cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Formel E-bil
Lyd
En andregenerasjons Formel E-bil fra 2017 hadde et støynivå på ca 80 desibel, hvilket er 10 dB høyere enn en gjennomsnittlig bensinbil eller omtrent like høylydt som en støvsuger.
Eurypogon
Eurypogon er en slekt av biller som trolig er beslektet med smellere (Elateridae). Lite er kjent om denne gruppens biologi, men noen arter har blitt klekket fra mose. Larvene kan fôres opp på døde insekter i laboratoriet og det er mulig de også spiser dette i naturen. De voksne billene kan finnes mellom løvverk.
Utseende
Små til middelsstore, avlange, blanke, hårete, mørke biller. Hodet er midelsstort og bredt med middelsstore, utstående fasettøyne. Antennene er nokså lange, 11-leddete og trådformede. Brystskjoldet (pronotum) er forholdsvis lite, bredere enn langt. Dekkvingene har fine punktstriper. Beina er slanke, med 5-leddete føtter.
Paranemadus
Paranemadus er en slekt av mycelbiller.
Historien om tsar Saltan
Historien om tsar Saltan (originaltittel: Сказка о царе Салтане) er en sovjetisk film fra 1966, regissert av Aleksandr Ptusjko.
Paranemadus
Utseende
Små, avlange, brunrøde mycelbiller. Antennene er nokså tynne, omtrent så lange som hode + pronotum. Dekkvingene har tverr-risset mikroskulptur.
Historien om tsar Saltan
Handling
Tre søstre sitter ved et vindu, og forteller hverandre hva de ville gjort hvis tsaren hadde giftet seg med dem. Den første søsteren ønsker å arrangere en gigantisk bankett for alle innbyggerne. Den andre vil gi alle innbyggerne elegante klær. Men den tredje og yngste søsteren sier imidlertid at «Jeg ville ikke gi tsaren penger og gods, men i stedet gi ham en sønn med styrke og stor tapperhet.
Paranemadus
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørøstlige Australia.
Historien om tsar Saltan
Handling
Tsaren, som overhører søstrenes samtalen, og han tar derfor den yngste søsteren som hans kone. Han plasserer de to andre søstrene som henholdsvis kokk og vever ved hoffet sitt. De to eldste søstrene blir veldig misunnelige på deres yngre søster. En stund senere må tsaren gå til krig. Hans kone forteller ham senere, i et brev, at hun har født ham en sønn. Men søstrene og svigermoren hennes forfalsker et brev fra tsaren, for å sørge for at hans kone og sønnen blir forseglet i en tønne og kastet på havet.
Etter en stund befinner de seg ved en strand på en karrig øy. Der redder den nå voksne sønnen livet til en svane. Denne svanen viser å egentlig være en prinsesse som hadde blitt forvandlet til en svane på grunn av en trylleformel. Hun skaper en vakker by for denne unge manne, og moren hans. En tid etter dette kommer tsaren – mot de to eldre søstrenes ønske – til denne byen, og kjenner snart igjen sin kone og sønn.
Paranemadus
Kilder
Leiodidae i Tree of life
Pseudacerus
Pseudacerus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller, der mange av artene er knyttet til maur.
Levevis
Sannsynligvis er alle medlemmene i gruppen Clavigeritae knyttet til maur (de er myrmekofiler).
Utbredelse
Slekten er kjent fra Malaysia.
Jana Hladijtsjuk
Jana Vitalijivna Hladijtsjuk (ukrainsk: Яна Віталіївна Гладійчук; født 21. mai 1993) er en ukrainsk friidrettsutøver som konkurrerer i stavsprang.
I 2021 representerte hun landet sitt i stavsprang under Sommer-OL 2020 arrangert i Tokyo der hun ble slått ut i kvalifiseringen etter å ha klart høyden 4,40 m.
Krossen skole
Krossen skole er en kombinert skole, med en nærmiljø-avdeling og en kompetanse-avdeling.
Nærmiljøskolen har ca. 120 elever fra 1-7. trinn, som bor i området rundt skolen, mens kompetanseavdelingen har 75 elever på 1-10 trinn fra hele kommunen og nabokommunene. I tillegg har avdelingene hver sin tilhørende Sfo.
Skolen har ca. 130 ansatte, fordelt på pedagoger, fagarbeidere, miljøterapeuter, assistenter, merkantilt personale og vaktmester. Ledelsen på skolen består av et team på 7, hvor hver leder har sitt ansvarsområde. Rektor har det overordnede ansvaret, dernest har skolen 3 inspektører som har det pedagogiske ansvaret, samt personalansvar, 2 Sfo ledere, en på hver avdeling, og en kontorleder som har økonomiansvar, samt personalansvar for det merkantile teamet. I tillegg til fast personale, tar skolen hvert år imot mange lærlinger og personer i arbeidsutprøving.
Begge avdelingene på skolen, samt Sfo, holder til i samme bygg. Skolen er tilpasset bevegelseshemmede og inneholder blant annet skolekjøkken, kunst og håndverks rom, gymsal, sanserom, baserom med tilhørende grupperom, et godt uteareal med ulike lekeapparater, ballbinge, basketballbane, akebakke og dekkjungel. Friarealet rundt skolen brukes mye til ulike aktiviteter
Simianus
Simianus er en slekt av biller med larver som lever i død ved. De kan særlig kjennes på hannenes antenner, der hvert ledd har en lang sideutvekst, og antennen derfor blir buskete.
Utseende
En middelsstor, avlang, halvblankb bille. Hodet er svart, forholdsvis lite med ganske store, utstående fasettøyne. Antennene er kraftig kamformede hos begge kjønn, mest hos hannene. Pronotum er brunrødt, klokkeformet, dekkvingene kan være brunrøde eller svarte, nokså lange og jevnbrede, med en litt læraktig overflate og tydelige lengdefurer. Oversiden er uten påfallende hår.
Levevis
I motsetning til de fleste andre medlemmene i gruppen mudderbiller (Dryopoidea) (hvis det nå er der callirhipidene hører hjemme) er disse billene ikke knyttet til vann. Larvene utvikler seg i gamle, råtne trestokker som er sterkt angrepet av sopp (hvitråte). De voksne billene kommer gjerne til lys, og lever trolig ganske kort tid.
