cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sten Sture den eldre
Tidlig virke
Slektskapet med kong Karl gav sllerede tidlig Sture en rolle i innenrikspolitiske konflikter, og under kongens syvårige landsflukt besøkte han denne i Danzig. I 1464 deltok han i biskop Kettil Karlssons opprør mot kong Christian I og seiret sammen med Kettill i segern vid Haraker, der den der samlede dalahæren tilføyde Christian et avgjørende nederlag. Ved samme tid nærmet han seg Axelssønnenes mektige slekt, som hadde anledning til fiendskap mot den danske kongen. Han forlovet seg først med en datter av Ivar Axelsson ved navn Agneta og giftet seg, ettersom denne før bryllupet hadde avgått med døden, 1466 med Åke Axelssons datter Ingeborg. Herr Sten, som kalles ridder allerede i 1462 og senest i 1466 ble innkalt i riksrådet, bodde denne tid på federnegården Rävsnäs, til hvilken han skrev seg.
Fordi han ved fremgangsrik opptreden under de indre uroligheter 1466–1467 i forening med Nils Sture og Erik Axelsson hadde banet vei for kong Karls endelige tronbestigelse sistnevnte år, ble han i 1469 av Erik Karlssons opprør mot Karl Knutsson nødsaget å på nytt gripr til våpen og vant i 1470, med Nils Sture i spissen for dalakarlene, en betydelig seier over opprørshæren ved Uppbo färja i Dalarna. Da kong Kristian kort deretter falt inn i Västergötland, vendte Sture seg meget raskt også mot ham og slo ham ved Öresten samme år.
Riksforstander
På sitt dødsleie betrodde Karl Knutsson ham alle de slott og byer som lød under Karls umiddelbare forvaltning (deriblant Stockholm), og utpekte slik i praksis ham som landets fremtidige styresmann.
Ved Karls død, 15. mai 1470, tok Sten Sture derfor straks ledelsen. Neste midtsommer ble han valgt av riksrådet til riksforstander, og møtet i Arboga i mai 1471, der også borgere og bønder var representerte, bekreftet denne status.
Sveriges selvstendighet og hans egen stilling ble sikret for 25 år fremover ved seieren i slaget ved Brunkeberg den 10. oktober 1471. Sverige fikk eyter årtiers nesten uavbrutte feider en lengre tids så godt som uforstyrret ro, og Brunkebergsseieren medførte en nasjonal vekkelse ledet av riksforstanderen. Den tok seg blant annet uttrykk i grunnleggelsen av Uppsala universitet, som ble åpnet i 1477 på initiativ av erkebiskop Jakob Ulfsson, men under interessert medvirkning av Sten Sture. I riksstyret støttet riksforstanderen seg vesentlig på de lavere folkeklasser, som var ham varmt hengiven, og han turde selv ha betraktet seg som etterfølger til Engelbrekt. Denne omstendighet voldet med tiden en motsetning mellom ham og rådsaristokratiet, fremför alt biskopene, og man kan betrakte Kalmar recess i 1483 som et tidlig uttrykk for dette. Ved Kalmar recess ble kong Hans av Danmark anerkjent mot Sten Stures vilje som svensk konge.
Sten Sture var imidlertid sterk nok til å, visserlig med voksende problemer, i 14 år forhindre recessens iverksettelse og kung Hans overtakelse av regjeringsmakten i Sverige.
I 1487 ble Ivar Axelssons län inndratt, trass i skarp motstand fra herr Ivar, som var en betydelig stormann. Ved dyktig diplomati i Roma, som fremfor alt knytter sig til Hemming Gadhs navn, ble det mulig for Sten Sture å ikke bare gjennomføre danske bannlysningsforsøk, men også å utvirke pavelige løfter og konsesjoner som fjernet det svenska hierarkis selvstendighet overfor riksforestanderen. I utenrikspolitisk henseende prøvde han å fullføre Karl Knutssons gamle tanke at Sverige burde utnytte den livlandske ordensstatens begynnende oppløsning for å der på et eller annet vis få innflytelse. Samvirkende ulykkelige omstendigheter, som Sture ikke kunne bemestre, medførte imidlertid til sist en krise for hans maktstilling. Kong Hans sa i 1493 opp et forbund med den framtrengende moskovittiske storfyrsten rettet mot Sverige, som deretter lot sine tropper rykke inn i Finland i 1495.
Under felttoget som fulgte ble Sten Sture uenig med Svante Nilsson, som viste dugelighet i krigen. Svante Nilsson reiste i vrede hjem til Sverige og klarte med erkebiskopen Jakob Ulfsson å vinne riksrådets majoritet for en politikk, som stiktet mot Sten Stures avsettelse og kung Hans tilkallelse. I et øyeblikk da riksforstanderen med sine fortsatt tro bondetropper var på god vei til å slå ned opposisjonen, ankom den danske kongen med en stor hær og flåte til Stockholm. Da danskene den 28. september 1497 tilføyde en dalahær betydelige tap i slaget ved Rotebro, og samtidig blodig slått tilbake et av Sten Stures utfall fra Stockholm, ble han tvunget til å forhandle med den danske kongen.
Ved et personlig møte mellom Hans og Sten Sture den 6. oktober 1497 ble de til slutt enige. Hans skulle umiddelbart overta regjeringsmakten, og Sten Sture skulle godtgjøres med tilbørlige forleninger. Ved kongens kroning ble Sten Sture utnevnt til hans hoffmester og erholdt livstidsbrev på hele Finland og dessuten Nyköpings slott med mer i Sverige. Da kongen kort etter reiste fra Sverige, ble Sten Sture medlem i den tilforordnede regjering. Forholdett mellom Hans og herr Sten kom imidlertid snart anstrengt, og i 1499 ble Sten Stures forleninger noe reduserte.
Atter riksforstander
Sten Sture medvirket i den sammenslutning mellom misnøyde svenske stormenn, som nærmest på Svante Nilsson (Sture)s initiativ begynte å bli organisert allerede i 1500 og som den 1. august 1501 munnet ut i en sammensvegelse mot kongen og danskeveldet. Da avsettelseskrigen mot kong Hans kort etter utbrøt førte det til at Sten Sture senere samme høst atter ble valgt til riksforstander. Våren 1502 klarte Hemming Gadh, som etter hjemkomsten fra Roma var blitt Sten Stures fremste støtte og rådgiver, å ta tilbake Stockholms slott for riksforstanderens regning. Med en dalahær klarte herr Sten til slutt å få Jakob Ulfsson til å bøye seg for regimentsforandringen. Ved inngangen av 1503 var han på nytt herre over hele Sverige med unntak av Kalmar og Öland.
