cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Howlandøya
I 1935 ble det gjort forsøk på å kolonisere øya, og det ble bygget en bosetning, kalt Itascatown, på vestsida av øya. Etter japanske bombeangrep i 1942, hvor to av fire kolonister ble drept, ble imidlertid bosetningen oppgitt.
Camel (album)
Utgivelsen har riktignok flere lovende hint av håp spredd rundt på albumet, men det var først på etter at gruppa skiftet plateselskap at deres neste album Mirage virkelig fikk frem potensialet i bandet og begynte å tiltrekke fansen. Låtene «Never Let Go» og «Homeage To The God of Light» var tidlige live–favoritter blant fansen.
Sporliste
(Andrew Latimer) (Peter Bardens)
Medaljen for edel dåd
Medaljen for edel dåd er en norsk utmerkelse som ble innstiftet ved kongelig resolusjon 19. august 1885. Den deles ut for hederlige handlinger i forbindelse med redning av liv eller likeverdig handling. Den er siden 1905 inndelt i gradene gull og sølv. I gull deles den ut for usedvanlig fremragende redningsdåd der redningen har vært til fare for redningsmannens liv. Medaljen for edel dåd i gull rangerer som nummer sju av norske dekorasjoner godkjent av kongen, mens medaljen i sølv rangerer som nummer tretten.
Historie
Medaljen for edel dåd ble innstiftet av kong Oscar II ved kongelig resolusjon datert 19. august 1885. Opprinnelig hadde medaljen tre klasser: Gull med krone, sølv med krone og sølv. Ved innstiftelsen fikk utmerkelsen navnet Rednings-Medaille, «et Hæderstegn til Belønning af udvist hæderligt Forhold ved Redning af Menneskeliv, eller anden dermed ligeartet Daad».
Etter innstiftelsen ved kongelig resolusjon i 1885, er bestemmelsene om medaljen endret ved kongelige resolusjoner av 20. april 1897, 20. desember 1905 og 19. september 1958. I 1897 ble det ikke bestemt annet enn at medaljen skal følges av et diplom. Endringen i 1905 medførte at den nye kong Haakon VIIs brystbilde kom på medaljens forside, samtidig som antallet klasser ble redusert til to: gull og sølv, begge med krone. Diameteren for begge ble satt til 29,5 mm. Den kongelige resolusjon i 1958 opphevde alle tidligere resolusjoner og inneholder tildelingskriterier, bestemmelser saksgang og medaljens utseende. Det ble da bestemt at medaljen skulle ha kong Olav Vs brystbilde.
Utforming
Medaljen for edel dåd har siden den ble innført hatt regjerende monarks portrett på advers og på revers innskriften «FOR ÆDEL DAAD.» eller «FOR EDEL DÅD» omgitt av en eikekrans. Siden 1885 har medaljen hatt portrettene til kongene Oscar II, Haakon VII, Olav V og Harald V. Reversen har siden innstiftelsen vært den samme. Inntil 1905 var medaljen i sølv med eller uten krone. Etter 1905 er begge valører utstyrt med krone. Medaljen er i gull eller sølv.
Redningsmedaljen bar ved innføringen et venstrevendt portrett av kong Oscar II med omskriften «OSCAR II NORGES OG SVERIGES KONGE» i en bue langs kanten i medaljens øvre del. Medaljen var laget av medaljør Ivar Throndsen. Medaljene for første og tredje hadde en diameter på 29,5 mm, mens medaljen for andre klasse var større, 36 mm.
Etter 1905 bar medaljen et høyrevendt portrett av kong Haakon VII med innskriften «HAAKON VII NORGES KONGE» i en bue langs kanten helt nederst. Kong Olav Vs portrett var også høyrevendt og hadde innskriften «OLAV • V • NORGES • KONGE •» i en bue langs kanten i medaljens nedre halvdel. Denne utgaven av medaljen ble laget av medaljøren Øivind Hansen i 1959.
Den nåværende utgaven bærer på advers kong Harald Vs høyrevendte skulderportrett med innskriften «HARALD V • NORGES KONGE». Innskriften er plassert langs kanten av medaljens nedre del, fra oppe på venstre side og halvvegs opp på høyre side. Adversen er formgitt av Ingrid Austlid Rise. På revers er det en eikekrans som slynger seg om ordene «FOR EDEL DÅD». Medaljen er utstyrt med krone.
Medaljen bæres i et bånd med de norske nasjonalfargene, da slik at to brede striper i rødt skiller tre grupper av smale striper i hvitt-blått-hvitt.
Tildeling
Medaljen for edel dåd er i årenes løp tildelt nordmenn så vel som utlendinger, barn og voksne, sivile så vel som militære, for innsats i Norge og i utlandet, til sjøs og på land og i fredstid så vel som i krig.
Medaljen er særlig benyttet for å belønne ekstraordinær redningsinnsats i forbindelse med forlis, skipsulykker og ved fare for drukning. Dette gjelder ved forlis og ulykker i Norge, men medaljen er også tildelt for redning av sjømenn på norske skip i utenlandske farvann. Tildeling av medaljen i gull til styrmann Einar Ramm for redningsinnsats ved forliset til DS «Hera» i 1931 er et eksempel på bruk av medaljen ved forlis i norsk farvann. Tildelingen av medaljen i sølv til matros Alexander Marejev, som i 1976 reddet en norsk sjømann som falt i sjøen i Klaipėda, er et eksempel på hvordan medaljen er benyttet for å hedre en utledning som har reddet en norsk sjømanns liv. I 1978 ble det etablert en egen utmerkelse for redningsinnsats til sjøs, kalt Medaljen for redningsdåd til sjøs.
Antallet årlige tildelinger varierer sterkt. Med store ulykker har det også fulgt omfattende utdeling. I 1935 ble elleve tyske sjøfolk tildelt medaljen for redning av mannskapet på «Sisto». I januar 1937 raste et voldsomt uvær i Nordsjøen og flere fartøyer kom i havsnød. Ved forliset til DS «Trym» gjorde mannskapet fra «Venus» redningsinnsats, mens mannskapet på «Leda» reddet personer fra «Karmt». Innsatsen ble belønnet med Medaljen for edel dåd: I 1937 ble det tildelt hele 19 gullmedaljer.