Barna på Stangnes
Barna på Stangnes var en norsk miniserie i fire avsnitt, som ble sendt på NRK Fjernsynet i 1976. Det var en filmfortelling om tre barn på Senja og hva de opplevde gjennom ett år. Regien var ved Hermann Gran, og manuset ble skrevet av Hans Kristian Eriksen. Musikken ble komponert av Tor Brevik.
Metasynodites
Metasynodites er en slekt av stumpbiller.
Utseende
Små, korte, brede og høyt hvelvede stumpbiller. Beina kan foldes flatt inn mot kroppen for å verne dem mot angrep fra maurene de lever sammen med og av.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Min farmors hus
Min farmors hus er en dansk filmatisering fra 1984 av Carl Erik Soyas roman av samme navn fra 1943. Regi var ved Frode Højer Pedersen, som skrev manuskriptet sammen med Søren Kragh-Jacobsen.
Handling
For et århundre siden tar en barnepike med seg en seks år gammel gutt til guttens velstående bestemor, som er bosatt i København. Men faren hans er alt for opptatt, og moren hans har nettopp dødd. Gutten er veldig glad i barnepiken sin, men han misliker bestemoren sin - fordi hun bryr seg mye mer om utseende og materielle ting enn for den lille gutten.
Dicranopselaphus
Dicranopselaphus er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede.
Utseende
Små, bredt ovale, nokså flate, brunlige biller. Kroppen er lite sklerotisert (myk) og de voksne dyrene er temmelig skjøre. Antennene er ganske lange og sagtakkede. Hodet er ganske lite og gjerne ikke synlig ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Antennene er 11-leddete og når minst til midten av brystskjoldet, hos noen arter er de lengre enn kroppen. De fleste av leddene har et side-utskudd slik at antennen blir mer eller mindre sagtakket eller kamformet. Brystskjoldet (pronotum) er ganske lite og kort, sterkt tilsmalnet framover. Dekkvingene er brede og flate, ofte med dype punktstriper. Beina er slanke, føttene er tynne og fem-leddete. Larvene ("water pennies") er flate, hos denne slekten ganske avlange. Oversiden er fullstendig dekket av brede, overlappende ryggplater, glatt og jevn. På undersiden sitter tre par kraftige bein. Bakkroppen har en del lange hår.
Levevis
Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.
Utbredelse
De fleste av arten lever i Sørøst-Asia, men slekten forekommer også i Nord- og Mellom-Amerika.
Anna Karenina (1967)
Anna Karenina (originaltittel: Анна Каренина) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Aleksandr Zarkhi.
Handling
Anna Karenina er en ung kone til en eldre ektemann. Hun innleder en affære med den kjekke grev Vronsky. Men ved å følge hennes egne ønsker kompliserer Anna både sitt eget liv, og livene til de rundt henne.
Kira Muratova
Kira Georgijevna Muratova (russisk: Ки́ра Гео́ргиевна Мура́това; født 1934 i Soroca i Kongedømmet Romania, død 2018 i Odesa i Ukraina) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespillerinne.
Opisthosphaera
Opisthosphaera er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sentral-Afrika (Den demokratiske republikken Kongo, Burundi, Rwanda).
Korte møter
Korte møter (originaltittel: Короткие встречи) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Kira Muratova.
Botswanas visepresident
Botswanas visepresident er det nest høyeste politiske embetet i landet etter presidenten. Embetet ble innstiftet gjennom forfatningen av 1966.
Korte møter
Handling
Etter å ha forlatt den lille hjembyen deres, reiser Nadia og venninnen til storbyen. Underveis får Nadia jobb ved en liten butikk og møter Maxim, en sjarmerende og utdannet ung geolog som Nadia raskt blir forelsket i. Imidlertid har Maxim allerede en annen kvinne han elsker: Valya.
Bathysciotes
Bathysciotes er en artsrik gruppe av mycelbiller.
Korte møter
Handling
Når Nadia forlater butikken hun arbeider ved og ender opp i Valyas hjem-by, ansetter sistnevnte henne raskt som hushjelp og lar Nadia flytte inn hjemme hos henne. Men Valya ikke er klar over at begge kvinnene har Maxim til felles.
Botswanas visepresident
Utnevnelse og betingelser
Ifølge forfatningen skal visepresidenten utnevnes av presidenten blant nasjonalforsamlingens medlemmer. Han eller hun må være borger av Botswana gjennom fødsel eller opphav.
Bathysciotes
Utseende
En liten, oval, gulbrunlig, blind mycelbille. Arten er blant de minste medlemmene i den hulelevende gruppen Leptodirini.
Botswanas visepresident
Funksjoner
Visepresidenten er medlem av regjeringen og skal være presidentens viktigste assistent når denne utfører sine utøvende funksjoner og skal – i henhold til presidentens instrukser – være ansvarlig for de regjeringssakene (inklusive ledelsen av et departement) som presidenten kan tildele ham eller henne.
Ledighet i embetet som visepresident
Embetet som visepresident blir ledig når presidenten tilbakekaller utnevnelsen av embetsinnehaveren, eller når denne opphører å være medlem av nasjonalforsamlingen av en annen årsak enn at den ble oppløst.
Bathysciotes
Utbredelse
Slekten er utbredt i huleområder i det nordlige Italia, Slovenia og Kroatia.
Botswanas visepresident
Fungerende president
Når presidenten er fraværende fra Botswana eller anser det som ønskelig å være det på grunn av sykdom eller andre årsaker, kan han eller hun ved skriftlige instrukser gi visepresidenten fullmakt til å utøve presidentens embetsfunksjoner.
Naum Birman
Naum Borisovitsj Birman (russisk: Нау́м Бори́сович Би́рман; født 1924 i St. Petersburg i Sovjetunionen, død 1989 i St. Petersburg i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Bathysciotes
Kilder
Leiodidae i Tree of life
Botswanas visepresident
Fungerende president
Som fungerende president skal visepresidenten ikke utøve presidentens myndighet til å tilbakekalle utnevnelsen av visepresidenten eller oppløse parlamentet.
Opprykking til embetet som president
Når presidenten dør, fratrer eller opphører å inneha embetet, skal visepresidenten overta embetet med virkning fra den datoen da vedkommende døde, fratrådte eller opphørte å være president.
Daj lapu, Drug!
Daj lapu, Drug! (originaltittel: Дай лапу, Друг!) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Ilja Gurin.
