cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Det er greit for meg
Handling
Vi følger Audun og Arvid gjennom tida på gymnaset på begynnelsen av 1970-tallet, fram til de går i sitt nittende år. Arvid er blitt politisk bevisst, går med FNL-merke og heiser FNL-flagget i skolegården. Audun slutter seg aldri til noen politisk bevegelse; likevel har han en glassklar klassebevissthet, og er aldri i tvil om hvilken klasse han hører hjemme i. Særlig ser han ut til å nære et hat til prester. To ganger i løpet av handlinga må han møte en prest på nært hold. Den ene gangen er i begravelsen til lillebroren, som femten år gammel tjuvlåner en bil, kjører i vannet og drukner. Den andre gangen er på slutten av historia, i farens begravelse. Etter at kona og ungene flytta, har han levd som loffer og uteligger i skogene omkring Oslo, og ved en anledning har han prøvd å ta kontakt med Audun, men er bryskt blitt avvist. To hundekjørere finner han død av kullosforgiftning i ei plankehytte i nærheten av Lilloseter, og Audun mottar budskapet uten større sorg. Når han bryter sammen i begravelsen, kan det like gjerne være innestengt sorg etter brorens død som velter opp.
Joseph Li Daonan
Joseph Li Daonan (født 1902 i Ankiu i Suizhou i Hubei i Kina, død tidlig i 1970-årene) var en katolsk biskop av Puqi i Hebei i Kina. Han ble den første kinesiske biskop som – etter betydelig press – ordinerte nye biskoper etter de kinesiske kinesiske myndigheters ønske men uten pavelig mandat.
Biografi
Han ble presteviet den 15. august 1936. Han ble utnevnt til biskop av pave Pius XII den 17. mai 1951 og bispeviet 24. juni 1951 for Puqi av Giuseppe Maurizio Rosà, biskop av Hankou i provinsen Hebei.
Den 13. april 1958 var biskop Li Daonan hovedkonsekrator da prestene Bernardine Dong Guangqing og Mark Yuan Wenhua ble bispeviet i katedralen i Hankou, ikke langt fra Hankou. Han ble assistert i konsekrasjonen av erkebiskop Francis Wang Xueming av Suiyuan (Hohhot) i Indre Mongolia og av biskop Alois Li Boyu av Zhouzhi i Shaanxi.
Med dette begynte en lang rekke bispevielser organisert av den kinesiske patriotiske katolske forening men ikke anerkjent av paven i Roma. På kirkens språk var slike ordinasjone «illegitime». I kirkeretten skjelnet man slik: Bispevielsene var illegitime, men dem som ble ordinert ble sakramentalt «gyldig» bispeviet – det vil si: De var biskoper. Spørsmålet var imidlertid om de, og de ordinertende biskoper, var ekskommuniserte. Det ble fra Roma sdvart om at dette ville etter kirkeloven bli konsekvensen, men det ble i ettertid ikke fastslått at de var ekskommunisert. Årsaken var at man fra Roma ikke hadde mulighet for blant annet å ta stilling til hvor presset de involverte var, og hva slags intensjoner i forhold til den kirkelige enhet de hadde.
Da meldingen om bispevielsene nådde Roma, skrev pave Pius XII encyklikaen «Ad apostolorum principis» med kommunismen og kirken i Kina som sitt tema, og her avviste han bispevielsene og gjentok at det tilkom paven alene å foreta bispeutnevnelser. Det kinesiske regjering svarte med å beordre den kinesiske katolske kirke til ikke å holde kontakt med Roma. Det ble til og med lagt til et spørsmål i tjenesteeden som ble avlagt under bispevielser, som hadde til hensikt at kandidaten skulle avvise enhver styring fra paven.
Biskoper, prester, søstre og legfolk som nektet å føye seg etter det nye regjeringsstyrte kirkesystemet ble sendt til fengsel og arbeidsleirer. Skillet mellom «patriotiske» og «Roma-lojale» katolikker vokste.
Den 16. august 1959 var biskop Li igjen hovedkonsekrator ved to bispevielser uten pavelig mandat: Anthony Tu Shihua av Hanyang i Hebei og Paul Francis Zhang Mingqian av Yichang i Hebei.
Frem til 1962 hadde antallet «patriotisk» ordinerte biskoper kommet opp i 42, mens den som var utnevnt av Pavestolen og fremdeles bafant seg i Fastlands-Kina var sunket til rundt 20.
Biskop Li døde under kulturrevolusjonen, tidlig i 1970-årene.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Det er greit for meg
Handling
Audun gjør det brukbart på skolen; han er en oppvakt gutt som ikke er uinteressert i å lære. Særlig er det litteratur som opptar han, han sluker Jack London, Maksim Gorkij og Ernest Hemingway, og drømmer om en gang sjøl å kunne skrive som dem. Forfatter blir han imidlertid ikke; når han bryter over tvert og slutter på gymnaset i tredje klasse, er det for å bli industriarbeider. Han blir ansatt på et trykkeri, og forfatteren gir en levende og troverdig skildring av arbeidet ved trykkerimaskinene og av det sosiale livet på en industriarbeidsplass.
Pak Gen oljekraftverk
Pak Gen oljekraftverk  er et oljekraftverk i Pakistan. Det har en installert produksjonskapasitet på 365 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1989, og stod ferdig i andre halvdel av 1990-tallet. Brenselkilden er olje. Operatørselskapet er AES Power Corp, som selger kraften på 30-års-avtaler med det statlige duopol-selskapet WAPDA.
Kjøpekontrakt
Det er også en kjøpekontrakt når partene bare avtaler muntlig et kjøp, og rettsreglene er stort sett de samme for skriftlig og muntlig avtalte kjøp.
For forbrukerkjøp gjelder «forbrukerkjøpsloven». For kjøp av fast eiendom gjelder «avhendingsloven». Forøvrig gjelder «kjøpsloven».
En kjøpekontrakt vedrørende fast eiendom kan kreves tinglyst.
Kjøpekontrakter for ytelser og leveranser i forbindelse med bygge- og anleggsarbeider, kalles gjerne byggekontrakter, entrepriseavtaler o.l.
Kjøpekontrakter for tjenester fra tjenesteleverandører som advokater, arkitekter, rådgivende ingeniører og andre konsulenter, kalles ofte oppdragsavtaler.
