cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
His Majesty, the Scarecrow of Oz
Handling
En ondskapsfull konge har tatt kontroll over den store Smaragd-byen. Kongen ønsker at datteren hans, prinsesse Gloria, skal gifte seg med den grusomme hoffmannen Googly-Goo. Men prinsessen elsker Pon, sønnen til en gartner. Historien følger deretter to bønder, som skal plassere et fugleskremsel på en høy stang i en kornåker. I mellomtiden redder Pon en jente fra Kansas, ved navn Dorothy, fra den onde heksen Mombi. Men prinsesse Gloria blir tatt av kong Krewl for å fryse hjertet hennes, slik at hun ikke lenger skal være glad i Pon.
En indisk prinsesse gjennomfører deretter en seremoni, for å bringe fugleskremselet til live. Pon redder den nå kald-hjertede prinsessen, og de flykter på leting etter hjelp. Underveis oppdager de fugleskremselet (som raskt forelsker seg i prinsessen) og Button-Bright, en fortapt gutt fra Amerika. Gjengen kommer til slutt frem til et slott som tilhører Nick Chopper. Men etter å ha oljet ham, blir han også forelsket i Gloria.
A Gamble in Lives
A Gamble in Lives er en britisk drama-stumfilm fra 1920, regissert av George Ridgwell. Filmen er basert på skuespillet The Joan Danvers skrevet av Frank Stayton.
Handling
En korrupt forsikringsagent krever en skipsreders datter som han ønsker å gifte seg med, i retur for hans taushet angående rederens planer om å bore i senk et skip.
Podischnus agenor
Podischnus agenor er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Store (ca. 30 millimeter), mørke biller. Denne slekten har en forholdsvis avlang kroppsform. Hannene varierer mye i størrelse og størrelsen på hornene er sterkt avhengig av dette (allometrisk vekst). Små hanner kan ligne mye på hunner, mens store hanner har et langt, krumt horn på hodet og en dyp uthuling av den fremre delen av pronotum, på toppen et bredt, firkantet framspring. Hornet i pannen har antydning til en tann på oversiden. Forleggen (protibia) har fire tenner, kjevene (mandiblene) to tenner.
Levevis
Larvene lever i jorda av organisk materiale. De voksne billene, som er nattaktive, spiser trolig på store, enfrøbladete planter. Arten kan gjøre skade på sukkerrør.
Dvergarve
Dvergarve (Arenaria humifusa) er en liten fjellplante i nellikfamilien.
Den er en lav, flerårig urt som er 1–3 cm høy. Dvergarve vokser i små tuer med utløpere som etter hvert danner matter. Bladene er elliptiske, glatte og 3–4 mm lange. Blomstene er hvite, 5–6 mm, med blekt purpurrøde pollenknapper. Arten vokser på fuktig kalkholdig og baserik grunn.
Dvergarve har en amfiatlantisk utbredelse; det vil si at den finnes i nordlige strøk på begge sider av Atlanterhavet. Arten forekommer i Canada, Grønland, Svalbard, Nord-Norge, Nord-Sverige og på Fiskerhalvøya i Russland. På det norske fastlandet er dvergarve funnet noen få steder fra Hattfjelldal til Nordkapp, og arten regnes til de nordlige unisentriske fjellplantene.
Łukasz Siemion
Łukasz Siemion (født 12. april 1985) er en polsk roer som spesialiserer seg i firer, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 13.
Wayne County (Kentucky)
Wayne County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
Let It Roll: Songs by George Harrison
Let It Roll: Songs by George Harrison (eller Let It Roll: The Music of George Harrison ) er det tredje samlealbumet av George Harrison, og den første som dekker hele solokarrieren etter The Beatles-eraen. Samlingen ble annonsert den 14. april 2009, den samme dagen fikk Harrison en stjerne på Hollywood Walk of Fame. Albumet ble utgitt den 16. juni 2009, både på CD og digitalt format.
Albumet inneholder sanger originalt utgitt på EMI og Harrisons eget plateselskap Dark Horse Records. Alle sangene på samlingen er presentert i digitalt remastret form og samlingen inneholder et hefte med tidligere usette og sjeldne fotografier.
Louise Weiss
Louise Weiss (født 25. januar 1893 i Arras, Pas-de-Calais, død 26. mai 1983 i Paris) var en fransk forfatter, journalist, suffragette og konservativt medlem (gaullist) av Europaparlamentet.
Let It Roll: Songs by George Harrison
Albumet inneholder alle Harrisons sanger som har nådd nummer 1 på Billboard Hot 100, inkludert «My Sweet Lord», «Isn't It A Pity», «Give Me Love (Give Me Peace On Earth)» og «Got My Mind Set On You».
Louise Weiss
Weiss var fra 1918 til 1934 redaktør for L'Europe nouvelle (det nye Europa), et uketidsskrift for utenrikspolitiske, økonomiske og litterære spørsmål. Hun regnes som den første kvinne til å lede utgivelsen av et internasjonalt tidsskrift. Weiss var aktiv i kampen for kvinnelig stemmerett i Frankrike (innført 1944), og tok i den forbindelse gjerne i bruk oppsiktsvekkende virkemidler. I 1930 startet hun fredshøgskolen Nouvelle Ecole de la Paix, og var allerede i mellomkrigstiden en forkjemper for europeisk integrasjon.
Let It Roll: Songs by George Harrison
Etter en for tidlig annonsert sporliste fra utsalgssteder som Amazon.com og Tower Records, hevdet EMI i et presseskriv fra 29. april 2009, at den endelige sporlisten enda ikke var annonsert. Men 5. mai 2009 publiserte EMI endelig den egentlige sporlisten, og denne viste seg å være identisk med den som ble annonsert noen uker tidligere av Amazon.com og Tower Records. iTunes tilbyr eksklusivt et uutgitt bonusspor på det digitale albumet, Harrisons tidligste demo av «Isn't It A Pity».
Louise Weiss
Etter andre verdenskrig hadde Weiss forlatt sin pasifistiske grunnholdning fra tidlige år, og anerkjente militærmakt som forutsetning for bevaring av freden. Hun stiftet i 1965 et konfliktløsningsinstitutt i Strasbourg. I 1979 ble hun, i en alder av 86 år, valgt til Europaparlamentet, der hun som alderspresident holdt åpningstalen.
