen fra Budapest i 1994 der Ukraina ga fra seg atomvåpen mot respekt for landets territorielle integritet. Etter demonstrasjoner vinteren 2014 annekterte Russland 18. mars Krim-halvøya etter å ha sendt inn militære styrker, til protester fra Ukraina og de vestlige landene. EU-landene, USA og blant annet Norge iverksatte flere sanksjoner rettet mot russiske maktpersoner og økonomi.
Nadia Murad
Internasjonal oppmerksomhet
Murad ble sammen med den kongolesiske legen Denis Mukwege tildelt Nobels fredspris for 2018 for deres kamp mot seksualisert vold brukt som våpen i krig og væpnede konflikter.
Ukraina
Politikk og administrasjon
Ukraina er en demokratisk republikk med et semipresidentialistisk system. Grunnloven skriver seg fra 1996, og erstattet da den gamle 1978-grunnloven til Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk.
Johann Adam Birkenstock
Johann Adam Birkenstock (1687–1733) var en tysk fiolinist og barokk-komponist.
Rønstadhelleren
Rønstadhelleren har vært brukt som sommerfjøs for husdyr.
Johann Adam Birkenstock
Liv
Johann Adam Birkenstock fikk sin første musikalske utdanning av Ruggiero Fedeli (1655–1722). Hertug Karl I av Hessen-Kassel oppdaget i 1706 Birkenstocks talent, og sendte ham på et års videreutdanning hos Jean-Baptiste Volumier (1670–1728), en fransk fiolinist ved det kongelige kapell i Dresden. Deretter fikk han fiolinundervisning av Carlo Fiorelli i Bayreuth og av François Duval i Paris, en av franskekongens ''«fjorten fioliner».
Rønstadhelleren
Biskop Jacob Neumann besøkte helleren under en bispevisitas. Den ble i 1870-årene undersøkt av geologen Hans Reusch.
Ukraina
Politikk og administrasjon
Krim-halvøya har imidlertid en spesiell politisk status, og kalles offisielt den (ukrainske) Autonome republikken Krim (engelsk: Autonomous Republic of Crimea – forkortet ARC), og sitt eget parlament. Vedtak fra dette parlamentet kan likevel overstyres av den ukrainske forfatningsdomstolen, dersom de skulle stride mot den ukrainske grunnloven. Byen Sevastopol ligger på Krim-halvøya, men er ikke en del av ARC; byen er direkte underlagt myndighetene i Kyiv.
Rønstadhelleren
Arkeologiske utgravninger har avdekket et kulturlag av skjell og dyrebein med neverstykke iblandet. Det er også avdekket et ildsted. I nærheten av dette ble det funnet en forseggjort beinkam av konservator Anders Lorange i 1878 som er datert til tiden 200 e. Kr. Denne kammen er i dag oppbevart i Bergen Museum Han bemerket at oppholdet i helleren har vært kortvarig.
Ukraina
Vurderinger
I forskningslitteraturen omtales Ukrainas politiske system som «hybrid» med blanding av demokratiske og autoritære trekk. Hybridregimene har blant annet frie valg, men har ofte lite transparens og uklar maktfordeling. Moldova, Georgia og Bosnia-Herzegovina regnes også som hybridregimer, mens Russland regnes autoritært. På Freedom Houses indeks for grad av demokratisk utvikling skåret Ukraina (i 2006) 4,2 mot feks Polen på 2,1, Hviterussland på 6,7 og Russland på 5,7 (indeksen går fra 1 som er mest demokratisk til 7 som er minst). Rundt 2013 hadde demokratiet i Ukraina en negativ trend. I årene 2004–2008 var det tendens til styrking av demokratiske institusjoner, mens det i årene 2010–2014 under Viktor Janukovitsj var en trend mot mer autoritære trekk. I årene 2004–2014 bidro ikke utviklingen i mediene og sivilsamfunnet til demokratisk retning for landet.
Demokratiindeksen til EIU (The Economist Intelligence Unit Limited) for 2021 viste at Ukraina hadde falt fra 5,81 i 2020 til 5,57 i 2021. Dermed hadde landet fjernet seg ytterligere fra terskelen på 6,0 som markerer grensen for mangelfulle (flawed) demokratier. Land som skårer 8 eller bedre er fulle demokratier. Norge sto øverst på listen og viste en skåre på 9,75, der 10,00 er høyest oppnåelig.