Redningen av mannskapet på MK «Saltdalingen» av Harstad i Nord-Atlanteren 27. februar 1939 ble hedret med tildeling av seks sølvmedaljer. Etter å ha reddet besetningen på DS «Bims» i Østersjøen i oktober 1938, ble 19 russere fra fartøyet «Turksib» tildelt medaljen i sølv. Redningsinnsatsen ved forliset til fergen MF «Skagerak» vest for Hirtshals 7. september 1966, der alle 144 personer om bord ble reddet, ble i tillegg til fire medaljer for edel dåd til danske redningsmenn, også belønnet med tildeling av St. Olavs Orden.
Medaljen for edel dåd er også benyttet for å hedre redningsinnsats på land. Arne Randers Heen ble i 1939 tildelt medaljen for å ha reddet en fjellklatrer som satt fast i fjellet Dronninga. I 1950 ble medaljen i sølv tildelt ni personer som gjorde redningsinnsats i en gruveulykke i Kings Bay på Svalbard. Redning av menneskeliv ved brann har også blitt hedret med medaljen i sølv, det samme gjelder ved jernbaneulykke, helikopterulykke og sprengningsulykke. For redningsinnsats under Alexander L. Kielland-ulykken i Nordsjøen i 1980 ble en britisk helikopterflyger fra RAF og to nordmenn, den ene tilhørende 330 skvadron, den andre overstyrmann på taubåten «Tender Power», tildelt medaljen.
Medaljen ble også tildelt for innsats under andre verdenskrig. I 1948 ble en sersjant hedret for redningsinnsats under kampene i Norge i 1940, da han reddet en løytnant etter at flyet hans styrtet. En tjenestegjørende i den norske marinen, Boy Rist, ble tildelt Medaljen for edel dåd i sølv for redningsinnsats da han «reddet under meget vanskelige forhold en dekksmann som var falt over bord fra en korvett utenfor St. Johns.»
Etter andre verdenskrig ble medaljen ved flere tilfeller tildelt militært personell som reddet kolleger eller andre i forbindelse med ulykker av forskjellig slag. Vernepliktige så vel som befal er videre hedret med Medaljen for edel dåd for redningsinnsats, både ved redning av fjellklatrer fra helikopter og ved dykkeres redning av forliste. Forsvaret etablerte i 1982 en egen utmerkelse, kalt Forsvarets medalje for edel dåd.
Medaljen for edel dåd er også tildelt barn og unge. Medaljen i sølv ble i 1956 tildelt en 16 år gammel realskoleelev, som hadde reddet en ti år gammel jente fra å drukne etter brann i en fritidsbåt. I 1960 mottok en elleve år gammel jente fra Verdal Medaljen for edel dåd i sølv «fordi hun den 28. november i fjor reddet en fem års gutt fra døden efterat han hadde falt ned i en silo fylt med kokende potetensilasje.»
Fra midten av 1980-tallet holder tildeling av Medaljen for edel dåd nærmest helt opp, med unntak av tre tildelinger i 2001. Dette året ble medaljen tildelt tre britiske statsborgere for innsatsen de gjorde for å redde medpassasjerer under Åsta-ulykken i 2000, de første tildelinger siden 1983.
Deretter er Medaljen for edel dåd tildelt for innsats i forbindelse med terrorangrep i Norge.
I januar 2012 kom det forslag om å hedre redningsinnsats ved terrorangrepet på Utøya 22. juli 2011 med Medaljen for edel dåd. Nærings- og handelsdepartementet bekreftet 5. juni 2012 å ha mottatt innstillinger om tildeling fra Sjøfartsdirektoratet. 15. juni 2012 ble det offentliggjort at 19 frivillige som reddet ungdommer ved Utøya var tildelt medaljen. Det ble tildelt fem medaljer i gull og fjorten i sølv. Ytterligere to medaljer i sølv ble i september tildelt for redningsinnsats ved Utøya, samtidig som en sølvmedalje ble tildelt for redningsinnsats etter bombeangrepet på regjeringskvartalet.
For handlinger under terrorangrepet i Bærum 10. august 2019 ble det tildelt én medalje i gull og én i sølv til de to som overmannet gjerningsmannen som angrep Al-Noor Islamic Centre.
Part
Part kan vise til:
Duel Masters Trading Card Game
Duel Masters Trading Card Game er et samlekortspill basert på Duel Masters, utviklet av Wizards of the Coast, Shogakukan, og Mitsui & Co., Ltd.. Det kan spilles en mot en, eller to mot to.
Det er fem forskjellige sivilisasjoner i Duel Masters. Sivilisasjonene er fargen på kortet hvor rød er ild, blå er vann, grønn er natur, gult er lys og sort er mørket. Noen kort har flere farger på seg. Sivilisasjonen på disse kortene kan man se på mana-tallet.
Noen kort har flere sivilisasjoner.
Blomsterplanter
Blomsterplantene eller de dekkfrøete plantene er den mest artsrike gruppa av landplanter og er med over 95 % av nålevende arter den mest utbredte plantegruppa på landjorda. Mer enn 300 000 arter er påvist, hvorav langt de fleste tilhører de tre gruppene eudicotter, enfrøbladete planter og magnolider. De resterende blomsterplantene utgjør til sammen ikke mer enn rundt 265 kjente arter. Blomsterplantene produserer frø som de nakenfrøete, men skiller seg fra disse ved å ha ekte blomster. I tillegg har gruppa flere andre egenskaper som de er alene om: dobbel befruktning, frø med endosperm, frøene dannes i frukter og de har mer avanserte ledningsstrenger (silvev med silrørsceller). Det tradisjonelle systematiske navnet på gruppa har lenge vært Angiospermae (Angiospermia hos Linné) fra de greske ordene angeion – beholder og sperma – frø. Dette navnet beskriver dermed en meget karakteristisk egenskap for gruppa: frøene utvikles innen en særegen struktur som kalles fruktblad (se under).
Blomsterplantenes egenskaper
Det er en rekke karaktertrekk som kun finnes hos blomsterplantene (apomorfier) I tabellen oppsummeres noen av de viktigste (som utdypes seinere).