Let It Roll: Songs by George Harrison
Albumet debuterte på 4.-plass i Storbritannia, noe som gjør dette til den høyeste listeplasseringen hans på over 35 år, siden Living in the Material World fra 1973. I USA debuterte albumet som nummer 24 og fram til 6. august 2009 har det blitt solgt 51 000 kopier. Totale salg er for tiden beregnet til 160 000 kopier verden over.
Sporliste
Alle sanger er skrevet av George Harrison, unntatt hvor annet står. Sangene er remastret av Giles Martin, de originale produsentene er som følgende:
Louise Weiss
Europaparlamentets hovedbygning i Strasbourg er oppkalt etter Weiss.
Bakgrunn
Weiss ble født som det eldste av de seks barna til Paul-Louis Weiss og Jeanne Javal. Paul-Louis Weiss var gruveingeniør og født inn i en protestantisk familie. Hans forfedre hadde vært offentlige tjenestemenn i flere generasjoner. Farmoren Theodora von Ladenburg var bankierdatter fra Mannheim.
Louises mor Jeanne Javal, kom fra en jødisk, alsasisk slekt som hadde søkt om fransk statsborgerskap etter 1870. Morfaren Emile Javal (1839–1907) oppfant keratometeret (et medisinsk diagnoseinstrument), var medlem av nasjonalforsamlingen fra Yonne og medlem av det franske vitenskapsakademi. Som sin far Leopold Javal (1804–1872) var Emile Javal i ledelsen for det jødiske samfunnet.
I 1899 flyttet familien til Paris, og bosatte seg i avenue Henri Martin, i umiddelbar nærhet til Bologneskogen. Louise Weiss gikk på Lycée Molière, og studerte deretter som privatist, da universitetet ikke var åpent for kvinner. Hun avsluttet sine universitetsstudier med diplomeksamen i Oxford. I 1914 ble Weiss en av de meget få kvinner som til da hadde passert Agrégation de Lettres classiques, en opptaksprøve til lærerutdannelsen. Kvinneandelen på studiet var 10 % av 144 kandidater i 1883 (steg til 44 % av 801 kandidater i 1960).
Etter utbruddet av første verdenskrig opprettet hun et lite feltsykehus, i det som da het Côtes-du-Nord.
De første journalistårene
Som kvinne var Weiss utelukket fra deltagelse i fransk politikk. Hun gikk inn i journalistikken, og erklærte «Krig mot krigen». Under første verdenskrig skrev hun i tidsskriftet Le Radical, under pseudonymet Louis Lefranc.
Som korrespondent for den største franske dagsavis i samtiden, Le Petit Parisien, ble hun kjent med blant andre Thomas Masaryk (1850–1937), Eduard Beneš (1884–1948) og Milan Stefanik (1880–1919).
I 1921 reiste Louise Weiss til Sovjetunionen. Reisen ble gjort blant annet på vegne av den franske statsminister, for å bistå det franske Røde kors i kampen mot hungersnøden i landet. Samtidig rapporterte hun tilbake til Frankrike om de rådende forhold, gjennom artikler i Le Petit Parisien. Millioner døde av sult som følge av krigen mellom Den røde hær og de hvite russiske styrkene, som var støttet av USA, Storbritannia og Frankrike. Forholdene i Sovjetunionen var urolige. For Louise Weiss var dette derfor en meget farefull ekspedisjon, og den ble utført under svært vanskelige og ubekvemme forhold. I Sovjetunionen traff hun også bolsjevikledere som Karl Radek (1885–1939), Lev Kamenev (1883–1936) og Leo Trotskij (1879–1940).
Louise Weiss gjennomførte i Sovjetunionen også en egen, privat redningsaksjon, for å få franske guvernanter (privatlærerinner) tilbake til Frankrike. Guvernantene som før revolusjonen hadde tjent russiske familier, var blitt igjen i det nye Sovjetunionen, og levde der i den ytterste nød. Til slutt klarte Weiss å få 125 franske guvernanter tilbake til Frankrike.
L'Europe nouvelle
Weiss dekket som journalist undertegningen av Versaillestraktaten. Hun var fra 1918 til 1934 redaktør for uketidsskriftet L'Europe nouvelle, for utenrikspolitiske, økonomiske og litterære spørsmål. Hun ble dermed den første kvinne til å lede et internasjonalt tidsskrift. Tidsskriftet kommenterte fransk og europeisk politikk og ble et forum for frihet, pasifisme, likestilling mellom kjønnene og folkene. Tidsskriftet ble raskt ledende med hensyn til å kommentere internasjonale spørsmål.
L'Europe nouvelle støttet Aristide Briands forslag fra 1921 om opptak av Tyskland i Folkeforbundet, og anstrengelsene som førte frem til undertegningen av Lucarnotraktaten i 1925. Gjennom tidsskriftet støttet Weiss også Briand-Kellogg-pakten fra 1928.
Weiss mistet etterhvert troen på Folkeforbundet, da det ikke var i stand til å gi nasjonalsosialismen motstand. Da hun også mistet troen på pasifismen, forlot hun redaktørstillingen i magasinet i 1934.
Paneuropa-bevegelsen
Weiss var gjennom sitt tidsskrift en støttespiller for Aristide Briand i hans arbeid for et samlet Europa i form av felles marked, felles valuta og en felles europeisk kultur. Hun støttet også Paneuropa-bevegelsen, stiftet av Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi, der Briand ble æresmedlem i 1929.
I 1930 etablerte hun Nouvelle Ecole de la Paix (norsk: Den nye fredsskolen) i Strasbourg, en privat høgskole med fremstående forelesere i internasjonal politikk. Skolen hadde som formål å støtte arbeidet til Folkeforbundet, ble nedlagt i 1938.
Kampen for kvinners stemmerett i Frankrike
I oktober 1934 startet hun en ny organisasjon, kalt La Femme Nouvelle (Den nye kvinne). I motsetning til andre feministorganisasjoner konsentrerte La Femme Nouvelle seg utelukkende om stemmeretten for kvinner. Hun gikk ikke av veien for oppsiktsvekkende aksjoner. Blant annet slapp hun flyveblad over hesteveddeløp på Longchamps, med teksten at – Selv om vi får stemmerett, vil sokkene dine bli stoppet! Sammen med Cécile Brunschvicg (1877–1946), lenket hun seg til porten til en offentlig park for å vekke oppmerksomhet. Ved juletider 1921 medvirket hun til en aksjon der en gruppe feminister klatret opp lyktestolpene ved de store varemagasinene, og sang små vers mot krigsleketøy.
