cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Knut Ove Joa
Han er født og oppvokst på Joa hvor hans familie har gårdsbruk. Han spilte på back og ving for Sola både som senior og junior i perioden 1985–1998. Han spilte også for Viking, Horsens i Danmark og Nit/Hak. Joa ble tvunget til å legge opp som 25 åring i 2000. Han startet sin håndballtrenerkarriere i den danske klubben Randers og ble Elitetrener i samme klubb i 2005. Han var trener i tre sesonger for Gjerpen, hvor klubben fikk bronse og semifinale i europacup under hans ledelse. Joa var en sesong i Frederikshavn FOX som trener, men er nå tilbake i sin moderklubb Sola som trener for damelaget i Postenligaen.
Høyvelbårenhet
Høyvelbårenhet (tysk: Durchlaucht) er en tiltaleform som ble brukt i det tysk-romerske rike. Den er avledet av det latinske Serenitas eller Serenissimus, som ble brukt av de romerske keiserne Honorius og Arcadius og senere av de frankiske og gotiske kongene, og som ble høyere aktet enn tiltaleformen høyhet (celsitudo). På fransk blir tittelen oversatt med Altesse Sérénissime og på engelsk med Serene Highness.
Tiltaleformen ble tildelt av den (tysk-)romerske keiseren til slekter som var regjerende fyrster frem til 1806. I noen slekter ble den ført av alle medlemmer, i andre bare av overhodet og eventuelt arvingen.
Annen bruk
I Norge ble tittelen brukt om katolske biskoper fra midten av 1800-tallet til midten av 1900-tallet.
Ebola
Ebola har fått sitt navn etter sideelva Ebola til Kongoelven i Kongo (Zaire). Det ble første gang påvist der i 1976 og har senere utløst en rekke mindre epidemier i området. Sykdommen ble for alvor kjent i 1995 da en større epidemi rammet byen Kikwit, vest i Kongo. Over 220 av de 240 som ble smittet den gangen, døde. I 2014 brøt det ut en epidemi i Vest-Afrika som har smittet over 20,200 mennesker. Rundt 8,000 døde. Liberia har blitt særlig hardt rammet.
Utbruddene har i hovedsak forekommet i sentralafrikanske land som Den demokratiske republikken Kongo, Gabon, Liberia og Uganda.
Smitteevne og behandling
Viruset utsetter primært pleiepersonell og familiemedlemmer som har direkte kontakt med syke for smittefare. Viruset smitter gjennom direkte kontakt med blod, sekreter, organer eller andre kroppsvæsker fra smittede personer. Det er også dokumentert at viruset i begrenset grad kan smitte via luft, men da via dråpepartikler. Viruset er ikke luftbåret som influensa og forkjølelse. Det finnes ingen effektiv behandling, men en vaksine mot sykdommen jobbes med (et eksempel er BCX4430). Dødeligheten er vanligvis på rundt 50%, men ved enkelte utbrudd har den variert fra 25% til 90%.
Varianter
International Committee on Taxonomy of Viruses opererer nå (2014) med fire specier av ebola: Zaire ebolavirus (ZEBOV), Sudan ebolavirus (SUDV), Reston ebolavirus (RESTV), og Taï Forest ebolavirus (TAFV). I tillegg er det av World Health Organization (WHO) og Centers for Disease Control and Prevention (CDC) gjerne også nevnt et specie kalt Bundibugyo ebolavirus (BDBV) eller Ebola-Bundibugyo, etter et sykdomsutbrudd i Uganda i 2007.
Robert Varkonyi
Robert Varkonyi (født 7. oktober 1961 i New York) er en profesjonell amerikansk pokerspiller.
Ebola
Ebolautbruddet i Vest-Afrika 2013–2016
I løpet av mars 2014 ble en rekke tilfeller av ebola påvist i og nær Conakry, hovedstaden i det vestafrikanske landet Guinea. Senere er man kommet til at det opprinnelige sykdomstilfellet, som alle påfølgende utbrudd går tilbake til, var sent i 2013 i landets indre. Også i nabolandene Sierra Leone og Liberia er ebolaviruset Zaire ebolavirus (ZEBOV) registrert, og det har vært spredte tilfeller på grunn av smittede personer som har reist ut fra området.
Robert Varkonyi
Varkonyi ankom WSOP som en amatør i 2002 og ble ikke levnet mye håp for å vinne på finalebordet. Pokerspiller og kommentator for anledningen Phil Hellmuth lovte å barbere av seg alt håret for veldedighet hvis Varkonyi vant. På siste hånd vant Varkonyi med Q 10 mot Julian Gardners J 8, etter felleskortene viste Q 4 4 10 10, som resulterte i at Varkonyi hadde fullt hus mot Gardners flush.
Ebola
Uganda
I 2022 brøt det ut ebola i Uganda.
Robert Varkonyi
Hellmuth fulgte senere opp løftet sitt og Varkonyi fikk lov til å barbere av deler av håret.
Ebola
I populærkultur
Et ebolalignende virus danner utgangspunktet for katastrofefilmen Outbreak – I faresonen fra 1995.
Bogoindisk
Bogoindisk er en sjakkåpning som defineres ved trekkene 1.d4 Sf6 2.c4 e6 3.Sf3 Lb4+. Den er oppkalt etter Efim Bogoljubov.
Ebola
I populærkultur
"The Hot Zone" fra 2019 er basert på bestselgeren til journalisten Richard Preston fra 1995 og forteller den skremmende og sanne historien om ebolavirusets inntreden på amerikansk jord. Dr. Nancy Jaax, veterinæren som jobber med amerikanske spesialstyrker, utsetter seg for livsfare da hun prøver å stanse utbruddet før det overføres til mennesker.
Bogoindisk
Hvits tredjetrekk, 3.Sf3, utviklet en springer til et naturlig felt, men i motsetning til 3.Sc3 truet det ikke en ekspansjon i sentrum med 4.e4. De vanligste svarene er 3...b6, som fører til Dronningindisk, 3...d5 som fører til Dronninggambit. 3...Lb4+ som definerer Bogoindisk er noe mer sjeldent, men spilles likevel på alle nivåer. Åpningen kan fort føre til avbytter, noe som letter forsvarsarbeidet til svart.
Robert Varkonyi
Varkonyi er nå en spaltist for Card Player Magazine og spiller fortsatt poker, men har ikke vunnet noen større turneringer etter WSOP i 2002.
Bogoindisk
Hvit har fem lovlige svar, hvorav tre er gode.