Crayon Group Holding
Crayon (ose: CRAYON) er et norsk børsnotert IT-selskap som ble etablert i 2011 gjennom en sammenslåing av selskapene Crayon Group AS og Inmeta ASA. Selskapet sin hovedvirksomhet består av rådgiving innenfor optimalisering av programvarekostnader, skytjenester, IT-drift, og kunstig intelligens. Selskapet har hovedkontor på Nydalen i Oslo, og har over 3300 medarbeidere i 45 land. Crayon Group er Norges tredje største IT-selskap med en samlet omsetning på 26,4 mrd NOK i 2021. Melissa Mulholland er administrerende direktør i Crayon Group fra august 2021. Selskapet spesialiserer seg på teknologi fra blant annet Microsoft, Google, Amazon Web Services, IBM, og Oracle.
Inmeta Consulting
Inmeta Consulting AS er et norsk IT-konsulentselskap som ble etablert i 1993, med kontorer i Oslo, Trondheim og Hamar. Selskapets forretningsområder er systemutvikling, datainnsikt, brukeropplevelse, skyintegrasjon og prosjektledelse. Inmeta hadde 200 ansatte i 2021.
Alois Li Boyu
Alois Li Boyu (født 3. juni 1908 i landsbyen Weiqi i fylket Hu i Shaanxi i Kina, død 8. februar 1980) var en katolsk biskop av Zhouzhi i provinsen Shaanxi i Kina.
Crayon Group Holding
Sponsoravtaler
Crayon har vært generalsponsor av Vålerenga Hockey siden 2020. Rune Syversen, en av Crayon sine grunnleggere, ble som spiller seriemester med Vålerenga i sesonger 1995/1996.
Alois Li Boyu
Bakgrunn
Han kom fra en katolsk landsby som ble kristnet rundt år 1800. Weiqis landsbykirke ble bygd under Qing-dynastiet, men ble ødelagt av rødegardister under kulturrevolusjonen. En ny kirke ble reist i nærheten senere.
Biskop
Li Boyu ble bispeviet i Fengxiang i august 1951 med biskop Anthony Zhou Weidao som hovedkonsekrator.
Han ble en av de biskoper som i 1958 så seg nødsaget til å samarbeide med den kinesiske patriotiske katolske forening som arbeidet for å videreføre den katolske kirke i Kina på en måte som utelukket «innblanding» fra paven, og som var til nytte for det kinesiske kommunistpartis ledelse av landet. Han var medkonsekrator i Hankou da de første to biskoper ble ordinert uten pavelig mandat, og var senere hovedkonsekrator for fader Li Shengxue, som ble biskop den 26. mars 1959.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Olav Bjortomt
Stein Olav Bjortomt (født 13. desember 1978) er en britisk journalist og historiker. Han vant Verdensmesterskapet i quiz i 2003.
Bjortomt er journalist for avisen The Times i London, og har laget de daglige spørsmål og svar (quiz'ene) siden sommeren 2005. I 2001 vant han prisen The Guardian's overall Student Journalist of the Year award. Han har utdannelse innen historie fra University of Nottingham, og en Mastergrad innen avisjournalistikk fra Nottingham Trent University.
Time Out beskrev han som «former child quiz prodigy and a rising star of the quiz world».
Bjortomt har stilt opp i quiz showet Fifteen to One fire ganger, og ble nummer to i 2002. Han var kaptein på quiz-laget til University of Nottingham, og tok laget til kvartfinalen i BBCs University Challenge vinteren 1999/2000. Da han stilte i Channel 4 sitt quiz show Grand Slam i 2003, ble han beskrevet av kommentatoren James Richardson som «Wayne Rooney of the quiz world».
I 2007 var Bjortomt igjen med i The National Lottery People's Quiz, og ble der den første deltakeren som kvalifiserte seg til finalen med 97 prosent korrekte svar.
10. oktober 2008 var han med på quiz-konkurransen Mastermind, og skåret åtte poeng på spørsmål om West Indies Test cricket, fjorten poeng i general knowledge, og kom til slutt på andreplass.
Henrik Ellefsen
Henrik Andreas Leo Ellefsen (født 1971), senere kjent under navnet Henrik Onarheim, er en norsk bedrageridømt forretningsmann, som er kjent som en av de domfelte i T5PC-saken, der han ble idømt tre og et halvt års fengsel for sin sentrale rolle i pyramidespillet. Han beskrives av Nettavisen som finansakrobat og konkursrytter, og har tidligere vært aksjemegler i Alfred Berg og Aker Fonds ASA. Han var den av de T5PC-dømte som fikk strengest fengselsstraff. Etter å ha sonet fengselsstraffen flyttet Ellefsen til Roskilde. Ellefsen grunnla senere selskapet LXCCoin Ltd. som oppgav at det utviklet en kryptovaluta, og som nå heter Nxchain.
T5PC og bedrageridom
Han er sønn av finansmannen Harald Ellefsen, og er kjent som en av bakmennene i pyramideselskapet T5PC. Han ble 21. desember 2007 dømt til fengsel i tre år og seks måneder, hvorav seks måneder betinget og tre år ubetinget, for sin rolle i T5PC-svindelen. Ellefsen ble dømt for grov økonomisk utroskap og brudd på regnskapsloven. Retten valgte også å inndra 3,6 millioner kroner. Ellefsen ble dessuten fradømt retten til å drive næringsvirksomhet i fem år. Hans far, Harald Ellefsen, ble frikjent i den samme saken. I dommen fra Oslo tingrett går det frem at Henrik Ellefsen var en sentral person i T5PC-systemet, som styreformann i PWR Charge, som ifølge dommen ble brukt for å tappe penger fra T5PC. Han var også daglig leder i Exente Securities ASA, som ble solgt fra faren Harald Ellefsen til T5PC.
I Borgarting lagmannsrett ble Ellefsen i 2010 dømt til 3 år og seks måneders fengsel, herav 2 år betinget og 18 måneder ubetinget, til inndragning av 3 641 430 kroner til fordel for statskassen og til tap av rettigheter til å drive selvstendig næringsvirksomhet og retten til å være daglig leder eller å ha annen ledende stilling i noe selskap, og til å være styremedlem i noe selskap. Ellefsens anke over bevisbedømmelsen under skyldspørsmålet ble nektet fremmet, og lagmannsretten tok primært stilling til straffeutmålingen.
Bokprosjekt
Under en razzia hos T5PC i 2004 fant Økokrim et bokmanuskript skrevet av Henrik Ellefsen, med tittelen T5PC til tross for bedre vitende – en sann historie om håp og grådighet. Deler av manuskriptet ble presentert som bevismateriale i retten, og Ellefsen uttalte at han ønsket å gi ut boken. I utdrag fra boken som ble lest opp i retten hadde Ellefsen blant annet skrevet: «Man har startet en pyramide, og tullingene har strømmet til». Han beskrev en verden der T5PC-toppene fråtset i en vanvittig luksus – med kokain, prostituerte, rådyre hoteller og limousiner – bekostet av «80 000 rundlurte mennesker». Videre: «Vi var flokken som satt på gullkalven, og T5PC-medlemmene var tullingene som danset rundt. Vi skålte og skrålte, og var skikkelig internasjonale konger» og «1500 duster sto på stolene sine og sang 'We are the World'».
