cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svein Rønningsveen
Svein Rønningsveen (født 3. juli 1957) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. Han kom inn i kommunestyret i Nordre Land kommune ved valget i 1995. Han blei valgt til varaordfører i 2007 og 2011.
Eidoreus
Levevis
Soppmarihønene lever av sopp av ulike slag. De kan finnes på kjuker, på ulike slags sopp-fruktlegemer, under barken på døde trær, mellom råtnende plantedeler og i tilknytning til maur eller bier.
Svein Rønningsveen
Rønningsveen er regionalt verneombud for Fellesforbundet i Oppland.
Eidoreus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Karibia.
Systematisk inndeling
Inntil nylig ble gruppen regnet som en underfamilie av soppmarihøner (Endomychidae).
Artemis Fowl – Evighetskoden
Artemis Fowl – Evighetskoden (originaltittel: Artemis Fowl – The Eternity Code) er den tredje boken i fantasy-ungdomsserien om Artemis Fowl skrevet av irske Eoin Colfer.
Artemis Fowl II har laget en kube av teknologien han stjal fra alvene. Kuben kan brukes til det meste innen teknologi, fra å lese av kassetter til å finne overvåkningstråler. Når kuben blir stjålet og Butler hardt skadd finner Artemis ut at han trenger hjelp fra alvene.
Junior-VM i orientering 2000
Junior-VM i orientering 2000 ble arrangert i Nové Město na Moravě i Tsjekkia i 2000.
Hugo Strauß
Hugo Strauß (født 25. juni 1907 i Mannheim, død 1. november 1941 i Golodajeva i oblasten Sverdlovsk i Sovjetunionen) var en tysk roer som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Strauß ble olympisk mester i roing under OL 1936 i Berlin. Han vant gull i toer uten styrmann sammen med Willi Eichhorn, foran Danmark sølv og Argentina på tredjeplass.
Han kjempet i SS-divisjonen «Totenkopf» under annen verdenskrig, ble tatt til fange og døde i sovjetisk fangenskap.
Ursogn
Ursogn (tysk: Urpfarrei) er et begrep som ble innført av historikere på begynnelsen av 1900-tallet, og som benyttes om den tidlige kristningen av landlige egner som befant seg omkring de kirkelige sentre i dagens Tyskland. Det benyttes om de eldste skiktene av sogn, hvorfra nettverket av menigheter begynte å bre seg. Ursognet (Kirchspiel) ble utvidet, ble gitt rett til å utføre begravelser, dets alter ble tildelt en skytshelgen, og det ble opphav til nye sogn, datterkirker og filialer. Ved siden av kirkegrunnleggelsens datering, gir disse sognene et hint om forskjellige kirkelige grunnleggere.
Svein Bakke (lokalpolitiker)
Svein Bakke (født 20. september 1954) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. Han var varaordfører i Sør-Aurdal kommune fra 2007 til 2015, da han ikke stilte til valg lenger.
Gunnel Channel
Gunnel Channel er et sund, 0,5 nautiske mil bredt og 7 nautiske mil langt, sør i Hanusse Bay som skiller Hansen Island fra vestkysten av Graham Land i Antarktis. Det ble oppdaget fra luften og grovt kartlagt i 1936 av British Graham Land Expedition under Rymill. Det ble kartlagt fra bakken i 1948 av Falkland Islands Dependencies Survey som ga sundet det betegnende navnet Gunnel, som er et engelsk ord for ripa på en båt og ga inntrykk av at sundet var så smalt at en ikke kunne fare gjennom det uten å skrape ripa  borti på hver side.
Anjalaforbundet
Anjalaforbundet ble stiftet på godset Anjala den 12. august 1788 og var en sammensvergelse av finske og svenske adelige offiserer rettet mot den svenske kongen Gustav III under den russisk-svenske krig (1788–1790). Den russiske herskerinnen Katarina den store avviste kretsens fredsforslag og den svenske kongen klarte å isolere gruppen politisk, men flere av de såkalte anjalamennene fikk innflytelse over utviklingen i den finske delen av riket under finskekrigen (1808–1809).
Thomas Chr. Hansen
Thomas Christian Hansen (født 19. mai 1974 i Rana kommune) er en norsk musiker, komponist, artist, designer, fotograf, regissør, filmskaper, skuespiller, manusforfatter. Han er mest kjent for å være drivkraft og primus motor for metal bandet Gaia Epicus.
Biografi
Hansen begynte sin musikalske karriere som trommeslager, men i 1992 startet han bandet Rått Kjøtt og da tok han rollen som gitarist og vokalist. Dette bandet har han drevet non stop til dags dato, men band navn, musikkstil og medlemmer har blitt byttet ut flere ganger opp i gjennom årene. Siden 2001 har bandet gått under navnet Gaia Epicus og de har gitt ut flere album, og har spilt konserter både i Norge og i utlandet. Hansen har også et sideprosjekt som heter Mysterium hvor han lager ekte norsk rock. Hansen har jobbet med flere store kjente navn som har bidratt på musikken hans.
Han har jobbet som musikklærer og kursinstruktør i over 10 år. Han har komponert musikk for film og teater. Hansen har også laget en del musikkvideoer og en amatørspillefilm ved navn «Mørkets Sirkel».
COMPILATION
ANDRE BAND
Mysterium
Roller
FILM REKLAME
Ruteknausen
Ruteknausen er isfri klippe som ligger på Kronprins Olav Kyst i Dronning Maud Land mellom Filungen og Bratthamaren og om lag 44 kilometer øst for Kapp Omega. Den ble kartlagt fra landmålinger og flyfoto tatt under Den japanske antarktisekspedisjonen i 1957–62 og navnsatt som Gobanme-iwa. Det norske navnet er en oversettelse av det japanske navnet.
Îles Dion
Îles Dion er en gruppe småøyer og skjær som ligger i den nordlige delen av Marguerite Bay, 6 nm sørvest for Cape Alexandra ved Adelaide Island. De ble oppdaget av Den franske antarktisekspedisjonen, 1908–10, og ble navnsatt av Jean-Baptiste Charcot etter markien Jules-Albert de Dion, som donerte tre motorsleder og selskapet hans De Dion-Bouton som produserte utstyr til ekspedisjonen.
Benilda Ascanio
Benilda Ascanio er en venezuelansk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte i sprintløp.
Idrettskarriere
Ascanio deltok i Sentralamerikanske og karibiske leker 1959, og vant der høydehopp med 1,43 meter. Hun deltok også på 80 meter hekk, der hun kom på andreplass bak Guillermina Peña. Venezuela fikk bronse på 4 x 100 meter stafett, der Ascanio løp sammen med Alvia Ford, Biserka de Vamich og Morella Ettedgui.