På hjemreise fre den danske grense, dit han på senhøsten 1503 hadde ført kong Hans gemal dronning Kristina, som vat tatt til fange i Stockholm, døde Sten Sture.
Norsk Fiskeværsmuseum
Norsk Fiskeværsmuseum (på engelsk Norwegian Fishing Village Museum) er et museum på Å i Moskenes i Nordland. Museet omfatter en rekke bygninger og en fiskeskøyte i det nedlagte fiskeværet. Utstillingene viser livet i fiskeværene langs norskekysten og arbeidet i lofotfisket de siste 250 åra. Kystmuseet åpnet 1988 og har mottatt offentlig støtte siden 1990.
På Å finnes også Lofoten Tørrfiskmuseum.
Czesław Słania
Czesław Słania (tjess-wav swan-ija) (født 22. oktober 1921, død 17. mars 2005) var en polsk-svensk frimerkegravør med stor utbredelse og popularitet.
Ifølge Guinness rekordbok har Słania gravert flere frimerker enn noen annen, i alt over 1 000 frimerker, foruten pengesedler og enkelte andre motiver.
Han var født i Czeladź, Polen, og begynte på Akademii Sztuk Pięknych i Kraków i 1945. Allerede som student ble han engasjert som gravør ved det polske statstrykkeriet, og 1. august 1950 utga det polske postvesen hans første frimerke. Det er et bilde av en arbeider og en due, og ble utgitt i samband med en fredskongress i Warszawa.
I 1956 flyttet den 35-årige Słania til Sverige hvor han ble ansatt hos det svenske postvesenet fra 1959. Siden den gang har han produsert en lang rekke frimerker, ikke bare for det svenske postverket, men også for i alt 34 land, i tillegg til pengesedler i 10 land. Av de nordiske land har han, foruten Sverige, arbeidet for postvesenet i Grønland, Island , Færøyene  , Danmark   og Åland. Słania var hoffgravør i Sverige, Danmark og Monaco.
Słania er blant de få internasjonalt kjente frimerkekunstnere som anerkjennes som kunstner, og det finnes samlere som for hans renommé og dyktighet samler utelukkende på hans arbeider, uavhengig av utgivelsesland. Hans allsidige talent viser seg i at hans arbeider omfatter såvel kongelige portretter, nobelprisvinnere, kulturhistorie, filmstjerner, flora og fauna. I 2000 markerte det svenske Postverket utgivelsen av Słanias 1000. frimerke ved å utgi det største frimerke som er utgitt i gravørteknikk. Frimerket måler 60 x 81 mm, og viser midtpartiet i David Klöcker Ehrenstrahls maleri fra 1695: Svenska konungars berömlige bedrifter, som henger i Drottningholms slott.
Hans siste frimerke ble Generalforsamlingen, utgitt av FN til dets 60-årsjubileum i februar 2005.
Trigonophorus rothschildi
Utseende
En middelsstor (opptil 34 millimeter), avlang, mørkgrønn, blåfiolett eller kobberfarget gullbasse. Begge kjønn har et flatt, T-formet framspring i pannen (slektsnavnet betyr "trekant-bærer"), på sidene av dette med rundede lapper, og også et rundet framspring som går fra bakhodet forover. Kroppen er ganske fint punktert, uten tydelige punktstriper på dekkvingene. Beina er samme farge som kroppen.
Utbredelse
Arten lever på Taiwan.
Przemyslaw Matyjaszek
Przemyslaw Matyjaszek (født 24. april 1978) er en polsk judoka som konkurrerer i klasse 100 kilo. Han representerte Polen i Sommer-OL i 2008, der han ble slått ut i kvartfinalen.
Filosofi, politikk og økonomi (universitetsstudium)
Filosofi, politikk og økonomi (FPØ) (engelsk: Philosophy, politics and economics; PPE) er et tverrfaglig universitetsstudium på bachelornivå som omfatter fag innenfor disiplinene filosofi, politikk og økonomi. Studiet er ment å gi en helhetlig innføring i hvordan et godt samfunn skal organiseres.
FPØ-graden ble etablert i Storbritannia i 1920. Særlig kjent er PPE-studiet ved University of Oxford. I Norge tilbys studiet ved Universitetet i Oslo.
Historie
Den første utdanningsinstitusjonen som tilbød lavere gradsutdanninger innen dette studiet var University of Oxford på 1920-tallet. Studiet var da tenkt som et moderne alternativ til «klassiske studier» ("Literae Humaniores", studiet av oldtidens sivilisasjoner samt latin, gammelgresk og filosofi), som gjerne var studert av de som skulle inn i Britisk statsforvaltning. Studiet ble raskt populært, og har i dag utdannet svært mange kjente personer innenfor britisk offentlighet. Deriblant er flere av Storbritannias tidligere statsministere (eksempelvis David Cameron) og forfatteren Christopher Hitchens.
I ettertiden har studiet blitt etablert ved flere andre britiske universiteter. King's College London var først ute i 1980. Deretter har blant annet University of Warwick, University of Manchester og London School of Economics fulgt etter. Utenfor Storbritannia tilbys studiet ved blant annet Lunds Universitet, Vrije Universiteit Amsterdam og Universitetet i Venezia, samt flere andre institusjoner verden over.
UiT Norges arktiske universitet etablerte, som første universitet i Norge, et eget bachelorstudium i politikk, økonomi og filosofi i 2008. Det ble vedtatt nedlagt av universitetsstyret i november 2016. I 2020 opprettet Universitetet i Oslo et eget bachelorstudium i FPØ. Studiet fikk svært mange søkere per studieplass, og ble umiddelbart blant de samfunnsfaglige studiene i Norge med høyest inngangskrav. Universitetet i Bergen er per 2020 i gang med å etablere sitt eget bachelorstudium i FPØ.
Ein Gedi Spa
Ein Gedi Spa er et velværesenter ved Dødehavet i Israel.
Mouding
Mouding (kinesisk: 牟定县; pinyin:  Móudìng Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i det autonome prefektur Chuxiong Yi.
Befolkningen var på 197,534 innbyggere i 1999.
Dayao
Befolkningen var på 279,412 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Fayaos hvite pagode (Dayao Baita, 大姚白塔) ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Pagoden ble bygd under Tangdynastiet og ble reparert i 1872 under Qing-dynastiet og atter i 1975.