Macapá
Macapá er delstatshovedstad og en kommune i delstaten Amapá i nordregionen av Brasil. Gruvedrift og eksport av tømmer er viktige næringsveier for byen.
Macapá ligger nesten eksakt på ekvatorlinjen.
Micheline Lannoy
Micheline Lannoy (født 31. januar 1925) er en belgisk tidligere kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Lannoy ble olympisk mester i kunstløp under Vinter-OL 1948 i St. Moritz. Sammen med Pierre Baugniet vant hun konkurransen i parløp.
Hun ble også verdensmester i kunstløp to ganger, 1947 og 1948, i parløp sammen Pierre Baugniet.
Lal Pir oljekraftverk
Lal Pir oljekraftverk  er et oljekraftverk i Pakistan. Det har en installert produksjonskapasitet på 326 MW. Anlegget ble påbegynt omkring 1989, og stod ferdig i andre halvdel av 1990-tallet. Brenselkilden er olje. Operatørselskapet er AES Power Corp, som selger kraften under 30-års-avtaler med det statlige duopol-selskapet WAPDA.
Ålandstidningen
Ålandstidningen (Åland) er en dagsavis for Åland som kommer ut i Mariehamn. Avisen ble grunnlagt i 1891 og var talerør for kampen for gjenforening med Sverige. Avisen var lenge Ålands eneste dagsavis og hadde derfor en sterk innflytelse på opinionsdannelsen.
Ålandstidningen har nå fått konkurranse fra avisen Nya Åland, men Ålandstidningen er fortsatt landskapets største avis med et opplag på rundt 9,800 eksemplarer. Avisen kommer ut seks dager i uken. Nyhetene publiseres også på avisens nettside. Avisen eies av Ålands Tidnings-Tryckeri Ab.
Røyken
Røyken er en tidligere kommune i Buskerud og en bygd i Asker kommune i Viken. Røyken utgjør den nordre delen av halvøya Hurumlandet. Vest for halvøya og Røyken ligger Drammensfjorden og Drammen kommune, i øst ligger Oslofjorden med sjøgrense til kommunene Nesodden og Frogn. Kommunen ble slått sammen med kommunene Asker og Hurum til Asker kommune fra 1. januar 2020. Røyken lå frem til 1. januar 2020 i det tidligere Buskerud fylke. Røyken grenser i nord til bygdene Lier og Askerbygda og i sør til Hurum.
Ifølge O. Rygh er den gammelnorske formen av navnet Hraukvin, en sammensetning av vin og (h)raukr), det vil si en kjegleformet stabel eller dynge (for eksempel av torv).
Europavei 134, tidligere Riksvei 23, går gjennom Røyken fra E6 i Follo, via Oslofjordtunnelen og videre til E18 i Lier.
Jernbanestrekningen Spikkestadlinjen (Spikkestad-Lillestrøm) går gjennom Røyken. Langs jernbanestrekningen ligger jernbanestasjonene Røyken stasjon og Spikkestad stasjon.
Personer fra Røyken kalles røykenbøringer.
Verneområder
Verneområder i Røyken kommune (alfabetisk):
Historie
Røyken kommune ble opprettet i 1837 i forbindelse med formannskapslovene, med utgangspunkt i Røyken prestegjeld. Folkemengden i 1835 var 1814 og i 1845 var det 1982 innbyggere i kommunen.
Kommunegrensene har vært så å si uforandret siden etableringen, med unntak av boligfeltet Rødsåsen med ca 70 innbyggere som ble overført til Asker kommune 1.1.1996.
Kommunen opphørte ved utgangen av 31. desember 2019 som et resultat av sammenslåingen av kommunene Asker, Hurum og Røyken til den nye store kommunen Asker.
Kommunereformen
I forbindelse med kommunereformen inngikk Røyken kommune avtale med Asker og Hurum kommuner om sammenslåing. Den nye kommunen skulle hete Asker, administrasjonssted skulle være i Asker, og sammenslåing ble vedtatt til 1. januar 2020. Den nye kommunen fikk ved opprettelsen drøyt 90 000 innbyggere og bli den 6. største i innbyggertall (med dagens kommuner).
Torsdag den 16. juni 2016 vedtok kommunestyret i Røyken å søke om en sammenslåing med Asker og Hurum med 24 stemmer for (H, V, FrP, KrF og Ap) og 3 mot (MDG og SV).
Nye Asker blir en del av det nye fylket Viken som inneholder de tidligere fylkene Buskerud, Akershus og Østfold.
Utdanning
Røykens ungdomsskoler omfattet skolene Fagertun alternative opplæringssted, Røyken ungdomsskole, Slemmestad ungdomsskole og Spikkestad ungdomsskole.
Viderergående opplæring var tilgjengelig på Røyken videregående skole, samt skoler i Drammen.
Næringsliv
Røyken hadde i all hovedsak mindre næringsvirksomheter. Tidligere var Norcems sementanlegg på Slemmestad en av de større næringsvirksomhetene. Landbruk var det fortsatt en del av i Røyken. Follestad Næringspark langs E 134 var fortsatt under utbygging, og har gitt muligheter for etablering av mellomstore bedrifter.
Oslo Kontrollsentral, som har ansvar for det kontrollerte luftrommet over Øst-Norge, ligger i den tidligere kommunen, ikke langt fra Røyken sentrum.
Aktiviteter
I Røyken ligger flere store friluftsområder, bl.a. Kjekstadmarka og Villingstadåsen. Det er etablert kyststi langs kysten av Oslofjorden. Røyken har flere badeplasser både ved Oslofjorden og Drammensfjorden. I 2017 åpnet Røykenbadet, et folkehelseanlegg på 9000 kvadratmeter. Røykenbadet inkluderer flere badebasseng, treningssenter, klatreanlegg, helsebygg og kafeteria.
Jannis Bäcker
Jannis Bäcker (født 1. januar 1985) er en tysk bobkjører. Han representerte landet sitt i Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 10 i firer-bob.
Røyken
Aktiviteter
Røyken har et rikt kulturliv og mange frivillige organisasjoner.
