cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pocahontas County (Iowa)
Pocahontas County er et fylke i den amerikanske delstaten Iowa. Det ligger i den nordvestlige delen av staten og grenser mot Palo Alto County i nord, Humboldt County i øst, Webster County i sørøst, Calhoun County i sør og mot Buena Vista County i vest.
Pocahontas Countys totale areal er 1,500 km² hvorav 4 km² er vann. I 2000 hadde fylket 8,662 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Pocahontas.
Navn
Fylket er oppkalt etter indianerkvinnen Pocahontas.
Argulus paranensis
Argulus paranensis er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk. Arten ble beskrevet i 1943.
Dalles-demningen
Dalles-demningen (engelsk: The Dalles Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Columbia River i staten Oregon i USA, på grensen til staten Washington. Demningen spenner hele Columbia-elva, og ligger 3 km øst for byen The Dalles, Oregon, og 40 km vest for John Day-demningen.
Anlegget har sluse for skip og laksetrapper. Demningen er 79 m høy og 2 705 m lang.
Maigret (TV-serie)
Maigret er en britisk krimserie som gikk på BBC fra 1959 til 1963. Serien omhandlet den franske etterforskeren Maigret. Rollen som Maigret ble spilt av Rupert Davies. Serien var basert på Georges Simenons skikkelse med samme navn. Simenon var også involvert på manussiden. Dette var den første TV-produksjonen med Maigret.
Dalles-demningen
Vannkraftverket har 22 turbiner. Det er en installert effekt på 2 038 MW, maksimalt utnyttet produksjonsnivå er 1 780 MW. Anleggsarbeidene startet i 1952, og demningen med kraftverk stod ferdig i 1959, da anlegget ble åpnet av visepresident Richard Nixon. Demningen demmer opp Celilosjøen, et kunstig reservoar som er 39 km langt og strekker seg opp til John Day-demningen.
Maigret (TV-serie)
Serien gikk som Detektime på NRK i 1966.
Ronald Weigel
Ronald Weigel (født 8. august 1959 i Hildburghausen, Thüringen) er en tysk kappgjenger. Frem til 1990 startet han for DDR.
Weigels første internasjonale suksess var gullmedaljen på 50 km kappgang under VM 1983 i Helsingfors. I løpet av karrieren vant han også OL-sølv på 20 km og både sølv og bronse på 50 km. Dermed er han den eneste tyske kappgjengeren som har vunnet medalje i begge øvelsene.
Pailin
Pailin (khmer: ប៉ៃលិន ) er en provins på den nordlige kanten av Krâvanhfjellene, i det vestlige Kambodsja på grensen til Thailand. Inne i Kambodsja er Pailin omgitt av provinsen Battambang, og ble offisielt skilt ut fra Battambang til å bli en egen administrativ inndeling etter at Ieng Sarys fraksjon av Røde Khmer overga seg i 1996. Pailin er kjent for store deler av verden for lenge å ha vært et tilfluktssted for Røde Khmer, provinsen forble under deres kontroll lenge etter at de ble beseiret i 1979.
Fra 1996 hadde Pailin særstatus som kommune (krong), men dette endret seg 22. desember 2008 da kong Norodom Sihamoni signerte en kongelig resolusjon som endret kommunene Kep, Pailin og Sihanoukville til provinser og justerte flere provinsielle grenser.
Administrativ inndeling
Provinsen er delt i to distrikter:
Amiodaron
Amiodaron (Cordarone) er et antiarytmikum, det vil si en medisin som brukes for hjerterytmeforstyrrelser som brukes for raske rytmer (takykardier) som oppstår både i forkamrene (atriene) og i hjertekamrene (ventriklene).
Amiodaron kan brukes ved livstruende eller sterkt invalidiserende rytmeforstyrrelser, eller fare for å få slike forstyrrelser. å grunn av bivirkningene skal det likevel bare brukes dersom andre rytmeregulerende medisiner ikke virker eller har enda farligere bivirkninger.
Amiodaron antas å ha bedre effekt på atrieflimmer enn sotalol (Sotacor).
Spesielt for amiodaron er den ekstremt lange halveringstiden. Det kan ta mange måneder etter avsluttet behandling før medikamentet er ute av kroppen, og det tar mange måneder før stabil konsentrasjon (steady state) oppnås ved daglig inntak uten metningsdose ved oppstart eller doseendring.
Amiodaron ble oppdaget i 1961. Det ble først registrert i USA i 1985.
Kontrolltegn
Opprinnelig ble kontrolltegn brukt til styring av skrivere, skriveautomater, telegramapparater eller fjernskrivere. Ved hjelp av kontrolltegn er det mulig å legge styrekommandoer for disse apparatene inn i teksten i stedet for at de blir overført ved hjelp av en annen protokoll.
I dag er bare få kontrolltegn av betydning, som for eksempel Line Feed, Form Feed, Carriage Return eller Escape, de fleste blir ikke brukt lenger. Av og til blir disse tegnene brukt for å transportere tegn som ellers ikke er definert i tegnsettet.
I et tegnsett er som regel både grafiske tegn og kontrolltegn definert. Et av de vanligste tegnsettene har tidligere vært ASCII, her blir kontrolltegnene representert av tegnene 0 – 31 og tegn 127, som definert i det foreldede ISO 646. Siden slutten av 1990-årene blir for det meste Unicode brukt, her kan kontrolltegnene vises som Control Pictures, disse har verdiene U+2400 – U+243F.
Romanse i moll
Romanse i moll (originaltittel: Romanze in Moll) er en tysk historisk film fra 1943 regissert av Helmut Käutner med Marianne Hoppe, Paul Dahlke og Ferdinand Marian i hovedrollene. Manus er av Willy Clever og Helmut Käutner etter en roman av Guy de Maupassant.
Handling
En sørgende ektemann forsøker å avdekke sannheten bak hans kones selvmord, noe som gjør at han oppdager en tragisk historie av utroskap og forsoning.
Benjamin Bent
Benjamin C. Bent (født 31. august 1847 i Barnsley, England, død 30. desember 1898 i New York, USA ) var en kornettist som bl.a. spilte sammen med kornettlegenden Matthew Arbuckle i det berømte «Patrick Gilmore Band» i perioden 1875–1891. Bent kom senere til spille solokornett i Frederick N. Innes' Band.
I 1884 la han opp som kornettist og dannet Bent Brothers Military Band sammen med sine tre brødre; Arthur, Fred, og Tom – alle fremragende kornettister.
