cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fredrik Gjertsen
Liv
Foruten et par franske skolebøker utga Gjertsen først og fremst en rekke norske oversettelser av klassiske verker. Sammen med rektor Carl Müller utga han i 1878 en norsk oversettelse av Horats’ brev, og i sammen med Sophus Bugge foresto han i 1873 en utgave med oversettelse av Plautus’ Mostellaria. Fra tysk oversatte han Goethes Faust (1873) og Grillparzers Sapfo (1891). I sine senere år var han særlig opptatt med oversettelser av greske dramaer.
Han var gift med Augusta Egeberg (1838–1916) og bosatt i Egebergs leiegård.
Slemdal
Slemdal er et boligstrøk i administrativ bydel Vestre Aker i Oslo. På Slemdal ligger blant annet Slemdal skole, Slemdal stasjon og et mindre kjøpesenter som ble oppført fra midten av 1980-årene. Slemdalsveien ender her. Slemdal ligger syd for Vettakollen og har navn etter en husmannsplassene Slemdal og Slemdalbråten på Ris og Grimelund gård. Dette er et stoppested ved Holmenkollbanen, 144,6 meter over havet.
Utparselleringen begynte i 1890-årene ved anlegget av forstadsbanen, som hadde Slemdal som midlertidig endestasjon den første tiden. Den bevaringsverdige stasjonsbygningen som ble revet i 1978 er gjenoppført ved Vinterbro. Middelskole startet 1911, nedlagt 1922 da Ris skole sto ferdig. Slemdal ble utskilt som egen skolekrets 1922, barneskolen var opprinnelig privatskole, senere utvidet flere ganger, senest i 1980-årene. Hemingbanen idrettsanlegg ligger ved Gråkammen. «Vindern – slemdal» etappen i Holmenkollstafetten er også kjent som «Lille Besserud» og regnes som den tredje hardeste etappen i stafetten.
Filosofen Arne Næss ble født på Slemdal.
Emanuel Vigelands Museum ligger på Slemdal.
Slemdalsveien (Oslo)
Slemdalsveien (1–7, 11, 15, 25–131, 28–72) er en vei i Oslo. Veien går fra Harald Hårfagres gate på Majorstuen til Slemdal. Nr. 1–15 ligger i bydel Frogner, mens resten av adressene ligger i bydel Vestre Aker.
Mellom Tennisveien og Risalleen på Slemdal krysser Holmenkollbanen veien med en planovergang.
Slemdalsveien bomstasjon ligger ved Frøen stasjon, nord for Apalveien.
Ila skole (Oslo)
Fra 2013 flyttet skolens ungdomstrinn midlertidig til Nordpolen skole, og så fra høsten 2015 flyttet ungdomstrinnet ved Ila skole til nye Fagerborg skole. Deretter ble Ila skole en ren barneskole med trinn fra 1. til 7.
Ila skole ligger i det forholdsvis bratte terrenget ned fra St. Hanshaugen og med sine tårn er den et landemerke, synlig fra de østlige delene av indre by.
Historie
Skolen sto ferdig i 1916. Arkitekt var Stadsarkitekten ved Bredo Berntsen, stilen er nordisk nybarokk. Bygningen har tre fløyer og fem etasjer, underetasje, kjeller og loft. Trapperommene i hjørnene mellom fløyene er markert med store, runde tårn med høye tårnhjelmer og spir. Taket er brutt (Mansardtak) og tekket med skifer. Bygningens fasade ble pusset opp i 2005–2007, og hele skolen ble innvendig renovert i 2014-2015 med ny ventilasjon.
Ila skole var den største skolen som var bygget i Kristiania og en av Nord-Europas største da den var ny. Bygningen består av ca. 11.000 kvm oppvarmet areal. Den hadde 1465 elever på det meste, i 1917. Fra 1940 til 1944 ble bygningen brukt som innkvartering for tyske tropper og det siste krigsåret for evakuerte fra Finnmark. Elevene var i disse årene spredt til Sagene skole, menighetshus m.m.
I 2007 har skolen ca. 500 elever og et personale på ca. 60, hvorav ca. 45 med pedagogisk utdannelse. Ila barneskole (1. til 7. trinn) har pr. august 2021 568 elever og rundt 100 ansatte. Ila skoles skolekorps som ble stiftet i 1921 er fortsatt i drift.
Ila skole ble brukt til å spille inn ungdomsserien Borgen skole i 1988-1991. Serien ble sendt på NRK.
Union sportive de Ben Guerdane
Union sportive de Ben Guerdane er en idrettsklubb fra Ben Gardane i Tunisia. Fotballaget spiller i toppserien Ligue Professionnelle 1 i Tunisia.
Mr. Saturday Night
Mr. Saturday Night er en amerikansk dramakomedie fra 1992. Filmen er Billy Crystals debut som regissør, og har Billy Crystal og David Paymer i hovedrollene.
Handling
Standup-komiker Buddy Young Jr. blir en TV-stjerne ved hjelp av sin bror og manager, Stan, men han fremmedgjorde mange av de som stod nærmest ham når karrieren hans begynte å falme. Gjennom en rekke tilbakeblikk blir brødrene sett under barndommen, når de forsøker å underholde familien sin i stua. Buddy fortsetter sin karriere med tegneserier, hvor han også møter sin fremtidige kone: Elaine.
Buddys berømmelse vokser, men det samme gjør egoet hans. Han får sitt eget TV-program, hver lørdag kveld. Men til tross for advarslene fra broren, bruker Buddy støtende materiale på showet sitt, noe som koster ham hele showet - og forårsaker problemer for karrieren hans. Karrieren hans var offisielt over, når han forsøkte å gjøre en stand-up-akt på Ed Sullivan-showet, men dette fornærmer også mange mennesker.
Som en eldre mann blir Buddy fremmedgjort fra Stan, så vel som fra datteren Susan. Men en ny mulighet dukker opp når en ny, ung agent, ved navn Annie Wells, finner arbeid til ham. Buddy gir likevel etter for hans egen selvdestruktive natur, og fortsetter å skade forholdet til sin egen familie.
Christopher Caudwell
Bakgrunn
St. John Sprigg ble født i en katolsk familie i Putney i sørvestlige London. Da hans far Stanhope Sprigg mistet jobben som litteraturredaktør i Daily Express slutten han skolen i 15 år gammel. Han flyttet sammen med sin far til Bradford og begynte å jobbe som journalist for Yorkshire Observer.