Norsk Teletjeneste Forbund
Norsk Tele Tjeneste Forbund var et LO-forbund for ansatte i Televerket. Stiftelsesmøtet ble holdt 4.-6. oktober 1930. (Det første navnet var Norsk Telegraf- og Telefonforbund, gjerne kalt «Telegraf- og Telefonforbundet».)
Røyken
Kirker
Røyken prestegjeld har fire langkirker og ett kapell. Røyken kirke er fra 1229 og denne ligger ved Kjekstadveien, like ved jernbanestasjonen i Røyken. I tillegg finnes Nærsnes kirke ved Sundbyveien på Nærsnes fra 1893, Slemmestad kirke ved Kirkealleen på Slemmestad fra 1935 og Åros kirke ved Hurumveien i Åros som ble bygget i 1903. Slemmestad kapell ligger ved Slemmestadveien mellom Bødalen og Slemmestad, og er et livssynsnøytralt seremoni-rom.
Norsk Teletjeneste Forbund
Forbundet organiserte telemontører og kontor- og ekspedisjonspersonale, som var de to største arbeidstakergruppene i Televerket.
18. november 1988 slo forbundet seg sammen med Den norske Teleorganisasjon til et nytt forbund som het Tele- og Dataforbundet. Tele- og Dataforbundet slo seg senere sammen med Norsk Elektriker- og Kraftstasjonsforbund til EL & IT-Forbundet
Baishiya-demningen
Baishiya-demningen er en demning med vannkraftverk i det autonome, tibetansk-befolkede prefekturet Gannan i Gansu-provinsen i det vestlig-sentrale Kina, anlagt i elva Fangchen. Effekten er ca 200 MW.
Demningen er en betong gravitasjonsdam av typen RCC. Dammen er 74 meter høy og 190 meter lang. Den besørger også vannforsyning og irrigasjon.
Langeled
Langeled er en gassrørledning som forsyner England med naturgass fra Trollfeltet og Ormen Lange (2007). Gassrørledningen ender i Easington, der Gassco AS UK Branch er operatør. Med sine 1200 km er Langeled verdens nest lengste gassrørledning til havs. Den første gassen fra Sleipner- og Trollfeltet kom gjennom Langeled 1. oktober 2006. I oktober 2007 ble gassrørledningens fulle lengde tatt i bruk med leveranser fra Ormen Lange via Nyhamna i Aukra. Den offisielle åpningen av Langeled var i London 16. oktober 2006, der statsministrene Tony Blair og Jens Stoltenberg overvar åpningen.
Teknisk beskrivelse
Naturgassen sendes fra Ormen Lange  til Easington i England, men med koblingen på "Sleipner Riser"-plattformen har man også muligheten til å blande gass fra ulike felt, samt å sende gass gjennom Gassleds eksisterende nettverk til det kontinentale Europa. Langeleds årlige kapasitet er om lag 26 bcm.
Nyhamna–Sleipner Riser
Strekningen Nyhamna–Sleipner Riser har en diameter på og kan operere med et trykk på 250 bar.
Koblingen på Sleipner Riser
Via koblingen på Sleipner Riser har Langeled forbindelse til det eksisterende Gassled-nettverket.
Sleipner Riser–Easington
Strekningen Sleipner Riser–Easington har en diameter på. Den kan operere med et trykk på 156 bar.
Eierskap og operatørskap
Langeled er et joint venture (fellesforetak)) mellom lisenseierne på Ormen lange, ConocoPhillips og Gassco, og inngår i Gassled Joint Venture. Selskapet ble opprettet for å bygge, drive og eie rørsystemet fra Nyhamna til Easington. I planleggings- og utbygningsfasen var Norsk Hydro operatør. Den 1. september 2006 tok Gassco over driften av ledningen, og Gassco tok også over styringen av gasseksporten på vegne av Gassled. Britiske Centrica sto for de tekniske tjenestene i Easington inntil 01.10.2011, da Gassco AS UK Branch tok over daglig drift. Finansieringen til prosjektet kom fra et syndikalisert lån strukturert av ABN AMRO, understøttet av mange banker, blant dem Barclays Bank, Royal Bank of Scotland og Banque Defoe.
Cister
Cister (også sister, cyther, zister, cittern, fra gresk κιθάρα, kithara) er et klimpreinstrument i luttfamilien.
Historikk og konstruksjon
Cisteren ble sannsynligvis utviklet med utgangspunkt i lutten mellom 900- og 1100-tallet, men forbildet kan også ha vært strykeinstrumentet fidel. Resonanskassen kan være dråpe- eller pæreformet, eller ha et klokkeformet omriss. Sargen smalner av mot halsen og lokket er forsynt med lydhull. Instrumentet er utstyrt med doble sett metallstrenger (strengekor) av stål, messing, jern og leilighetsvis sølv. Det finnes cistre i ulike stemminger fra mandolins størrelse og oppover. De fleste instrumentene hadde en kort mensur og var stemt i åpen stemming, og dermed enkle å spille på. I renessansen hadde cisteren stor utbredelse blant nybegynnere og folkemusikere.
Cister-varianten english guitar var i vanlig bruk mellom omtrent mellom 1750 og 1800. Slike instrumenter ble importert til Norge, mens flere norske instrumentmakere rundt slutten av 1700-tallet laget en liten cister-variant som ble kalt sitrenk. Den mest betydelige sitrenk-produsenten, både når det gjelder omfang og kvalitet, var Amund Hansen fra Vinger og Halden.
Nomenklatur
Det eksisterte et utall ulike navn på cisteren, og dette fører fortsatt til stor forvirring. Eksempler på navn gjennom historien er citer, cithar, citter, cythar, cytthar, sister, siter, ziethar, ziter, zithar og zyther. Det gamle navnet zitter og alle navn som inneholder -zither gjør det lett å forveksle cister med citer.
Spilleteknikk og stemming
Korene ble anslått med et plekter eller en fjærpenn. Det fantes forskjellige stemminger, vanligst var åpen stemming som cc ee gg c'c' e'e' g'g'  (sekskorig), men den kunne også bli stemt som en mandola. I renessansen var cisteren vanligvis utstyrt med mellom fire (e'e' d'd' gg hh ) og ti kor, mens moderne varianter vanligvis har fem eller seks.
Opprinnelig ble cisteren brukt i middelalderens bordunspill, noe stemmingene av 1500-tallets firekorige instrumenter tyder på : melodien ble grepet med det fjerde eller tredje koret og de to dypeste strengene anslått som åpne strenger. I renessansen utviklet polyfonien seg. Cistre kunne brukes som rene melodi- eller akkordinstrumenter, men også som polyfont soloinstrument.