Zosterornis
Zosterornis er en slekt med montane sangfugler (Passeri) som inngår i brillefuglfamilien (Zosteropidae). Dette er spurvefugler (Passeriformes), som er endemiske for Filippinene. Slekten omhandler fem arter, hvorav fire har status som monotypiske. Fjærdraktene domineres av olivengrønt og brunt og er i hovedsak mørkere på oversiden enn undersiden. Fire av artene har et langsgående stripemønster nedover brystet og i buken, mens den femte mangler dette. Alle har mer eller mindre markant øyering.
Owain Fôn Williams
Landslaget
Han ble tatt ut i EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Zosterornis
Taksonomi
Slekten ble inntil for et drøyt tiår siden regnet til timalfamilien (Timaliidae), med den har siden blitt flyttet til brillefuglfamilien. Det har vært noe uenighet om hvorvidt rustmaskebrillefuglen (Z. whiteheadi) bør tilhøre samme slekt som de fire andre, siden denne arten mangler det karakteristiske stripemønsteret alle disse har på undersiden. Cai et al. (2019) slår imidlertid fast at de tilhører samme slekt.
Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak IOC version 11.1, men med noen justeringer i henhold til kommende rettelser i IOC version 11.2. Norske navn på artene følger Norske navn på verdens fugler og er i henhold til Syvertsen et al, (2020).
Travelling Light
Travelling Light er et musikkalbum med Laila Dalseth og Al Cohn, utgitt i 1987.
Time of Love
Time for Love er et musikkalbum med Laila Dalseth og Red Mitchell, utgitt i 1986.
Torstein Hjellum
Torstein Hjellum (født 21. desember 1940, død 25. mai 2010) var en norsk statsviter og politiker.
I 1982 gikk Hjellum ut av partiet. Flere år senere var han blant dem som i 1989 tok et oppgjør med ml-bevegelsen gjennom sitt bidrag «Opprøret mot de etablerte partiene og ml-bevegelsens framvekst og Den maoistiske bevegelsens kronologi» i boken (ml) – en bok om maoismen i Norge, som Terje Tvedt var redaktør for. Han har videre retrospektivt skrevet om perioden i artikkelen «Bergenskapitalismen (og Politiets overvåkingstjeneste) 30 år etter» i Sosiologisk årbok for 2001. Etter å ha forlatt AKP var Hjellum en periode aktiv i SV.
På grunn av sitt politiske virke på venstre fløy var Hjellum en av dem som kom i søkelyset til Politiets Overvåkningstjeneste. Overvåkningen startet i 1969 og vedvarte frem til 1991. POT opparbeidet etter hvert en svært omfattende mappe på hele 155 dokumenter. Hjellum ble ikke selv telefonovervåket og mye av materialet som ble samlet er ifølge Innsynsutvalget overskuddsinformasjon fra avlytting av andre. POT manglet hjemmel for overvåkningen i 13 av de 23 årene Hjellum ble overvåket. I 2002 ble han derfor tilkjent erstatning på 60 000 kr. av Innsynsutvalget – for den delen av overvåkningen som var ulovlig.
Statsvitenskapelig virke
Torstein Hjellum ble i 1965 magister i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo på en avhandling med tittelen Partiene i norsk lokalpolitikk. Han arbeidet videre med denne problematikken og ga i 1967 ut boken Partiene i lokalpolitikken: En analyse av politiseringen av lokalstyret i Norge: endringsrater, forklaringsfaktorer og virkninger. I sitt faglige virke har Hjellum særlig konsentrert seg om norsk politisk historie etter 1814 og om statsbygging og politisk utvikling i Kina. Innenfor den førstnevnte tyngdepunkt har han utgitt boken ''"Noen av oss har snakket sammen". Om fåmannsveldet i Arbeiderpartiet 1945-1973'' (1992). I 2008 publiserte han boken Den norske nasjonalstaten. Innenfor kinesisk politikk har han bidratt med bøkene  Kinesisk politikk – fra opiumskrig til Deng Xiaoping (1995) og Den kinesiske utfordringen, redigert med Jo Inge Bekkevold (1997). Han har også arbeidet med politisk korrupsjon og publiserte i 2007 boken Politisk korrupsjon som demokratisk problem. Hjellum har siden begynnelsen av 1970-tallet vært tilknyttet Universitetet i Bergen og arbeidet som førsteamanuensis ved Institutt for sammenlignende politikk.
Sjakk-OL 1986
Sjakk-OL 1986 (sjakkolympiaden) ble arrangert i Dubai i De forente arabiske emirater i 1986.
Philadelphia (film)
Philadelphia er en amerikansk dramafilm fra 1993 og en av de første Hollywood-filmene som tok for seg hiv / aids, homofili og homofobi. Filmen ble regissert av Jonathan Demme, og manus ble skrevet av Ron Nyswaner. Tom Hanks og Denzel Washington har hovedrollene. Tom Hanks vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rolleskildringen som Andrew Beckett i filmen, og sangen «Streets of Philadelphia» av Bruce Springsteen vant Oscar for beste sang. Nyswaner ble også nominert til Oscar for beste originalmanus, men den gikk til Jane Campion og The Piano.
Sjakk-OL 1986
Norge boikottet mesterskapet grunnet at FIDE la arrangementet til et arabisk land, slik at Israel ikke kunne delta.
Philadelphia (film)
Hendelsene i filmen har visse likheter med livene til advokatene Geoffrey Bowers og Clarence B. Cain. Geoffrey Bowers var en advokat som i 1987 saksøkte advokatfirmaet Baker & McKenzie for urettmessig oppsigelse fordi han mente at han fikk sparken fordi han hadde aids. Clarence B. Cain var en advokat ved Hyatt Legal Services, som fikk sparken rett etter at arbeidsgiveren hans fant ut at han hadde aids. Cain saksøkte firmaet i 1990, og vant saken like før sin død. Bowers 'familie saksøkte produsentene, og påsod at de hadde blitt lovet kompensasjon for bruk av Bowers sin historie som grunnlag for filmen. Produsentene innrømmet at filmen delvis var inspirert av Bowers.
Det amerikanske filminstituttet har kåret Hanks' rollefigur til filmhistoriens 49. beste helteskikkelse.
