cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mahiedine Mekhissi-Benabbad
Karriere som senior
Mekhissi-Benabbad deltok i to store mesterskap i 2010. I mars deltok han ved VM i friidrett innendørs 2010 i Doha i Qatar. I kvalifiseringen på 1500 meter løp han inn til fjerde beste tid, med 3.39,63, men i finalen endte han på 8.-plass med tiden 3.45,22. I starten av utendørssesongen vant han 3000 meter hinder ved stevnet Meeting International Mohammed VI d'Athlétisme de Rabat. I juli-august deltok han også ved EM i friidrett 2010 i Barcelona, der han løp 3000 meter hinder. Der hadde han raskeste tid i kvalifiseringsheatene, og vant også finalen, med tiden 8.07,87, som var ny mesterskapsrekord. Hans landsmann Bouabdellah Tahri kom på 2.-plass på denne distansen.
I 2011 fikk han en enkeltseier i Diamond League, da han vant Meeting Areva i Paris. Senere på året deltok han ved VM i friidrett 2011, der han fikk bronse på 3000 meter hinder. Ved EM i friidrett 2012 vant han 3000 meter hinder, cirka to sekunder foran Tarık Langat Akdağ, og ved sommer-OL 2012 kom han på andreplass bak Ezekiel Kemboi.
Han deltok ved EM i friidrett innendørs 2013 i mars 2013. Med åttende beste tid i kvalifiseringsheatene gikk han til finalen, og i finalen løp han raskest og løp inn til OL-gull med tiden 3.37,17.
Usportslige hendelser
Etter sin seier på 3000 meter hinder ved EM i 2010 ba han en av maskotene på stadion om å knele foran seg, og han dyttet maskoten ned på bakken.
I juli 2011 sloss Mekhissi-Benabbad med sin landsmann Mehdi Baala etter 1500 metersløpet ved Diamond League-løpet i Monaco. Baala forsøkte å gi Mekhissi-Benabbad et trøstende klapp på hodet, noe han oppfattet feil, og de endte opp med å både kjefte og slå på hverandre.
Vincent van Gogh
Teknikk og utførelse
Det var generelt vanskelig for Van Gogh å få tak i maling, lerret, pensler og nødvendig utstyr, hovedsakelig på grunn av dårlig råd og behov for pengestøtte. Van Gogh solgte nemlig kun ett maleri gjennom sin karriere. Broren Theo gav mange økonomiske bidrag og sendte ofte forsyninger flere ganger om dagen. Van Gogh var mer eller mindre avhengig av brorens bidrag; i ett av hans mange brev til broren, skrev han i 1889: «Kjære Theo, jeg må be deg om å sende noen vanlige malerpensler så raskt som mulig … Send seks av hver sort, er du snill (…)».
Helsens innvirkning på kunsten
I ettertid kan en sterk argumentere mot at Van Goghs psykiske helse påvirket malerkarrièren. Selv mente han at sykdommen bare var reflektert gjennom hans malerier, og ikke mer. Van Gogh var preget av dype depresjoner, fortvilelser og humørsvingninger, samtidig fikk han utallige epilepsianfall gjennom nesten hele livet. Dette ga uunngåelig bildene emosjonelle intensiteter og personlighet. Han la seg selv inn ved sinnssykehuset i Saint-Rémy, og ble der til han begikk selvmord. Oppholdet på sykehuset ble beskrevet av hans lege som: «Pasienten, som for det meste var rolig, hadde en rekke voldsomme anfall, som varte fra en uke til en måned (…). Under anfallene ble han grepet av en forferdelig redsel». Enkelte ganger prøvde Van Gogh å forgifte seg selv med å spise maling eller parafin. Van Gogh hadde også høyst sannsynlig bipolar lidelse, en sykdom som kort fortalt ødelegger likevekten mellom stabil opptur/nedtur-følelse, men som også gir andre symptomer, som blant annet hallusinasjoner. Sykdommene satt derimot ingen grenser for effektiviteten for Van Gogh, og mot slutten av sin levetid malte han opp til ett maleri om dagen.
Enkelte historikere hevder også at Van Gogh enkelte ganger fikk blyforgiftning som resultat av å bruke bly i maleriene. En av helseskadene ved blyforgiftning er nemlig evnen til å absorbere lys gjennom øynene, og historikere hevder derfor at de spesielle lyskildene i Van Goghs malerier, slik som i Stjernenatt, er et resultat av skade på øynene hans. Bly kan nemlig føre til opphovning av netthinnen, som kan få lyset til å bevege seg i sirkler rundt objekter. Dette var kanskje bare en teknikk Van Gogh utviklet selv, og var muligens ikke påvirket av noen ytre årsaker. Det hevdes også at han drakk absint, som i store mengder kan ha forandret fargekvaliteten rundt ham.
Van Goghs malerkunst var derfor svært preget av hans skiftende helsetilstand. Maleriet Stjernenatt skildrer den overveldende og dramatiske stjernenatten over Saint-Rémy (se høyre bilde). Van Gogh malte en himmel med virvlende, havliknende linjer ispedd stjerner, som nærmest eksploderer som fyrverkeri. Legg merke til de hvite strømmene som tvinner seg sammen inn i en galakseliknende modell. Alt dette var mye et resultat av Van Goghs psykisk helse, og konsekvensene ledet kanskje til sist til hans selvmord i 1890.
Van Gogh i ettertid
Historien om Van Goghs relativt tragiske liv, fylt med enorm kunstvilje og triumfer, har blitt en legende i kunsthistorien. Hans verk er noen av de mest ettersøkte verden rundt, og hans innflytelse på andre malere har vært svært betydelig. Flere av hans malerier har oppnådd noen av de høyeste prislappene av alle kunstmalerier, enkelte langt over 100 millioner USD. Kun Pablo Picasso og en håndfull andre kunstnere ligger ved siden av Van Gogh, når det gjelder høyeste pris på kunstverker.
I de siste leveårene spredte anerkjennelsen seg til Frankrike og Belgia. Kona til Theo van Gogh hjalp til med kunstkarrieren, også etter Vincents død. Flere brev de sendte til hverandre ble publisert, noe som økte mystikken rundt Vincent van Goghs bidrag til kunsten. Det at han døde ung, og at han var en dedikert og lidende kunstner, bidro til vurderingen av ham. Anerkjennelsen nådde sitt toppunkt i Europa før første verdenskrig, og mot slutten av den andre. På grunn av den økonomiske krisen i Frankrike og Tyskland etter krigen, ble mange av malerisamlingene oppløst og derfor ble mange malerier spredt verden rundt, plassert i ulike gallerier. I senere tid har det blitt utgitt utallige bøker, filmer og artikler om hans liv, som igjen øker hans popularitet.