Portugisisk gitar
Guitarra portuguesa er en videreutvikling av renessanse-cisteren og den engelske gitaren. Den stemmes a'a' g'g' d'd' aa' gg' cc' (Coimbra) eller b'b' a'a' e'e' bb' aa' dd' (Lisboa).
Leonid Hurwicz
Leonid «Leo» Hurwicz (1917–2008) var en amerikansk professor i matematikk som mottok Sveriges Riksbanks økonomipris i 2007, sammen med Eric S. Maskin og Roger Myerson.
Cister
Portugisisk gitar
Portugisisk gitar er et vanlig instrument i Portugal og brukes mye i fadomusikken.
Leonid Hurwicz
Han var født i Russland av jødiske foreldre med polsk nasjonalitet. De flyttet tilbake til Polen like etter at han ble født. Han studerte ved Universitetet i Warszawa og ved London School of Economics.
Han migrerte til USA i 1940 på grunn av andre verdenskrig.
Han fikk Sveriges Riksbanks økonomipris for å ha lagt grunnlaget for forståelsen for hvordan markeder fungerer. Deres markedsteori, satt fram av Leonid Hurwicz og videreutviklet av Maskin og Myerson, handler om hvordan man får så små økonomiske tap som mulig når man selger og kjøper på markedene.
Pierre Baugniet
Pierre Baugniet (født 23. juli 1925, død 1981) var en belgisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.
Baugniet ble olympisk mester i kunstløp under Vinter-OL 1948 i St. Moritz. Sammen med Micheline Lannoy vant han konkurransen i parløp.
Han ble også verdensmester i kunstløp to ganger, 1947 og 1948, i parløp sammen Micheline Lannoy.
Thorsten Margis
Thorsten Margis (født 14. august 1989) er en tysk bobkjører. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 10 i firer-bob.
Under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang kjørte han på de tyske lagene som tok gull både i toer og firer.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han to gull.
Tingelstad gamle kirke
Tingelstad gamle kirke (St. Petri) er en steinkirke fra middelalderen på Tingelstadhøgda i Gran kommune i Innlandet, rett sør for Hadeland Folkemuseum. Kirken er bygget av lokal stein, blant annet fra Buhammeren, og regnes som en typisk romansk bygdekirke. Den antas å være bygget som en privatkirke for en lokal storgård. De middelalderske takstolene over skipet er bevart, og en dendrokronologisk datering viser at tømmeret ble felt i 1219–20. Kirken ble altså trolig oppført i første halvdel av 1200-tallet. I et diplom fra Gran datert 7. desember 1317 nevnes på sira Asla a Þængilsstadum (DN II:130), som altså må ha vært prest der på den tiden.
Tingelstad «nye» kirke sto ferdig i 1866, derav navnet. St. Petri ble da stengt, og unnslapp modernisering. Kirken rommer rundt 100 mennesker, og utgjør en del av pilegrimsleden mellom Nidaros og Oslo som ble åpnet i 1997.
Eksteriør
På kirkens tårn er en kopi av den originale Tingelstadfløyen fra 1100-tallet. Denne ble overført til Historisk Museum, Oslo i 1985 og er utstilt i Middelaldersalen der. Opprinnelig skal fløyen ha stått i stevnen på et krigsskip. Fløyen er en gjennombrutt plate med romansk bladverk. Den er laget av kobberlegering med forgylling og viser David som befrir et lam fra løvens gap. På toppen av fløyen er festet en støpt drage. Det er kun bevart to slike vindfløyer i Norge.
Interiør
Av interiøret er det er kun krusifikset og steinalteret som er igjen fra middelalderen. Det nåværende interiøret er fra 1500- og 1600-tallet. Prekestolen er datert 1579 og skal være vår eldste bevarte prekestol, mens altertavlen er malt i 1699. Et unikt våpenskjold er malt på nordveggen i stort format. Det er datert 1632 og motivet viser det dansk-norske riksvåpen fra 1559. Harmonium fra Jacob Knudsen, Bergen.
Gummi arabicum
Gummi arabicum er et naturlig gummistoff som utvinnes fra visse arter akasietrær, slike som Acacia senegal og Acacia seyal. Det blir primært brukt i næringsmiddelindustrien som stabilisator, og har E-nummer 414.
Gummi arabicum reduserer overflatespenningen i væsker, noe som fører til økt brusing i kullsyretilsatte leskedrikker. Dette er en av de fysiske egenskapene som blir utnyttet i det populære «Mentos og cola light-geysir»-eksperimentet – også kalt «Mentos-utbrudd»
Gummi arabicum ble også mye brukt som bindemiddel ved fremstilling av piller i apotek.
John Saville
John Saville (1916–2009) var en gresk-britisk marxistisk historiker, som lenge ble forbundet med Hull University.
Saville hadde en gresk far og britisk mor og an tok etternavnet Saville fra hans mors andre ektemann, og vokste opp i Romford. Saville ble tildelt et stipend til Royal Liberty School i London og studerte senere ved London School of Economics, hvor han sluttet seg til Communist Party of Great Britain (CPGB). Saville var et aktivt medlem av det britiske kommunistpartiet til 1956 da partiet gjennomgikk en krise etter den sovjetiske invasjonen av Ungarn. Da var det flere som meldte seg ut av det det britiske kommunistpartiet i protest. Savilles kone, Constance, døde i 2007. To år senere døde Saville og etterlot seg tre sønner og en datter.
Framruste kraftverk
Framruste kraftverk ligger i Skjåk kommune i Innlandet fylke. Kraftverket ble satt i drift i 2005 og utnytter fallet på 325 m fra Rauddalsvatnet.
Kraftverket ligger ved samløpet av elvene Framruste og Otta og er en del av Øvre Otta-utbyggingen.
Det er installert en francisturbin på 75 MW. Generator er på 85 MVA. Normal årsproduksjon er på ca. 325 GWh.
Kraftverket eies av Øvre Otta DA og driftes av Eidsiva vannkraft.
Rauberget pumpestasjon
ligger ved Raudalsvatnet. Det er en 15 km lang overføringstunnel fra Breidalsvatnet.
Pumpestasjonen ble satt i drift i 2008. Eier er Glommens og Laagens Brukseierforening.
Det er installert tre pumper på 1,2 MW hver. De bruker ca 3,5 GWh i året. Breidalsoverføringen gir 140 GWh økt produksjon, hovedsakelig i Framruste kraftverk.
Jeannette Altwegg
Altwegg ble verdensmester i kunstløp 1951 i Milano.
Empire: Total War
Empire: Total War (vanligvis forkortet til E:TW) er et spill i Total War serien av videospill, som er utviklet av Creative Assembly ved deres engelske avdeling, av teamet som utviklet Rome: Total War.