Karriere
Sanrt ble han redaktør av British Malaya. Senere begynte han flymagasin sammen med sin bror. I tillegg skrev han poesi, skuespill, noveller, kriminal, tekstbøker om fly, og spøkelseshistorier. På samme tid leste han alt han kom over av filosofi, sosiologi, historie, politikk, lingvistikk, matematikk, økonomi, fysikk, biologi, litteratur, og mye annet; kanskje for å kompensere for at han sluttet på skolen da han var femten.
I årene 1933 og 1935 skrev han seks kriminalromaner, og en sjuende kom ut i 1937. De første seks er snurrige romaner tilsvarende Dorothy L. Sayers, Michael Innes og Nicholas Blake. Faktisk kom Sayers til å lovprise hans bøker, og da han fikk vite om det sendte han henne et takkebrev.
I 1934 oppdaget han marxismen og påtok seg å tenke alt på nytt i lys av den, fra poesi til fysikk. Sommeren 1935 skrev han Illusion and Reality, en marxistisk kritikk av poesien, og utgitt under navnet Christopher Caudwell. Etter ha fullført den meldte han seg inn det britiske kommunistpartiet. Han ble en dedikert aktivist på gressrotnivå i Londons East End. Hans tidligere kriminalbøker avfeide han som «søppel», kun skrevet for å skaffe ham penger.
Sanukiprovinsen
Mot vest hadde den grense mot innsjøen Seto og den grenset mot provinsene Awa og Iyo. Over Narutostredet grenset den også mot Awajiprovinsen. Administrativt var den inkludert som en del av Nankaidō. Den ble bebodd i det 7. århundre og bestod opprinnelig av den nordøstlige delen av Shikoku og Awakuøyene i innsjøen Seto.
Christopher Caudwell
Karriere
I desember 1936 reiste han til Spania slik mange unge gjorde for å verve seg i de internasjonale brigadene og kjempe mot fascismen og Franco. Han ble snart maskingeværinstruktør og redaktør av avisen Battalion Wall. Den 12. februar 1937 ble han drept i Jaramadalen i løpet av sin første dag i kamp. Han ble sist sett mens han skjøt med maskingeværet for dekke tilbaketrekningen til sine folk. Han ble 29 år.
Mange av Spiggs verker, inkludert hans siste kriminalroman, The Six Queer Things, ble utgitt posthumt. I kontrast til mange av hans andre kriminalbøker, er den et angrep på spiritualisme og ganske mørk i tonen.
Bibliografi
Mye av hva han skrev ble utgitt etter hans død.
Paraschistura
se eget avsnitt
Paraschistura er en slekt av ferskvannsfisker.
Disse smerlingene er ganske små. Kroppen er flattrykt fra sidene, og de har alltid en svart flekk foran på den nederste delen av ryggfinnen. Slekten er utbredt i Vest-Asia fra Tigris i østlige Tyrkia i vest til Murghab i Turkmenistan og øvre del av nedslagsfeltet til Indus i Afghanistan, Pakistan og Himachal Pradesh i India. Medlemmene i slekten ble før 2009 som regel regnet til Schistura. Paraschistura cristata ble en periode regnet til den monotypiske slekta Metaschistura.
Liste over arkitekturpriser
Liste over arkitekturpriser omfatter både norske og internasjonale priser innen arkitektur. Arkitekturpriser er en av de viktigste utmerkelser for god arkitektur og gode bygningsmiljøer. Det gis priser både internasjonalt, nasjonalt og regionalt knyttet til enkelte steder eller byer. Priser gis både til enkeltarkitekters samlede virke, og til enkeltbygninger og bygningsmiljøer. Noen priser er knyttet til spesielle materialtyper.
Internasjonalt regnes Pritzker Architecture Prize som den mest prestisjefulle.
Houens fonds diplom, første gang utdelt i 1904, anses som den viktigste arkitekturprisen i Norge.
Biblioteket ved Norske arkitekters landsforbund publiserer en nettside over arkitekturpriser, både norske og sentrale internasjonale priser.
Som byggherre har Statsbygg mottatt mange arkitekturpriser, både norske og internasjonale.
Liste over Elfenbenskystens statsoverhoder
Dette er en liste over Elfenbenskystens statsoverhoder.
Symbol
valgt uten motkandidat.
Norges Brannkasse
Norges Brannkasse (etablert 18. august 1767) var lenge det eneste norske forsikringsselskap. Det endret seg i 1815 da kjøpstadene fikk forsikringsplikt og virksomheten fikk betegnelsen «Den almindelige brandforsikrings-Indretning for Bygninger». Man drev i tillegg med inspeksjon. Selskapet ble helnorsk i 1814. Nasjonal forsikringsplikt bortfalt i 1845 uten at medlemskapet falt. Navnet ble endret til Norges Brannkasse i 1912. I 1915 tilkom forsikring av løsøre, i 1940 bilforsikring.
Fra 1. januar 1984 samarbeidet Brannkassen med Norske Folk under navnet UNI Forsikring, og selskapene ble omgjort til aksjeselskapene UNI Livsforsikring as og UNI Skadeforsikring as 30. november 1990. 22. mars 1991 ble de to selskapene fusjonert inn i Storebrand med navnet UNI Storebrand (ledet av Thorleif Borge og Jan Erik Langangen), i 1996 bare Storebrand.
Sportsklubben Brann i 2002
Sportsklubben Brann i 2002 inneholder samtlige spillere, tabell og kamper som Sportsklubben Brann spilte i fotballsesongen 2002.
Jarle Ree
Jarle Rytter, tidligere Jarle Ree (født 31. juli 1948 i Bergen) er en norsk kunst- og dokumentarfotograf.
Han er oppvokst i Bærum. Han ble utdannet agronom i 1975, og arbeidet i mange år som geitebonde på Dovrefjell. Først da han hadde passert 40 år begynte han å fotografere.
Fra 1992 arbeidet han i en tiårsperiode med fotodokumentasjon fra mentalsykehus i Albania og livet i russiske fengsler. Dette resulterte i boka Heartlines, utgitt på eget forlag med støtte bl. a. fra Utenriksdepartementet, Norsk kulturråd og Norsk Fotografisk Fond.
Han deltok på Høstutstillingen i 1994 og 1999. Han har mottatt stipend fra Utenriksdepartementet, Sosial- og helsedepartementet, Statens kunstnerstipend, 3-årig arbeidsstipend 2003-05 og stipend fra Fritt Ord. Han er tilknyttet bildebyrået Samfoto.
