cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hemse stavkirke
Hemse stavkirke er en gjenfunnet stavkirke fra Hemse på Gotland. Før den nåværende Hemse kirke ble bygd, fantes det på samme sted en stavkirke som ble oppført under den første kristne tiden på 1000-tallet. Kirkens kraftige og rikt utsmykkede eikeplanker var brukt som tregolv i dagens Hemse kirke. Denne stavkirken er den eneste noenlunde komplette kirken fra kristningstiden i Sverige. Den er nå lagret på Statens historiska museum i Stockholm.
Dagens kirkebygning
Kirken som står i Hemse idag er en steinkirke fra begynnelsen av 1200-tallet. Den er en erstatning for trekirken som ble for liten. Den har kor med apsidal avslutning, et høyt skip og tårn i vest. Denne kirken har kalkmalerier fra flere perioder.
Forhistorien
Hemse kyrka ble i 1896 restaurert etter forslag fra arkitekt Erik Lallerstedt og byggmester Nils Pettersson. Noe av det første de gjorde var å skifte ut gulvet i kirkens skip. Da oppdaget de at undersiden av de brede eikeplankene var rundtelgjet. Denne merkelige oppdagelsen gjorde at byggmester Pettersson meldte fra til Riksantikvarieämbetet, som sendte dr Emil Ekhoff for å klarlegge hva grunnen kunne være.
I sitt arbeide Svenska stavkyrkor skriver Ekhoff: «Samma dag jag erhöll meddelandet, nedreste jag till Gotland och befann mig följande förmiddag vid Hemse kyrka. En del av virket låg ännu på sin plats i golvet, det övriga var utfört på kyrkogården. – Någon tvivel om, att detsamma ursprungligen utgjort en byggnad, kunde, som sagt, ej finnas och all sannolikhet talade för, att denna varit efter stavkonstruktionens principer, att den varit en kyrka – således en stavkyrka – säkerligen föregängaren till den nuvarande stenkyrkan och utan tvivel det första kristna templet på platsen, allt antaganden vilka ett närmare studium av förhållandena skulle komma att besanna. Fyndet var således av allra största intresse och genom prisvärt tillmötesgående från Hemse församlings sida blev Vitterhets Akademien i tillfälle att inköpa allt det gamla virket, som avgick redan den 11 påföljande september till Statens Historiska Museum.»
Alle de bevarte plankene ble gransket for å finne ut hvordan den opprinnelige kirken så ut, og resultatet av arbeidet publiserte Ekhoff i 1914-16 i boken Svenska stavkyrkor.
Det enorme puslespillet ble rekonstruert i Nationalmuseets bygning på Blasieholmen, men hele kirken ble alt for stor. Kun vestfasaden med portalen fikk plass, og først i 1941 fikk hele bygningen plass i Historiska museets nye lokaler vid Narvavägen.
Materialer
Funnet bestod i hovedsak av grove materialer av eik
På enden av svillene er det utskjæringer og tapper for sammenføyning med motstående svill, og langs oversiden en 5-6 cm dyp not. Svillene er ikke tjærebredd, noe som tyder på at de har vært beskyttet bak «lepper» i forlengelsen av forkanten på nedre ende på tilene.
Det er kun funnet to stavlegjer av eik, ca. 9 meter lange og 35 x 17 cm i tverrsnitt. Langs oversidene er det tatt ut 9 anlegg for taksperrer, og de to ytterste er noe større enn de midterste. Langs undersiden er det en langsgående not for veggtilene. Yttersidene har ornamenter; fem sirkler som er danner et kors. Det er spor av tjære på utsidene.
Det er funnet et furustykke som har samme sirkelmønster som kapitelet. Langs den ene kanten er en fals, som i begge ender avsluttes i en bred nedskjæring. Denne planken er i likhet med kapitelet uten spor av tjære.
Veggtilene ble ganske sterkt ødelagt da de ble lagt ned som gulv. Ingen av plankene er uskadet; dels er de kappet, dels er de flattelgjet. Dette kommer av krummingen de hadde som gjorde det vanskelig å bruke dem slik de var. Tilene er brede og tykke, med plan innside og avrundet utside. Øverst har tilene en noen centimeter bred tapp i hele tilens bredde. I øvre ende er forsiden av tilene telgjet med avsmalnende tverrsnitt fra full tykkelse opp til skjæringslinjen med forsiden av tappen. På sidene har tilene en 4-5 cm dyp og 3-4 cm bred not for innfelling av løse fjærer til å forbinde og tette mellom dem. For å få tilene til å passe som golvplanker er noten hogd vekk på noen av tilene.
Alle veggtilene har ornamenter på utsiden, bestående av konsentriske sirkler som danner grupper på seks nær toppen av tilen. Den samme ornamentikken finnes også på stavlegjene. Samme ornamentikk er også å finne på bord i tårnet til Alskogs kirke, også på Gotland. Disse er antatt å ha vært veggtiler i en tidligere stavbygd konstruksjon. I tillegg er denne formen for ornamentikk vanlig på møbler fra middelalderen.
De fleste av veggtilene har spor av tjære. Ekhoff mener at mengden tjære på de enkelte tilene kan si hvor på bygget de var i bruk, på nordsiden eller på sydsiden. På nordsiden har tjæren lagt seg over og nesten skjult ornamentikken, mens den på sørsiden er helt borte. Ekhoff mener at dette, og andre slitasjeskader, indikerer at kirken har stått i lang tid.
Portalen
Portalen er dessverre sterkt ødelagt etter at den ble nedlagt som gulvplank. Det som har overlevd er to ornamenterte sideplanker, og en liten bit av bordet som dannet overstykket. Det er tydelig at motivet har fellestrekk med dyremotiv som vi finner på runesteiner. Deler av motivet har også påfallende likhetstrekk med portaler fra andre stavkirker slik som Torpo stavkirke. Plankene i portalen er føyd inn i veggem på samme måte som de andre tilene, med not langs siden og løs fjær. Den største, venstre portalplanken har på innsiden spor etter gangjern.
Det ble funnet et tilsvarende utskåret trestykke som ikke har noen tydelig funksjon. Det er antatt at dette har tilhørt utsmykningen på kirkens tak, selv om det mangler holdepunkter for en slik antakelse.
Grunnplan
Svillene er ikke felt sammen i hjørnene som i et laftehus eller i de fleste norske stavkirker, men med tapper og slisser som er sikret med nagler.