Spill
Empire: Total War handler om utforsking og erobring, starte kolonier og slåss kriger langt hjemmefra, og er et episk strategispill som pågår på 1700- og tidlig 1800-tallet, der spilleren styrer sin nasjon mot dominans i Europa, Nord-Afrika, Amerika, India og Sør-øst Asia. Spilleren vil bruke både kompleks strategi på kampanjekartet, og kommandoer på slagmarken, både til lands og til sjøs. Spillet vil ligne på tidligere spill i Total War serien, men med vesentlig tillegg på kampanjekart og slagmark.
Mere enn 50 fraksjoner vil være inkludert i spillet, de fleste er "minor nations" og er ikke spillbare. Tolv er "major nations" og er spillbare.
Innhold
Empire: Total War vil inneholde 3D sjøslag, noe som er nytt for serien, sammen med store landbaserte slag med musketter, kavaleri og artilleri. Bygninger og andre bygg kan bli befestet og ødelagt, og der er en overflod av nye formasjoner og strategier som en skal beherske. Sjøslagene inkluderer seil (som kan ødelegges), realistisk kanon-ild og bording av andre skip.
Ikke bare er sjøslag en endring i kampsystemet, men slagene på land har fått en oppgradering også: En full liste med bekreftet innhold kan finnes på TotalWar.org forumet sin Oppsumeringstråd.
Kampanjekart
Det forrige spillet sine muligheter for diplomati og militær kunstig intelligens (AI) har fått store endringer og har blitt komplett raffinert. Det er også nye systemer på plass for å trekke hærer ut av byer, ved å ha militærleirer og møller utenfor bymurene som må beskyttes. Den helt ny-animerte kampanjekartet inneholder en mengde karakterer, og viser enhver bygning og oppgradering, istedenfor bare byen og fortene i tidligere spill. Auto-styre systemet er forbedret sammen med rådgivingssystemet, og spillet vil inneholde bedre opplæring som vil gjøre spillet enklere å lære. Der vil også være økt fokus på å håndtere intern uro i spillerens rike, og gradene av politisk frihet blant befolkningen.
Muzaffargarh kraftverk
Muzaffargarh kraftverk  er et kombinert gasskraftverk og oljekraftverk i Pakistan. Det har en installert produksjonskapasitet på 740 MW, fordelt på 2 blokker à 210 MW, og en større blokk à 320 MW. Anlegget stod ferdig i 1991. Brenselkilden er olje og naturgass.
Ann Ollestad
Ann Ollestad (født i Oslo 3. august 1952) er en norsk diplomat, og for tiden norsk ambassadør til India og Bhutan.
Ann Ollestad ble utdannet cand.polit. i 1983 og ble i 1987 ansatt som konsulent i Departementet for utviklingshjelp og senere arbeidet ved Utenriksdepartementet i Oslo og utenlands. Hun ble i 2004 storoffiser av Republikken Italias fortjenstorden.
Xiaqiao-demningen
Xiaqiao-demningen er en demning med vannkraftverk i Guangxi-provinsen i det sørlige Kina, anlagt i elva Long Jiang (må ikke forveksles med Long Jiang som renner fra Yunnan og inn i Myanmar). Effekten er ca. 300 MW.
Demningen er en betong gravitasjonsdam med buedam, av typen RCC. Dammen er 68 meter høy og 213 meter lang.
Hallikvirksomhet
Hallikvirksomhet, tidligere også benevnt rufferi, alfonseri eller kobleri, er umiddelbar økonomisk utbytting av en annen persons prostitusjon, eller annen ervervsmessig fremmelse av prostitusjon. Hallik (også alfons, soutenør og ruffer) og horemamma (også madam eller bare mamma) er omgangsspråklige betegnelser på henholdsvis en mannlig og kvinnelig person som utøver hallikvirksomhet. Sedvanlig betegner uttrykket fremfor alt en spesifikt parasitær relasjon vagere avgrenset fra kobleri som fremmelse eller formidling av prostitusjon overhodet, og har en utpreget nedsettende mening.
Hallikvirksomhet er forbudt og straffbart i mange land, blant annet i Norge.
Funksjon
Virksomheten består hovedsakelig i at en hallik eller horemamma mottar andeler av prostituertes inntekt, hos norske ofte i form av ulovlige rusmidler til en rusmiddelavhengig hallik/kjæreste, mot at han eller hun fasiliterer formidling av tjenestene til kunder, tilrettelegger eller tilgjengeliggjør steder hvor disse tjenestene kan tilbys eller fullbyrdes, eller bidrar til «beskyttelse» av de prostituerte. Ikke sjelden må prostituerte avgi inntektsandeler til en hallik nettopp fordi de befinner seg i et økonomisk avhengighetsforhold til denne eller i et forhold som beror på tvang, voldsanvendelse eller trusler om vold. Gunstige tilbudssteder for prostitusjon faller i land hvor prostitusjon er straffbart, for det meste under områder som allerede kontrolleres av en hallik («revirer»), såsom bestemte gatestrøk («strøket») eller saunaer, massasjelokaler og andre tvetydige innretninger. Halliken forsvarer sitt marked eller «revir» mot andre halliker gjennom anvendelse av vold, og presser alle prostituerte innenfor dette området til å betale nettopp ham i en slags påtvunget beskyttelsesvirksomhet (protection racket). Noe av «beskyttelsen» som halliken gir, kan være reell, ved at han eller hun forsvarer de prostituerte mot voldelige horekunder, og i hvert fall torpederer inn horegjeld. – Selv der prostitusjon er legalisert eller tolerert, kan halliker ha bemektiget seg og dominere områder som red-light districts og bordeller.
F.eks. i Bergen ble det i 2014 rullet opp at «madammer og bakmenn» innkrever «gateleie» av prostituerte. I en dom over to nigerianske halliker fremgikk det at prostituerte ble slått med jernstang og knivstukket dersom de ikke betalte for bruken av bestemte gunstige gateområder for å tilby prostitusjon, og praksisen ble betegnet som kjent av Utekontakten.
