cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giraffaenictus
Utseende
En liten (ca. 4 millimeter), rødbrun kortvinge som er en svært god etterligning av en maur. Antennene er ganske tynne, ikke knebøyde. Hodet er langt og smalt med små fasettøyne. Pronotum er smalt, litt timeglass-formet, bredest foran. Dekkvingene er nokså korte, ovale, en del bredere enn forkroppen. Bakkroppen har to smale fremre ledd (etterligner maurenes propodeum og petiolus), resten er nesten kuleformet. Beina er lange og tynne.
Levevis
Disse billene lever knyttet til hærmaur i slekten Aenictus.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Vietnam).
Serveringsgaffel
Serveringsgafler er gjerne laget i sølv, plett eller stål. De er noe lengre enn vanlige spisegafler og har gjerne to tinder. Mindre gafler til servering kalles gjerne kaldgafler. Om serveringsgafler og serveringsskjeer som hører sammen brukes betegnelsen serveringsbestikk.
Svak derivert
En svak derivert er en generalisering av konseptet deriverbarhet, for funksjoner som ikke er deriverbare, men likevel, under visse betingelser, integrerbare. For funksjoner som ligger i Lp-rommet regnes som svakt deriverbar hvis man kan finne en annen funksjon v som kan erstatte de deriverte i et gitt integral, og få samme svar som man ville fått dersom de deriverte faktisk hadde eksistert.
Ved å definere svake deriverte kan man inkludere mange flere funksjoner, det vil si jobbe med et mer generelt funksjonsrom. Definisjon av svake deriverte er essensielt for den teoretiske bakgrunnen for elementmetoden, som igjen er et viktig verktøy for numerisk løsning av partielle differensialligninger.
Definisjon
La u og v være funksjoner i funksjonsrommet, alle lokalt integrerbare funksjoner for en gitt åpen mengde , og la \alpha være en multiindeks. Dersom det eksisterer en v slik at for alle uendelig deriverbare funksjoner \phi med kompakt støtte i U, sier vi at v er den \alpha-te svake deriverte av u, og vi skriver dette som
Definisjonen er motivert av teknikken delvis integrasjon, som per definisjon er gitt ved der første ledd på høyre side forsvinner siden \phi har kompakt støtte (er lik 0 på randen). Hvis man anvender dette for hver indeks i \alpha får man der man gjør dette for hvert par av indekser i \alpha og tilsvarende variabler x_i. Det er ikke gitt at finnes, men om det finnes en annen funksjon v som gjør at integralet over gir likhet for alle funksjoner i U med kompakt støtte, kan man bruke denne istedenfor.
Eksempel
Hvis man ser på funksjonen definert som er u ikke deriverbar i 0. Man kan imidlertid definere en funksjon v som og for alle (alle uendelig deriverbare funksjoner med kompakt support over intervallet [-1, 1]) har vi at så v er den første svake deriverte av u over [-1, 1].
Spangenhelm
Spangenhelm (tysk for «spennehjelm») var en type krigshjelm som ble brukt i Europa i senantikken og tidlig middelalder. Den består av en serie plater («spang») naglet til en kam over issen og en bånd rundt nedekanten. Vikinghjelmer har mye til felles med denne type hjelm. Spangenhelm var forholdsvis lett å lage i forhold til helsmidde hjemboller og ga en viss beskyttelse i kamp.
Historie
Spangenhelm kom til Vest-Europa fra områder sør i dagens Russland og Ukraina. Hjelmen stammet opprinnelig fra en type som ble brukt av iranske stammer slik som skytere og sarmatianere. Disse fikk en større utbrdelse i de romerske styrkene på slutten av romertiden, muligens som et resultat av at industrien som laget de klassiske legionærhjelmene ikke lenger var i stand til å etterforsyne hæren. Ved begynnelsen av 500-tallet var sliek sammennaglede platehjelmer den vanligste typen hjelmer i Europa. Den var også populær i Midtøsten. Spangenhelm var i bruk frem til 800-tallet, de påvirkning østfra innførte en høy og spiss hjelm med nesebeskytter.
Daniel Hartmann
Daniel Hartmann (født 5. november 1854 i Leimen i storhertugdømmet Baden, død 21. januar 1952) var en arbeider i et grustak i kommunen Mauer i Storhertugdømmet Baden, omkring 10 km sørøst for Heidelberg. Den 21. oktober 1907 oppdaget han den såkalte underkjeven fra Mauer i grustaket. Kjeven er et fossil og et typeeksemplar av en underkjeve av arten Homo heidelbergensis.
I 1948 ble han utnevnt til æresborger i Mauer, og en gate ble oppkalt etter han.
Den saudisk-jemenittiske krig
Den saudisk-jemenittiske krig var en kort konflikt utkjempet mellom Saudi-Arabia og Jemen i 1934. Konflikten dreide seg om statusen til Asir, Jizan, og Najran-oasen.
Krigen startet da Idrissi av Asir kuttet sine bånd til ibn Saud og flyktet til Jemen for å slutte seg til Kong Yahya av Jemen. En fredsdelegasjon sendt av ibn Saud ble fengslet av den jemenittiske kongen, blant dem den saudiske kongens sønn, og Idrissi ble sendt tilbake til Asir støttet av en jemenittisk hærstyrke. Jemen invaderte også Najran, noe den saudiske kongen reagerte på ved å sende en britisk-utstyrt hær for å gjenerobre områdene.
Den saudiske hæren var fremgangsrik ved kysten og lyktes å avansere hele veien til Al Hudaydah, sentralt ved Jemens Rødehavskyst. Saudierne drev også jemenittene ut av Najran, men styrkene deres ble stanset ved høylandet i Jemen. Storbritannia støttet den saudiske kongen ved å sende Royal Navy til Rødehavet, og truet med å involvere seg i kamphandlingene og bombardere Sana'a. En direkte britisk intervensjon fant imidlertid aldri sted, da den saudiske kongen bestemte seg for å trekke styrkene tilbake i bytte mot at Jemen gikk med på en returnering til status quo ante bellum.
Arnoud van der Biesen
Arnoud Eugène van der Biesen (født 28. desember 1899 i Semarang i Nederlandsk Østindia, død 17. februar 1968 i Haag) var en nederlandsk seiler som deltok under OL 1920 i Antwerpen.
Van der Biesen vant en olympisk sølvmedalje i seiling med den nederlandske båten «Boreas», som kom på andreplass i klassen 12 fot jolle bak «Beatrijs III». Mannskapet på båten besto av Van der Biesen og Petrus Beukers. Det var kun to båter, begge fra Nederland, som konkurrerte i denne klassen.