Hun deltok i Bolivarianske leker 1961, og fikk der gull i lengdehopp og på 80 meter hekk, og hun kom på andreplass i høydehopp, bak Lidia Velasco fra Colombia.
Referanser
<References />
Julius Exner
Johan Julius Exner (født 30. november 1825 i København, død 15. november 1910 samme sted) var en dansk maler og professor ved Det Kongelige Danske Kunstakademi. Han er særlig kjent for sine skildringer av mennesker på Amager.
Exner gikk på Kunstakademiet i København, lærte historiemaling av J.L. Lund og senere av C.W. Eckersberg.
Mariko Okamoto
Mariko Okamoto (født 28. desember 1951), japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München og 1976 i Montréal.
Okamoto ble olympisk mester i volleyball under OL 1976 i Montréal. Hun var med på det japanske laget som vant volleyballturneringen for damer foran Sovjetunionen og Sør-Korea. Japan vant semifinalen mot Sør-Korea med 3-0 og i finalen beseiret de Sovjetunionen med 3 - 0. Okamoto spilte fem kamper i OL-turneringen.
Barbara Dane
Barbara Dane (født 12. mai 1927) er en amerikansk sangerinne, innen sjangeren jazz, blues og folkesang.
Hun har markert et klart politisk engasjement, i kampen for borgerrettigheter og på 1970-tallet i kamp mot USAs krigføring i Vietnam. I 1970 grunnla hun plateselskapet Paredon Records.
Sjølmord Live
Sjølmord Live er et livealbum med Sjølmord, utgitt i 1985. Fem år etter at bandet ble oppløst.
Lidia Velasco
Idrettskarriere
Velasco deltok i Bolivarianske leker 1961, og vant der høydehopp med 1,50 meter, foran Benilda Ascanio og Carmen Méndez.
Referanser
<References />
Sogneprest
En sogneprest eller sokneprest er presten som har det overordnede ansvar for prestetjenesten i et sokn i Den norske kirke. Et sokn er den geografiske rammen om en menighet
Sogneprest inntil Kirkeloven av 1997
Inntil 1989 var sogneprestene i Den norske kirke statlige embetsmenn, og hadde kirkebokføringsmyndighet i prestegjeldet. Sognepresten ble utnevnt av kongen i statsråd etter innstilling fra prost, biskop og menighetsråd. Det samme gjaldt biskoper, proster og residerende kapellaner, mens derimot kallskapellan ble tilsatt av Kirkedepartementet. En egen stillingstittel, hjelpeprest, hadde det lokale bispedømmeråd tilsettingsmyndighet for. Etter hvert dukket også tittelen menighetsprest dukket opp, som ikke er en offisiell betegnelse, men tittelen på en prest som er lønnet og tilsatt av det lokale menighetsråd. Tittelen pastor er en generell geistlig tittel, men er ikke en offisiell stillingsbenevnelse i Den norske kirke.
I tillegg til kirkebokføringsmyndighet hadde sokneprestene tidligere også ansvar for folkeregisteret i sitt område. Etter hvert som Folkeregisteret gikk over til å bli et selvstendig forvaltningsområde, fortsatte imidlertid sokneprestene helt opp til Kirkeloven av 1997 å føre et separat fødselsregister som fungerte som et skyggeregister – en slags back up – til folkeregisteret. Sokneprestene hadde dermed også myndighet til å utstede fødselsattest. Alle fødsler ble således meldt både til Folkeregisteret og til prestekontoret.
Melodi Grand Prix 1991
Melodi Grand Prix 1991 skulle vært den 31. utgaven av Melodi Grand Prix, Norges uttaking til Eurovision Song Contest. Finalen var planlagt til lørdag 16. mars, men NRK avlyste konkurransen måneden før. Årsaken var at juryen mente at ingen av de 140 innsendte sangene var gode nok. Dette var første gang siden 1970 at det ikke ble holdt en Melodi Grand Prix-finale. I stedet håndplukket NRK gruppa Just 4 Fun og låten «Mrs. Thompson» til å representere Norge i Eurovision Song Contest 1991 i Italias hovedstad Roma. Sangen fikk 14 poeng og ble nummer 17 av 22 deltakere.
Bakgrunn
Søndag 17. februar kunngjorde NRK at de avlyste Melodi Grand Prix 1991 som var planlagt til 16. mars. Juryformann Pål Veiglum begrunnet avgjørelsen med «lav kvalitet og manglende originalitet» blant de 140 innsendte bidragene: «De siste tre årene har kvaliteten på Grand Prix-bidragene sunket jevnt. Nå var tiden moden for å gripe inn», sa Veiglum til Aftenposten. Daværende TV-underholdningssjef, Totto Osvold, avviste at avlysningen var en dramatisk avgjørelse: «Nei, jeg synes ikke det. Dette er rett og slett et forsøk på å komme skikkelig på talefot med det norske musikkmiljøet», sa Osvold.
Sogneprest
Sogneprest etter Kirkeloven av 1997
Med Kirkeloven av 1997 ble det etablert to administrasjonslinjer i Den norske kirke – bispedømmelinjen, som omfatter prestetjenesten, og kirkelig fellesråd, med arbeidsgiveransvar for alle øvrige ansatte på lokalt nivå. Sognet danner etter dette grunnenheten i Den norske kirke og alle sogn skal ha en sogneprest. Forskjellen på hovedsogn og annekssogn ble tatt bort, og dermed også forskjellen på sogneprester og residerende kapellaner. I ett og samme prestegjeld kan det således være flere sogneprester, men da gjerne slik at én sogneprest har ledende ansvar. I tillegg kommer i folkerike sogn egne kapellaner. En lokal sammenslutning av sogn utgjør et prestegjeld, men betegnelsen prestegjeld er offisielt gått ut av bruk, selv om de i praksis lever videre som naturlige geografiske tjenestedistrikter. Neste administrative nivå er prostiet, som ledes av prosten. En sammenslutning av prostier utgjør et bispedømme, ledet av biskopen. Sognepresten er etter Kirkeloven av 1997 ikke lenger embetsmann, men tilsettes av bispedømmerådet. Etter grunnlovsendringen av 21. mai 2012 blir alle prester, inkludert proster og biskoper, utnevnt av kirkens egne organer. Sognepresten mistet etter Kirkeloven av 1997 også sitt administrative ansvar for sognet, som ble overført til en daglig leder, ofte kalt kirkeverge.