François Viète
François Viète (eller Vieta), også kjent som Franciscus Vieta (født 1540 i Fontenay-le-Comte i Vendée i Frankrike, død 13. februar 1603 i Paris), var en fransk matematiker. Slik som også sin landsmann Pierre de Fermat var Viète jurist, og han studerte matematikk og astronomi på fritiden. Han regnes som opphavsmann for symbolbruken i algebra.
Bakgrunn
François Viète ble født i Fontenay-le-Comte i Vendée. Hans bestefar var kjøpmann fra La Rochelle. Hans far, Etienne Viète, var advokat i Fontenay-le-Comte og notar i Le Busseau. Hans mor var tante til magistraten Barnabé Brisson, som ble den første president av parlementet under fremveksten av Den katolske liga.
Studier, virke som jurist
Viète gikk til skole hos fransiskanerne, og i 1558 studerte han juss i Poitiers, og tok juridisk bachelor der i 1559. Året etter innledet han advokatkarrieren i hjembyen. Han fikk rastkt noen større saker, som vedrørende leien i Poitou for enken etter kong Frans I av Frankrike, og tilsyn med Maria Stuarts interesser.
Etter å ha fullført juridiske stidier advokat i Paris, og ble senere for en tid parlementet (overdomstolen) i Rennes. Han ble utnevnt i 1580 til maître de requêtes i parlementet i Paris. I denne egenskap fulgte han med parlementet da det i 1589 flyttet til Tours.
Fra 1580 var han privat rådgiver først for Henrik III, senere for Henrik IV, blant annet med å hjelpe dem med å spionere på diplomatposten fra andre land.
Matematikken
Den tid som ikke måtte brukes til embedspliktene, viet Viète med stor fremgang til matematiske studier og forskninger, særlig innen algebra og ligningsteori, et felt hvis grunnlegger av han på en måte kan kalles. Han forbedret vesentlig den algebraiske betegnelser ved konsekvent å bruke bokstaver også for å markere de kjente størrelsene i en ligning, og ved å innføre mer passende symboler for potens i stedet for de eldre usystematiske tegnene. Han brukte nemlig store bokstaver (versaler) for alle forekommende størrelser, merket de kjente med konsonantene «B, C, D» og så videre, og se ukjente med vokalene «A, E, I» og så videre Han betegnet de forskjellige potensene av  A  med A, A quadr, A cubus et ceterea; i numeriske ligninger beholdt han imidlertid de eldre tegnene N, Q, C, og så videre.
Innen ligningsteorier angav han metoder for ligningers transformasjon, for eksempel slik at den andre termen forsvinner eller slik at røttene økes med en gitt konstant størrelse, og han uttrykte koeffisientene til ligningene med bare positive røtter som symmetriske funksjoner av disse røttene. Ved å introdusere enkle substitusjoner, løste han kubiske og bikvadratiske ligninger.
Han engasjerte seg også, om enn ikke fullt så vellykket, med en approksimativ løsning av numeriske ligninger. I denne forbindelse kan nevnes at han påviste at problemene trisectio anguli  og duplicatio cubi kunne reduseres til løsningen av en kubisk ligning og at der såkalte casus irreductibilis, det vil si den typen av kubiske ligninger der alle tre røttene er reelle, kan løses ved å introdusere trigonometriske funksjoner.
Fra François Viète stammer også fra formelen for sin n θ uttrykt som en funksjon av sin θ og cos θ samt en måte å bestemme verdien av n med et uendelig antall kvadratrots ekstraksjoner.
Ved å tillempe algebraen til geometrien forberedte Viète oppdagelsen av analytisk geometri, og han behandlet også spørsmål fra den ubestemte analysen.
Viète var også kjent for sin store evne til å dechiffrere kodede diplomatiske depesjer, og han var sterkt interessert og engasjert i det brennende spørsmålet om en kalenderreform. Et forslag dertil fra hans side skulle imidlertid involvere ham i en mindre vellykket strid.
Blant Viètes skrifter kan nevnes «Canon mathemataticus» (1579), som inneholder trigonometriske funksjoner for hvert minutt til 5 desimaler, «Isagoge in artem analyticam» (1591) og «De aequationum erkenning et emendatione» (utgitt 1615).
Charles Taylor
Charles Taylor er navnet til flere personer:
Prien am Chiemsee
Prien am Chiemsee (offisielt: Prien a.Chiemsee, høytysk: [priːn], bayersk dialekt [breˑɐ̯̃ⁿ]) er en kommune i Oberbayern i Landkreis Rosenheim i Tyskland. Byen er sertifisert som et luft- og Sebastian Kneipp kurbad på vestsiden av Chiemsee, 16 km øst for Rosenheim.
Navnet Prien er avledet av en keltisk benevnelse på elven Prien (Brigenna – "kommer fra fjellene").
Bryllupet på Klæt
«Bryllupet på Klæt» er et skillingstrykk Alf Prøysen samlet inn til sin visespalte i «Magasinet for alle», årgang 1954-1955. Prøysen forteller at det på gården Klæt i Leinstrand i Sør-Trøndelag, var en prest som het Dahl, som var prest i Melhus, Leinstrand, Flå og Hølonda, som har laget denne visen. Det var en ondartet halsesyke som gikk over Trøndelag på midten av 1800-tallet, og det var mange barn som døde.
Teksten
1.På Klæt der sto et bryllup nyss førenn sneen falt det var en mengde gjester og smukt beredt var alt. Men ikke som det pleide og være bryllupsskikk der holtes ingen dans og der hørtes ei musikk.
2.Thi husets tvende døtre var brude samme dag og derfor var av frender så høyttidsfullt et lag, den ene som het Karen var vel en åtte år hun hadde lignet rosen som i sin knoppning står.
3.Den andre som het Anna nok året yngre var hun hadde lignet liljen som duggen toet har. Nu lå de begge bleke ut i sin brudgoms favn de hadde jo den samme og døden var hans navn.
4.Der Karen lå så freidig og rank rett som et lys som om med lysst hun mottok sin brudgoms kolde kyss. Men stakkars lille Anna hun så så angest ut som om hun fant det tungsamt at være dødens brud.
5.Det aller beste linnet ei sparte deres mor en brudestas hun ga dem av kniplinger og flor, en liten byes pike en myrte sendte dit som kledte så fortrinnelig de marmorpanner hvit.
6.De holdt i sin hender snart sunket hen til muld fra siste sommertiden en krans av markens gull. De hadde selv dem plukket på deres faders eng minst tenkte de til smykke på deres brudeseng.