Paraleochara
Paraleochara er en slekt av biller som hører til den store underfamilien Aleocharinae i familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Små til middelsstore, avlange, oftest mer eller mindre brunaktige kortvinger. Føttene på alle tre beinpar er fem-leddete, og maksillepalpene består også av fem ledd.
Utbredlese
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, fra Sri Lanka i vest til Ny-Guinea i øst.
Nicol-prisme
Nicol-prisme er et parallellepiped av kalsittkrystall som benyttes til å lage polarisert lys. Det ble først fremstilt av William Nicol i Edinburg i 1828. Det ble et viktig instrument i optikken og fikk praktisk bruk til utforskning av egenskapene til mineraler og molekylære egenskaper ved forskjellige stoff.
Prismet bygger på egenskapen ved kalsitt at den er dobbeltbrytende. Krystallen splitter en lysstråle i to slik at hver del er polarisert i plan som står vinkelrett på hverandre. Ved å fjerne den ene delen med bruk av totalrefleksjon, lyktes Nicol å produsere lys som er hundre prosent polarisert.
I de følgende årene ble mange lignende prismer konstruerte med bedre egenskaper. De bygger på de samme prinsippene og omtales ofte som polarisatorer. Men i moderne tid lages disse ofte på en enklere måte av andre, kunstig fremstilte materialer. Selv om disse optiske instrumentene i utgangspunktet skaper polarisert lys, kan de også benyttes til å analysere lys med ukjent polarisasjon.
Bakgrunn
De dobbeltbrytende egenskapene til kalsitt har vært kjent i lang tid. Effekten er mest tydelig i klare, gjennomsiktige krystaller som ble funnet på Island og fikk navnet Islandspat eller kalkspat. Denne ble først systematisk undersøkt av den danske naturviter Rasmus Bartholin på midten av 1600-tallet. Det var han som ga navnene «ordinær» og «ekstraordinær» til de to lysstrålene som krystallen gir opphav til. Disse undersøkelsene av krystallens egenskaper ble videreført av Christian Huygens som også utviklet den første, teoretiske forklaringen av dette fenomenet med dobbeltbrytning.
En kalsittkrystall spaltes naturlig opp i parallellepipeder med sidekanter som kan ha vilkårlige lengder. Men de danner likevel i hvert hjørne alltid de samme vinklene 78° eller 102° med hverandre. Disse er derfor også vinklene i de seks sideflatene som er parallelle parallellogram. I fire av hjørnene møtes vinklene 78°, 78° og 102°, mens i to av dem er de tre vinklene alle 102°. Disse to hjørnene sies å være «stumpe» og utgjør endepunktene til den korteste diagonalen i parallellepipedet. En linje gjennom et slikt hjørne som har samme avstand til de tre tilstøtende sideflatene, er krystallens optiske akse. Enhver parallell linje i krystallen er også en slik akse. Den er spesiell på den måten at lys i denne retningen ikke vil dobbeltbrytes.
Lystets gang gjennom krystallen er spesielt enkel i et prinsipalplan. Det er et tenkt plan som går gjennom et stumpt hjørne og samtidig står vinkelrett på to motstående sideflater. Det vil derfor også inneholde den optiske aksen. Lys som kommer inn i krystallen gjennom en slik sideflate, vil fortsette sin gang i dette planet. For kalsitt er prinsipalplanet et parallellogram med vinkler 71° og 109° og vilkårlige sidelengder.
Konstruksjon
Selv om kalsitt er et mineral som gir en meget kraftig dobbeltbrytning, er likevel de to polariserte strålene adskilt med en så liten vinkel at det kan være vanskelig å isolere en av dem. Denne situasjon ville William Nicol forbedre og kunne publisere en fremgangsmåte i 1828.
Han anbefalte å benytte en krystall som var omtrent tre ganger så lang som bred. Den kuttes så i to deler av et plan som går gjennom de to stumpe hjørnene og samtidig står vinkelrett på prinsipalplanet. De to delene limes sammen med et tynt lag med kanadabalsam slik at krystallen gjenvinner sin opprinnelige form. Når så lys sendes inn gjennom en av endeflatene omtrent parallelt med den lange sidekanten, vil det dobbeltbrytes slik at den ordinære delen reflekteres til siden av balsamet i snittflaten, mens den ekstraordinære strålen kommer ut gjennom den andre endeflaten polarisert i prinsipalplanet og i samme retning som den innkommende strålen.
For at prismet skulle være anvendelig for en større rekkevidde av innfallsvinkler enn de som tilsvarer å være parallelle med den lange sidekanten, anbefalte Nicol å slipe ned endeflatene slik at prinsipalplanet fikk vinklene 68° og 112° istedenfor de opprinnelige 71° og 109°. Det har siden blitt standard fremgangsmåte. I tillegg svertes vanligvis de lange sideflatene for å absorbere den ordinære strålen samtidig som dette hindrer uønsket lys fra siden å komme inn i prismet.
Virkemåte
Når lyset har en bølgelengde λ = 590 nm, er de to hovedbrytningsindeksene i kalkspat og. Da indeksen for det gjennomsiktige kanadabalsamet er, er dette et optisk tettere materiale for den ekstraordinære strålen, mens det er omvendt for den ordinære. Den ordinære strålen kan da bli totalreflektert i grensesnittet hvis innfallsvinkelen der er større enn den kritiske vinkelen θc. Med disse brytningsindeksene er denne gitt ved betingelsen
som betyr at θc = 69°. Når den ordinære strålen treffer grenseflaten med en større innfallsvinkel enn denne, vil den bli reflektert ut til siden og forsvinne. Det er derfor nødvendig at prismet er tilstrekkelig langt. Nicol anbefalte i sitt originalarbeid at det burde være omtrent tre ganger lengre enn bredt. Av samme grunn anbefalte han å slipe ned sideflaten slik at den naturlige vinkelen på 71° reduseres til 68°. På denne måten er det bare den ekstraordinære strålen som kan gå uhindret gjennom prismet. Den kommer da ut i samme retning som den hadde ved innfall, men polarisert i prinsipalplanet.
Innfallsvinkelen mot grenseskiktet med kanadabalsam øker når den innkommende strålen får en retning som øker litt fra en horisontal retning og nærmer seg den til den optiske aksen. Da vil fortsatt den ordinære strålen totalreflekteres, men denne dreiningen kan ikke bli for stor. Den ekstraordinære strålen i en negativ krystall som kalsitt har en effektiv brytningsindeks n(θ) som øker fra mot  når vinkelen  θ mellom bølgevektoren og den optiske aksen avtar. Det betyr at ved en tilstrekkelig stor innfallsvinkel vil også den ekstraordinære strålen totalreflekteres slik at Nicol-prismet slutter å fungere.