Don McLean ga i 1972 ut sangen "Vincent", som er en hyllest Vincent van Gogh. Denne sangen er også kjent fra innledningsordene «Starry starry night».
Selvportrett
Van Gogh malte mange selvportretter. Mange av portrettene er gjort som en speilrefleksjon, ofte fra livet og opp. Andre viser kun ansiktet. Han sto for tilsammen 37 selvportretter mellom 1886 og 1889.
Bella Unión (kommune)
Bella Unión er en kommune (spansk: municipio) i Artigas-departementet i det nordlige Uruguay. Hovedstaden heter Bella Unión.
Historie
Bella Unión ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er William Cresseri.
Falne engler (album)
Falne engler er et musikkalbum med Steinar Albrigtsen, Henning Kvitnes og Lynni Treekrem.
Albumet ble utgitt i 1999 med hjelp av selskapet Kirkelig Kulturverksted, og inneholder sanger av Kris Kristofferson på norsk.
Differensial (matematikk)
Differensial benyttes i matematikken til å beskrive variasjon av en kontinuerlig funksjon som skyldes en liten forandring i dens argument. Det er derfor direkte forbundet med den deriverte av funksjonen og betegnes med bokstaven d som kan føres tilbake til Gottfried Leibniz. Regning med differensialer omtales som differensialregning og kan betraktes som en del av matematisk analyse.
For en funksjon av en variabel x defineres dens differensial som
Alternativt kan det også skrives som df  slik at df(x) er dets verdi i punktet x. Her er dx differensialet av den trivielle funksjonen y = x. Den deriverte f'  av funksjonen for argumentsverdien x kan derfor skrives som
og kalles ofte for en differensialkoeffisient. I dette og lignende uttrykk betraktes differensialene som vanlige størrelser av samme natur som x og y selv om de historisk forbindes med å være uendelige små eller infinitesemale. Regning med differensialer kalles derfor noen ganger fremdeles for infinitesimalregning.
Fra definisjonen følger at differensialet av forskjellige funksjoner kan finnes fra kjennskap til deres deriverte. Et enkelt eksempel er funksjonen som på den måten har differensialet  df = 3x2 dx. Av samme grunnen kan differensialet av sammensatte funksjoner finnes fra produktregelen for derivasjon som medfører at differensialet til produktet av to funksjoner f og g er gitt ved
Denne loven bærer vanligvis navnet til Leibniz som sammen med Isaac Newton regnes som oppfinnerne av differensialregningen.
Definisjon
Betrakter man en kontinuerlig funksjon, vil den kunne fremstilles som en glatt kurve i xy-planet. I et bestemt verdi av x0 av argumentet vil den ha en verdi som tilsvarer et punkt (x0, y0) på kurven. Den vil ha et stigningstall som er gitt ved den deriverte f' (x0) av funksjonen i dette punktet.
I et nærliggende punkt x + Δx hvor økningen Δx er tilstrekkelig liten, har funksjonsverdien forandret seg med
mens tangenten gjennom (x0, y0) har økt med
Denne økningen kalles for differensialet av funksjonen. I det spesielle tilfellet at funksjonen er gitt som, vil da slik at man i det generelle tilfellet kan skrive at differensialet  i et vilkårlig punkt.
Denne direkte sammenhengen mellom differensialet til funksjon og dens deriverte, gjør det mulig å beregne differensialet av en funksjon F som avhenger av flere variable. Når det er n av disse og de betegnes med (x1,x2, .. ,xn ), vil differensialet være
hvor ∂F/∂xk er den partiellderiverte med hensyn på den variable xk. Det betegnes noen ganger som det totale differensialet av funksjonen.
Som et eksempel kan man betrakte funksjonen z = x3y + 3xy2. Da blir
Beregning av differensialet av slike funksjoner tilsvarer utregning av gradienten til funksjonen slik som den benyttes i vektoranalysen.
Historisk utvikling
Både integralregning og differensialregning var opprinnelig basert på å betrakte små størrelser som skulle adderes eller subtraheres i grensen der de ble forsvinnende små. Denne fremgangsmåten kan føres helt tilbake til gresk matematikk og spesielt arbeidene til Arkimedes.
Med fremveksten av analytisk geometri på 1600-tallet ble den nærme sammenhengen mellom stigningstallet til en funksjon i et punkt og retningen av tangenten til kurven som funksjonen fremstiller i samme punkt, klarlagt. Denne er gitt ved en sekant som går gjennom to nærliggende punkt på kurven i grensen der separasjonen mellom punktene forsvinner. For en funksjon vil man dermed ha et tilnærmet uttrykk
for stigningstallet når størrelsen Δx  blir forsvinnende liten. Denne fremgangsmåten ble først benyttet av Fermat i Frankrike og omtrent samtidig av Barrow i England. Mer systematisk ble denne tenkemåten videreutviklet av hans elev Newton og av Leibniz i Tyskland som dermed la grunnlaget for moderne, matematisk analyse. Stigningstallet som på dette viset kunne beregnes, er i dag den deriverte av funksjonen.
Selv om denne nye metoden viste seg å gi overbevisende resultat, ble den også mye kritisert. Hovedgrunnen var at det ønskede resultat først kom frem når størrelsen Δx  → 0 der også forandringen Δy  → 0. I denne grensen kalte Leibniz de infinitesemale størrelsene for dx og dy slik at den deriverte kan skrives som
Dette ser ut som det ubestemte uttrykket {0 \over 0} og kan derfor ikke ha noen veldefinert verdi. Men da likevel metoden ga meningsfulle resultat, måtte likevel disse størrelsene tillegges betydning. Av den grunn ble differensialene dx og dy noen ganger omtalt som «gjenferd av forsvunne størrelser» og måtte gis et klarere innhold. Denne usikkerheten ble først fjernet på begynnelsen av 1800-tallet da grundigere behandling av matematiske grenseverdier ble gitt av Cauchy. I nyere tid har differensialet df av en funksjon fått en utvidet betydning som en differensialform df. Denne kan betraktes som en ny funksjon som i hvert punkt også kan ta en vektor v som argument. På den måten vil den gi den retningsderiverte av funksjonen som df(v). Bruk av slike differensialformer er nå utstrakt i moderne differensialgeometri og ble etablert av Élie Cartan på begynnelsen av 1900-tallet.