7.Og sengen var en kiste sortflammet lysebrun med rillet lokket utskåret og staselig og lun. Der lå de begge bleke ut i hinannen favn og bares bort så festlig som i en gyllen karm.
8.Av seks små drenger båres de bort fra kjærlig hjem, nu gråt de stakkars drenger for begge gråt de jo. De muntre kamerater som lekte titt med dem, men fire mest for Karen for Anne mest de to.
Basil Spalding de Garmendia
Basil Spalding de Garmendia (født 28. februar 1860 i Baltimore i Maryland, død 9. november 1932) var en amerikansk tennisspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris
Tormod Strand
Tormod Strand er en norsk journalist og forfatter som jobber i Dagsrevyen på NRK. Han vant i 2007 en norsk journalistpris for undersøkende journalistikk, SKUP-prisen. Har utga boken Suaads reise; en dokumentar om kjønnslemlestelse, i 2008. I 2010 ga han ut Farvel til et våpen, en reportasjebok om prosessen som ledet fram til forbudet mot klasevåpen.
Bryllupet på Klæt
Teksten
10.De to små brude viet jeg da til bleken død til den trofaste brudgom som virker mot all nød. Av jord du er jo tagen du blive skal til jord av jorden skal du oppstå, så lød da talens ord.
11.Gud trøste både fader og moder som skal stå og høre barn så fagre slik vielse skal få. Gud trøster dem som strider mot Herrens helligdom og lader dem tilbake sin fagre rosenblom.
12.En morderengel vandret omkring fra gård til gård om fader sterke hengsler for døren endog slår. Om moder trofast gjennom sitt hulde ungdomsblod o plater han dog huset det dystre klenod.
Tøyen stasjon (T-bane)
Tøyen stasjon er en T-banestasjon på Tøyen i Gamle Oslo. Det er den siste stasjonen på den østlige siden av fellestunnelen (Majorstuen til Tøyen) i T-banenettet i Oslo. Stasjonen har tre plattformer, en for østgående tog, en for vestgående tog og en for vestgående tog på Grorudbanen og T-baneringen. Det er også et innkjøringsspor fra Grorudbanen mot hovedplattformen på Tøyen som var i bruk de første årene, men det er ikke lenger tilkoplet Grorudbanens spor. Dette sporet brukes i dag til hensetting av arbeidsmateriell (grustraller etc).
Bryllupet på Klæt
Teksten
13.Så mangt et glansfullt øye i år er bleven lukt og mangt et ældels hjerte av døden blivet slukt så kirkegåden neppe vil blive noget år så rik på skjønne blomster som nu i neste vår.
Tøyen stasjon (T-bane)
Stasjonen ble åpnet i 1966 som en del av det nye T-banenettet for den østlige delen av Oslo. I tilknytning til stasjonen ligger det et kjøpesenter.
Dette er nærmeste stasjon til Munchmuseet, Botanisk hage (Tøyenhagen) og Tøyenbadet.
Det er også en Tøyen stasjon på Gjøvikbanen, ca. 1400 meter nordøst for T-banestasjonen.
Waltheof II av Northumbria
Waltheof, jarl av Northumbria (født c. 1050, død 31. mai 1076 på St. Giles's Hill i Winchester) var den siste av anglosaksiske jarlene som forble i England et tiår etter normannernes erobring.
Bakgrunn
Waltheof var sønn av jarl Siward av Northumbria, og ble, selv om han antagelig var utdannet for et geistlig liv, jarl av Huntingdon og jarl av Northumberland omkring år 1065.
Etter 1066
Etter slaget ved Hastings var han nødt til å underkaste seg Vilhelm Erobreren, men da et spontant opprør brøt ut i nord, samtidig som anglosakseren Edgar Ætheling krevde den engelske tronen med skotsk støtte angrep og erobret byen York deltok også Waltheof i opprøret. Med den brutalitet som var karakteristisk for Vilhelm ble opprøret knust, og deretter herjet, brente og massakrerte han befolkningen. Det fikk Waltheof til igjen underkaste seg Vilhelm i 1070. Deretter, for å gjenopprette sitt jarldømme giftet han seg strategisk med Vilhelms niese, Judith, og ble belønnet med jarldømmet Northampton to år senere.
I dommedagsboken (Domesday Book), som ble beordret av Vilhelm Erobreren og ble endelig fullført i 1086, blir Waltheof nevnt som «Walleff»; ''«I Hallam [‘Halun’], et gods med dets 16 landsbyer, der er 29 ‘carucater’ [~14 km²] å skattlegge og der jarl Walleff har en ‘aula’ [hall]. Der kan ha vært omtrent 20 ploger [målenhet]. Dette land holder Roger de Busli for hertuginne Judith.»'' (Hallam eller Hallamshire er nå en del av byen Sheffield i South Yorkshire)
Waltheof ble gift i 1070 med Judith av Lens, datter av Lambert II, hertug av Lens og Adelaide eller Adeliza, hertuginne av Aumale. De fikk tre barn, alle døtre, den eldste, Maud eller Matilda, brakte jarldømmet til sin andre ektemann, kong David I av Skottland. En av Waltheofs barnebarn var Waltheof (d. 1159), abbed av Melrose i Skottland. Hans jarldømme av Northampton, derimot, døde med ham og han forble den siste som holdt angelsaksisk tittel inntil jarlen av Wessex bortimot et tusen år senere.
I 1075 deltok Waltheof i sammensvergelse mot normannerkongen som ble satt organisert av jarlene i Norfolk og Hereford, men han angret snart og tilsto for erkebiskop Lanfranc, og deretter overga han seg til Vilhelms nåde i Normandie. Da han kom tilbake til England sammen med kongen ble han arrestert, og etter at han var blitt brakt fram for kongens domstol to ganger ble han dømt til døden.
Den 31. mai 1076 ble han halshugget på St. Giles's Hill, i nærheten av Winchester.
Ettermæle
Waltheof er blitt beskrevet som veik og lite til å stole på, men som sin far en mann av stor fysisk styrke. Han var også from og opptatt av veldedighet og av den engelske befolkningen ble han betraktet som en martyr, og det ble således sagt at mirakler skjedde ved hans gravsted i Crowland.
Grini stasjon
Grini stasjon var tidligere en forstadsbanestasjon på Røabanen. Det lå på Grini i Bærum kommune i Akershus, mellom Ekraveien stasjon og Eiksmarka stasjon. Den ble åpnet 1948, var endestasjon til 1951 og ble nedlagt 1995 i forbindelse med overgangen til «metrostandard». Stasjonen burde hatt et større kundegrunnlag enn den hadde. Fordi takstene var høyere for dem som gikk av eller på på en stasjon i Bærum enn for dem som gjorde det i Oslo, foretrakk mange å bruke Ekraveien i stedet.