Carl Teike
Teike ble født i Stettin-Altdamm som sønn av en smed og var den yngste i en søskenflokk på 14. Han begynte å studere musikk hos Paul Böttcher i Wolin da han var 14, og spilte flere blåseinstrumenter. 19 år gammel ble han i 1883 med i hæren i Württemberg som oboist i det 123. König Karls Regiment. Han ble stasjonert i Ulm, hvor han også spilte valthorn og perkusjon for lokale teaterorkestre. Det var her han begynte å skrive militærmarsjer, hvorav Alte Kameraden (1889) er den mest kjente. Men korpslederen hans likte ikke marsjen («Vi har nok marsjer, kast den heller i ovnen»), og dette førte til at han sluttet i hæren.
Liste over episoder av The Shield
Liste over episoder i politi-dramaserien The Shield. Listen er sortert slik: «# Episodetittel (Original sendedato)».
Carl Teike
Teike tok i stedet jobb i politiet i Ulm, og giftet seg med sin husverts datter. I 1895 flyttet de til Potsdam, hvor han fortsatte å jobbe som politi til han sluttet på grunn av sykdom i 1908. Han fikk så en jobb i postvesenet i Landsberg an der Warthe, hvor han døde i 1922.
Teikes marsjer har alltid nytt stor popularitet og er ofte spilt, både i Tyskland og andre land.
Liste over episoder av The Shield
Sesong 6
I Frankrike startet Canal+ å sende The Shield sesong 6-episoder 5. april 2007, med to episoder hver uke. Sesong 6 ble derfor ferdig på Canal+ i Frankrike 10. mai 2007, nesten en måned tidligere enn USA.
Jama
Jama kan vise til:
1. divisjon fotball for menn 1988
1. divisjon 1988 startet 30. april og sluttet 9. oktober.
Det ble spilt 22 runder. De to nederste lagene rykket ned, mens laget som endte på 10.-plass spilte kvalifisering mot de to lagene som kom på andreplass i hver sin avdeling i 2. divisjon.
Tularemi
Tularemi (harepest) er en alvorlig infeksjonssykdom forårsaket av bakterien Francisella tularensis. Den kan ha utbrudd med års mellomrom. Tularemi rammer hovedsakelig ville dyr, særlig hare og smågnagere, særlig lemen og mus. Bakterien kan overføres til mennesker som zoonose ved direkte eller indirekte kontakt med døde gnagere, deres avføring eller av vann, forurenset av døde gnagere. Det finnes flere undergrupper av bakterien, der de amerikanske gir alvorligere sykdom enn de eurasiske.
Smittekilder
Man kan bli infisert ved hudkontakt med gnagere selv om en ikke har sår på hendene, dyrebitt (syke harer kan være aggressive), støv fra pels og ekskrementer. En annen vanlig kilde er vann fra dårlig stelte private brønner. Bakteriene kan i tillegg overføres til mennesker via mygg og flått; her er en betydelig forskjell i epidemiologien mellom Sverige og Norge, overføring av myggbitt er vanlig i Sverige, sjelden i Norge. Sykdommen kan også overføres til sau, men dette er ikke rapportert i Norge. Tularemi kan imidlertid ikke smitte fra person til person
Hos mennesker
Tiden fra smittestoffet kommer inn i kroppen til sykdom utvikles er oftest 3-5 dager, men spenner fra 1 til 21 dager. Det forekommer flest tilfeller av harepest hos mennesker i Norden om høsten og vinteren, samt i «smågnagerår». Harepest gikk tidligere under navnet lemenfeber eller lemenpest.
Symptomene varierer med smittemåten.
Harepest krever medisinsk behandling med antibiotika. Det finnes ingen vaksine.
Antall tilfeller i Norge svinger sterkt med antall smågnagere, men også med lokale utbrudd, ofte rundt forurensede vannkilder.
Hos gnagere
Dødeligheten hos gnagere kan være svært høy, særlig hos hare. Reduksjoner av bestander med 80-90% har blitt observert.
Jan-Aage Torp
Jan-Aage Torp (født 1957 i Japan) er en norsk pastor, predikant og tv-programleder. Han leder pinsemenigheten Oslokirken.
Liv og virke
Jan-Aage Torp ble født i Kyoto i Japan, og vokste opp i Bangkok i Thailand som sønn av misjonærekteparet Anne Bakås og Aage Torp. Før og i studietiden arbeidet Jan-Aage Torp som journalist i pinsebevegelsens avis Korsets Seier og ukebladet Familien. Han tok mellomfag i nordisk språk og litteratur ved Universitetet i Oslo i 1980.
Han har jobbet i flere norske pinsemenigheter:
Radikalisert engasjement fra 1990
Fra 1990 til 2000 var Torp pastor i Seierskirken i Lillestrøm, og fra 2005 i Oslokirken. Fra 1990 skjedde det en radikalisering av Torps tjeneste, som blant annet førte til deltagelse i aksjoner ved norske abortklinikker i samarbeid med prestene Ludvig Nessa og Børre Knudsen. Torp ble arrestert sju ganger for sivil ulydighet. Torp har vært med i Pinsebevegelsen i Norge i to faser, først frem til februar 1990. Deretter fra 1995 til 2009.
I april 1993 dannet Torp og Finn Jarle Sæle organisasjonen Kristen Koalisjon Norge (KKN), med Christian Coalition i USA som forbilde.
Torp var i 1997-2001 medlem av representantskapet i paraplynettverket Til Helhet, som samler kristne tiltak overfor homofile som ønsker å «endre sin livsstil». I 1995-2000 bygde Torp opp den norske organisasjonen Til Frihet, som han hevdet skal ha hjulpet over hundre homofile og lesbiske til en ønsket forandring av sin legning.
I august 2003 dannet Torp Oslokirken, som etter en pause fra 2009 gjenoppsto i august 2013 under navnet Trossamfunnet Oslokirken.
Guglielmo Segato
Guglielmo Segato (født 23. mars 1906, død 19. juli 1979) var en italiensk syklist som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles. Segato ble olympisk mester i sykling under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen over 100 kilometer landevei. De andre to syklistene på laget var Attilio Pavesi og Giuseppe Olmo. Segato ble nummer to i den individuelle konkurransen 100 km landevei bak sin landsmann Attilio Pavesi.
Illyrerkrigene
Under Illyrerkrigene, mellom 229 f.Kr. og 219 f.Kr., bekjempet romerne illyriske bosetninger ved elven Neretva (dagnes Bosnia-Hercegovina) og nedkjempet piratene som var et faremoment i Adriaterhavet. Det var to felttog og i begge ble illyrerne ledet av Demetrius av Pharos.
Jan-Aage Torp
Radikalisert engasjement fra 1990
I juni 2004 reagerte Torp på at at motiver fra gresk mytologi skulle brukes i forbindelse med åpningen av Sommer-OL i Athen i 2004. Han anså dette som et uttrykk for «demonisk påvirkning» og en radiodebatt hevdet han at olympiaden ikke ville bli arrangert. Noen uker senere hevdet han at han hadde fått en profeti om at Olympiaden ville ende i et blodbad. Året etter gikk han ut og beklaget OL-profetiene. Han sa at han fortjente mye av kritikken.