Overcoats
Overcoats er det andre albumet til John Hiatt, og hans siste for Epic Records.
Sporliste
Alle sanger er skrevet av John Hiatt.
Viking Fotballklubb i 1989
1. divisjon
{|
Overganger
Vetle Andersen gikk til før sesongen, men de nektet å betale de 250 000 kronene Viking forlangte. Klubbene ble så enige om å oversende saken til Norges Fotballforbund, og Lyngby sa seg villige til å betale det beløpet NFF fastslo. Da beløpet ble satt til nesten de 250 000 kronene Viking krevde ble det stillstand i saken, og det tok tid før oppgjøret kom. Andersen ble endelig spilleklar for i starten av august.
Förvaltare
Förvaltare (OR-8) er en svensk militær grad for spesialoffiserer.
Referanser
<References/>
Østersgaffel
Østersgaffel er en gaffel til å spise østers med.
På østersgafler er gjerne en av de ytre tindene bredere enn de andre, og den brukes til å skjære østersen løs fra skjellet. Østersgafler kan ligne både kakegafler og fiskegafler i formen. Størrelsen ligger gjerne mellom disse to, og østersgafler skiller seg ut ved at de har et kraftigere blad. Det forekommer også østersgafler med et skjeformet blad. Disse ligner salatgafler i formen, men de er mye mindre.
South Bend (Indiana)
South Bend er en by og fylkessete i St. Joseph County i Indiana i USA. I 2010 hadde byen et innbyggertall på 101 168, mens South Bend – Mishawaka metropolitan area hadde et innbyggertall på 318 586. Det er den fjerde største byen i Indiana og er det økonomiske og kulturelle knyttepunktet i regionen Michiana. Byen ligger rett ved elven St. Joseph.
De første som bosatte seg i område var pelshandlere som slo seg ned i område på begynnelsen av 1800-tallet. Byen fikk by status i 1865 og elven St. Joseph bidro sterkt til økonomisk utvikling på midten av 1900-tallet. Elven bidro til at byen fikk lettere tilgang til industriell utvikling. Innbyggertallet har sunket i South Bend siden toppunktet med 132 445 innbyggere i 1960. Mye av grunnen til nedgangen skyldes migrasjon til forstads områdene rundt byen og nedleggelsen av Studebaker og annen tungindustri. Mellom 1990 og 2000 opplevde byen for første gang siden 1960 en befolkningsøkning (2,2%).
Marius Barnard
Marius Barnard (1927–2014) var en sørafrikansk hjertekirurg som også introduserte intensivmedisinsk helseforsikring. Barnard var del av teamet broren Christiaan Barnard ledet og som i 1967 utførte verdens første hjertetransplantasjon.
Eilif Moe
Fra 1929 til 1931 var han ordfører i Lillehammer. Han representerte Høyre.
Moe ledet landssvikoppgjøret for Sør- og Nord-Gudbrandsdal sorenskriverembete.
Richardson Viano
Richardson Viano (født 16. august 2002 i Croix-des-Missions) er en alpinist fra Haiti. Han representerer Haiti under Vinter-OL 2022, og er med det landets første deltaker noen sinne i et Vinter-OL.
Idrettskarriere
Viano deltok i sine to første FIS-renn i Østerrike i november 2018, men fullførte ikke disse to slalåmrennene. Han deltok i Ski-VM 2021 i Italia, og kom der på 35.-plass i storslalåm.
Han deltar i alpine grener under Vinter-OL 2022.
Referanser
<References />
Fru Øiens kiosk
«Fru Øiens kiosk» er et registrert kulturminne som i dag står på Hella i Tromsø kommune. Bygningen var opprinnelig en kiosk som ble oppført på Roald Amundsen plass i Tromsø by på begynnelsen av 1900-tallet. Kiosken ble tegnet av stadskonduktør Peter Arnet Amundsen på oppdrag fra Olufine Øien som kom til å drive kiosken frem til 1946.
Eksterne lenker
Fru Øiens kiosk på Riksantikvarens nettsted kulturminnesok.no
Sycerika McMahon
Sycerika McMahon (født 11. april 1995) er en irsk svømmer som spesialiserer seg i brystsvømming. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun røk ut i de innledende rundene på 100 meter bryst.
Per Marstad
Per Marstad (født 26. november 1940) er en norsk biolog. Han var næringsmiddelkontrollør i Tønsberg fra 1970 til 2005 og har skrevet to bøker om sopper.
I godt over 30 år har han studert kremler. I mange år var Jens Stordal den som jobbet mest med disse soppene. Sammen med Øyvind Weholt og Perry Gunnar Larsen fra Ålesund har Per Marstad vært den fremste spesialisten på dem i Norge siden 90-tallet.
Per Marstad var også vektløfter og idrettsleder. Han var formann i Norges Vektløfterforbund fra 1981 til 1993 og ble verdensmester i vektløfting for veteraner i 1989. Han har også vært formann i IF Tønsberg-Kameratene i åtte år, fra 1998 til 2006. Lokalpolitisk har han engasjert seg i Tønsberg Høyre og var representant i Tønsberg bystyre 2007-2010.
== Resultater og meritter i vektløfting ==
Notostenus
Notostenus er en slekt av maurbiller som stort sett er rovdyr. Disse slanke billene er gjerne brokete farget i rødt, gult og svart, og kroppen er dekket av lange, oppstående hår.
Utseende
En liten (ca. 5 millimeter), lang og smal, mørk, grønt metallskinnende skinkebille. Kroppen er kledt med korte, oppståenden hår. Antennene er litt lengre enn hodets bredde, med en tre-leddet klubbe. Pronotum er varundet rektangulært, litt lengre enn bredt, dekkvingene jevnbrede.
Utbredelse
Arten lever i det sørlige Afrika (Namibia).
Walter Hincliffe
Walter George Raymond Hinchliffe (født 10. juni 1894 i Liverpool, død 13. mars 1928 i Atlanterhavet), også kjent som Hinch (familienavnet ofte feilaktig oppført som  Hinchcliffe) var et anerkjent  Royal Naval Air Service og Royal Force flyveress i første verdenskrig som fikk Distinguished Flying Cross. En pioner militær og sivil flyver som fikk sin luftfartskarriere avbrutt da han forsøkte å krysse Atlanterhavet sammen med Elsie Mackay i en enmotors Stinson Detroiter.