Nær Grini stasjon lå Grini teglverk og «Negerlandsbyen». Negerlandsbyen var et kallenavn på et typehus-strøk bygget av Selvaag rundt 1965 hvor alle husene var beiset svarte.
Beerfest
Beerfest er en film fra 2006, og følger to brødre reiser til Tyskland for å delta på oktoberfesten. De snubler over en hemmelighet, en konkurranse som er hundrevis av år gammel, og som bare kan beskrives som en «Fight Club» med øl-spill.. Humorgruppen Broken Lizard står bak filmen.
Handling
I begravelsen til deres tysk-fødte bestefar Johann von Wolfhausen oppdager brødrene Jan og Todd Wolfhouse at familie-tradisjonen krever at de reiser til München, for å delta på en oktoberfest for å spre bestefarens aske ved Theresienwiese. Der starter brødrene utilsiktet en krangel, som river ned et helt telt under Oktoberfesten. De deltar også ved en underjordisk drikkespill-turnering drevet av Baron Wolfgang von Wolfhausen, hvor de oppdager at von Wolfhausens er i slekt med Wolfhouse-familien. men den tyske familien nekter sint å akseptere disse familie-båndene, og avslører at Johann var en stall-gutt som stjal oppskriften på det beste ølet i verden, for flere tiår siden og stakk av sammen med brødrenes oldemor - kalt Great Gam Gam.
De bruker denne gjenoppdagede oppskriften til å brygge Schnitzengiggle Beer. Etter at det tyske teamet mottar en flaske Schnitzengiggle i posten, drar Wolfhausen-klanen til Amerika for å ta oppskriften tilbake. Etter en konfrontasjon mellom Wolfhausen-familien og Jan og Todd, forfalsker Wolfhausens bevis på at brødrenes restaurant har problemer for å sette dem ut av drift. I Tyskland bruker de en tom tønne som en trojansk hest for å komme seg inn hos Wolfhausen-familien, og vinne mot den tyske grenen av familien - en gang for alle.
Predrag Jokić
Predrag Jokić (født 3. februar 1983) er en montenegrinsk vannpolospiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på fjerdeplass med det montenegrinske landslaget. Han vant sølv under Sommer-OL 2004 for Serbia og Montenegro.
Pierre Augustin Caron de Beaumarchais
Pierre Augustin Caron de Beaumarchais (født 24. januar 1732 i Paris, død 18. mai 1799 samme sted) var en fransk dramaforfatter.
Bakgrunn
Beaumarchais og begynte sin løpebane som læregutt i sin fars urmakerbutikk. Han oppfant i 20-årsalderen en forbedret urkonstruksjon, som skaffet ham tittelen horloger du roy (kongelig urmaker).
Han fikk adgang til hoffet, der han underviste Ludvig XVs døtre i harpespill.
I 1754 oppga han sitt borgerlige navn og kalte seg de Beaumarchais; han trådte samtidig i forbindelse med finansmannen Joseph Pâris dit Duverney og kom gjennom ham til å delta i forskjellige omfattende foretagender som bragte ham store inntekter.
Begynnende forfatterskap
Samtidig med at Beaumarchais var opptatt med finansspekulasjoner, prøvde han å skaffe seg arbeide som forfatter og 1767 ble hans første skuespill Eugénie oppført. Det bygger på et kapittel i Gil Blas og er skrevet fullstendig i Diderots manér. Det gjorde bare liten lykke, i likhet med hans neste drama, Les deux amis ou les négociants de Lyon, som ble oppført i 1770.
Da Duverney døde, ble Beaumarchais innviklet i en prosess med hans arvinger; han vant den i første instans, men tapte den i annen. Han henvendte seg til offentligheten i fire Mémoires (1774, ny utgave av Sainte-Beuve 1857). I prosaverket angrep han domstolenes urettferdighet og bestikkelighet. Særlig gikk det ut over dommer Goëzmann, hvis frue han hadde betalt forskjellige pengesummer. Beaumarchais memoarer, som kan sammenlignes med Blaise Pascals Provinciales, vakte stor oppsikt, og Beaumarchais ble med ett slag populær hele landet over.
Han tapte saken, men folket feiret ham som fedrelandets velgjører som hadde blottlagt et samfundsonde som alle led under. Han foretok deretter i all hemmelighet forskjellige eventyrlige reiser for regjeringen til London, hvor han fikk stanset et smedeskrift mot Madame du Barry, og til Wien, hvor han skulle etterspore et smedeskrift mot Marie Antoinette. Det har lenge vært usikkerhet om den siste av disse reiser, men det antas at Beaumarchais' fremstilling i mange punkter er ytterst upålitelig.
Han vendte tilbake til Paris og virket som reder og kjøpmann og med hemmelig støtte av den franske regjering utrustet han en flåte som skulle komme de nordamerikanske stater til hjelp. Han forsøkte seg også som forlegger, og publiserte en stor Voltaire-utgave, som imidlertid brakte ham store tap.
Dramaforfatter
I februar 1775 ble hans komedie le Barbier de Séville oppført på Theâtre français og gjorde betydelig lykke. Stykkets intrige er velkjent i dramatisk litteratur: En fornem ung mann (grev Almaviva) forelsker seg i en ung pike (Rosine), som bevoktes strengt av sin formynder (don Bartholo). Ved hjelp av sin tjener (Figaro) lykkes det greven under forskjellige forkledninger å trenge inn i den unge pikes hus og ekte henne. Stykket er kjent for sin vittige og åndrike dialog og fremfor alt den nye tjenertype, Figaro, som resonnerer over samfunnstilstandene.
Beaumarchais' mest kjente skuespill er imidlertid le Mariage de Figaro som han fullførte i 1778, men som først ble oppført den 27. april 1784. Personene er her omtrent de samme som i Barbereren, men rollene er til dels ombyttet; grev Almaviva er blitt lei av Rosine og etterstreber hennes kammerpike Suzanne, som skal giftes med Figaro. Denne er således ikke lenge sin herres hjelper, men hans rival, og må mobilisere all sin oppfinnsomhet for å verne om sin brud og sine rettigheter. Det opptrer enkelte nye personer, som dommeren don Gusman Brid'oison (en satire over hans motstander Goëzman), og i en rekke livlige scener har Beaumarchais gitt et bilde av forskjellige sider av l'Ancien Régime med adelens fordervelse, dommerstandens uvitenhet og tredjestandens rettsløse stilling.