Svillene viser ikke bare bygningens mål, men angir også hvor inngangen var. Midt på tverrveggens svill mangler noten i en lengde som måler 85 cm, og det er antatt at portalen stod der. Det finnes ingen andre merker etter mulige dører. Det er heller ikke funnet spor etter noen ytterdør til koret, men den kan ha vært i det manglende stykket av svillen til korets sørvegg.
Veggene
En viktig detalj er at svillen var utstyrt med not. Det er antatt at tilene har hatt en tilsvarende fjær nedfelt i noten, og en «leppe» som har vært forlenget ned foran svillens forkant, men disse ble skåret bort da tilene ble omgjort til gulvplanker. Det er ikke funnet naglehull i tilene, ettersom en konstruksjon uten fornagling er tilstrekkelig når materialene er tunge. Konstruksjonen beskytter svillen mot vær og vind slik at kun tilene trenger tjæring.
Relativt lite er kjent om hjørnekonstruksjonen. Det eneste som synes klart, er at staver slik de er kjent i norske stavkirker ikke ble brukt. Ekhoff vurderte flere alternativer, men landet på en løsning med Greensted Church som forbilde. Her er hjørnestavene kraftige stolper som er avhogd i vinkel, slik at spissen vender inn og yttersiden er avrundet. Hjørnestavene hviler i svillens not på samme måte som de andre tilene. Om de var spisset oppe er uvisst.
Veggtilenes opprinnelige lengde, og dermed skipets høyde, har Ekhoff beregnet til 4,20 meter, og stavlegjenes lengde til 4,45 meter. Tilene rakk ikke opp i gavlen, men ble avsluttet mot en stavlegje. Det ble ikke funnet materialer fra gavlene som kan forklare hvordan de så ut. Man kan likevel anta at slektskapet med norske stavkirker gjør at konstruksjonen hadde likhetstrekk. Muligens var gavlene kledd med tynnere materialer.
På tross av det rike funnmaterialet er rikt står mange spørsmål ubesvart. Fantes det åpninger for å slippe inn lys? Hvordan var taket konstruert? Ekhoff sier etter sammenligninger med norske stavkirker at høyt plasserte runde åpninger var det mest sannsynlige, men i det bevarte materialet finnes det ikke spor etter lysåpninger, og glassvinduer var knapt kjent i Norden på denne tiden. Vokslys var den viktigste lyskilden i kirkerommet.
Korets forbindelse med skipet
Korveggenes høyde er beregnet til 3,60 meter, 85 cm lavere enn skipet. Dette kan sammenlignes med høydeforskjellen på omtrent 90 cm i Hedared stavkirke.
Tak
Ekhoffs rekonstruksjon viser sperrebind av samme middelaldertype som i Garde steinkirke på Gotland, hvor de er datert til omtrent 1140. Rekonstruksjonen er usikker, siden det opprinnelige taket ikke er bevart, og bare noen få opplysninger kan leses ut av materialet. Hver av stavlegjene fra langveggene har utsparinger for ni takbjelker, syv over kirkerommet og to bredere på de fremsklytende endene utenfor tverrveggene. Ved utsparingen er det også spor som indikerer at bjelkene har hatt ytre hoder som har holdet konstruksjonen sammen i tverretningen.
De norske stavkirkene har sperrebind som er rikt dekorert, men ingen er så gamle som Hemse stavkirke. Dette gjør direkte sammenligning vanskelig. I stedet virker det riktig å gjøre som Ekhoff og anta som forbilde en middelaldersk takstol som den fra Garde kirke. Han har i sin rekonstruksjon av yttertaket antatt at det var langsgående planker, og påpeker at slike ble brukt på de eldste norske stavkirkene. I Garde finnes mye av dette undertaket under et dekke av tjæret spon. Ekhoff mener at den samme metoden kan ha vært brukt på Hemse.
Det finnes et gjenværende terningkapitel av furu, utført i ett med en kort stav. På de to uskadde sidene av kapitelet er det sirkelornamenter av samme type som på veggtilene. Kjernen i stokken er gjennomboret med et ca. 4,5 cm stort gjennomløpende hull. Etter dimensjonene å dømme virker det sannsynlig at staven var like høy som langhusets vegger. Ekhoff antar at den kan ha vært med på å bære takstolen, men at den er satt opp senere. Takbjelkene virker noe underdimensjonert og trengte kanskje understøttelse.
Staven kan likevel være reist sammen med resten av byggverket. I noen av de norske stavkirkene er staver med tilsvarende kapitel innarbeidet i konstruksjonen. Slike frittstående staver finnes først og fremst i stavkirker med forhøyet midtrom. Kirker av midtmasttypen, som Uvdal stavkirke, har en midtmast som bærer en takrytter. I midtmastkirker er takrytteren et ekte tårn. Kanskje kan kapitelet antyde at Hemse stavkirke har hatt et slikt lite tårn.
Kunstnerdalen (Asker)
Asker Museum med kunstnerhjemmene Valstads samlinger og Labråten ligger i Kunstnerdalen.
Michael McDonald (friidrettsutøver)
Michael McDonald (født 17. mars 1975) er en jamaicansk friidrettsutøver.
Han representerte Jamaica under Sommer-OL 1996, hvor han tok bronse på 4 × 400 meter stafett. Han tok også sølv på samme distanse under Sommer-OL 2000.
Børre Hansen Langland
Børre Hansen Langland var en norsk bonde og klokkemaker som levde i Ålen i Trøndelag fra 1732 til 1821. Han etterlot seg en dagbok som beskriver hans liv og virke. Den gir et innblikk i hvordan livet fortonte seg for bønder som levde i nærheten av Røros Kobberverk.
Familie
Børre var sønn av Hans Bjørnsen Langland (f. 1702 d. 1783), og Maret Larsdatter Djupdal (f. 1703 d. 1796). Han var eldst av ni søsken. Han var gift med Gjertrud Pedersdatter Riise eller Jordsli (f. 1736 d. 1815). De fikk sammen syv barn, hvorav ett overlevde faren. Dette var datteren Johanna Børresdatter (f. 1776). Hun giftet seg med Ingebrigt Jonsen Grønli (f. 1821 d. 1864), som tok over gården og klokkeproduksjonen etter Børres død.