Kalenderår
Et kalenderår er tidsperioden fra og med 1. januar til og med 31. desember i den gregorianske (og den julianske) kalenderen.
I begge kalenderne har kalenderåret normalt 365 døgn, bortsett fra i skuddår som har 366 døgn.
Den gregorianske kalenderen har i gjennomsnitt (365 + 1⁄4 − 1⁄100 + 1⁄400) døgn = 36597 ⁄ 400 døgn = 365,2425 døgn i året.
Den julianske kalenderen hadde i gjennomsnitt (365 + 1⁄4) døgn = 365,25 døgn i året. Ett kalenderår har 12 måneder og består av:
Grete Treier
Grete Treier (født 12. desember 1977) er en estisk landeveis- og terrengsyklist.
Vanroonia
Vanroonia er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Små, avlange, matte, mørke praktbiller med tegninger av lysere skjell. Pannen har en dyp og bred fure mellom fasettøynene. Pronotum er rundet, bredere enn langt, med opphøyde ribber. Dekkvingene er smale, en tanke innsnevret i midten, tett punkterte.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og Afrika.
Nicole Eisenman
Nicole Eisenman (født 1965) er en amerikansk billedkunstner som er kjent for sine malerier og skulpturer. Hun mottok Guggenheim-stipendiet i 1996, Carnegie-prisen i 2013, The MacArthur Fellows Program-stipendiet i 2015 og var utstiller på Whitney-biennalene i 1995, 2012 og 2019. I begrunnelsen fra MacArthur Fellowship-juryen het det at Eisenmans innsats ligger i å «fremstille av den menneskelige skikkelse for å gjenskape dens kulturelle betydning som var kommet i bakgrunnen under abstraksjonens fremvekst i det tyvende århundre.»
Biografi
Eisenman ble født i 1965 Verdun i Frankrike, hvor hennes far var utstasjonert som psykiater i hæren. Familien har tysk-jødiske røtter, og hennes oldemor var, en polsk-født kunstmaler.
Shuangbai
Shuangbai (kinesisk: 双柏县; pinyin:  Shuāngbǎi Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i det autonome prefektur Chuxiong Yi.
Befolkningen var på 152,496 innbyggere i 1999.
Trude Nøst
Trude Marian Nøst (født 28. august 1969 på Ytterøy i Nord-Trøndelag) er en norsk offentlig tjenestekvinne, gårdbruker og tidligere politiker (Sp).
Kuresa Nasau
Kuresa Nasau er en tokelauisk politiker. Han var Ulu o Tokelau, regjeringssjef, i 2014 og har også tidligere hatt dette vervet.
Trude Nøst
Hun er utdannet sivilagronom i landbruksøkonomi fra Norges landbrukshøgskole, og master i kunnskapsledelse fra Høgskolen i Nord-Trøndelag og Copenhagen Business School. Hun har vært konsulent i landbruksavdelingen i Landbruksdepartementet og organisasjonsssjef i Nord-Trøndelag Bondelag.
Kuresa Nasau
Nasau ble første gang faipule, utsending, på atollen Atafu i 1987 og satt med vervet til 1993. Han var så faipule på nytt fra 1996 til 2003, og fra 2005 til 2011, og igjen fra 2014. Vervet som regjeringssjef, Ulu o Tokelau, går på omgang mellom innehaverne av faipule-vervet på de tre atollene. Nasau var Ulu o Tokelau 1992–1993, 1995–1996, 1998–1999, 2001–2002, 2007–2008 og 2010–2011. Han ble igjen regjeringssjef fra februar 2014.
Trude Nøst
Nøst var medlem av Levanger kommunestyre 1999–2002, fylkesråd for utdannelse, kultur og helse i Nord-Trøndelag 2003–2006 og medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 2006–2007. Hun frabad seg renominasjon foran valget i 2007. Hun har også hatt flere offentlige verv.
Nøst var kommunalsjef for landbruk i Levanger kommune 2002–2003 og kommunalsjef for oppvekst 2006–2015. I 2015 ble hun sjef for avdelingen for kultur og regional utvikling (fylkesutviklingssjef) i Nord-Trøndelag fylkeskommune. Etter fylkessammenslåingen ble hun direktør for plan og næring i Trøndelag fylkeskommune. Fra 2019 er hun kommunalsjef for samfunnsutvikling i Levanger kommune. Hun er gift og driver slektsgården Vesterhus på Ytterøy.
Gammarus crenulatus
Gammarus crenulatus er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Arten er funnet i Hellas.
Grzegorz Borodajko
Grzegorz Borodajko (født 22. januar 1986) er en polsk terrengsyklist.
De Utvalgte
De Utvalgte er et norsk teaterkompani etablert i 1994 og består av Kari Holtan (daglig leder), Boya Bøckman, Anne Holtan og Torbjørn Davidsen. Kompaniet arbeider med samtidsteater og benytter egenproduserte virkemidler som video, tekst og musikk.
Fono Fakamua
Fono Fakamua (engelsk: General Fono) er Tokelaus nasjonalforsamling.
Karen Pence
Karen Sue Pence (født Batten 1. januar 1957) er en amerikansk skolelærer som er gift med USAs tidligere visepresident Mike Pence og dermed var USAs andredame fra 20. januar 2017 til 20. januar 2021. Hun var Indianas førstedame fra 14. januar 2013 til 9. januar 2017.
Fono Fakamua
Bakgrunn og kompetanse
I 1963 ble det tatt initiativ til sterkere fellesforvaltning. En fellesforsamling med representanter fra de tre atollene ble innkalt og denne ble senere til Fono Fakamua (engelsk: General Fono). I 1982 ble Fono Fakamua formelt anerkjent som representativ forsamling for Tokelau. Ved innføring av selvstyre i 1996 ble den nyzealandske administratorens fullmakter overført til Fono Fakamua, som fikk myndighet til å vedta lover for Tokelau.
Tradisjon og sedvanerett supplerer lover vedtatt av Fono Fakamua, mens nyzealandske lover gjelder for Tokelau bare dersom det er eksplisitt nevnt.
Sammensetning og valgordning
Fono Fakamua består av valgte representanter og medlemmer som er representanter i kraft av sine posisjoner på hjematollen. Valgperioden er tre år. I tillegg til de valgte representantene, har hver atoll to medlemmer. Den som på en atollene er faipule (utsending) eller pulenuku (ordfører), er medlem av Fono Fakamua i kraft av sine posisjoner.
