cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kistrand
Kistrand prestegjeld
Kistrand prestegjeld ble først kalt Kjelvik, senere Kistrand. I 1793 ble det bestemt at Kistrand skulle være hovedsokn i prestegjeldet, med Kjelvik som annekssokn. I 1813 ble Kautokeino og Afjuvarre/Karasjok slått sammen med Kistrand prestegjeld. Kautokeino ble imidlertid skilt ut igjen som eget prestegjeld i 1851. Kjelvik annekssokn ble lagt til Måsøy prestegjeld i 1861. Karasjok ble eget prestegjeld i 1873. I 1965 skiftet Kistrand sokneprestembete navn til Porsanger sokneprestembete.
Kistrand kommune
Kistrand kommune var forløperen til dagens Porsanger kommune. Den opprinnelige kommunen var landets klart største etter areal, og omfattet dagens Porsanger, Kautokeino, Nordkapp og Karasjok kommuner. Kautokeino formannskapsdistrikt (kommune) ble skilt ut fra Kistrand i 1851. Kjelvik (senere Nordkapp) kommune ble utskilt fra Kistrand i 1861. Karasjok kommune ble utskilt fra Kistrand 1. januar 1866. 1. januar 1964 endret Kistrand kommune navn til Porsanger kommune.
Marie Hamsun
Marie Hamsun (født Andersen; 19. november 1881 i Elverum, død 4. august 1969 på Nørholm) var en norsk skuespiller og forfatter, gift med forfatteren Knut Hamsun (1859–1952).
Liv og arbeid
Hun gav ut to diktsamlinger og flere barnebøker. Bygdebarn-serien i fem bind (1924–57) følger en søskenflokk på fire, to gutter og to jenter fra et miljø som kan minne om forfatterens oppvekst i Strandbygda, Elverum. De to første er episodiske skildringer av liv og lek på gård og seter gjennom årstidene. Bøkene er oversatt til svensk, tysk, tsjekkisk, engelsk, dansk, latvisk og finsk, og hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for den siste av bøkene. Fra sitt liv med Knut Hamsun skrev hun to erindringsbøker: Regnbuen (1953) og Under gullregnen (1959). Jan Troells film Hamsun (1996) bygger dels på Regnbuen, dels på Thorkild Hansens Hamsunbiografi. I denne filmen spilles Marie Hamsun av Ghita Nørby. Marie og Knut hadde barna Tore (1912–1995), Arild (1914–1988), Ellinor (1916–1987) og Cecilia (1917–1985).
Før hun ble gift med Hamsun, hadde hun vært samboer med skuespilleren Dore Lavik.
Knut Hamsun dro fra Marie kort tid før eldstebarnet Tore ble født, for å få ro til å skrive, noe han mislyktes med. Etter å ha mottatt hennes telegram om at hun hadde fått en sønn dagen i forveien, foreslo han selv i brev: «Skal vi kalle ham Tore etter vikinghøvdingen Tore Hund?»
9. april 1940 var Marie Hamsun på vei til Oslo med Hurtigruten da invasjonen kom. Hun skulle se en utstilling av Tores malerier. Båten satte folk av utenfor Drøbak, derfra tok de seg til fots til en gård på Nesodden som også tok imot overlevende fra «Blücher». En buss fraktet flokken til Oslo, og Marie Hamsun tilbrakte dagen hos familien Fearnley i Kirkeveien, som Arild bodde hos. Sønnen i huset, Arild Fearnley, mintes at Marie Hamsun etter en lang tenkepause sa: «I grunnen burde vi alle her i Norge bli nazister, for nå etter invasjonen er tyskerne så sterke at vi har ingen sjanser.» Familien Fearnley ble svært rystet over dette.
Hun meldte seg inn i Nasjonal Samling i 1940. Etter krigen ble hun idømt fengselsstraff for sin virksomhet under krigen, blant annet med opplesningsturneer i Tyskland. Hun forble nasjonalsosialist etter krigen, i 1957 skrev hun til en vennine: «Jeg er ingen rashater. Jeg respekterer alle kulører, men jødene er undtagelsen. Det er dem som forsyner hele verden med mordvåpen fra fabrikkene, fra kjempelagrene i USA. Helt til nu har de kunnet arrangere kriger, sende jordens unge menn i døden og sitte selv og sope inn dollarene. Jeg forsikrer dig, at Hitler hadde det rette syn på dem.» I andre brev skrev hun at hun ikke trodde på historien om konsentrasjonsleirene, og dersom de faktisk fantes så visste nok Hitler hva han gjorde. Hun betraktet Hitler som et åndsmenneske med høye ideale krav til seg selv. Brevene etter krigen avsluttet hun med «heil og sæl».
Óli Niklái Skaalum
Familie og yrke
Han var blant de første som gikk lærerseminaret i Tórshavn, hvor han avla eksamen med skussmålet «udmærket duelig» i 1872. Deretter var han folkeskolelærer i Hvalba frem til han avgikk med pensjon i 1920. Mellom 1872 og 1909 var han også lærer i Sandvík. Dessuten holdt han aftenskole for voksne i sognet.
Tillitsverv
Skaalum var medlem av sognestyret (kommunestyret) i Hvalba fra 1875 til 1915, fra 1888 som formann. Han var klokker i Hvalbiar kirkja i 16 år, kirkeverge i 20 år, værobservatør på stedet for Danmarks Meteorologiske Institut i 28 år samt medlem av forstanderskapet i Færø Amts Sparekasse i en årrekke. Han var også styreformann for et fiskebåtrederi og for kullgruvedriften i fjellene mellom Hvalba og Trongisvágur.
Fra 1906 til 1916 var Skaalum innvalgt på Lagtinget. Han var blant lagtingsmennene som i 1906 dannet Færøyenes første politiske parti, Sambandsflokkurin. Han var en pådriver for telefonforbindelsen til Suðuroy, bygging av kirke og kaianlegg i Sandvík og Hvalba, og tilskudd til kornbøndene.
Sykdom, død og æresbevisninger
Han døde på Rigshospitalet i København i 1924 etter langvarig kreftsykdom, og ble gravlagt på Vestre kirkegård.
Skaalum ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1923.
Hancock
Historien ble opprinnelig skrevet av Vincent Ngo i 1996, men det tok mer enn 10 år før produksjonen ble satt i gang i 2007. Ulike regissører har vært tilknyttet prosjektet, blant dem Tony Scott, Michael Mann og Jonathan Mostow og Gabriele Muccino. Opptakene til Hancock var opprinnelig tenkt gjennomført før I Am Legend. Hancock ble filmet i Los Angeles med et produksjonsbudsjett på 750 millioner norske kroner.