Plebeieren Figaro leder hele intrigen og seirer til sist over adelsmannen Almaviva. Satiren kulminerer i Figaros lange monolog (akt V, 3): «Hva har en adelsmann gjort for å innta sin eksepsjonelle stilling – Vous vous êtes donné la peine de naître et rien de plus, du reste homme assez ordinaire» («De har gjort Dem den ubeleilighet å bli født, ellers intet, forøvrig et ganske alminnelig menneske»). Stykket innevarsler den franske revolusjon, og er blitt kalt «la revolution en action». Det gjorde stor lykke og ble oppført 68 ganger.
Med dette stykke nådde Beaumarchais høydepunktet i sin dramatiske virksomhet; fortsettelsen la Mère coupable (1792) nådde ikke opp til forjengeren.
Siste år
Under revolusjonen svevde Beaumarchais flere ganger i stor fare og ble også nødt til å flykte fra Paris. I sine siste leveår innlot han seg på eventyrlige spekulasjoner. Det ble rettet forskjellige anklager mot ham, og han måtte flykte til Altona, som fortsatt tilhørte Danmark. Her levde han i stor fattigdom.
Liste over formennene for Ntlo ya Dikgosi
Formannen for Ntlo ya Dikgosi er leder for dette rådgivende organet overfor Botswanas parlament.
Pierre Augustin Caron de Beaumarchais
Siste år
I 1796 fikk han lov til å vende tilbake, og han døde et par år senere.
HM Revenue and Customs
’s Revenue and Customs (HMRC) er et departement i den britiske regjeringen med ansvar for innkreving av skatter, import- og eksportkontroll og håndhevelse av den nasjonale minstelønnen. Organisasjonen ble opprettet 18. april 2005 gjennom en sammenslåing av de tidligere myndighetene Inland Revenue og Her Majesty's Customs and Excise. Samtidig ble en uavhengig påtalemyndighet, Revenue and Customs Prosecutions Office, opprettet for å reise tiltale i toll- og skattesaker.
Eilert Eilertsen
Eilert Eilertsen (født 25. februar 1918 i Bergen, død 24. februar 2014) var en norsk fotballspiller, lege og politiker for Høyre. Han var ordfører i Bergen i 10 år, fra 1. oktober 1973 til 1. januar 1984, og er dermed byens hittil lengstsittende ordfører.
Motstandskamp
Han vokste opp i Bergen og studerte medisin i Oslo under den andre verdenskrig. Her kom han med i illegalt arbeid, flyktet til Sverige og deretter til Storbritannia. Etter befalsutdanning gjorde han tjeneste i Kompani Linge, og mot slutten av krigen ble han sendt til Masfjordfjellene i Operasjon Bjørn West som lege. Her gjorde han en stor innsats, var blant annet i kamp med tyske soldater og hadde flere dramatiske opplevelser.
Legegjerning
Etter et år som den første brigadelegen i Tysklandsbrigaden i 1946–47 utdannet han seg som spesialist i lungesykdommer og ble Master of Public Health ved Harvard University i USA. Han påtok seg flere internasjonale oppdrag i kampen mot tuberkulosen, blant annet som sjeflege i The International Tuberculosis Campaign (ITC) i Italia 1949-50. Han var antagelig den første som brukte penicillin i Norge.
Gjennom aktivt arbeid i tuberkulosekampen og innen samfunns- og sosialmedisin hadde han en bred sosial bakgrunn da han i slutten av 1960-årene gikk inn i lokalpolitikken for Høyre, først i Fana og siden i Bergen. I 1973 ble han ordfører i byen, et verv han hadde i ti år. I disse ti årene hadde han kontortid utendørs på Torgalmenningen hver mandag for at borgerne skulle kunne få direkte kontakt med ordføreren og ta opp saker.
Andre verv
Eilertsen var også formann i sosialstyret i Fana 1968-71 og medlem av formannskapet i Fana inntil kommunen ble innlemmet i Bergen. Fra 1969-1979 var han medlem av fylkestinget i Hordaland, av fylkesutvalget og sykehusnemden 1972-79. Han var medlem av Sotra-utvalget 1974-76 og av Storby-utvalget 1977-79.
Han har også vært formann i Yngre Legers Forening i Bergen, Det Medisinske Selskap i Bergen og i Norsk Selskap for Lungesykdommer, og hatt mange ulike styreverv i sosiale og medisinske institusjoner i Bergen, og i næringsliv, idrett, kultur- og samfunnsliv. Han var leder for Eilertsen-utvalget 1985-87 om organisering og finansiering av norske sykehus.
Eilertsen var kaptein på Sportsklubben Branns A-lag før krigen og Norgesmester i fotball for Lyn i 1945.
Hamnvik
Hamnvik (med tettstedsnavnet Ibestad) er et tettsted og administrasjonssenteret i Ibestad kommune i Troms og Finnmark. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på Rolla (Rolløya), som er en av de to øyene kommunen består av. Den andre er Andørja.
Stedet
I Hamnvik finnes servicefunksjoner og administrative funksjoner som kommuneadministrasjon, lensmannskontor, lege, sykehjem, skole, barnehage, kirke og prest, matbutikk og jernvarehandel.
Navnet Hamnvik skriver seg fra en vik litt nedenfor det som idag er tettstedet. I denne viken etablerte Jens Bing Dons et handelssted på slutten av 1700-tallet. Handelsstedet er nå under renovasjon og brukes i reiselivssammenheng. Servering av mat skjer på bestilling. Det har vært i familiens eie frem til idag, og er det fortsatt. Det utgjør idag et meget godt bevart eksempel på et tradisjonelt nordnorsk handelssted. Stedet er bl.a. omtalt i Nils A. Ytrebergs bok om de nordnorske handelsstedene.
Rolløya med Hamnvik er knyttet til fastlandet via bro fra fastlandet til Andørja og tunnel derfra til Hamnvik på Rolløya.
De nevnte øyene er rekordholdere: Rolla er den vannrikeste øya etter størrelse i Norge. Andørja er Nord-Europas meste fjellrike øy, også med Langlitinden (1276 moh) som det høyeste fjellet på en norsk øy (unntatt Beerenberg på Jan Mayen). Desto mer fantastisk er dette faktum fordi Andørja har en fjord som går helt inn til midten av øya.