Privat liv
Hinchliffe ble født Liverpool i 1894 til Richard George Hinchliffe (1868 - circa 1942) og Florence Williams. Hans yngre søster Gladys ble født i 1897 i Liverpool. Han ble utdannet ved Liverpool College, hvor ha sluttet seg til Officer Training Corps, Han utdannet seg til tannlege og snakket fire språk. (inklusive tysk). ), var en ivrig leser, dyktig kunstner, sportsmann og dyktig mekaniker. Han møtte sin hollandske kone, Emilie Gallizien da han var sjefflyver ved Royal Dutch Airlines (KLM) og hun assistent for selskapets General Manager.
Hans svoger, F. C. Lay var den første elev som ble headmaster ved City of Oxford High School for Boys.
Militær karriere
Hinchliffe ble utnevnt som sekondløytnant i North Lancashire Brigade Company, West Lancashire Divisional Transport and Supply Column (Territorial Army) of the British Army Service Corps den 20. mars 1912, og forfremmet til premierløytnant 17. september 1914. Det er antatt at han tjenesgjorde i Royal Artillery fra 1914 til 1916, før han sluttet seg til Royal Naval Air Service. Cranwell and Frieston.
Etter å ha fått sitt Royal Aero Club Certificate i september 1916 som Flight Sub-Lieutenant, Royal Naval Air Service, tjenstgjorde han som instruktør før han sluttet seg til 10 Squadron RNAS i januar 1918 for aktiv tjeneste. I løpet av februar og mars førte hans vellykkede tokt med en Sopwith Camel kallt «Allo Lil Bird», inklusive strategiske bombetokt og nedskyting av to fly i luftkamper ved Rumbeke og Roulers.
Da Royal Air Force ble dannet 1. april 1918 ble han utnevnt til løytnant (Honorary Captain) RAF i det nye No. 210 Squadron RAF. Innen de neste tre måneder hadde han skutt ned ytterligere fem fiendtlige fly ved Roulers, Bailleul, Neuve-Église, Armentières og Hazebrouck. Under nattkampene ved Hazebrouck ble han skutt i pannen og havarerte ved Nieppe Forest (Dickebusch Lake). Han fikk fatale ansiktskader og mistet synet på venstre øye. Måtte bære bandasje resten av livet. For dette fikk han Distinguished Flying Cross. og satt på RAFs ledigliste 21. august 1919. Han ble først innlagt på hospital 23. juni 1918 og et sykehjem 27. juni og behandlet i et hospital i det sentrale Hampstead.
Etter krigen
Etter krigen ble han en velkjent og erfaren pilot. Han åpnet og fløy mange nye sivile ruter, både for KLM og Imperial Airways. I 1920 fløy han den første airmail fra Nederland til England. I 1922, den første svile nattrute med passasjerer fra Lympne til Amsterdam, og Amsterdam til Berlin. Hans nye ruter omfattet Amsterdam-Gelsenkirchen-Dortmund-London-Amsterdam, 11 timer flytid og Berlin-Amsterdam-London-Lowestoft-Lympne på bare litt over 12 timer. I 1922-1923 var han sjefflyver i KLM.
I 1923 ble han ansatt i Instone Air Line og fløy på Danmark, Tyskland, Nederlendene, Belgia, London og Paris, og etter sammenslåingen med Imperial Airways fløy han de Havilland Hercules til Kairo og åpnet Imperial Airways rute til Østen.
Hans erfaring med over 40 flytyper omfattet; Avro, British Aerial Transport, Bleriot, Bristol F2b, Caudron, Curtis, De Havilland, Fokker, Grahame-White Boxkite, Handley-Page, Nieuport, Pemberton-Billing Scout, Sopwith Camel, Sopwith Dolphin, Sopwith 1½ Strutter, Sopwith Pup, Vickers Vimy og Vickers Vulcan.
I september 1927 fløy Hinchliffe Charles A. Levine tilbake til US for å bytte ut Clarence Chamberlin som hadde fløyet Levine fra U.S.A. til Tyskland. Hinchliffe og Levine ble filmet i Clapham Studios i London for en korfilm med DeForest Phonofilm sound-on-film process før deres avreise.
Atlanterhavsflyvningen
Hinchliffe's plettfrie rullebleblad gjorde ham til et selvsagt valg da Elsie Mackay som forsøkte sin ambisjon om å bli den første kvinne til å fly over Atlanterhavet. Hun var datter av Peninsular and Oriental Steam Navigation Company (P & O)s styreformann, James Mackay, 1st Earl of Inchcape som hadde kjøpt en Stinson Detroiter og fikk den sendt fra USA til England og levert på Brooklands bilbane, som da også ble brukt som flyplass. Det fikk navnet «Endeavour». Det var en enkeltdekker med gullfargede vingetipper og sort skrog. Det var drevet av en ni-sylindret, 300 hk Wright Whirlwind J-6-9 (R-975) motor som ga det en maksfart på 200 Km/t
Tidlig mars 1928 oppdaget Daily Express at kaptein Hinchliffe og Elsie gjorde forberedelser for en transatlantisk flyvning med sine testflyvninger på RAF Cranwell og bodde på The George Hotel i Leadenham. nær Grantham. Historien var taus omkring om Elsie's trusler og legale tiltak. Hun hadde tenkt å starte i stillhet, mens hennes far var i Egypt. Hun hadde lovet sin familie at hun ikke ville gjøre noe forsøk. Avisen Irish Times reporterte 14. mars 1928
Filosofiåret 1464
Filosofiåret 1464 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1464.
Pirates II: Stagnetti’s Revenge
Handling
Senere møter Edward også en armensk pirat Takvor, og blir invitert til å delta i en orgie sammen med dansere og slave-jenter. I mellomtiden blir Jules tatt til fange av en kinesisk pirat-keiserinne Xifeng og får en væske som gir henne kontroll over Jules sin kropp og sinn. Xifeng bruker Jules for å forføre og ta Edward Reynolds til fange. Han blir også tvunget til å bekjempe en drage-lignende skapning, men Olivia redder ham i aller siste øyeblikk. I tillegg møter de endelig Victor Stagnetti og hans udøde skjelett-arme.
Raumo verft
Raumo verft i Raumo, Finland ligger i Raumos dokkområde. Dens eier har siden mars 2014 vært Raumo kommune.
Historie
Raumo verft kjøpte verftet av Raumo avdelingen til  STX Finland som igjen var eid av det Koreanske skipsbyggerselskapet STX. Prisen var 18 millioner euro'''.
Tåkedue
Tåkedue (Cryptophaps poecilorrhoa) er en fugl i duefamilien. Den er eneste art i slekten Cryptophaps.