I USA ble filmen gitt aldersgrensen PG-13 av Motion Picture Association of America etter endringer som ble gjort i etter ønske fra organisasjonen for å unngå en R-rating, som den hadde blitt merket med to ganger før. Filmen hadde premiere 2. juli 2008 i USA og 18. juli 2008 i Norge. Hancock har i hovedsak fått dårlige omtaler fra filmkritikere. Per i dag, har filmen spilt inn anslått NOK 3 631 millioner i hele verden.
Handling
Filmen handler om John Hancock som er en alkoholisert og deprimert superhelt. Han kan fly, er flink til å slåss og er immun mot alle fysiske angrep, også å bli beskutt. Han bruker superkreftene sine til å holde gatene i Los Angeles trygge. Han er imidlertid ikke en vanlig superhelt, fordi han både drikker alkohol, banner og fornærmer folk. I tillegg er han veldig klønete, og gjør gale prioriteringer.
Superheltens popularitet blant befolkningen i Los Angeles er kraftig synkende fordi han ofte forårsaker skader for millioner av dollar under redningsforsøkene sine. Under et av sine mislykkede redningsforsøk treffer han PR-agenten Ray Embrey (Jason Bateman). Ray har nylig mistet jobben og tilbyr seg å skrive om Hancock slik at superhelten får rettet opp sitt frynsete rykte og omdømme.
Utvikling
Manusforfatterne Vince Gilligan og John August gjennomførte en omskriving av Ngos manuskript, og Jonathan Mostow ble engasjert til å regissere filmen. Under Mostows tilsyn ble et 10-siders forslag skrevet for å sikre seg skuespiller Will Smith til å spille tittelrollen i filmen. Verken Mostow eller Smith hadde ennå gitt sine forpliktelser om å gjennomføre prosjektet på dette tidspunktet. Flere studioer forkastet muligheten til å finansiere filmen, men Columbia Pictures lyktes i å sikre rettighetene i februar 2005. Smith hadde i 2006 inngått kontrakt om innspillingen av filmen I Am Legend (2007) gjennom Warner Bros. etter innspillingen av Tonight, He Comes. Et andre utkast revidert av Gilligan førte til den endelige avtalen med Columbia. Filmen var i utgangspunktet planlagt med premiere i 2006. I november 2005 hadde Mostow og Smith skrevet kontrakter om innspilling av Tonight, He Comes, med planlagt produksjonsstart i Los Angeles sommeren 2006. Mostow trakk seg imidlertid fra prosjektet på grunn av kunstneriske uenigheter. Den italienske regissøren Gabriele Muccino tok over Mostows rolle i mai 2006. Ettersom Muccino var opptatt med sin film Pursuit of Happyness, måtte Smith gjøre om på planene og spille inn I Am Legend før Tonight, He Comes.
Innspilling
I oktober 2006 ble Peter Berg engasjert til å regissere Tonight, He Comes med planlagt produksjonstart i mai 2007 i Los Angeles. Berg holdt da på med innspillingen av The Kingdom i 2007''. da han hørte om filmen og tok kontakt med Michael Mann, som hadde blitt en av filmens produsenter.
Regissøren beskrev planene slik: «Vi tenkte at ideen var kul, men vi ønsker å gjøre den til en enda lysere idé, det ønsket vi alle.» Før innspillingen begynte ble tittelen endret fra Tonight, He Comes til John Hancock, og senere forkortet til Hancock. Innspillingen begynte den 3. juli 2007 i Los Angeles, med et produksjonbudsjett på NOK 750 millioner. Landskapet som Hollywood Boulevard ble omformet til å se kaotisk ut, med bygningsskader, ødelagte kjøretøy og branner.
Visuelle effekter
Hancock var Peter Berg's første film hvor visuelle effekter utgjorde en vesentlig del av filmens innhold. Han betraktet de data-genererte kampscenene som den delen av filmen han var minst fornøyd med, ettersom han selv hadde begrenset kontroll over hva som måtte til for at scenene skulle bli vellykket.
Mottakelse
Hancock har fått i hovedsak fått negative omtaler fra filmkritikere. Rotten Tomatoes rapporterte at 36% av kritikerne har gitt filmen positiv kritikk, basert på et utvalg av 151, med en gjennomsnitt på 5,3 / 10. På Metacritic har den et gjennomsnitt på 49 av 100 oppnåelige poeng, basert på 37 omtaler.
Enkelte kritikere beskrev filmen som et virvar av ulike ideer som, til tross en bra start, ikke fullt leverte hva man kunne forvente.
Omsetning
Filmen gikk til topps på kinoene i Norge ved premieren den 18. juli 2008 og spilte inn NOK 7,3 millioner fra 60 kinoer.
Hancock har til nå spilt inn 1,07 milliarder NOK bare i USA og Canada. I tillegg har filmen spilt inn 1,5 milliarder i 43 andre land, noe som totalt utgjør en global omsetning på 2,595 milliarder.
Bordeaux dogge
Bakgrunn
Bordeaux doggen stammer fra distriktet Bordeaux i Frankrike, fra hvor typen har referanser tilbake til 1300-tallet. Hunderasen kan imidlertid ikke kalles uniform før omkring 1920, men opprinnelsen sto trolig før både engelsk bulldog og bullmastiff. Denne hundetypen blir også kalt gresk-romersk kamphund, noe som refererer til kamphunder brukt i krigshandlinger under den gresk-romerske perioden.
Typen ble første gang vist på en hundeutstilling i Paris i 1863, og fikk da offisielt navnet dogue de Bordeaux. På Parisutstillingen i 1883 vant en hannhund med navnet Bataille førsteprisen. Denne hannen var hele 67 cm i skulderhøyde, noe som førte til at mange oppdrettere ble redde for at dere hunder ville være for små til å vinne priser sammenlignet med denne. Dette førte til at de paret tispene sine med hanner av engelsk mastiff, noe som bidro til brun- og sortmasket avkom.
På 1880-tallet var det avlet fram tre regionale varianter av denne doggen; såkalt Pariser dogge, Toulouse dogge og Bordeaux dogge. Disse hadde varierende utfarging og kunne godt være brindlet og ha hvite markeringer, spesielt oppover leggene. Rød og sort maske var heller ikke uvanlig. Noen steder hadde hundene saksebitt, andre steder var typen underbitt. Også hodestørrelsen og kroppsstørrelsen kunne variere, men typen var relativt ensartet. Dette førte til mange diskusjoner i årene som fulgte. Mellom 1883 og 1910 var det nærmest ingen endringer å spore på denne hunden.