Antallet representantene fastsettes etter atollenes folketall. Før hvert valg holdes det opptelling av antall innbyggere for å avgjøre hvor mange representanter forsamlingen skal bestå av i neste periode og hvordan mandatene skal fordeles på atollene. I 2014 hadde Fakaofo og Atafu sju representanter i Fono Fakamua, mens Nukunonu hadde seks.
Valgordningen til Fono Fakamua varierer mellom landsbyene. Utgangspunktet er allmenn stemmerett, med stemmerettsalder på 18, 20 eller 21 år. To av landsbyene hadde preferansevalg ved valget i 2014, mens én landsby hadde flertallsvalg i flere omganger.
Representantene er uavhengige. Det finnes ikke politiske partier i Tokelau.
Sesjoner
Fono Fakamua møtes tre til fire ganger om året til sesjoner av tre til fire dagers varighet. 12 utsendinger med minst fire fra hver landsby må møte for at Fono Fakamua skal være vedtaksdyktig. Beslutninger fattes ved flertallsvedtak.
Møtene finner sted på atollen der regjeringssjefen, Ulu o Tokelau, bor og roterer dermed mellom atollene. I 2011 var Fakaofo forsamlingens møtested, i 2012 Atafu og i 2013 Nukunonu. Fono Fakamua møtes i 2014 på Atafu. Etter planen skal Nukunonu være møtested i 2015.
Når Fono Fakamua ikke møtes, ivaretas styret av Tokelau av regjeringen, Fono mo te Malo Fakaauau (engelsk: Council for the Ongoing Government).
Ivar F. Andresen
Ivar Frithiof Andresen (født 27. juli 1896 i Kristiania, død 6. november 1940 i Stockholm) var en kjent norsk operasanger (bass). Han er anerkjent som en av de største Wagner-tolkerne i sin generasjon.
Liv og virke
Ivar F. Andresen studerte blant annet under Siegfried Wagner, sønn av Richard Wagner, i tillegg til den offisielle utdannelsen ved den kongelige operaskolen i Stockholm. Andresen vokste opp på Vindern i Oslo, som nabo til den senere berømte sangerinnen Kirsten Flagstad.
Ivar F. Andresen debut var i Stockholm, som Farao i Aida i 1919, 23 år gammel. Han jobbet ved Kungliga Teatern (nå Kungliga Operan) i perioden 1921-26. Han kom til Dresden, hvor han var fra 1926 til 1931, og fortsatte så til Deutsches Opernhaus i Berlin (1931–1935). Han gjestet også Bayreuth Festspielhaus, et operahus bygget spesielt for Wagners oppsetninger (1927–31) og Metropolitan Opera i New York (1930–1932).
Andresen var den første nordmann til å opptre ved Metropolitan Opera i New York, den 11/1/1930, i Wagners opera Den flyvende Hollender, i rollen som «Daland». Lawrence Gilman, kritiker i The New York Herald Tribune, kunne meddele følgende etter Andresens innsats:
Andresen gjorde også plateinnspillinger, blant annet for Polyphon. I 2006 ble det utgitt en CD med opptak fra et utvalg av Andresens sanger på Preiser Records ved navn: Ivar Andresen sings Wagner.
Familie
Han var sønn av Anton Olaf Andresen (1863–1926) og Nilsine Trondsen (1870–1959). Faren drev manufaktur i Kristiania. Han var bror av operasangeren Alf Henry Andresen (1891–1963), mens søstera Ingeborg Andresen (1904–92) var mor til Thorvald Stoltenberg.
Ettermæle
Han er avbildet på Nidars IFA-pastiller med sitatet: «Blandt dens fornemste egenskaper er først og fremst den, at den forebygger tørrhet i hals og svelg. Jeg kan paa det varmeste anbefale denne pastill til sangere, talere, røkere og sportsmenn». Ivar F. Andresen, Dresden N. 5-11-30 (Der «N» står for Neustadt).
Lobsang Chökyi Gyaltsen
Lobsang Chökyi Gyaltsen (tibetansk: བློ་བཟང་ཆོས་ཀྱི་རྒྱལ་མཚན་, Wylie: Blo-bzang Chos-kyi Rgyal-mtshan, født 1570, død 1662) var den fjerde inkarnasjonen av Panchen Lama i Gelug-sekten i tibetansk buddhisme og den første som ble erkjent som Panchen Lama i sin livstid.
Lobsang Chökyi Gyaltsen var den femte Dalai Lamas lærer og allierte. Dalai Lama skjenket klosteret Trashilhünpo i Shigatse til Lobsang Chökyi Gyaltsen og forkynte at han var en inkarnasjon Amitabha Buddha. Da han døde i en alder av 93 år innledet Dalai Lama et søken etter hans inkarnasjon og etablerte med dette Panchen Lama-tradisjonen.
Lobsang Chökyi Gyaltsen var en flittig forfatter og intet mindre enn tre hundre verker er blitt tilskrevet ham.
Portugal under VM i svømmesport 2022
Portugal deltar under VM i svømmesport 2022 i Budapest i Ungarn fra 18. juni til 3. juli 2022.
Valget til Belgias representantkammer 2019
Valget til Belgias representantkammer 2019 ble avholdt 26. mai 2019. Representantkammeret er en del av Belgias føderale parlament.
Størst fremgang opplevde det høyreorienterte Vlaams Belang, deretter miljøpartiet Ecolo og partiet Groen.
Før valget hadde landet en mindretallsregjering ledet av Charles Michel, støttet på partiene Mouveent Réformateur, Open Vlaamse Liberalen en Democraten og Christen Democratisch en Vlaams.
Samme dag ble det avholdt valg til Vallonias parlament, Flanderns parlament og regionen Brussels parlament og parlamentet for det tyske språksamfunnet.
Inger Louise Valle
Inger Louise Valle (1921–2006) var en norsk jurist og politiker (Ap). Hun var forbrukerminister 1971–1972, justisminister fra 1973 til 1979, og kommunal- og arbeidsminister fra 1979 til 1980. Valle var leder av den norske Hovedkomiteen for FNs internasjonale kvinneår 1975. Hun var medlem av Bærum kommunestyre fra 1967 til 1971, og av ulike komiteer og utvalg, blant annet Kjøpslovkomiteen av 1962.
Inger Louise Valle var Norges første forbrukerombudsmann, en stilling hun tiltrådte i 1973.