Eksterne lenker
[http://www.ub.uit.no/baser/arkinord/categories.php?cat_id=340 Arkitekturguide Hamnvik handelssted. Universitetet i Tromsøs nettsted. Engelsk tekst.] (besøkt 29. november 2012)
Jakob Vaage
Jakob Vaage (født 9. februar 1905, død 29. januar 1994) var en norsk lektor, forfatter og skihistoriker. Han var bestyrer ved Skimuseet i perioden 1946–1984 og lektor ved Ullern videregående skole fra 1934 til han gikk av med pensjon i 1972.
Vaage skrev mange bøker om norsk skiidrett, blant annet om Holmenkollrennene.
John Musker
John Musker (født 8. november 1953) er en amerikansk regissør av animasjonsfilm. Han jobber sammen med Ron Clements.
Liv og karriere
Musker ble født i Chicago i Illinois i USA, som den eldste av åtte barn i en irsk katolsk familie. Han møtte Clements første gang under produksjonen av Todd og Copper: To gode venner, der han jobbet som figuranimatør under Clements ledelse. Sammen med Clements jobbet han også på floppen Taran og Den sorte gryte.
Sammen med Musker skrev og regisserte han Den lille havfruen (1989), en gjenfortelling av Hans Christian Andersens klassiske historie. Filmen ble en stor suksess, og hjalp Disney rette seg opp økonomisk etter mange magre år. Paret fulgte opp med Aladdin (1992), en enda større suksess.
De fulgte opp med Herkules i 1997 og Sjørøverplaneten i 2002. Selv om de fikk relativt gode kritikker, kunne ikke disse filmene måle seg med deres to foregående kommersielt.
Deres foreløpige siste film er Prinsessen og frosken fra 2009, Disneys første 2-D film siden 2004. Filmen er i samme And som Aladdin og Den lille havfrue, med musikk av Randy Newman.
Simodontus
Utseende
Middelsstore, avlange, blankt svarte løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia (New South Wales, Victoria, Tasmania).
La Yesca-demningen
La Yesca-demningen er en statlig demning med vannkraftverk i delstaten Jalisco i Mexico. Vannkraftanlegget ligger 105 km nordvest for millionbyen Guadalajara i det nordvestre Mexico. Kraftverket har en installert produksjonseffekt på 750 MW fordelt, ble påbegynt i 2008 og offisielt satt i drift 6. november 2012. Reservoaret kan holde opptil 2,4 km³ vannvolum (2,4 mill m³).
Pokémon Ranger
Pokémon Ranger: (ポケモンレンジャー) er et action/rollespill til Nintendo DS utviklet av HAL Laboratory, og utgitt av Nintendo. Spillet går ut på å få tak i Pokémon, som for eksempel Beedrill, som kan hjelpe spilleren å utføre enkelte oppdrag, for eksempel å slukke et brennende tre.
Spilleren skal kontrollere en Pokémon Ranger bosatt i Fiore-regionen, som skal fange flest mulig Pokémon. Regionens navn stammer fra det italienske navnet for blomst. Spillets historie er beskrevet i 10 hoved-oppdrag med tre under-oppdrag. Den eneste Pokémon som reiser permanent med spilleren er en «Minun» hvis spilleren velger den mannlige helten, eller en «Plusle» hvis spilleren velger den kvinnelige helten.
Nefrologi
Nefrologi er læren om nyrene, deres bygning, deres funksjon og deres sykdommer. Dialyse og nyretransplantasjon er sentrale områder i klinisk nefrologi. Nefrologi er en medisinsk spesialitet og en subspesialitet til faget indremedisin.
Pokémon Ranger
Fiore-regionen har ingen innfødte Pokémon, men inneholder mange forskjellige Pokémon fra andre regioner. Regionen har heller ingen egne Pokémon-trenere. Fiore ligger ganske langt fra de andre regionene i Pokémon-verdenen, og er en relativt liten øy-region med store fjell. Det er fire store bosetninger i Fiore, hver oppkalt etter sesongen de hele tiden opplever: Ringtown (vår) i vest, Fall City (høst) i øst, Wintown (vinter) ved foten av fjellet i nord, og Summerland (sommer) på en øy i sør.
Sportsåret 1917
Sportsåret 1917 er en oversikt over hendelser, resultater, fødte og avdøde personer med tilknytning til sport i 1917.
Dødsfall
…
Marinko Kurtović
Kurtović innehar den høyeste graden man kan oppnå i håndball; «Master Coach». I tillegg trener han unge talenter på Wang Toppidretts avdeling i Tønsberg, med hovedfokus på målvakter.
Spiller
Kurtović kom til Sverige som 10-åring, og var i yngre alder målvakt i flere idretter som fotball, hockey og håndball. Kurtović valgte å satste på håndball og hadde en lang karriere med flere utenlandsopphold i blant annet Norge og Spania. Han avsluttet sin karriere i Sandefjord hvor han også bosatte seg.
Trener
Kurtović vant 2018/19-sesongen av Eliteserien med.
Bill Mulliken
William Danforth Mulliken (født 27. august 1939 i Urbana i Illinois, død 17. juli 2014 i Chicago) var en amerikansk svømmer som deltok i De olympiske leker i 1960 i Roma.
Politiassistent
Politiassistent er stillingsbetegnelsen for politipersonale i Danmark som har minst syv års tjeneste etter ansettelsestidspunktet på Politiskolen. Dog gjelder det at hvis en var ansatt før 1. november 2008, så blir en utnevnt til politiassistent etter fem år, grunnet avtalen i daværende ansettelsesvilkår.
Roger Hardy
Hardy har bakgrunn som industri- og oljearbeider, og har blant annet jobbet og fotografert på plattformen Oseberg Øst, driftet av Norsk Hydro. Selskapet ga økonomisk støtte til foto- og bokprosjektet hans fra plattformen. Hardy var tilknyttet bildebyrået Samfoto, men per 2020 er han tilknyttet NTB.
Roger Kristian Hardy har jobbet med ulike dokumentarprosjekt:
Bibliografi
Bidragsyter på følgende bøker:
Jobbgaranti
En jobbgaranti (JG) er en foreslått økonomisk politikk som tar sikte på å gi en varig løsning på både inflasjon og arbeidsledighet. Målet er å skape full sysselsetting og prisstabilitet ved at staten lover å ansette arbeidsledige, som en bufferarbeidsgiver.