Sjakk-OL 1986
Resultater
! # !! Lag !! Rating !! Poeng !! Buchholz !! MP
Philadelphia (film)
Handling
Andrew Beckett (Tom Hanks) er en advokat ved et advokatfirma i Philadelphia. Selv om han bor sammen med sin partner Miguel Álvarez, er ikke Beckett åpen om sin homoseksualitet blant kollegane, og han har heller ikke nevnt at han har aids. En dag blir han tildelt en veldig viktig sak. En ansatt i firmaet kommenterer en liten lesjon på Becketts panne, og Beckett finner på en historie om hvor skaden kom fra. Beckett gjør ferdig en klage i den viktige saken han har fått tildelt. Han tar med papirene til kontoret sitt, og gir instruksjoner om at klagen må oversendes til domstolen dagen etter. Tidlig neste morgen får Beckett spasmer hjemme og blir kjørt til sykehus. Senere samme morgen, fremdeles på akuttmottaket, får han en panisk telefon fra firmaet som lurer på hvor klagen er, ettersom en papirkopi ikke kan bli funnet, og det ikke finnes noen eksemplar på datamaskinen. Klagen blir endelig oppdaget og sendt til domstolen i siste øyeblikk. Dagen etter får Beckett sparken fra firmaet som stiller spørsmål ved hans faglige evner i lys av det feilplasserte dokumentet.
Beckett mener at noen bevisst gjemte papirene for å gi firmaet et påskudd til å sparke ham, og at dette var resultat av hans aids-diagnose. Han ber flere advokater om å ta saken sin, inkludert Joe Miller (Denzel Washington), som han hadde samarbeidet med i en tidligere sak. Miller, som er homofob og som vet minimalt om aids, nekter først å ta saken. Miller tar også umiddelbart kontakt med en lege for å finne ut om han kunne ha blitt smittet med aids gjennom å ha tatt Beckett i hånden. Legen forklarer at dette er umulig fordi hiv kun kan overføres via kroppsvæsker. Legen ønsker å ta en prøve av Miller, fordi han tror at Miller var interssert i aids fordi han mistenkte at han hadde pådratt seg dette selv.
LaShawn Merritt
LaShawn Merritt (født 26. juli 1986 i Portsmouth i Virginia) er en amerikansk friidrettsutøver (sprinter).
Philadelphia (film)
Handling
Beckett er ute av stand til å finne en advokat som er villig til å representere ham, og han må være sin egen advokat. Miller oppdager tilfeldigvis Beckett på et bibliotek. En bibliotekar kunngjør at han har funnet en bok om aids, og de andre på biblioteket begynner først å stirre på Beckett før de trekker seg vekk fra ham. Bibliotekaren antyder at Beckett burde trekke seg tilbake til et privat rom. Miller ombestemmer seg, og han går med på å ta saken. Sjefen av firmaet som Beckett fikk sparken fra, Charles Wheeler, bekymrer seg for skaden søksmålet kan gjøre for firmaets omdømme. Da saken kommer for retten, påstår Wheeler at Beckett var inhabil, og at han bevisst hadde forsøkt å skjule sin tilstand for kollegaene. Forsvaret antyder flere ganger at Beckett selv var skyld i sykdommen gjennom sin promiskuitet, og at han derfor ikke var et offer.
Den ansatte som tidligere hadde lagt merke til Becketts lesjon, hadde tidligere jobbet sammen med en kvinne som fikk aids gjennom en blodoverføring og at han derfor kan ha gjenkjent lesjonen som aids. I kryssforhør innrømmer Beckett at han hadde planer om å komme ut som homofil til kollegaene, men han ombestemte seg da han øverhørte dem fortelle grove vitser om homofile. På spørsmål om hvordan han ble smittet, bekrefter Beckett at han hadde tilfeldig sex med en annen mann på en kino. Beckett kollapser i rettssalen og blir innlagt på sykehus. I hans fravær stemmer juryen i hans favør. Han får erstatning på 4.782 millioner dollar. Miller besøker Beckett på sykehuset etter dommen, og han overvinner sin frykt nok til å berøre Becketts ansikt. Beckett forteller Miguel at han er klar til å dø. Senere får Miller beskjed om at Beckett har gått bort.
LaShawn Merritt
Merritt fikk sitt gjennombrudd under junior-VM 2004, der han vant tre gull (400 meter pluss stafettene (4 x 100 meter og 4 x 400 meter). Under innendørs-VM 2006 var han med på det amerikanske laget som vant gull på 4 x 400 meter. Under VM i Osaka 2007 tok han sølv med personlig rekord på 43,96, etter Jeremy Wariner. Merritt var også med på stafettlaget som vant gull på 4 x 400 meter.
I 2008 utfordret han for alvor Wariner på spesialdistansen 400 meter. Han innledet året med å vinne Golden League-stevnet i Berlin. Under OL i Beijing tok han også gull på 400 meter etter å ha satt personlig rekord med 43,75 i finalen. Han ble dobbelt gullvinner, da han også var med på USAs lag på 4 x 400 meter. Han avsluttet året ved å vinne IAAF World Athletics Final i Stuttgart, igjen foran Wariner.
Under VM 2009 i Berlin forsvarte han tittelen på 400 meter. Han ble også USA-mester utendørs på samme distanse dette året, da han tangerte sin egen årsbestenotering på 44,50.
Den 22. april 2010 ble det offentliggjort at han hadde testet positivt på tre dopingtester fra oktober 2009 til januar 2010. Han testet positivt på stoffet dehydroepiandrosteron, noe han hevdet han hadde fått i seg via et penisforstørrende medikament han hadde kjøpt. Han ble utestengt i to år, for det han selv omtalte som en «dum, umoden og egoistisk tabbe».
IOC har også avklart at han ikke vil kunne delta ved sommer-OL 2012, fordi utøvere som blir utestengt for seks måneder eller mer ikke får delta i neste OL etter at utestengelsen er avsluttet.
Han tok gull under Sommer-OL 2016.
Beichen
Beichen (kinesisk: 北辰区; pinyin: Běichén Qū) er et distrikt i byprovinsen Tianjin i Folkerepublikken Kina. Beicheng har et areal på 478,48 km² og ca. 320 000 innbyggere (2004).
Administrative enheter
Distriktet består av tre subdistrikter og ni storkommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 112, en ringvei som går rundt Beijings byprovins, fører gjennom området.
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.
Erling Wollan
Erling Wollan (1915–2003 ) var ordfører i Frosta kommune 1956–62, 1964–68, og 1972–75. Han representerte Arbeiderpartiet. Han var også forfatter og utga flere bøker.
Han satt i kommunestyret 1946-47 og igjen fra 1951 til 1975. Fra tiden som ordfører trakk han selv fram etableringen av vannverk og bru til Tautra som de viktigste sakene. Han satt også 14 år i styret til Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk. Han ble tildelt KS' hederstegn i 1978.
Wollan utga flere bøker på 1970-tallet. Han hadde skrevet dikt og fortellinger til blad som Bondeungdommen og Arbeidermagasinet/Magasinet for Alle allerede i tenårene.