Under annen slags avhengighet som halliken utnytter, kommer psykisk-emosjonell ustabilitet (Loverboy-metoden), rusmiddelavhengighet og illegal landflyktighet, hvor sistnevnte danner det typiske ved menneskehandel. Enn videre består det særlig hos nigerianske menneskehandlere og halliker en praksis hvor man betjener seg av bestemte religiøse ritualer, såkalt djudju (voodoo), slik at offeret, mot at menneskehandlerne bistår det med å flytte til et rikere land, formentlig inngår en pakt med et oversanselig vesen om å betale tilbake en viss pengegjeld til disse menneskehandlerne eller også hallikene, som det først intetanende offeret i praksis bare kan nedbetale gjennom prostitusjon fordi oppholdet i vertslandet skal vise seg å være ulovlig og vanlig arbeidstillatelse dermed ikke nytes. Hos offeret foreligger da en sterk tro på dette ritualets kraft og en nærmest ubetvingelig frykt for konsekvensene av å bryte det inngåtte løftet. Hallikene som inngår i denne næringskjeden, handler da som oftest i innforståelse med menneskesmuglerne som forestår transport av de senere prostituerte, og investerer i utførelsen av tilsvarende paktritualer.
Norge
I Norge er hallikvirksomhet straffbar etter den norske straffelovens § 102 og den såkalte hallikparagrafen 202, slik disse henholdsvis definerer tvangsutbytting av prostituerte og overhodet fremmelse av eller tilretteleggelse for prostitusjon. Etter at substitusjonsbehandling mot opiatavhengighet (legemiddelassistert rehabilitering, eller "LAR") ble innført i Norge, har knapt noen av de få gjenværende norske prostituerte lenger hallik.
Tyskland og Østerrike
I Tyskland og Østerrike forblir hallikvirksomhet i sedvanlig forstand straffbart etter §§ 181a og 216 i de to landenes respektive straffelover. I disse landene defineres hallikvirksomhet juridisk som økonomisk utbytting, men omfatter ikke overhodet også kobleri eller ervervsmessig tilretteleggelse for og fremmelse av prostitusjon.
Den Norske Frimurerorden
Den Norske Frimurerorden ble etablert i 1891 av seks frimurerloger. Ordenen arbeider etter «det svenske system», og har en klar kristen profil. Den eldste av de seks frimurerlogene ble grunnlagt 24. juni 1749 på Ladegårdsøens Hovedgård, bedre kjent som Bygdø Kongsgård. Logens navn var St. Olai Loge, oppkalt etter Olav den hellige.
Det svenske system består av elleve grader og arbeider i tre skifter- St. Johanneslogene, som også kalles «det blå frimureri», arbeider i de tre første gradene. St. Andreaslogene, som også kalles «det røde frimureri», arbeider fra fjerde til sjette grad. De seks høyeste gradene (kapitelgradene) omfattes av Stewardslogene, Provinciallogene og Den Norske Store Landsloge. Stewardsloger av andre orden arbeider i syvende grad, mens Stewardsloger av første orden arbeider i syvende og åttende grad. Provinciallogene arbeider fra syvende til tiende grad, og styres av en Provincialmester av ellevte grad. Ellevte grad tildeles også alle brødre som er valgt inn i «Det Høye Råd», samt en rekke av Ordenens høyeste embedsmenn. Stormesteren blir valgt av «Det Store Råd» som består av alle brødre med XI grad.
«Stamhuset» ved siden av Stortinget i Oslo er Ordenens hovedsete. Her ligger Den Norske Store Landsloge og her har Ordenens Stormester, samt «Det Høye Råd» sine kontorer. Ordenen hadde anslagsvis 14 500 medlemmer i 2022.
Losjen «St. Olai» (1749)
St. Olai Loge ble grunnlagt i 1749 i Christiania av Grev Christian Conrad Danneskiold-Laurvig, sannsynligvis med den danske Kong Fredrik V tilstede. Moderlosjen til St. Olai Loge er den danske losjen St. Martin, og losjen var frem til 1818 underlagt Logedirektoriet i København.
Inntil 1782 praktiserte St. Olaus t.d.h. Leopard høygradene i Den strikte observans og deretter i Det rektifiserte system. I 1818 ble losjen underlagt Den Svenska Stora Landslogen / Svenska Frimurare Orden. Deretter innførte St. Olai Det svenske system.
Kapitlet Dovre av den Hellige Kongelige Bue (1784–1803)
Uavhengig av St. Olaus til den hvide Leopard eksisterte kapittelet Dovre i årene 1784–1803 i Christiania. Kapitlet praktiserte Royal Arch, som er det eneste høygradssystemet Den Engelske Storlosje anerkjenner.
Kapitlet Dovre ble grunnlagt av Conrad Clausen, eier av Bærums Jernverk, verkseier Haagen Nilson og Peter Vogt Nilson. Grunnleggerne hadde en patent fra den Engelske Storlogen som i 1751 ble grunnlagt i opposisjon mot den første Engelske Storlosje fra 1717. Patentet var datert den 21. august 1784, og logen ble innviet den 6. desember 1784.
Kapitlet hadde 24 medlemmer. Bernt Anker, som også var Ordførende Mester i St.Olaus t.d.h. Leopard, var i denne forbindelse utnevnt til Superintendant for Holy Royal Arch in Denmark and Norway. Andre sentrale medlemmer var Peder Anker, Peter Collett, John Collett og jurist Enevold Falsen.
I den Norske Frimurerordens museum finnes et skjødeskinn fra kapitlet Dovre, som har tilhørte Bernt Anker.
Den Norske Store Landsloge (1891)
Den Norske Frimurerorden ble opprettet under navnet «Den X provins» den 24. juni 1891, og bestod da av fire St. Johanneslosjer, en St. Andreaslosje og en Stewardslosje av første orden.
Stewardslosje nr. 1 av første orden (VII-XI grad) ble grunnlagt i 1856, underlagt Sverige som den IX frimurerprovins, og med Carl XV som stormester eller Viseste Salomo Vicarius (V.S.V.).
I 1870 ble Stewardslosjen opphøyd til Provinciallosje.
Den 24. juni 1891 ble Provinciallosjen opphøyd til Den Norske Store Landsloge. Norge ble da «den X frimurerprovins» med kong Oscar II som V. S. V. i både den IX (Sverige) og X provins (Norge).
Den Norske Frimurerorden (1937)
I 1937 ble Den X provins omdøpt til «Den Norske Frimurerorden». Ordenen omfatter idag 94 losjer, 3 deputasjonslosjer og 30 broderforeninger. Broderforeningene arbeider etter de samme retningslinjer som losjene, men kan ikke oppta nye medlemmer direkte. I tillegg finnes det 34 frimurergrupper som er for små til å utgjøre en broderforening.
Tina Bachmann
Tina Bachmann er navnet til flere personer:
Den Norske Frimurerorden
Fiducia
Fiducia er et velferdstilbud for å opprettholde sosial kontakt, enten i form av møter i logens lokaler eller reiser alene eller i grupper. Den Norske Frimurerorden tilbyr dette til enker av frimurere og eldre frimurere. Den enkelte losje bestemmer hvordan virksomheten skal ordnes. Navnet Fiducia er hentet fra Ordenens valgspråk.