Melodi Grand Prix 1991
Bakgrunn
Avgjørelsen skapte harme blant de avviste låtskriverne, og blant tidligere deltakere og låtskrivere som Arne Bendiksen og Philip A. Kruse. Tross krisemøter og iherdige forsøk fra musikkbransjen sto NRK fast på avgjørelsen om å avlyse finalen. Et av de refuserte bidragene var Torhild Nigars «I evighet». Denne sangen vant Melodi Grand Prix fem år senere og sikret Norge en andreplass i Eurovision Song Contest 1996.
Sogneprest
Sogneprest etter Kirkeloven av 1997
De kirkelige fellesråd danner en parallell struktur til bispedømmelinjen. Fellesrådet er en sammenslutning av sognene innenfor en kommune. Medlemmene utgjøres av representanter for menighetsrådene i de enkelte sogn. Fellesrådets daglige leder er kirkevergen, mens hvert enkelt sogn har en daglig administrativ leder. I større kommuner kan det inntre et mellomnivå, der flere sogn danner et tjenestedistrikt som ledes av en menighetsforvalter. Dette er tilfelle i Oslo, som er inndelt 5 prostier. Prostiene igjen er delt inn i tjenestedistrikter, og disse igjen i sogn.
Melodi Grand Prix 1991
Norges bidrag
Som en motreaksjon stablet TV3 og Robert Aschberg raskt en alternativ Melodi Grand Prix-finale på beina. De inviterte flere av de refuserte bidragene og sendte finalen lørdag 23. februar – bare dager etter at NRK kunngjorde avlysningen. Vinneren ble oslojenta Heidi Halvorsen med låten «Et liv». De andre deltakerne var Nick Borgen, Mari Maurstad, Anita Bogen, Kristin Svendsen, Kitty Bumbulucz og Harald Tønsager. NRK avviste imidlertid TV3-vinneren, siden kanalen ikke var medlem av EBU, noe som er et krav for å kunne delta i Eurovision Song Contest. I stedet ble det norske bidraget «Mrs. Thompson» laget på bestilling fra NRK.
Som plaster på såret for den avlyste finalen sendte NRK i stedet tv-showet Bare for gøy!. Programmet ble ledet av Jahn Teigen og sendt fra NRK Marienlyst samme kveld som finalen egentlig skulle ha vært sendt. Norges bidrag ble avslørt under sendingen, og flere tidligere Melodi Grand Prix-artister som Nora Brockstedt, Inger Lise Rypdal, Jørn Hoel og Elisabeth Andreassen framførte tidligere vinnerlåter.
Sogneprest
Sogneprest etter Kirkeloven av 1997
Den nye lovgivningen gjør at nesten enhver prestekandidat fra Universitetets praktikum kan bli (såkalt) "sogneprest". Tittelen har etter endringen av kirkeloven i 1997 dermed ikke lenger den akademiske og administrative betydningen den hadde tidligere. Mange av nåtidens "sogneprester" opererer i tidligere "kapellanier", og ville forut for endringen av kirkeloven hatt tittel av kapellan, kallskapellan eller residerende kapellan.
Historikk
Hierarkiet i Den norske Kirke var tidligere basert på prestegjeldene. Prestegjeldene utgjorde et prosti, og prosten ble enten valgt blant prostiets sogneprester eller den sogneprest med lengst tjenestetid i prostiet ble automatisk valgt. Det gikk ikke an å søke på prostestillinger. Deretter gikk man på 1970-tallet over til en ordning med at prostefunksjonen ble tillagt et bestemt prostesete, og som inngikk i stillingsbeskrivelsen for sognepresten i den menighet som fikk prostefunksjonen tillagt. Prostesetet ble gjerne knyttet til sogneprestembetet i den mest sentrale eller den største menigheten i prostiet eller til det kirkested med størst historisk tyngde og betydning. Eksempelvis var prostefunksjonen for Nedre Romerike prosti knyttet til Skedsmo kirke og ikke til Lillestrøm. Prosten var imidlertid i tillegg til sin funksjon som prost også sogneprest for sitt sogn.
Sognepresten var tidligere en fremtredende lokal autoritetsperson med myndighet på flere områder enn de strengt kirkelige. Blant annet var han fast medlem av skolestyret og barnevernsnemnd eller vergeråd.
Med den nye Kirkeloven av 1997 er prosten løst fra sitt sogneprestansvar, og er dermed ikke lenger automatisk knyttet til ett bestemt sogn. Biskopen kan imidlertid bestemme at prosten også skal ha en viss menighetstjeneste knyttet til den menighet prostesetet opprinnelig hørte sammen med. Prosten i Arendal vil eksempelvis ha tilknytning til Trefoldighetskirken i Arendal, som er prostiets hovedkirke.
Opprettelsen av det moderne presteembedet var en langvarig prosess som tok til etter reformasjonen, og endelig fastsatt etter 1620, da det ble påkrevd med teologisk embedseksamen for å kunne titulere seg som prest. Før dette var prestene ikke nødvendigvis akademisk utdannende menn, og deres sosiale status var deretter. Etter hvert fikk prestene en sentral rolle som statlige embetsmenn og med omfattende kontroll- og forvaltningsoppgaver som gikk langt utover de spesifikt kirkelige funksjoner. Slik endret bildet av presten seg, og han ble til en myndig og mektig mann som nøt stor respekt og sosial anseelse. Han bodde i prestegården, som ofte var en av bygdas største gårder, og hadde sitt innkomme fra denne. Noen embeter ble sett på som magre eller fete, alt etter inntektsmulighetene på det enkelte sted. Naturlig nok var de store jordbruksbygdene på Østlandet "fete" kall, men små, avsides kall i Nord-Norge eller på Vestlandet ofte var "magre". I bymenigheter uten jordvei ble soknepresten avlønnet etter et eget regelverk som innebar at han ble kompensert for «savn av jordvei».
På 1950-tallet gikk prestene over til et fast lønnssystem, men fortsatt med en ordning der prestegjeldets rang og folkemengde bestemte lønnsnivå. Menigheter i Nord-Norge med få innbyggere, men store geografiske avstander havnet dermed i laveste lønnsklasse, mens store bymenigheter alltid havnet i øverste lønnsklasse. I dag avlønnes prestene på samme premisser som øvrige offentlige ansatte med lønnsfastsettelse etter kompetanse og ansiennitet.
Danmark
Den norske sogneprestrollen springer ut fra den felles dansk-norske statskirkeordning frem til 1814, og de historiske spor herfra er derfor mange. I den danske statskirken hadde sogneprestene en tilsvarende stilling som de norske frem til 1981. I 1981 ble tittelen kapellan avskaffet og alle kapellaner i den danske statskirken gitt tittelen sogneprest. Den presten som før 1981 ble betegnet som sogneprest kalles idag kirkebogsførende sognepræst og begravelsesmyndighed.