Wollan ble ansatt som lensmannsbetjent i 1945 og hadde denne stillingen til han gikk av med pensjon i 1978. I yngre år drev han med skogarbeid, bygningsarbeid og i jordbruket.
Slasher-film
Mange regner Mario Bavas A Bay of Blood (1971) som den aller første slasherfilmen. Populær for det brede lag av publikum ble sjangeren gjennom amerikanske filmer som Det er morderen som ringer (1974), Motorsagmassakeren, Halloween og Fredag den 13de (1980).
Slashersjangeren fikk nytt liv da Wes Craven lanserte Skrik i 1996. Filmen spilte inn store pengesummer og fikk flere oppfølgere. Den norske filmen Rovdyr er en av få norske filmer i denne sjangeren.
Den amerikanske skuespilleren, regissøren og spesialeffektguruen Tom Savini har hatt en sentral rolle i arbeidet med effektene på en rekke av disse filmene.
Nyinnspillinger
Det er nå en tendens i Hollywood å lage nyinnspillinger, såkalte «re-makes», av de originale slasherfilmene. Den til tider hurtige kameraføringen som mange av de nye regissørene benytter seg av, blir av en del eldre fans sett på som ødeleggende for sjangeren.
Sensuren
Slasher-filmene hadde på grunn av sitt blodige innhold problemer med filmsensuren i en rekke land. Dens spekulative fokus og skildrig av drap og drapsmetoder medførte til at mange av filmene enten ble kraftig klippet eller totalforbudt. Mange av titlene ble på 1980-tallet assosiert med videovold (i Storbritannia kjent som Video nasties).
NM i friidrett innendørs 2009
60 meter
Finale:
200 meter
Finale:
400 meter
Finale:
800 meter
Kun finale ble avholdt, med 5 deltakere.
1500 meter
Kun finale ble avholdt, med 4 deltakere.
3000 meter
Kun finale ble avholdt, med 3 deltakere.
60 meter hekk
Kun fire deltakere deltok.
Tresteg
Yva Vedralova kom på 2.-plass i konkurransen med 12,16 meter, men hun er utenlandsk statsborger, og deltok derfor ikke i NM.
800 meter
Samlet plassering etter to heat:
Lengde uten tilløp
Svenske Sebastian Holmberg kom på 5.-plass i konkurransen, med 3,19 meter, men deltok ikke i NM.
4 x 200 meter stafett
Sluttstilling etter tre heat:
Unxia
Unxia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, spinkle, blanke trebukker med lange antenner. Hode og pronotum er gulrøde, dekkvingene svarte med litt matt, metallisk glans. Beina kan være gulrøde eller svarte. Antennene er tynne med en dusk av lange, gulrøde eller svarte hår omtrent midt på. Pronotum er forholdsvis lite og tønneformet, dekkvingene parallellsidige.
Levevis
Larvene lever i død ved, mest av løvtrær.
Knotteplast
Knotteplast, også kalt vorteplast, grunnmursplast eller knasteplast, benyttes til drenering («vanntetting») av grunnmurer og andre konstruksjoner i grunnen (for eksempel i tunneler). Plasten er typisk produsert av svart polypropylen og er tett besatt av forhøyninger som sikrer at luft kan passere på den siden der knastene stikker ut. På denne måten forbedres utluftingen av vanndamp fra denne siden. Knastene skal monteres mot den siden som skal holdes tørr.
Knasteplast benyttes også som undertekking på moderne torvtak uten bjørkenever under torven. Her fungerer plasten som vanntettende sjikt, mens knastene kan bidra til å gi torven bedre feste på taktroet.
Junichi Masuda
Junichi Masuda (増田 順一) er en japansk videospillkomponist, videospillregissør, videospillutvikler og videospilldesigner. Han er best kjent for arbeidet sitt med Pokémon-serien. Han er også medlem av styret i Game Freak, og har vært ansatt i selskapet siden 1989.
Jevnaker stasjon
Jevnaker stasjon er en jernbanestasjon på Roa–Hønefosslinjen i Jevnaker. Stasjonen ble åpnet 1909 da Bergensbanen ble forlenget fra Hønefoss til Roa.
1973 ble stasjonen fjernstyrt, persontrafikken ble nedlagt 1. november 1990 etter at Oslotunnelen hadde blitt åpnet og fjerntrafikken til Bergen begynte å gå via Drammen. Stasjonen brukes i dag som kryssingsspor, men har også sidespor som i dag (2012) har funksjon som tømmerterminal.
Buvika
Buvika er et sted i Skaun kommune i Trøndelag. Sammen med Ilhaugen utgjør det tettstedet Buvika/Ilhaugen. De største boligfeltene i Buvika er Ilhaugen, Brekka, Lereggen og Havenget. Nyere boligfelt er Krokuslia, Saltnes Park, Hammerslia og Mølnbakken.
Rocky Reach-demningen
Rocky Reach-demningen (engelsk: Rocky Reach Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Columbia River i staten Washington i USA, 11 km ovenfor byen Wenatchee. I elveløpet ligger anlegget 346 km nedenfor grensen til Canada, og 761 km ovenfor Columbia-elvas utløp i Stillehavet i Oregon.
Vannkraftverket har elleve turbiner. Det er en installert effekt på 1 300 MW. Anleggsarbeidene startet i 1956, og demningen med kraftverk stod ferdig i 1962. Demningen demmer opp Entiatsjøen, et kunstig reservoar som er 70 km langt.
Chelan County Public Utility District (PUD) eier tre vannkraftverk i denne seksjonen av Columbia-elva:
Buvika
Sentralt i bygda står kornsiloer og fabrikkbygninger som tilhører det som før het Piene mølle, lokalt: "Mørna". Ved Piene Mølle var det 1913–14 en arbeidskonflikt kjent som streiken i Buvika, hvor en streikende ble drept. Hendelsen er utgangspunktet for det dramatiske musikkspillet Skottet i Buvika av Idar Lind og Knut Anders Vestad, som hadde urpremiere 1. mai 2008. Piene-familien har ikke lenger eierskap i mølla, men den er i full drift med 36 årsverk ansatt. Den eies nå av Cernova, som igjen eies av Stiftelsen Fritt Ord og Felleskjøpet Agri.
Buvika sitt idrettslag heter Buvik IL, med fotballavdeling og skiavdeling. Idrettsanlegget i Buvika omfatter kunstgressbane, gressbane og Skaunhallen.
Buvika er sentrum i Buvik sokn av Den norske kirke, tilhørende Orkdal prosti og Nidaros bispedømme. Buvik menighet disponerer Buvik kirke og Buvik menighetshus.