En stor valgseier var i 1934 å kunne kaste senator gjennom 15 år, Raymond Duplantier, ut av Frankrikes senat. Duplantier hadde utmerket seg med utsagnet om at – Disse kvinnene ønsker å bli representanter? Nåvel, men nei! De vil alltid forbli hva de alltid har vært: horer!
På tross av felles suksess i kampanjer for oppmerksomheten om kravet til stemmerett for kvinner, var Weiss' forhold til andre kvinnesakskvinner som Brunschvicg, Irène Joliot-Curie (1897–1956) og Suzanne Lacore (1875 eller 1877–1975), delvis kjølig. Weiss mente at de andre feministorganisasjonene holdt seg for tett til de etablerte partiene. Hun var uenig da kvinnene gikk inn i Léon Blum’s første regjering i 1936. Kvinnene fikk mindre innflytelsesrike stillinger og intet løfte om å prioritere stemmerett for kvinner. Selv hadde Weiss avslått en tilsvarende stilling: – Jeg har ikke kjempet for å bli nominert, sa hun, men for å bli valgt!
Jødiske flyktninger etter «Krystallnatten»
«Krystallnatten» inntraff mellom 9. og 10. november 1938, og var starten på en dramatisk opptrapping av jødeforfølgelsene i Tyskland. Weiss overtalte da straks sin venn, Frankrikes utenriksminister Georges Bonnet til å opprette organisasjonen Comité Central des Réfugiés (norsk: Sentralkomiteen for flyktninger). Komiteen skulle ta imot flyktningene fra Tyskland til Frankrike. Weiss klarte som organisasjonens generalsekretær, allerede i desember samme år (1938), å få brakt tusen flyktninger fra Tyskland til Frankrike.
Senere, i 1939, klarte hun å berge jødiske passasjerer om bord på motorskipet «Saint-Louis» til et midlertidig opphold i Frankrike. Skipet med de 907 jødiske flyktningene hadde gått ut fra Hamburg. Etter å ha blitt avvist i Havana på Cuba og USA, risikerte passasjerene å måtte vende tilbake til det nasjonalsosialistiske Tyskland som de hadde flyktet fra. Louise Weiss kontaktet sin venn, utenriksminister Bonnet som ga tillatelse til å ta i mot 250 flere hundre flyktninger. Storbritannia tok i mot 250 personer. De øvrige fikk opphold i Belgia og Nederland. Det var bare de flyktningene som kom til Storbritannia som helt var blitt beskyttet mot forfølgelse. Ingen vet hvor mange som omkom etter at Tyskland invaderte Nederland, Belgia og Frankrike. De jødiske flyktningenes reise med «Saint-Louis» er omhandlet i spillefilmen De fordømtes reise.
Vichy-regjeringen, motstandskamp
Etter Tysklands invasjon og okkupasjon av Frankrike i 1940, la Storbritannia hindringer i veien for Frankrikes import av medisiner og medisinsk utstyr. Weiss reiste derfor til USA på vegne av Vichy-regjeringen, for å skaffe nye forsyninger. Hun lyktes bare delvis, da amerikanerne mente at nye forsyninger bare ville komme tyskerne til gode. Tilbake i Frankrike fikk hun en bekjent til å skaffe seg et sertifikat som «ikke-jøde». I 1943 ble hennes bror nesten arrestert ved Milice, og Louise Weiss meldte seg som redaktør av motstandsavisen La Nouvelle République. Hun har selv omtalt avisen med navnet Patriam Recuperare.
Europa-politiker etter 1945
Fra 1965 til 1970 var hun generalsekretær i Institut Français de Polémologie (norsk: fransk institutt for konfliktstudier) (1945–1993). Hun besøkte Oslo i 1966 og holdt i Det franske institutt foredrag om overbefolkningsproblemet, og i Fredsforskningsinstituttet om den daværende Kashmir-konflikten. I 1971 stiftet hun Fondation Louise Weiss for at hennes arbeid med Europas samling og arbeidet for fred skulle kunne fortsette. Weiss hadde etter andre verdenskrig forlatt sin pasifistiske grunnholdning, og gikk da inn for at freden bare kunne opprettholdes dersom den ble sikret med militærmakt.
I 1979 stilte hun for gaullistpartiet til det første direkte valget til Europaparlamentet, der hun tiltrådte De europæiske fremskridsdemokraters gruppe. Hennes politiske målsetting var å gjøre Europa uavhengig av samtidens to supermakter, USA og Sovjetunionen. Som det eldste valgte medlem (alderspresident) av det nyvalgte Europaparlamentet, holdt hun den innledende talen. I talen hilste hun Otto von Habsburg velkommen som etterfølgeren til Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi.
Helmut Kohl omtalte henne som «Europas bestemor».
Forfatterskap
Weiss skrev selvbiografier, romaner, skuespill, politiske sosiologiske essays, bøker om kunst og folklore og reiseskildringer.
Privatliv
Fra 1934 til 1936 var Louise Weiss gift med arkitekten José Imbert. Hun fikk selv ingen barn, men adopterte en sønn som hun mistet nær kontakt med. Hun oppnådde ikke å bli medlem av Academie Française, men ble storoffiser av Æreslegionen. Hennes begravelse ble holdt i en evangelisk kirke.
Æresbevisninger og oppkallinger
Den franske republikk feiret i 1993 hundreårsjubileet for hennes fødsel og utga en bok og en film, med tittelen Louise Weiss l’Européenne (Louise Weiss europeeren). Hovedbygningen til Europaparlamentet i Strasbourg ble i 1998 oppkalt etter Weiss, og det samme er en åpen plass i byen. En rose ble i 1993 oppkalt etter Weiss, til hundreårsjubileet for hennes fødsel. Et museum «Louise Weiss» med en rekke personlige eiendeler, finnes i Saverne, Frankrike. «Louise Weiss journalistpris» ble opprettet i 2005.
Huadu
Huadu (kinesisk: 花都区; pinyin: Huādū Qū) er et bydistrikt i Guangzhou i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det eldre fylket Hua lå her.
Historie
Området omfatter tildels et relativt uveisomt fjellområde og var tidligere delt mellom fem fylker, og ble et yndet tilholdssted for lovløse elementer. I 1684 ble det etablert som eget fylke, ved navnet Hua, og Qing-dynastiet stasjonerte relativt store troppestyrker der for å sikre at forholdene ble normalisert.
Området fikk status som bydistrikt i 1993.
Hong Xiuquan (født Hong Renkun, 10. januar 1812 – 1. juni 1864), en hakkakineser, lederen av Taipingopprøret, stammet fra Hua.