Cladotoma
Utseende
Middelsstore (ca. 10 millimeter), avlange biller, oversiden hårete, matt brunlig. De fleste av artene har kamformede antenner, "tennene" på kammen er noe klubbeformede. Hodet er nokså lite, fasettøynene er utstående med fine fasetter, uten hår. Antennene er lange, 11-leddete, trådformede, sagtakkede eller kamformede. Hos hannene har vanligvis hvert ledd en leddet sideutvekst (hos andre biller er det vanligvis ikke noe ledd mellom antenneleddet og utveksten). Brystskjoldet (pronotum) er ganske kort, bredere enn langt, omtrent trekantet i omriss sett ovenfra. Scutellum er hjerteformet med et hakk i fremkanten, noen tenner på bakkanten av pronotum griper inn i dette hakket. Dekkvingene har ofte et påfallende fargemønster. Larvene er sylindriske og hårete. De artene som lever i vann har ofte ulike slags åndetilpasninger (analgjeller, nakkroppen trukket ut til ånderør).
Pilisaprinus
Pilisaprinus er en slekt av biller som tilhører familien stumpbiller (Histeridae).
Utseende
En middelsstor (4,5-4,75 millimeter), tettbygd, rundede, svart stumpbille. Kroppen er rundet og litt hvelvet.
Levevis
Denne slekten er tett knyttet til termitter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika (Den demokratiske republikken Kongo, Benin, Elfenbeinskysten).
Xenicopoda
Xenicopoda er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
En liten (2,5-3,6 millimeter), avlang, noe flat, gulbrun kortvinge. Hodet er rundet med middelsstore, utstående fasettøyne. Antennene er tynne, knapt halve kroppslengden. Pronotum er avrundet firkantet, bredere enn langt. Dekkvingene er forholdsvis lange, men dekker ikke de bakerste bakkroppsleddene, noe utvidete bakover. Bakkroppen er oval.
Levevis
Disse artene kan finnes i mange ulike situasjoner, mellom løvstrø, på sopp, mellom mose og under stokker.
Utbredelse
Slekten er beskrevet fra et fjell i California.
Diabletes
Diabletes er en slekt av stumpbiller.
Levevis
Stumpbillene kan finnes i mange ulike habitater, men de fleste er på en eller annen måte knyttet til råtnende dyre- eller plantemateriale. De er rovdyr som lever av andre insekter, for eksempel fluelarver eller billelarver. Mange arter finnes på møkk eller åtsel. Noen arter, som gjerne er flate på form, lever under barken på døde trær. En del arter har spesialisert seg på barkbiller. Disse er tynne og sylindriske slik at de kan komme til i barkbillenes ganger. Noen arter er knyttet til reir av gnagere eller fugler.
Utbredelse
Slekten forekommer i Australia.
Dalmina
Dalmina er en slekt av små, rødlige til svarte køllebiller.
Den solntsa i dozjdja
Den solntsa i dozjdja (originaltittel: День солнца и дождя) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Viktor Sokolov.
Dalmina
Utseende
Ganske små, brunlige køllebiller. Antennene er forholdsvis lange, utvidet mot spissen uten en klart avsatt klubbe. Hodet er rundet, avsmalnende forover, fasettøynene nokså små og litt utstående. Pronotum er mer eller mindre hjerteformet, litt bredere enn langt. Dekkvingene er rundede, betydelig bredere enn pronotum. Bakkroppen er rundet, tre ledd stikker ut bak dekkvingene.
Den solntsa i dozjdja
Handling
Historien forteller om de to elevene Nikolaj og Aleksej som går i 7. klasse sammen, men de liker ikke hverandre.
Dalmina
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.
Den solntsa i dozjdja
Handling
Men plutselig en dag bestemmer de seg for å stikke av fra undervisningen, og de tilbringer resten av dagen sammen. Men dette forandrer deres holdninger, både til hverandre og til verden rundt dem.
Aleksandr Askoldov
Aleksandr Jakovlevitsj Askoldov (russisk: Александр Яковлевич Аскольдов; født 1932 i Moskva i Sovjetunionen, død 2018 i Göteborg i Sverige) var en sovjetisk regissør.
Dalmina
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Afrika.
Vzorvannyj ad
Vzorvannyj ad (originaltittel: Взорванный ад) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Ivan Lukinskij.
Handling
Historien utspiller seg i løpet av andre verdenskrig. Tyskerne forbereder sabotasje-grupper som de planlegger å sende inn i Sovjetunionen. Men en av disse sabotørene bestemmer seg for å blande seg inn i deres egne planer.
Vinger (film)
Vinger (originaltittel: Крылья) er en sovjetisk film fra 1966, regissert av Larisa Sjepitko.
Handlingsreferat
41 år gamle Nadezhda Petrukhina (spilt av Maya Bulgakova) var tidligere en heroisk sovjetisk jagerfly-pilot under andre verdenskrig. Men nå forsøker hun å leve et fredelig, men skuffende liv som rektor ved en handelsskole. Hun blir fremdeles husket og æret av generasjonen som opplevde den store patriotiske krigen, men Nadezdha sliter med å få kontakt med generasjonen som fulgte etter hennes. Nadezhda avviser hennes adopterte datters valg i menn, og bekymrer seg for at datteren hennes, Tanya (spilt av Zhanna Bolotova) som er uvitende om hennes egen adopsjon, en dag kommer til å oppdage sannheten.
Samtaler mellom mor og datter understreker deres anspente og tvetydige forhold. Når Tanya oppfordrer moren sin til å si opp jobben som rektor ved skolen, og heller begynne et nytt liv sammen med en ektemann, svarer Nadezhda med et kaldt foredrag om viktigheten av selvoppofrelse og plikt til myndighetene - verdier hun holdt høyt da hun tjenestegjorde i militæret. Men på skolen hvor hun arbeider, blir Nadezhda imidlertid konfrontert med barn som ikke setter pris på ofrene hun gjorde under andre verdenskrig, eller ofrene hun gjør for barna ved skolen nå.
Nadezdha tilværelse er nå full av kjedelig monotoni, som hennes daglige pendling med bussen. Etter et besøk ved et lokalt museum, hvor Nadezhda får øye et fotografi av en annen pilot Mitya (spilt av Leonid Dyachkov) som senere også ble hennes kjæreste under andre verdenskrig, og dette bringer tilbake minner fra hans siste flytur - når flyet hans ble truffet i en skuddveksling og krasjet. Mityas fotografi, og det påfølgende minnet om hans død, fører Nadezhda til den lokale flyplassen.