Inntil 1. januar 1965 var Buvika en del av Buvik kommune.
Yagi
Yagi kan vise til:
Osorkon I
Osorkon I var andre farao i oldtidens Egypt i 22. dynasti. Han styrte fra omkring 922 f.Kr. og til han døde i 887 f.Kr. Han etterfulgte sin far Sjesjonk I, som antagelig døde innen året etter et vellykkede militært felttog i 923 f. kr mot kongedømmet Israel og Judea. Hans mor var farens førstehustru Karomat A.
Osorkon Is regjeringstid er kjent for mange tempelbyggingsprosjekter og var en lang og velstående periode i Egypts historie. Det høyeste kjente antall år for hans regjeringstid er «År 33 andre Heb Sed», en inskripsjon som ble funnet på bandasjen til Nakhtefmuts mumie som holdt en armbånd med Osorkons kongelige navn: Sekhemkheperre. Denne datoen kan bare være knyttet til Osorkon I ettersom ingen tidligere konge i det 22. dynastiet hersket nær innpå de 30 år før Osorkon II. To andre mumier som tilhører hans tid som konge har bandasjer med årene 11 og 12 og en tredje mumie, Khonsmaakheru (nå i Berlin), har år 23. Bandasjene hadde anonymiserte datoer, men tilhører definitiv til hans regjeringstid ettersom Khonsmaakheru bar et lærbånd som inneholdt en menat-etikett med navnet Osorkon I. Et annet moment er at ingen annen konge som hersket rundt tiden til Osorkon I hadde et 23. år i regjeringstiden; inkludert Sjesjonk I som døde like før hans 22 år regjeringsår.
Mens Manetho, forfatter av Ægyptiaca, oppgir at Osorkon regjerte i 15 år, er dette er sannsynligvis en feil og skulle vært 35 år basert på beviset med den andre Heb Sed-bandasjen, slik som forskeren Kenneth Kitchen har kommentert. Osorkons tronnavn – Sekhemkheperre – betyr «Mektig er Ras manifestasjoner».
Osorkons etterfølger
Det er knyttet en del usikkerhet til Osorkons etterfølger. Følgende er gjengivelse av de akademiske betraktningene.
Den den britiske forskeren Kenneth Kitchen anser at Sjesjonk II var en yppersteprest av Amon i Teben og således likestilt med Sjesjonk C. Sistnevnte var den eldste sønn av Sjesjonk I, og fungerte som medregent sammen med sin far, men døde før ham. Den tyske egyptologen Jürgen von Beckerath hevdet i Chronologie des Pharaonischen Ägypten (1997) at Sjesjonk II mest sannsynlig var en uavhengig småkonge av byen Tanis i rundt to år. Beckeraths hypotese er støttet av det faktum at Sjesjonk II hadde et komplett sett av kongelige navn sammen med det særskilt personlige navnet Heqakheperre og at hans intakte gravkammeret i Tanis var fylt med rike skatter som juvelprydet brystplater og armbånd, en imponerende falkehodet sølvkiste og en ansiktmaske av gull–gjenstander som indikerer en ekte konge av det 22. dynasti. Men enda viktigere var at Osorkon Is navn ikke var bevart på shabtier, krukker, smykker eller andre gjenstander i Sjesjonk IIs gravkammer. Dette ville være usannsynlig dersom han virkelig var Osorkon Is sønn, og ble begravet av sin far, som Kitchens kronologi antyder. Dette innebærer at Sjesjonk II regjerte på egen hand i Tanis og var ikke kun en medregent.
I Manethos resymé står det «3 konger i 25 år» med Osorkon I adskilt fra Takelot (Takelothis). Dette kan ha vært en feiltolkning av Manetho eller en hentydning til Sjesjonk IIs regjeringstid. Det kan også være en referanse til den nylig oppdagede tidlige kongen fra det 22. dynasti: Tutkheperre, hvis eksistens nå er bekreftes av en arkitektonisk blokk fra det store tempelet i Bubastis, hvor Osorkon I og Osorkon II er godt dokumentert.
Etterdønninger
Osorkon Is regjeringstid i Egypt var fredfullt og begivenhetsløst; men, både hans sønn og sønnesønn, Takelot I og Osorkon II, fikk problemer med å kontrollere Teben og Øvre Egypt i deres regjeringstid ettersom de måtte strides med en rivaliserende konge: Harsiese A. Gravkammeret til Osorkon I er aldri blitt funnet.
Walter Emmerson
Walter Emmerson (født 19. mars 1856 i New Bedford, Massachusetts, død 2. juni 1893 i Boston, Massachusetts ) var en kornettist som blant annet spilte med the Patrick Gilmore Band. Emmerson går for å være den første store amerikanskfødte kornettist.
Trivia
Årsaken til at Emmerson fikk bli med i Gilmores orkester skyldtes ikke bare at Emmerson var en dyktig kornettist, den direkte årsaken var at bandet skulle på turné til England – og ettersom både Benjamin Bent og Matthew Arbuckle i sin tid hadde desertert fra den britiske hæren turte de ikke bli med på turneen. Bent og Arbuckle ble erstattet med Ezra Bagley og Walter Emmerson.
CHAdeMO
CHAdeMO er merkevarenavnet på en metode for hurtiglading av elbiler som leverer opp til 62,5 kW likestrøm (500 V, 125 A ) via en spesiell elektrisk kontakt. Den reviderte CHAdeMO 2.0-spesifikasjonen tillater levering av opptil 400 kW ved 1000 V og 400 A. CHAdeMO er foreslått som en global industristandard av en sammenslutning med samme navn. Lading av elbiler med denne standarden vil i de fleste tilfeller ta under en halv time.
CHAdeMO er en forkortelse for «CHArge de MOve» og henspiller til en kostnadsbasert ladetjeneste for forflytning. Det er også et japansk ordspill for uttrykket «» («Hva med litt te») og henviser da til tiden det tar å lade en bil med en hurtiglader.
CHAdeMO ble etablert av Tokyo Electric Power Company, Nissan, Mitsubishi og Fuji Heavy Industries (produsenten bak Subaru). Toyota har senere sluttet seg til gruppen. Tre av disse selskapene har utviklet elektriske biler som bruker en japanskutviklet (TEPCO) kontakt til lading.
Argulus papuensis
Argulus papuensis er en art av fiskelus. Dette er en type krepsdyr som lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk. Arten ble beskrevet i 1994.
Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av den, men på undersiden er kroppens ledd og anatomi godt synlig. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er tydelig. Arten er mellomstor, den er noen mm lange. Øynene er store tydelige, og de har også et naupilus-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.
Vincenzo Bellini
Vincenzo Bellini (født 3. november 1801 i Catania på Sicilia, død 23. september 1835 i Puteaux nær Paris i Frankrike) var en siciliansk operakomponist.
Han var en av de vesentligste komponister av bel canto-operaer, kjent for sine flytende melodilinjer som gav ham tilnavnet «Catanias svane». Bellinis best kjente operaer er La Sonnambula og Norma (begge 1831).
Biografi
Vincenzo Bellini var eldste sønn av Rosario Bellini og Agata Ferlito. Bestefaren Vincenzo Tobia Bellini, som stammet fra Abruzzo og som var kapellmester ved katedralen i Catania, gav barnebarnet den første musikkutdannelsen.
Legenden skal ha det til at Vincenzo Bellini var et vidunderbarn som allerede atten måneder gammel kunne synge en Valentino Fioravanti-melodi. Videre skal han ha begynt å studere musikkteori i toårsalderen, piano som treåring, og da han var fem skal han ha spilt godt. De samme kildene oppgir at han skrev sine fem første komposisjoner i en alder av seks år. Uansett opplysningenes sannhetsgehalt er det sikkert at Bellini vokste opp i en musikalsk familie og at karrieren som musiker ble staket ut tidlig i livet.
Vincenzos første kjente komposisjoner kan ikke dateres nøyaktig, men de stammer fra årene 1813 – 1818. Ved siden av tonesetting av geistlige tekster dreier det seg framfor alt om små instrumentalstykker og sanger med klaverakkompagnement beregnet på Catanias finere salonger, som Bellini tidlig fikk innpass i. Hertugen og hertuginnen av Sammartino hjalp ham til et studium ved «Reale Collegio di Musica di San Sebastiano» i Napoli, hvor han studerte fra 1819 til 1825. De viktigste lærerne hans var først Giovanni Furno (harmonilære), Giacomo Tritto (kontrapunkt) og Carlo Conti (cembalo); senere fikk han undervisning av Nicolò Zingarelli, direktør ved konservatoriet og selv en populær operakomponist. Her studerte han mestrene innen den napolitanske skolen, og Haydn og Mozarts orkesterverk.
12. mars 1825 oppførte Bellini sitt svennestykke, operaen Adelson e Salvini ved konservatoriets teater. Suksessen gjorde impresarioen ved Teatro San Carlo, Domenico Barbaja, oppmerksom på Bellini. Barbaja var kjent for å oppdage lovende talenter, han hadde for eksempel hjulpet fram Gioacchino Rossini, og han bestilte en opera av Bellini. Resultatet ble Bianca e Fernando, som ble uroppført 30. mai 1826.
Teatro alla Scala i Milano var også interessert i et samarbeid med Bellini, og i Milano ble han kjent med librettisten Felice Romani, som skrev teksten til Il Pirata og alle Bellinis senere operaer, unntatt I Puritani. Premieren på Il Pirata 27. oktober 1827 var Bellinis store gjennombrudd, og var samtidig den første italienske romantiske opera. La Straniera (14. februar 1829, Teatro alla Scala) understreket Bellinis stilling som sin tids førende italienske operakomponist; selv ikke en fiasko med Zaira (16. mai 1829 i Teatro Ducale in Parma) rokket ved denne posisjonen.
Fra operaen La Fenice i Venezia fikk Bellini et tilbud om å tonesette Romanis libretto I Capuleti e i Montecchi (en versjon av Romeo og Julie uavhengig av William Shakespeares versjon) etter at Giovanni Pacini på kort varsel hadde sagt fra seg oppdraget. For å rekke deadline brukte Bellini større deler av floppen Zaira i omarbeidet form. Uroppføringen 11. mars 1830 ble vellykket, særlig fordi publikum var takknemlig for at Bellini «reddet» sesongen som ellers ville gått uten at en ny opera var blitt oppført.
Sommeren 1830 arbeidet Bellini og Romani på den nye operaen Ernani etter skuespillet Hernani av Victor Hugo som var blitt uroppført i Paris samme år, men avbrøt arbeidet da sensuren utstedte et «forkjøps»-forbud på materialet. I den etterfølgende karnevalstiden kunne Bellinis venn og mest suksessrike konkurrent Gaetano Donizetti feire en oppsiktsvekkende triumf med Anna Bolena (uroppført 26. desember i Milanos Teatro Carcano). For å unngå en direkte konkurranse valgte Bellini neste gang en landlig idyll med lykkelig utgang, La Sonnambula, uroppført 6. mars 1831 på samme scene. Etter en beretning av den russiske komponisten Mikhail Glinka skal såvel sangerne som publikum ha blitt rørt til tårer av Bellinis musikk.
Den neste operaen var Norma, og for denne bearbeidet Romani en tragedie av Alexandre Soumet, som Giovanni Pacini allerede hadde brukt som grunnlag for operaen La Sacerdotessa d'Irminsul. Premieren 26. desember 1831 ble en fiasko, hovedsakelig fordi Pacinis tilhengere hadde betalt en del av publikum for å pipe under framføringen – en ikke helt uvanlig praksis på den tiden. Men fra andre forestilling av slo Norma gjennom, og ble snart hyllet som et mesterverk.
I 1832 reiste Bellini til hjemstedet Sicilia hvor han fikk en storslått mottakelse. Deretter takket han ja til en invitasjon om å innstudere flere av sine verk i London. Det neste samarbeidet med Felice Romani skulle bli det siste. Etter at operaen Beatrice di Tenda gikk på en skrell i Teatro La Fenice 16. mars 1833, la Bellini skylden på Romanis libretto, mens Romani på sin side anklaget Bellini for å neglisjere musikken til fordel for sine kjærlighetsaffærer. Stridighetene mellom dem og tilhengerne raste i pressen i ukevis, og førte til et fullstendig brudd mellom dikter og komponist.
Bellini skrev sin siste opera I Puritani for Théatre Italien i Paris. Kort tid etter uroppførelsen 25. januar 1835 trakk han seg tilbake til landstedet i Puteaux fordi hans mangeårig kroniske lever- og tarmlidelse forverret seg. På utenforstående kom Bellinis død fullstendig overraskende, og førte til spekulasjoner om en mulig forgiftning. Begravelsen i Invalidedomen var en statsmann verdig; ved siden av solister fra Théatre Italien medvirket 350 korsangere. Bellini ble bisatt på Père-Lachaise-kirkegården, men i 1876 ble det balsamerte liket ført til Catania.