Valle var datter av skipsreder Jens Andvig og Louise Berg, og mor til professor Jan Grund. Hun var utdannet cand.jur. (1951) og arbeidet ved Norsk korrespondanseskole (1941-1947), i Prisdirektoratet (1942-1958), og i Forbrukerrådet (1958-1971).
William Michael Mulvey
William Michael Mulvey (født 23. august 1949 i Houston i Texas i USA) er katolsk prelat og biskop av Corpus Christi i Texas.
Bakgrunn
Mulvey var seminarist ved Pontifical North American College i Roma fra 1971 til 1976, og studerte ved Angelicum (bakkalaureat i teologi 1974) og ved Gregoriana (lisensiat i teologi 1976).
Prest
William Michael Mulvey ble presteviet på Petersplassen i Vatikanet for bispedømmet Austin den 29. juni 1975 av pave Paul VI.
Biskop av Corpus Christi
Den 18. januar 2010 utnevnte pave Benedikt XVI til biskop av Corpus Christi. Erkebiskopen av Galveston-Houston, kardinal Daniel DiNardo, bispeviet ham den 14. september samme år; medkonsekratorer var erkebiskop av New Orleans, Gregory Aymond, og den emeriterte biskop av Corpus Christi, Edmond Carmody.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Opithes
Utseende
Middelsstore, slanke, mørkbrunlige kortvinger. Antennene er lange og knebøyde med et langt innerste ledd. Hodet er omtrent så langt som bredt med små fasettøyne. Pronotum er amalere enn hodet, betydelig lengre enn bredt, rundet, det er en markert, men ikke spesielt smal "hals" mellom hode og pronotum. Dekkvingene er jevnbrede. Bakkroppen er spoleformet, beina forholdsvis lange.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.
Gammarus goedmakersae
Gammarus goedmakersae er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Zhenkang
Zhenkang (kinesisk: 镇康县; pinyin:  Zhènkāng Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Lincang. I fylket bygges Zhenkang vannkraftverk ut 2011-14.
Befolkningen var på 154,217 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Gundars Osis
Gundars Osis (født 15. juni 1976) er en latvisk terrengsyklist.
Fakultet for informasjonsteknologi og elektroteknikk
Fakultet for informasjonsteknologi og elektroteknikk, kortform IE-fakultetet, ved NTNU ble opprettet 1. januar 2017, som en følge av fusjonen mellom NTNU, Høgskolen i Gjøvik (nå: NTNU i Gjøvik), Høgskolen i Sør-Trøndelag og Høgskolen i Ålesund (nå: NTNU i Ålesund).
Fusjonen trådte i kraft 1. januar 2016, men aktiviteten ved de ulike enhetene fortsatte med små endringer i 2016, samtidig som det ble arbeidet på ulike områder med planer for studier, faglig og administrativ organisering, og kvalitetssikring på alle områder, slik at alt var klart 1. januar 2017.
Alle de seks instituttene som inngikk i Fakultet for informasjonsteknologi, matematikk og elektroteknikk frem til 2017, er i det nye fakultetet integrert med enheter og faggrupper fra tidligere Høgskolen i Gjøvik og Høgskolen i Sør-Trøndelag.
Institutt for IKT og realfag i Ålesund omfatter deler av dagens Avdeling for ingeniør- og realfag. Byggmiljøet ved avdelingen blir del av Institutt for maritime operasjoner ved Fakultet for ingeniørvitenskap.
Ved den nye organiseringen søkes det å oppnå faglig integrasjon, ved at disiplin- og profesjonsmiljøer innen samme fagfelt organisatorisk kommer sammen i nye institutt.
Ingrid Schjølberg er dekan ved fakultetet.
Institutter fra 1. januar 2017
Fakultetet består av sju institutter. Etter fusjonen inngikk også Institutt for allmennfag, som var en videreføring av Institutt for allmennfag, FT. Det ble opprettet for en periode på inntil to år.
Sør-Korea under Vinter-OL 2006
Sør-Korea under Vinter-OL 2006. Førtifire sportsutøvere, tretti menn og fjorten kvinner fra Sør-Korea deltok i ti sporter, aking, alpint, freestyle, hurtigløp på skøyter, kortbaneløp, kunstløp, langrenn, skiskyting, skihopping og skeleton under Vinter-OL 2006 i Torino i Italia. Sør-Korea kom på sjuendeplass med seks gull-, tre sølv- og to sølvmedaljer. Skøyteløperen Lee Bo-ra var Koreas flaggbærer under åpningsseremonien, hun bar Koreas gjenforeningsflagg sammen med Han Jong-in. Deltakere fra både Sør- og Nord-Korea gikk sammen bak flagget.
Hertuginden av Langeais
Hertuginden av Langeais (originaltittel: The Eternal Flame) er en amerikansk stumfilm-drama fra 1922 regissert av Frank Lloyd med Norma Talmadge, Adolphe Menjou og Wedgwood Nowell i hovedrollene og basert på Honoré de Balzacs roman La Duchesse de Langeais fra 1834. Filmen ble vurdert for norsk sensur 01.02.1923.
Yongde
Yongde (kinesisk: 永德县; pinyin:  Yǒngdé Xiàn) er et fylke i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Lincang.
Befolkningen var på 319,326 innbyggere i 1999.
Trigonophorus scintillans
Trigonophorus scintillans er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor, grønnlig gullbasse. Begge kjønn har et flatt, T-formet framspring i pannen (slektsnavnet betyr "trekant-bærer"), på sidene av dette med rundede lapper, og også et rundet framspring som går fra bakhodet forover. Kroppen er ganske fint punktert, uten tydelige punktstriper på dekkvingene.
Utbredelse
Arten lever i Sikkim.
Gammarus longipedis
Gammarus longipedis er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Den er ikke funnet i norske farvann eller i nordlige Atlanterhavet.
MF «Bastø II»
MF «Bastø II» er en pendelferge i eie av rederiet Bastø Fosen som trafikkerer fergesambandet Moss–Horten. MF «Bastø II» har plass til cirka 550 passasjerer og 200 personbilekvivalenter. Bastø II ble bygget om fra 2. september 2016 til 17. oktober 2016 med ny motor og ny kafeteria og nytt skumslokkningsanlegg for økt kapasitet av vogntog med farlig gods.
Fergen har en hovedmotor.