Den makroøkonomiske holdningen som for tiden dominerer ser på arbeidsledighet som et politisk redskap for å dempe inflasjon; når inflasjonen stiger iverksetter myndighetene offentlige budsjettkutt og renteøkninger som øker arbeidsledigheten, reduserer lønnskrav, og til slutt også inflasjon. Når inflasjonsdrivende forventninger avtar, skal budsjettøkninger og rentekutt ta sikte på å gi motsatte effekt. I Marxistisk økonomi betraktes de arbeidsledige som en reservestyrke av arbeidskraft. På liknende vis skaper et jobbgarantiprogram en reservestyrke av arbeidskraft gjennom folk som faktisk jobber, (som ansatte i jobbgarantiprogrammet) og gir samme beskyttelse mot inflasjon uten de samfunnsmessige kostnadene ved arbeidsledighet. Dermed kan man potensielt oppnå både full sysselsetting og prisstabilitet.
Jobbgaranti er særlig fremtredende i Moderne Pengeteori (MMT).
Opprinnelse
Forslaget om jobbgaranti er ofte forbundet med visse post-Keynesiansk økonomer, spesielt ved Centre of Full Employment and Equity (University of Newcastle, Australia), på Levy Economics Institute (Bard College), og på University of Missouri – Kansas City inkludert det tilknyttede Senter for Center for Full Employment and Price Stability.
Forslaget om jobbgaranti ble unnfange av Bill Mitchell (1998), og Warren Mosler (1997-98), uavhengig av hverandre. Det har siden blitt utviklet videre av flere, blant annet L. Randall Wray (1998). Jobbgaranti er grundig behandlet i Mitchell og Muysken (2008).
Oversikt
Jobbgaranti er basert på prinsippet om en reservearbeidsstyrke der offentlig sektor tilbyr en jobb til alle som er villige og i stand til å arbeide, og dermed etablerer og opprettholder en reservestyrke av sysselsatte arbeidere. Denne reservestyrken utvider seg når sysselsettingen i privat sektor avtar, og minsker når privat sektor ansetter flere. Mye på samme måte som dagens arbeidsledighetstall.
Jobbgaranti absorberer dermed de reelle kostnadene forbundet med svingninger i privat sektor. Når privat sektors sysselsetting avtar, vil offentlig sektors sysselsetting automatisk øke, og dermed også øke samlede offentlige lønnsutbetalinger. Så i en lavkonjunktur vil økningen i offentlig sysselsetting øke netto offentlige utgifter, og stimulere samlet etterspørsel og økonomien som helhet. Omvendt i oppgangstider: Synkende sysselsetting i offentlig sektor og reduserte offentlige utgifter forårsaket av at arbeidere forlate sine JG-jobber til fordel bedre betalte jobber i privat sektor vil dempe oppgangen, så jobbgaranti fungerer som et automatisk stabilisator som demper inflasjonen. Full sysselsetting er konstant, med en varierende andel av privat og offentlig sysselsetting. Siden jobbgarantilønna er tilgjengelig for alle, vil den bli en faktisk nasjonal minstelønn.
Jobbgaranti kan også inkludere deltidsjobber til folk som er deltidssysselsatt andre steder, f.eks. studenter. Målet er å erstatte arbeidsledighet og undersysselsetting med lønnet arbeid, slik at de som har overskudd til å arbeide på tross av manglende etterspørsel i privat sektor (og ordinær jdel av offentlig sektor) kan tjene en lønn snarere enn å være undersysselsatte eller lide fattigdom og sosial ekskludering.
Keynesianisme
Et avgjørende punkt er at jobbgaranti ikke avhenger av offentlige innkjøp til markedspriser som deretter multipliseres til full sysselsetting, slik det beskrives i tradisjonell Keynesiansk styring av den samlede etterspørselen. Jobbgaranti skiller seg ut ved å «være rettet direkte mot husholdninger. Det er en ekte grasrottilnærming til økonomisk innhenting. Det er et tiltak som stabiliserer inntekt og kjøpekraft for personer i bunnen av inntektsfordelingen, og som sprer seg oppover og stabiliserer resten av økonomien. Sterk og stabil etterspørsel betyr sterke og stabile resultatforventninger. Et tiltak som stabiliserer sysselsetting og kjøpekraft er et tiltak som stabiliserer kontantstrøm og resultat. Stabil inntekt gjennom arbeid betyr også stabil nedbetaling av gjeld og større stabilitet i samfunnets samlede økonomiske balanser».
Jobbgaranti prøver å snu arbeidsmarkedspolitikken bort fra dagens OECD fokus på full arbeidsevne - hvor myndighetene iverksetter tiltak for å forberede arbeidsledige til arbeid, uten å garantere at arbeidet vil være tilgjengelig. Det nye fokuset skal være å skape nok arbeid. Tiltakene for full arbeidsevne har fått medfart fra en rekke hold i de siste årene.
Borgerlønn
Jobbgaranteri er en betydelig ideologisk konkurrent til bevegelsen rundt borgerlønn (UBI). Med borgerlønn ville staten med jevne mellomrom gi sine borgere en viss mengde penger, uavhengig av deres inntektsnivå eller behov. Kritikere av borgerlønn hevder at arbeid er bra for den enkelte og øker deres velvære. I stedet for å garantere periodiske ytelser via borgerlønn, garanterer jobbgaranti indirekte for inntekter ved å garantere for tilgjengeligheten av arbeidet. Andre som The American Prospect hevder at borgerlønn utelukker hverandre, og kan kanskje bli tilbudt parallelt.
Arbeidsmarkedstiltak
Arbeidsmarkedstiltak er en ordning hvor deltakelse i aktiviteter er en forutsetning for å få utbetalt trygd eller annen pengestøtte. Arbeidsmarkedstiltak kan ikke dekke alle de arbeidsledige, og kan ikke tilby den samme inntekt som en heltidsjobb.
Implementering
Flere moderne land har innført målrettede tiltak for å skape arbeidsplasser for å bekjempe vedvarende arbeidsledighet.
Først ute var Frankrike, i Paris fra februar til juni 1848, gjennom såkalte Nasjonale Verksteder.
Sovjetunionen garanterte en jobb for nesten alle fra ca 1928 (som en del av den første femårsplanen) til unionen ble oppløst i 1991. En jobbgaranti var nedfelt i grunnloven av 1936, og ble mer fremtredende etter revisjonen av 1977. Senere kommunistiske land fulgte dette eksempelet.
USA hadde fra 1935 til 1943 sin Works Progress Administration, som skulle sikre at alle familier i landet hadde en betalt jobb, selv om dette var aldri en jobbgaranti. Full sysselsetting ble oppnådd i 1942 på grunn av Andre Verdenskrig, noe som førte til at organisasjonen ble nedlagt året etter.