Dagboka
Dagboka har vært utsatt for hærverk, og mange av sidene er forsvunnet. De bevarte delene gir likevel informasjon om forfatterens virksomhet i årene 1750-1806. Dagboka har to deler, en regnskapsdel og en mer ordinær dagbokdel. I regnskapsdelen er det nedtegnelser over gjenstander Børre Hansen Langland produserte og solgte, for hvor mye, og til hvem. Blant gjenstandene som blir omtalt finnes det rundt 300 klokker/urverk, 386 rokker, pipestilker, ulike typer verktøy, briller, geværer, signeter, sneller, og et stort antall andre bruksgjenstander. Størrelsen på produksjonen indikerer at det foregikk hjemmeindustri/protoindustri på gården til Langland, kanskje med andre ansatte enn han selv. Datoene og aktivitetene som er angitt i dagboka antyder at vareproduksjonen hovedsakelig foregikk vinterstid, mens jordbruket dominerte sommeren. Derfor viser dagboka sameksistensen mellom pengeøkonomi og naturalhushold på den norske landsbygda på 1700-tallet.
Dagboka befinner seg i dag på Riksarkivet i Trondheim.
Klokkeproduksjon
Først og fremst huskes Langland for sine klokker. Disse var og er (flere av dem går fremdeles) kostbare gjenstander. Mange av dem ble solgt til personer i høye stillinger ved kobberverket. Seks av klokkene ble solgt til Peder Hiort som var både proviantskriver og bergverksdirektør ved Røros Kobberverk. Klokkene gikk for svært høye summer som gårdbrukere neppe ville kunne betalt. Derfor kan mye av Langlands virke ha vært prisgitt kobberverkets nærhet. Den økonomiske eliten på Røros var pengesterke nok til å betale for Langlands klokker, og utgjorde et marked.
Langland produserte flere typer klokker. Det dreier seg om vekkerur, gulvur, veggur og visere. Han lagde henimot 400 veggklokker, hvorav flere fremdeles går.
Rokkmakeri
En bruksvare Langland lagde mye av var rokker. I dagboka finnes det nedtegnelser om 386, men siden mange sider mangler kan antallet ha vært større. Disse ble tilvirket av bjørk. Disse ble solgt til det som ser ut til å være almuen. Både menn og kvinner er oppført som kjøpere av disse.
Jordbruk
Langland drev også med ordinært jordbruk selv om han var flersysler. Dagboka beskriver gode, så vel som dårlige år. Han høstet mest bygg, men også andre korntyper og vekster. I 1773 finnes en spesielt interessant oppføring:"Den 8de maj 1773 Satte ieg need de jordebler (heller kartuffler)  som ieg fik forgangle høst av velædle Hr bergskriver Busch i Sælboe. Denne sees har endnu ingen vist av her oppe, Gud veed hvor det vil fremme os." Dette tyder på at Langland var blant de første i Ålen til å sette poteter. Disse fikk han gjennom bekjentskaper på Kobberverket. Dette understreker kunnskapsoverføringen som foregikk rundt Røros Kobberverk, samt Langlands rolle som foregangsmann.
Stua hans står nå på Ålen bygdemuseum.
Cyphosoma
Utseende
Middelsstore, brede, mattsvarte praktbiller. Hver dekkvinge har en bred stripe av lyse skjell.
Utbredelse
Slekten er utbredt i middelhavsområdet.
Systematisk inndeling
Inndelingen følger. Dicercini blir noen ganger plassert i underfamilien furupraktbiller (Chrysochroinae).
Lundens amt
Lundens amt (tysk: Amt Kirchspielslandgemeinde Lunden) var et amt i kretsen Ditmarsken i delstaten Schleswig-Holstein, Tyskland. Amtet ble administrert fra landsbyen (og kommunen) Lunden.
1. januar 2008 ble Lundens amt, sammen med Hennstedts amt og Tellingstedts amt, slått sammen til det nye Eiderens amt (Amt Kirchspielslandgemeinde Eider).
Inndeling
Lundens amt bestod av disse kommunene (med innbyggertall i 2005 i parentes):
Sløåna
Sløåna er ei elv i Kvinesdal kommune i Agder. Den er ei sideelv til Kvina fra øst, og renner sammen med Kvina rundt fire kilometer sør for Kvinlog.
Pygmalion et Galathée
Pygmalion et Galathée er en fransk stumfilm fra 1898, regissert av Georges Méliès.
Handling
Kunsteren Pygmalion arbeider i studioet sitt, på en statue av Galateia.
Men når statuen snart er ferdig, kommer den plutselig til live. Men når han forsøker å feste armer til statuen, forlater bysten resten av kroppen sin. Bysten kommer seg til den andre siden av rommet og spotter Pygmalion som fremdeles står igjen med den nedre halvdelen av kroppen hennes i hendene.
Komorenes flagg
Komorenes flagg ble tatt i bruk 2003. Det har fire horisontale bånd i gult, hvitt, rødt og blått og et grønt triangel på venstre side. I trianglet er det en hvit halvmåne og fire hvite femtakkede stjerner. Både de horisontale båndene og stjernene representerer landets fire hovedøyer: Mwali, Njazidja, Nzwani og Mayotte. Den sistnevnte tilhører Frankrike, men Komorene gjør krav på den. Halvmånen, stjernene og den grønne fargen er tradisjonelle symboler for islam.
Samme flagg benyttes som nasjonalflagg, handelsflagg, statsflagg og orlogsflagg.
Fra 1978 til 2001 var Komorenes flagg helt grønt med halvmånen og de fire stjernene. Flagget forekom i en rekke varianter, sist med påskrift en «Allah» og «Muhammed» i hvitt. I årene 1975-1978 var flagget delt i rødt over grønt med halvmånen og stjernene i kantonen.
12. etappe av Giro d’Italia 2011
12. etappe av Giro d'Italia 2011 ble kjørt den 19. mai 2011 og gikk mellom Castelfidardo og Ravenna.
Eksterne lenker
2011 Giro d'Italia, Stage 12 to Stage 21
Rostroconchia
†Rostroconchia (rostroconcher) er en utdødd klasse av bløtdyr (Mollusca) som levde fra tidlig kambrium til sen perm. Omkring tre dusin slekter og et enda større antall med arter har blitt beskrevet. Trolig fantes det imidlertid mer enn 1 000 arter tilsammen.
Rostroconcher var generelt små, som oftest mindre enn 20 mm i lengde. I det devonske laget av sandstein i USA er det imidlertid funnet beviser for former som kunne bli 15 cm eller mer.
Inndeling
Inndelingen under følger WoRMS og er i henhold til Bouchet (2015). Norske navn følger i hovedsak Artsdatabanken, men navn i parentes er kun uoffisielle beskrivelser.
Stanisław Marusarz
Stanisław Marusarz (født 18. juni 1913 i Zakopane, død 29. oktober 1993 samme sted) var en polsk skiløper. Han konkurrerte i de nordiske grenene skihopping, kombinert og langrenn, og også alpint. Han satte verdensrekord i skihopping i 1935, og tok sølvmedalje hopp i VM i 1938.