Vinje (Heim)
Vinje er et sogn i Hemne kommune og en tidligere kommune i Trøndelag. Vinje omfatter områdene rundt den østligste og innerste delen av Vinjefjorden, og dalsenkningen innover mot Orkladalen, til sammen 222,16 km². Innerst i Vinjefjorden, ved utløpet av elva Fjelna, ligger kirke- og strandstedet Vinjeøra. Europavei 39 krysser Vinje øst–vest.
Vinje antas å ha vært kirkested siden middelalderen. Den nåværende Vinje kirke ble oppført i 1820.
Gravatá
Gravatá er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Iati
Iati er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
VM i kjelkehockey 1996
VM i kjelkehockey 1996 ble arrangert i mars 1996, i Nynäshamn i Sverige.
Dette var første gang det ble arrangert VM i kjelkehockey. Det var 6 nasjoner som deltok.
Paraheterosternus
Paraheterosternus er en slekt av biller som hører til undergruppen praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En middelsstor, noe blank, brunrød skarabide. Hannen har sterkt forstørrede bakbein med en lang pigg på undersiden av baklåret nær spissen. De krumme bakleggene har en tett brem av lange, gylne hår.
Levevis
Arten lever i eikeskog og tåkeskog mellom 950-1950 meter over havet. De voksne billene lever mellom trekronene og kommer til lys om natten. Larvene utvikler seg i morkne eikestokker, utviklingen tar trolig to år.
Utbredelse
Arten er utbredt i Mexico (provinsene Jalisco, Michoacan, Nayarit og Sinaloa).
Julian Nazario Vargas
Julian Nazario Vargas (født 30. november 1983 i Bergen) er en norsk animatør og film- og TV regissør.
Han har arbeidet med TV-vignetter, animerte kortfilmer og musikkvideoer. Han har deltatt på norske og utenlandske filmfestivaler og vunnet flere priser.
I 2013 etablerte han animasjonsstudioet Animaskin, som produserer alt fra tradisjonell håndtegnet animasjon til 3D og spesialeffekter. Studioet er basert i Oslo.
Sprayboks
En sprayboks (opprinnelig aerosolboks) er en beholder med væskeforstøvningsapparat, drivmiddel og en væske som skal forstøves, for eksempel maling, hårlakk, deodorant, bakefett eller insektdreper. Drivmiddelet er en flyktig væske eller komprimert gass, som oftest blandinger av propan og butan. Ved trykk på ventilen strømmer en blanding av væske og drivmiddel ut. Drivmiddelet fordamper i luften og fordeler stoffet i fine dråper.
Historie
Sprayboksen ble oppfunnet av nordmannen Erik Rotheim på 1920-tallet. Rotheim solgte patentet til Frode Mortensen i 1935. Etter at Mortensen sitt firma gikk konkurs i 1939, kjøpte forskere fra USA patentet for 100,000 kroner og utviklet det videre med blant annet ny dyse og muligheter for å masseprodusere boksen.
Milk and Honey
Milk and Honey var en israelsk sanggruppe som sammen med Gali Atari vant Eurovision Song Contest 1979 med sangen «Hallelujah». De gjorde to andre forsøk på å representere Israel i konkurransen. I 1981 sang de sangen «Serenada» som kom på fjerdeplass i den nasjonale finalen. I 1989 ble de nummer åtte med «Ani ma'amin». Ved begge anledningene fikk de hjelp av den kvinnelige vokalisten Lea Lupatin.
Gruppen bestod av Reuven Gvirtz, Yehuda Tamir og Shmulik Bilu.
Moesia
Historie
I henhold til de geografiske kildene i antikken var Moesia grenset i sør av fjellene Haemus (Balkan) og Scardus (Šar), i vest av elven Drinus (Drina), i nord av elven Donaris (Donau) og i øst av Euxine (Svartehavet).
Denne store regionen var befolket vekselvis av trakere, dakere, («trakiske dakere»), illyrere og trakisk-illyriske folkeslag. Navnet på regionen, Moesia, kommer fra moesi, moesiere, et trakisk-dakisk folk eller stamme som levde i området før den romerske erobringen.
Deler av Moesia tilhørte herredømmet til Burebista, en getisk konge som etablerte sitt styre over en større del av nordlige Balkan mellom 82 og 44 f.Kr. Han ledet et plyndring og erobringstokt over sentrale og sørøstlige Europa, og underkastet de fleste av nabostammene. Etter at han ble myrdet av en sine egne, ble riket delt opp i en rekke mindre småstater.
I 75 f.Kr. ledet Gaius Scribonius Curio, prokonsul av Makedonia, en romersk hær så langt av sted som til Donau og fikk en militær seier over innbyggerne som ble endelig underkastet av Marcus Licinius Crassus, sønnesønn av triumvir og senere også prokonsul av Makedonia under styret til Augustus ca. 29 f.Kr. Regionen ble imidlertid ikke anerkjent som en romersk provins før i de siste årene av Augustus' styre; i 6 e.Kr., nevnt av dens guvernør, Aulus Caecina Severus. Som provins var Moesia underlagt en keiserlig konsulær legat (som antagelig også hadde kontroll over Akhaia og Makedonia).
I år 86 e.Kr. beordret den dakiske kongen Duras sine tropper til angripe romerske Moesia. Etter dette angrepet kom den romerske keiseren Domitian personlig til Moesia og reorganiserte landet i 87 til to provinser, delt av elvene Cebrus (Ciabrus): i vest til Moesia Superior (Øvre Moesia) og i øst til Moesia Inferior (Nedre Moesia), også kalt for Ripa Thracia. Hver av styrt av en keiserlig konsulær legat og prokurator.
Fra Moesia begynte Domitian å planlegge framtidige hærtokt mot Dakia og ved 87 begynte han en sterk offensiv ved å beordre general Cornelius Fuscus til å angripe. Sommeren 87 ledet Fuscus fem eller seks legioner over Donau. Krigen mot Dakia endte uten et endelige resultat, og Decebalus (død 106), den dakiske kongen, inngikk fredsbetingelsene i 89 som partene ble enige om ved krigens slutt, og som han raskt brøt.
Keiser Trajan kom senere til Moesia, og hans lanserte sin første militære kampanje mot det dakiske kongedømme i mars-mai 101. Han krysset over til nordbredden av Donau og beseiret den dakiske hæren ved Tapae, et fjellpass i Karpatene (se Andre slag ved Tapae). Trajans tropper beseiret i andre møte, og keiseren avsto fra ytterligere krigføring for et år slik at hans soldater kunne leges, foresterkes og omgrupperes.