Fly
Guangzhous nye storflyplass Guangzhou Baiyun internasjonale lufthavn ligger for det meste i Huadu.
Jernbane
Høyhastighetsbanen Wuhan-Guangzhou og den tradisjonelle jernbanehovedlinjen, Jingguangbanen, mellom Guangzhou og Wuhan har stoppested her.
Vei
Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina.
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
Playfair-chiffer
Playfair-chifferet er en manuell symmetrisk krypteringsteknikk, og var det første chiffer som brukte digraferstatning. Systemet ble oppfunnet i 1854 av Charles Wheatstone, men har sitt navn fra Lord Playfair, som fremmet bruken av chifferet.
Teknikken går på å kryptere bokstavpar (digrafer), i stedet for enkeltbokstaver. Playfair er derfor vanskeligere å knekke, siden frekvensanalysen som brukes ved vanlige erstatningschiffer har færre kombinasjoner, 26 enkeltbokstaver kontra 600 mulige digrafer, da ingen duplikate bokstaver er tillatt, og en bokstav er utelatt (Q) eller kombinert (I/J), slik at det blir 25x24 = 600 mulige kombinasjoner.
Historie
Selv om det var Wheatstone som oppfant chifferet, så ble det navngitt etter Lord Playfair som var en sterk pådriver for bruken av chifferet. Den første skriftlige beskrivelsen av Playfair-chifferet var i et dokument signert av Wheatstone, datert 26. mars 1854.
Chifferet ble avvist av det britiske utenriksdepartementet i sin tid, da de mente at det var for komplisert. Når Wheatstone tilbød seg å demonstrere hvor enkelt det var, ved å påstå at tre av fire gutter fra hvilken som helst nærliggende skole kunne lære seg systemet på et kvarter, så svarte undersekretæren hos utenriksdepartementet: "Ja, det er godt mulig, men du klarer ikke å lære det bort til attachéer."
Playfair er ikke lenger i bruk av militære styrker, da digitale krypteringsenheter har kommet for å bli. Playfair er nå regnet som usikker for alle formål, da moderne håndholdte datamaskiner lett kan knekke chifferet i løpet av få sekunder.
Den første publiserte løsningen på Playfair-chifferet ble beskrevet, i en 19-siders folder, av løytnant Joseph Mauborgne, utgitt i 1914.
Hvordan bruke Playfair
Playfair-chifferet bruker en 5 x 5 tabell som inneholder et nøkkelord eller frase. Å memorere nøkkelordet og fire enkle regler er alt som skal til for å lage tabellen og bruke chifferet.
For å lage tabellen, fyll først inn nøkkelordet i tabellen, men dropp eventuelle mellomrom og duplikate bokstaver. Fyll så resten av tabellen med resten av alfabetet (basert på det 26-tegn lange engelske alfabetet), men hopp over bokstavene som allerede er i bruk i nøkkelordet. Noen versjoner bruker "I" og "J" på samme plass, andre dropper bokstaven "Q", men man kan ta bort hvilken som helst bokstav som brukes få ganger. Nøkkelen kan skrives i topp-raden på tabellen, fra venstre til høyre, eller i andre mønstre, i en spiral som starter i øverste venstre hjørne, eller hvilken som helst annen måte, så lenge avsender og mottaker av den krypterte meldingen er enige og innforstått med metoden som er brukt. Nøkkelordet pluss metoden for å fylle ut resten av tabellen er så krypteringsnøkkelen i chifferet.
For å kryptere en melding, bryt opp meldingen i digrafer (2 og 2 bokstaver), slik at eksempelvis "HelloWorld" blir "HE LL OW OR LD"
"HelloWorld" vil etter dette bli: "HE LX LO WO RL DX"
Om man så finner de to bokstavene i en digraf i tabellen, så vil de forme hjørnene i ett rektangel inne i tabellen. Merk deg den relative posisjonen for rektangelet, og bruk så de følgende reglene i rekkefølge for hvert par klartekst:
Rekkefølgen er viktig, erstatt alltid den første bokstaven først, så den andre.
For å dekryptere, bruk de samme reglene, men baklengs (dropp ekstra "X"er som ikke gir noen mening i den resulterende klarteksten).
Se nedestående eksempel for en detaljert gjennomgang av en kryptering med Playfair-chifferet.
Eksempel
Ved å bruke "manchester" som nøkkel, så blir tabellen som følger:
M A  N  C  H E  S  T  R  B D  F  G I/J K L  O  P  Q  U V  W  X  Y  Z
Legg merke til at I og J deler plass.
Vi må først forberede klarteksten for kryptering. For å kryptere meldingen "THIS SECRET MESSAGE IS ENCRYPTED", grupperer vi først bokstavene to og to (digrafer). Om bokstavene i en gruppe er like, sett inn en X mellom dem. Om den siste gruppen bare har én bokstav, legg til en X:
TH IS SE CR ET ME SX SA GE IS EN CR YP TE DX
Så skal vi starte krypteringen av hver digraf. Lokaliser bokstavene T og H i tabellen, og finn bokstavene som finnes i de motsatte "hjørnene" i rektangelet som formes:
. .  N. H .. T. B .. . .  . .  .  .  .  . .  .  .  ..
Om man så erstatter digrafen man kryptere med disse to bokastvene, så blir den resulterende digrafen BN, da man starter med bokstaven på samme rad som første bokstaven i den opprinnelige digrafen. Bruk samme logikk på neste digraf, IS → FR.
TH IS SE CR ET ME SX SA GE IS EN CR YP TE DX BN FR
Videre, S og E ligger i samme rad:
. .  .  .  . E  S  T. . . .  .  .  . .  .  .  .  . .  .  .  ..
I dette tilfellet så bruker vi bokstaven rett til høyre for den opprinnelige, slik at SE blir til TS.
TH IS SE CR ET ME SX SA GE IS EN CR YP TE DX BN FR TS
. .  .  C. . .  .  R. . .  . I/J. . .  .  .  . .  .  .  ..
TH IS SE CR ET ME SX SA GE IS EN CR YP TE DX BN FR TS RI SR ED TW FS DT FR TM RI XQ RS GV
I de tilfeller hvor det ikke er noen bokstav til høyre for, eller rett under, "gå rundt" tabellen, og bruk bokstaven på motsatt side.
Slå så sammen digrafene av den resulterende chifferteksten, og du har så kryptert meldingen "THIS SECRET MESSAGE IS ENCRYPTED" til "BNFRTSRISREDTWFSDTFRTMRIXQRSGV".