Illyrerkrigene
Den første illyrerkrig (229 f.Kr. til 228 f.Kr.)
I den første illyrerkrig tok Roma for seg handelsrutene i Adriaterhavet, som hadde økt i omfang etter Første punerkrig, og etter at Illyria hadde blitt forent under en dronning, Teuta. Etter dødsfallet til en romersk utsending, sendte senatet de to konsulene Lucius Postumius Albinus og Gnaeus Fulvius Centumalus og en hær med ferske seire fra punerkrigen for å rydde unna Teutas menn fra den østlige kystlinjen i Adriaterhavet. Demetrius av Pharos ble slått i 229 f.Kr., og hans terrorregime og sjørøveri ble slått tilbake. Som følge av seieren etablerte romerne et vern over de greske byene Corcyra, Apollonia (dagens Albania), Dyrrachium (havnebyen Durrës i Albania) og Issa, og fikk dermed et godt fotfeste i den adriatiske regionen.
Jan-Aage Torp
Radikalisert engasjement fra 1990
I oktober 2006 mente Jon Kvalbein, Øivind Benestad og Jan-Aage Torp at en utstilling om homofili blant dyr ved Universitetet i Oslo «undergraver kjernefamilien».
Illyrerkrigene
Den andre illyrerkrig (220 f.Kr. - 219 f.Kr.)
I 219 f.Kr. var den romerske republikk i krig med kelterne i Gallia Cisalpina, og Hannibal hadde marsjert over Alpene. Disse distraksjonene gav Demetrius den tiden han trengte til å bygge en ny illyrisk flåte. I spissen for en flåte på rundt 90 skip seilte Demetrius sør til Lissus og brøt dermed avtalen som var inngått etter den første illyrerkrigen. Den andre krigen var i gang.
Jan-Aage Torp
Radikalisert engasjement fra 1990
I november 2008 forsvarte Jan-Aage Torp på NRK Ukeslutt en muslim blant somaliere i Norge om bruk av «oppdragende klask» overfor barn som en naturlig del av oppdragelsen idet Torp henviste til Bibelens ord om tukt og kjærlighet, og med henvisning til Norges Høyesteretts kjennelse fra 2005. Barneombudet Reidar Hjermann og pastor Andreas Hegertun i Filadelfiakirken Oslo tok avstand fra Torps synspunkt,
Illyrerkrigene
Den andre illyrerkrig (220 f.Kr. - 219 f.Kr.)
Demetrius' flåte angrep først Pylos. Der erobret han 50 skip etter flere forsøk. Fra Pylos seilte flåten hans til Cyclades og slo ned all motstand på veien. Demetrius sendte en flåte over Adriaterhavet, og da den illyriske flåten var delt, tok romerne den illyriske byen Dimale. Fra Dimale vendte romerne blikket mot Pharos og klarte til slutt å utmanøvrere Demetrius. Demetrius flyktet til Makedonia, der han ble rådgiver i hoffet til Filip V frem til sin død i 214 f.Kr.
Jan-Aage Torp
Radikalisert engasjement fra 1990
I et førstesideoppslag i VG søndag 15. februar 2009 gikk Torps 20-årige sønn Anders Torp til angrep på farens påståtte praksis med demonutdrivelse ved Oslokirkens Healing Center. Torps barn Christine og Anders har offentlig kritisert pastorens barneoppdragelse; sistnevnte har hevdet at menighetens rekrutteringstaktikk rettet seg mot de svakeste. To andre av Torps seks barn har støttet kritikken. Sønnen utga i mars 2016 boken Jesussoldaten i samarbeide med Tonje Egedius hvor han uttalte seg svært kritisk til både den kristelige bevegelsen han var vokst opp i og farens opptreden.
Illyrerkrigene
Den andre illyrerkrig (220 f.Kr. - 219 f.Kr.)
Illyria ble endelig erobret av romerne i 168 f.Kr. Etter førti år med periodevis kriging, måtte Illyria til slutt overgi seg. Det skulle imidlertid ta enda hundre år før de illyriske og dalmatiske stammene endelig ble underlagt Roma.
Jutulstraumen
Jutulstraumen er en stor isstrøm i Dronning Maud Land i Antarktis. Den er om lag 200 kilometer lang og fører med seg is fra Maudheimvidda og Fimbulheimen, som gir næring til isbremmen Fimbulisen. Den siger med en hastighet på opptil fire meter per døgn. Ytterst på Fimbulisen danner isstrømmen Trolltunga, som brytes av med noen tiårs mellomrom og danner store, flate isfjell.
Jan-Aage Torp
Radikalisert engasjement fra 1990
Torp var førstekandidat på stortingsvalglisten for Kristent Samlingsparti i Oslo i 2009.
Jutulstraumen
Jutulstraumen ble kartlagt av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering fra Maudheimekspedisjonen 1949–1952 og Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.
Jan-Aage Torp
Radikalisert engasjement fra 1990
Torp var medlem av International Coalition of Apostles (ICAL) fra 2000 til 2013. Han har fortalt på nettsiden sin at han ble fjernet som ICA-medlem av organisasjonens leder i 2013. I juli 2013 ble han utnevnt til «Convening Apostle» for hele Europa i organisasjonen European Apostolic Leaders, som var tilknyttet ICAL frem til 2015. Torp er «president» for European Apostolic Leaders, som er registert med to styremedlemmer: Torp og hans kone Aina Anine Lanton Torp. EAL presenterer seg som en sammenslutning av europeiske ledere innenfor karismatisk kristendom, med det er usikkert hvor stor eller kjent organisasjonen er.
I 2016 ble Kristen Koalisjon Norge (KKN) relansert av Finn Jarle Sæle og Jan-Aage Torp med Torp som leder av sentralstyret.
I 2021 advarte avisen Vårt Land på lederplass mot alliansen mellom Jan-Aage Torp og det polsk-europeiske Institute for Ordo Iuris Legal Culture, og hevdet at de «står for verdier og politikk ingen kristne bør stille seg bak. Norske kristenledere har et ansvar for å tale dem imot».
Bibliografi
Torp har forfattet og redigert flere bøker. Han var redaksjonell medarbeider i norske Magazinet mellom 1990 og 1992, norsk-svenske Trons Värld/Troens Verden i 1989–1992, og utga selv avisen SeiersTro 1990-1994. Siden 2005 har han vært fast spaltist i ukeavisen Norge Idag. Fra 2020 lager han ukentlige programmer i TV Visjon Norge.