Liste over flaggbærere for Hellas under OL
Liste over flaggbærere for Hellas under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Hellas' flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Lars Gyllensten
Lars Gyllensten (født 12. november 1921 i Stockholm, død 25. mai 2006 ) var en svensk forfatter og lege. Han var professor i histologi ved Karolinska Institutet.
Han ble innvalgt i Svenska Akademien 26. mai 1966 og inntrådte på stol nummer 14 etter Ragnar Josephson 20. desember samme år. Han var dets faste sekretær i årene 1977–1986. Han var medlem av Svenska Akademiens Nobelkommitté (1968–1987), medlem av Nobelstiftelsen fra 1979, ordfører for den (1987–1993) og æresmedlem av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien.
Fengqing
Befolkningen var på 420,594 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
MS «Svartfoss»
MS «Svartfoss», tidligere MS «Kristian With» er et stykkgodsskip som ble bygget i 2005 på Vaagland Båtbyggeri AS som byggenummer 136. Skipet ble levert til Egil Ulvan Rederi 12. november 2005. Kun en uke senere solgte Egil Ulvan Rederi skipet til det islandske rederiet Eimskip. Skipet fikk navnet det bærer i dag, MS «Svartfoss». MS «Svartfoss» har en lengde på 79,9 meter og en bredde på 16 meter. Skipet er en reefer av typen MM 80.
Skipets er utstyrt med en MAN B&W Diesel motor av typen 9L27/38-VBS som har en ytelse på 3060 kW ved 800 omdreininger i minuttet. Fartøyets toppfart er 17,5 knop, og det har en servicefart på 16 knop. Skipet kan laste og losse ca. 200 tonn per time. MS «Svartfoss» har en lastekapasitet på 1800 paller og 14 stykk 40' (fot) containere på dekk.
Eksterne lenker
__INGENINNHOLDSFORTEGNELSE__
Kalimba
Kalimba er et musikkinstrument som har røtter i Afrika. Det finnes flere varianter, men de fleste bygger på en solid bunnplate etter en konstruksjon av tre. Instrumentet finnes også under navnene: likembe, gogo, mbira og sansa.
Lofoten Tørrfiskmuseum
På det tidligere fiskeværet og nåværende turistsenteret Å finnes også Norsk Fiskeværsmuseum.
Lister over stortingsrepresentanter
Lister over stortingsrepresentanter på norske Storting fra 1814 til idag.
Dinocephalia (insekt)
Dinocephalia er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Små, avlange, sylindriske, mørke praktbiller, dekkvingene med metallisk glans. Oversiden er fint, kort hårete. Hodet er rundet, fasettøynene middels store og ovale.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Systematisk inndeling
Nsvnet Dinocephalia brukes også om en gruppe utdødde krypdyr i gruppen Therapsida.
Gammarus pseudoanatoliensis
Gammarus pseudoanatoliensis er en art i slekten Gammarus innenfor familien Gammaridae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder.
Den er ikke funnet i norske farvann eller i nordlige Atlanterhavet.
Liste over olympiske medaljevinnere i padling (menn)
Liste over olympiske medaljevinnere i padling inneholder samtlige mannlige padlere som har tatt en olympisk medalje i padling.
Open Castilla y León
Open Castilla y León er en profesjonell tennisturnering som blir spilt på hardcourt. Den er en del av Challenger-touren, og ble opprettet i 1986.
Den blir spilt hvert år i Segovia i Spania.
Cross Purposes
Cross Purposes er det syttende studioalbumet til det britiske heavy metal-bandet Black Sabbath.
Albumet ble utgitt av I.R.S. Records i januar 1994. Tony Martin var tilbake som vokalist, og ny trommeslager var Bobby Rondinelli.
Robert I av Skottland
Robert I, eller Robert Bruce, (Robert de Brus på normanner-fransk og Roibert a Briuis på middelalder-gælisk, på moderne engelsk oftest kjent som Robert the Bruce) (født 11. juli 1274, død 7. juni 1329) var konge av Skottland i tiden 1306–1329.
Robert Bruce var en av de mest berømte krigerne i sin generasjon, og han ledet Skottland gjennom den skotske uavhengighetskrig mot England. Hans krav til kronen var å være tipp-tipp-tipp-oldebarn av kong David I av Skottland. Robert Bruce regnes som en av de store kongene i Skottlands historie, en heltekonge som beseiret England i det berømte slaget ved Bannockburn. Minnesmerker over Robert Bruce finnes over hele Skottland og portrettet av ham er på landets pengesedler.
Bakgrunn
Robert Bruce, som var av normannerslekt, ble født som første sønn av Robert Bruce, 6. lord av Annandale, og Marjorie av Carrick, 3. grevinne av Carrick, datter av Niall, 2. jarl av Carrick. Hans mor var etter alle mål en formidabel kvinne som etter sigende holdt Robert Bruces far i fangenskap inntil han gikk med på ekteskap!
Fra sin mor arvet Robert Bruce det gæliske jarldømmet Carrick og fra sin far en kongelig arverett til den skotske tronen.
Selv om hans fødselsår er kjent er fødestedet mindre sikkert; det var sannsynligvis Turnberry Castle i Ayrshire, men Lochmaben i Dumfriesshire har også vært nevnt.
Vi vet lite om Robert Bruces første år. Han ble sannsynligvis sendt til fostring hos en lokal familie slik som skikken var. Vi kan anta at han ble oppdratt til å tale alle språk som ble krevd av hans klasse og nasjon; skotsk gælisk, normannerfransk, latin og sannsynligvis også engelsk. Som enhver ung mann fra adelsstanden ble han også opplært i kampsport, særlig rideferdighet og kunnskap til å mestre lanse, sverd og øks.
Robert Bruce så utfallet av «Den store saken» (The Great Cause) i 1292 som meget urettferdig ved at den skotske kronen ble gitt til Bruce-families største rival, John Balliol. I hans øyne forhindret det hans egen familie å innta sin rettmessige plass på tronen. Bruce-familiens genealogi til det skotske kongehuset er som følger:
Rett etter avgjørelsen besluttet hans bestefar, Robert Bruce, 5. lord av Annandale, som krevde den skotske trone, å overgi lordtittelen til Robert de Brus, Bruces far. Robert de Brus hadde allerede avgitt jarldømmet Carrick til sin sønn, Robert Bruce, på den dagen hans kone døde i 1292. Bitter på grunn av tapet av tronen konspirerte både far og sønn med kong Edvard I av England mot John Balliol. I april 1294 hadde den unge Bruce fått kongelig tillatelse til å besøke Irland for ett og halvt år, og det sier noe om Bruce, han fikk tillatelsen på grunn av den lojalitet han hadde vist den engelske kongen.