For å dekryptere, gjør motsatt av fremgangsmåten overfor, og husk at nøkkelen er "MANCHESTER".
Playfair kryptoanalyse
På lik linje med de fleste post-moderne chiffre eller kryptogrammer, så kan Playfai-chifferet enkelt knekkes om det finnes nok tekst. Å finne krypteringsnøkkelen er relativt enkelt om både klartekst og chiffertekst er kjent. Når kun chifferteksten er kjent, så brukes "rå kraft" (brute-force) kryptoanalyse. Dette gjøres ved å søke gjennom nøkkelrommet for samsvarheter mellom hyppigheten av digrafer og den kjente hyppigheten av digrafer i det språk man antar meldingens klartekst er skrevet i.
Kryptoanalyse av Playfair er ganske lik fire-kvadrat og to-kvadrat-chiffer, selv om den relative enkeltheten i Playfair-chifferet gjør det enklere å identifisere kandidater til klartekst-strenger. Det som er viktig å legge merke til, er at en digraf i Playfair og den motsatte digrafen (f.eks. AB og BA) bli dekryptert til det samme tegnmønsteret i klarteksten (f.eks. RE og ER). På engelsk finnes det mange ord som inneholder reverserte digrafer, slik som REceivER og DEpartED. Ved å identifisere reverserte digrafer i chifferteksten, og sammenligne mønsteret med en liste kjente klartekstord med samme mønster, så har man en enkel måte å generere mulige klartekststrenger, som kan brukes for å konstruere nøkkelen som ble benyttet.
En annen innfallsvinkel for å takle et Playfair-chiffer er å bruke fjellklatrermetoden. Denne starter ved å velge ut en tilfeldig tabell. Deretter endrer man litt etter litt, ved å bytte bokstaver, rader eller bruke speilbilde av hele tabellen for å se om mulige klartekster ligner mer på standard klartekster enn før endringen (kanskje ved å sammenligne digrafene med et kjent frekvenskart). Om den nye tabellen viser seg å være en forbedring, så brukes denne som utgangspunkt, og man fortsetter på samme måte med denne, for å finne en ennå bedre egnet kandidat for krypteringsnøkkelen. Til slutt vil klarteksten eller noe som ligner veldig på denne bli funnet for å få en maksimum uttelling på den graderingsmetoden man har valgt. Denne metoden er iøynefallende nok veldig trettende og langdryg for mennesker å utføre, men datamaskiner kan bruke denne algoritmen for å knekke Playfair-chiffer med relativt lite tekst som utgangspunkt.
Et annet aspekt som skiller Playfair fra fire-kvadrat og to-kvadrat-chiffere, er det faktum at chifferteksten aldri vil inneholde en dobbelt-bokstavs digraf, f.eks. EE. Om det ikke er noen doble bokstaver i chifferteksten, og lengden på teksten er lang nok til å gjøre dette statistisk signifikant, så er det veldig sannsnlig at krypteringsmetoden er Playfair.
En grei instruksjon på hvordan rekonstruere krypteringsnøkkelen i et Playfair-chiffer kan finnes i kapittel 7 i "Solution to Polygraphic Substitution Systems," i Field Manual 34-40-2, utgitt av United States Army.
En detaljert kryptoanalyse av Playfair blir gjennomgått i kapittel 28 av Dorothy L. Sayers' kriminalnovelle Have His Carcase. I denne historien blir et melding kryptert med Playfair demonstrert som kryptografisk svak, da detektiven klarer å finne hele krypteringsnøkkelen ved å bare gjøre noen få antagelser om meldingens format (i dette tilfellet så starter meldingen med et stedsnavn og en dato). Boken inneholder en detaljert beskrivelse av mekanismen i Playfair, samtidig som den gir en steg-for-steg beskrivelse av manuell kryptoanalyse.
Den tyske hæren, flyvåpenet og politiet brukte Dobbel Playfair som et middels sikkert chiffer under den andre verdenskrig. I og med at de hadde knekt chifferet tidlig i første verdenskrig, så hadde de tilpasset den ved å introdusere en sekundært tabell, hvorfra bokstav nummer to i hver digraf ble hentet, og sendt med nøkkelordet, slik at bokstavene ble satt i en tilfeldig rekkefølge. Men, med den tyske forkjærligheten for "pro forma" eller formelle meldinger, så ble de rask løst av Bletchley Park. Meldinger ble innledet med et skevensielt nummer, og tallene ble stavet. Siden de tyske tallene 1 (eins) til 12 (zwölf) inneholder alle tyske bokstaver bortsett fra åtte i de doble Playfair-tabellene, så ble pro forma trafikk en enkel sak å knekke.
Auguste Chapdelaine
Auguste Chapdelaine (eller 马赖, Ma Lai, født 6. februar 1814 i La Rochelle-Normande i Frankrike, drept ca. 29. februar 1856) var en fransk katolsk kinamisjonær tilhørende prestekongregasjonen Det parisiske ytremisjonsselskap. Han ble drept for sin tros skyld på misjonsmarken i Sør-Kina.
Virke i Kina
Auguste Chapdelaine forlot Frankrike i 1852 for å virke i den katolske misjon i provinsen Guangxi i Kina. Etter et opphold i Guangzhou kom han til Guangxis hovedstad Guiyang ut på våren 1854. I desember dro han sammen med Lu Tingmei til landsbyen Yaoshan i Xilin fylke der han møtte den lokale menighet på rundt 300 katolikker. Han feiret messen den 8. desember der. Ti dager etter sin ankomst der ble han arrestert og satt i Xilins fylkesfengsel. Etter 16 eller 18 dager ble han løslatt. Tidlig i 1855 forlot han Guizhou, men kom tilbake til provinsen i desember samme år. Der ble han angitt av en slektning av en fersk konvertitt den 22. februar 1856. De kristne tryglet Auguste om å flykte, men han svarte: «Hvis jeg drar, vil dere lide for det. For å redde dere fra større skade, må jeg bli hos dere». Han ble arrestert i Yaoshan, sammen med noen kinesiske kristne, på ordre av Zhang Mingfeng, stedets nye  mandarin, den 25. februar 1856. Anklagene gikk ut på at han var pervers og rettferdiggjorde alle forbrytelser. Han ble utsatt for kraftig pryl og stengt inne i et lite jernbur som ble hengt opp ved fengslets port. Han var allerede død da han ble hentet ut og halshogd. Hans legeme ble kastet til dyrene.