Péter Medgyessy
Péter Medgyessy (født 19. oktober 1942 i Budapest) er ungarsk politiker. Han var Ungarns statsminister fra 27. mai 2002 til 29. september 2004.
Medgyessy ble i 2002 hedret med storkors av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.
Serj Tankian
Serj Tankian (født 21. august 1967 i Beirut, Libanon) er en armensk/amerikansk sanger, sangskriver, poet og aktivist. Han spiller også mange forskjellige instrumenter, deriblant; bass, gitar og piano.
Tankian er vegeterianer og liker poesi. Han har gitt ut to poesibøker. Cool Gardens (ISBN 978-0-7434-5741-5) i 2001 og Glaring Through Oblivion (ISBN 978-0-06-201205-0) i 2011.
Grå flatvikler
Grå flatvikler (Acleris effractana) er en sommerfugl som tilhører familien viklere (Tortricidae). Den er meget lik på konkavflatvikler (Acleris emargana) og har inntil nylig blitt forvekslet med denne. De to artene kan ikke skilles på ytre utseende, man må undersøke kjønnsorganene.
Utseende
En ganske stor, gråaktig måler. Denne arten og konkavflatvikler (Acleris emargana) kjennes lett på at forvingen har en markert, rund innbutning i den ytre delen. Det ser ut som et rundt stykke er skåret ut av vingen. Ytterkanten er også markert innbuktet slik at vingen blir sigdformet.
Levevis
Mye av biologien til denne arten er dårlig kjent fordi den er så vanskelig å skille fra den sannsynligvis vanligere arten konkavflatvikler. De voksne sommerfuglene flyr mellom juli og oktober. Larvene utvikler seg mellom sammenspundne blader av ulike vier-arter (Salix spp.).
Makuria
Kongedømmet Makuria (gammelnubisk: Ⲙⲁⲕⲟⲩⲣⲓⲁ; Makouria; arabisk: ; al-Muqarrah) var et kongedømme i det som i dag er det nordlige Sudan og det sørlige Egypt. Det var et av flere nubiske kongedømmer som oppsto etter Kongeriket Aksum ble oppløst, som det hadde vært del av fra 4 f.Kr. til 950 AD. Makuria besto opprinnelig av området langs Nilen fra den tredje katarakt til et sted mellom den femte og sjette. Det kontrollerte også handelsrutene, minene og oasene lengre øst og vest. Hovedstaden var Dongola (nublisk Tungul, arabisk Dunqulah al-ʿAjūz‎), og navnet på hovedstaden brukes av og til for hele kongedømmet.
På slutten av det sjette århundre hadde kongedømmet konvertert til kristendommen, men i det sjuende århundre ble Egypt erobret av islamske hærer, og Nubia og Etiopia lengre sør ble avskåret fra resten av kristenheten. I 651 invaderte en arabisk armé riket, men den ble slått tilbake, og en avtale kjent som baqt ble undertegnet, og den relative freden med de islamske rikene i nord kom til å vare fram til det trettende århundre. Makuria ble ekspandert og annekterte sitt nordlige naborike Nobatia, enten under den arabiske invasjonen eller i kong Merkurios av Makurias regjeringstid. I perioden fra omtrent 750 til 1150 var kongedømmet stabilt og velstående i det som har blitt kalt dets gullalder. Økt aggresjon fra Mamelukksultanatet i Egypt førte til indre stridigheter som inkluderte den arabiske Banu Kanz og som førte til statens kollaps i det fjortende århundre.
Herskere over Makuria
Datoene er i de fleste tilfeller usikre
Curtiss P-36 Hawk
Curtiss P-36 Hawk, også kjent som Curtiss Hawk Model 75, var et amerikansk enmotors enseters jagerfly som ble konstruert på 1930-tallet. Flyet var samtidig med Hawker Hurricane og Messerschmitt Bf 109, og var et av de første jagerflyene av den nye generasjonen monoplan, som i høy grad brukte metall som konstruksjonsmateriale og hadde kraftige motorer. Flyet var til en viss grad foreldet ved andre verdenskrigs utbrudd. Det er best kjent som Curtiss P-40 Warhawks forgjenger. Hawk 75 ble lite brukt i kamp i det amerikanske flyvåpenet, men desto mer i det franske flyvåpenet og av de britiske samveldestyrkene, samt i de kinesiske flyenhetene. Med omkring 1000 bygde fly var Hawk 75 en stor kommersiell suksess for Curtiss.
Bakgrunn
Det første helmetallmonojagerflyet som ble tatt i tjeneste av den amerikanske hærens flyvåpen (United States Army Air Corps, USAAC) var Boeing P-26 som ble tatt i tjeneste i 1933 og som blant annet hadde en åpen cockpit og faste landingshjul. Rett etter at flyet ble tatt i bruk, innså USAACs ledelse at flyet ikke levde opp til forventningene. Man bestilte prototyper til et bedre fly fra fire flyfabrikker: Curtiss, Seversky, Northrop og Consolidated. Curtiss-Wright-fabrikkens sjefsdesigner Don Berlins prototyp Model 75 fløy den 13. mai 1935.
Hawk 75A-6 og 75A-8 (de norske modellene)
Norge bestilte 12 Hawk 75A-6 (Pratt & Whitney R-1830-SC3-G Twin Wasp på 1200 hk) i juli 1939, til en verdi av 4,3 millioner kroner. I september godkjente Forsvarsdepartementet en anskaffelse på ytterligere 12 fly. I januar 1940 fløy den første maskinen bygget etter den norske kontrakten, og i februar/mars seilte fem skip med nitten fly fra New York til Oslo. Den sjette og siste båten, MS Idefjord, forlot New York 22. mars. I løpet av overfarten ble Norge okkupert, og Idefjord gikk til Kirkwall, der de siste fem Curtissene ble losset. De ble senere overtatt av RAF under navnet Mohawk III.
Ingen av de nitten flyene som kom fram til Norge før krigsutbruddet, var satt i kampdyktig stand. Noen sto montert på Kjeller, uten våpen, og noen befant seg fremdeles i kasser på havna. Tyskerne solgte dem til det finske luftforsvaret (Ilmavoimat), som gjorde god nytte av dem i "fortsettelseskrigen" mot Sovjetunionen 1941–1944. Ingen 75A-6 havnet i Little Norway.
Senere i 1940 bestilte Norges utsendinger i USA ytterligere 36 Hawk 75A. Leveringsproblemer med Pratt & Whitney-motorene tvang frem andre motoralternativer. Wright R-1820-G205A Cyclone på 1200 hk ble valgt. Denne motoren var også i bruk i de andre flyene Norge anskaffet i 1940, Northrop N-3PB og Douglas 8A. Med ny motor ble det også ny modellbetegnelse, og i desember 1940 ble den første A-8 prøvefløyet. Samme måned ble de første flyene sendt til Little Norway, og i løpet av februar 1941 var alle flyene levert i Toronto.