Ved flyplassen får hun muligheten til å sitte i en cockpit igjen, og Nadezhda opplever plutselig en rekke følelser samtidig som hun undersøker instrumentpanelet på flyet. Minnene hennes blir kastet tilbake til dagene hennes, mange år tidligere, som jagerfly-pilot. Men flyet blir dyttet inn i hangaren samtidig som hun fremdeles sitter bak kontrollene, og alle som befinner seg inne i hangaren blir overrasket når Nadezhda plutselig starter motoren på flyet. Hun svinger seg deretter rundt, og kjører ut på rullebanen. Den forbløffede instruktøren, og de andre som er til stede, løper etter henne når Nadezhda letter fra fly-området.
Zeljonaja kareta
Zeljonaja kareta (originaltittel: Зелёная карета) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Jan Frid.
Ijulskij dozjd
Ijulskij dozjd (originaltittel: Июльский дождь) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Marlen Khutsijev.
Aleksandr Volodin
Aleksandr Moisejevitsj Volodin (russisk: Алекса́ндр Моисе́евич Воло́дин; født 1919 i Minsk i Sovjetunionen, død 2001 i St. Petersburg i Russland) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Batrisinus
Batrisinus er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utseende
Små, avlange, blanke, brunrøde køllebiller. Hode, pronotum og dekkvinger er rundede, bakkroppen forholdsvis lang.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.
Utbredelse
Slekten er bare kjent fra Sumatra.
Ahnea
Ahnea er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utseende
Små til middelsstore, brunlige køllebiller. Kroppsformen er nokså smal. Antennene er knapt fortykkede mot spissen, nokså lange. Hodet er bredt med små fasettøyne. Pronotum er rundet, bredest foran midten. Dekkvingene er rundede, omtrent så brede som pronotum. Bakkroppen er noe bredere enn dekkvingene, fire ledd er synlige bak disse, gjerne tett hårete. Beina er kraftige, særlig lårene på forbeina er fortykkede.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand.
Rus (TV-serie)
Rus er en norsk dokumentarserie som ble produsert av Pandora Film og sendt på NRK1. Serien hadde premiere den 18. oktober 2021. Programleder Leo Ajkic gir et innblikk om rusmidler, rusmiddelbruk samt russekulturen som befinner seg i Bergen.
Premieren ble sett av totalt 652,000, mens den andre episoden ble sett av 633,000. Seertall fra NRK viser at første episode ble sett av 322,000 da den ble sendt på lineært TV, og 330,000 så den via strømmetjenesten NRK TV. Tilsvarende tall for andre episode var 334,000 og 299,000.
Serien ble omtalt som en «kraftpresentasjon» av Dagbladet og mottok terningkast 5, fra VG mottok serien terningkast 4. Aftenposten mente serien «opererer i et etisk grenseland». For serien vant Leo Ajkic Gullruten 2022 i klassen beste programleder – nyhet, sport eller aktualitet, mens selve serien ble nominert i klassen beste dokumentarserie.
Guldfisken
Guldfisken var en restaurant i Rådhusgata i Oslo 1918-1990. Den lå i skipperhuset Thyrholmgården i Rådhusgata 2. Bygningen brant ned i 1990. Stedet ble drevet av Oslo Folkerestauranter.
Paraphloeostiba
Paraphloeostiba er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Levevis
Disse små billene er skogsinsekter som særlig kan finnes under barken på døde trær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Holarktis og Oseania.
Nikolaj Bauman
Nikolaj Bauman (originaltittel: Николай Бауман) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Semjon Tumanov.
Ja vas ljubil...
Ja vas ljubil... (originaltittel: Я вас любил…) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Ilja Frez.
Handling
Den 15 år gamle Kolja Golikov forelsker seg i Nadja Naumtsjenko, en ung aspirerende ballett-danser og koreografi-student. Forelsket gjør han alt han kan for å imponere henne, blant annet med parfyme, sigaretter og hans egen særegne danse-stil.
Til tross for at han ofte latterliggjør seg selv med alle sine merkelige påfunn, ser det ut til at Nadja begynner å like gutten.
Fokusnik
Fokusnik (originaltittel: Фокусник) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Pjotr Todorovskij.
Parol ne nuzjen
Parol ne nuzjen (originaltittel: Пароль не нужен) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Boris Grigorjev.
Organisasjonsenhet
I de fleste systemer organiseres organisasjonsenhetene innenfor en toppnivå av organisasjonsgrupperinger eller organisasjonssertifikateter kalt et domene. I mange systemer kan en organisasjonsenhet også eksistere innenfor en annen organisasjonsenhet. Når en organisasjonsenhet eksisterer innenfor en annen organisasjonsenhet (nested) skaper dette en relasjon hvor organisasjonsenheten som er inni kalles et barn og den omsluttende kalles en forelder. Dermed kan organisasjonsenheter brukes for å opprette et hierarki av beholdere innen et domene. Bare organisasjonsenheter innenfor samme domene kan ha relasjoner. Organisasjonsenheter med samme navn i forskjellige domener er uavhengige.
Spesifikke bruksområder
Navnet organisasjonsenhet kan tilsynelatende se ut til å representere en enkelt organisasjon med flere enheter (avdelinger) innenfor den organisasjonen. Organisasjonsenheter følger imidlertid ikke alltid denne modellen, og kan representere geografiske områder, jobbfunksjoner, tilknytninger til andre (eksterne) grupper eller teknologien som brukes med tanke på objektene.
Noen eksempler kan være:
Sun Enterprise Directory Server og Active Directory
I Sun Java System Directory Server og Microsoft Active Directory kan en organisasjonsenhet inneholde en hvilken som helst annen enhet, inkludert andre organisasjonsenheter, brukere, grupper og datamaskiner. Organisasjonsenheter i separate domener kan ha identiske navn, men er uavhengige av hverandre.
Organisasjonsenheter lar en administrator gruppere datamaskiner og brukere slik at de kan bruke en felles policy. Organisasjonsenheter gir en hierarkisk struktur, og når den er riktig utformet kan den lette administrasjonsarbeidet.