Politiske følger
Etter fransk, diplomatisk påtrykk ble den aktuelle mandarinen senere degradert. Men hendelsen kom til å bli anvendt som en foranledning for det franske engasjementet i annen opiumskrig (1856-1860).
Artikkel 13 av Tianjintraktaten som ble undertegnet da krigen var over, tilkjente den kristnre misjon rett til å spre sin tro og etablere seg i innlandet av Kina, samt i å skaffe seg fast eiendom der.
Helligkåring
August Chapdelaine ble saligkåret i 1900, og helligkåret av pave Johannes Paul II den 1. oktober 2000. Samtidig ble tilsammen 120 kinamartyrer helligkåret den dagen.
Den 3. oktober 2000 reagerte det offisielle nyhetsbyrået Xinhua med en melding der det ble tegnet et svært negativt bilde av pater Chapdelaine.
Cajobi
Cajobi er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Georg Christoph Wagenseil
Georg Christoph Anton Wagenseil (1715-1777) var en østerriksk musikkpedagog og førklassisistisk komponist.
Liv og virke
Wagenseil ble født inn i en augsburgsk kjøpmannsslekt. Han fikk musikkopplæring av hoffkapellmester Johann Joseph Fux.
Wagenseil skrev messer, tre oratorier, åtte operaer, serenader, kantater, ca. 100 symfonier, konserter, kammermusikk (kvartetter, trios, divertimenti) og klaversonater. Lite ble publisert. I likhet med Matthias Georg Monn og Carl Ditters von Dittersdorf tilhører han den wienske førklassisismen. I sine over hundre symfonier viser han et slektskap med den tidlige Joseph Haydn og mannheimerskolen.
I dag er Wagenseil stort sett glemt, men i sin egen tid var han en kjent musiker som fikk mye å si for Joseph Haydn og Wolfgang Amadeus Mozart.
Blant Wagenseil elever var Josef Anton Steffan og Johann Baptist Schenk. Johann Christoph Wagenseil og Christian Jacob Wagenseil var fjerne slektninger.
Webster County (Kentucky)
Webster County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
His New Profession
His New Profession er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Charlie Chaplin.
Handling
Charlie møter et kjærestepar, og går med på å ta vare på mannens forkrøplede onkel. Etter at paret avslutter sitt forhold med hverandre, mister ektemannens nye kjæreste noen egg som Charlie sklir på når han forsøker å kontrollere onkelens rullestol. Men Charlie planlegger å bruke onkelen til å begynne med tigging, for å tjene penger til seg selv. Men snart begynner Charlie å slåss mot en annen tigger, og to politimenn (hvorav en av dem arresterer onkelen) og Charlie blir banket opp av den rivaliserende tiggeren.
Wiesel
Wiesel er et efternavn som blant annet benyttes av disse personene:
Jiashan
Jiashan kan være:
Kamzy Gunaratnam
Kamzy Gunaratnam (født Khamshajiny Gunaratnam; 27. mars 1988 i Jaffna på Sri Lanka) er en norsk politiker (Ap) og stortingsrepresentant for Oslo siden 2021.
Hun var varaordfører i Oslo fra 21. oktober 2015 til hun ble valgt inn på Stortinget. . Gunaratnam ble innvalgt representant i Oslo bystyre første gang i 2007. Hun hun satt først en periode i kultur- og utdanningskomiteen og så to perioder som medlem av helse- og sosialkomiteen.
Hun var nominert til 2. plass på Arbeiderpartiet liste i Oslo for Stortingsvalget 2021, og ble valgt inn som representant 5 fra Oslo.
Bakgrunn og virke
Etter ungdomsskolen valgte Gunaratnam Oslo handelsgymnasium for videregående opplæring. Det var der hun etter hver ble politisk interessert. Hun engasjerte seg først i Tamil Youth Organisation, men ble etter et møte med Raymond Johansen introdusert til Arbeiderpartiets ideologi og historie. Som elev på videregående ble hun i 2006 kvotert inn på Oslo Ap sin nominasjonsliste, og votert inn i Oslo bystyre som 19-åring. Gunaratnam har vært nestleder og leder for Ungdom mot rasisme.
Hun satt som leder i AUF i Oslo fra 2009 til 2011. I 2013 var hun rådgiver for Arbeiderpartiets valgkamp. Gunaratnam ble selv innvalgt som vararepresentant til Stortinget for 2013–2017. I 2014 ble hun forespurt å være nestleder i Oslo Ap, men takket nei og mente det var for tidlig. Hun ble likevel overtalt til å stå som nominert og ble valgt. Som nestleder ble det naturlig at hun fikk en sentral posisjon i det nye byrådet, og hun fikk vervet som varaordfører i Oslo, den yngste noen gang.
Hun har studert sosialgeografi ved Universitetet i Oslo og fag ved lærerutdanningen ved Høyskolen i Oslo
Gunaratnam var blant de overlevende etter massedrapene på Utøya i 2011. I 2021 var hun en av fire overlevende fra Utøya som fortalte sin historie i dokumentarfilmen Generasjon Utøya ti år etter massedrapene.
I november 2018 ble hun valgt til leder av Oslos 17. mai-komité for 2019.
I 2021 stod Gunaratnam bak antirasistiske forslag fremlagt av Oslo Arbeiderparti. Deriblant et kontroversielt forslag om å kurse kommuneansatte i såkalt «strukturell rasisme».
Benoit Buratti
Benoit Buratti (født 10. november 1997) er en fransk freestylekjører.
Han representerte Frankrike under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 21 i slopestyle.
Tennvatn tunnel
Tennvatn tunnel er en tunnel som ble påbegynt under andre verdenskrig, tiltenkt som jernbanetunnel på Polarbanen. Tunnelen skulle gå mellom de to planlagte stasjonene i Mørsry i Sørfold og Kråkmo i Hamarøy.
Fra Mørsry går tunnelen nordover gjennom et heiparti frem til Sjettevasselva mellom Femte- og Sjettevatnet i Sagvassdalen i Hamarøy. Tennvatn tunnel var ment å bli den nest lengste av tunnelene på Polarbanen, med en lengde på 5 400 meter. Ved krigens slutt i 1945 var det konstruert 475 meter fra det sørlige innslaget og 362 meter fra det nordlige. Tunnelen er ikke i bruk, og det nordlige innslaget står fullt av vann.