Flyskolen hadde nå 36 Curtiss-fly og 36 Douglas-fly. Dette var over det reelle behovet. Det ble derfor besluttet å selge noen fly, i første omgang 18 av hver type. I juli 1942 ble de 18 Curtiss-flyene overlevert USAAF, som i sin tur leverte dem videre til Peru under Lend-Lease-avtalen. De siste 12 Curtissene (seks fly var tapt i havarier, 4 med tap av flygere) ble levert til USAAF i juni 1943. Også disse flyene gikk videre til Peru.
P-36 Hawk 75A-7
Nederland bestilte 35 Hawk 75A-7 (Wright Cyclone). Disse ble heller ikke levert før den tyske okkupasjonen. 24 av dem ble sendt til Nederlandsk Øst-India (nåværende Indonesia), hvor de senere ble brukt under det japanske angrepet.
P-36 Hawk 75A-9
Iran bestilte 10 stk Hawk 75A-9. Disse ble levert kort tid før landet ble okkupert av britiske og sovjetiske styrker i august 1941. De var ennå ikke tatt ut av transportkassene og montert, da de ble beslaglagt av engelskmennene og sendt til Det fjerne østen. Den indiske regjeringen bestilte 48 fly fra Hindustan Aircraft Ltd, som sikret lisensrettigheter. Det første indiskbygde flyet fløy for første gang 31.7. 1942. Fire fly til ble bygget, før ordren ble kansellert.
Hawk 75M
Det ble også utviklet en enklere og billigere utgave med fast understell, Hawk 75M, beregnet for eksport. 112 av disse ble kjøpt av Kina i 1938, Thailand kjøpte 25 liknende fly under betegnelsen Hawk 75N i 1939–1940, og Argentina kjøpte så 30 under betegnelsen Hawk 75O. Argentina bygget også 200 på lisens fra 1940.
Jim Garrison
Jim Garrison (født 20. november 1921, død 21. oktober 1992) var en amerikansk jurist og statsadvokat i New Orleans fra 1962 til 1973. Garrison er mest berømt for sin etterforskning av attentatet mot John F. Kennedy. Garrison arresterte forretningsmannen Clay Shaw og gjennomførte en rettssak mot ham i 1969. Dette er den eneste rettslige behandlingen av mordet på president Kennedy.
Liv og virke
Garrison ble født i Denison i Iowa. Familien flyttet til New Orleans mens han var barn. Han tjenestegjorde i luftnasjonalgarden (ANG) under den andre verdenskrig. Garrison fløy 35 farlige rekognoseringsoppdrag over Frankrike og Tyskland. Hans enhet ankom konsentrasjonsleiren Dachau dagen etter at den var frigjort.
Garrison tok juridisk eksamen ved Universitetet i Tulane i 1949. Han arbeidet en tid for FBI, i noen år ved et advokatkontor og som assisterende statsadvokat, før han i 1962 ble valgt til statsadvokat i New Orleans.
Det var som statsadvokat han begynte å etterforske attentatet mot president Kennedy på slutten av året 1966. Denne saken gjorde han berømt. Han har skrevet tre bøker om saken: A Heritage of Stone (1970), The Star Spangled Contract (1976) og bestselgeren On The Trail of The Assassins (1988).
Opptakten
I 1963 jobbet Martin for privatetterforskeren Guy Banister. Banister var en tidligere FBI-mann og en bekjent av Ferrie. Martin påsto at både Banister og Ferrie var involvert i en konspirasjon mot Kennedy sammen med en gruppe eksilkubanere.
David Ferrie
Ferrie var flyger og flyinstruktør. Han hadde vært gjesteforeleser for skvadronen Moisant Airport noen måneder i 1955. Her hadde også den 15-årige Lee Harvey Oswald deltatt.
Ferrie startet i september 1960 sin egen, uoffisielle skvadron (Metairie Falcon Cadet Squadron). En utbrytergruppe herfra (Internal Mobile Security Unit), hadde til formål å kjempe mot Castros Cuba.
I 1962 begynte Ferrie å jobbe for advokat G. Wray Gill, som hadde mafiabossen Carlos Marcello som klient. De skulle bl.a. hindre at Marcello skulle deporteres fra USA til Guatemala.
Ferrie døde 22. februar 1967.
Martins anklager
Herfra fortalte Martin pressen og alle som ville høre at Ferrie hadde vært innblandet i attentatet mot Kennedy. Martin sa at Ferrie kjente Oswald. Martin påsto at Ferrie hadde gitt Oswald instruksjon i bruk av rifle med kikkertsikte og at han hadde fløyet Oswald til Texas. Ifølge Martin hadde Ferrie utarbeidet en plan for å myrde Kennedy.
Saken løst?
I februar 1967 erklærte Garrison at «saken er løst». Den 1. mars 1967 gikk Garrison til arrestasjon av Clay Shaw. Perre Russo var Garrisons hovedvitne saken mot Shaw.
Saken mot Shaw
Saken mot Clay Shaw startet 29. januar 1969. Garrison ville bevise følgende:
Rettssaken varte tre uker. Det tok juryen kun en time å frikjenne Clay Shaw fra anklagene den 1. mars 1969.
Ettertid
Garrisons etterforskning ga legitimitet til diskusjonen omkring konspirasjoner om attentatet på president Kennedy. Mange ble overbevist om at det måtte være noe i konspirasjonsteoriene.
Det var Garrison som første gang viste Zapruder-filmen offentlig.
Filmregissør Oliver Stone baserte sin film J.F.K. – saken fortsetter (1991) på Garrisons bok On The Trail of The Assassins (1988). Her gestaltes Garrison av Kevin Costner. Garrison selv fikk en liten rolle som høyesterettsjustitiarius Earl Warren. Warren var leder av Warren-kommisjonen, som sto for den offisielle etterforskning av mordet på Kennedy, og som Garrison angrep. Denne filmen fikk stor oppmerksomhet, og den bidro direkte til at president George H.W. Bush i desember 1992 underskrev JFK Records Act, som gjorde at det meste arkivmaterialet om attentatet mot Kennedy ble frigitt.
Filmen ble nok en oppreisning for Garrison. Han tapte sin store sak, men i filmen er han portrettert som en helt. Garrison døde året etter.
Präsidentendreieck
Präsidentendreieck (Presidenttrekanten) (også kalt Bundespräsidentendreieck (Forbundspresident-)) er en 20 dekar stor park langs elven Spree i ortsteilen Moabit i Berlin. Parkens offisielle navn er Park auf dem Bundespräsidenten-Dreieck og den ble etablert som offentlig park i 2001. Parken er avgrenset av foruten Spree, Lüneburger Strasse og Spreeweg. Navnet kommer av at tomten er formet som en trekant (tysk:Dreieck) og at den tidligere var park for Bundespräsidialamt, sekretariatet til Tysklands president. På motsatt side av elven mot vest ligger Schloss Bellevue, presidentens residens.