Stengel
Stenglene hos blomsterplantene har som andre karplanter ledningsvev bestående av vedvev som i hovedsak transporterer vann og mineraler og silvev som transporterer fotosynteseprodukter og hormoner med mer. Vedvevet hos blomsterplantene består av både trakeider og vedrør. Sistnevnte er en evolusjonær nyvinning som kun finnes gnetofyttene hos alle blomsterplanter unntatt slekta Amborella. Ledningsvevet er samlet i ledningsstrenger som hos de tradisjonelle tofrøbladete er fordelt i en konsentrisk ring, og hos de enfrøbladete er de spredt ganske jevnt utover stengelens tverrsnitt. Hos tofrøbladete (som hos nakenfrøete) finnes det vekstsoner (vaskulært kambium) mellom vedvevet og silvevet som gir opphav til sekundær tjukkelsesvekst, dvs at stengelen øker i tjukkelse etter som planten vokser. Det er dette forholdet som gir opphav til årringer fordi vedvevet som dannes mot slutten av vekstsesongen har tynnere og mer tykkvegga elementer (høstved) enn de som dannes om våren (vårved). Hos enfrøbladete er det ingen sekundær tjukkelsesvekst, men noen arter kan allikevel ha ganske tjukke stammer på grunn av primær tjukkelsesvekst (eks. palmer).
Blad
Bladenes viktigste funksjon hos blomsterplantene er å fange sollys til fotosyntesen, men blader er hos noen arter evolusjonært omdanna til andre oppgaver som torner, slyngtråder eller insektfeller og hos noen kan virksomme kloroplaster mangle.
Bladene vokser enkeltvis ut fra plantas stengel og har en mer eller mindre tydelig bladstilk og en bladplate som kan ha svært ulike utformering hos ulike arter. I noen tilfeller kan bladene være oppdelt i småblader og kalles da sammensatt blad; kopla hvis småbladene er festa i samme punkt og finna om småbladene sitter langs en forlengelse av bladstilken. Der bladets stilk er festet i plantestengelen vil det hos noen arter være to, som regel små, blad: akselblad.
Bladenes kant har også svært ulik utforming hos ulike arter. Kanten kan være helranda eller den kan være takket på ulikt vis, sagtanna, dobbelt sagtanna osv. Kanten kan også ha ulike innskjæringer eller innbuktninger som henger sammen med hvordan ledningsvevet fordeler seg i bladet; nervaturen.
Blomst og pollinering
Blomsten er en av de viktigste nyvinningene og trolig medvirkende årsak til blomsterplantenes suksess i utbredelse og artsmangfold. Blomstenes oppgave er reproduksjon og man mener at de opprinnelige (dvs. tidligst evolverte) blomstene var dyrepollinerte (insekter). Mens de tidligere evolverte frøplantene i hovedsak benyttet (og benytter) vind til transport av pollen, hadde de tidlige blomsterplantene trolig en fordel med sikrere transport av pollen. I tillegg ga relasjonen til pollinatorer mulighet for koevolusjon mellom plantene og deres pollinatorer, med spesialiseringer hos både planter og pollinatorer med påfølgende artsmangfold.
Blomsten er dannet ved evolusjonær omdanning av blader og består i fullstendig form av fire kranser av slike omdanna blader: Innerst i blomsten er de hunnlige delene som består av fruktblader. Utenfor disse kommer de hannlige delene – pollenbærere, i en, to eller flere kretser. Så kommer en eller to kretser av blomsterblader, enten to ulike typer (kronblad og begerblad) eller udifferensierte (som de seks blomsterbladene hos tulipan). Ut ifra denne grunnplanen er det svært mange variasjoner, f.eks. kan de hannlige eller de hunnlige delene mangle (enkjønna blomster), blomsterbladene kan mangle hos vindpollinerte eller begerblader kan mangle hos noen arter. Slike sekundære tap av blomsterdeler må ses på som evolusjonære tilpasninger til ulike reproduksjonsstrategier.
De først evolverte blomsterplantene var trolig insektpollinerte av uspesialisert type, dvs fargerike, åpne blomster med pollen som belønning [bilde av nøkkerose som eksempel på opprinnelig blomst.] Fra dette utgangspunktet har det så evolvert spesialiseringer i ulike retninger, som f.eks. de mange særegne tilpasningene mellom plante og insekt i orkidefamilien. Flere grupper blomsterplanter har også returnert til vindpollinering som var utgangspunktet hos blomsterplantenes forløpere.
Flertallet av blomsterplanter er dyrepollinerte og langt de fleste av disse pollineres av insekter. Dyrepollinering innebærer som regel en mye mer presis overføring av pollen enn vind, men dyrepollinering av andre kostnader: Dyrene må tiltrekkes og som regel belønnes. Pollinatorene utfører denne tjenesten for plantene fordi de oppnår eller forventer å oppnå en gode. Plantene må altså ha tilpasninger som signaliserer til potensielle pollinatorer at de har noe å tilby. Slik reklame er som regel sterkt farga plantedeler – ofte kronbladene, men kan også være duft. I tillegg til reklame har de fleste planter også belønning som jo er nødvendig for at pollinatorene skal besøke blomstene og dermed frakte pollenet. Den opprinnelige belønningen var trolig pollen og dette betyr at plantene må produsere mer pollen er strengt tatt nødvendig for befruktning. En annen vanlig form for belønning er nektar. I tillegg finnes en rekke andre substanser som samles av pollinatorer, så som parfyme, oljer og harpiksstoffer. I noen tilfeller kan belønningen være beskyttelse eller varme. Det er også mange arter som ikke har noen belønning i det hele tatt. Slik «narrepollinering» (eng. «deceit pollination») kan opprettholdes hvis planter som gir belønning er vanligere enn de som ikke gir noen.
En viktig avleda egenskap for blomsterplantene er dobbeltbefruktning. Når pollenkornet spirer på arret er det en av pollenkornets tre kjerner som styrer veksten av pollenslangen og de to andre inngår i befruktningen. Når pollenslangen har vokst ned gjennom griffelen og nådd fram til frøemnet, går den ene kjernen sammen med eggcella og danner zygote, mens den siste kjernen går sammen med de to såkalte polare kjernene i frøemnets sentralcelle. Disse tre kjernene danner så det som blir frøhviten (endospermen) i det utviklende frøet. Dette betyr at frøhviten består av trekjernet vev og at pollendonor har levert dobbelt så mye arvemateriale til frøhviten som eggdonor.