Idrettsmannen
Marusarz hoppet første gang i storbakken Wielka Krokiew i 1927, da han var 13 år gammel. Han deltok i VM (nordiske grener) i årene 1933-1939. I Lahtis i 1938 tok han sølvmedalje i spesielt hopp, bare 0,3 poeng bak vinneren Asbjørn Ruud. Han ble nummer 4 i Vysoké Tatry (Štrbské Pleso) i 1935 og nummer 5 i Zakopane i 1939. I VM i Innsbruck i 1933 ble han nummer 6 i kombinert.
Han deltok i OL i 1932, 1936, 1948 og 1952. I Lake Placid i 1932 ble han nummer 17 i spesielt hopp og nummer 27 i 18 km langrenn og kombinert. I Garmisch-Partenkirchen i 1936 kom han på 5. plass i spesielt hopp og 7. plass i kombinert. Han ble nummer 27 i spesielt hopp i St. Moritz i 1948 og i Oslo i 1952.
I mars 1935 vant han hoppuka i Planica. Han hoppet 95 meter og var en av flere som satte verdensrekord.
Stanisław Marusarz ble polsk mester til sammen 21 ganger, i både nordiske grener og alpint. Han la helt opp som skihopper etter det polske mesterskapet i 1957, der han kom på 4. plass, 43 år gammel.
Stanisław Marusarz var søskenbarn av Andrzej Marusarz og Józef Marusarz, som begge deltok i OL på ski.
Andre verdenskrig
Etter at Polen var blitt invadert av Tyskland høsten 1939, var Stanisław Marusarz grenselos i Tatrafjellene vinteren 1939-40. I mars 1940 ble han arrestert av slovakiske grensevakter, men han greide å rømme og komme seg tilbake til Zakopane. Stanisław og kona Irena forsøkte å flykte til Ungarn, men ble arrestert da de var på vei over grenseelva Hemad mellom Slovakia og Ungarn.
Sammen med 134 andre fanger ble Marusarz dømt til døden for «aktivitet mot Det tredje riket». Etter en dramatisk flukt fra fengselet i Kraków, kom han seg etter en tid i midlertidig sikkerhet i Ungarn, og oppholdt seg der under resten av krigen. Før krigen endte ble han igjen arrestert og dødsdømt, men han unnslapp på ny, og kunne vende tilbake til Polen da freden kom.
Santa Claus (1898)
Santa Claus er en britisk stumfilm fra 1898 regissert av George Albert Smith.
Sivert Heltne Nilsen
Han har tidligere spilt 1 sesong for, 4 sesonger for og som ungdom spilte han for klubben. Heltne Nilsen studerte idrettsfag ved Ulstein videregående skole i Ulsteinvik.
I 2013 debuterte Nilsen for Norges U-23 landslag mot Italia.
Han er sønn av Lars Arne Nilsen.
Old Harbor
Old Harbor (alutiiq: Nuniaq) er er en by i Kodiak Island Borough, på øya Kodiak, i den amerikanske delstaten Alaska. Byen ligger langs sørøstkysten av øya, om lag 85 kilometer sørvest for Kodiak, og har 226 innbyggere, hvorav 73 prosent urinnbyggere (i 2000).
I 1784 grunnla russeren Grigorij Sjelikhov bosetningen som på engelsk har fått navnet Three Saints Bay i nærheten av Old Harbor, men området regnes å ha vært bebodd av alutiiq-folk i mer enn to tusen år. I 1788 ble bosetningen ødelagt av en tsunami, og senere to jordskjelv, og ble flyttet til Saint Paul Harbor i 1793.
I 1884 ble bosetningen på nytt etablert med navnet Staruigayan, som ble oversatt til engelsk som «Old Harbor». Jordskjelvet i 1964 ødela det meste av byen, som så måtte bygges opp på nytt igjen. I 1966 fikk byen eget bystyre.
Næringslivet i Old Harbor består i hovedsak av fiske og jakt. Byen har fergeforbindelser til Kodiak, Homer og Sand Point, og nordøst for bebyggelsen ligger Old Harbor lufthavn.
Frisinnede Venstre
Frisinnede Venstre, senere Frisinnede Folkeparti, var et politisk parti i Norge. Partiet stod i det meste av sin levetid i nær forbindelse med Høyre.
Frisinnede Venstre ble formelt dannet i 1909 av utbrytere fra Venstre. Det hadde sin forløper i Samlingspartiet. Frisinnede Venstre ble båret av politiske høvdinger som Christian Michelsen og Fridtjof Nansen og hadde et drag av «antiparti»; de var skeptiske til parlamentarismen og manet til samling rundt «nasjonale fellesinteresser». Sist i 1920-årene skulle Nansen også bli en av hovedmennene i Fedrelandslaget.
Frisinnede Venstre hadde liberalistiske innslag og la stor vekt på åndsfrihet, individualisme, klassisk økonomi og motstand mot absolutte holdninger, spesielt i avholdssaken og målsaken. Partiet stod for en strammere sparepolitikk og større skattelettelser enn Høyre.
Først i 1930-årene skiftet partiet navn til «Frisinnede Folkeparti». Det fantes mange fellesorganisasjoner med Høyre, og de kreftene som prøvde å opptre mer selvstendig, endte med å falle ut av Stortinget i 1936. Partiets skjebne hang nært sammen med Fedrelandslagets politiske marginalisering. Frisinnede Folkeparti ble tvangsoppløst av okkupasjonsregimet i 1940 og ikke gjenreist som eget parti etter frigjøringen.
Grunnleggelse
I 1903 hadde Høyre og moderate krefter i Venstre funnet sammen og dannet Samlingspartiet under ledelse av Christian Michelsen. Samlingspartiet hadde front mot Venstres sosiale og unionspolitiske radikalisme og det fremvoksende sosialdemokratiet. Etter unionsoppløsningen i 1905 var Samlingspartiet tiltenkt å fortsette i rollen som borgerlig samlingsalternativ ved stortingsvalget 1906, men samlingspolitikken overlevde ikke i det etterunionelle politiske klimaet. Da unionsproblemene var løst, smuldret enigheten opp, og motsetninger som hadde vært skjøvet i bakgrunnen, blusset opp igjen.