Arbeidene med rasestandarden ble tatt opp igjen i 1926. Da ble det akseptert to distinkte varianter av rasen; kalt dogue og doguini. Doguini hadde en noe smalere og mindre kropp og et litt smalere snuteparti enn dogue. Begge typene skulle ha 1 cm underbitt. Vekten skulle være 40-50 kg for en doguinihann og 40-45 kg for en doguinitispe. Doguehannen skulle veie minst 50 kg og tispen minst 45 kg. Hunder av typen doguini regnes imidlertid nå som utdødd.
Den første rasestandarden ble publisert i 1896, Store revideringer kom i 1910, 1971 og 1993. Nye presisjoner ble lagt til standarden av Raymond Triquet i 2007 og publisert året etter. Triquet var også sentral i revideringene for årene 1971 og 1993.
Rasen holdt på å dø ut etter andre verdenskrig, men kan sies å ha fått en ny «vår» på 1960-tallet.
Beskrivelse
Bordeaux dogge er en gigantstor molosser med et enormt hode. Kroppen er svakt rektangulær, kompakt og meget muskuløs med en harmonisk silhuett. Brystdybden er noe mer en halve manke­­høyden. Det store hodet, som har kraftig stopp, har et kort snuteparti. Hodeskallens omkrets skal omtrent tilsvare mankehøyden hos hannhunder.
Pelsen er kort, fin og myk. Ensfarget i alle avskygninger av fawn, fra mahogni til gult. Noen små hvite flekker tillatt på brystet og bena. Sort og brun maske er tillatt.
Hannene skal ha en skulderhøyde på 60-68 cm, tispene 58-66 cm. Hannene skal veie minst 50 kg, tispene minst 45 kg. Det er ingen øvre vektgrense, så lenge kroppen er harmonisk.
Helse
Den engelske Kennel Club har Bordeaux dogge oppført på sin Breed Watch-liste over raser med et eksteriør som kan være til hinder for normal helse og funksjonalitet. Per dags dato er 14 raser oppført på denne listen. Utstillingsdommere og oppdrettere anbefales å være spesielt observante på følgende punkter for Bourdeaux dogge:
Per dags dato har Norsk Kennel Klub ingen spesifikk fokus på individuelle raser med hensyn til helse, men det anbefales at oppdrettere er generelt oppmerksomme på rasehelse i sine avlsprogrammer.
Reisa nasjonalpark
Reisa nasjonalpark (nordsamisk: Ráissa álbmotmeahcci, kvensk: Raisin kansalistaras) er en norsk nasjonalpark som ligger i Reisadalen i Troms og Finnmark fylke. Parken omfatter øvre del av Reisaelva og ligger langs grensen til Finland. På finsk side er det også vernede områder. Nasjonalparken strekker seg østover mot overgangen til Finnmarksvidda. Reisa nasjonalpark ble opprettet i 1986, for å «bevare et vakkert og tilnærmet urørt fjell- og dalområde med dets plante- og dyreliv og geologiske forekomster» og den dekker et område på 806 km². Området har et av Norges aller rikeste arktiske planteliv.
Nasjonalparken ligger i kommunen Nordreisa og grenser mot vest opp til det 80 km² store Ráisduottarháldi landskapsvernområde. Dette landskapsvernområdet strekker seg langs den aller nordligste grensen mot Finlands «arm» i nordvest, og omfatter fjellmassivet Ráisduottarháldi. I sørvest grenser den mot det finske Käsivarsi ødemarksområde.
Det er planlagt en tilstøtende nasjonalpark også mot øst – våtmarksområdet Goahteluoppal nasjonalpark på Finnmarksvidda – som vil kunne gi et 335 km² stort tillegg til dagens nasjonalpark.
Geografi, landskap, geologi
Reisaelva har skåret seg ned i fjellvidda gjennom den lange og mektige Reisadalen. Her er det store fosser, hvorav fossen Mollis 269 meter fall er størst, med et fritt fall på 140 meter. Imofossen noen kilometer ovenfor Nedrefoss fører to elver som møtes i et trangt gjel med en stor mengde jettegryter. En av disse er mer enn 10 meter dyp, og ved gjelet går det også en buet granittbue, enestående i Norge. Reisadalen kan minne om Altadalen, og er et storslått naturområde.
Flora og fauna
Plante- og fuglelivet er blant de rikeste i landsdelen, på grunn av den geologisk rike og varierte berggrunnen. Det er vilkår for både sure og kalkkrevende arter. Det er i alt registrert 525 karplanter, og av 230 norske fjellplanter finnes 193 i denne nasjonalparken. Her finner vi også østlige eurasiske arter av planter, med tett og fin løvtreskog langs elva. I vierbeltet finnes den blå blomsterarten lappflokk samt brannmyrklegg, kantlyng, fjellsolblomst og lapprose. Sjeldne er også elvedalens arter kveinhavre, småjonsokblom, sibirturt, sibirnattfiol og korallrot. Sibirnattfiol er ekstremt sjelden her, den vokser i store bestander bare ved Bajkalsjøen og i det østlige Sibir.
Kulturminner
Reisadalen er møtested for tre historiske kulturer – av samisk, kvensk (finsk) og norsk avstamming. Alle folkene har lange røtter i området, samene holdt til her i alle fall fra 1000-tallet. På 1700-tallet finske, bofaste innvandrere, kanskje tok de med seg dalens karakteristiske elvebåt. Den kvenske kulturen er tema i Halti nasjonalparksenter. Reisabåten var først bygd som stakebåt, men er nå motorisert.
Reisadalen og fjellområdene rundt har vært viktige områder for jakt, fangst og fiske. Noen fanger fortsatt rype i snare. Furuskogen ble i gamle dager brukt til trevirke og tjærebrenning, som ga viktige inntekter til mange gårder godt innpå 1900-tallet. Rester av tjæremilene kan man se en rekke steder.
Forvaltning og bruk av området
Nasjonalparken og tilstøtende fjell- og viddeområder er beitmark for tamrein. Friluftsinteresserte har store muligheter i Reisadalen, og kan gå til fots, eller reise oppover med elvebåt fra Saraelv. Det er flere ubetjente hytter i fjellet, for eksempel DNTs Nedrefosshytta som ligger langs Nordkalottruta, og ei ulåst hytte ved Ráisjávri helt øst i parken.
I nedre del av Reisaelva kan man fiske laks, sjøørret og sjørøye. Laksen går 90 kilometer oppover, og rekordlaksen var på 32 kilo. De siste årene har fangsten av laks ligget på 8-13 tonn. Fiskeretten er delt mellom grunneierne og fastboende. Elva forvaltes av Reisa elvelag.