Sverige
I Sverige kalles sogneprestene kyrkoherder. Kapellaner kalles komminister, mens prosten kalles kontraktsprost. Den svenske sognepresten har hatt minst enda større myndighet enn den norske og danske. I tillegg til oppgaver og fullmakter nevnt ovenfor skulle han en gang i året også gjennomføre husforhør, der han skulle kontrollere kunnskapsnivå og sedelige forhold i de enkelte familier.
I andre kirker
I Norge er det bare Den katolske kirke utenom Den norske kirke hvor tittelen sogneprest benyttes. Som i Den norske kirke er sognepresten også her den øverste ansvarlige for sitt sogn, men tjenesten er regulert av Den katolske kirkes eget lovverk. I enkelte katolske menigheter har man pastoralteam, der sokneprestens funksjoner er fordelt på flere prester og lekfolk, og for hvor prestens oppgaver er begrenset til dem bare en prest kan betjene. Innenfor et slikt pastoralteam vil presten ofte få tittelen moderator.
Takako Iida
Takako Iida (født 3. februar 1946 i Yatomi) er en japansk tidligere volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München og 1976 i Montréal. Iida ble olympisk mester i volleyball under OL 1976 i Montréal. Hun var med på det japanske laget som vant volleyballturneringen for damer foran Sovjetunionen og Sør-Korea. Japan vant semifinalen mot Sør-Korea med 3-0 og i finalen beseiret de Sovjetunionen med 3 - 0. Iida spilte fem kamper i OL-turneringen.
Åsen (Levanger)
Åsen er ei bygd, et tettsted, et kirkesogn og en tidligere kommune i Levanger, Trøndelag.
Historie
Åsen formannskapsdistrikt ble etablert ved innføringen av formannskapslovene i 1837. 1. januar 1962 gikk Åsen sammen med Frol, Levanger og Skogn til den nye Levanger kommune.
Samfunn
Tettstedet har innbyggere per 1. januar. Tettstedet ligger ved E6, med fylkesvei 753 vestover til Frosta. Åsen stasjon på Nordlandsbanen ligger i tettstedet. Åsen er et sokn i Frosta prestegjeld i Sør-Innherad prosti i Nidaros bispedømme. Åsen kirke ble innviet i 1904 til erstatning for en tidligere kirke samme sted, som brant i 1902.
Før høsten 2000 var det to skoler i Åsen, Solhaug og Reithaug skole. Da Solhaug ble nedlagt ble elevene ført over til Reithaug skole, som skiftet navn til Åsen barne- og ungdomsskole.
Aasen Sparebank er en selsvstendig sparebank, etablert 1862. Opheim Verksted og Brødrene Torkildsen Orgelbyggeri har sin virksomhet her. IL Aasguten og Aasen Skytterlag hører til her.
Vest for tettstedet ligger Hammervatnet med Hammervatnet naturreservat (etablert 1984). Hammervatnet, Movatnet og Hoklingen inngår i Hoplavassdraget med utløp i Hoplafjorden.
Kansas City Shuffle
Kansas City Shuffle er en musikk-EP med Social Suicide, utgitt i 2009.
Herkules skiller Calpe og Abylla
Herkules skiller Calpe og Abylla (spansk: Hércules separa los montes Calpe y Abyla) er et maleri fra 1634 av den spanske maler Francisco de Zurbarán.
Herkulessøylene
Bildet bygger på legenden om Herkules' dyder på Den iberiske halvøy, som mytisk forfar til det spanske monarkiet. Abylla var et fjell i Nord-Afrika mens Calpe lå i Spania, begge også kjent som Herkulessøylene. Adskillelsen av de to skapte Gibraltarstredet og forente Atlanterhavet med Middelhavet. Herkulessøylene ble senere anvendt som symbol i Habsburgdynasties våpenskjold, samt i byvåpnene til Cádiz og Melilla, og i Spanias riksvåpen.
«Herkules skiller Calpe og Abylla» ble opprinnelig malt på kongelig oppfordring til Salón Grande i lystslottet Buen Retiro. Det henger i dag i Madrids Pradomuseum.
Tvora
Tvora er et fjell (1575 moh.) beliggende i Gburekfjella i Dronning Maud Land i Antarktis. Tvora ligger om lag seks km øst for Straumsvola i H.U. Sverdrupfjella.
Fjellet ble kartlagt fra flyfoto av Den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39. Det ble kartlagt på nytt av norske kartografer fra landmålinger og flyfoto av Maudheimekspedisjonen (1949–52) og flyfoto av Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60 og navnsatt Tvora, noe som betyr to rygger.
Georg Hilker
Georg Christian Hilker (født 5. juni 1807, død 13. januar 1875) var en dansk dekorasjonsmaler. Han begynte å studere ved Kunstakademiet 13 år gammel. Han vant senere begge sølvmedaljene. Allerede i studietiden var han med og dekorerte professorboligen til Hermann Ernst Freund, hvor han ble introdusert til den pompeianske stilen som skulle prege hans senere arbeider. Han arbeidet også på andre prosjekter, slik som dekorasjonen av Christiansborg og Amalienborg.
I 1838 reiste han til Italia og videre til Napoli og Capri, hvor han bodde sammen med Christen Købke, Constantin Hansen og Jørgen Roed.
Da han kom tilbake til Danmark i 1841 inngikk han et samarbeide med Constantin Hansen. Et av deres viktigste prosjekter var dekorasjonene i vestibylen på Universitetet i København i perioden 1844 til 1853. Hilker dekorerte også flere rom på Thorvaldsens Museum, Sorø Akademi og på Herlufsholm.
NM i roing 2003
NM i roing 2003 ble arrangert på Årungen Rostadion 13.-14. september 2003. Kongepokalvinnere ble Horten Roklubb (singlesculler med Olaf Tufte) og Christiania Roklub (singlesculler lettvekt med Maren Sandbu).
Dvergtannkarpe
Dvergtannkarpe er en art i gruppen levendefødende tannkarper. Det er en av de minste tannkarpene, og blir ikke lenger enn ca. 35 mm.
Junior-VM i orientering 2001
Junior-VM i orientering 2001 ble arrangert i Miskolc i Ungarn i 2001.
Niels Marius Askim
Niels Marius Askim (født 10. juli 1964) er en norsk arkitekt og forfatter.
I tillegg til arbeidet med boliger og større kulturbygg har han beskjeftiget seg med forming av utstillinger, scenografi og design av møbler.
Han har stått for rehabiliteringen av Litteraturhuset i Oslo, Borgund stavkirkes besøkssenteret og Vitenfabrikken i Sandnes.