Vinteren 1909 fikk Samlingspartiet sin arvtager i Frisinnede Venstre. Bakgrunnen for dannelsen var at partiet Venstre hadde blitt så stort at partiet var blitt politisk «utflytende» og omfattet både konservative og sosialliberale fløyer. Som følge av at Gunnar Knudsen markerte grenser mot partiet Høyre, valgte høyrefløyen i Venstre å bryte ut og danne et mer konservativt parti. Blant de som tok initiativ til det nye partiet, var den tidligere statsministeren Christian Michelsen, de tidligere statsrådene eller stortingsmennene Wollert Konow, Abraham Berge, Sofus Arctander, Magnus Halvorsen og Bernhard Hanssen, oppdageren og diplomaten Fridtjof Nansen, historiker Ernst Sars, overlege og tidligere stortingsmann Klaus Hanssen, forlegger William Nygaard, sosialøkonom Oskar Jæger, fabrikkeier Johan Throne Holst samt kvinnesaksforkjemperne Anna Rogstad og Margrethe Vullum.
Ved konstitueringen i mars 1909 i Bærum ble Abraham Berge valgt til første formann, og året etter fikk partiet sitt hovedorgan i dagsavisen Tidens Tegn, hvor Ola Thommessen var redaktør. Michelsen og Nansen fremstod som partiets symbolske ledere. Som en arv fra embedsmannsstaten bar partiet med seg tanken om det opplyste lederskap, hvor beslutningsmyndighet hos fagfolk og skepsis til parlamentarismen stod sentralt.
Storhetstid
Etter Konows regjering deltok Frisinnede Venstre i forskjellige koalisjonsregjeringer med statsminister fra Høyre, avbrutt av noen rene Venstre-regjeringer, frem til dannelsen av Abraham Berges regjering i 1923. Berge gikk inn for å fjerne brennevinsforbudet i Norge, hvilket gav den nye regjeringen problemer, og i 1924 måtte den søke avskjed. Stortingsvalget 1924 betydde en tilbakegang til elleve stortingsrepresentanter. Den forhenværende regjeringen ble i 1926 stilt for riksrett fordi den hadde støttet Den norske Handelsbank i 1923 uten å informere Stortinget, men alle de tiltalte ble frikjent idet de hadde handlet i god tro.
Frisinnede Venstre stod usedvanlig sterkt i Trondheim, selv i de siste årene før krigen. Så sent som ved valget i 1937 ble det bystyrets tredje største parti med elleve representanter. Velgergrunnlaget var trolig svært sammensatt, men lederskapet var preget av mindre forretningsdrivende og sysselsatte i frie yrker. Dagsposten var byens største avis og organ for partiet, og spilte slik en rolle for oppslutningen om partiet. I navnestriden der byen ble påtvunget navnet Nidaros mot lokalpolitikerne og folkets vilje, var Frisinnede Venstre og Høyre pådrivere for å beholde Trondhjem-navnet. Frisinnede Venstre hadde den tydeligste appellen til bypatriotismen, og partiets lokalpolitikere aksepterte aldri Trondheim-navnet som kompromiss.
Kursendring
I slutten av 1920-årene og utover i 1930-årene var den dominerende skikkelsen i partiet Rolf Thommessen, redaktør i partiorganet Tidens Tegn og sønn av Ola Thommessen. Den sterkt nasjonalistiske Rolf Thommessen var en viktig støttespiller for Fedrelandslaget fra stiftelsen i 1925, og han støttet Vidkun Quisling i begynnelsen av hans politiske karrière. Thommessen var egentlig kritisk overfor partivesenet, men var en periode nestformann i partiet og lot seg oppstille til Stortinget fra Akershus på en ren Frisinnede Venstre-liste ved stortingsvalget 1927 og representerte partiet på Stortinget sammen med skipsmegler Johan Henrik Bollmann fra Bergen denne perioden.
Frisinnede Venstres ideologi og politikk tok etter hvert til seg alternative tanker og løsninger som ikke var tradisjonelt borgerlige eller sosialistiske. Flere organisasjoner og personer hadde i mellomkrigstiden slike løsninger på den økonomiske krisen. Ettersom disse tankene ikke fikk hold i opinionen, ble partiet marginalisert. På bakgrunn av dette ble det gjort flere forsøk på å skille Frisinnede Venstre og Høyre fra hverandre, men sammenvevingen var så tett at det ikke lot seg gjøre. Fra slutten av 1920-årene eksisterte grupperinger under navnet Frisinnede Folkeparti, men man kan si at disse og Frisinnede Venstre i realiteten var avspeilinger av det samme, og i 1932 endret Frisinnede Venstre formelt navn til Frisinnede Folkeparti. Året etter ble Thommessen valgt til partiformann. Selv om Frisinnede Venstre hadde et kortvarig valgsamarbeid med det nystiftede Nasjonal Samling ved stortingsvalget 1933, er det mer omfavnelsen av alternative ideer som marginaliserte partiet.
Thommessen var engasjert i de fleste nyskapende politiske prosjekter på høyresiden i begynnelsen av 1930-årene, og han var den største pådriveren for blokksamtalene i perioden 1933–1936 mellom Bondepartiet, Fedrelandslaget, Frisinnede Venstre og i en kort periode også Nasjonal Samling.
Forvitring
I løpet av 1930-årene smeltet mesteparten av selve partiorganisasjonen sammen med Høyre. Ved stortingsvalget 1936 stilte Frisinnede Venstre felleslister med Fedrelandslaget og tapte sin siste representasjon på Stortinget. På dette tidspunktet hadde de fleste i partiet gått inn i Høyre, og Rudolf Ræder og Trygve Swensen ledet i hver sin omgang de siste restene av det oppsmuldrede partiet frem mot den andre verdenskrig. Ræder var partiets eneste stortingsrepresentant fra 1934 og meldte for en periode overgang til Bondepartiet foran kriseforliket i 1935.
Liste over kulturminner i Kvam
Liste over kulturminner i Kvam er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Kvam. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Frisinnede Venstre
Forvitring
Etter 1936 ble også Tidens Tegn gradvis kjøpt opp av en del folk tilknyttet Fedrelandslaget, deriblant Joakim Lehmkuhl og Thomas Olsen. I 1990-årene utgav Høyre forøvrig tidsskriftet Tidens tegn, med klar hentydning til Frisinnede Venstres gamle avis.
Landsstyret i Frisinnede Folkeparti vedtok i august 1945 at partiet ikke skulle stille egne lister ved stortingsvalget det året. Ved kommunevalgene stod lokalavdelingene fritt til å stille felleslister med andre partier.