Frø, frukt og spredning
Mens frøet allerede var evolvert hos blomsterplantenes forløpere, innebar utvikling av frukt nye og effektive måter å spre frøene på. Frukt har her en mer spesifikk betydning enn vanlig: Frukt er de modne fruktemnene med frø og eventuelle tilgrensende deler som inngår i den modne frukten. Igjen har koevolusjon med dyr vært viktig: Frukten tilfører dyret næringsstoffer, samtidig som frøet blir spredt enten via dyrets avføring, eller fordi dyret kaster fra seg frøet uten å ete det. Pattedyr og fugler er de viktigste dyregruppene her, men andre dyr som fisk og krypdyr spiller også en rolle.
Et godt eksempel på koevolusjon er frøspredning ved hjelp av maur, myrmekokori. Slik frøspredning er uavhengig utviklet mer enn 100 ganger blant blomsterplantene og finnes hos minst 77 plantefamilier og 11 000 arter. Slike planter er vanligst i Sør-Afrika, Australia og den nordlige tempererte sone (Holarktis). Frøene hos disse plantene har fett- og proteinrike vedheng på frøene, elaiosomer. Mauren eter elaiosomet og kaster resten av frøet. Produksjon av elaisomene har en liten fysiologisk og energimessig kostnad for planten, og mauren bidrar ved å spre frøet, beskytte frøet mot frøetere og den kaster som regel frøet på trygge og næringsrike steder. Mauren transporter frøet en kort distanse, i gjennomsnitt én meter. Dette er antagelig årsaken til at plantegrupper med maurspredte frø har flere arter enn beslektede grupper uten slik spredning.
Utviklingshistorie
Forløperne til blomsterplantene var frøbærende planter – frøbregner - og blomsterplantene skilte lag fra de nakenfrøete plantene for 200-240 millioner år siden. Blomsterplantene er en monofyletisk gruppe som har svært mange felles avleda trekk (apomorfier) og er derfor en avstamningslinje som har evolvert felles og atskilt fra de andre frøplantene over lang tid. Den tidligste linja som skilles ut i blomsterplantenes evolusjonshistorie er Amborellales som består av én art. Denne evolusjonslinja mangler vedrør og har dermed samme type ledningsvev som de nakenfrøete. Amborella kan derfor ses på som den mest opprinnelige («primitive») av blomsterplantene og er søstergruppa til alle de andre blomsterplantene. Videre i evolusjonen skilles to andre grupper tidlig ut, Nymphaeales (nøkkeroser mfl.) og Austrobaileyales. Denne kladen, ANA-kladen, utgjør altså en tidlig avskilt evolusjonlinje. Resten av blomsterplantene grupperes i tre grupper: magnolidene (Magnolia og slektninger), enfrøbladete og «ekte tofrøbladete».
Historisk klassifikasjon
Carl von Linnés inndeling av blomsterplantene var etter hans seksualsystem som i hovedsak baserte seg på antall pollenbærere og hvordan disse var organisert. 23 av Linnes 24 klasser besto av blomsterplanter (og nakenfrøete). Linnes system var et kunstig system og selv om det er enkelt å klassifisere arter i rett klasse, gir dette liten informasjon om slektskap og felles egenskaper.
En innflytelsesrik klassifikasjon var Engler-systemet fra slutten av 1800-tallet. Her deles blomsterplantene inn i de to klassiske gruppene: tofrøbladete og enfrøbladete. Disse gruppene behandles som klasser og deles inn i en rekke ordner og familier. Disse store gruppene er i utstrakt bruk fortsatt, f.eks. er alle florabøker inndelt i disse store gruppene
Mot slutten av 1900-tallet var det to toneangivende systemer, oppkalt etter opphavsmennene: Cronquist og Takhtajan. I tillegg fantes det flere andre systemer utviklet av blant annet Dahlgren, Thorne og Reveal. Cronquist og Takhtajan behandlet blomsterplanene som en divisjon (phylum) med to klasser (classis): tofrøbladete og enfrøbladete. Disse klassene deles så inn i underklasser (subclassis), henholdsvis 17 hos Takhtajan og 11 hos Cronquist i de seinere utgavene. De to systemene er releativt like, men Takhtajan praktiserte en sterkere inndeling og opererte dermed med flere underklasser, ordner og familier. Målet for systemene var at klassifikasjonen skulle avspeile evolusjonen som hadde funnet sted og målet var et naturlig system som reflekterte slektskapstreet. Imidlertid var metodene som var tilgjengelig observasjon av ulike trekk ved plantene, makroskopiske, mikroskopiske, kjemiske osv. og resultatet var i varierende grad resultat av subjektive vurderinger og botanisk skjønn.
Nyere klassifikasjon
Mot slutten av 1900-tallet utviklet det seg tre retninger innen klassifikasjon som baserte seg på ulike tilnærminger til hvordan bygge opp klassifikasjonen. Den fenetiske retningen baserer seg på likheter og forskjeller i flest mulig karaktertrekk. Den fylogenetiske (eller kladistiske) retningen ønsker å konstruere et slektskapstre og anerkjenner kun monofyletiske grupper. I en slags mellomposisjon står den evolusjonære taksonomien som i hovedsak baserer seg på den fylogenetiske, men som mener at noen endringer har større betydning enn andre og de vil derfor akseptere parafyletiske grupper (som krypdyr, fisker og karsporeplanter). Alle tre retningene har hatt tilhengere blant plantetaksonomer og klassifikasjoner basert på alle tre har vært konstruert. Med framveksten av genetiske metoder innen taksonomi ser den fylogenetiske tilnærmingen ut til å ha fått hegemoniet.
På 1980-tallet ble DNA-analyser i større og større grad tatt i bruk og ved å kunne sammenligne endringer direkte i plantenes DNA-sekvenser mener man å komme fram til mer objektive resultater. Disse metodene baserer seg på sekvensering av ulike typer av DNA, fra mitokondrier, kloroplaster eller kjernen, og deretter brukes dataprogrammer til å bygge de mest sannsynlige slektskapstrærne ut ifra forskjellene man finner i sekvensene. I 1998 samlet en rekke taksonomer seg i en uformell gruppe (Angiosperm Phylogeny Group) som sammenfatta nyere analyser i en ny taksonomi for blomsterplantene.