Opprinnelsen til X.500, Novell og Lotus
Novell og Lotus leverer de to største katalogsystemene for programvare. Begge disse selskapene startet med flate konto- og katalogstrukturer, men støtte på begrensninger rundt navnekonflikter grunnet de flate strukturene. Rundt 1993 tok de derfor i bruk X.500-konseptet i deres neste generasjon av programvare: Novell med utgivelsen av Novell Directory Services (senere kjent som eDirectory), og Lotus med utgivelsen av den tredje versjonen av Lotus Notes. Microsoft kan angivelig ha brukt Novell sin katalog som en blåkopi for første versjon av Active Directory, men denne påstanden virker noe mistenkelig ettersom X.500 trolig har fungert som mal for alle disse katalogsystemene.
Eschborn-Frankfurt 2022
Eschborn-Frankfurt 2022 ble arrangert 1. mai 2022.
Kommissæren
Kommissæren (originaltittel: Комиссар) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Aleksandr Askoldov.
Handling
Vavilova omfavner tilsynelatende morsrollen, det sivile livet og hennes nye venner. I mellomtiden rykker frontlinjen nærmere området de bor i, og jødene forventer en pogrom etter at den røde arme har trukket seg tilbake. Vavilova forsøker å trøste familien med hennes kommunistiske drøm: En dag skal alle mennesker arbeide sammen i fred og harmoni. Men denne drømmen blir avbrutt med en visjon om jødenes skjebne under den kommende verdenskrigen. Kavdia vender også tilbake til sitt eget regiment, og etterlater sitt nyfødte barn.
Pseudochelonarium
Pseudochelonarium er en slekt av biller som lever i varme strøk, de mangler i Europa. De lever mellom forskjellige slags råtnende plantedeler, og en del arter er knyttet til maur eller termitter. Billene er små til middelsstore, avlange, og kan trekke beina helt inn til kroppen slik at de ligner på frø. I så måte ligner de på familien halvsmellere (Throscidae), som de imidlertid ikke er i nær slekt med.
Utseende
Små til middelsstore (4,5-7,5 millimeter), avlange, noe flate biller. Beina og antennene kan legges inn i furer på undersiden slik at overflaten blir helt jevn, billene ligner da på frø. Oversiden er mer eller mindre hårete. Hodet er lite, og ofte dekket av brystskjoldet slik at det ikke er synlig sett ovenfra. Fasettøynene er utstående, med fine fasetter, uten hår. Overkjevene (mandiblene) er redusert. Antennene er 11-leddete, middels lange, trådformede, sagtakkede eller kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så bredt som dekkvingene, omtrent halvsirkelformet sett ovenfra, med en skarp sidelist. Dekkvingene er parallellsidige eller bredest i fremre halvdel. Beina er forholdsvis korte, særlig frambeina er kraftige. Føttene er 5-leddete, det tredje leddet er delt i to lange lober, det fjerde leddet ganske lite. Larvene er omtrent sylindriske, litt smalere mot bakenden, sterkt pigmentert og sklerotisert (harde). Overflaten er mer eller mindre ru, kornete eller dekket av små knøler. De fleste leddene har en spirakel (åndehull) på hver side, bak denne sitter to børster. Det er også en klynge med børster øverst på siden av hvert segment, ellers mangler de hår. Hodekapselen er ganske stor og velutviklet, med små overkjever (mandibler).
Levevis
Larvene er funnet i mange ulike habitater, vanligvis i nærheten av råtnende plantemateriale i en eller annen form. De er funnet i løvstrø, i planterusk rundt roten av orkidéer, knyttet til planter som ha maurkolonier inne i seg, i døde grener og av og til under barken på døde trær. En del arter finnes bare knyttet til maur (såkalte myrmekofiler) eller termitter. Det er ikke kjent hva de spiser. Chelonariidene lever bare i varme områder, og har flest arter i Sør-Amerika.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt fra India i vest til Ny-Guinea i øst.
V ogne broda net
V ogne broda net (originaltittel: В огне брода нет) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Gleb Panfilov.
Litsjnaja zjizn Kuzjajeva Valentina
Litsjnaja zjizn Kuzjajeva Valentina (originaltittel: Личная жизнь Кузяева Валентина) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Ilja Averbakh og Igor Maslennikov.
Jefim Gamburg
Jefim Abramovitsj Gamburg (russisk: Ефим Абрамович Гамбург; født 1925 i Moskva i Sovjetunionen, død 2000 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør.
Vozmezdije
Vozmezdije (originaltittel: Возмездие) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Aleksandr Stolper.
Boris Grigorjev
Boris Aleksejevitsj Grigorjev (russisk: Бори́с Алексе́евич Григо́рьев; født 1935 i Irkutsk i Sovjetunionen, død 2012 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og skuespiller.
Igor Maslennikov
Igor Fjodorovitsj Maslennikov (russisk: И́горь Фёдорович Ма́сленников; født 1931 i Nizjnij Novgorod i Sovjetunionen) er en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Ilja Averbakh
Ilja Aleksandrovitsj Averbakh (russisk: Илья́ Алекса́ндрович Аверба́х; født 1934 i St. Petersburg i Sovjetunionen, død 1986 i Moskva i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør og manusforfatter.
Forsvarskommisjonen av 1990
Forsvarskommisjonen av 1990 var et norsk offentlig utvalg, oppnevnt i 1990 med Kåre Willoch som leder, som offentliggjorde resultatet av sitt arbeid som NOU 1992:12.
Oppnevning og sammensetning
Forsvarskommisjonen av 1990 ble oppnevnt av Jan P. Syses regjering 26. januar 1990 med tidligere statsminister Kåre Willoch (H) som leder. Kommisjonen hadde 15 medlemmer, ni av dem oppnevnt etter forslag fra de seks største politiske partiene. Johan Jørgen Holst (Ap) ble oppnevnt som nestleder. Han ble forsvarsminister i Gro Harlem Brundtlands tredje regjering 3. november 1990, og Kurt Mosbakk (Ap) ble da ny nestleder i kommisjonen. Kommisjonsmedlemmene Jens Stoltenberg (Ap) og forsker Helga Hernes ble begge statssekretærer i Brundtland-regjeringen, og de ble erstattet i Forsvarskommisjonen av Sylvia Brustad (Ap) og direktør Geir Lundestad.
Øvrige medlemmer var Martin Buvik (H), Johan Buttedahl (Sp), Erna Solberg (H), Stein Ørnhøi (SV) Arild Rødland (KrF), Anders Mjelde (FrP), nestleder Esther Kostøl i LO, generalmajor Gullow Gjeseth fra Forsvaret, fra Forsvarets forskningsinstitutt, leder  i Norges Bondekvinnelag og statsstipendiat Finn Sollie.