Pacific Community
Pacific Community (fransk: Communauté du Pacifique) eller Secretariat of the Pacific Community er en internasjonal, regional organisasjon for stater og områder i Stillehavet. Organisasjonen ble grunnlagt i 1947 og har hovedkvarter i Nouméa i Ny-Caledonia. Fra grunnleggelsen i 1947 til 1997 het organisasjonen South Pacific Commission. Den ble grunnlagt i 1947 av landene som den gang hadde interesser i området, men er senere utvidet til å omfatte landene som har fått selvstendighet. Organisasjonen legger vekt på teknisk hjelp og rådgivning i saker som har å gjøre med økonomi, helse, utdanning og miljøspørsmål.
Bakgrunn og virke
Organisasjonen ble grunnlagt i 1947 av Australia, Frankrike, New Zealand, Nederland, Storbritannia og USA. Formålet var å gi råd til medlemslandenes myndigheter i spørsmål som gjaldt den sosiale og økonomiske utviklingen av områdene de administrerte i stillehavsområdet. Etterhvert ble medlemskapet utvidet og områder som ikke var selvstendige ble med og nye, selvstendige stater har sluttet seg til. Nederland forlot organisasjonen i 1962 etter at Nederlandsk Ny-Guinea ble overlatt til Indonesia. Storbritannia gikk ut i 2004.
Organisering
Organisasjonens høyeste organ er konferansen av medlemmer. Den holdes hvert annet år. En komiteen bestående av representanter for medlemslandene og -områdene møtes årlig.
Hovedkontoret ligger i Nouméa og ledes av en generalsekretær. Tre avdelinger holder til i Suva og det er regionkontorer i Pohnpei og Port Vila.
Engelsk og fransk er offisielle språk.
Medlemmer
Organisasjonen har 26 medlemsland og -områder:
VM i friidrett 2017 – Lengdehopp kvinner
Øvelsen Lengdehopp kvinner ved VM i friidrett 2017 blir avholdt på Olympiastadion i London 9. og 11. august 2017.
Klara Amalie Skoglund
Klara Amalie Skoglund (født 22. september 1891 i Oslo, død 8. mai 1978) var en norsk industriarbeider og stortingspolitiker for Arbeiderpartiet.
Skoglund ble født i Oslo som datter av Edvard og Magna Enger. 1905–1909 arbeidet hun som hushjelp, og 1925–40 som arbeider ved Askim Gummivarefabrik. Hun engasjerte seg i fagforeningsarbeidet i Askim kjemiske arbeiderforening, først i 1925 som sekretær og senere som styremedlem og viseformann. I 1930 ble hun med i Norsk kjemisk industriarbeiderforbunds hovedstyre. Samtidig satt hun en periode som formann for Askim Arbeiderpartis kvinneforening 1926–1927.
Overgangsstønad
Overgangsstønad skal sikre inntekt til livsopphold til den som er enslig mor eller far, og som er alene om omsorgen for barn. Overgangsstønad gis i en begrenset periode og er avhengig av barnets alder og behovet for stønaden.
Klara Amalie Skoglund
Etter andre verdenskrig ble Skoglund valgt inn på Stortinget fra Østfold, samtidig som hun ble med i Arbeiderpartiets landsstyre. Stortingsperioden 1945–1949 satt hun i Universitets- og fagskolekomiteen, deretter satt hun to perioder i Kirke- og undervisningskomiteen (1950–1953 og 1954–1957).
Acireale
Acireale (siciliansk Aciriali) er en havneby i storbyområdet Catania på Sicilia i Italia med omtrent 53 000 innbyggere. Byen ligger ved foten av vulkanen Etna og har blant annet mineralvannkilder.
Pachnida
Pachnida er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Den ble tidligere regnet som en undergruppe av den store slekten Atheta.
VM i friidrett 2017 – Lengdehopp kvinner
Kvalifisering
Kvalifiseringen fant sted 9 august, i to grupper som begge startet kl. 19:10 lokal tid. Utøverne som klarte direktekvalifiseringskravet på 6,70 meter ( Q ) eller i det minste var balnt de 12 beste ( q ) kvalifiserte seg til finalen. De samlede resultatene var som følger: In rainy conditions, no athlete was able to make the automatic qualifying mark.
Acireale
Byen er kjent for den nygotiske domkirken St. Peter, og maleri som Basilica di San Sebastiano som startet hele barokkbevegelsen på Sicilia. Det eldste akademiet på Sicilia, Accademia dei Dafnici e degli Zelanti, ligger her.
Pachnida
Utseende
En liten (2-2,5 millimeter), slank og litt flat, svart kortvinge med brunlige antenner og bein. Antennene er litt lengre enn hode + pronotum, nokså kraftig utvidete mot spissen. Hodet er ganske stort, avrundet firkantet med små fasettøyne. Pronotum er rundte med en bred midtfure. Dekkvingene er litt rundede, bakkroppen jevnbred.
Acireale
Vennskapsbyer
Acireale er vennskapsby med:
Pachnida
Levevis
Denne lille arten lever på bakken, gjerne nær ferskvann. Den kan finnes i bladslirene på sumpplanter som takrør og dunkjevler.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa. I Norge er den bare funnet ved Oslofjorden, men tross få funn blir den ikke vurdert som truet.
Systematisk inndeling
Slekten ble inntil nylig regnet som en underslekt av den meget artsrike slekten Atheta.
Klara Amalie Skoglund
I 2015 ble det avduket en statue av Klara Skoglund på jernbanestasjonen i Askim.
VM i friidrett 2017 – Lengdehopp kvinner
Finale
Finalen fant sted 11. august kl 19:10. Resultatene var som følger:
Klara Amalie Skoglund
Kuriosa
Klara Skoglund var en knallhard motpart i lønnsforhandlinger, og det fortelles at direktøren ved Askim Gummivarefabrikk ved en slik anledning skal ha sagt, nokså frustrert: -Jeg skjønner ikke hvordan De er blitt gift, fru Skoglund; De sier jo bare "nei, nei" hele tiden!
Overgangsstønad
Vilkårene er i hovedtrekk:
LGA 1156
LGA 1156 (også kjent som Socket H eller H1) er en skrivebords-prosessorsokkel lagd av Intel. LGA er en forkorting av land grid array. Den er inkompatibel med dens forgjenger, LGA 1155.
LGA 1156, sammen med LGA 1366, var designet for å erstatte LGA 775-sokkelen. I motsetting til LGA 775-prosessorer var koblet til en northbridge ved hjelp av en frontsidebuss, LGA 1156-prosessorer integrerer mange av funksjonene som northbridgen tradisjonelt håndterte. LGA 1156-sokkelen tillater følgende koblinger fra prosessoren til resten av systemet:
LGA 1156-sokkelen og prosessorene ble avviklet i 2012, og erstattet av LGA 1155-sokkelen. LGA 1366 ble avviklet rundt samme tid.