Hvorfor partiet i liten grad blir husket i ettertiden har historikeren Hans Fredrik Dahl forklart slik: «Hvorfor har ingen hørt om partiet i dag? Fordi det er glemt — og fordi Høyre selv ikke vil huske på det, verken i sin jubileumshistorie eller i sin politiske tradisjon. De frisinnede hadde nemlig en lei tilbøyelighet. De så seg om etter nye og friske løsninger, speidet ut over bønders og småkjøpmenns horisont og lette etter store saker. Og 1920- og 30-tallets nye, store bevegelse på borgerlig side, det var fascismen.»
Valghistorikk
Merknader
Carl Arntzen
Carl Arntzen (født 1801, død 1877) var stiftsoverrettsjustitiarius i Christiania fra 1844 til 1876. Han begynte å studere ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1819 og ble cand.jur. i 1824. Som student var han førstedirektør i Samfundet 1823 og 1. kvartal 1824. Han ble dosent i lovkyndighet i 1826, ble høyesterettsadvokat i 1830 og ble ekspedisjonssekretær i Revisjonsdepartementet i 1832.
Vujadin Boškov
Vujadin Boškov (født 16. mai 1931 i Begeč, død 27. april 2014 i Novi Sad) var en jugoslavisk fotballspiller som deltok i De olympiske leker i 1952 i Helsingfors.
Boškov vant en olympisk sølvmedalje i fotball under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Ungarn. Jugoslavia vant kvartfinalen med 5–3 over Danmark og i semifinalen beseiret de med 3–1. Finalen tapte de 0–2 til. Boškov spilte seks kamper i turneringen.
Boškov spilte 57 landskamper for Jugoslavia i perioden 1951–1958.
Awake (album)
Awake er det syvende studioalbumet med det amerikanske kristen-rockbandet Skillet. Det er oppfølgeren til det Grammy-nominerte albumet Comatose. Albumet ble utgitt 25. august 2009 av Lava-Poster, Ivrig Poster og Atlantic Records, og debuterte som nummer 2 på Billboard 200. Albumet ble sertifisert som et gullalbum av Recording Industry Association of America (RIAA) den 27. juli 2010, og har siden blitt et dobbel platinaalbum, med over 2 000 000 salg til dags dato. Det ble nominert til Top Christian Album på Billboard Music Awards i 2011, og vant. Dette er det siste albumet med gitarist Ben Kasica og den første studioutgivelsen med trommeslager Jen Ledger. Singlene «Awake and Alive» og «Hero» er sertifisert platina, mens «Monster» har nådd dobbel platina-status.
Tørstad
Tørstad, tidligere Torgilsstad, er en grend som ligger øst for Stadsbygd i Indre Fosen kommune.
Grenda har vært preget av skog- og jordbruk fra tidlig middelalder, fra ca år 800. I dag er det i underkant av 10 fastboende fordelt på 3 boplasser, i tillegg til 37 fritidsboliger og hytter. Området er i dag mye brukt som utfartssted til blant annet Hemmerdalsheia, Høgskjæret og øvrige områder rundt.
Tørstadvatnet har også sin beliggenhet på Tørstad, som har god forekomst av ørret og røye, samt edelkreps. I elveutløpet finner vi også den nordligste forekomsten av elveperlemusling i verden.
Kampsystemer i Final Fantasy
Square Enix (tidligere Square) har laget tre forskjellige kampsystemer for sine Final Fantasy-spill. Kampsystemene er generelt sett kjernen i kampene mellom de spillbare figurene og fiender. Kampsystemer introdusert i Final Fantasy-spill har også blitt overhalet og brukt i andre spill, slik som Xenogears og Chrono Cross. De første tre spillene i Final Fantasy-serien har vanlige turbaserte kamper. Senere spill bruker et av systemene omtalt i denne artikkelen.
Active Time Battle
Active Time Battle (ATB) er et alternativ til turbaserte kamper designet av Hiroyuki Itō under produksjonen av Final Fantasy IV. Systemet har stort sett blitt brukt i Final Fantasy-spill. Det finnes dog noen unntak, slik som Chrono Trigger.
Systemet viser et sammendrag av statusen til hver spillbare figur. Dette inkluderer helse (HP), mana (magipoeng, MP) og en ATB-måler. Sistnevnte bestemmer hvor lang tid det tar før figuren kan gjøre noe. Når denne er fylt kan man velge en ting figuren skal gjøre.
Det første spillet som bruker dette systemet er Final Fantasy IV, men det har ikke en ATB-måler. Alle etterfølgende spill i serien bruker ATB-systemet frem til Final Fantasy X. Systemet ble dog brukt i oppfølgeren Final Fantasy X-2.
I Final Fantasy X-2 tar det tid når noen av alternativene spilleren kan velge mellom velges fordi figuren må «lade» den opp først. Andre angrep skjer umiddelbart, men har en rekonvalenstid. Hvis en figur bruker en oppladet egenskap og deretter en som den ikke trenger å vente på, kan figuren gjøre to ting etter hverandre uten å vente. Andre egenskaper har både en oppladningstid og en rekonvalenstid.
Sterkere angrep tar stort sett lengre tid å lade opp og komme seg etter for figuren enn normale angrep. Tiden det tar før ATB-måleren fylles bestemmes av figurens hastighetsattributt som kan forandres ved å utstyre den med forskjellige objekter, med trolldommer eller ved å gå opp i nivå. Alt dette gjelder ikke i alle rollespill som bruker ATB.
Et felles element i spill som bruker ATB-systemet er hvordan kampene starter. Kampene kan starte med «Preemptive strike» eller «Back attack». Førstnevnte lar spilleren angripe først uten at fienden slår tilbake. Sistnevnte fungerer omvendt og hvis spillet lar spilleren velge om figurene skal stå i forskjellige rader under kamper, så blir disse radene revesert slik at figurene som vanligvis står lengst bak, står forrest og omvendt. En tredje måte kampene kan starte på er «Side attack» hvor spillerens figurer er delt opp i to grupper som angriper fienden fra begge sider. Spilleren får da både en ekstra tur i begynnelsen av kampen og figurer som angriper fiender som står med ryggen til, forårsaker mer skade. Fjerde og siste måte er «Pincer Attack» eller «Attack from both sides», som gir fienden denne fordelen.
Square Co., Ltd. søkte om patent på ATB-systemet i USA 16. mars 1992 med tittelen «Video game apparatus, method and device for controlling same». Square fikk patentet 21. februar 1995.