Trajan dro tilbake til Roma i triumf og ble gitt tittelen Dacicus Maximus. Seieren ble feiret med minnemonumentet Tropaeum Traiani. Imidlertid angrep Decebalus i 105 mot romersk territorium ved å forsøke å utløse et opprør blant en del av stammene nord for elven mot Romerriket. Trajan måtte dra ut i krigen igjen og etter å ha byggingen av sin store bro over Donau, formgitt av den gresksyriske arkitekten Apollodoros fra Damaskus, erobret han deler av Dakia i 106 (se også Andre dakiske krig).
Etter å ha oppgitt og avstått romerske Dakia til goterne av keiser Aurelian (270–275) og overførte romerske borgere fra den tidligere provinsen til sør for Donau, tok den sentrale delen av Moesia navnet Dacia Aureliana (senere inndelt i Dacia Ripensis og Dacia Mediterranea). Distriktet kalt Dardania (i Øvre Moesia), ble omdannet til en særskilt provins av keiser Diokletian med hovedstaden i Naissus eller Nissa (dagens Niš). Det ble fødestedet til den senere keiser Konstantin den store i 272.
Diocletian omdøpte senere Moesia Superior (mindre enn Dacia Aureliana) til Moesia Prima, og delte Moesia Inferior (mindre enn dens vestlige deler) inn i Moesia Secunda og Scythia Minor. Moesia Secundas viktigste byer var Marcianopolis (Devnya), Odessus (Varna), Nicopolis (Nikopol), Abrittus (Razgrad), Durostorum (Silistra), Transmarisca (Tutrakan), Sexaginta Prista (Ruse) og Novae (Svishtov), alle i Bulgaria i dag. Som en grenseprovins ble Moesia styrket av stasjoner og festninger som ble reist langs den sørlige bredden av Donau, og en mur som ble reist fra Axiopolis til Tomis som beskyttelse mot skytere og sarmatere. Garnisonen i Moesia Secunda omfattet Legio I Italica og Legio XI Claudia, foruten også uavhengige infanterienheter, kavaleri og elveflotillaer. Dokumentet Notitia Dignitatum lister dets enheter og deres baser på 390-tallet. Enhetene i Scythia Minor omfattet Legio I Iovia og Legio II Herculia.
Etter 238 ble Moesia hyppig invadert eller herjet av dakiske karpenere, og østgermanske gotiske stammer som invaderte Moesia i 250. Hardt presset av hunere, krysset goterne Donau på nytt i 376 under styret til keiser Valens (364–378) og med hans tillatelse bosatte de seg i Moesia. Ikke før de fant sine boområder oppsto de uenigheter og goterne under ledelse av deres høvding Fritigern beseiret Valens' hær i stort slag i nærheten av Adrianople. Disse goterne ble henvist til som moeso-gotere, og for disse var det misjonbiskopen Wulfila gjorde en gotisk oversettelse av Bibelen for.
Protobulgarere (kjent under ulike navn som onogurere, kutigurere, eller honogondurere) kom fra Sentral-Asia og angrep Moesia gjennom hele 500-tallet. På 600-tallet mistet Det bysantinske rike området til bulgarerne som grunnla det første bulgarske riket.
Geografi
De fremste byene i Øvre Moesia i riket var: Singidunum (Beograd), Viminacium (tidvis kalt for municipium Aelium; dagens Kostolac), Remesiana (Bela Palanka), Bononia (Vidin), Ratiaria (Archar) and Skupi (dagens Skopje); i Nedre Moesia: Oescus (colonia Ulpia, Gigen), Novae (i nærheten av Svisjtov, hovedsetet til Teoderik den store), Nicopolis ad Istrum (Nikup; meget nær elven Jantra), Marcianopolis (Devnya), Odessus (Varna) og Tomis (Constanța; hvor poeten Ovid ble forvist til). De siste to var greske byer som utgjorde et pentapolis med Istros, Mesembria og Apollonia.
Europavei 16
Europavei 16 (E16) er en europavei som går mellom Londonderry i Nord-Irland, Storbritannia og Bergen (med arm fra Hønefoss til Sandvika ved Oslo), og Gävle i Sverige. Lengden er 1180 kilometer, inkludert 190 kilometer i Storbritannia, 630 km i Norge og 360 kilometer i Sverige.
FNs økonomiske kommisjon for Europa besluttet i oktober 2009, etter anmodning fra både den svenske og norske regjering, å anbefale ruten mellom Hønefoss og Gävle som Europavei, som en del av E16. Beslutningen ble bekreftet i mai 2011 og ruten ble omskiltet høsten 2012, med en seremoni 25. september. Før utvidelsen bestod E16 av strekningen Londonderry - Edinburgh - Bergen - Fagernes - Oslo og var 710 km lang, derav 493,8 km i Norge. Frem til forlengelsen i 2012 var Bergen - Oslo den eneste strekningen som noen gang har blitt skiltet E16 (etter dette kom i bruk i 1992). Høyeste punkt er Filefjell.
Verdens lengste veitunnel, Lærdalstunnelen med en lengde på 24 509 meter, ligger på E16. Det gjør også den over 11,4 kilometer lange Gudvangatunnelen, Norges nest lengste. Mellom Gudvangen og Lærdal er det 51,5 km, og av det 43,0 km i tunnel.
Mellom Bergen og Åsane deler veien trasé med europavei 39 og et lite stykke nord for Belfast med europavei 18.
Trasé fastlagt av UNECE: Londonderry – Belfast ... Glasgow – Edinburgh ... Bergen – Fagernes – Oslo. I Norge er E16 skiltet mellom Bergen og Sandvika. Ny trasé fastlagt av UNECE 19.-21. oktober 2009: Londonderry – Belfast – Glasgow – Edinburgh – Bergen – Fagernes – Hønefoss (-Oslo) – Gardermoen – Kongsvinger – grensen Norge/Sverige – Torsby – Malung – Borlänge – Falun – Sandviken – Gävle. Etter det gamle nummersystemet fra 1950 gikk E16 mellom Bratislava og Gdynia over Katowice. Veien Oslo-Fagernes-Lærdalsøyri-(ferge)-Gudvangen-Voss-Norheimsund-Bergen var da E68.
Forlengelse
E16 har blitt forlenget til Gävle i Sverige (via Kongsvinger-Torsby-Malung-Borlänge-Falun), gjennom omklassifisering av eksisterende veier.