Yorkshirepudding
Yorkshirepudding er en typisk engelsk matrett. «Pudding» er noe misvisende, ettersom yorkshirepudding fremstilles av en røre som består av egg, mel og melk eller vann, som til pannekaker, uten noen form for jevning. Yorkshirepudding serveres ofte, med saus til, ved tradisjonelle søndagsmiddager sammen med roastbiff eller lammestek.
Niels Marius Askim
Han er partner i partner i firmaet Askim/Lantto Arkitekter. Kontoret fikk Norsk Forms pris for unge formgivere i 1998. I 2007 mottok Askim/Lantto Arkitekter prisen for beste interiør for rehabiliteringen av Fritt Ords loft i Uranienborgveien 2.
Yorkshirepudding
Retten er blitt laget i England i århundrer, under navnet «dripping pudding» (stekefettpudding). Det var kokebokforfatteren Hannah Glasse som først knyttet puddingen til Yorkshire, da hun i 1747 publiserte en oppskrift på stekefettpudding og kalte den «Yorkshire Pudding» i sin kokebok The art of cookery made plain and easy.
Gjennom store deler av det 17. århundre ble stekt kjøtt servert med kraftig saus til. Da hvetemel var blitt vanligere i husholdningen, til kaker og puddinger, fant noen økonomiske kokker fra Nord-England en måte å nyttiggjøre seg fettet som dryppet fra kjøttet under steking. De brukte det til å lage en stekefettpudding, mens kjøttet stekte ferdig. I 1737 ble oppskriften på «A dripping pudding» publisert i boken The Whole Duty of a Woman.
Opprinnelig ble yorkshirepudding servert med en kraftig saus til, som en første rett under søndagsmiddagen, før steken. Dermed spiste middagsgjestene mindre av det langt dyrere kjøttet.
En yorkshirepudding skal heve seg under steking. Dette krever høy varme på stekefettet som helles i bunnen av stekeformen før røren helles i.
I 2008 kom den kongelige kjemikerforening i England, The Royal Society of Chemistry, med en «offisiell» uttalelse om at en yorkshirepudding skal være minimum 10 cm høy. Samtidig publiserte de sin offisielle yorkshirepuddingoppskrift!
Yorkshirepudding kan også serveres som dessert.
Denne enkle, gamle retten, som kan serveres på ulike vis, er fortsatt svært populær i Storbritannia. Det er til og med innført en årlig «National Yorkshire Pudding Day», som hvert år faller på en søndag, første søndag i februar, ettersom puddingen tradisjonelt ble servert til «Sunday Roast».
Abancay (provins)
Abancay er en provins i regionen Apurímac i Peru. Den grenser til provinsen Andahuaylas i nord og i vest, til regionen Cusco og til provinsen Cotabambas i øst og til provinsene Grau og Aymaraes i sør. Provinshovedstaden er Abancay.
Politisk inndeling
Provinsen er delt inn i 9 distrikter.
A Genetic Hoax
A Genetic Hoax er et musikkalbum med Social Suicide, utgitt den 11. mai 2012.
Francis Amyot
Francis «Frank» Amyot (født 14. september 1904 i Ottawa, Ontario død 21. november 1962) var en canadisk padlere som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Amyot ble olympisk mester i padling under OL 1936 i Berlin. Han vant C-1 1000 meter som ble avviklet 8. august 1936. Det var seks deltakere fra seks nasjoner som stilte i denne klassen. Amyot var den eneste canadiske gullmedaljevinneren under sommer-OL 1936 i Berlin.
Hydridion
E hydridion er et negativt ladd hydrogenion (H-). Et hydridion har to elektroner i skallet, noe som kan sammenlignes med hydrogenatomer som har ett elektron, og protonet som mangler elektroner.
Ordet hydrid brukes ofte i betydningen hydridion, selv om det definisjonsmessig også omfatter kovalent bundet hydrogen.
Hydridioner kan avhengig av bindingssituasjonen og motion være både nukleofile (for eksempel litiumaluminiumhydrid) og ikke-nuklofile (for eksempel natriumhydrid).
Agaricophilus
Agaricophilus er en slekt av biller som er nært beslektet med marihøner (Coccinellidae).
Utseende
Slekten Agaricophilus er bredt ovale, mørkbrune til svarte på farge.
Levevis
Soppmarihønene lever av sopp av ulike slag. De kan finnes på kjuker, på ulike slags sopp-fruktlegemer, under barken på døde trær, mellom råtnende plantedeler og i tilknytning til maur.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Nord-Amerika og i Kaukasus.
Systematisk inndeling
Inntil nylig ble gruppen regnet som en underfamilie av soppmarihøner (Endomychidae).
Šiauliai
Šiauliai (betyr «Skytterens by» og uttales «sjæolæi») er Litauens fjerde største by og ligger i den nordvestre del av landet.
Historie
Byens grunnleggelse regnes nå til 22. september 1236, samme dag som da Solslaget fant sted ikke langt fra Siauliai. I byen ligger en liten park med Skyttermonumentet til minne om slaget i 1236.
Den utviklet seg først som en militærpost for å forsvare området mot angrep fra Den tyske orden og Den liviske orden. Etter slaget ved Grunwald i 1410 opphørte plyndringstoktene. I 1445 ble det bygd en trekirke, som ble erstattet av en mursteinskirke i 1634 som fremdeles står i sentrum av byen i dag.
Šiauliai fikk magdeburgrettigheter i 1589. På 1500-tallet ble den det administrative senter i området, men på 1600- og 1700-tallet ble byen ødelagt av Den svenske syndfloden og byllepestepidemier.
Antoni Tyzenhaus (1733-1785) startet radikale økonomiske og urbane reformer etter et voldelig bondeopprør mot kronen i Nord-Litauen. Han bygde opp byen i klassisistisk stil. Byen ble etterhvert en velutviklet by og Stanisław August Poniatowski, konge av Den polsk-litauiske realunion stadfestet i 1791 på ny Šiauliai sine byretter og gav den et byvåpen.
Etter Polens delinger fikk Šiauliai et nytt byvåpen. Byen vokste og ble et viktig utdannings- og kultursenter. I 1836-1858 ble det bygd veier til Riga og Tilsit, i 1871 ble det bygd jernbanesamband til Liepāja og Romny. Šiauliai lå ved flere handelsruter og utviklet seg til en industriby. Alt i 1897 var den den tredje største byen i Litauen med om lag 16 000 innbyggere. Šiauliai var et senter for produksjon av lærprodukt. Chaim Frenkel eide den største lærfabrikken i Det russiske keiserdømme.