Kommisjonens anbefaling
Kommisjonen overleverte resultatet av sitt arbeid til Forsvarsdepartementet 16. mars 1992. Kommisjonens flertall foreslo å redusere Forsvaret fra 326,000 mann til 215,000 fram mot 2008. Antall brigader i Hæren ble foreslått redusert fra 13 til seks. Det ble også foreslått reduksjoner i Sjøforsvaret og Heimevernet. Innstillingen var delt på flere punkter: Et mindretall ønsket mindre reduksjon, mens Stein Ørnhøi ønsket større reduksjon.
Khronika pikirujusjtsjego bombardirovsjtsjika
Khronika pikirujusjtsjego bombardirovsjtsjika (originaltittel: Хроника пикирующего бомбардировщика) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Naum Birman.
Handling
Historien finner sted under den andre verdenskrig, eller «den store patriotiske krig» som den blir kalt i Sovjetunionen. Men det er stille på flyplassen, og alle de sovjetiske bombeflyene står i ro på grunn av tett tåke denne dagen. Kommandoen gir i stedet i oppgave å finne og fotografere en fiendtlig flyplass hvor tyske Focke-Wulf Fw 190-jagerfly befinner seg. Løytnant Chervonenko er ung, men erfaren, og blir satt til denne oppgaven.
Jubogaster
Jubogaster er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller som er knyttet til maur.
Levevis
Disse billene er knyttet til maur i slekten Pheidole.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i den Nye verden (Peru).
Spasite utopajusjtsjego
Spasite utopajusjtsjego (originaltittel: Спасите утопающего) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Pavel Arsenov.
Roman Katsjanov
Roman Abelevitsj Katsjanov (russisk: Рома́н А́белевич Кача́нов; født 1921 i Smolensk i Sovjetunionen, død 1993 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør.
Begusjtsjaja po volnam
Begusjtsjaja po volnam (originaltittel: Бегущая по волнам) er en sovjetisk-bulgarsk film fra 1967 regissert av Pavel Ljubimov.
Morskije rasskazy
Morskije rasskazy (originaltittel: Морские рассказы) er en sovjetisk film fra 1967 regissert av Aleksej Sakharov og Aleksandr Svetlov.
Put v Saturn
Put v Saturn (originaltittel: Путь в «Сатурн») er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Villen Azarov.
Handling
Historien forteller om en gruppe sovjetiske etterretningsagenter som forsøker å infiltrere noen tyske spioner. Hvis de sovjetiske agentene klarer å få tilgang til hemmeligstemplet informasjon, kan dette bli veldig viktig for å løse deres videre oppdrag.
Poputnogo vetra, Sinjaja ptitsa
Handling
Om bord på skonnerten Blue Bird som reiser på Adriaterhavet, sammen med en gruppe skolebarn. Ved å utnytte det faktum at skipet slipper unna toll-kontroll i havnene, organiserer en internasjonal gjeng levering av et parti narkotika. Fru Rips, en observatør fra «Society for the Patronage of Animals» og hennes følgesvenn, sirkuset Lorimur fungerer skal fungere som kurer. En amerikansk radio-amatør, skole-gutten Ralph og hans jugoslaviske kamerat, Milan, anser oppførselen til Monsieur Vilar, barnelegen knyttet til ekspedisjonen, som veldig merkelig. Guttene sørger for at doktoren blir forfulgt til det viser seg at han egentlig var en agent for Interpol, og den virkelige lovbryteren er Lorimur.
Liste over utøvere i Giro d’Italia 2022
Liste over utøvere i Giro d’Italia 2022
Poputnogo vetra, Sinjaja ptitsa
Handling
Etter at fru Rips nektet å spise ved samme bord med en gutt fra Senegal, blir hun satt av ved nærmeste havn. Under forestillingen ved en improvisert konsert gjennomsøker guttene artistens hytte, og oppdager den gjemte narkotikaen. Lorimur når øya på en livbåt, men de blir tatt til fange av Ralph og Milan - som fulgte etter ham.
Liste over utøvere i Giro d’Italia 2022
Noter
<references group="lower-alpha" />
Pavel Arsenov
Pavel Oganezovitsj Arsenov (russisk: Павел Оганезович Арсе́нов; født 1936 i Tbilisi i Sovjetunionen, død 1999 i Moskva i Russland) var en sovjetisk regissør og skuespiller.
Zjurnalist
Zjurnalist (originaltittel: Журналист) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Sergej Gerasimov.
Handling
Den andre delen av filmen forteller om Aliabievs liv i Paris, hvor han møter blant annet Annie Girardot og Mireille Mathieu, som han forsøker å overtale med alle fordelene som finnes med å leve i Sovjetunionen. Men Yuri klarer fremdeles ikke å glemme Shura fra Ural, og ønsker å gjenoppta forholdet deres igjen.
Grigorij Aronov
Grigorij Lazarevitsj Aronov (russisk: Григо́рий (Ге́лий) Ла́заревич Аро́нов; født 1923 i Potsjep i Sovjetunionen, død 1984 i Potsjep i Sovjetunionen) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller.
Jego zvali Robert
Jego zvali Robert (originaltittel: Его звали Роберт) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Ilja Olsjvanger.
Handling
Men Robert blir snart forelsket i Tatiana, og oppfyller alle oppgavene han får med letthet - selv de mest latterlige og farlige oppgavene. Men roboten går etter hvert ut av kontroll, og forsvinner fra vitenskapsmennene. Risikoen for sosiale og tekniske konsekvenser er dermed overhengende. Forskere skynder seg for å finne roboten. I mellomtiden gir Tatiana roboten for mange menneskelige oppgaver, som den ikke klarer å oppfylle.
De elektronske kretsene inni roboten svikter på grunn av over-oppheting, og den blir ødelagt. Oppfinnerne av roboten finner endelig igjen Robert, og tar den med seg tilbake. Vitenskapsmennene forstår at det å bruke en robot til et slikt ukjent og uforutsigbart miljø som Verdensrommet er uegnet, og en mann forbereder seg på den samme reisen til verdensrommet.
Sedmoj sputnik
Sedmoj sputnik (originaltittel: Седьмой спутник) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Grigorij Aronov og Aleksej German.