Conditional Turn-Based
Conditional Turn-Based Battle (CTB) ble designet av Toshiro Tsuchida og brukt i Final Fantasy X, Final Fantasy Tactics og Final Fantasy Tactics Advance. Liknende kampsystemer har blitt brukt i spill av andre selskaper, slik som Electronic Arts' The Lords of the Rings: The Third Age, men det er ikke CTB-systemer siden navnet refererer til Square Enix' implementasjon. I tillegg er ikke systemet likt i de tre spillene som bruker det.
CTB er et turbasert system som ikke bruker runder. Selv om hver figurs tur er atomisk, er det ikke garantert at alle figurene får like mange turer. De som har høyere hastighetsattributt får flere turer enn tregere figurer, noe som gjør at hastighet blir viktigere enn i andre turbaserte kampsystemer. Videre kan trolldommer og egenskaper påvirke turrekkefølgen (kalt «Act List») siden noen egenskaper trenger en lengre rekonvalenstid. Generelt sett trenger svakere egenskaper mindre tid til å komme seg så man har derfor en sammenheng mellom hastighet og kraft.
Final Fantasy X bruker en utvidet versjon som lar spilleren bytte figurer mens kampene pågår.
Real Time Battle
Real Time Battle (RTB) ble introdusert i Final Fantasy XI. Det fjerner de tilfeldige kampene fra tidligere Final Fantasy-spill og lar i stedet spilleren se fiendene slik at man kan velge om man vil slåss eller unngå dem. Figuren angriper automatisk i kampene og spilleren kan velge andre kommandoer når som helst mens kampen pågår. Systemet ble senere tilpasset for Final Fantasy XII og kalt Active Dimension Battle (ADB). Det har en tidsmåler lik den i ATB-systemet.
Referanser
Final Fantasy battle systems Active Time Battle
Roxbert Martin
Roxbert Martin (født 6. november 1969) er en jamaicansk friidrettsutøver.
Han representerte Jamaica under Sommer-OL 1996, hvor han tok bronse på 4 × 400 meter stafett.
Svømming under samveldelekene 1994
Svømming under de britiske samveldeleker 1994. Svømming var en av flere sporter under de femtende samveldelekene som ble arrangert i Victoria i Canada i perioden 18. til 28. august 1994. Det var femtende gangen som svømming var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1994 ble det konkurrert i trettifire øvelser i svømming, sytten for menn og sytten for kvinner. Australia ble beste nasjon med 25 gullmedaljer foran England med seks.
Gunnar Piltingsrud
Gunnar Piltingsrud (født 23. april 1911, død 24. september 1944) var en norsk offiser  og  flyger, som omkom under annen verdenskrig.
Før krigen var Piltingsrud til sjøs som styrmann, før han sammen med broren Arvid fikk flygeropplæring hos Widerøe. Arvid fikk jobb hos Widerøe, mens Gunnar en tid jobbet for Wessels flyveselskap.
Ved utbruddet av annen verdenskrig var han igjen til sjøs. Han var påmønstret Wilh. Wilhelmsen MS «Tudor» som 4.styrmann og ble torpedert nordvest av Kapp Finisterre på veg til Storbritannia. Piltingsrud og resten av mannskapet, mellom de salongpike Margit Johnsen, med unntak av én, overlevde torpederingen.
Etter å ha kommet seg til Little Norway, der han ble instruktør, var han med på opprettelsen av 331 (Norwegian) Squadron på Catterick. Han ble forflyttet til en britisk skvadron, 615 Squadron, før han igjen var med på opprettelsen av en ny skvadron, denne gang 332 (Norwegian) Squadron, fra januar til juni 1942. Deretter var han ved 56 Squadron frem til juli 1943, før han fikk en hvileperiode som instruktør.
I januar 1944 kom han tilbake til 56 Sqdn. for en kort periode, før han ble forfremmet til major og beordret til en ny skvadron, 137 Squadron, der han ble skvadronsjef i april 1944. Denne skvadronen inngikk i den wing Erik Haabjørn var blitt operasjonsgruppesjef (Wing Commander Flying) for, 124 Wing. Ikke lenge etter var Piltingsrud en periode fungerende sjef for wingen.
24. september 1944 omkom Piltingsrud da flyet hans ble skutt ned av tyske fly nær Üdem.
I 1947 ble det avduket et minnesmerke over Piltingsrud i Begnadalen i Sør-Aurdal der speiderne hver 17. mai legger ned krans.
Hans bror Arvid var også flyger under krigen, og fortsatte som passasjerflyger for blant annet Widerøe etter krigen. En tredje bror, Rasmus, var forsyningssjef for Milorg-basen Elg i Begnadalen.
Utmerkelser
For sin innsats under krigen, fikk Piltingsrud blant annet følgende utmerkelser: St. Olavsmedaljen med ekegren, Krigsmedaljen og Distinguished Flying Cross.
Politikk som idékamp
Politikk som idékamp: Et intellektuelt gruppeportrett av Minerva-kretsen 1957–1972 er en bok fra 2007 som omhandler kretsen rundt Minervas Kvartalsskrift. Pax Forlag publiserte boken sammen med Lars Roar Langslets artikkelsamling titulert Fra den annen front. Boken fikk stort sett positive anmeldelser.
Håkon Meyer
Håkon Ludvig Meyer (født 11. februar 1896, død 23. oktober 1989) var en sentral norsk fagforeningsmann som under andre verdenskrig gikk inn i Nasjonal Samling. Han var sønn av juristen og arbeiderpartipolitikeren Ludvig Meyer, og bror til Eli Krog og Karl Meyer.
Mellomkrigstiden
I mellomkrigstiden var han en sentral debattant, skribent og kulturpolitiker i Arbeiderpartiet. Han var blant annet redaktør av Arbeiderpartiets tidsskrift Det 20.århundre, formann i Kristiania Arbeidersamfund, første formann i Venstrekommunistisk Ungdomsfylking fra 1923, samt forretningsfører for Folketeaterbygningen. I 1924 ble han dømt til 150 dagers fengsel for oppfordring til militærstreik. Han representerte Arbeiderpartiet ved en rekke anledninger, også internasjonalt. Han var en av sosialismens ledende ideologer i Norge, og en av dem som advarte sterkest om fascismens frammarsj i Europa. Mot slutten av 1930-årene var han anfører for en løs venstreopposisjon innen Arbeiderpartiet.
Okkupasjonen
Etter den tyske invasjonen av Norge 9. april 1940 var Meyer blant dem som ønsket å få en ordning med tyskerne. Han var sentral i Fagopposisjonen av 1940, stiftet 15. juni 1940, men denne gikk i oppløsning da en gruppe med Meyer i spissen gikk i direkte forhandlinger med NS. I desember samme år meldte Meyer seg inn i NS.