Que Sera, Sera (Whatever Will Be, Will Be)
Days innspilling av sangen ble utgitt på Columbia Records med katalognummer 40704. Den nådde den amerikanske Billboard-listen i juni 1956 og ble en slager såvel i USA (hvor den havnet på en andreplass på Billboard-listen) som i Storbritannia. Den kom på den britiske singlelisten 30. juni 1956 og lå der i 22 uker med nummer én som høyeste plassering.
Norsk versjon
Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Det som skjer, det skjer». Sangen ble utgitt av Nora Brockstedt, Egil Monn-Iversens orkester på RCA NA 1077.
Jiangyan
Jiangyan er et bydistrikt i byprefekturet Taizhou i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Den hadde i 1999 en befolkning på 923,025 innbyggere.
Bydistriktet er kjent for båtfestivalen i kommunen Qintong, som har aner tilbake til Mingdynastiet. Pekingopera artisten Mei Lanfang stammer herfra og politikeren Hu Jintao ble også født her.
Kulturminner
Tianmushan (天目山遗址, Tianmushan yizhi) fra Det vestlige Zhou-dynastis tid ble i 2006 oppført på listen over Folkerepublikken Kinas kulturminner.
Administrative enheter
Bydistriktet er inndelt i en rekke kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 328 i løper gjennom området, fra Nanjing via blant annet Yangzhou til Nantong.
Rahman Hajiyev
Rahman Khudayat oglu Hajiyev (født 25. juli 1993) er en aserbajdsjansk fotballspiller som spiller for den aserbajdsjanske klubben Neftçi PFK.
Landslaget
17. november 2015 fikk han sin første landskamp for mot Moldova.
Barken
Barken er en innsjø i Smedjebacken kommune i Dalarnas län i Sverige. Barken består av to sammenhengende innsjøer; Södra og Norra Barken. Sjøen ligger 100 meter over havet og har et areal på 34 km². Største dybde er på 37 meter, i Norra Barken. Barken har utløp mot sør gjennom Kolbäcksån, som munner ut i Mälaren.
Erling Steen
Erling Steen (1891–1961) var en norsk forretningsmann, som var president i Norges Røde Kors i perioden 1947–1957.
Barken
Gjennom byggingen av Strömsholms kanal i 1795 fikk sjøen seilbar forbindelse med Mälaren. I sjøens vestre ende ligger Smedjebackens hamn, som er en av Sveriges høyest beliggende havner med forbindelse til havet.
Erling Steen
I hjembyen Kristiania (Oslo) ble han i 1915 medeier i Steen & Strøm, der faren Johan Steen (1856–1934) var direktør. Fra 1939 ble Erling Steen styreformann der.
Han ledet Norges Handelsstands forbund en tid. Under den andre verdenskrig satt han i tysk fangenskap og han ble siden mye engasjert i humanitær virksomhet, som lederskapet i Norges Røde Kors og styreformann i Det norske Flyktningeråd 1953–1958.
Barken
Navnet (1654 Nörrebarken, Södrebarken) er trolig dannet med ordet barki – «strupe», som i så fall henspiller på innsnevringen ved byen Nor som deler sjøen i to deler.
Garbage
Garbage er en skotsk-amerikansk alternativ rock band. Bandet begynte i 1994 i Madison, Wisconsin av Shirley Manson (vokal, gitar), Duke Erikson (bass, gitar, keyboard, slagverk), Steve Marker (gitar, keyboard) og Butch Vig (trommer, slagverk).
Chaplin drømmer
Chaplin drømmer (originaltittel: His Prehistoric Past) er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Charlie Chaplin.
Handling
Charlie drømmer at han befinner seg i steinalderen. Der styrer King Low-Brow et harem full av koner. Charlie forelsker seg i kongens favoritt-kone, Sum-Babee.
Men under en jakttur blir kongen dyttet over en klippe. Charlie utroper seg selv til konge, men Ku-Ku oppdager den virkelige kongen fremdeles i live.
Whitley County (Kentucky)
Whitley County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
Gyldenløve fort
Gyldenløve fort er ett av tre fort ved Fredriksten festning i Halden kommune. Dette fortet vender mot øst, og kan nås lettest fra Iddeveien, sørøst for Halden by.
Nadia Podoroska
Hun representerte Argentina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i tredje runde i singel.
Wolfe County
Wolfe County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
Gyldenløve fort
I 1683 ble det oppført et lite, befestet tårn på stedet, og året etter ble det reist palisadeverk omkring det. I 1703 ble palisadene revet og erstattet med ordentlig murverk. Under beleiringen i 1718 ble Gyldenløve skutt i stykker og ble stormet av svenskene den 8. desember. Fortet ble gjenoppbygd i 1720-23, men i 1752 ble det stilt spørsmål om dets strategiske betydning. Men fra 1785 ble Gyldenløve utvidet og forsterket med nye tenaljer og palisader. Det ble innredet nye batteristillinger i 1813.
Alex Bellemare
Alex Bellemare (født 12. mars 1993) er en canadisk freestylekjører.
Han representerte Canada under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 22 i slopestyle.
Curetis
Curetis er den eneste slekten i gruppen Curetinae. De er sommerfugler i gruppen glansvinger og er utbredt i Sørøst-Asia.
Utseende
Curetis er dagaktive, fargerike sommerfugler. De er forholdsvis store til glansvinger å være, vingespennet er gjerne mellom 35-45 millimeter. Forvingene er litt spisse. Oversiden hos hannene er skinnende rødoransje med svarte vingespisser og ytterkanter, hos hunnene er de oransje feltene erstattet med hvitt. Undersiden er blekbrun med utydelige, brunlige flekker og bånd.
Larvene er litt flattrykte, og kan ligne på fugleskitt. De har to lange, sylindriske utvekster nær bakenden.
Levevis
Larvene utvikler seg på busker og trær i erteblomstfamilien (Fabaceae) og den nærtbeslektede mimosafamilien (Mimosaceae).
Utbredelse
De aller fleste artene er tropiske og finnes fra Sri Lanka til Salomonøyene.
Cajuru
Cajuru er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Woodford County (Kentucky)
Woodford County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
Łukasz Pawłowski
Łukasz Zygmunt Pawłowski (født 11. juni 1983) er en polsk roer som spesialiserer seg i firer, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 13. Han tok sølv under Sommer-OL 2008.
Europavei 18 (Sverige)
Europavei 18 er en svensk stamvei som går mellom Töcksfors ved grensen mot Norge og Kapellskär ved Stockholm. Lengden på veien er 540 km, og den er del av europavei 18.