Museo Belliniano i Catania Gravina Cruyllas palass, oppbevarer minnegjenstander og partiturer. En del av den parisiske bydelen Puteaux kalles i dag «Quartier Bellini».
Betydning
Vincenzo Bellini regnes som skaperen av den romantiske italienske opera, «melodramma tragico», med librettisten Felice Romani som en betydelig medspiller. I Norma, som regnes som deres hovedverk, lyktes det dem å skape en forening av tidens tåredryppende romantikk og den klassiske tragedies dramaturgi. Richard Wagner nevnte Norma som en inspirasjonskilde for sine musikalske tragedier. Teknisk var Romanis kultiverte språk basert på forbildene til 1700-talls librettisten Pietro Metastasio, og Romani skapte et nytt uttrykk for de intense emosjonene som karakterene i dramaene styres av.
For å yte Romanis tekster rettferdighet skapte Bellini et nytt musikalsk språk som framfor alt kjennetegnes av at det avviker fra tidens Gioacchino Rossini-dominerte stil med rikt forsirte sanglinjer. Bellini brukte i stedet en overveiende syllabisk melodikk tett knyttet til teksten. Dette prinsippet «en note for hver stavelse» gjennomførte han sjelden så konsekvent som i duetten «Quest'ultimo addio» fra La Straniera. Bellini valgte en mindre radikal tilnærming i de senere operaene: La Sonnambula, som ved siden av Norma er hans mest spilte opera, preges framfor alt av en gjenoppliving av den smidige, folketoneaktige melodikken som var så typisk for den napolitanske skolen sent på 1700-tallet, beriket av en ny romantisk emosjonalitet. Denne «canto popolaresco» ble senere tatt opp av Gaetano Donizetti og Giuseppe Verdi, i det hele var begge i stor grad påvirket av Bellini. Dessuten utviklet Bellini en helt egen type lange lyriske sangbare partier (kantilene) helt uten gjentakelse av enkeltpassasjer hvor han klarte å gi uttrykk for en til da ukjent elegisk stemingsintensitet. Paradeeksempler på disse «melodie lunghe, lunghe, lunghe», som Verdi kalte dem, er den første delen av «Ah non credea mirarti» fra La Sonnambula og «Casta Diva», den berømte bønnen til månegudinnen fra Norma.
Bellini forenklet og reduserte bevisste Rossinis overdådige orkesterbehandling, og selv i sine mest berømte stykker innskrenket han seg ofte til enkle ledsagende figurer. Tidligere mente man det skyldtes mangel på kompositoriske ferdigheter, men det skyldes heller en estetikk der sangen hadde forrang. Han skrev i et udatert brev (sannsynligvis fra våren 1834) til I Puritanis librettist Conte Carlo Pepoli at «Operaen må lokke fram tårer, gi menneskene gåsehud, la dem dø til sang». Bellini beskyldes derfor ofte for å ha en ensidig melankolsk natur, men det finnes moteksempler, som krigerkoret «Guerra, guerra!» i annen akt av Norma eller den ildfulle bassduetten «Suoni la tromba» fra I Puritani som ble svært populær under risorgimento.
Se også
Andre viktige komponister av bel canto-operaer:
Mannen med kofferten
Mannen med kofferten gikk på NRKs Detektimen fra 1967 til 1968. NRK sendt kun noen utvalgte episoder.
Om serien
Richard Bradford var den eneste faste rolleinnehaveren i serien. Det var notable gjesteopptredener fra Barbara Shelley, Rodney Bewes, Felicity Kendal, Rupert Davies, Colin Blakely, Ray McAnally, Bernard Lee, Jacqueline Pearce og Donald Sutherland.
Rock Island-demningen
Rock Island-demningen (engelsk: Rock Island Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Columbia River i delstaten Washington i USA, ved byen Rock Island i Chelan County. Det er det eldste vannkraftverket på Columbia-elva, og ble utvidet i 1953 for å gi kraft til aluminiumselskapet Alcoa. I elveløpet ligger anlegget 370 km nedenfor grensen til Canada, og 740 km ovenfor Columbia-elvas utløp i Stillehavet i Oregon. Lengre oppe i elva ligger Rocky Reach-demningen.
Vannkraftverket har 19 turbiner. Det er en installert effekt på 624 MW. Demningen med kraftverk stod ferdig i 1933, og ble utvidet i 1953.
Chelan County Public Utility District (PUD) eier tre vannkraftverk i denne seksjonen av Columbia-elva:
Paktens ark
Paktens ark, eller paktkisten, ( på hebraisk: aron habrit) er beskrevet i Den hebraiske Bibelen som et skrin av akasietre som var 2,5 alen langt, 1,5 alen bredt og 1,5 alen høyt (1 alen ≈ 50 cm). Arken var kledd i rent gull både innvendig og utvendig. Lokket var i massivt gull. På toppen var det to kjeruber med utslåtte vinger som så mot hverandre. Fra stedet mellom kjerubene ville Herren tale med Moses. To staver var festet til skrinet, slik at det kunne bæres. Paktens ark var en viktig gjenstand som sto i Tabernakelet og siden i Tempelet. Arken og dets gjemmested er beskrevet i Klagesangene som Israels skjønnhet.
Innhold
Skrinet skal ha vært bygget på ordre fra Moses, etter detaljerte instrukser fra Herren, og skulle inneholde de to steintavlene som han fikk på fjellet Sinai hvor de ti bud var skrevet, Arons stav, og manna. Dette skjedde under ørkenvandringen mens de var på vei fra Egypt til «det lovede land». (2. Mos 25,10 ff.) Siden nevnes det at det ikke var noe annet i arken enn steintavlene. Gud hadde skrevet de ti bud på steintavlene, og de var derfor av uvurderlig verdi for israelittene.
Hellig
Arken kunne ifølge skriftene ikke bæres av noen andre enn de levittene (tempeltjenerne) som hadde det som oppgave. Arken var den helligste gjenstanden i tabernakelet, og den var også det helligste i Salomos tempel. Den var plassert i «det aller helligste» (rommet), og det var kun ypperstepresten som hadde adgang. Han gikk inn i det aller helligste en gang i året for å ofre for folkets synd. Ifølge Bibelen ble arken en gang tatt av filisterne den gang Eli var dommer over Israel. Samuel ble dommer etter Eli. Israelittene tok senere arken tilbake, og den kom deretter til Kirjat-Jearim hvor den ble i flere år. I Davids regjeringstid ble den ført opp til Jerusalem på en vogn. Så holdt den på å falle av vognen, og en person tok tak i arken for å rette den opp slik at den ikke skulle falle ned. Han døde på stedet. Arken ble oppbevart i et telt utenfor slottet resten av Davids regjeringstid før den ble satt inn i Salomos tempel da det ble bygd. I tempelet ble arken anbrakt mellom to store gullkjeruber.