Vegdirektoratet konkluderte i august 2008 følgende ruteføringer for en forlenging av E16:
Se mer detaljer i Europavei 16 (Norge).
Norges og Sveriges regjeringer søkte om forlengelse av E16 hos UNECE i Genève i oktober 2009. Det ble godkjent og bekreftet 1. oktober 2010 og trett i kraft fra UNECE 26 maj 2011.
Omskilting til E16 ble gjort i løpet av høsten 2012. Åpningsseremoni var 24.-25. september 2012.
Marguerite Duras
Marguerite Duras (født Marguerite Donnadieu 4. april 1914, død 3. mars 1996) var en fransk forfatter og filmregissør.
Duras er best kjent for sine romaner om Fransk Indokina, samt for manuset til filmen Hiroshima, min elskede. Mange av romanene har selvbiografiske trekk, blant annet debutromanen Demning mot Stillehavet (1950), og den som er blitt mest berømt, Elskeren fra 1984. For Elskeren ble hun tildelt Goncourt-prisen. Som forfatter fornyet og moderniserte hun den romantiske sjangeren, og som dramatiker utfordret hun konvensjonene i teateret og i filmen. Stilen i hennes bøker er meget særegen, med en umiskjennelig språkbehandling som oppdelinger av figurer, handling, tid og rom.
Brent McMurtry
Brent McMurtry (født 22. april 1986) er en canadisk langrennsløper.
Han debuterte i verdenscupen i langrenn 10. desember 2005, og hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 16.-plass på 30 km dobbel jaktstart fra 2009.
McMurtry representerte Canada under Vinter-OL 2010.
OL-resultater
Vancouver 2010
Kaljazin
Kaljazin (russisk: Каля́зин) er en by i Tver oblast i Russland. Den ligger ved elva Volga, 125 km øst-nordøst for Tver. Kaljazin er først nevnt på 1100-tallet som en sloboda, eller bosetning for personer som var fritatt for å betale skatter. Byens betydning vokste sterkt med grunnleggelsen av Makarjevskij-klosteret på motsatt side av Volga på 1400-tallet. Dette klosteret var det mest bemerkelsesverdige landemerket i Kaljazin og besto av mange bygninger av historisk interesse, herunder et refektorium fra 1525.
I 1940 ble klosteret og storparten av den gamle bydelen satt under vann som følge av byggingen av Uglitsj-reservoaret. Byen ble etter det i praksis flyttet til et nytt og høyere sted.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Nordjyllands amt
Amtet bestod av følgende kommuner:
Danmark var frem til 1. januar 2007 inndelt i seksten amter. Disse ble erstattet av fem regioner.
Now and Then
Now and Then er et samlealbum av Steinar Albrigtsen, utgitt i 1998
Gonzalo Rojas
Gonzalo Rojas (født 20. desember 1917, død 25. april 2011) var en chilensk poet.
Rojas var den sjuende sønn av en kullgruvearbeider, født i havnebyen Lebu i Chile. Som ungdom var han redaktør for forskjellige magasiner. Mellom 1938 og 1941 hadde Rojas en rolle i den surrealistiske gruppen Mandragora som ble grunnlagt av Braulio Arenas, Teófilo Cid og Enrique Gómez Correa. I 1948 publiserte han sin første bok med dikt som ble publisert i Santiago. Han mottok Cervantes-prisen i 2003.
Etter det chilenske statskuppet i 1973 ble Rojas tvunget til i eksil. Han ble også fratatt sin diplomatiske stilling og ble utestengt fra å drive undervisning ved enhver chilensk universitet. Men han fikk en stilling ved Universitetet i Rostock i Øst-Tyskland i stedet, samtidig som han underviste ved universiteter i Tyskland, USA, Spania og Mexico. Han kom tilbake til Chile igjen i 1979. Rojas ble ansett som en av de største moderne poeter fra Chile. Hans mange dikt ble oversatt til engelsk, tysk, fransk, portugisisk, russisk, italiensk, rumensk, svensk, kinesisk, tyrkisk og gresk.
Dolores Fuller
Dolores Fuller (født 10. mars 1923, død 9. mai 2011) var en amerikansk skuespiller og låtskriver.
Fuller debuterte som skuespiller i en alder av ti år i 1933, da hun var med i en mindre scene i regissør Frank Capras film It Happened One Night. Fuller fikk tidlig erfaring som skuespiller på TV i serier som Queen for a Day og The Dinah Shore Show. Dolores Fuller utga sin selvbiografi: A Fuller Life: Hollywood, Ed Wood and Me, som ble skrevet sammen med forfatter Stone Wallace og hennes ektemann Philip Chamberlin, ble publisert i 2008.
Ibimirim
Ibimirim er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Tomás Gomensoro (kommune)
Historie
Tomás Gomensoro ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er María Alejandra Paz (2010-2015).
Apoditrysia
Apoditrysia er en stor delgruppe av sommerfuglene, som ikke har fått noe norsk navn. Den omfatter ca. 85 % av sommerfuglartene og mange av de mest kjente sommerfugler, slik som bjørnespinnere, dagsommerfugler, målere, nattfly, spinnere og viklere.
Inndeling
Slektskapsforholdene mellom mange av gruppene er fremdeles usikre. Dette går også frem av den følgende oversikten i hierarkisk skrivemåte:
Knut Hendriksen
Knut Hendriksen (født 15. mars 1944 i Bergen, død 10. mars 2020) var en norsk operasjef og operaregissør.
Hendriksen har utdannelse fra Konsthistoriska institutionen ved Stockholms universitet og arbeidet i store deler av sitt liv i Sverige. Han var knytet til Kungliga Operan/Kungliga Teatern i Stockholm fra 1968, fra 1976 som regissør. I perioden 1980–1984 var han førsteregissør/operasjef ved Den Norske Opera i Oslo.
Hendriksen var tippoldebarn til fiolinisten Ole Bull og hadde mye av æren for at Ole Bulls sommerhus «Bullahuset» på Valestrandsfossen ble restaurert. I 2000 utgav han biografien Ole Bull.
Gali Atari
Avigail «Gali» Atari (født 29. desember 1953 i Rehovot i Israel) er en israelsk skuespiller og sanger som sammen med gruppen Milk and Honey vant Eurovision Song Contest 1979 med sangen «Hallelujah». Israel tok dermed sin andre seier på rad i konkurransen. Vinnersangen hennes har senere blitt gitt ut på fransk av Rika Zaraï.