Handling
Historien er lagt til St. Petersburg, kort tid etter den russiske revolusjonen i 1917. Generalmajor Jevgenij Pavlovitsj Adamov var en advokat og professor i rettsvitenskap ved et militærakademi, kort tid før den russiske revolusjonen. Høsten 1918 blir han arrestert på falske anklager, og ble fratatt all eiendom og tidligere æresbevisninger.
Under revolusjonen klarer han å bevise sin egen uskyld. Han blir deretter løslatt fra fengsel, og alle siktelser mot ham blir henlagt. Men selv om han nå er en fri mann, er virkeligheten hans kraftig forandret på grunn av revolusjonen. Han forsøker så godt han kan å tilpasse seg den nye tilværelsen etter revolusjonen, men dette er ikke enkelt.
Sjpionskije strasti
Handling
En utenlandsk etterretningssjef, Shtampf, sliter med voldsom tannpine. Etter å ha fått vite om en fantastisk, topp-moderne tannlege-stol som nylig har blitt oppfunnet i Sovjetunionen, utvikler Shtanof en plan for å få tak i denne stolen. De flinkeste agentene hans forsøker å få tak i mer informasjon, men sovjetiske agenter oppdager dem. Dette ender med en bil-jakt, hvor en sjåfør blir skadet.
Varezjka
Varezjka (originaltittel: Варежка) er en sovjetisk animert film fra 1967, regissert av Roman Katsjanov.
Handling
Historien følger en jente som ønsker seg en hund. Hun tar med seg en valp hjem, men moren hennes nekter å la valpen bo der. Jenta blir opprørt og går ut til en lekeplass, hvor alle de andre barna går tur med hundene deres. Hun begynner å leke med den ene votten sin, og later som om votten er en ordentlig hund. Med fantasiens kraft forvandler votten seg til en valp, som beholder vottens røde farge og svarte flekker på ryggen. Valpen begynner snart å jage etter en katt, som ender opp med å finne ly på toppen av annonse-tavlen hvor det står "Alle som har hund er velkommen til å delta i en konkurranse!" og jenta tar derfor med seg valpen til denne konkurransen.
Hunden hennes er flinkere enn mange av de andre hundene. Men en av trådene i valpens strikkede pels setter seg fast på en spiker, og hunden taper derfor konkurransen. Jenta tar med seg hunden hjem. Men når hun forsøker å gi den mat, forvandler den seg tilbake til en vott. Når moren hennes legger merke til at jenta forsøker å mate denne votten, bestemmer hun seg for å skaffe datteren sin en ordentlig valp.
Salvatore Pica
Salvatore Pica (født 7. januar 1939 i Napoli i Italia, død 25. april 2022 i Napoli) var en italiensk kunst- og designentreprenør. Han var en av de første til å fremme design og samtidskunstkultur i etterkrigstidens Sør-Italia.
Biografi
I 1968 åpnet Centro Ellisse i Napoli, en by med mange forretninger for antikvariske møbler og restauratører som spesialiserte deg på slikt. Pica gikk inn for å selge moderne italienske produkter fra designere som Driade, Alessi og Kartell, og utstille dem i huslige omgivelser. Med denne innovative utstillingsstilen endret butikken seg til å selge kunstverk av moderne napolitanske kunstnere og de fra vennen Lucio Amelios moderne kunstbyrå.
Centro Ellisse var en sponsorpartner av Accademia di belle arti di Napoli, og arrangerte konkurranser og utstillinger for kunststudenter. Ellisse utga bøker om design, kunst, teater og antropologi under det redaksjonelle prosjekt «Quaderni Ellisse». Forfatterne var blant andre Giulio Baffi, Stefano De Stefano, og fotografer som Fabio Donato.
Ved Picas galleri var Pica kurator og gallerist, og støttet unge kunstnere, blant dem Lino Fiorito, Gennaro Castellano, Adriana De Manes, Matteo Attruia, og Pierre-Yves Le Duc. Han hjalp også med å gjenoppdage artister han hadde promotert tidligere, som Renato Barisani og Sergio Fermariello.
Sammen med Lucio Rufolo var Pica den formelle grunnlegger av «Accademia della catastrofe», en situasjonistisk bevegelse som involverte napolitanske forfattere.
Pica skrev om antropologi i en selvbiografisk og etnografisk stil. Han skrev om storbyantropologi, kvinner og napolitanere i bøker utgitt av forlagshus som Dante & Descartes og Colonnese.
Salvatore Pica døde i Napoli den 25. april 2022, etter å ha fått covid-19.
Wilhelm Stockums
Wilhelm Stockums (født 15. oktober 1877 i Elmpt nær Niederkrüchten i Rheinprovinz i kongedømmet Preussen i keiserdømmet Tyskland, død 5. august 1956 i Köln) var katolsk hjelpebiskop i Köln.
Prest
Etter å ha gått på Quirinus-Gymnasium i Neuss, gikk Stockums inn på teologihøyskolen Collegium Albertinum i Bonn og studerte katolsk teologi ved universitetet der. Deretter flyttet han til seminaret i Köln og ble ordinert til prest 15. mars 1902 i Kølnerdomen av erkebiskop Hubert Theophil Simar.
Den 19. mars 1902 ble han utnevnt til kapellan ved Jesu hellige hjerte i Köln. Kardinal Antonius Fischer utnevnte ham 1. mars 1910 til lærer ved Collegium Albertinum i Bonn. Samme år tok Stockums sin teologiske doktorgrad i Freiburg.Han ble utnevnt til direktør for Collegium Leoninum i Bonn 2. september 1912. Under første verdenskrig arrangerte han sammen med teologiprofessorene Gerhard Esser, Arnold Rademacher og Heinrich Schrörs forelesningskurs i det vestlige frontområder for prestekandidatener som var i felten. Den 10. oktober 1922 utnevnte kardinal Karl Joseph Schulte ham også til synodeeksaminator, og den 26. mai 1924 til pro-synodaldommer. I lengre tid hadde Stockums håpet å kunne etterfølge Gerhard Esser på lærestolen for dogmatikk ved det katolske teologiske fakultet ved universitetet i Bonn etter Essers død. Men slik ble det ikke. Til gjengjeld hadde han tilfredsstillelsen av å bli høyt aktet av en hel generasjon prester som prestelærer i ledelsen av Collegium Leoninum.