Under okkupasjonen var han såkalt kommissarisk leder i Norsk Kommuneforbund fra september 1941 til september 1942. Meyer mente at arbeidernes interesser måtte ivaretas innenfor rammene av den situasjonen Norge var i og de makthaverne som landet hadde, og slik kunne holde fagbevegelsen intakt. Slik aksepterte han nasjonalsosialismen som en uunngåelig ny ramme, men det er ikke tydelig hvilken sympati han hadde for denne. Han hadde kvaler da NS under den dramatiske unntakstilstanden i september 1941 overtok ledelsen av LO. Etter 1943 holdt han en lav politisk profil.
Landssvikoppgjøret
I landssvikoppgjøret ble han i en rettssak som startet 30. april 1946 dømt til 10 års tvangsarbeid. Som formildende omstendighet ble det lagt vekt på at han med fare for egen sikkerhet hadde benyttet seg av sine politiske kontakter, og hjulpet en rekke tyske emigranter og jøder å flykte fra Norge. Han ble løslatt i 1949.
Etter dette flyttet han, og slo seg ned i Sverige. Der slo han seg opp som en velstående forretningsmann, ved å importere industriprodukter fra Tyskland.
Half as Much
«Half as Much» er en amerikansk populærmusikkstandard med melodi og tekst av Curley Williams. Den ble skrevet i 1951. Sangen ble først spilt inn av countrysangeren Hank Williams and His Drifting Cowboys 11. august 1951 og utgitt av MGM Records med katalognummer 11202 (78-plate) og K11202 (single).
Rosemary Clooney: Vocal; Percy Faith: Leader; spilte inn sangen 23. august 1951. Den ble utgitt av Columbia Records med katalognummer 39710.
Senere har den blitt spilt inn på plate av Alma Cogan, Patsy Cline (1962), Ray Charles (1962), Eddy Arnold (1964), Sharon Redd (1968), Petula Clark (194), Emmylou Harris (1992), Cake (1998) samt Van Morrison (2004).
Alma Cogan with orchestra conducted by Frank Cordell spilte den inn i London 1. august 1952. Sangen ble utgitt av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10338. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3241.
Frida Aasen
Frida Aasen (født 5. desember 1994 i Kristiansand) er en norsk supermodell.
Half as Much
Semprini, piano with rhythm accompaniment spilte den inn som andre melodi i medleyen «Dancing to the piano (No. 18) – Part 1» sammen med «Here in My Heart» og «Isle of Innisfree». Medleyen ble utgitt av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10394. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3277.
Frida Aasen
Frida ble oppdaget av modellspeideren Donna Ioanna mens hun var på handlesenter i Kristiansand da hun var kun 14 år gammel, men fikk ikke lov av foreldrene å begynne som modell før to år senere. Frida Aasen er den første norske modellen som har deltatt på Victoria's Secret Fashion Show (2017), som regnes som det mest prestisjefylte en modell kan delta på. Hun ble også booket for året etter, i 2018.
Half as Much
Norsk versjon
Erik Diesen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Av og til».
Bolgarsk
Bolğarsk, også kalt protobulgarsk og bulgharsk, er et utdødd tyrkisk språk som ble snakket av protobulgarerne. Protobulgarerne var en stammeføderasjon som etablerte det storbulgarske rike nord og øst for Svartehavet i året 632 e.Kr. Dette ga igjen opphav til det første bulgarske riket i 680-årene. Mens språket var utdødd i det første bulgarske rike og ble erstattet av bulgarsk (som er et slavisk språk), overlevde det i Volga-Bulgaria, hvor det ga opphav til det moderne språket tsjuvasjisk.
Australian Open 2011
Australian Open 2011 er en tennisturnering som finner sted i Melbourne Park i Melbourne, Australia, fra 17. til 30. januar 2011. Turneringen er den 99. i Australian Open og som alltid den første Grand Slam-turneringen i året.
Roger Federer og Serena Williams var regjerende mestere i henholdsvis herre- og dameklassen, men Williams stilte ikke i 2011 grunnet en fotskade. Roger Federer klarte ikke å forsvare sin tittel, han tapte i semifinalen til Novak Đoković som også vant finalen.
Prispenger
Prispengene er i australsk dollar.
Menn
<li> Ivan Ljubičić <li> Sam Querrey <li> Stanislas Wawrinka <li> John Isner <li> Marcos Baghdatis <li> Michaël Llodra <li> Nikolaj Davydenko <li> Ernests Gulbis <li> Albert Montañés <li> Juan Mónaco <li> David Nalbandian <li> Richard Gasquet <li> Viktor Troicki <li> Thomaz Bellucci <li> Feliciano López <li> Guillermo García-López
Kvinner
<li> Aravane Rezaï <li> Marija Kirilenko <li> Ana Ivanović <li> Kaia Kanepi <li> Yanina Wickmayer <li> Flavia Pennetta <li> Svetlana Kuznetsova <li> Alisa Kleybanova <li> Petra Kvitová <li> María José Martínez Sánchez <li> Alexandra Dulgheru <li> Daniela Hantuchová <li> Dominika Cibulková <li> Andrea Petkovic <li> Lucie Šafářová <li> Tsvetana Pironkova
Krigen i Somalia (2006–2009)
Etiopias statsminister Meles Zenawi uttalte at Etiopia valgte å intervenere i kampene fordi at konflikten var en trussel mot landets egne grenser. Videre hevdet han at de etiopiske styrkene ble tvunget til å gå inn i krigen for å beskytte landets suverenitet, og at man ikke ønsket å være videre involvert i internale affærer i Somalia.
ICU gikk aktivt til krig mot Etiopia når etiopierne nektet å oppgi sin beskyttelse av den føderale overgangsregjeringens de facto hovedstad, Baidoa. Harde kamper om ben ble utkjempet, og de etiopiske styrkene vant en avgjørende seier mot islamistene. En videre offensiv mot Mogadishu ble igangsatt, og gjennom flere vellykkede slag lyktes det TFG og de etiopiske styrkene å erobre byen. FN rapporterte at mange arabiske nasjoner, inkludert Egypt, bidrog aktivt med å støtte ICU via Eritrea. USA ble en aktiv støttespiller for TFG, selv om isolerte tilfeller hvor kompromiss mellom ICU og USA ble inngått fant sted. Det er også blitt hevdet at Eritrea hadde mellom to og tre tusen tropper i Somalia for å kjempe på ICUs side.