Gali Atari ble født av jemenittiske foreldre og vokste opp sammen med seks søsken i Rehovot. Faren hennes døde da Gali bare var fire år gammel. Hun er søsteren til Yona Atari, en sanger og skuespiller og til den avdøde Shosh Atari, som var programleder på radio og en TV-personlighet. Gali Atari var veldig populær i Israel i 1980-årene, men suksessen avtok i tiåret etter. Atari oppnådde igjen suksess i 2001 med samlealbumet «Songs that will Bring you Love», og tiltrakk seg i ettertid store publikum på konsertene sine.
Rettssak
I 1980, etter et år med samarbeid, trakk Atari seg fra Milk and Honey som et resultat av et søksmål hun anla mot hennes manager, Shlomo Tasch. Atari hevdet i retten at hun ikke fikk betalt for omtrent seksti forestillinger på TV i Israel og Europa. Da hun forlot Milk and Honey, ble en ny vokalist (Leah Lupatin) introdusert og et nytt Milk and Honey album med sanger Atari hadde spilt inn ble utgitt under den nye vokalistens navn. Rettssaken strakk seg over 14 år og ble avsluttet med en seier for Atari, som ble tildelt 800 000 shekel (omtrent 1,8 millioner kroner).
NM i fotball for kvinner 2001
Norgesmesterskapet i fotball for kvinner 2001 er en norsk fotballturnering. Det var det 24. offisielle norgesmesterskapet i fotball for kvinner. Trondheims/Ørn ble norgesmestre etter å ha slått Asker i en jevn finale som ble spilt lørdag 3. november på Ullevaal Stadion i Oslo.
Trondheims-Ørn kom til finalen ved å slå Medkila, Fortuna, Kolbotn og Arna-Bjørnar.
Asker kom til finalen ved å slå Bækkelaget, Fossum (Skien), Klepp og Team Strømmen.
1. runde
De fleste kampene ble spilt Onsdag 2. mai 1=Mandag 30. april.
2=Torsdag 3. mai.
2. runde
Kampene ble spilt onsdag 23. og torsdag 24. mai (fra og med Byåsen – Molde). Siste kamp ble spilt tisdag 29. mai: undefined 3 Denne og de resterende kampene (minus Bækkelaget – Asker) ble spilt torsdag 24. mai
4 Tirsdag 29. mai
3. runde
Onsdag 18. juli:
5= Tirsdag 24. juli
4. runde/Kvartfinale
Tirsdag 14. august
Matlock
Matlock er administrasjonsbyen i Derbyshire og distriktet Derbyshire Dales i England. Den var tidligere et kursted, og ligger ved elven Derwent. Den er lokalisert i den sørøstlige enden av distriktet Peak. I folketellingen av 2011 hadde byen en befolkning på 9 543 innbyggere. Befolkningstallet for det større byområdet Matlock er på omtrentlig 20 000 innbyggere, inkludert Darley Dale, Tansley, Hackney og Matlock Bath. Matlock er 14 km sørvest for Chesterfield, og ikke langt til byene Derby (30 km), Sheffield (32 km), and Nottingham (46 km).
Opprinnelig lå det flere små landsbyer i området: Matlock Town, Matlock Green, Matlock Bridge og Matlock Bank. I 1698 ble det oppdaget varme kilder der, og kurhotellene, kjent som «hydros», sprang opp. Befolkningen økte dermed voldsomt, og byen oppsto. Det største hotellet ble åpnet i 1853, og nedlagt i 1950-årene da byens administrasjon flyttet inn i bygningen. Det tidligere kurstedet Matlock Bath ligger umiddelbart sør for byen ved motorveien A6.
I 1893 ble det anlagt en kabeldrevet trikk gjennom byen, inspirert av trikkene i San Francisco. Da den ble åpnet var den verdens bratteste trikkelinje, og kostet to pence opp og en penny ned. Banen ble nedlagt i 1927 etter at biler og busser hadde tatt over.
Leys Park er en stor viktoriansk park ved elven. Den åpnet i 1898, og har nå en modelljernbane på permanent utstilling i den gamle trikkestallen, som ble flyttet til parken, samt en musikkpaviljong og en dam med små motorbåter. Båtene er de eldste i sitt slag som fortsatt er i drift i Storbritannia.
City of Bradford
City of Bradford er et administrativt distrikt med status som city i West Yorkshire i England. Det har navn etter den største byen i distriktet, Bradford, som også er administrasjonssenter.
Distriktet fikk sine nåværende grenser den 1. april 1974, da det gamle grevskapsdistriktet Bradford ble slått sammen med Keighley, Beildon, Bingley, Denholme, Ilkley, Shipley, Silden, deler av Queensbury and Shelf og deler av Skipton landdistrikt.
City of Bradford har arkitektur som har særskilt eller historisk betydning, det mest av den ble bygget av local stein, med 5 800 listet som verneverdig og 59 landskapsområder som er vernet. Mønsterlandsbyen Saltaire som ligger ved elven Aire og Leeds og Liverpoolkanalen ble i 2001 listet av UNESCO som et verdensarvsted. Sentrale Bradford vokste fram til prominens på 1800-tallet som et internasjonalt senter for tekstilindustri, særskilt ull. Områdets tilgang til kull, jernmalm og bløtt vann har bidratt til Bradfords vekst som senter for fabrikasjon og ferdigstilling, og etter hvert som tekstilindustrien vokste, førte det samtidig til en voldsom vekst i befolkningen og ble en stimulans til offentlige investeringer. Imidlertid har Bradford møtte tilsvarende utfordringer som den øvrige post-industrielle områdene i nordlige England, inkludert avvikling av industri, boligproblemer, og økonomisk depresjon. Ull og tekstiler er fortsatt viktig for byens økonomi, men dagens raskest voksende sektorer er informasjonsteknologi, finanstjenester, digitale industrier, kulturindustri, turisme og hovedkvarter for varehandel, og distribusjon. Bradfords omdømme som et senter for høyteknologi, vitenskapelig og databasert industri er voksende, og bygger på en lang tradisjon av innovasjon, høykvalifisert personell og kvalitetsprodukter.
Københavns amt
Københavns amt var en administrativ del av Sjælland omkring København. Amtet dekket ikke Københavns og Frederiksberg kommuner.
Det bestod av følgende kommuner:
Danmark var frem til 1. januar 2007 inndelt i seksten amter. Disse ble erstattet av fem regioner.