I 1295 giftet Robert Bruce seg med sin første kone, Isabella av Mar, datter av Donald, 6. jarl av Mar. Isabella døde beklageligvis innen et år, etter å ha født deres eneste barn, Marjorie Bruce. Marjorie ble senere gift med Walter Stewart, 6. High Steward av Skottland, og fødte ham den framtidige konge Robert II av Skottland.
Begynnelsen på den skotske uavhengighetskrig
I august 1296 hadde Robert Bruce og hans far sverget lojalitet til Edvard I av England ved Berwick, og eden ble gitt på nytt ved Carlisle. Likevel brøt unge Bruce eden ved å delta i det skotske opprøret det påfølgende året. Sommeren 1297 ble det sendt et hastebrev til Bruce som ga ham ordre om å undergi seg kommandoen til Edvards stedfortreder John de Warenne, 7. jarl av Surrey, men istedenfor å adlyde herjet Bruce og hans soldater de landområder som Edvard kontrollerte.
Den 7. juli ble Bruce og hans tilhengere tvunget til gå med på en traktat som har blitt kalt for «Kapitulasjonen ved Irvine». Konklusjonen var at den skotske adelen ikke skulle være nødt til å delta i engelsk krigføring på kontinentet og de ble i tillegg benådet for sitt voldelige opprør. Samtidig måtte de atter sverge dyrt og hellig på å være tro mot den engelske tronen. For å være sikker på at eden ble overholdt krevde kong Edvard Robert Bruces eneste barn som gissel, og hun ble gitt til James Stewart, biskop av Glasgow, og Sir Alexander Lindsay som garanti inntil videre.
På skotsk side
Kort tid etter slaget ved Stirling Bridge synes det som om Robert Bruce atter en gang var på sine landsmenns side; Annandale var blitt herjet og Bruce brente deretter den engelskkontrollerte festningen Ayr ned til grunnen. Da Edvard I returnerte til England etter å ha seiret i slaget ved Falkirk, ble Bruce-familiens eiendommer ved Annandale og Carrick gitt til Edvards tilhengere.
Etter nederlaget ved Falkirk gikk William Wallace av som Vokter av Skottland, og ble etterfulgt av Robert Bruce og John Comyn som delte vervet. Vokterne var rivaler og hadde problemer med å samarbeide. John Comyn, ofte kalt for «Røde Comyn» for å skille ham fra hans far som tilsvarende ble kalt for «Sorte Comyn», var tilhenger av John Balliol, og inngiftet i Balliol-familien. I 1288 ble William Lamberton, biskopen av St. Andrews, utpekt til å være tredje Vokter av Skottland for å opptre som nøytral og holde fred mellom Bruce og Comyn. Det påfølgende året forlot Bruce posisjonen som Vokter og ble etterfulgt av Sir Ingram de Umfraville. I mai 1301 gikk også de Umfraville, John Comyn og William Lamberton av som felles Voktere og ble etterfulgt av Sir John de Soulis som holdt posisjonen alene. Soulis ble utpekt hovedsakelig fordi han ikke var part i striden mellom familiene Bruce og Comyn. Han gjorde fornyet innsats for å få John Balliol tilbake på den skotske tronen.
På engelsk side
I juli satte Edvard I av England i gang sin sjette felttog inn i Skottland. Selv om han erobret Bothwell og festningen Turnberry Castle, klarte han ikke å svekke skottenes motstandsevne i vesentlig grad. I januar 1302 ble partene enige om ni måneders våpenhvile. Det var på denne tiden at Robert Bruce ga seg inn under Edvard I, sammen med andre adelsmenn, til tross for at han hadde vært på parti med patriotene. Det er mange grunner til at hans skiftet side; en av grunnene kan ha vært at Bruce fant det avskyelig og hensiktsløst å se sine tilhengere, familie og arv bli ofret til fordel for John Balliol.
Det verserte også rykter om at Balliol ville komme tilbake til Skottland med en fransk hærstyrke og igjen innta den skotske tronen. Soulis støttet Balliol, det samme gjorde mange andre adelsmenn, men for Bruce og andre betydde det at de ville miste alle sjanser til selv å sikre seg tronen. I tillegg var Robert Bruces far gammel og syk, og muligens ønsket han at hans sønn skulle søke fred med Edvard I, ettersom han var overbevist om England til slutt ville seire over skottene. Om opprøret feilet og hans sønn sto på feil side, ville han miste alt; titler, landområder og sannsynligvis også livet. Edvard ville på dette tidspunktet også ha behov for å ha skotske adelsmenn som Bruce som allierte, ikke som fiender. Edvard I av England var truet av å bli både lyst i bann av paven samtidig som trusselen om en fransk invasjon var overhengende.
Likevel, til tross for den nylige lojalitetseden, kan det noteres at Robert Bruce i mars 1302 sendte et brev til munkene ved klosteret i Melrose der han trekker sin støtte til den engelske kongen i tvil. Bruce unnskyldte seg for at han hadde krevd munkene til tjeneste for hæren selv om det ikke hadde vært et nasjonalt behov for det. Bruce forsikret deretter at han «aldri igjen» ville kreve at munkene tjenestegjorde unntatt om det var til fordel for «en felles hærstyrke for hele kongeriket» til nasjonalt forsvar.
Gift igjen
Robert Bruce giftet seg igjen med sin andre kone dette året. Elizabeth de Burgh var datter av Richard Og de Burgh, 2. jarl av Ulster. Med Elizabeth fikk han fire barn; David II, John, Matilda, og Margaret (som ble gift med William, jarl av Sutherland).
Ny engelsk invasjon
I 1303 invaderte Edvard I av England igjen Skottland, og nådde Edinburgh før han marsjerte til Perth. John Comyn den Røde, som igjen tjenestegjorde som Vokter, hadde ikke noe håp om å kunne beseire den mektige engelske hæren. Edvard forble i Perth til juli før han fortsatte til Dundee, opp østkysten til Montrose og Brechin, og videre til Aberdeen som han nådde i august. Derfra marsjerte han gjennom området Moray før han fortsatte til Badenoch, og fulgte deretter samme veg tilbake sørover, til han kom til Dunfermline.