Støttede prosessorer
Alle LGA 1156 prosessorer og hovedkort lagd hittil er kompatible, hvilket gjør det mulig å bytte mellom alle prosessorer uten problemer. Men en prosessor med en integrert grafikkprosessor på et P55 hovedkort vil mest sannsynlig trenge en BIOS oppdatering, og vil ikke bruke den integrerte grafikkprosessoren.
Kluane-Wrangell-St. Elias-Glacier Bay-Tatshenshini-Alsek
'''Kluane / Wrangell-St. Elias / Glacier Bay / Tatshenshini-Alsek''' er et internasjonalt system av nasjonalparker i Canada og USA. Nasjonalparkene ligger i de canadiske territoriene Yukon og Britisk Columbia, og i USAs delstat Alaska.
Disse nasjonalparkene er blitt oppført på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder i 1979, 1992 og 1994. Dette var mye på grunn av de spektakulære isbreene i området og det storslåtte landskapet som har stor betydning for habitatet for flere dyrearter, blant annet grizzlybjørn, karibu (villrein) og sau. Det totale arealet på dette området er over 32 millioner hektar.
Det internasjonale systemet av nasjonalparker i de to landene består av følgende fire nasjonalparker:
Johan Kristian Heitmann
Johan Kristian Heitmann (født 7. desember 1865 i Alta, død 12. januar 1947 samme sted) var en norsk gårdbruker og politiker for Arbeiderpartiet.
Heitmann hadde i yngre år et allsidig yrkesliv innen jordbruk, fiske, transport, bygg og anlegg. Etter hvert dreiv han eget småbruk, og i perioden fra 1908 til 1916 dreiv han dessuten en offentlig skysstasjon.
Heitmann var vararepresentant til Stortinget fra Vestfinmarken krets i Finmarkens amt i perioden 1916–1918. Han møtte en måned i 1916.
Gunnar Tønder
Tønder begynte som aspirant ved jernbanens verksted i Lodalen i Oslo i 1951, og ble lokomotivfører i 1969.
Han var aktiv i Oslo Distrikts Lokomotivpersonalets Forening, og satt i foreningens styre fra 1964. I årene 1968-1969 og 1972 var han formann. Fra 1965 satt han i forbundsstyret, og i 1973 ble han valgt som nestformann i NLF. Han satt som formann fra 1975 til 1990, da han ved årets slutt gikk av av helsemessige grunner.
På 1970-tallet var Tønder partipolitisk aktiv i Sosialistisk Folkeparti og Sosialistisk Valgforbund. Han sto på SFs Akershus-liste ved Stortingsvalget 1969 og på SVs Oslo-liste ved Stortingsvalget 1973. Senere ble han aktiv i Arbeiderpartiet.
Jan Wiborg
Jan Fredrik Wiborg (født 9. oktober 1944, død 21. juni 1994 i København) var en norsk sivilingeniør. Han tok eksamen som elektroingeniør ved Eidgenössische Technische Hochschule i Sveits i 1969 og videreutdannet seg senere i Norge, Sverige og USA. Wiborg fordypet seg innenfor flere fagfelt, men hovedsakelig spesialiserte han seg på systemsikkerhet og kvalitetssikring. Han arbeidet for en rekke norske og internasjonale selskaper, bl.a. Veritas-gruppen, Geco og Agip.
På begynnelsen av 1990-tallet fikk Wiborg i oppdrag å kvalitetssikre siktmålingene som Meteorologisk institutt hadde gjort på Hurum i forbindelse med lokaliseringen av den nye storflyplassen på Østlandet. Han kom til at målingene var feil og arbeidet i flere år med å overbevise Stortinget om at beslutningen om å legge flyplassen på Gardermoen var tatt på feil premisser.
Wiborg ble funnet død i København 21. juni 1994 nedenfor vinduet til sitt hotellrom, som var knust. Dansk politi etterforsket aldri dødsfallet som mistenkelig, men slo fast at han hadde blitt drevet til selvmord. En stortingsoppnevnt kommisjon (Smith-kommisjonen) støttet senere denne konklusjonen.
Stortingsrepresentant Hallgrim Berg har i 1996 hevdet at Wiborg ikke begikk selvmord, men ble drept, og det samme har forfatter Knut Lindh i 2014.
Wiborg-saken
Wiborg mente at siktmålingene som Meteorologisk institutt foretok på Hurum var manipulert til Gardermoens fordel.
Ellipotoma
Ellipotoma er en slekt av maurbiller som stort sett er rovdyr. Disse slanke billene er gjerne brokete farget i rødt, gult og svart, og kroppen er dekket av lange, oppstående hår. Mange arter lever av vedborende insekter, for eksempel barkbiller.
Utseende
Små (ca. 4 millimeter), lange og slanke, matte, mørke maurbiller, dekkvingene gjerne gulbrune. Oversiden er kraftig punktert. Hodet er kort og bredt, minst så bredt som pronotum, med litt utstående fasettøyne. Denne gruppen har ikke påfallende, lange, oppstående hår.
Levevis
Både larver og voksne biller er rovdyr, men de voksne kan også finnes på blomster der de spiser pollen. Mange lever av treborende insekter.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i den neotropiske økosonen.
Helleristningene på Strand
Helleristningene på Strand i Osen kommune i Trøndelag er en gruppe på åtte helleristningsfigurer. Dette er veideristninger fra steinalderen, og den største figuren er en naturalistisk utformet grindhval som er 2,9 meter lang. Dessuten finnes to mindre dyrebilder og tre geometriske figurer.
Stedet og funnet
Bergflaten med helleristninger er 3,3 x 1,15 meter stor; den er loddrett og vendt mot sørvest. Ristningene er utført på et parti av grønn amfibolitt i en ellers lys granittbergflate.
Ristningsberget ble oppdaget under arbeidet med å anlegge vei gjennom Høvikskaret mellom grendene Strand og Vingsand i 1925. Da arbeiderne fjernet løsmasser som lå inntil bergveggen, kom ristningene fram. Oppdagelsen ble meldt inn til Vitenskapsmuseet høsten 1928 av læreren Jacob Strand. Feltet ble undersøkt av arkeologen Theodor Petersen fra Vitenskapsmuseet i august 1929. Petersen presenterte funnet i et foredrag i Vitenskapsselskapet i Trondheim 9. desember 1929,  og i en artikkel i selskapets skriftserie.