Sporløst borte
I Bibelen er Paktens ark sist referert til i forbindelse med babylonernes inntog i Jerusalem i 587 f.kr. Da Nehemja og Esra sørget for at tempelet ble gjenreist, var ikke lenger paktens ark i det aller helligste.
Mange teorier
Paktens ark er en gjenstand mange har forsøkt å finne opp gjennom århundrene. Den mest utbredde teorien er at Paktens ark ikke ble tatt ut av Jerusalem da tempelet ble ødelagt i år 587 f.kr. Teorien er at Paktens ark fremdeles er under tempelhøyden i Jerusalem, men forskere som har lett der, har ikke funnet den.
Den etiopisk-ortodokse kirke hevder å være i besittelse av arken. Den oppbevares angivelig i et kapell ved Vår Frue Maria av Zion-katedralen i Aksum erkebispedømme.
En annen teori er at tempelridderne skal ha samlet alle de hellige skattene og gjemt den et sted som bare stormesteren og skattemesteren skal ha visst om.
Den kontroversielle amatørarkeologen Ron Wyatt påsto at han hadde sett både arken og steintavlene i en hule under Kristi korsfestelsessted Golgata. Dette kan imidlertid ikke bekreftes av andre.
Den norske Shakespeare-forskeren Petter Amundsen har fremsatt en teori om at Paktens ark er begravet på Oak Island i Nova Scotia.
Matchball mandag
Matchball mandag (senere kjent som Matchball) er et norsk direktesendt sportprogram om fotball som gikk på TV 2 Zebra fra 2008 til 2016. Programmet ble ledet av Erik Thorstvedt som gikk igjennom «ukas matchballer» sammen med noen gjester. Programmet gikk hver mandag klokken 21. Sendingen gikk fra hjemmebanen til laget som stod for hovedkampen i gjeldende Tippeliga-runde. Programmet ble sendt mens den norske fotballsesongen pågikk.
Det ble sendt noen spesialsendinger etter programmet opphørte.
Det er også andre programmer og fotballrelaterte sendinger på TV 2 som har hatt tittelen Matchball.
Franz Krienbühl
Franz Krienbühl (født 24. mars 1929, død 13. april 2002) var en sveitsisk arkitekt, først og fremst kjent som skøyteløper. Ikke primært for sine sportslige prestasjoner, men for oppfinnelsen av en aerodynamisk trikot som skulle revolusjonere skøytesporten.
I 1968, nesten 40 år gammel, ble han sveitsisk mester, og debuterte i olympisk sammenheng i OL i Grenoble. Han endte alltid langt nede på resultatlistene, inntil han i 1974 sammen med sine hjelpere utviklet en aerodynamisk trikot i én del, som bidro til betydelige forbedringer av hans personlige rekorder.
Den nye og tettsittende trikoten ble først latterliggjort, men Krienbühls resultater gjorde mange av konkurrentene nysgjerrige. I OL 1976 kom Krienbühl i en alder av 47 år på åttendeplass på 10,000 meter. Dette førte til en revolusjon innenfor skøytesporten, og snart brukte alle denne typen trikot.
1984 ble Krienbühl sveitsisk mester for 14. gang, 55 år gammel. Han la opp i 1986.
Christian Oberbichler
Christian Oberbichler (født 14. august 1992 i Frauenfeld) er en sveitsisk skøyteløper.
Sammenlagt i Verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2020/21.
Likekjønnet ekteskap
Likekjønnet ekteskap Nasjonalt anerkjent i Nederland (2001) Belgia (2003) Spania (2005) Canada (2005) Sør-Afrika (2006) Norge (2009) Sverige (2009) Portugal (2010) Island (2010) Argentina (2010) Danmark (2012) Uruguay (2012) New Zealand (2012) Storbritannia (2013) Frankrike (2013) USA (2015) Finland (2017) Tyskland (2017) Sveits (2022) Regionalt anerkjent i USA (MA 2004; CT 2008; IA, NH og VT 2009; DC 2010) Utenlandske likekjønnede ekteskap anerkjent i Israel Aruba (kun nederlandske) De nederlandske Antiller (kun nederlandske) USA (MD, NY, RI ) Danmark (2012)
Likekjønnet ekteskap er en betegnelse på en ekteskapslovgivning som gir også likekjønnede par muligheten til å inngå ekteskap, det vil si utover den partnerskapsordningen som finnes i flere land og i motsetning til den lovgivning som legger til grunn at ekteskap gjelder mann og kvinne.
En slik lovgivning ble innført først i Nederland i 2001, og har senere blitt vedtatt i Belgia, Spania, Canada, Sør-Afrika, Norge, Sverige, Brasil, Portugal, Island, Argentina, Danmark, Uruguay, Frankrike og Finland.
Begrepet «likekjønnet ekteskap» er kontroversielt. Motstanderne hevder blant annet at begrepet ekteskap betyr samliv mellom mann og kvinne i lovmessige former og at dette reflekteres av internasjonale avtaler som FNs menneskerettighetserklæring, mens forkjemperne hevder at en endret lovforståelse er et naturlig skritt for å forbedre likestillingen mellom likekjønnede og ulikekjønnede par, og sikre barn med foreldre i likekjønnede forhold juridisk.
Andre begreper som er i bruk omfatter samkjønnet ekteskap, kjønnsnøytralt ekteskap og homofilt/lesbisk ekteskap.
Europa
Per juli 2010 er lover som tillater likekjønnede ekteskap i kraft i Nederland (2001), Belgia (2003), Spania (2005), Sverige (2009), Portugal (2010) og Island (2010). Disse landene behandler gifte par på samme måte uavhengig av kjønnssammensetning, også når det gjelder mulighet til å bli vurdert som adoptivforeldre. I en del europeiske land (som Storbritannia) gir ordninger lignende registrert partnerskap rettigheter som er tilnærmet like ekteskap, med forskjellen kun i navnet.
I en undersøkelse foretatt av EOS Gallup Europe i 2003 viste det seg at 57 % av befolkningen i det daværende EU med 15 medlemsland støttet likekjønnede ekteskap. Støtten er mindre i landene som ble medlemmer i 2004 (omtrent 28 %), altså er omtrent 53 % av EU per 2004 med 25 medlemsland tilhengere av å tillate likekjønnede ekteskap.
Achilia
Achilia er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).