Med Skottland effektivt undertrykt overga alle ledende skotter seg til Edvard i februar 1304, unntatt William Wallace. Betingelsene for overgivelse ble forhandlet fram av John Comyn; de skotske lovene og deres friheter skulle forbli som de hadde vært under Alexander III av Skottland.
Hemmelig pakt
Den 11. juni 1304, etter å ha vært vitne til skottenes tapre innsats da Edvard seiret ved slaget ved Stirling Castle, besluttet Robert Bruce og William Lamberton å danne en hemmelig pakt med hverandre i «vennskap og allianse mot alle menn». Pakten besto i et samarbeid for å få Bruce til å bli den neste kongen i Skottland. Om en av dem brøt pakten skulle han skylde den andre en sum av 10 000 pund. Selv om begge hadde overgitt seg til engelskmennene var pakten et bevis på deres dype patriotisme og forpliktelse til å bevare Skottland og skotsk frihet. De var nå fast bestemt på å bruke all sin tid på å oppfylle pakten inntil den aldrende engelske kongen døde.
Nå som Skottland var forsvarsløs ville Edvard I få landet oppslukt og svelget av England. Den skotske adelen hadde igjen hyllet ham, og det var blitt etablert et styre som valgte ut de som senere samme år skulle møte det engelske parlamentet for å etablere regler for regjeringen av Skottland. Til tross for de skotter som deltok så var det engelskmenn som hadde den virkelige makten. Jarlen av Richmond, Edvards nevø, var den som ble utpekt til å lede den underordnede regjeringen av Skottland.
Mens dette skjedde ble William Wallace endelig tatt til fange i nærheten av Glasgow og brutalt henrettet den 23. august 1305. Edvard I trodde han ble kvitt en plagsom opprører en gang for alle, men isteden gjorde han Wallace til en martyr, en ‘større-enn-livet’ patriotisk helt for skottene. Istedenfor å avgjøre «det skotske spørsmålet» en gang for alle hadde Edvard skapt et uforsonlig fiendskap som ville spøke for ham resten av livet.
Bannlyst og kronet som skottenes konge
I september 1305 hadde Edvard beordret Robert Bruce, som jarl av Carrick og nå også som 7. lord av Annandale, til husarrest på slottet i Kildrummy Castle, for «å holde på ham til han er villig å svare for seg», hvilket tydet på at Edvard mistenkte at Robert Bruce ikke var helt til å stole på og muligens konspirerte bak hans rygg. Bruce som hadde manøvrert både fram og tilbake mellom skotsk og engelsk lojalitet var effektivt blitt gjort maktesløs. John Comyn betalte derimot en bot til den engelske kongen og beholdt sin bevegelsesfrihet, eiendommer og sin betydelige politiske makt. At Edvard I ikke viste noe tegn til å belønne Bruce var kanskje den viktigste grunnen til at han kom til å satse alt på å bli skottenes neste konge.
Bruce kontaktet Comyn og sa at den beste måten for å hindre framtidige vanskeligheter, gjeninnføre adelens tapte privilegier, og alle skotters frie rettigheter, var at de måtte komme til en enighet med hverandre. Han ga valget mellom to muligheter; hvis Comyn skulle regjere Skottland, skulle Bruce overta alle hans eiendommer som kompensasjon, og i motsatt fall, hvis Bruce ble konge, skulle Comyn overta Bruces landområder som kompensasjon. Men, av ukjente grunner, kanskje for å ødelegge for sin rival, avslørte Comyn konspirasjonen for Edvard I. Robert Bruce, som på denne tiden var ved det engelske hoffet, måtte flykte hals over hode til Skottland.
John Comyn må dø!
For Robert Bruce var ikke Comyn kun en brysom rival, han var også et hinder for at Bruce kunne nå sine mål. Den 10. februar 1306 sendte han sine to brødre, Thomas og Nigel, fra festningen i Lochmaben til Comyns festning i Dalswinton, kun rundt 15 km unna, for å be ham møte seg i Dumfriers for å diskutere deres tidligere samtale. Bruce møtte Comyn i Greyfriars-kirken (forøvrig bekostet av John Balliols mor Devorguilla 30 år tidligere!). I løpet av samtalen steg aggresjonen mellom de to mennene.
Historikerne kjenner ikke til hva som ble sagt, men antar at Bruce konfronterte Comyn med hans forræderi. Comyn nektet for dette og da dro Bruce i raseri dolken og stakk ned sin rival. Bruce løp opphisset ut av kirken mens hans ledsagere gikk inn, fant John Comyn såret og blødende foran alteret, men fortsatt i live. Bruces tilhengere sørget for å få ham drept – «gjøre det sikkert», som det ble sagt siden. Da Comyns onkel kom springende til drepte de ham også.
Kronet som konge av Skottland
Robert Bruce og mennene hans overfalt og tok den engelske garnisonen Dumfries Castle. Bruces hærstyrke red nordover og møtte en ung mann ved navn James Douglas hvis far og bestefar hadde dødd kjempende mot England. Bruce hadde ikke allmenn støtte i Skottland, men det skulle endre seg. Douglas var blitt sendt av William Lamberton, biskopen i St. Andrews, og som mange skotter som hadde fått hus og hjem brent ned av engelskmennene støttet han Bruces sak. Denne mannen skulle ganske raskt bli en av Bruces viktigste allierte, kjent og fryktet av engelskmennene som «Svart-Douglas». Bruce kalte ham «Den Gode Sir James».
Kun seks uker etter drapet på Comyn ble Robert Bruce kronet som skottenes konge under navnet Robert I av Skottland på kroningsstedet Scone Abbey den 25. mars foran «de fire biskoper, fem jarler og folket i landet». Kroningen skjedde i all hast. En tynn krans av gull ble laget for å representere Skottlands gamle krone som Edvard I hadde røvet med seg til England. Tradisjonelt var det jarlen av Fife som i alle år hadde hatt privilegiet å krone kongen, men den nåværende jarlen, Duncan MacDuff, 8. jarl av Fife, gift med Mary de Monthermer, niesen til Edvard I, og var således på engelsk side og nektet å foreta seremonien. Hans søster derimot – Isabella, grevinne av Buchan, som i tillegg var gift med den avdøde John Comyn, utøvde seremonien på vegne av sitt Hus, og geleidet Robert Bruce til hans kroning i henhold til de gamle tradisjoner.
Robert Bruce var blitt skottenes konge, men uten et kongedømme. Alle anstrengelsene i begynnelsen ble katastrofale feilskjær inntil Edvard I døde. Da endret alt seg.