Ved Lutherbrücke grenser parken til området kalt Moabiter Werder.
Gjøa (oljefelt)
Gjøa er et olje- og gassfelt på blokkene 35/9 og 36/7 i Nordsjøen. Gjøa ligger ca. 65 km sørvest for Florø, om lag 45 km vest for Sognefjorden og 70 km nordøst for Troll B.
Utvinningstillatelse
Utvinningstillatelse 153 ble tildelt i 1988 med Norsk Hydro som operatør. I 2003 solgte Hydro sin andel til daværende Gaz de France Norge AS (GdFN), nåværende GDF SUEZ E&P Norge AS. Som en del av Olje- og energidepartementets (OED) godkjennelse i februar 2004 av GdFNs overtagelse av Hydros eierandel, ble det vedtatt at Statoil skulle være operatør i utbyggingsfasen og GdFN overta operatørskapet i driftsfasen. GDF SUEZ overtok offisielt operatørskapet 25. november 2010, og ble med dette driftsoperatør for et felt på norsk sokkel for første gang. Statoil vil imidlertid fullføre bore- og kompletteringsprogrammet etter operatørskiftet.
Utbyggingen
Produksjonsinnretningen er en halvt nedsenkbar plattform. Det er ikke boreanlegg ombord. Olje og gass vil bli ført i rørledninger fra undervannsanleggene til Gjøa, for prosessering. Stabil olje vil eksporteres så gjennom en ny rørledning fra Gjøa innretningen til Troll Oljerør II (TOR2), og videre til Mongstad. Eksport av rikgass skal gjøres gjennom en ny rørledning fra Gjøa til britisk sokkel og kobler seg på Far North Liquids and Gas Gathering System (FLAGS) sør for Brent innretningen. Gassen transporteres så videre til St. Fergus. Innretningens kraftforbruk dekkes med strøm fra strømnettet på Mongstad. Gjøa vil ha en fast bemanning på 32 personer.
Reservene er planlagt produsert via totalt 13 brønner, ni oljeprodusenter og fire gassprodusenter. Brønnene vil bli boret ut fra fire havbunnsrammer, hver med fire slisser og en havbunnsramme med en slisse. De utvinnbare reservene i Gjøa da utbyggingen ble vedtatt utbygd ble anslått til om lag 40 milliarder Sm³ rikgass og 13 millioner Sm³ olje og kondensat hvorav 9 millioner Sm³ er olje.
I tillegg til produksjonen fra Gjøa, prosesseres også brønnstrømmene fra Vega. Norsk Hydro og senere Statoil er ansvarlig for boring og utvikling av alle undervannsanleggene på Vega, som består av de funnene i Vega i utvinningstillatelse 248 og Vega Sør i utvinningstillatelse 090c, begge nord for Trollfeltet. Feltene utbygges med undervannsbrønner tilknyttet produksjonsinnretningen på Gjøa for prosessering og videreeksport av olje, kondensat og gass.
Plattformen ble designet av Aker Solutions Engineering i perioden 2006-2010.
Flyteren
Flyteren på Gjøa er en halvt nedsenkbar plattform med fire legger, horisontale pongtonger og et stort dekk. Innretningen holdes på plass av et forankringssystem som forbinder innretningen med havbunnen og et anker i enden av hver ankerline. Skroget skal veie om lag 14 200 tonn, dekket ca. 18 000 tonn og boligkvarteret ca. 1 400 tonn. Samlet vekt er om lag 34 000 tonn. Skroget er kvadratisk med 67,5m * 67,5m og høyde på 41m. Dekket er rektangulært med størrelse 104m * 85m, og med høyde 18m. Boligkvarteret (hotellet) vil være noe høyere enn det øvrige dekket, men mest ruvende er et flammetårn med en høyde på 110m.
Gjøa er plassert relativt nær kysten, men har likevel i hovedsak meteorologisk og oseanografiske forhold som andre felter i nordlig del av Nordsjøen. Vanndypet er om lag 360 meter. Kysten påvirker strømforholdene, men for bølger er innflytelsen av land relativt liten. Hundreårs vindhastighet er beregnet til 39 m/s og signifikant hundreårsbølgehøyde er beregnet til 15m.
Havbunnen består av bløt leire i et lag på 1 til 13m. Under er det fast leirrik morene.
Boring og brønn
Brønnrammene og den enkeltstående satellittbrønnen vil være overtrålbare. Den tynne oljesonen vil være en utfordring med hensyn til boring og komplettering og maksimal utvinning av ressursene. Det vil være ledig kapasitet på brønnrammene til å bore flere brønner på feltet, dersom det vil være behov for det. Oljebrønnene er forberedt for gassløft, men det planlegges ikke for gass- eller vanninjeksjon.
I området er det erfart soner med grunn gass, gruntvann og «mud» vulkaner i tidligere brønner.
Kraftforsyning
Plattformen får kraftforsyning fra land. En 100 kilometer lang vekselstrømskabel til Mongstad sørger for å gi kraften. Overføringsspenningen er på 90 kV og kapasiteten er beregnet til 42 MW. Kraftforsyningen fra land er etablert som et ledd i arbeidet med å få ned Norges samlede utslipp av CO2. Tiltaket er omstridt, dels fordi prisen pr enhet spart utslipp blir stor og dels fordi det gir mangel på elektrisk kraft på deler av vestlandet. De såkalte monstermastene i Hardanger (kraftledning over Hardangerfjorden) er nært knyttet til «elektrifiseringen av sokkelen» som kraftforsyning fra land ofte benevnes som.
Det er også en gassturbin om bord. Den er bygget ut med varmegjenvinning og utnytter varmen fra eksosen til å dekke varmebehovet i prosessene om bord. Selve turbinen driver kompressoren for eksportgass.
I tillegg har plattformen nødgeneratorer dersom strømmen fra land skulle bli borte.
Prosessanlegget
For å kunne opprettholde en levetid som 40 år på plattformen er alle prosessrør i super duplexstål.
Sikkerhet
Gjøa er plassert i et område med betydelig skipstrafikk like vest av hovedskipsleia langs kysten av Hordaland og Fjordane med påfølgende stor kollisjonsrisiko. Det har vært nødvendig å gjøre flere tiltak for å holde risikoen lav. Blant de risikoreduserende tiltak er å plassere innretningen et annet sted, ved å forsterke skroget, etablering av fast beredskapsfartøy på feltet og aktiv bruk av tilgjengelig trafikkovervåking. De ansatte ombord vil forvente å måtte mønstre oftere enn det som har vært vanlig på norsk sokkel.