De to verdenskrigene ødela tilsammen 80 % av bygningsmassen i byen.
Ikke langt fra Siauliai ligger Korshøyden, to små koller med tilsammen omkring 150 000 store og mindre kors på. Korshøyden er et av de viktigste religiøse og kulturelle minnesmerker i landet.
Ernst Meyer (maler)
Ernst Meyer (født Ahron Meyer 11. mai 1797, død 31. januar 1861) var en dansk maler. Meyer vokste opp hos sin far i Altona. I 1812 kom han til København hvor fetteren Mendel Levin Nathanson tok seg av han.
Meyer gikk på Kunstakademiet hvor han ble sterkt påvirket av C.W. Eckersberg. Han reiste til Roma i 1824 og kom til å tilbringe det meste av sitt liv der. Han var i mange år en sentral person i kunstnerlivet i byen hvor han tilhørte kretsen rundt Bertel Thorvaldsen.
De siste årene av hans liv var sterkt preget av syfilis og han døde i Roma hvor han også ble begravet.
Hertugdømmet Lothringen
Hertugdømmet Lothringen (tysk: Herzogtum Lothringen, fransk: Duché de Lorraine), egentlig hertugdømmet øvre Lothringen (tysk: Herzogtum Ober-Lothringen, fransk: Duché de Haute-Lorraine), var et hertugdømme som ble etablert i 959 som en stat innenfor det hellige romerske rike av den tyske nasjon. Hertugdømmet befant seg hovedsakelig i området Lorraine i det nordøstlige Frankrike, men omfattet også deler av dagens Tyskland og Luxembourg. Det kalles derfor også hertugdømmet Lorraine og – mer korrekt, hertugdømmet øvre Lorraine. De sentrale byene var Metz, Verdun, Epinal og den historiske hovedstaden Nancy (eldre tysk: Nanzig).
Hertugdømmet hadde sin historiske opprinnelse i kongedømmet Lotharingia, som ble grunnlagt av Lothar I av Det tysk-romerske rike i året 843. I året 959 ble Lotharingia delt i øvre og nedre Lothringen av Bruno av Sachsen, og den første hertugen var Friedrich I av Bar. Øvre Lothringen ble først opprettet under navnet hertugdømmet Mosell, og hertugen hadde tittelen dux Mosellanorum. Bruken av navneformene Lotharingia Superioris og Lorraine i offisielle dokumenter begynner langt senere, omkring 1400-tallet. Som navn på en historisk region er Mosell siden 1790 blitt adoptert og tatt i bruk av det franske departementet Mosell.
På 1600-tallet begynte franske konger å gjøre krav på hertugdømmet Lothringen. Etter tredveårskrigen, som hadde svekket den tyske keisermakten, tok kardinal kardinal Richelieu i 1641 til orde for å okkupere det. I 1648 gjorde Frankrike igjen krav på området under freden i Westfalen, men vant i stedet flere viktige posisjoner i Alsace. I 1670 ble det okkupert av Frankrike på nytt, men landet måtte oppgi det under freden i Rijswijk, som endte med niårskrigen i 1697. Under den spanske arvefølgekrigen ble deler av Lothringen okkupert av Frankrike, men hertug Leopold Joseph fortsatte likevel å styre ved Château de Lunéville.
Etter den polske tronfølgekrig i 1733 ble Lothringen gitt til den tidligere kongen av Polen, Stanisław I Leszczyński. Ved hans død den 23. februar 1766 ble området annektert av Frankrike og omdannet til en fransk provins.
Den siste lærling
Den siste lærlingen (engelsk: The Wardstone Chronicles) er en bokserie for barn og ungdom innenfor sjangeren fantastisk litteratur som er skrevet av Joseph Delaney.
Bøkene handler om Thomas Ward og hans lærlingtid for å bli skrømtvokter. Dette er et yrke som kun kan tildeles dersom man er syvende sønn av en syvende sønn, og går ut på å beskytte Grevskapet mot mørke. Sammen med læremesteren John Gregory møter han utfordringer farligere og mørkere enn han kunne forestilt seg, og ikke alt er som det først ser virker - og da særlig med den svartkledde jenta Alice.
Bøker i serien
Alle disse er utgitt som lydbok på norsk.
Bolagsverket
Bolagsverket er et svensk forvaltningsorgan som i hovedsak håndterer registreringen av nye foretak og registerendringer for eksisterende foretak, slik som endring av adresse og bytte av styre og revisor. Bolagsverket tar imot årsrapporter og fatter beslutninger om likvidasjon, og utgir «foretaksfakta» (registerinformasjon om Sveriges foretak og foreninger) og samarbeider med andre aktører for å utvikle tjenester som bidrar til en enklere hverdag for foretak og foretakere.
Bolagsverket holder til i Sundsvall og har ca. 550 ansatte pr. 2020. Det er underlagt Näringsdepartementet.
Anders Lindegaard
Anders Rosenkrantz Lindegaard (født 13. april 1984) er en dansk tidligere fotballspiller.
Han spilte for den norske klubben før han i 2010 ble kjøpt av Manchester United. Lindegaard var utleid til Aalesunds Fotballklubb i vårsesongen 2009, og gikk høsten 2009 permanent over til Ålesund-klubben. Lindegaard var tidligere målvakt for Odense Boldklub.
I januar 2011 ble overgangen til Manchester United gjennomført, trass i at landsmann og klubblegende Peter Schmeichel anbefalte å hente en mer merittert keeper. Overgangssummen ble antatt å ligge på rundt 3 500 000 pund, hvorav en betydelig del skulle utbetales etter et bestemt antall kamper. Dette er den dyreste overgangen i Aalesunds FKs historie.
Oppholdet hos West Bromwich ble nok litt skuffende for dansken som gikk på lån til Lancashire og Preston North End FC ut kontraktsperioden. Lindegaard fikk ikke fornyet tillit hos noen av klubbene og sto uten kontrakt sommeren 2017, men en langtidsskade på Burnley FCs landslagskeeper Tom Heaton ga keeperen mulighet til å holde hanskene varme på Turf Moor ut 2017/18-sesongen.
Takako Shirai
Takako Shirai (født 18. juli 1952 i Okayama), japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München og 1976 i Montréal.
Shirai ble olympisk mester i volleyball under OL 1976 i Montréal. Hun var med på det japanske laget som vant volleyballturneringen for damer foran Sovjetunionen og Sør-Korea. Japan vant semifinalen mot Sør-Korea med 3-0 og i finalen beseiret de Sovjetunionen med 3 - 0. Shirai spilte fem kamper i OL-turneringen.