Humanitære St. Johannesloger i Norge (1881–1960)
Svenske frimurere mottok et Anerkjennelses-dekret fra London i 1770 for Sverige og dets besittelser. Da unionen mellom Sverige og Norge ble opprettet i 1814, påberopte svenske frimurere seg enerett på å opprette losjer i Norge.
Den 16. desember 1881 ble St Johanneslosjen St. Olaf til det gjenreiste Tempel dannet i Trondheim uavhengig av «den IX provins», Sverige. Utbryterne anerkjente intet svensk monopol på å opprette losjer i Norge. Det gjorde heller ikke tyske storlosjer. Utbryterne ble tildelt en Konstitusjonspatent av storlosjen «Zur Sonne» i Bayreuth.
Den tyske storlosjen «Zur Sonne» opprettet følgende humanitære losjer i Norge:
Den Svenska Store Landslogen oppgav kravet om hegemoni i Norge (sprengelretten) i 1898, og anerkjente de nystiftede St. Johannes-losjer som likeverdige med sine egne.
I 1920 ble Den Norske Storloge «Polarstjernen» opprettet som en fri og autonom storloge for St. Johannesgradene og i 1947 ble storlogen «Polarstjernen» tilsluttet Den Norske Frimurerorden og dens medlemmer fikk adgang til å innvies i Den Norske Frimurerordens St. Andreas- og Stewardloger. «Polarstjernen» ble oppløst som egen organisasjon i 1960, og arbeidet etter dette i de samme seremonielle rommene som de øvrige lofene benytter. Unntaket er i Oslo hvor det ble bygget ny logesal i 1960/61 for de tre Polarstjernelogene i tredje etasje av «Stamhuset». Polarstjernelogene har fått lov til å arbeide med ritualer som avviker noe fra ritualene i de andre St. Johannes logene.
Den Norske Frimurerorden idag
Den Norske Frimurerorden har anslagsvis rundt 17 000 medlemmer (2015). Den har en kristen profil. Ordenen offentliggjør medlemslister i Frimurermatrikkelen. Under unionen med Sverige var den svensk-norske kongen ordenens Viseste Salomos Vicarius (V.S.V.) som tilsvarer dagens Stormesterembede. Johan Gottfried Conradi tok over etter Oscar II i 1905. I annen halvdel av det 20. århundre var Bernhard Paus den mest betydningsfulle stormesteren. Nåværende stormester er Ragnar Tollefsen, som ble valgt 29. november 2018. De som velges til embedet som Stormester, kan sitte til de er 75 år gamle.
Grader og embedstitler
Den Norske Frimurerorden praktiserer det svenske system. Ordenens tre første grader praktiseres i Verdige St. Johannesloger, også kalt «det blå frimureri». Disse gradene er felles for det internasjonale frimureri. Av historiske årsaker avviker likevel St. Johannes-frimureriet i Norge noe fra blant annet Englands forente storloge.
Høygradene har sin opprinnelse i den strikte observans, Starcks klerikat, det rektifiserte system og Eckleffs system. Deres legender fører frimureriets opprinnelse tilbake til tempelridderordenen, rosenkorsordenen og Skottland.
St. Andreasgradene praktiseres i «Lysende Skotske St. Andreasloger», også kalt de «røde losjer». St. Andreasgradene knyttes noen ganger til Tistelordenen, som ifølge sine statutter går tilbake til 800-tallet under navnet «Andreasordenen». I embedskjedet til Ordførende Mester finnes 9 Andreaskors med en krans av tistler og Tistelordenens valgspråk NEMO ME IMPUNE LACESIT (ingen krenker meg ustraffet). En annen legende forteller at apostelen Andreas led martyrdøden under korsfestelsen. St. Andreas er Skottlands skytshelgen, og i Eckleffs system kalles disse gradene for «skotske grader». Kapittel-gradene praktiseres i Stewardsloger av 2. orden (VII grad), Stewardsloger av 1. orden (VII – VIII grad), Provincialloger (VII – X grad) og Den Norske Store Landsloge (XI grad). I likhet med den strikte observans bygde kapittelet opprinnelig på legenden om frimureriets «ukjente ledere». Denne ble kalt «Viseste Salomo», og Stormesterens tittel frem til 1937 var «Viseste Salomos Vikarius» (V.S.V.).
Kapittel-gradene knytter frimureriets opprinnelse til tempelridderordenen. Før sin død i 1314 hadde deres siste stormester Jacques de Molay, ifølge legenden, videreført frimureriet til nevøen Beaujeu, som bevarte frimureriet blant tempelriddere som flyktet til Skottland under forfølgelsene i Frankrike. I Eckleffs system går legenden ut på at tempelridderne videreformidlet en esoterisk lære som frimurere, som «skotske akasie-brødre» (Tistelordenen) og som rosenkorsere. Legenden er ikke akseptert av Englands forente storlosje.
Ordenens Høye Råd
Det Høye Råd utgjør ordenens høyeste embedsmenn (ordensofficianter), og består av ni verdslige embedsmenn, to geistlige og fire provincialmestre. Alle ordenens høyeste embedsmenn innehar XI grad.
Den Norske Store Landsloge
Embedsmennene i Den Norske Store Landsloge består av 12 storofficanter med XI grad, 7 overofficianter med X grad, 7 alminnelige officianter med IX grad og 5 underofficianter med VIII grad.
Provinciallogene
Hver Provincialloge styres av en Provincialmester, med en Deputert Provincialmester som varamann. Hver losje har 14 officianter, hvorav 6 er overofficianter, 3 alminnelige officianter og 5 underofficianter. De 6 overofficiantene er:
Embedsmenn
I tillegg til Ordførende Mester, er 7 embedsmenn felles for alle loger: St. Andreaslogene og Stewardlogene har i tillegg to embedsmenn:
Den siste embedstittelen er felles for St. Johanneslogene og St. Andreaslogene:
Forholdet til andre ordener
Det finnes også andre lukkede ordener i Norge, deriblant Tempelridderordenen, Mariaordenen, Ordenen Riddere av det hvite kors, Druidordenen, Le Droit Humain, Den Norske Odd Fellow Ordenen og Rosenkorsordenen A.M.O.R.C.. I noen tilfeller leier de lokaler av Den Norske Frimurerorden.
Abraham Gottlob Werner
Abraham Gottlob Werner (1749–1817) var en tysk mineralog som regnes som grunnlegger av geognosien og neptunismen.