Storo Storsenter
Storo Storsenter er et kjøpesenter som ligger sentralt på Storo og Nydalen i bydel Sagene i Oslo, og har over 140 butikker fordelt på 56 000 m². Storo Storsenter eies av Olav Thon Gruppen som eier 98 kjøpesentre i Norge, bl.a. Sandvika Storsenter og Ski Storsenter.
Historie
Storo Storsenter ble etablert i oktober 1984, da under navnet StorO Shopping. Opprinnelig lå Foss Jernstøperi som var et av landets største bru- og jernkonstruksjonsverksteder på samme sted. Bakgrunn for navnet var gården Store O.
MP34
Steyr Solothurn S1-100 (også kjent under navnet MP30 og MP34) er en maskinpistol fra Østerrike.
Den ble designet av Louis Stange hos sveitsiske Waffenfabrik Solothurn. Den er bygget på Stanges prototype MP19 og er lik designmessig til MP28, som igjen er tatt fra MP18.
Etter Versaillestraktaten fra 1919 fikk ikke Tyskland produsere egne maskinpistoler, så den sveitsiske Waffenfabrik Solothurn fikk i oppgave i 1929 å lage en hemmelig prototype. Den fikk navnet S1-100 som inngikk i selskapets navnsystem. Selskapet er ikke egnet for masseproduksjon, så Waffenfabrik Steyr sto for produksjonen. Den østerrikske hæren ga den navnet Steyr MP34, mens det østerrikske politiet ga den navnet Steyr MP30.
MP34 har omstiller for halv- og helautomatisk ild, har mekanisme med masseretardert sluttstykke og skyter med åpent sluttstykke. Den blir matet med et 34 patroners våpenmagasin på venstre side av våpenet. Den har trestokk med et halvveis pistolgrep. Løpet er beskyttet av en perforert kjølekappe, og det er bajonettfeste på høyre side. Siktene er justerbare fra 100 til 500 meter.
Get Together
Get Together er et musikkalbum utgitt av Steinar Albrigtsen og Jørn Hoel i 1997. Dette var duoens debutalbum.
Ibirajuba
Ibirajuba er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
David Seaman
David Andrew Seaman (født 19. september 1963 i Rotherham) er en tidligere engelsk fotballspiller som i løpet av karrieren var målvakt i flere klubber. Den mest kjente klubben er Arsenal FC, den siste var Manchester City FC. Han pensjonerte fra fotballen 13. januar 2004, på grunn av en skulderskade. Han ble utnevnt til medlem av Order of the British Empire i 1997 for tjenester til sporten.
Toppen av hans karriere var i løpet av hans periode som Arsenals og s målvakt. I løpet av tiden i Arsenal vant han mange medaljer samt tre ligamesterskap (1991, 1998, 2002), fire FA-cuper (1993, 1998, 2002, 2003), ligacupen i 1993 og europacupen i 1994. I løpet av denne tiden spilte han også i VM 1998 og 2002 samt EM 1996 og 2000. Han er den målvakten som har spilt nest flest kamper for Englands landslag. Med sine 75 kamper har han bare Peter Shilton foran seg på listen.
Den japanske røde armé
Bakgrunn
I alt har det eksistert tre varianter av Den japanske røde armé, alle nært forbundet med hverandre. Den første, kalt Røde arméfraksjon (Sekigun-ha), ble stiftet av Takaya Shiomi i 1969 etter en splittelse i organisasjonen Japans kommunistiske liga Shiomi ble imidlertid arrestert bare måneder før gruppen gjennomførte sin første flykapring.
Røde arméfraksjon (Sekigun-ha) fusjonerte siden med Keihin ampo kyoto og dannet Den forente røde armé (Rengō sekigun).
Den tredje og mest kjente gruppen er Den japanske røde armé (Nihon sekigun) stiftet av Fusako Shigenobu i 1971, som fra 1972 gjennomførte en rekke høyprofilerte terroraksjoner fra sin base i Libanon.
Yodo-go-kapringen
Den første japanske røde armé-aksjonen av internasjonalt format, var den såkalte Yodo-go-kapringen. 31. mars 1970 kapret ni terrorister tilhørende Røde arméfraksjon (Sekigun-ha) Japan Airlines Flight 351, mens flyet var på vei fra Tokyo til Fukuoka.
Kaprerne, bevæpnet med samuraisverd og rørbomber, tok kontroll over flyet som landet i Fukuoka for å fylle drivstoff. Etter å ha utvekslet de 129 passasjerene mot ett enkelt gissel - den japanske transportministeren - satte de kurs mot Pyongyang hvor de feilaktig antok at de ville få lov til å fly videre til Havanna på Cuba.
Grunnleggeren av Røde arméfraksjon, Takaya Shiomi, uttalte i et intervju i 2002 at kapringen var en suksess, men resultatet et nederlag. Planen var å ta seg til Cuba, men dette ble omfattet som en fornærmelse av nordkoreanerne, som mer eller mindre tvang kaprerne til å bli i Pyongyang.
Medlemmer av Yodo-go-gruppen og konene deres er i senere tid mistenkt for å ha kidnappet japanere til Nord-Korea på regimets vegne.
I 2002 signaliserte de fire gjenværende medlemmene av den opprinnelige gruppen på ni at de ønsket å returnere til Japan. «For å eliminere trusselen om at Nord-Korea blir målskive for USAs 'krig mot terror', ber vi om å få returnere til Japan,» uttalte gruppen i en erklæring dette året.
Ifølge japansk politi er fortsatt fem medlemmer av Yodo-go-gruppen per 2017 etterlyst via Interpol. Et medlem ble arrestert i Japan i 1988. Yoshimi Tanaka ble arrestert i Thailand og utlevert til Japan i 2000. Der ble han dømt til 12 års fengsel, men døde i 2007. Ytterligere to har dødd i Nord-Korea. Japanske myndigheter antar at de resterende fem medlemmene fortsatt oppholder seg i Nord-Korea: Takahiro Konishi, Shiro Akagi, Kimihiro Uomoto, Moriaki Wakabayashi og Takeshi Okamoto.
Asama-Sansō-krisen
I 1972 kom gruppen igjen i medienes søkelys etter et blodig internt oppgjør og en påfølgende gisselaksjon. På dette tidspunktet hadde Røde arméfraksjon (Sekigun-ha) fusjonert med den antiimperialistiske organisasjonen Keihin ampo kyoto og dannet Den forente røde armé (Rengō sekigun).