Lorentz Fisker
Lorentz Fisker (født 1731 trolig i København, død 8. april 1779 på Holmegård) var lagmann i Christiansand og Agdesidens lagdømme mellom 1763–1779.
Embetskarriere
Han tok eksamen som ex. jur. (ei ubekvem) den 5. april 1754. Den 24. juni 1757 ble han adjungeret byfogd hos faren i København. Den 19. november 1762 ble han byfogd i Kristiansand. Fisker var kst. stiftamtmann i Kristiansand i 1761. Fisker ble utnevnt til lagmann 23. desember 1763. Han fikk tittel av virkelig justisråd fra 1. mai 1767.
Fisker drev både med ulovlig brennevinssalg og ble kritisert for «sin utaalelige konduite og upasselige rigeur». Hele boet hans ble solgt på auksjon idet han «er kommet i saadan decadance at hans creditorer efter domme har udexekveret alt hvad han ejer og har». Ved reskript 13. november 1778 ble det bestemt han skulle tiltales for drukkenskap.
Alt han eide gikk tapt, «hvorover han har resolveret sig at retirere paa landet».
Mulvik kraftverk
Mulvik kraftverk er et vannkraftverk ved Ålvundfjorden i Sunndal kommune i Møre og Romsdal.
Lorentz Fisker
Familie
Han døde 8. april 1779 på Holmegård, 48 år gammel. Han var da blitt sinnssyk. Foreldrene var justisråd Lorentz Fisker og Engel Cathrine Smith. Lorentz Fisker var viseborgermester, assessor i Hofretten, senere byfogd i Kristiansand. Lagmann Fiskers bror var Corfitz Fisker, (1729-1802). Han var fra 1751 sekretær i Danske kanselli og fra 1796 direktør i Generalpostamtet.
Mulvik kraftverk
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 110 meter.
Installert effekt er 370 kW fra en peltonturbin. Årsproduksjon er 1,8 GWh.
Just Wiedewelt
Just Wiedewelt (født 18. november 1677, død 8. september 1757) var en dansk billedhugger.
I 1734 ble han ansatt som kongelig billedhugger ved Gammel og Ny Holm. Han har utført mange dekorative arbeider av sten og tre, altertavler, epitafier m.m.
Figurene av Troen og Kjærligheten på altertavlen i Helligåndskirken i København er utført av Wiedewelt.
Riksvei 1
Riksvei 1 var opprinnelig hovedveien mellom Svinesund og Oslo fram til 12. juni 1965, da strekningen ble omskiltet til E6. I perioden 1992–2000 var Riksvei 1 navnet på veistrekningen Stavanger–Kristiansund, inntil den ble en del av E39. I dag er ikke veinummeret i bruk, men riksvei 1 brukes ofte uformelt om skipsleia langs norskekysten.
Bakgrunn
Fra 1992 til 2000 var Riksvei 1 navnet på strekningen Stavanger–Kristiansund før E39 på Vestlandet ble opprettet.
Riksvei 1 er også en populær betegnelse på Hurtigruten, med tanke på Hurtigrutens rolle for kysten og kystbefolkningen. Betegnelsen riksvei 1 har også vært brukt om skipsleia og all innenriks sjøfart i Norge.
Skjønnheten og udyret (1991)
Skjønnheten og udyret (originaltittel Beauty and the Beast) er en animert filmmusikal fra 1991, utgitt av Walt Disney Pictures. Historien er basert på det franske eventyret La Belle et la Bête av Jeanne-Marie Leprince de Beaumont og inspirert av spillefilmen Skjønnheten og udyret (1946). Filmen handler om en vakker, men arrogant prins som blir offer for en forbannelse og forvandles til et udyr. Den eneste måten å bryte trolldommen på, er å finne noen som kan elske han for den han er. Ved en tilfeldighet noen år senere havner den vakre ungpiken Belle på slottet for å redde faren sin, og det blir udyrets siste mulighet til å bryte forbannelsen. Filmen er den 30. i rekken av Disneys klassikere.
Walt Disney hadde forsøkt å filmatisere eventyret ved flere anledninger, men prosjektet ble stadig skrinlagt. Da tegnefilmen Den lille havfruen (1989) ble en kinosuksess, valgte filmselskapet allikevel å gjennomføre planene. Skjønnheten og udyret var spillefilmdebuten til regissørene Gary Trousdale og Kirk Wise, og Linda Woolverton skrev manuset. Howard Ashman og Alan Menken skrev og komponerte låtene. Filmen ble senere dedisert til Ashman, som døde av aids seks måneder før filmens premiere.
Skjønnheten og udyret hadde en tidlig førpremiere på filmfestivalen i New York, før den fikk ordinær kinopremiere i USA 22. november 1991. Den ble en stor kinosuksess, med 425 millioner dollar i billettinntekter. Filmen fikk god kritikk og ble den første animasjonsfilmen til å bli nominert til Oscar for beste film. Den vant i tillegg to Oscar-priser for beste originalmusikk og beste sang («Beauty and the Beast»).
I 2002 ble den innlemmet i National Film Registry, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress. Det amerikanske filminstituttet (AFI) har kåret filmen til tidenes 22. beste filmmusikal fra USA, samt tidenes 34. beste kjærlighetsfilm fra USA. Skjønnheten og udyret har også fått sin egen Broadway-musikal, Skjønnheten og udyret, samt to oppfølgere, Den fortryllende julen (1997) og Belles magiske verden (1998). Filmen fikk en nyinnspilling i 2017 med Emma Watson og Dan Stevens i hovedrollene.
Bakgrunn
Suksessen med animasjonsfilmen Snehvit og de syv dvergene (1937) førte til at Walt Disney ville finne nye fortellinger å filmatisere, og det franske eventyret La Belle et la Bête av Jeanne-Marie Leprince de Beaumont var blant dem. Det ble gjort forsøk på å filmatisere eventyret i 1930- og 1950-årene, men filmprosjektet ble skrinlagt fordi «arbeidet ble for utfordrende». Forfatteren Peter M. Nichols fra The New York Times hevdet at Disney ble frarådet ideen av Jean Cocteau, som allerede hadde regissert Skjønnheten og udyret i 1946.
Under produksjonen av fantasyfilmen Hvem lurte Roger Rabbit? i 1987 gjenoppsto ideen, og det ble besluttet at filmen skulle bli produsert av det animasjonsstudioet bak Roger Rabbit. Richard Williams, som var delaktig i arbeidet på Roger Rabitt, ble spurt om å regissere filmen, men han takket nei for å fortsette på spillefilmenThe Thief and the Cobbler. Williams foreslo imidlertid kollegaen Richard Purdum. På kort tid ble Don Hahn valgt som filmprodusent, og arbeidet på filmen ble igangsatt. Filmselskapets sjef Michael Eisner besluttet at Skjønnheten og udyret skulle bli Disneys første animasjonsfilm med en egen manusforfatter. Dette var uvanlig for animasjonsfilmer på den tiden, siden storyboard-tegninger ofte tok manusets plass i slike filmprosjekter. Linda Woolverton skrev førsteutkastet til filmen.