Det vil bli etablert en sikkerhetssone med radius 500 meter ut fra innretningens ytterpunkter.
Gary Hogan
Gary Hogan (født 5. januar 1983 i Dublin) er en irsk tidligere fotballkeeper og nåværende fotballtrener for IL Stjørdals-Blink.
Hogan har tidligere spilt for Dublin City FC. Han dro deretter til Norge og Steinkjer, og var delaktig i at klubben reddet plassen i 2. divisjon i 2008. I 2009 spilte han for Skeid Fotball, men han returnerte til Steinkjer foran 2010-sesongenpå grunn av økonomiske problemer i Skeid.
På slutten av 2010-sesongen ble han lånt ut Alta i førstedivisjon. Hogan spilte de to siste kampene i sesongen for Alta, på grunn av skade på målvaktene Faris Efendic og Samuel Dirscher. Hogan ble den 25. april 2012 lånt ut i tre måneder til HamKam på grunn av at begge deres keepere (Ivar Rønningen og Dyre Ekeberg Schjerve) var skadet. Låneoppholdet ble forlenget i siste liten, da Rønningen på nytt ble skadet. Totalt spilte Hogan 14 seriekamper for Hamarkameratene før han etter 2012-sesongen meldte overgang til den estlandske klubben Tallinna Kalev.
Den 2. august 2015 debuterte Hogan for Ullern IF i 2. Divisjon. Her skal han spille og drive keeperakademi.
I desember 2015 ble Hogan presentert som hovedtrener for IL Stjørdals-Blink sammen med Tom Dent.
Michael Chiklis
Michael Chiklis (født 30. august 1963) er en Emmy- og Golden Globe-belønnet amerikansk skuespiller.
Chiklis er best kjent som hovedrolleinnehaveren i de to politi-drama-seriene The Shield og The Commish, i tillegg til rollen som Ben Grimm/The Thing i Fantastic Four-filmene. Han har også spilt politietterforsker i grøsseren Rise: Blood Hunter fra 2007.
Michael Chiklis har også gitt stemmen sin til diverse roller i Family Guy og faren i den amerikanske versjonen av animefilmen Chihiro og heksene. I 1991 var han gjest i TV-serien Seinfeld.
Progress
Progress kan vise til:
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1918
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1918 ble vunnet av Fotballklubben Kvik (Fredrikshald) etter finaleseier 4–0 over Brann den 13. oktober. Målscorere for Kvik var Johnny Helgesen, som scoret i det 58. og i det 61. minutt på straffe, Arne Andersen, som scoret i det 71. minutt, og Alf Flinth, som scoret i det 89. minutt.
10 000 tilskuere overvar kampen som ble spilt på Marienlyst i Drammen. Dommer var Ragnvald Smedvik, Frigg. Dette var første gang Kvik vant et norgesmesterskap.
Kviks vinnerlag: Ole Paulsen, Johan Svendsen, Otto Klein, Ole Paulsbo, Thomas Andresen, Fritz Karlsen, Peder Puck, Alf Flinth, Johnny Helgesen, Arne Andersen og Hartvig Olavesen.
Branns lag: Sigurd Wathne, Laurentius Eide, John Johnsen, Alexander Olsen, George Deans, Gerhard Gran, Johan Greve, Finn Berstad, Torkel Trædal, Alf Berstad og Odd Johnsen.
1. runde
De øvrige 20 klubbene hadde walk over.
3. runde
8. september.
Haugvikbåten
Haugvik-båten som ble datert i 2006 med C14-prøver, er antakelig Norges eldste bordbygde båt. Båtrestene fra ei myr i Haugvik, Sømna kommune i Nordland, er minst 2500 år gamle.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1918
4. runde
22. september.
Haugvikbåten
Funnet
Myrlandskapet ligger mellom to lave bergknauser sør for husene på Haugvik opptil cirka 300 meter fra strandlinjen. Myren ligger cirka 10-12 meter over havet, men omkring 500 f.Kr. for 2500 år siden var havet 11,5 meter høyere og opptil 15 meter høyere omkring 1000 f.Kr. Dagens myren kan ha vært den daværende strandsonen der det ble funnet rester etter en båt i 1920-årene under graving av en dreneringsgrøft.
Norgesmesterskapet i fotball for menn 1918
Semifinaler
29. september.
Haugvikbåten
Funnet
Finneren tok opp restene og la en rekke stykker på kanten av torvtaket, og der ble de liggende frem til høsten 1943. Et annet funn var gjort av gårdeier Ole Haugvik som i 1931 fant båtrester som lå direkte på sandbunnen i myren. Et flak av bord på cirka tre meter med surringsklampene opp var funnet og berget. Haugvik bestemte seg for å smøre de holdbare deler med et tjæreholdig stoff som forhindret nedbrytningen etter de var tatt opp. Disse delene er meget godt bevart i dag som et resultat av tjæreimpregneringen.
I juli 1941 kom lærer Johannes Dahl fra Bindal til funnstedet og besiktiget de bevarte delene for deretter å ta med disse til Videnskapsselskapets museet i Trondheim. Han fikk det best bevarte bordet saget i to kanskje for å gjøre forsendelsen sørover enklere. Undersøkelsene av funnstedet ble ikke gjennomført utover mindre innsats helt frem til september 2006. Vitenskapsmuseet gjennomførte utgravningen på Haugvik, men det er ikke funnet mer enn de allerede nevnte båtrestene.
Haugvik-båten
Båtrestene ble ikke undersøkt eller datert frem til nylig, men det vist seg at disse representerte det eldste funnet av en bordbygd båt med en datering som rekker tilbake til bronsealderen. De to C14-prøver som var tatt, produserte to ulike resultater innenfor samme tidsramme, den første prøven gav 840-540 f.Kr og den andre 780-420 f.Kr. Båten fra Haugvik er mellom 2500 og 2800 år gammelt og dermed er den eldste bordbygde båten hittil funnet i Norden. Den berømte Hjortspringbåten er fra omkring 350 f. Kr.
Det er i dag bevart deler av to båtbord, en list med gjennomgående trenagler, samt fire meget nedbrutte stykker trolig fra båtens spantsystem, alle er fremstilt av furu bortsett fra en trenagle av selje eller osp. Båtbordet som ble saget over, er 2,05 meter lang og 23 cm på det bredeste med en tykkelse på mellom 1,5 og 1,8 cm. Dessverre er det ikke mulig å vite hvordan bordene i båten har vært sammenføyd. Men på bordets innside er det utsparret fire surringsklamper fordelt på to rekker. Dette ble viktig for å lære om hva slags konstruksjon båten fra bronsealderen hadde.