Gruppen hadde etablert en treningsleir i De japanske alpene i desember 1971. Indre uenigheter hadde oppstått og flere medlemmer, de fleste med bakgrunn i Keihin ampo kyoto, ble drept som følge av oppgjøret.
I februar 1972 var politiet på sporet av gruppen, som hadde begått bankran og stjålet våpen og ammunisjon fra sportsbutikkene i området rundt turistsenteret Karuizawa i fjellområdet nordvest for Tokyo. Fem terrorister, anført av Tsuneo Mori og Hiroko Nagata, flyktet fra politiet, brøt seg inn i en feriehytte som lå nedenfor Asama-vulkanen. Her tok de eierens kone, Yasuko Muta, som gissel. I ti dager klarte de å holde politiet på avstand før politiet til slutt stormet hytten 28. februar. To politimenn og en sivilist ble skutt og drept i aksjonen. De fem terroristene ble arrestert og gisselet deres ble frigitt uskadd. Faren til terroristen Kuino Bando tok sitt eget liv og etterlot et selvmordsbrev der han ba om tilgivelse for sønnens forbrytelser.
De fem terroristene ble tiltalt for to drap, ett drapsforsøk, hindring av politiets arbeid, brudd på våpenloven, samt ulovlig frihetsberøvelse. Fire av dem ble idømt lange fengselsstraffer og Hiroshi Sakaguchi ble dømt til døden.
Kuino Bando ble løslatt i 1975, etter at fem Røde armé-terrorister stormet og tok gisler ved det amerikanske konsulatet og den svenske ambassaden i Kuala Lumpur, Malaysia. Som følge av terroristenes krav ble Bando sammen med fire andre fanger, deriblant Jun Nishikawa og Kazuo Tohira, fløyet til Libya, der han ble innvilget asyl. Han er fortsatt etterlyst i 2017.
I 2007 kom filmen Jitsuroku Rengo Sekigun: Asama sanso e no michi, et dokudrama med utgangspunkt i Asama-sansō-hendelsene.
Hiroko Nagata døde i fengsel i februar 2011.
I 2013 satt Hiroshi Sakaguchi fortsatt på dødscelle og avventet fullbyrdelsen av dødsdommen. I juni dette året avslo Japans høyestrett hans anmodning om en ny rettssak.
Den japanske røde armé etablerer seg i Libanon
I februar 1971 hadde Fusako Shigenobu reist til Midtøsten for å motta trening og etablere Den japanske røde armé som en internasjonal organisasjon. I Libanon fikk hun kontakt med Folkefronten for Palestinas frigjøring (PFLP). Fra 1972 arbeidet hun som sykepleier i en flyktningleir. Samarbeidet med de langt mer erfarne palestinerne skulle få avgjørende betydning for Shigenobus gruppe, kjent som Den japanske røde armé (Nihon sekigun). Japanerne fikk også kontakt med representanter for europeiske terrorgrupper som tyske Røde Armé Fraksjon og italienske Røde Brigader, samt den beryktede terroristen Ilich Ramírez Sánchez, kjent under sitt nom de guerre, Carlos Sjakalen.
Massakren ved Lod-flyplassen
I 1972 gikk tre terrorister fra Den japanske røde armé, Yasuyuki Yasuda, Tsuyoshi Okudaira og Kōzō Okamoto, til angrep på Lod-flyplassen (den nåværende Ben Gurion-flyplassen) i Tel Aviv, Israel. De tre japanerne, kledd som forretningsmenn, forlot rolig Flight 132 fra Roma og tok seg til baggasjeområdet der de åpnet ild mot folkemengden. Innen aksjonen var ferdig var 26 mennesker drept, de fleste kristne pilegrimer fra Puerto Rico, men også et antall israelere. I tillegg ble 80 mennesker skadd i angrepet. De tre japanerne var rekruttert av palestinske PFLP.
Yasuyuki Yasuda og Tsuyoshi Okudaira døde i angrepet, mens Kōzō Okamoto ble arrestert.
Kōzō Okamotos rettergang gikk for israelsk militærrett, der han ble dømt til livsvarig fengsel. Han tilbragte 13 år i fengsel før han ble løslatt i 1985 som del av en fangeutveksling mellom PFLP og israelerne, den såkalte Jibril-avtalen. Etter løslatelsen flyttet Kōzō Okamoto først til Libya, så til Syria, og til slutt til Libanon, der han ble gjenforent med andre medlemmer av Japans røde armé.
I 1997 ble Okamoto arrestert sammen med Røde armé-medlemmene Haruo Wakō, Masao Adachi, Mariko Yamamoto og Kazuo Tohira i Libanon. De ble tiltalt for dokumentforfalskning og brudd på visumreglene, og dømt til fengsel. De fire andre ble i 2000 deportert til Jordan og så videre til Japan, der de umiddelbart ble arrestert. Okamoto ble som den eneste i gruppen innvilget politisk asyl i Libanon, blant annet fordi han var blitt torturert i israelsk fangenskap.
Per 2016 levde Kōzō Okamoto et stille liv i en flyktningleir i nærheten av Beirut.
Angrepet på den franske ambassaden i Haag
Fredag 13. september 1974 stormet tre Røde armé-medlemmer den franske ambassaden i Haag, Nederland. De tok ambassadøren og de øvrige ansatte som gisler. Terroristene krevde at det fengslede Røde armé-medlemmet Yoshiaki Yamada (også kjent som Yatsuka Furuya) skulle løslates, i tillegg til å få utlevert en million dollar og et fransk fly.
En dyp uenighet mellom nederlandske og franske myndigheter om hvordan krisen skulle håndteres førte til at det gikk flere døgn før den fikk en løsning. Tirsdag 17. september tilbød den nederlandske regjeringen terroristene å løslate Furuya, samt 300 000 dollar. Deretter skulle Røde armé-medlemmene flys ut i et fly stilt til disposisjon av Frankrike med et mannskap bestående av to nederlandske og en engelsk frivillig. Til gjengjeld måtte terroristene frigi samtlige gisler og levere fra seg sine våpen, bortsett fra to pistoler.
Foto fra dramaet ved den franske ambassaden i Haag
Terroristene ba flymannskapet sette kurs mot Aden i daværende Syd-Jemen, men ble til sin store overraskelse nektet landingstillatelse. Terroristene dro deretter til Damaskus i Syria, som motvillig gikk med på å ta dem imot. De overlot sine våpen og kontantene de hadde fått utlevert til flymannskapet. Pengene ble senere hentet av Frankrikes ambassadør i Damaskus.