Petersen fant hvalfiguren og de to store geometriske figurene foran hvalen. Han oppdaget senere det ubestemmelige dyret ovenfor hvalen på fotografiene sine. De øvrige figurene ble oppdaget og dokumentert ved arkeolog Gutorm Gjessings undersøkelser i 1933, som han publiserte resultatene av i 1936.
I nærheten av ristningene er det funnet en skiferkniv fra steinalderen, og avdekket en steinalderboplass.
Beskrivelse av figurene
Hvalfiguren er 2,9 meter lang, og er artsbestemt som en grindhval, en av de små hvalartene som finnes langs norskekysten. Gjessing mente at munnen, som er markert på noen avtegninger, antagelig er en naturlig sprekk i berget. Det er mulig at sprekken er forsterket og framhevet med ristningshugg. Sporden til hvalen går over i et rektangel-formet ramme med indre figurer.
Foran hvalens hode finnes to rektangelformede figurer. Den største og tydeligste av dem er 41 x 63 cm. Den har en markert vertikal midtlinje og «ovale, bladformede figurer til hver side.» Til høyre for denne finnes et annet rektangel, 31 x 54 cm stort, som er diagonalrutet. Figuren over hvalens hode er også restene av et rektangel med rutemønster.
Dyret over hvalen er «et lite firbeint pattedyr, formodentlig et dyr av hjorteslekten», skriver Gjessing. Både Petersen og Sognnes antyder at det kan ligne på en hare, men Petersen konkluderer likevel med at det trolig er en elg. Gjessing mener at figuren er vanskelig å bestemme fordi plassen er dårlig beregnet, og hodet støter mot en avsats i berget. Haren/elgen er 35 x 32 cm Figuren øverst til høyre er så forvitret at det er vanskelig å identifisere den helt sikkert. Gjessing mente at det var «muligens et dyr, og i så fall antagelig en bjørn.»
Overblikk og tolkninger
Det viktigste ved helleristningene er at de inngår i et mønster av helleristninger fra fangststeinalderen som ligger i direkte tilknytning til sjøen. I dag ligger feltet 450 meter fra sjøen, men dette var annerledes i steinalderen, før landhevning endret landskapet. Der Strandgårdene nå ligger, var det i steinalderen «ei vid, grunn bukt som åpnet seg mot storhavet i vest,» skriver Kalle Sognnes. Basert på landheving og stiluttrykket kan Strand-feltet dateres til 3800–3000 f.Kr.
Gjessing mente, i sitt oversiktsverk om veideristningene fra 1936, at de geometriske figurene generelt hørte til jaktmagiens bildespråk, og at slike figurer er en variant av de «utfyllingene av dyrekroppene» som finnes i noen ristningsfelt. Han foreslo at figurene «var et slags magiske redskaper som er helt elektrifisert med magisk kraft.» Jaktmagiens logikk innebar at «dyrenes magiske kraft forsterkes ved overføring fra de geometriske figurene.» Sognnes mente at det var uvanlig at dyr og geometriske figurer finnes så kraftig markert samtidig, slik de gjør her. Geometriske figurer finnes flere steder, men det er uvanlig at de er så store og markerte at de konkurrerer med dyrefigurene om oppmerksomheten.
Det som har interessert forskerne mest ved Strand-feltet, er løsmassene som skjulte helleristningene fram til 1925. Spørsmålet er om dette er nedrast stein, skredmateriale som har løsnet fra berget, eller om det er strandgrus, løsmasser som har blitt lagt igjen eller vasket i land av havet. Hvis det er snakk om strandgrus, innebærer det at ristningene kan ha vært skjult av, eller nådd av, havet på et tidspunkt etter at de ble hugget inn. Det kan igjen ha betydning for dateringen av både denne og andre helleristninger. Gjessing gjengir vurderinger fra geologen Thorolf Vogts undersøkelse av stedet. Vogt mente at steinene i løsmassene var rast ned fra berget, i og med at de var av samme bergarter. Gjessing pekte samtidig på at steinene var rundslitte, og at ristningslinjene på den nedre delen av bergflaten var blankslitte med preg av vannslit.
Området i dag
Feltet inngår i Trøndelag fylkeskommunes formidlingsprosjekt Bergkunstreisen. Siden 2005 har Vitenskapsmuseet og fylkeskommunen behandlet feltet som en del av Riksantikvarens bevaringsprogram for bergkunst. Man sprayer ristningsfeltet med etanol for å hindre planter, mose og alger i å bryte ned berget.
Anrune Weyers
Anrune Weyers (født Anrune Liebenberg 3. november 1992 i Johannesburg) er en sørafrikansk friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T47. Dette er en klasse for funksjonsshemmede utøvere innen parafriidrett, der utøverne har funksjonshemming i én arm. Hun er to ganger verdensmester på 400 meter; hun vant denne distansen under Para-VM i friidrett i 2015 og 2019.
Bakgrunn
Weyers amputerte venstre arm nedenfor albuen da hun ble født. Hun begynte med parafriidrett da hun var 11 år gammel.
Idrettskarriere
Hun deltok i Para-VM i friidrett 2011, der hun fikk sølv på 400 meter i klassen T46, bak Yunidis Castillo fra Cuba. Hun deltok også på 200 meter, der hun kom på sjetteplass. Under Paralympiske sommerleker 2012 fikk hun to medaljer; hun kom på andreplass på 400 meter og tredjeplass på 200 meter. Yunidis Castillo vant begge disse øvelsene, men Liebenberg satte områderekord for Afrika på 200 meter med 25,55 sekunder. Hennes to medaljer fra disse paralympiske lekene ble stjålet fra henne senere samme år, på en flyplass.
Hun deltok igjen i Para-VM i friidrett 2013, og fikk der sølv på 200 og 400 meter. Under Para-VM i friidrett 2015 vant hun 400 meter, hennes første VM-tittel, og hun kom på tredjeplass på 200 meter og fjerdeplass på 100 meter. I 2016 deltok hun i sitt andre Paralympics, da hun deltok i Paralympiske sommerleker 2016. Der kom hun på andreplass på 400 meter, bak Lu Li fra Kina, og hun kom på fjerdeplass på 400 meter. Under Para-VM i friidrett 2017 kom hun på andreplass på 200 meter, med ny afrikarekord på 25,53 sekunder, og kom kom også på andreplass på 400 meter.
Weyers deltok under Para-VM i friidrett 2019, og fikk der bronse på 100 meter i klassen T47, med ny afrikarekord for denne klassen på 12,36 sekunder. Hun vant 400 meter i dette mesterskapet, med tiden 55,79 sekunder.
Justin W. Wells
Justin William Wells (født 11. januar 1979) er en britisk fysiker. Han er professor ved Fysisk institutt ved Universitetet i Oslo (UiO).