Walt Disneys styreformann Jeffrey Katzenberg så storyboardutkastene i 1989 og ba medarbeiderne begynne på nytt. Noen måneder senere ga Purdum seg som regissør. Filmselskapet spurte Ron Clements og John Musker om å overta, men de hadde nettopp fullført arbeidet med Den lille havfruen (1989), og mente et nytt prosjekt ville bli for krevende. Disney valgte da Kirk Wise og Gary Trousdale, som ikke hadde regissert spillefilmer før. Katzenberg spurte også Howard Ashman og Alan Menken om å skrive sanger til Skjønnheten og udyret, i samme stil som Den lille havfruen. Ashman hadde nettopp fått vite at han kom til å dø av aids, og forarbeidet ble tilpasset hans situasjon. Mye av arbeidet foregikk dermed i Fishkill i New York, i nærheten av Ashmans bolig. Der bearbeidet de manuset sammen med Wise, Trousdale, Hahn og Woolverton.
Handling
I anslaget blir udyrets forhistorie fortalt gjennom glassmalerier og en forteller i voiceover. En gammel dame søker en natts husly hos en prins og tilbyr ham en rose som vederlag. Prinsen avviser damen på grunn av det heslige utseendet hennes. Hun råder prinsen til å ikke se på det ytre, siden skjønnhet kommer innenfra. Når hun blir avvist på nytt, forvandler hun seg til en vakker, ung kvinne. Prinsen ber om tilgivelse, men det er for sent. Kvinnen har sett at det ikke finnes noe kjærlighet i ham. Som straff forvandler hun prinsen om til et udyr som må få oppleve ekte kjærlighet innen sin 21. fødselsdag for at trolldommen skal bli brutt. Han forskanser seg i slottet sammen med herskapet sitt, forvandlet til tekopper, klokker og andre gjenstander, en rose i et glassmonter og et magisk speil som viser omverdenen. Rosen er den samme som den gamle damen tilbød, og den visner som hans 21. fødselsdag nærmer seg.
Ti år senere er den unge og vakre bokormen Belle lei av bytilværelsen og på jakt etter eventyr. Den eneste vennen hun har er sin far Maurice, som tjener lite på å være oppfinner. Hun blir dog kurtisert av en kjekkas og mannssjåvinist ved navn Gaston. Han blir elsket av hele bybefolkningen, men er forelsket og stålsatt på å gifte seg med Belle. En dag går Belles far og hesten Phillip seg bort i skogen, og etter at de blir jaget av ulver, kommer de over et stort slott. Inne i slottet møter de på lysestaken Lymier, klokken Kloksworth, tekannen fru Potts og barnet hennes Chip. Maurice blir imidlertid tatt til fange av udyret, og Belle tilbyr seg å ta hans plass. Udyret godtar forslaget selv om Maurice protesterer, så lenge hun blir i slottet hans for alltid. Maurice søker hjelp his bybefolkningen for å redde datteren, men det er ingen som tror på ham.
Udyret forstår at Belle er hans siste sjanse til å bryte trolldommen, og alle husredskapene prøver å få dem til å forelske seg i hverandre. Når Kloksworth viser Belle rundt i huset kommer hun over vestfløyen, som hun ikke har adgang til. Det er et mørklagt og rotete rom, med en enslig rose i et glassmonter i midten. Udyret finner henne og skremmer henne så mye at hun forsøker å flykte. Ute blir hun nesten drept av en flokk med ulver, men udyret redder henne. Belle takker udyret for å ha reddet henne, og de kommer etter hvert på talefot. I mellomtiden tilbyr Gaston penger til doktor Grumm for å sende Maurice til byasylet hvis Belle ikke takker ja til å gifte seg med ham.
En kveld spiser Belle middag med udyret, kledd i en vakker, gul ballkjole. De danser sammen i ballsalen og får følelser for hverandre. Etterpå forteller Belle at hun savner faren sin, og udyret tilbyr henne det magiske speilet sitt. I speilet ser hun faren sin kjempe for livet i skogen. Udyret slipper henne fri og lar henne dra for å finne faren sin. Hun får med seg det magiske speilet for å ha noe hun kan huske udyret ved. Belle finner Maurice og tar ham med tilbake til byen. Gaston forsøker å få Maurice innesperret på asylet for å ha blitt gal, men Belle bruker det magiske speilet for å vise dem at udyret faktisk eksisterer. Gaston innser at Belle er forelsket i udyret og overbeviser befolkningen om at det er et menneskeetende monster som må bli drept. Horden sperrer inne Belle og Maurice og drar mot slottet for å drepe udyret.
Chip, som har sneket seg med i Belles bagasje, slipper henne fri. Hun finner hesten sin og drar mot slottet. Gaston angriper udyret, mens herskapet slåss med horden. Udyret er for trist til å kjempe tilbake, men blir motivert når han ser at Belle har kommet tilbake. Han bekjemper Gaston, men lar han gå før han snur seg for å omfavne Belle. Gaston angriper udyret bak fra, før han sklir på kanten og faller ned i dypet. Udyret er i ferd med å dø, og Belle hvisker at hun elsker ham idet siste roseblad faller av. Trolldommen blir brutt, og udyret forvandles til en vakker prins. Filmen ender med en stor gledesfest hvor alle danser sammen i ballsalen.
Rollefigurer
I forarbeidet ble hovedfigurene utformet. Belle skulle være «uvitende» om sin egen skjønnhet og bære et særegent uttrykk for å styrke personligheten fra eventyret. James Baxter og Mark Henn skisserte rollefiguren, og de ønsket at hun skulle ha et mer europeisk utseende enn den siste Disney-prinsessen, Ariel fra Den lille havfruen (1989). De ga Belle fyldige lepper, smale øyne og mørke øyebryn. Baxter studerte verkene til den franske, impresjonistiske kunstneren Edgar Degas for å gi Belle «grasiøse, svaneaktige bevegelser». Scenografen Brian McEntee foreslo at Belle kunne være den eneste rollefiguren i filmen som var kledd i blått, hvilket skulle understreke at hun er annerledes og utstøtt. Blåfargen skulle også symbolisere både ensomhet og godhet, mens Gastons røde klær symboliserte ondskap.