Surringsklamper ble brukt til å surre den innvendige avstivningen fast til båtsiden. Spantene som ble lagt på innsiden, hviler på toppen av klampene fra bordene og er surret fast til disse. Avstanden mellom rekkene av surringsklamper er 98 cm, dette forteller hva rom- eller spantavstanden har vært i båten. I senere trebåter ble spantene holdt på plass med trenagler satt gjennom hull i båtsiden. Det er usikkert om bordene har vært sydd sammen eller sammenføyet med trenagler.
Bronsealderfartøyet
Funnet beviste hypotesen om at bordbygde har vært utviklet i den yngre bronsealderen, dessuten hadde undersøkelsene av huggespor påviste bruk av avanserte verktøyer for en høyt utviklet trebearbeidingsteknikk allerede på det tidspunktet. Teknikken kan ha vært utviklet over et lengre tidsrom langt tilbake i tid. Noen forskere tror at sydde båter av båtbord går helt tilbake til den yngre steinalderen.
I lang tid hadde hypotesen om plankebygde fartøyer i bronsealderen eksistert helt siden de første undersøkelsene av skipsbildene på helleristningene som antyder at det har eksistert forholdsvis store fartøyer. Diskusjonene om bronsealderens fartøysteknologi var om den var basert på en tre- eller skinntradisjon, men allerede før resultatet fra dateringen av Haugvik-båten ble kjent, støtter de fleste forskere antakelsen om de bordbygde båtene i bronsealderen.
Tom (elv i Amur oblast)
Tom (russisk: Томь) er ei elv i den sørlige delen av Amur oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til Zeja, og er 433 km lang. Den har sitt utspring i grenseområdene mot Khabarovsk kraj, og renner i hovedsakelig vestlig retning til den munner ut i Zeja (ei sideelv til Amur) rundt 90 km nord for Blagovesjtsjensk.
Byen Belogorsk ligger ved Tom.
Præstø kommune
Præstø kommune var en kommune i Storstrøms amt på Sjælland i Danmark, opprettet ved Kommunalreformen (1970) fra 1. april 1970.
Fra 2007 ble Præstø kommune slått sammen med Møn kommune, Langebæk kommune og Vordingborg kommune til den nye Vordingborg kommune som ledd i kommune- og regionreformen 2005–07.
Pergaudemningen
Pergaudemningen er en demning med det nest kraftigste vannkraftverket i Malaysia, helt nord på Malayahalvøya ved elva Kelantan i provinsen Kelantan. Installert effekt er 600 MW fordelt på fire turbiner. Utbyggingen startet i 1994 og anlegget stod ferdig i 2003. Operatør er selskapet Telaga Nasional Berhad.
Kingisepp
Kingisepp (russisk: Ки́нгисепп), tidligere Jamburg (russisk: Я́мбург) og Jama (russisk: Я́ма), er en by i Leningrad oblast i Russland. Den ligger langs elva Luga, 137 km vest for St. Petersburg og 20 km øst for Narva. Innbyggertall: 50 295 (folketelling 2002).
Ropalomeridae
Utseende
Middelsstore fluer (6- 12 mm lange), ganske kraftig bygde, vanligvis brunaktige. De kan kjennes på utstående fasettøyne og kraftige bein. Hodet er høyere enn langt, med den brede pannen nedsunket mellom fasettøynene, slik at disse stikker noe ut og opp i forhold til resten av hodet. Pannen er kledt med fine hår, hos noen arter sitter det to børster ved innerkanten av hvert fasettøye. Det tre punktøynene sitter langt bak i pannen, og det sitter et par korte børster mellom dem. Antennene er tre-leddete, nokså varierende i form og størrelse. På det tredje leddet sitter en ganske lang antennebørste (arista) som kan være ganske snau, har noen få hår eller være tett hårete. Kinnene (området under fasettøynene) er minst halvt så høye som fasettøyet, med fine hår som av og til med en rekke stive børster langs fremkanten, men de mangler en enkelt, stor kinnbørste (vibrissa). Munndelene er av vanlig fluetype. Brystet (thorax) er kraftig, gjerne med lengdestriper på ryggsiden. Den midtre delen av ryggen har bare fine hår, men børster finnes langs sidene av ryggplatene. Sidene av brystet er tett hårete med none få børster. Vingene er forholdsvis små, ofte noe tilspissede, klare, røykfargede eller med mørke flekker eller tverrbånd. Fire lange årer når vingekanten, og det er fire lukkede celler inne i vingen rundt midten. Beina er ganske lange og kraftige, særlig er lårene fortykkede. Lårene har ofte en rekke av pigger på undersiden. Bak-leggen (metatibia) er ofte krum, bred og flattrykt. Beina er gjerne kledt med lange hår. Bakkroppen er kort og bred. Larvene er lite kjent.
Kingisepp
Byen er først dokumentert i 1384, da republikken Novgorod bygget en festning mot svenskene der. De kalte den Jama eller Jamskij Gorodok, etter en finsk stamme som bodde i området. Festningen stod imot beleiringer av Den tyske orden i 1395 og fra 1444 til 1448. På slutten av den livlandske krig, ble den avstått til Sverige, bare for å bli returnert tolv år senere, i 1595. Etter freden i Stolbovo havnet den igjen hos svenskene, som beholdt Jama som navn på byen.
I 1703 ble byen endelig tatt av russerne under den store nordiske krig, etter først å ha blitt holdt av russerne i en måned sent i 1700. Russerne omdøpte byen til Jamburg. Fem år senere tildelte Peter den store byen til Aleksandr Mensjikov som hertug av Izjora.
Bynavnet ble beholdt uendret til 1922, da bolsjevikene kalte opp byen etter den estiske kommunistlederen Viktor Kingissepp. Byen må ikke forveksles med den estiske byen Kuressaare, som tidligere het Kingissepa.
Kingisepp betjenes av den baltiske jernbane.
Valle
Valle er en innlandskommune i Agder fylke. Valle ligger i Setesdal, og grensene i dalen går i sør mot Bygland og i nord mot Bykle. I nord og øst grenser Valle mot telemarkskommunene Tokke og Fyresdal, og i vest mot Sirdal. Grensen mot Vestfold og Telemark fylke går i høyfjellet.
Nåværende kommune ble etablert 1. januar 1962 ved at to mindre kommuner, Valle og Hylestad, ble slått sammen.
Valle kommune er en del av Setesdal Regionråd.
Natur og geografi
Setesdal med elva Otra og riksvei 9 danner en hovedakse i nord-sør-retning gjennom kommunen. Langs denne aksen ligger den eldre gårdsbebyggelsen og de to bebyggelsessentrene Valle og Rysstad.
På begge sider av dalen ligger store fjellvidder, Setesdal Vesthei og Setesdal Østhei med blant annet fjelltoppen Svarvarnuten.