Cobia
Cobia eller sergentfisk (Rachycentron canadum) er en abborfisk som er vidt utbredt i varme havområder. Den er den eneste arten i familien Rachycentridae.
Justin W. Wells
Wells' forskning er i hovedsak innenfor tema som berører både kondenserte fasers fysikk og halvlederfysikk. De fleste aktivitetene er eksperimentelle, men analytiske metoder og datamodeller benyttes også ved behov.
Wells var en av grunnleggerne av QuSpin, et forskningssenter ved NTNU. Forskningsrådet utpekte i 2017 QuSpin som et senter for fremragende forskning (SFF) for perioden 2017–2027.
Jessica Schiefauer
Anna Jessica Schiefauer (født 20. august 1978 i Kungälv) er en svensk forfatter av ungdomsbøker. Hennes bok Pojkarna var nominert til Nordisk råds barne- og ungdomslitteraturpris 2013 fra Sverige. Hun fikk Augustprisen 2011 for denne boka.
Justin W. Wells
Utdannelse og karriere
Wells har en mastergrad i fysikk (M.Phys.) fra University of Wales, Aberystwyth (2001) og tok i 2006 en ph.d.-grad ved Institut for Fysik og Astronomi, Aarhus Universitet i Danmark, med avhandlingen A combined study of the electronic structure and transport properties of surfaces.
Etter avsluttet ph.d. var han postdoktor ved flere universiteter, de første to årene ved Aarhus Universitet, deretter ved NTNU (2008–2011) og i 2011–2012 ved Lunds universitet og MAX-lab i Lund, Sverige.
Cobia
Den er sugefiskenes nærmeste slektning og ligner på dem, men har ikke sugeskive på ryggen. Lengst fram på ryggen har den 6–9 frie piggstråler foran den lange ryggfinnen med 1–3 piggstråler og 26–33 bløtstråler. Gattfinnen ligner på ryggfinnen, men er litt kortere og har 1–3 piggstråler og 23–27 bløtstråler. Fargen er mørkebrun på ryggen, lysere langs sidene og hvit på buken. Unge fisker har en mørk stripe langs sidene som blir utydelig hos voksne. Den kan bli opptil 2 m lang og 68 kg tung.
Jessica Schiefauer
Hun har gått på forfatterutdanningskurs på Fridhems folkhögskola, Bona folkhögskola og Nordiska folkhögskolan. I 2009, samme år som hun var ferdig utdannet lærer, gav hun ut sin første bok, Om du var jag, på Bonnier Carlsens förlag. Hun har derfor ikke arbeidet som lærer, men holder språk- og skrivekurs ved siden av selv å skrive. Hun har studert svensk, engelsk og litteraturvitenskap på Göteborgs universitet og har en pedagogisk eksamen i språk og kreativ skriving. Jessica Schiefauer bor i Alingsås.
Termitophya
Termitophya er en slekt av biller som hører til familien kortvinger. Denne gruppen lever i et tett samliv med termitter.
Utseende
Ulikt mange andre Corotocini ser disse artene ut som "normale" småkortvinger, de etterligner ikke termittene de lever sammen med utseendemessig.
Levevis
Disse billene lever sammen med termitter i familien Termitidae, underfamilien Nasutitermitinae i tuene deres, og er tett knyttet til disse. Det særpregede utseende betyr trolig at de blir godtatt av termittene, da de ligne på nymfestadiene til termittene.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen.
Cobia
Cobia lever i ulike habitater, både over bløt- og hardbunn, og på korallrev og i mangrovesumper. Føden består av krepsdyr, fisker og blekksprut. Arten er kosmopolitisk utbredt i nesten alle varme hav, men mangler i det sentrale og østlige Stillehavet. Den forekommer ikke naturlig i Middelhavet, men det er gjort to funn av fisker som antakelig har kommet gjennom Suezkanalen.
Justin W. Wells
Utdannelse og karriere
Fra 2012 var han ansatt ved Institutt for fysikk ved NTNU, først som førsteamanuensis (associate professor), og fra 2017 som professor – og som forskningsleder ved Center for Quantum Spintronics (QuSpin).
I 2020 sluttet han ved NTNU og ble ansatt som professor ved Fysisk institutt ved UiO.
FNs økonomiske kommisjon for Asia og Stillehavet
FNs økonomiske kommisjon for Asia og Stillehavet er et samarbeidsorgan om økonomisk utvikling for landene i Asia og Stillehavet. Det sorterer under FNs økonomiske og sosiale råd, som har fem kommisjoner for forskjellige verdensdeler. Hovedkontoret ligger i Bangkok i Thailand.
Filosofiåret 1430
Filosofiåret 1430 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1430.
Dødsfall
...
Quartiere Della Vittoria
Della Vittoria er Romas femtende quartiere og har betegnelsen Q. XV. Quartiere Della Vittoria ble opprettet i 1921 og hadde opprinnelig navnet Milvio. I 1935 ble navnet endret til Della Vittoria, noe som viste til seieren (la vittoria) i første verdenskrig.
Flyulykken på Ormakammen
7. januar 1953 kl 11:40 kolliderte og styrtet to norske jagerfly av typen Republic F-84 Thunderjet ved Ormakammen i Holtaheia i Strand kommune, Ryfylke i Rogaland under formasjonsflyvning i lavt skydekke. Det antas at flyene berørte hverandre og begge endte opp med å treffe bakken i et forsøk på å komme under skydekket. RI-J traff og ble liggende på Grødheimsmyrane ved Ormakammen, mens RI-I fortsatte 5 km sørover og ble liggende ved Gramsfjellet. Begge pilotene omkom.
I anledning redningsaksjonen gikk luftforsvarets redningsbåt 'Blue Bell' (LKV 30) på grunnen Raunane utenfor Jørpeland samme kveld. Besetningen ble reddet av andre båter og 'Blue Bell' ble dratt av senere på natten, uten katastrofale skader.
De omkomne i ulykken
Løytnant Audun Nesheim, pilot. Fylte 34 år en uke før styrten. Født 1919 i Evanger i Hordaland. Tok flyskole i Little Norway (Toronto, Canada) i 1941. Etter flyskole tjenestegjorde han ved flere militære institusjoner i Canada fram til han i juni 1944 ble knyttet til aktiv tjeneste i Squadron 333. Ble etter kort tid overflyttet til Squadron 330 og ble værende der til etter krigen. I 1952 startet han ved Squadron 334 på Stavanger lufthavn, Sola. På ulykkestidspunktet var Nesheim en av dem med lengst erfaring på Thunderjet.