Alternative veier
Det finnes alternative veier for å reise fra et sted langs veien til et annet.
Paula Badosa
Paula Badosa (født 15. november 1997) er en spansk tennisspiller.
Hun representerte Spania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i kvartfinalen i singel.
The Gamesters
The Gamesters er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920 regissert av George L. Cox, og med Margarita Fischer, Hayward Mack og Lee Shumway i hovedrollene.
Handling
Brad Bascom eier et gambling-sted i Nevada, sammen med sin partner Jim Welch. Han begynner å mistenke sin kone Rose for å ha en affære med Welch. For å avgjøre saken utfordrer han Welch til et poker-spill, og taperen lover å forlate byen.
Welch taper spillet, men han kidnapper imidlertid den nå høygravide Rose. Bascom oppdager snart hvor de befinner seg er, og skyter Welch i en konfrontasjon. Men Rose dør under fødselen kort tid senere, og dette etterlater spørsmålet om hvem som er egentlig er den biologiske faren til den nyfødte jenta - som får navnet Rose.
Kia Davis
Kia Davis (født 23. mai 1976) er en amerikansk-liberisk friidrettsutøver.
Hun representerte Liberia under Sommer-OL 2008 i Beijing, hvor hun ble utslått i den innledende runden på 200 meter.
Jackson Wells
Jackson Wells (født 21. april 1998) er en newzealandsk freestylekjører.
Localhost
localhost er innen databehandling, og innenfor rammene av et TCP/IP-nettverk som internett, et reservert navn som betyr denne datamaskinen. Det benyttes der hvor man ellers ville spesifisere navnet eller adressen til en datamaskin i nettverket. Eksempelvis, hvis du bruker en nettleser til å besøke https://web.archive.org/web/20140908174929/https://localhost/ vil den vise hovedsiden til nettstedet som betjenes av datamaskinen som kjører nettleseren. En vanlig, grunnleggende test av TCP/IP protocol stack på en maskin er å skrive inn denne kommandoen i et kommandovindu: ""
localhost henviser alltid til loopback IP-adressen 127.0.0.1 i IPv4, eller ::1 i IPv6. Se nedenfor.
Å kunne kommunisere med sin lokale maskin som om det var en fjern maskin er nyttig i forbindelse med testing, og også for å kontakte tjenester som vanligvis ligger på fjerne maskiner (som for eksempel spillservere) som tilfeldigvis befinner seg på den lokale maskinen.
Relatert spesifikasjon av IETF
IETF-dokumentet «Special-Use IPv4 Addresses» (RFC 3330) beskriver «127.0.0.0/8» som en reservert IPv4-adresseblokk for loopback.
På den annen side, bare én IPv6 adresse ‹› ::1/128' (det vil si, adressen med 1 på dens minst signifikant bit og null ellers) er spesifisert som loopback-adresse innen IPv6' adresserings-arkitekturspesifikasjon i RFC 3513.
Spesifikasjonen i RFC 3513 sier: «Loopback-adressen må ikke bli brukt som kildeadresse i IPv6 pakker som blir sendt utenfor en enkelt node. En IPv6 pakke med en loopback destinasjonsadresse må aldri bli sendt utenfor en enkelt node og må aldri forwardes av en IPv6-ruter. En pakke som mottas på et grensesnitt med loopback-destinasjonsadresse må slettes».
Yangshuo
Yangshuo (kinesisk: 阳朔县; pinyin: Yángshuò xian) er et fylke i byprefekturet Guilin i den autonome region Guangxi Zhuang Folkerepublikken Kina.
Yangshuo har et areal på 1 428 km² og en befolkning på ca. 310 000 innbyggere (2004).
Administrative enheter
Yangshuo består av seks storkommuner og tre kommuner:
Storkommuner: Yangshuo (阳朔镇), Baisha (白沙镇), Fuli (福利镇), Xingping (兴坪镇), Putao (葡萄镇), Gaotian (高田镇),
Kommuner: Jinbao (=金宝乡), Puyi (普益乡), Yangdi (杨堤乡).
Turisme
Yangshuo er et viktig turistmål på grunn av sine karakteristiske karst formasjoner. De fjellene som er gjengitt bak på den kinesiske 20-Yuan seddelen ligger i fylket Yangshuo.
Samferdsel
Kinas riksvei 321 løper gjennom området. Den fører fra Guangzhou via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Oddakonsertene
Oddakonsertene ble til høsten 2005 i forbindelse med fire julekonserter i Odda kyrkje. Konserten het Dei små armane, og er utgitt på CD. Året etter kom julekonserten Stille Natt som også ble gitt ut på CD, med tittelen «Stille Natt 2006». Senere ble det mange konserter etter samme konseptet. Tredje serie julekonserter ble arrangert i desember 2007 i Odda, Lofthus, Utne og Røldal. Oddakonsertene har pr 2018 arrangert totalt 60 konserter med over 20.000 tilskuere tilstede. Samtlige konserter har vært utsolgt.
Konsertserien «Samla Kraft» ble arrangert i 2005 og 2006 i Lindehuset, Odda Smelteverk. I 2008 satte dessuten Oddakonsertene opp jubileumsforestillingen Samla Kraft i 100 år for Odda kommune. 550 tilskuere fikk plass i Lindehuset denne kvelden. Musikal. I april 2019 satte Oddakonsertene opp en egenkomponert musikal - ALBERT OG LEONIE - i Lindehuset i Odda. Musikalen trakk 2600 tilskuere som fikk se og høre historien om hvordan  Odda ble bygget opp som industrisamfunn. Musikalen ble en stor suksess og vil bli satt opp igjen i mai 2020. Regissør er Martine Bakken Lundberg. Komponist og forfatter er Gunn Gravdal Elton. Hovedrollene ble spilt av André Søfteland som Dr. Albert Petersson og Lene Kokai Flage som Leonie Witt Petersson.
Oddakonsertene har gitt ut flere CD-er og DVD.
Et av de mest omfattende prosjektene, var da Oddakonsertene samlet 50 ungdommer fra Odda og Ullensvang og gikk i studio. Etter flere uker i ABC studio i Etne, kom dobbelt-cd-en Krusningar ut i 2013. Et enormt prosjekt var i mål med en fantastisk produksjon, kun med lokale ungdommer mellom 13 og 20 år. CD-en ble fulgt opp med en utsolgt konsert i kinosalen i Odda, og to utsolgte konserter i Kraftkatedralen i Tyssedal.