APG I
Dette er en fylogenetisk tilnærming og hovedformålet er å presentere et slektskapstre og det er mindre fokus på grupperinger på høyere nivå enn familie og orden. Imidlertid beholder man grupperingene familie og orden, men siden kravet er at alle grupper skal være monofyletiske innebar APG I til dels store endringer innen noen grupper. Grupper på nivåene over orden kalles klader (clades) og gis ingen formell definisjon. En viktig konsekvens av dette er at den tradisjonelle todelinga av blomsterplantene forlates fordi de tofrøbladete er en parafyletisk gruppe og kan dermed ikke anerkjennes. De enfrøbladete er en monofyletisk gruppe, men gis ikke noe formelt nivå.
Det som i hovedsak skiller denne nye, reduserte og monofyletiske gruppa ekte tofrøbladete fra den tradisjonelle er at en rekke basale grupper er skilt ut. Dette er grupper som trolig ble skilt ut tidlig fra hovedlinjene i blomsterplantenes evolusjon, som f.eks. ordnene Magnoliales, Laurales, Ceratophyllales og Piperales og familiene Nymphaeaceae og Winteraceae. De fleste av disse gruppene ble i tidligere systemer plassert som «primitive» eller «opprinnelige» tofrøbladete.
APG II
I 2003 publiserte APG sin første revisjon. Dette er en ganske forsiktig revisjon: antall ordner øker til 45, mens antall familier reduseres til 457. De samme uformelle kladene benyttes. Den viktigste endringen er at langt flere familier plasseres i slektskapstreet og det er nå færre familier som ikke gis ordenstilhørighet.
APG IV
Den tredje revisjonen,, fra 2016 inneholdt ikke store endringer. Dette nye systemet introduserte 5 nye ordner i tillegg de som var definert i APG III. APG IV anerkjenner 416 familier som er 3 flere enn forrige system. I tillegg er det gjort endringer i en rekke familier. Når det gjelder grupperinger over ordensnivå definerer APG IV to nye uformelle grupper: "over-rosider" (superrosids) og "over-asterider" (superasterids).
Perseptuelle sett
Perseptuelle sett er forventningen til en person, til å se eller oppfatter noe basert på tidligere erfaring. Begrepet handler om å tolke inntrykk ut i fra tidligere erfaringer og da ofte ved å stenge andre inntrykk ute. Det benyttes gjerne i forbindelse med rigide forståelser av virkeligheten.
Perseptuelle sett er når forventninger og setting legger føring for hvordan vi tolker virkeligheten. Perseptuelle sett kan produseres av tidligere opplevelser som fører til forventning og av motivasjonelle og emosjonelle tilstander. Teknisk kan vi si at perseptuelle sett er en redusert terskel for å persipere en viss type stimuli.
Nobelprisvinneren Daniel Kahneman beskriver dette som en nedarvet overlevelsesstrategi: Det var nødvendig å gjøre seg opp raske meninger om noe var farlig eller ikke, slik at en kunne skygge unna. I sin bok: Tenke fort eller tenke langsomt, viser han at en slik strategi ikke alltid fungerer like godt i dagens samfunn.
Det kinesiske skomuseum
Det kinesiske skomuseum (kinesisk: 中国古鞋博物馆, pinyin: Zhongguo gu xie bowuguan, eller 中国鞋博物馆 / Zhongguo Xie Bowuguan) er et museum grunnlagt i 1990 i fylket Si i den kinesiske provins Anhui. Den har en samling på 2.000 par tradisjonelle kinesiske sko og over 800 bilder.
Sanctuary Records
Sanctuary Records Group Ltd. var et uavhengig britisk plateselskap fra 1976 til 2007.
Selskapet ble stiftet av Rod Smallwood og Andy Taylor i 1979. Samme år oppdaget de heavy metal-bandet Iron Maiden på en pub, og skrev deretter kontrakt med bandet. Plateselskapet fikk navnet Sanctuary Records etter å ha hørt Iron Maidens sang «Sanctuary». Sanctuary Records var Storbritannias største uavhengige plateselskap helt fram til juni 2007, da de ble kjøpt opp av Universal Music Group for 44,5 millioner britiske pund.
Sanctuary Records har gitt ut album av musikere fra forskjellige sjangere, men stort sett tradisjonelle rockesjangere. Noen av de mest kjente bandene og artistene som har gitt ut på selskapet er Black Sabbath, Billy Idol, Thin Lizzy, Accept, 10cc, Anthrax, Elton John, Motörhead, Iron Maiden, Kiss, Dio og Guns N' Roses.
Artister
• 3 Colours Red
Androth
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard var Androth navnet på et gruppe huler i fjellkjeden Mithrim-fjellene. Etter slaget Nirnaeth Arnoediad søkte noen av de overlevende Sindaene og Eldaene tilflukt der. Tuor ble fostret opp av alvene fra Androth.
Sanctuary Records
Artister
• Aberfeldy
• Andy Bell
• Anthrax
• Apollyon Sun [tidligere]
• The Ataris
• Belle & Sebastian – Rough Trade Records
• Billy Idol
• Bizarre – Urban Division
• Black Sabbath
• Blue Nile
• Brides of Destruction [tidligere]
• The Charlatans – Creole Records
• Christine McVie (utenom USA)
• Corrosion of Conformity
• Bruce Dickinson
• Rob Dickinson
• Dio
• Peter DiStefano
• DragonForce
• Drowning Pool
• De La Soul – Urban Division
• Earth, Wind and Fire – Urban Division
• Elton John
• Engerica
• Europe
• Fun Lovin' Criminals
• Gamma Ray
• Thea Gilmore
• Gizmachi
• Gorky's Zygotic Mynci
• Gravity Kills
• Adam Green
• Groove Armada
• Guns N' Roses
• Helloween
• Humble Pie
• Idlewild – Pye Records
• illScarlett
• Iron Maiden
• Jane's Addiction
• Jimmy Chamberlin Complex
• JoBoxers
• Journey
• King Crimson
• The Kinks
• Kiss
• Living Colour
• Lowgold
• Lynyrd Skynyrd
• Manic Street Preachers
• Meat Loaf [tidligere]
• Megadeth [tidligere]
• Ministry [tidligere]
• Morrissey – Attack Records
• Alison Moyet
• Jo O'Meara
• William Orbit
• Orange Goblin
• Dolores O'Riordan
• Kelly Osbourne
• Overkill [tidligere]
• Pet Shop Boys [tidligere]
• Pitchshifter [tidligere]
• Robert Plant and the Strange Sensation
• Queensrÿche [tidligere]
• Ray J
• Rollins Band
• The RZA
• Scorpions
• Simple Minds
• Status Quo
• Stratovarius
• Tangerine Dream
• The Cranberries
• The Strokes – Rough Trade Records(kun UK)
• Super Furry Animals
• Tesla
• Ween
• Brooke White
• Widespread Panic
• Neil Young
• Tegan and Sara
• Venom
• Within Temptation [tidligere]
• Wu-Tang Clan
• Photek
Kongeriket Irland
Kongeriket Irland (klassisk irsk: Ríoghacht Éireann; moderne irsk: Ríocht Éireann) var navnet på den irske staten fra kong Henrik VIII av Englands proklamasjonen som konge av Irland ved loven Loven Irlands krone av 1542 og varte fram til opprettelsen av Det forente kongerike Storbritannia og Irland i 1800 ved Unionsloven av 1800.
Det erstattet Lordship of Ireland som hadde blitt opprettet i 1171. Kong Henrik VIII ble anerkjent som monark av Irland av en del protestantiske stater i Europa, men ikke av de katolske monarker. Imidlertid ble hans datter Maria anerkjent som dronning av Irland av pave Paul IV i 1555 etter at hun hadde innført et strengt katolsk styre i England. Det adskilte kongeriket Irland fortsatte å eksistere fram til slutten av 1800 da Irland ble slått sammen med Storbritannia for å danne det forente kongerike Storbritannia og Irland fra den første dagen av 1801. Det varte fram til 1922 da 26 av 32 irske grevskap gikk ut for å opprette den irske fristaten og som senere ble republikken Irland.
Elektrisitet
Elektrisitet er fysiske fenomener knyttet til negativt eller positivt ladde partikler i ro eller i bevegelse. Læren om elektrisitet i ro, statisk elektrisitet, kalles elektrostatikk, mens læren om elektrisitet i bevegelse, elektrisk strøm, kalles elektrodynamikk.
I dagligtale favner ordet elektrisitet flere fysiske effekter. I vitenskapelig terminologi er derimot denne termen noe vag, og det er bedre å snakke om følgende innbyrdes relaterte, men distinkte fenomener:
Elektriske fenomen har vært studert siden antikken, selv om vitenskapelige fremskritt innen området ikke ble gjort før på 16- og 1700-tallet. Praktiske anvendelsesområder for elektrisiteten forble likevel få fram til ingeniører sent på 1800-tallet lærte seg å benytte elektrisitet i hjem og innen industrien. Den raske ekspansjonen av elektrisk teknikk derfra forandret samfunnet grunnlegende. Elektrisitetens uvanlige fleksibilitet som energikilde betyr at den kan brukes i en rekke sammenhenger, blant annet for transport, oppvarming, belysning, kommunikasjon og kalkulasjoner. Elektrisiteten kan forventes å utgjøre ryggraden hos det industrielle samfunnet i overskuelig framtid.
Etymologi
Det nevnes i oldtidens litteratur at rav kan tiltrekke lette gjenstander, f.eks. tørre strå, når man gnir det. Det greske navnet på rav, ἤλεκτρον (elektron), ble brukt til å lage begrepet «elektrisk» på 1600-tallet, og betyr egentlig «ravaktig». Ordet elektrisitet er dannet senere og betegnet opprinnelig den tilstand et elektrisk legeme er i; det er senere gått over til å betegne elektrisk ladning.
Historie
Tyskeren Otto von Guericke (1602–1686) fant en metode for å forsterke den elektriske virkningen. Han plasserte en jernstang med håndtak gjennom en svovelkule. Ved å dreie på håndtaket roterte kula. Dersom man holdt en tørr hånd på kulen, ble kulen elektrisk. Guericke gjorde deretter noen interessante oppdagelser: Et dun ble tiltrukket av kulen. I det dunet traff kulen, ble dunet igjen frastøtt. Dermed hadde Guericke oppdaget at det ikke bare eksisterte elektrisk tiltrekning, men også elektrisk frastøting. Charles du Fay (1698–1739) oppdaget i 1730-årene at dette skyldtes to typer elektrisk ladning, som oppførte seg ganske likt de magnetiske polene: Like ladninger frastøtte hverandre og ulike ladninger tiltrakk hverandre. Senere var det Benjamin Franklin (1698–1790) som ga disse ladningene navnene positive og negative ladninger.
Elektrisitet kan ledes og lagres
Engelskmannen Stephen Gray (1670–1736) oppdaget at enkelte stoffer kunne lede elektrisitet, mens andre ikke kunne. Han valgte å kalle disse for ledere og isolatorer. Etter hvert fant han at enkelte stoffer ledet strøm bedre enn andre og at det ikke kun var snakk om ledere og isolater men om gode og dårlige ledere. Dermed kunne man tenke seg at det neppe fantes stoffer som var fullstendig ute av stand til å lede strøm.
Benjamin Franklin benyttet kunnskapen om at en tråd kan lede strøm, da han i sitt kjente eksperiment sendte opp en drage i tordenvær. Forsøket skulle vise sammenhengen mellom lyn og elektrisitet. Dragen ble truffet av lynet og tråden ledet lynet ned i en leidnerflaske. Leidnerflasken var en oppfinnelse gjort av Peter van Musschenbroek (1692–1761), da han jobbet i Leiden i midten av 1740-årene. Leidenglasset ble den første kondensatoren. Kondensatorer har evnen til å lagre elektrisk strøm, men er ikke like stabilt å bruke som batteriet, som kom senere. Franklin viste også noe John Michell (1724–1793) hadde gjort før han; elektrisitet kan magnetisere og avmagnitisere jernnåler.
Kraften mellom ladninger: Coulombs lov
Den elektriske kraften skiller seg fra gravitasjonskraften ved at den både kan være tiltrekkende og frastøtende. Dersom begge ladninger har likt fortegn virker kraften frastøtende. Dersom ladningene har motsatt fortegn, virker ladningene tiltrekkende. På tross av disse forskjellene støttet likheten mellom formlene opp under en idé om at alle krefter i naturen er sentralkrefter, tiltrekkende eller frastøtende.
Senere viste det seg at det ikke finnes noen slik lov for magnetiske krefter som Michell hadde regnet med. En fysisk magnet kan man forestille seg som en magnetisk dipol bestående av to magnetiske monopoler med motsatt ladning. Men i motsetning til elektriske ladninger som er monopoler, finnes det ikke magnetiske monopoler. Måleresultatene til Michell var bare tilnærmet riktige, kanskje påvirket av hva han ønsket å vise.
Batteriet
I 1799 hadde Alessandro Volta funnet opp et apparat, som ble kalt voltasøylen og som ble det aller første batteriet. Dette produserte kontinuerlig elektrisk strøm i motsetningen til kondensatoren som kvittet seg med all strømmen med en gang den ble koblet til noe. Der tidligere forskere kun forsket på statisk elektrisitet, ga den nye oppfinnelsen forskere utallig nye muligheter. Nå kunne de kontrollere flyten av strøm på egen hånd. Dette gjorde at fysikerne nå oppdaget nye og uventede egenskaper ved elektrisitet, som de ikke hadde forutsett. En av disse oppdagelsene var Michael Faradays oppdagelse av elektromagnetisme. Nå kunne man skape elektrisitet ved hjelp av skiftende magnetfelt.
Teori
Man bruker å beskrive elektrisitet med klassisk elektrodynamikk. Ifølge denne teorien består elektrisitet av bevegelige ladninger, som kan være positive eller negative. Like ladninger støter hverandre bort, mens ulike ladninger tiltrekker seg hverandre. Om positive og negative ladninger finnes på samme sted støter de sammen i en elektrostatisk utladning. Ladningene påvirkes også av materiale - materiale deles vanligvis inn i elektriske ledere, der ladningene kan bevege seg og på den måten bygge en elektrisk strøm, og isolatorer, som ladningene ikke kan bevege seg gjennom.
Stuping under Sommer-OL 1948
Stuping under Sommer-OL 1948. Stuping var med på OL-programmet for niende gang i 1948 i London. Det ble konkurrert i fire øvelser, to for herrer og to for damer. USA ble beste nasjon med fire gullmedaljer.
Elektrisitet
Teori
En elektrisk strøm regnes som positiv til sin retning for en flyt av positivt ladede partikler fra et punkt med høyere elektrisk potensial (spenning) til et punkt med lavere elektrisk potensial. Strømstyrke kan bestemmes av potensialforskjellen mellom punktene (spenningsfall som regnes i volt) og motstanden mellom dem (resistans om strømmen er likestrøm, men impedans om strømmen er vekselstrøm). Ved likestrøm kan strømstyrken regnes ut med formelen I = U/R (der I er strøm, U spenning og R resistans). Om strømmen periodisk skifter retning (vekselstrøm) blir formelen I = U/Z (der Z er impedans).
Idi Amin
Idi Amin Dada Oumee (født ca. 1925 i Koboko, død 16. august 2003 i Jidda, Saudi-Arabia) var en ugandisk offiser som satt som president og diktator i Uganda i perioden 1971–1979. Nøyaktig fødselsdato er ukjent, men Amin brukte 1. januar som fødselsdag.
Elektrisitet
Elektrisk ladning
Elektrisk ladning (Q, q) er den fysiske enheten som påvirkes av elektromagnetisk vekselvirkning, en av de fire fundamentale kreftene. I Coulombs lov har ladning samme rolle som masse i Newtons gravitasjonslov, men forskjellen er at ladning forekommer i to varianter, positiv og negativ.
Idi Amin
Amin ble kjent som en svært brutal leder og ble på 1970-tallet sammenlignet med historiske personer som Caligula, Hitler, Beria og Himmler. I flere av nabolandene ble han stemplet som «sadist, morder, fascist og undertrykker».
Elektrisitet
Elektrisk ladning
At det fins to og bare to typer av statisk elektrisitet har vært kjent siden 1700-tallet. Ladninger av samme type frastøter hverandre, mens vekselvirkning mellom ladninger av ulike typer er tiltrekkende. Benjamin Franklin oppdaget at man kunne betrakte disse som positive og negative ladninger hvor de algebraiske summene er bevart. Dette betyr at den totale ladningen hverken kan fornyes eller forringes, noe som gjør den til en av de elementære egenskaper materie besitter.
Elektrisk ladning kvantifiseres til negative eller positive multipler av elementærladningen e.
Idi Amin
Karriere
Etter at Amin hadde utnevnt seg til president på livstid, og utvist alle asiater fra landet, noe som fikk alvorlige konsekvenser for Ugandas økonomi, begynte han å få verdensopinionen mot seg. Hans hensynsløse forfølgelse og massemord på mennesker fra blant annet acholi- og langostammene, gjorde ikke situasjonen bedre. I 1978 ble Uganda invadert av eksilnasjonalister og tanzanianske styrker, og året etter greide man å styrte Amin, som da flyktet til Libya.
Elektrisitet
Elektrisk strøm
Elektrisk strøm oppstår når en elektrisk ladning forflyttes. Strøm defineres som ladning per tidsenhet. De ladede partiklene er vanligvis elektroner, men kan også være ioner. I en elektrisk krets sier man av historiske årsaker at strømmen går fra høyere til lavere potensial selv om elektronene beveger seg i motsatt retning.
Idi Amin
Karriere
Han bosatte seg senere i Saudi-Arabia, der han levde frem til sin død i 2003.
Elektrisitet
Elektrisk felt
Et elektrisk felt er et vektorfelt som beskriver forskjeller i det elektriske potensialet i rommet. Det kan beskrives med "piler" i rommet, som peker fra positive ladninger til negative. Elektriske felt påvirker andre ladninger med en kraft. Man kan også, kanskje mer korrekt, si at det elektriske feltet medierer kraftpåvirkning mellom ladede objekter. Konseptet elektrisk felt ble introdusert av Michael Faraday.
Den elektriske feltstyrken er en vektor med SI-enheten newton per coulomb (N C-1), eller om man vil (og helt ekvivalent), volt per meter (V m-1). Retningen for feltet i et gitt punkt defineres som retningen på den kraften som fås på en positiv testladning i punktet. Størrelsen av feltet defineres som kvoten mellom kraftmengden og ladningens størrelse. Et elektrisk felt inneholder elektrisk energi, med en energitetthet proporsjonell mot kvadratet av feltstyrken. I en ofte brukt analogi mellom elektriske og mekaniske størrelser kan man si at det elektriske feltet er for ladning hva akselerasjon er for masse og krafttetthet er for volum.
En ladning i bevegelse omgir seg ikke bare med et elektrisk felt, men også med et magnetisk felt, og i en mer generell teori er disse to feltene ikke lengre separate fenomener – det en observatør oppfatter som et elektrisk felt kan en observatør i et annet referansesystem oppfatte som en blanding av elektriske og magnetiske felter. Derfor snakker man innen fysikken ofte om «elektromagnetisme» og «elektromagnetiske felt». Innen kvanteelektrodynamikken benevnes det elektromagnetiske feltkvantaet foton, en elementærpartikkel med kvantifisert energi.
Elektrisk spenning
Elektrisk spenning er en forskjell i elektrisk potensial mellom to punkter. Om punktene skulle komme i kontakt med hverandre gjennom en elektrisk leder som for eksempel en metalltråd eller resistor, oppstår en elektrisk strøm som forsøker å utjevne potensialforskjellen mellom punktene. Strømmen består av en forflytning av ladede partikler, vanligvis elektroner. En sammenkobling som praktisk talt mangler motstand kalles kortslutning.
Elektrisk spenning måles i SI-enheten volt som forkortes V. Ettersom 1 V = 1 J/As er elektrisk spenning den energien som ladningen 1 As avgir eller opptar når den beveger seg gjennom et elektrisk felt. Enheten volt er ingen grunnenhet i SI, men defineres som den spenningen som kreves over for eksempel en resistans for at strømstyrken 1 A skal generere effekten 1 W ifølge effektformelen effekt = spenning • strøm. En størrelse som angir den elektriske spenningen mellom to punkter betegnes gjerne U (av tysk Unterschied som betyr «differens» eller «forskjell»). Et eksempel er Ohms lov U = R • I som gir oss sammenhengen mellom spenningen, resistansen i sammenkoblingen og styrken på strømmen som dermed oppstår.
Elektromagnetisme
Hvert elektrisk ladede objekt omgis av et elektrisk felt. I hvert punkt har feltet en viss styrke, og en viss retning. Når et elektrisk ladet objekt plasseres i et elektrisk felt, påvirkes det av en elektrisk kraft, som er proporsjonell dels mot styrken av feltet, dels mot den egne ladningen. Når et elektrisk ladet objekt beveger seg gjennom et elektrisk felt, påvirkes det av en magnetisk kraft.
Elektrisk ladning og magnetisme er to sider av samme kraft, elektromagnetisme. Enkelt uttrykt er elektromagnetisme det som oppstår ved at et foton vekselvirker med en ladet partikkel. Hver bevegelse av elektriske ladninger gir opphav til et magnetfelt, og hvert magnetfelt påvirker elektriske ladninger til å bevege seg. Den fundamentale kraften formidles av fotoner og vekselvirker med alle ladede partikler. Den elektromagnetiske kraften ligger i prinsippet bak alle fenomener i vår hverdag som ikke skyldes gravitasjonen. Den skaper blant annet kjemiske bindinger, normalkrefter (som hindrer objekter fra å flyte inn i hverandre), friksjon og overflatespenning.
Fotball under Asialekene 1978
Fotball under Asialekene 1978. Fotball var en av flere sporter som var med i de åttende Asialekene som ble arrangert i Bangkok i Thailand i perioden 9. til 20. desember i 1978. Det var fjorten lag som deltok i fotball-turneringen, det ble først spilt gruppespill, fire grupper der de to beste i hver gruppe gikk videre til en mellomrunde med to grupper. Finalen mellom Nord-Korea og Sør-Korea endte uavgjort 0-0 etter ekstra omganger og det ble delt seier.
Charlottetown
Charlottetown er en by i Canada, og er hovedstad i den canadiske provinsen Prince Edward Island. Byen har 34 562 innbyggere (2011). Med omkringliggende bebyggelse har byområdet 64 487 innbyggere, noe under halvparten av provinsens samlede innbyggertall på 140 204.
I byen ligger Charlottetown oljekraftverk på 112 MW, som er provinsens kraftigste kraftverk.
Filmåret 1946
Filmåret 1946 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1946.
Fødsler
manusforfatter og regissør || align=center| ||align=center| - ||
av komikerparet Cheech og Chong || align=center| ||align=center| - ||
Adur
Adur er et distrikt i West Sussex, England. Det har sitt navn etter elven Adur. Administrasjonssenteret er Shoreham-by-Sea. Distriktet har et areal på 41,81 km² og et befolkningstall på 61 182 (2011).
Filmåret 1946
Fødsler
|| regissør, scenograf og kostymedesigner || align=center| ||align=center| - ||
Adur
Det ble opprettet 1. april 1974, da de urbane distriktene Southwick og Shoreham ble slått sammen. Deler av Worthing landdistrikt ble også inkludert i Adur.
Filmåret 1946
Dødsfall
romanforfatter og skuespillforfatter ||align=center|57 ||align=center| 1888 ||
Adur
Shoreham flyplass er lokalisert i distriktet Adur, vest for Shoreham-by-Sea og rett øs for Lancing.
Vennskapsbyer
Adur er vennskapsby med:
Sonny Berthold
Sonny Berthold er idag innvalgt for Venstre i Region Syddanmark. Siden 2000 har han vært formann for Liberalt Oplysnings Forbund.
Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) er Norges eldste vitenskapelige institusjon. Det har som formål å fremme og formidle vitenskapen.
DKNVS ble stiftet i Trondheim i 1760 under navnet Det Trondhiemske Selskab og fikk, gjennom kongelig stadfestelse av statuttene, sitt nåværende navn i 1767. Kongen er til enhver tid selskapets protektor.