Referanser
Tom Schandy og Tom Helgesen: «100 norske naturperler», Forlaget Tom&Tom, Vestfossen 2008, side 245-247. ISBN 978-82-995682-8-9
Rago nasjonalpark
Rago nasjonalpark  er en norsk nasjonalpark som ligger i vilt fjell- og bre-landskap i Sørfold kommune i Nordland; ved utspringet og det øvre løpet av Storskogelva øst til grensen mot Sverige. Landskapsområdet kalles også Storskog-Rago.
Parken ble opprettet i 1971, for å «representere et uberørt nordlandsk fjellandskap med egenartet dyreliv i grenseområdet mot den svenske nasjonalpark Padjelanta» og den dekker et område på 171 km².
Nasjonalparken ligger i Sørfold kommunene i midtre Nordland; og den grenser opp til de svenske nasjonalparkene Padjelanta, Sarek og Stora Sjöfallet, og tilsammen utgjør de fire parkene et verneareal på 5 400 km².
Besøkssenter nasjonalpark Nordland ved E6 i Saltdal kommune dekker informasjonsfunksjoner for alle nasjonalparker i Nordland fylke.
Geografi, landskap, geologi
Storskog-Rago preges av vilt, storslagent fjellandskap med dype kløfter – og utallige store steinblokker av granitt som ble avsatt i istiden. Her er også dype skoger og åpent fjell, klipper, fosser, og tre isbreer. Høyeste punkt er Austre Gaulis helt i nordøst med drøyt 1 320 moh., mens fjellet Rago (Rágo- eller Ráhkotjåhkkå) når opp til 1 312 moh. De største innsjøene er Litlverivatnet og Storskogvatnet.
Rago har et typisk nordnorsk kystklima med mye nedbør, kalde somrer og milde vintrer. Dette atskiller parken fra de svenske verneområdene lengre øst, som har innlandsklima med iskalde vintre.
Storskogdalen fra Lakshol i vest går nordøstover fram til Storskogvatnet. Storskogelva renner gjennom furuskog fra vatnet og nedover Storskogdalen, med flere fine fosser og stryk underveis. Øst for vannet fortsetter dalen et stykke innover og møtes av bratte, grå fjell lengst nord i nasjonalparken – mot den isolerte Trolldalen.
Flora og fauna
Floraen er generelt karrig, men sjeldne fjellplanter finnes noen steder. Jordsmonnet er karrig og klimaet ugjestmildt. I og langs Storskogdalen råder furu grunnen, men oppover mot skoggrensa overtar fjellbjørka. I nordenden av Storskogvatnet er det noe innslag av selje og rogn, samt blomsterplantene turt, ballblom og kranskonvall.
Kalde somre gir grobunn for slike fjellplanter som rosenrot, fjellmarikåpe, fjellfiol, og den østlige arten kongsspir i skogstraktene. En kystart som skrubbær forekommer en god del i bjørkeskogene. Granitten gir lite næring og myrområdene er lite artsrike – sveltstarr er her typisk. Myrplantene blåtopp, bjønnskjegg og rome trives også i det fuktige kystklimaet.
Aller høyest finner vi greplyng, fjellpryd, krekling og stivstarr, fjellmarikåpe, trefingerurt, musøre og hestespreng. I sørøst er det sjeldnere arter å finne, med skiferinnslag som gir grobunn for gullrublom, dvergrublom, polararve, sølvkattefot og snøsoleie.
Fuglelivet er smalt, særlig i høyereliggende strøk. Viktigst er snøspurv, steinskvett, heipiplerke og fjellrype. Langs Ragoelva finner man måltrost, rødvingetrost og gråtrost, samt løvsanger og hagesanger. Nord for Storskogvatnet er det mer insekter og mygg, med noe flere arter av troster, sangere, finker og meiser.
I Trolldalselva trives fossekallen, og blåstrupe holder til i vierkrattet langs denne elva. Det er ikke mange vadefugler å se, men kvinand, smålom og fiskemåke streifer innom. Storskogselva har årviss hekking av strandsnipe. Bjørkeskogen i Rago har enkelte år forholdsvis mye lirype, og i furuskogen i lavereliggende strøk finnes både orrfugl og storfugl.
Den karrige vegetasjonen medfører et lite framtredende dyreliv. Jerven har fast tilhold i området mens gaupe her er et streifdyr. Elgen er ganske nylig innvandret, og er det eneste hjortedyret som har tilhold her.
I de store svenske nasjonalparkene over riksgrensen er det mye bjørn, men det er ikke registrert bjørn på norsk side siden sent på 1940-tallet. Av mindre rovdyr er rødrev, mink og røyskatt vanlig, mens fjellrev og mår er sjelden å treffe på. Verneområdet har også svingende bestander av byttedyr som hare, ekorn og andre smågnagere.
Området var tradisjonelt fisketomt på grunn av de mange og store fossene Storskogelva. I mellom- og etterkrigstiden ble det likevel satt ut ørret og røye, som det i dag er store bestander av i flere vann.
Kulturminner
Dagens Rago nasjonalpark ble i eldre tider brukt til jakt, fangst, og reinbeite. Samenes tamrein ble tradisjonelt drevet gjennom Rago på vei fra Sverige til sommerbeite i Norge, og folk i Sørfold har ofte måttet hogge tømmer i den fjerntliggende Storskogdalen. Rundt første verdenskrig ble det utvunnet sølv og bly ved Rago-toppen, som spredte og ulønnsomme forsøksprosjekter.
Sørfold Jeger- og Fiskeforenings hytte ved Storskogvatnet ble brukt av nazistenes grensepoliti under krigen. Inskripsjoner på tømmerveggen inne i hytta.
Forvaltning og bruk av området
Det ligger to åpne hytter med enkel standard inne i nasjonalparken: Storskogvasshytta (Statskog) og Ragohytta. I tillegg finnes Fauske og Sørfold jeger- og fiskeforening sin hytte Storskoghytta, som leies ut. Det er gode bestander av ørret og røye i flere vann i parken, og man kan jakte småvilt. Det er nødvendig med jaktkort og fiskekort.
Verdensarv
I 2002 ble Rago nasjonalpark foreslått til UNESCOs verdensarvliste sammen med Tysfjord og Hellmofjorden i en oppføring kalt «Det lulesamiske området» i henhold til de kulturelle og naturlige kriteriene III, V, VII, VIII og IX.
Hugh de Puiset
Hugh de Puiset (født ca. 1125, død 3. mars 1195) var katolsk biskop av Durham og justiciar av England under kong Rikard I av England. Han var nevø av kong Stefan av England og Henry av Blois som begge støttet Hughs karriere i kirken. Han hadde posisjonen som finansminister av York for en rekke år, noe som førte ham inn i en konflikt med Henry Murdac, erkebiskop av York. I 1153 ble Hugh valgt til biskop av Durham til tross for motstand fra Murdac.
Hugh var ikke involvert i konflikten mellom kong Henrik II og Thomas Becket, erkebiskop av Canterbury. Kongen mistenkte Hugh for å støtte hans arving, Henrik den unge konge, da prinsen gjorde opprør og Hugh ble i tillegg også mistenkt for å gi støtte til skottenes konge, Vilhelm I, i løpet av dennes invasjon av nordlige England i 1174. Etter at Henriks andre sønn Rikard ble konge kjøpte Hugh posisjonen som sheriff av Northumbria foruten også jarledømmet Northumbria. Han skaffet seg også posisjonen som justiciar, som det var antatt at han skulle dele med William de Mandeville, men da denne døde måtte Hugh dele posisjonen med William Longchamp. Denne greide å få stillingen vristet fra Hugh og beholde den alene fra midten av 1190.
Som biskop var Hugh kjent som en byggherre, blant annet en steinbro i byen Durham og kapellet Galilee Chapel i Durhamkatedralen. Hans administrasjon av en kirkens landområder omfattet en undersøkelse på de nøyaktige besittelsen til bispesetet. Som velynder sponset Hugh karrieren til kronikøren Roger av Hoveden. Hugh hadde en elskerinne i lang tid og med henne fikk han minst to sønner, og muligens ytterligere to til.
Tidlig liv
Hugh var nevø av brødrene Stefan av England og Henry av Blois, født som den yngre sønnen av Hugh, herre av Puiset, og Agnes, søster av Stefan og Henry. Agnes’ foreldre var Stefan, greve av Blois og Adela, datter av Vilhelm Erobreren. Hans familie på farssiden hadde holdt et adelskap i nordlige Frankrike. Hugh ble født ca. 1125 ettersom i 1153, ved hans valg som biskop, var han fortsatt under den kirkelovlige alder for biskoper som var 28 år. Henry av Blois skaffet Hugh posisjonen som erkediakon ved Winchester bispedømme en gang før 1139.
Hugh ble etterpå erkediakon av York og finansminister av York en gang rundt 1143, sannsynligvis ved beskyttelsen og støtten fra William FitzHerbert mens han tjente sin første tid som erkebiskop av York. Mens han var finansminister var han medlem av et parti som ønsket å velge Hilary som erkebiskop etter William FitzHerberts avsettelse i 1147. Den kandidaten som vant fram var Henry Murdac, abbed av Fountains, som ble støttet av biskopene i Durham og Carlisle, henholdsvis William av St. Barbara og Æthelwold. På grunn av motstanden bannlyste Murdac Hugh som selv gjorde det samme.
Biskop av Durham under Henrik II
Den 22. januar 1153 ble Hugh valgt til bispesetet Durham av katedralkapittelet til tross for motstanden til Henry Murdac som bannlyste katedralkapittelet som svar. På grunn av Murdacs motstand og at han nektet å godkjenne valget måtte Hugh reise til Roma for å bli innviet som biskop da paven kunne overstyre erkebiskopen av York. Han ble innviet den 20. desember 1153 av pave Anastasius II, og han ble seremonielt installert som biskop i sin katedral i Durham den 2. mai 1154.
Det er mulig at Hugh ikke var til stede ved kroningen av Henrik II av England og hans dronning Eleanora av Aquitaine. En del kilder plasserer ham ved kroningen, men andre gjør det ikke. Han var heller ikke til stede ved kirkemøtet i Clarendon i 1164 hvor Konstitusjonene fra Clarendon ble utstedt, en rekke bestemmelser, hele 16 artikler, som representerte et forsøk på å begrense de geistlige privilegier og minske kirkemakten og pavens innflytelse i England. Dette ble grunnen til krangelen og striden mellom kongen og Thomas Becket. I den påfølgende striden mellom disse to motpartene tok Hugh selv ikke side. Han var derimot til stede med Roger, erkebiskop av York ved kroningen av kongens eldste sønn Henrik den unge konge i 1170, og ble derfor suspendert av pave Alexander III. Kroningen ført til sist til at Becket ble drept i desember 1170 og hans påfølgende martyrium og helliggjøring.
Hugh ervervet seg en fritakelse som gjorde det mulig for ham seg geistlig å holde sin festning ved Northallerton da Henrik ellers ga ordre om at de fleste ulovlige festninger som hadde blitt reist i løpet av Stefan av Englands regime skulle rives. Han bygde også en festning ved Norham, formet slik at de bidro til å forsvare nordlige England mot angrep fra Skottland.
Han ble mistenkt for å ha vært involvert i Opprøret i 1173-1174 da Henrik den unge konge gikk til opprør mot sin far. Det synes ikke som om Hugh hadde deltatt aktivt, men kong Henrik II mistenkte ham like fullt for å ha støttet opprørerne. Da kong Vilhelm I av Skottland invaderte nordlige England i løpet av våren 1174 skal Hugh enten ha sett gjennom fingrene eller faktisk også hjulpet skotske kongen. Mistanken falt på kongen ettersom han var meget forsiktig i forsvaret mot skotske angrep. Hugh skaffet seg også en avtale med skottene som tillot dem å reise fritt og uhindret over kirkens landområder ved at de ikke gjorde skade på kirkens eiendommer. Til sist førte biskopens nevø, Hugh IV de Puiset, greve av Bar i Frankrike, en hær mot Hartlepool, etter sigende for å hjelpe til med å forsvare Hugh, men kong Henrik II fryktet at det var et forsøk på å gi støtte til opprørerne til Henrik den unge konge. Etter at opprøret var blitt slått ned ga kongen ordre om at Hughs festning i Northallerton skulle bli ødelagt. Hugh ble også nødt til å overgi andre festninger.
I kirkesaker var han til stede ved kirkerådet i Tours i 1163 som ble holdt av pave Alexander III. I 1179 deltok han også i det økumeniske tredje Laterankonsil i Roma, hvor over 300 biskoper deltok. Det var mens han var der at ble involvert i konflikten mellom den skotske kongen og kapittelet i St Andrews over valget av biskop av St Andrews. Kongen ønsket sin kapellan, en annen ved navn Hugh, mens kapittelet ønsket seg John Scotus. Paven beordret Hugh de Puiset til å tvinge den skotske kongen til adlyde, men i 1183 ble konflikten løst med et kompromiss.
Under Rikard Løvehjerte
Da kong Rikard I av England begynte sitt regime i 1189 kjøpte Hugh posisjonene som jarl av Northumbria og sheriff av Northumbria. Hugh betalte 2000 pund for disse, og betalte ytterligere 1000 pund for posisjonen som justiciar og for å bli fritatt for sin korstogsed. Det charter som ga Hugh jarledømmet nevner at kong Rikard hadde skjenket biskopen jarledømmet «ved sverd og ring», noe som er den tidligste nevnelsen av denne formuleringen i et charter av denne gunsten. Rikard fylte også erkebispesetet York, som hadde stått ledig siden 1181, med sin egen halvbror Geoffrey, sønn av Henrik II utenfor ekteskap. At York hadde stått ledig hadde økt Hughs makt da han ikke hadde en overordnet så lenge setet sto ledig (noe som kong Henrik II ofte gjorde med en del geistlige posisjoner ettersom posisjonens inntekter da gikk til tronen). I to år var det ikke mulig for Geoffrey å bli innviet, men i 1191 sørget en ny pave, Celestine III, for at han ble det og beordret Hugh å underkaste seg Geoffrey.
Død og ettermæle
Hugh beordret en undersøkelse over inntektene og ressursene i hans bispesete. Dette skjedde i 1183, og da undersøkelsen var ferdig ble resultatene innskrevet i et register som ble kjent som Boldonboken. Hugh kjempet også en langvarig strid med sitt eget katedralkapittel over retten til å ha oppsyn med munkene, en konflikt somv arte i over 40 år. Dette førte til at munkene forfalsket mange dokumenter med den hensikt for å vise hvordan tidligere biskoper hadde skjenket dem rettigheter og privilegier som unntok dem fra biskopens overoppsyn. Han lå også i strid med erkebiskop Roger av York over landområder som de begge eide i den andres bispedømme.
Som byggherre bygde han den Nye broa, i dag Elvet Bridge, i Durham, den andre broa av stein i byen. Han overså også arbeidet av Durhamkatedralen, dekorert på innsiden av mormor, installerte glassmalerier, plasserte en helligdom for relikviene av Beda den ærverdige, og bygde kapellet Galilee Chapel på vestenden av katedralen. Den nåværende normanniske døråpningen og galleriet som er over porten i festningen Durham Castle var også arbeidet til Hugh, noe som var en del av en hall bygget inn i festningens borggård. Sammen skottenes konge bygde han den første broen over elven Tweed ved Berwick. Han bygde også om Norwich Castle, erstattet de tidligere bygningene som var reist av Ranulf Flambard, en tidligere biskop, med en festning bygget av stein.
Hugh de Puiset var kjent for sin ekstravagant smak og overdådig livsstil, foruten også hans besittelse av et stort bibliotek. Han hadde en sønn, Henry, som var en av gislene som ble krevd av Longchamp i 1190. En annen sønn var Hugh, som siden ble kansler for kong Filip II August av Frankrike. Både Henry og Hugh var sønner av biskopens elskerinne gjennom mange år, Alice de Percy. Alice kan også ha vært mor til ytterligere to av biskopens sønner, William, erkediakon av Northumberland, og Burchard, erkediakon av Durham og finansminister av York. Han hadde et antall andre elskerinner, men Alice var den ene som var mest offentlig, såpass at det ble betraktet som upassende, og som mest av alt minnet om et ekteskap. Det var for øvrig ikke uvanlig at prester holdt seg med en kvinne på denne tiden. Kravet var at de ikke giftet seg.
Hugh var ikke godt kjent som en lærd, men han fungerte som velynder av skribenten Roger av Hoveden, som begynte å skrive rundt 1169. Han bestilte også to store bibler, den ene er fortsatt i Durham og betraktes som et mesterstykke av en bok. Denne er i Durhamkatedralens bibliotek, ''manuskript A. II. 1''.
Hugh de Puiset døde den 3. mars 1195 etter å ha styrt sin bispesete i uvanlig lang tid, i hele førtito år.
Under Pressure
«Under Pressure» er en singel fra 1981, av Queen og David Bowie. Sangen var på tiden en stor hit, og nådde 1. plassen i Storbritannia, og er fortsatt godt husket av rockefans. Rapperen Vanilla Ice brukte denne sangen i sin eneste hit, «Ice, Ice Baby».
Svingning
Svingninger (også oscillasjoner eller vibrasjoner) er periodiske forandringer i en tilstand. Svingninger er fenomener som gjentar seg selv etter en viss tid. En svingning er en gjentatt frem- og tilbakebevegelse omkring et likevektspunkt eller en middelverdi og kan være mer eller mindre regelmessig. Slike rytmiske bevegelser er karakterisert ved den tiden, perioden, som går med til svingefenomenet gjentar seg selv.
Planetenes bevegelser, hjul som roterer, stempelbevegelsene i en motor og hjerteslag er eksempler på svingninger.
Svingninger kan være harmoniske eller anharmoniske. De enkleste periodiske bevegelsene kan beskrives ved hjelp av sinus- og cosinusfunksjoner og kalles en enkel harmonisk bevegelse og det svingende system kan da kalles en harmonisk oscillator.
Milano
Milano (italiensk: Milano; lombardisk: Milan eller Milà) er en by i Nord-Italia i provinsen av samme navn. Byen har nærmere 1,4 millioner innbyggere.
Historie
Man antar at Milano ble grunnlagt av kelterne i Nord-Italia omkring år 600 f. Kr., og rundt 222 f. Kr. underlagt romerne, som gav byen navnet Mediolanum. I det fjerde århundre etter Kristi fødsel ble byen kortvarig hovedstad i Vest-romerriket. Etter den østgotiske og lombardiske perioden fikk byen på nytt betydning i det 11. århundre og ledet de nord-italienske byenes uavhengighetskamp mot det tysk-romerske rike. Milano var en av få byer som ikke ble rammet av pestepidemien i Europa. I renessansen ble Milano styrt av de rike familiene Visconti og Sforza, som hadde kunstnere som Leonardo da Vinci og Donato Bramante i sin tjeneste. Etter å ha forsøkt å underlegge seg resten av Nord-Italia i det 15. århundre, ble Milano erobret av Frankrike, og deretter av Spania, i det tidlige 16. århundre. På 1700-tallet kom Milano under Østerrike under Habsburgerne som følge av den spanske arvefølgekrigen.
Napoleon erobret byen i 1796, og gjorde Milano til hovedstad for Den cisalpinske republikk. Etter Napoleons nederlag tildelte Wienerkongressen i 1815 Milano og hele Lombardia igjen til Østerrike. Den østerrikske feltmarskalken Radetzky slo ettertrykkelig ned femdagersoppstanden i 1848.
Etter Østerrikes nederlag mot Sardinia-Piemontes og Frankrikes styrker ved slaget ved Solferino tilfalt Lombardia og Milano huset Sardinia-Piemonte under Viktor Emmanuel II i 1859.
Etter første verdenskrig ble Fasci di combattimento (Squadristi) («fascistene») grunnlagt i Milano i 1919. I 1922 la Benito Mussolini ut fra Milano på sin marsj mot Roma.
Under andre verdenskrig ble Milano sterkt ødelagt av alliert bombing. Byen er derfor idag svært moderne og fremstår som lite italiensk i sin karakter.
Økonomi
Byen er hovedkvarter for flere større motebedrifter.
Den italienske børsen, Borsa Italiana, ligger også i Milano. Messeområdet Fiera Milano i forstaden Rho er det største messeområdet i verden. Fiera Milano åpnet i 2005.
Kultur
Det finnes også en stor mengde muséer og monumenter i byen. Det veldig kjente Leonardo da Vincis-maleriet «Nattverden» er i Santa Maria delle Grazie i Milano.
Sforza-slottet (Italiensk: Castello Sforzesco) er et slott i Milano. Det ble bygget i det 15. århundre av Francesco Sforza, Hertug av Milano, over rester av en festning fra 14. århundre. Det ble påbygd og forstørret flere ganger, og mellom det 16. og 17. århundre var det et av de absolutt største slottene og festningene i hele Europa.
Også Teatro alla Scala (også kjent som La Scala di Milano), som er et av de ledende og mest berømte operahus i verden, er i Milano.
Sport
Det årlig sykkelritt Milano–Sanremo mellom Milano og Sanremo er idag det lengste av alle profesjonelle en-dags ritt med en lengde på 298 km.
Fabel (band)
Fabel er et norsk band som spiller viser/pop/rock. Bandets tekster er på nynorsk og ble opprettet under navnet To levande og ein død mens medlemmene gikk på musikklinjen på Firda videregående skole.
Diskografi
I 2007 ga Fabel07 ut albumet med samme navn, men her medvirker kun Odd Erik Lothe fra Fabels originale besetning. Utgivelsen skapte interne konflikter i bandet. Bassist Roger Allan Ivin sa at Fabel07 ikke var noe Fabelprodukt, og at Fabel var en institusjon og et vennskap som aldri ble oppløst. Odd Erik Lothe ble rådet til å bruke Fabelnavnet av plateselskapet.
Pasopveien (Oslo)
Pasopveien (1–49, 2–58) er en vei på Brenna i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går nordover fra Brennaveien og deler seg i flere grener i boligfeltet.
Veien fikk navn i 1987 etter Bratli gård, som opprinnelig het Pasop.
Harbhajan Singh
Harbhajan Singh (punjabi: ਹਰਭਜਨ ਸਿੰਘ, født 3. juli 1980 i Jalandhar i Punjab) er en indisk cricketspiller. Han er spesialistbowler, og spiller for Mumbai Indians og det indiske landslaget.
Harbhajan gjorde sin debut i test cricket mot Australia i 1998. Han spiller til daglig for Punjabs delstatslag og for Mumbai (siden 2008), og har også vært innom engelske Surrey County Cricket Club.
Han har kallenavnet Bhajji i indisk media, og The Turbanator i engelskspråklig media.
Han ble hedret med den indiske utmerkelsen Padma Shri for sin sportslige innsats.
Polk County (Wisconsin)
Polk County er et fylke i den amerikanske delstaten Wisconsin. Det ligger i den nordvestlige delen av staten og grenser mot Burnett County i nord, Barron County i øst, Dunn County i sørøst og mot St. Croix County i sør. Det har også grense mot delstaten Minnesota i vest.
Polk Countys totale areal er 2,477 km² hvorav 101 km² er vann. I 2010 hadde fylket 44,205 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i Balsam Lake.
Fylket har fått sitt navn etter USAs ellevte president, James Knox Polk.
Olenjok
Olenjok (russisk: Оленёк) er ei elv i nord-Sibir i Russland. Den er 2 270 kilometer lang og har et nedbørfelt på 219 000 km². Gjennomsnittlig vannføring er 1 210 m³/s.
Elva har sine kilder på de nordlige delene av Det sentralsibirske platå, og den renner derfra mot nordøst og munner ut i Laptevhavet like vest for elva Lenas delta.
Olenjok er meget rik på fisk. Rundt 1 000 kilometer av elva er farbar for båttrafikk.
Pontiacopprøret
Krigen begynte i mai 1763 da indianere, bekymret for tiltak iverksatt av den britiske generalen Jeffrey Amherst, angrep en rekke britiske fort og bosetninger. Åtte fort ble ødelagt, og hundrevis av kolonister drept eller fanget, med mange flere som rømte regionen. Stridene kom til ende etter britiske militærekspedisjoner i 1764 førte til fredsforhandlinger over de neste to årene. Indianerne klarte ikke å drive vekk britene, men opprøret fikk de britiske myndighetene til å modifisere policiene som hadde provosert fram konflikten.
Pearl Engens vei (Oslo)
Pearl Engens vei (1, 2A–8D) er en gangvei på Nordseter i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei sørover fra Lambertseterveien.
Veien fikk navn i 1984 etter kommunepolitikeren Pearl Ebro Engen (1895–1982).
Cameron Daddo
Cameron Daddo (født 7. mars 1965) er en australsk skuespiller, musiker og programleder.
Han er bror til Andrew Daddo og Lochie Daddo som også er kjente australske skuespillere. Cameron Daddo kom i oppmerksomhetens søkelys for australske TV-seere som vert på Barne-TV. Hans første store gjennombrudd som skuespiller kom da han fikk en fast rolle som fotograf i Melrose Place sin spin-off serie Models Inc. Cameron har en rolle i TV-serien The Mentalist i sesong tre i episode 17 som ble sendt på amerikansk TV i mars 2011. Daddo giftet seg med den australske modellen Alison Brahe i 1991, og de fikk tre barn sammen Lotus, River Tru og Bodhi Faith.
Rhinopalpa polynice
Rhinopalpa polynice er en sommerfugl som tilhører underfamilien Nymphalinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Den lever i Sørøst-Asia og ser ikke ut til å være i nær slekt med noen andre medlemmer i denne gruppen.
Utseende
En ganske stor sommerfugl (vingespenn 70 – 80 mm) med brede, sterkt flikete vinger som er ganske store sammelignet med den korte kroppen. Antennene er tynne, markert kølleformede og omtrent halvparten så lange som forvingene. Labialpalpene er nokså lange og fremstrakte som et nebb. På oversiden er den brunoransje med brede, svarte kanter, på undersiden brun med flere fine, bølgete, hvite tverrlinjer. Forvingenes for- og bakhjørner et uttrukne, bakvingen har en kort stjert ved ytterhjørnet. På oversiden av bakvingen er det noen runde, svarte flekker langs ytterkanten. På undersiden har den brune øyeflekker langs kanten av både for- og bakvingen.
Levevis
Larven oppgis å leve på planten Poikilospermum suavolens (usikker plassering, ofte regnet til neslefamilien (Urticaceae)).
Unik sommerfugl
Nyere fylogenetiske studier basert på DNA tyder på at R. polynices nærmeste slektning er den afrikanske arten Vanessula milca. Men disse artenes forfedre skilte trolig lag for så mye som 45 millioner år siden. R. polynice mangler altså nære slektninger i dag.
David Silva
Valencia
Han kom fra egen stall fra via Valencias fotballskole. Han har tidligere spilt på utlån for og Celta Vigo. David Silva er det mest lovende spanske talentet ifølge avisen Marca. Den 21. juni 2007 signerte Silva en syvårskontrakt med Valencia, og sementerte dermed sin plass som en av klubbens ledende spillere, sammen med spillere som David Villa, Alexis, Sunny, Éver Banega og Raul Albiol.
Manchester City
Den 30. juni 2010 var det klart at David Silva hadde signert en femårskontrakt med. I starten slet han litt med å tilpasse seg i klubben, men etter hvert ble han en etablert stjernespiller, og scoret fire mål i sin debutsesong for klubben. Han spilte også nesten hele FA-cup finalen mot Stoke, etter han ble byttet ut på overtid med Patrick Vieira. City vant finalen 1-0 etter scoring av Yaya Toure.
Landslagsspill
Han var allerede med for spanske landslaget i VM i Tyskland og er tatt med i EM troppen i EM i fotball 2008 i Sveits og Østerrike, der Spania ble Europamester.
Under EM i fotball 2008 var Silva en fast del av startoppstillingen i hver kamp for. Hans første og eneste mål i turneringen kom i 3–0 seieren over 26. juni. Spania med Silva, spilte seg etterhvert frem til EM-finale mot 29. juni der Silva startet finalen på venstre side av midtbanen.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Den 13. juni 2016 spilte han sin 100. landskamp for Spania i EM-kampen mot.
Párvusz
Párvusz (født som Norbert Kiss, 1. mars 1981) er en ungarsk grafisk formgiver. Han har studert i både Budapest og Szeged. I 2005 dro han til Sápmi, og siden den gang har han laget en rekke bilder med samiske symboler.
Søtt
Eksempler på søte substanser
En lang rekke kjemiske forbindelser er søte. Blant vanlige biologiske substanser er alle de enkle karbohydratene søte til en viss grad. Sukrose (bordsukker) er det klassiske eksemplet på en søt substanse, mens flere typer fruktsukker, er enda søtere. Noen av aminosyrene er søte; alanin, glykin og serin er søtest, mens andre aminosyrer anses som både søte og bitre.
Párvusz
I tillegg til samisk, snakker Párvusz engelsk, tysk, finsk, svensk, norsk, udmurtisk og russisk.
Søtt
Eksempler på søte substanser
En rekke plantesorter produserer glykosider som er mange ganger søtere enn sukker. Det mest kjente er kanskje glycyrrhizin, den søte delen av lakrisrot, som er rundt 30 ganger søtere enn sukrose. Et annet eksempel som er viktig i industrien er steviosid, fra den søramerikanske planten Stevia rebaudiana. Den er omkring 250 ganger søtere enn sukrose.
David Silva
Landslagsspill
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Third Eye Vision
Third Eyed Vision er debutalbumet til den amerikanske gruppa Hieroglyphics, utgitt 24. mai 1998 på bandets eget plateselskap, Hieroglyphics Imperium Recordings.
Listeplasseringer
Third Eye Vision beste plasseringer ble, på Billboard Music Charts (Nord-Amerika) for album, i 1998, nummer 26 på Top Heatseekers og nummer 88 på Top R&B/Hip-Hop Albums.
Prisen for popen
Prisen for popen er et dobbelt samlealbum fra 2002 med 45 spor fra hele Joachim «Jokke» Nielsens karriere, utgitt som Jokke & Valentinerne med Tourettes. CD-utgaven har et tegneseriehefte av Christopher Nielsen.
På dette albumet er det samlet 24 spor fra Jokke & Valentinerne, 17 fra Jokke med Tourettes og fire fra Jokkes soloalbum Nykter. Låtene «Late barter», «Kom igjen», «Gleder meg som en gris» og «Narkoman» er låter som aldri tidligere er utgitt, og som Jokke fikk spilt inn rett før han døde.
David Albelda
David Albelda Aliqués (født 1. september 1977 i La Pobla Llarga) er en spansk fotballspiller. Han spiller til daglig i Valencia CF.
Han spiller på, men er degradert for Valencias førstelag, og spiller nå på andrelaget i spansk 3. divisjon. Juando Soler, presidenten i Valencia, har antydet at Albelda vil få ny kontrakt og bli kaptein igjen. Tidligere klubber er CD Mestalla og på lån til Villarreal i 1996.
Solomon Sibley
Solomon Sibley (født 7. oktober 1769, død 4. april 1846) var en amerikansk politiker og jurist i Michiganterritoriet, samt Detroits første borgermester.
Joey DeMaio
Joey DeMaio (født 6. mars 1954) er en amerikansk musiker. Han er best kjent som bassist og låtskriver i heavy metal-bandet Manowar, som han var med å stifte sammen med vokalist Eric Adams i 1980. DeMaio var tidligere bass- og pyrotekniker for Black Sabbath. DeMaio er av italiensk herkomst, og den første kjente til å bruke begrepet «ekte» heavy metal.
I senere tid har Joey DeMaio også begynt i business-verden. I 2003 startet han et eget plateselskap, Magic Circle Music. Like etterpå ble han også manageren til det italienske power metal-bandet Rhapsody of Fire, og produsent for bandet HolyHell. I det siste har DeMaio også prøvd seg som eiendomsmegler.
Peter Aas’ vei (Oslo)
Peter Aas’ vei (1–35, 2–42) er en vei på Nordre Skøyen i bydel Østensjø i Oslo. Den begynner som blindvei like før Hellerud T-banestasjon og går sørover øst for Nordre Skøyen hovedgård og vest for villabebyggelsen, før den ender som blindvei litt sør for Promenaden, på nordsiden av tennisbanene.
Veien fikk navn i 1917 etter Peter Nikolai Aas (1836–91), som eide Nordre Skøyen hovedgård fra 1884.