Biskop
Pave Pius XI utnevnte Stockums til titulærbiskop av Erythrae og hjelpebiskop i Köln den 5. februar 1932. Han bleprekonisert 9. februar, kardinal Schulte utnevnte ham til kannik 22. mars og ordinerte ham til biskop den 20. april 1932 i Kølnerdomen; medkonsekratorer var hjelpebiskopene Hermann Joseph Sträter (Aachen) og Josef Hammels (Köln). Dette ble fulgt av utnevnelser til generalvikariatsråd den 10. mai 1932, til prosynodaleksaminator 10. oktober 1932, til klosterkommissær for ursulinerinnene i Köln 28. juni 1933 og til viseofficial 11. desember 1933.
Den neste erkebiskopen av Köln, Joseph Frings, utnevnte Stockums 10. februar 1942 også til klosterkommissær for cellitinnene i Köln og 16. mars 1948 til katedraldekan.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Tainstvennaja stena
Tainstvennaja stena (originaltittel: Таинственная стена) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Irina Povolotskaja og Mikhail Sadkovitsj.
Handling
I en taiga oppstår det plutselig et veldig merkelig fenomen: en vegg i form av en gigantisk kuppel som er omtrent to kilometer i diameter. Denne oppstår fra et tåkete teppe, som forsvinner og dukker opp igjen med ujevne mellomrom. Antagelig utgjør dette en kraftig elektrisk ladning. Denne merkelige veggen tiltrekker seg en rekke vitenskapsmenn, og de oppdager at den merkelige veggen kan føre til at mennesker kan se forskjellige visjoner fra fortiden.
Sammen gjør de en rekke eksperimenterer, og kommer frem til hypotesen om at alle hallusinasjonene de opplever i nærheten av muren blir forårsaket av marsboere som forsøker å studere livet på jorden på denne måten. Ekspedisjonen returnerer deretter til Moskva med en rapport, hvor de skal avholde en pressekonferanse der journalister og andre vitenskapsmenn spør de sovjetiske forskerne angående den mystiske muren.
Aleksej German
Aleksej Jurijevitsj German (russisk: Алексе́й Ю́рьевич (Гео́ргиевич) Ге́рман; født 1938 i St. Petersburg i Sovjetunionen, død 2013 i St. Petersburg i Russland) var en sovjetisk regissør, manusforfatter og skuespiller. Hans sønn er regissøren Aleksej Aleksejevitsj German.
Major Vikhr
Major Vikhr (originaltittel: Майор Вихрь) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Jevgenij Tasjkov.
Handling
Sommeren 1944: I raseri på grunn av en nært forestående katastrofe, gjennomfører ledelsen av Schutzstaffel med støtte fra Adolf Hitler et spesielt program for utryddelse av slaviske kultur-hovedsteder. Kraków, Bratislava og Praha er blant disse byene som skal fullstendig jevnes med jorden med eksplosjoner. Den sovjetiske kommandoen sender en spesiell gruppe bestående tre personer, ledet av major Whirlwind, inn i det okkuperte Kraków - hvis formål er å forhindre den tyske ødeleggelsen av byen. Dette mislykkes, og Whirlwind blir sendt til Gestapo - men senere klarer han å stikke av.
Den polske motstandsbevegelsen samler inn verdifull informasjon om de tyske troppene i Kraków, og radio-operatøren Anya sender informasjon til den sovjetiske kommandoen. Under en av disse radio-sendingene spores imidlertid plasseringen av senderen, og Anya blir arrestert av det tyske Abwehr. Men oberst Berg forsøker å rekruttere Anya, til å sende desinformasjon i koder utarbeidet av Gestapo. Etter arrestasjonen av hans admiral Canaris i forbindelse med 20. juli-attentatet, bestemmer imidlertid oberst Berg seg for å etablere ekte kontakt med den sovjetiske etterretningen. Han møter major Whirlwind, og organiserer Anyas flukt.
Peter Lowzow
Peter Lauritz Lowzow (1856–1922) var en norsk arkitekt.
Han var sønn av Christof Frederik von Lowzow (1821–1891) og Magdalene Laura Marie Wulff. Etter endt utdannelse ved Kunstakademiet i Wien, etablerte han egen prakis i Christiania i 1885. Etter bybrannen i Skien i 1886, hadde han praksis der i et par år, sammen med arkitekt Hagbarth Schytte-Berg. Sammen vandt de arkitektkonkurransen om Rådhuset i Skien. Senere arbeidet han igjen som arkitekt i Christiania.
Lowzow var gift to ganger:
Martin Nicholas Lohmuller
Martin Nicholas Lohmuller (født 21. august 1919 i Philadelphia i USA, død 24. januar 2017 i Meadowbrook i Montgomery County i Pennsylvania ) var en amerikansk katolsk prelat og hjelpebiskop i Philadelphia.
Bakgrunn
Han var sønn av tyske immigranter, og begynte på St. Charles Borromeo Seminary etter eksamen fra katolsk college i det nordøstlige Philadelphia.
Prest
Den 3. juni 1944 ble han presteviet for erkebispedømmet Philadelphia av hjelpebiskop Hugh Louis Lamb. Etter ordinasjonen tok han en grad i kanonisk rett fra Catholic University of America og ble deretter frigitt for kirkersttesarbeid i bispedømmet Harrisburg. I løpet av denne tiden var han med på å grunnlegge Pennsylvania Catholic Conference, etablert i 1953 for å fremme dialog mellom kirken og delstaten Pennsylvania.
Biskop
Den 12. februar 1970 utnevnte pave Paul VI ham til hjelpebiskop i Philadelphia og titulærbiskop av Ramsbiria. Erkebiskopen av Philadelphia, kardinal John Joseph Krol, bispeviet ham 2. april samme år; medkonsekratorer var hjelpebiskopene Gerald Vincent McDevitt og John Joseph Graham.
Kardinal Krol betrodde ham planleggingen og byggingen av bispedømmets pastoralsenter, som også ble erkebiskopens administrasjon. Lohmuller var medvirkende til å organisere den eukaristiske verdenskongress i Philadelphia i 1976 og pave Johannes Paul IIs besøk i Philadelphia.
Den 11. oktober 1994 innvilget pave Johannes Paul II hans avskjedssøknad. Etter å ha utøvd bispelige funksjoner som pensjonist, blant annet ved konfirmasjoner, tilbrakte han de siste årene av sitt liv i Jamison i Bucks County. Han døde i en alder av 97 år.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er: