cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wang Lei (fekter)
Wang Lei (født 20. mars 1981 i Shanghai) er en kinesisk, profesjonell fekter, som fekter i klassen kårde. Han representerte Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing, der han ble slått ut i første runde.
Hugo Conrad Munthe-Kaas
Hugo Conrad Munthe-Kaas (født 3. februar 1922 i Tromsø, død 19. mars 2012 ) var en norsk offiser. Han var blant de nordmenn som ble høyest dekorerte for innsats under andre verdenskrig og var hedret med Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse.
Innsats under andre verdenskrig
Hugo Munthe-Kaas var sønn av Otto Hj. Munthe-Kaas og yngre bror av Otto Ulrik Munthe-Kaas, begge militæroffiserer. Faren var før andre verdenskrig sjef ved Setermoen leir og ble ved invasjonen i april 1940 beordret til sjef for Feltbataljon II i Infanteriregiment nr. 16. Munthe-Kaas hadde før krigsutbruddet meldt seg som frivillig for vaktkompaniet i Tromsø og tjenestegjorde etter Tysklands angrep på Norge først der. Han meldte seg deretter for krigskommissariatet i Tromsø og ble godtatt som tjenestegjørende i Infanteriregiment nr. 16, til tross for at han var to år for ung for verneplikten. Munthe-Kaas tjenestegjorde under felttoget i Nord-Norge som ordonnans i kurertjenesten og som skarpskytter, blant annet i kampene ved Narvik. Tjenesten varte fram til kapitulasjonen i juni 1940.
Etter Norges kapitulasjon ble Munthe-Kaas demobilisert. Han fortsatte gymnaset i Tromsø til våren 1941. I april 1941 ble han vervet til motstandsarbeid av journalisten Sverre Larsen i avisen Tromsø. Sensommeren 1941 reiste Munthe-Kaas til Trondheim for å begynne på studentfaglinjen ved Trondheim Handelsgynmas. Han ble i Trondheim på nytt med i motstandsarbeid og drev blant annet etterretningsarbeid mot den tyske ubåthavnen i byen, som gjorde det mulig for britiske fly å bombe den viktige transformatorstasjonen ved ubåthavnen tidlig i 1942. . Han ble rekruttert til SIS-stasjonen Lerken av Bjørn Rørholt. I april samme år kom han over til Storbritannia med skøyten MK «Siglaos» ført av Leif Larsen. I Storbritannia gikk Munthe-Kaas inn de norske styrkene. Munthe-Kaas ble snart rekruttert av den britiske etterretningstjenesten Secret Intelligence Service for spesialoppdrag i Norge. Han gjennomgikk opplæring som telegrafist og radiooperatør og som kommandosoldat. Det var på kommandoskolen i Hendon at Munthe-Kaas fant det som senere ble hans motto :
Med utgangspunkt i Storbritannia gjennomførte han gjennom krigsårene flere operasjoner til det okkuperte Norge, både med fly og ubåt.
For britene økte behovet for etterretningsinformasjon fra Norge etter at større tyske orlogsfartøyer ble overført til norsk farvann. Britene anså trusselen mot konvoifarten til og fra Sovjetunionen som økende og var spesielt opptatt av faren som slagskipet «Tirpitz» utgjorde etter at skipet ble flyttet nordover. Det var derfor viktig for britene å få etablert et nett av stasjoner fra Nordland og nordover til Troms, slik at det kunne sendes etterretningsinformasjon om tyske skipsbevegelser til Storbritannia. Munthe-Kaas fikk i juli 1942 i oppdrag å bidra til etableringen av et slikt nett av agenter med radiostasjoner og ble natt til 15. juli 1942 landsatt ved Langøya i Vesterålen av et norsk Catalina-fly. Han etablerte radiostasjonen LIBRA og medvirket utover sommeren 1942 til å organisere etterretningsnettverket som overvåket det tyske slagskipet «Tirpitz»' bevegelser i nordnorsk farvann.
Etter den første vellykkede operasjon i Norge tok Munthe-Kaas seg, sammen med sin far, som var arrestert, men som Munthe-Kaas fikk overført til sykehus, over til Sverige og reiste deretter tilbake til Storbritannia. Han fikk senere følge av faren, som etter hvert ble Norges militærattache i Washington, DC. Allerede i oktober 1942 ble han involvert i Operasjon Upsilon og i midten av november ble han, sammen med andre norske soldater og 60 tonn utstyr, brakt over igjen til Mefjorden på Senja med den franske ubåten «Junon». Da han kom tilbake til Storbritannia begynte Munthe-Kaas i desember 1942 på den norske Krigsskolen London og fulgte denne til våren 1943.
I mars 1943 ble Munthe-Kaas igjen sendt til Norge, også denne gang med den franske ubåten «Junon», under Operasjon Upsilon III. Operasjonens mål var å avlevere nye 60 tonn med forsyninger, samt hente ut to franske og to norske soldater som hadde blitt etterlatt i Mefjorden under forrige tokt. Disse hadde klart å holde seg skjult med hjelp fra innbyggerne i Mefjordvær. Redningen av de fire ble ansett for en betydelig bragd og medførte at Munthe-Kaas ble tildelt en utmerkelse både fra Norge, Frankrike og Storbritannia.
Fordi de gjentatte oppdragene i det okkuperte Norge utgjorde en risiko både for ham selv og for etterretningstjenesten, ble Munthe-Kaas i 1943 overført til annen tjeneste. Etter Krigsskolen fortsatte han med britisk militær utdannelse og ble overført til Westminster Dragoons, der han var stridsvognkommandør, men uten å bli sendt til fronten utenlands.
De rettvises hager
En hadith er en muntlig overlevering om hva profeten Muhammed har sagt eller gjort, eventuelt ikke gjort; som kan tjene til inspirasjon eller veiledning for de troende. Hadithen inneholder to ledd: isnad og matn. Isnad er et vitnesbyrd om hadithens proveniens eller autentisitet, og gjengir rekken av troverdige vitner som har overlevert utsagnet fram til nedskriving. Matn er selve kjernen, profetutsagnet. Tradisjonelt, i de tidligste samlingene, ble isnad gjengitt i flere ledd; som eksempelet nedenfor viser, blir isnad i samlinger på al-Nawawis tid som regel forkortet og nevner bare det første, opprinnelige vitnet. Etter hver hadith gjengis som regel hvilke samlinger teksten først ble nedskrevet i, og hvordan denne redaktøren vurderte autentisiteten i overleveringen.
David McKienzie
David McKienzie (født 5. juli 1979) er en amerikansk volleyballspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Det norske landssvikoppgjøret
Det norske landssvikoppgjøret var et rettslig oppgjør med medlemmer av Nasjonal Samling (NS) og den tyske okkupasjonsmaktens medhjelpere i Norge etter andre verdenskrig. Oppgjøret begynte med omfattende arrestasjoner etter den tyske kapitulasjonen 8. mai 1945. Arrestasjonene munnet ut i rettssaker mot 92,805 siktede hvorav rundt 46,085 ble straffet, 30 fikk dødsstraff, 17,000 fikk fengselstraffer, og de resterende fikk forelegg eller annen straff.
Det norske rettsoppgjøret skilte seg fra andre land ved at det omfattet et stort antall saker i forhold til folketallet. I tillegg til rettsoppgjøret, var det et omfattende, uformelt oppgjør med utrenskninger innenfor blant annet organisasjoner og arbeidsliv. Rettsoppgjøret var omstridt i samtiden og har blitt kritisert i ettertid. Dette gjelder særlig spørsmålene om kollektiv skyld og straffebestemmelser med tilbakevirkende kraft. Rettsoppgjøret har blitt kritisert for å ha vært gjennomført for lemfeldig, og at for mange, deriblant økonomiske forbrytere, slapp for lett unna. At man fikk forelegg og stempel som landssviker for å være passivt medlem i NS har også vakt oppsikt.
Arthur Schwab
Arthur Tell Schwab (født 4. september 1896 i Bortewitz, død 27. februar 1945 i Siglingen) var en sveitsisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.
Det norske landssvikoppgjøret
Okkupasjon og frigjøring
Norge erklærte seg som nøytralt ved krigsutbruddet i 1939, men ble invadert av tyske styrker 9. april 1940. Etter to måneders kamp kapitulerte de norske styrkene og den tyske okkupasjonen begynte. Den 9. april 1940 bemektiget Quisling seg tilgang til NRK radio og utnevnte seg selv til statsminister, han ble presset til å gå av noen dager senere og et administrasjonsråd bestyrte fra 15. april forvaltningen av de områdene som var okkupert. Stortingets presidentskap forhandlet sommeren 1940 med okkupasjonsmyndighetene om fredsavtale med Tyskland og styre av landet under ledelse av okkupasjonsmakten. Presidentskapet ba kong Haakon om å abdisere og med støtte i Stortinget foreslo presidentskapet at Nygaardsvolds regjering ikke lenger kunne anerkjennes. Rikskommissær Josef Terboven erklærte 25. september 1940 at forhandlingene var over, at kongen og eksil-regjeringen var avsatt, og administrasjonsrådet oppløst. Nasjonal Samling, forkortet NS, ble fra september 1940 av okkupasjonsmakten gjort til Norges eneste lovlige parti. De kommissariske statsråder besto hovedsakelig av NS-folk, men uten Quisling selv. Partilederen Vidkun Quisling titulerte seg som fører. NS regjerte på okkupasjonsmaktens nåde og partimedlemmer ble plassert i samfunnsmessige nøkkelposisjoner. Det okkuperte landet ble delvis styrt av Vidkun Quislings regjering under tysk kontroll og med omfattende tysk militær tilstedeværelse (Svalbard og Jan Mayen ble ikke okkupert). Den norske regjeringen forlot landet samtidig som norske styrker kapitulerte og fortsatte sitt virke fra Storbritannia. Regjeringen Nygaardsvold baserte sin virksomhet på Elverumsfullmakten mens Stortinget ikke kunne samles under okkupasjonen.
Det norske fastlandet var ikke involvert i regulære krigshandlinger etter i juni 1940 med unntak av det østligste Finnmark som var sterkt berørt av kampene ved Murmanskfronten fra 1941. Mesteparten av bebyggelse i Finnmark og Nord-Troms ble brent, infrastrukturen ødelagt og befolkningen tvangsevakuert høsten 1944.
I løpet av okkupasjonen ble blant annet 393 nordmenn henrettet av okkupasjonsmakten og 19 av Quisling-regimet, 130 døde i fangenskap, 2091 politiske fanger og deltakere i motstandsbeveglesen døde. Av 100.000 sovjetiske fanger i Norge døde omkring 15500, mens det blant 4200 jugoslaviske krigsfanger var 2839 døde. 760 døde ved forfølgelsen av jøder i Norge, hovedsakelig etter deportasjon til Auschwitz.
De rettvises hager
Boken inneholder 1 896 hadither, organisert i 19 tematiske bøker og 372 kapitler. De fleste av bøkene og kapitlene åpner med et sitat fra Koranen som angir temaet. Eksempelvis inneholder den 16. boken Boken om å ihukomme Gud, kapitler som «Om det fortrinnelige i å ihukomme Gud, og ansporing til det», «Om å ihukomme Gud stående og sittende», «Om fortrinnet ved å komme sammen for å ihukomme Gud» og «Om å ihukomme Gud morgen og aften».
Samlingen er et utvalg fra de omfattende samlingene til Muhammad Ibn Ismail al-Bukhari (død 870) og Muslim ibn al-Hajjaj (død 875), som begge tilhørte Shafi'iskolen, slik al-Nawawi selv gjorde.
Boken er kjent i en rekke håndskrifter, hvorav det eldste er datert 62 år etter al-Nawawis død.
Bibliografi
Denne utgaven inneholder ca 2/3 av den fullstendige teksten; særlig er det utelatt tekster som al Nawawi gjentok under flere tema.
Hugo Conrad Munthe-Kaas
Etterkrigstiden
Etter freden i 1945 gikk Munthe-Kaas først over i det sivile og arbeidet ved sildeoljefabrikken i Tromsø der faren i en årrekke var disponent. Han gikk imidlertid etter kort tid tilbake til Forsvaret, der han i løpet av karrieren fikk en rekke sentrale stillinger i Hæren.
Asiamesterskapet i strandhåndball 2013
Asiamesterskapet i strandhåndball 2013 ble arrangert 8. - 16. mai 2013 i Hongkong. Dette var det fjerde Asiamesterskapet i strandhåndball.
Verdenscupen i boccia 2007
Verdenscupen i boccia 2007 (CPISRA Boccia World Cup 2007) ble arrangert i Vancouver i Canada. Arrangør var CPISRA - Cerebral Palsy International Sports and Recreation Association.
Hokkaido universitet
Hokkaido universitet (japansk: 北海道大学, Hokkaidō daigaku, 北大, Hokudai (kortform)) er et statlig japansk universitet, som ligger sentralt i Sapporo på Hokkaido. Universitetet, som ble grunnlagt i 1876, har omkring 20 000 studenter.
Hugo Conrad Munthe-Kaas
Etterkrigstiden
Etter at han vendte tilbake til Norge tjenestegjorde Munthe-Kaas i Hæren der han hadde en rekke sentrale stillinger. Han ble utnevnt til sjef for Garnisonen i Sør-Varanger og var fra 1955 til 1960 assisterende grensekommissær. Han tjenestegjorde også ved flere anledninger utenlands og ble i 1962 ble han beordret til tjeneste ved Supreme Allied Commander Europe i Paris. Fra 1963 til 1964 deltok han i de norske FN-styrkene i Kongo. Munthe-Kaas ble deretter i 1965 stasjonert ved Heistadmoen før han i 1969 ble sjef for Hærens fallskjermjegerskole på Trandum, der han var til 1972. Han gikk ut av tjenesten i Forsvaret i 1983.
Hokkaido universitet
Hokkaido universitet har, foruten sitt hovedcampus i Sapporo, også en campus i Hakodate. Det er et av de sju tidigere keiserlige universitetene i Japan, som fortsatt har en spesiell status i den offentlige bevisstheten.
Hugo Conrad Munthe-Kaas
Utmerkelser
For sin innsats under Upsilon III ble sersjant Munthe-Kaas av kongen i statsråd 2. juli 1943 hedret med Krigskorset med sverd. Innstillingen om tildeling omtalte særlig innsatsen for å redde de to franske og to norske soldatene under operasjonen med den franske ubåten «Junon». Diplomet som medfølger Krigskorset ble besluttet påskrevet «For særlig fortjenstfull innsats i forbinnelse [sic] med hemmelig militær virksomhet.» Av Frankrike ble han hedret med utnevnelse til ridder av Æreslegionen og ble tildelt Croix de Guerre med bronsepalme. I 1943 ble han tildelt den britiske Distinguished Service Medal, en utmerkelse han ble dekorert med av First Sea Lord John Cunningham.
Verdenscupen i boccia 2007
BC3
Paul Gauthier slo Grigorios Polychronidis 4-3 i finalen, og Jung Yun-jong slo Greig Jackson 3-2 i bronsefinalen.
Hugo Conrad Munthe-Kaas
Utmerkelser
Munthe-Kaas ble i løpet av andre verdenskrig også tildelt de britiske Atlantic Star med spenne, 1939–1945 Star, Defence Medal og War Medal. For innsatsen under andre verdenskrig fikk har også norske utmerkelsene Krigsmedaljen, Deltagermedaljen med rosett og Haakon VIIs 70-årsmedalje. I forbindelse med 50-årsjubileet for landgangen i Normandie ble han tildelt Den franske minnemedaljen for krigen 1939–1945.
Verdenscupen i boccia 2007
BC4
Yuk Wing Leung slo Eliseu dos Santos 13-2 i finalen, og Bruno Valentim slo Peter McGuire 8-2 i bronsefinalen.
Lag BC1/2
Storbritannia slo Spania 6-5 i finalen, og Portugal slo Norge 8-2 i bronsefinalen.
My Madonna
My Madonna er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Alice Guy.
Verdenscupen i boccia 2007
Par BC3
Portugal slo Thailand 7-3 i finalen, og Sør-Korea slo Hellas 7-0 i bronsefinalen.
Hugo Conrad Munthe-Kaas
Utmerkelser
For innsatsen etter krigen ble Munthe-Kaas tildelt FNs medalje for ONUC-operasjonen i Kongo, Forsvarsmedaljen med to stjerner og Vernedyktighetsmedaljen med tre stjerner.
Hokkaido universitet
Universitetet ble grunnlagt i 1876 som en reindyrket landbruksskole. I 1918 fikk det status som universitet og et bredere tilbud av utdannelser, under navnet Hokkaido keiserlige universitet (北海道帝國大學, Hokkaidō teikoku daigaku). Siden 1947 heter universitetet Hokkaido universitet.
Hugo Conrad Munthe-Kaas
Utmerkelser
I alt ble Munthe-Kaas' tildelt 17 militære utmerkelser for sitt virke under og etter andre verdenskrig. I 2008 donerte han sine utmerkelser til Krigsskolen i Oslo.
Det norske landssvikoppgjøret
Okkupasjon og frigjøring
De tyske styrkene i Norge kapitulerte for de allierte som da innledet okkupasjon av Norge. Allierte militærdelegasjoner kom til de viktigste byene for å organisere og holde oppsyn med avvæpning av de tyske styrkene. På det meste var det 30,000 britiske og amerikanske soldater. Mesteparten av de 12,000 mann i de norske polititroppene i Sverige ankom Narvik, Trondheim og Oslo 9. og 10. mai. Norge var underlagt alliert militærstyre under ledelse av general Andrew Thorne frem til den 7. juni da kong Haakon vendte tilbake og landet fikk full suverenitet gjenopprettet. Den sivile forvaltningen ble ivaretatt av ordinære norske myndigheter. En del av de allierte styrkene ble værende lenger i landet, blant annet for å repatriere tyske krigsfanger. En del tyske generaler og høyere offiserer ble sendt som fanger til Storbritannia.
Arthur Schwab
Han sønn, Erich Schwab, har vunnet to olympiske medaljer i kappgang, sølv på 10 km under Sommer-OL 1952 i Helsingfors og bronse på samme distanse under Sommer-OL 1948 i London
Randi Hansen
Randi Hansen (født 1958 i Tromsø) er en norsk popsanger tidlig bosatt i Harstad, hvor hun med bakgrunn som musikkpedagog har jobbet som musikklærer ved Heggen videregående skole. Hun var særlig aktiv på 1980-tallet, og er for de fleste mest kjent for sangen «Hvis æ fikk være sola di», som var på debutplata Ho Randi. Den ble solgt i 80 000 eksemplarer.
Hugo Conrad Munthe-Kaas
Sivilt og politisk virke
I det sivile arbeidet Munthe-Kaas i forliksråd og vergemålsretten fram til 2000.
Randi Hansen
Hun ga ut seks egne album før hun tok en pause i karrieren og var opptatt med familie, og har medvirket på tolv andre album. Men i 2008 kom hun igjen med en ny plate: Tid som går.
Det norske landssvikoppgjøret
Rettsoppgjør i andre land
Over hele Europa hadde det i løpet av krigen bygget seg opp forbitrelse og hat i deler av befolkningen mot nasjonalsosialistene og deres medhjelpere. I de berørte land ble personer som hadde samarbeidet med tyskerne forfulgt etter krigen.
My Madonna
Handling
Robert, en fattig kunstner, har en visjon om en fantastisk religiøst bilde. Han søker forgjeves etter en passende modell, helt til han møter ved et uhell, den vakre Lucille. Hun blir snart tiltrukket av den lurvede kunstneren, og forlater sine fasjonable bekjentskaper for å posere for ham. De to forelsker seg, og Robert maler et fantastisk bilde - hvor han bruker Lucille som modell.
Det norske landssvikoppgjøret
Rettsoppgjør i andre land
I Tyskland arrangerte de allierte et særskilt tribunal, Nürnbergprosessen, som fikk som oppgave å dømme tyske krigsforbrytere.
My Madonna
Handling
Men det Robert ikke vet, er at Lucille overtaler en kunst-forhandler hun kjenner til å kjøpe bildet - noe som raskt gir Robert både berømmelse og formue. Kunstneren og modellen hans blir gift kort tid senere, men med tilgang til stor rikdom og berømmelse er ikke Robert like hengiven lenger. Robert møter snart en baronesse, en verdensvant kvinne, som ønsker å få et portrett malt av seg selv. Han begynner også tilbringer mesteparten av fritiden sin med henne.
Det norske landssvikoppgjøret
Rettsoppgjør i andre land
I Frankrike regner man med at rundt 9,000 antatte kollaboratører ble summarisk henrettet uten rettergang. 6.763 ble dømt til døden ved franske domstoler fra 1944 til 1951, for landssvik og andre lovbrudd (3,910 ble dømt in absentia). 791 henrettelser ble gjennomført.Særlig kjent Pierre Laval og Robert Brasillach. 49,723 personer ble dømt til tap av statsborgerlige rettigheter. I Tsjekkoslovakia (til kommunistenes maktovertakelse i 1948) ble 723 personer dømt til døden, av disse ble 686 fullbyrdet (95 %), noe som er den høyeste andelen fullbyrdete dødsstraffer i etterkrigstidens rettsoppgjør. Frankrike hadde det største antallet dødsdommer. I Frankrike ble 791 av 7.037 (11 %) av dødsdommer fullbyrdet. Av dødsdommene var 4.397 in absentia, og fratrukket disse ble 30 % av dødsdommene fullbyrdet. I Belgia ble 2.940 dømt til døden, og av disse ble 242 fullbyrdet. I Slovakia ble 27 av 65 dødsdommer fullbyrdet. I Danmark ble 78 dømt til døden, og 46 faktisk henrettet. I Ungarn ble 476 dømt til døden og 189 henrettet.
My Madonna
Handling
Senere møter han også baronen, ektemannen hennes. Han gleder seg over Roberts interesse for hans kone, som han selv er ganske likegyldig til. Men når han kommer på besøk hjem til baronen, oppdager Robert ham liggende død i gangen. etter å ha blitt myrdet av en annen arbeider. Robert plukker opp kniven som forbrytelsen ble begått med, akkurat i det baronessen og hennes tjenere kommer inn. Overbevist om at han var ansvarlig for ektemannens død, anklager baronessen umiddelbart Robert. Han blir dømt til Livsvarig fengselsstraff. Men Lucille er fremdeles like trofast mot ham.
Det norske landssvikoppgjøret
Rettsoppgjør i andre land
Et fellestrekk ved rettsoppgjørene i de fleste land var at straffeutmålingene i løpet av prosessen ble mildere. Det vakte protester at de små overtredelsene ble straffet uforholdsmessig hardt, mens de store slapp billigere, rett og slett fordi man startet med de enkle sakene, og disse gjaldt ofte rene overtredelser som ble dømt mens stemningen fremdeles var svært opphisset. Johs Andenæs skrev at «dette er ubestridt, særlig for frontkjempernes vedkommende, og det ble også offentlig erkjent da Justisdepartementet i januar 1948 oppnevnte et eget utvalg (Benådningsutvalget) til å få rettet på ulikheten ved nedsettelse av straffene for de tidlig dømte ved benådning.»
Arrestasjoner i Norge
Arrestasjoner av mistenkte begynte 8. eller 9. mai 1945, umiddelbart etter den tyske kapitulasjonen. Lister over personer som skulle arresteres var utarbeidet norske myndigheter i eksil i Sverige og Storbritannia. Av et politikorps på 4,500 ble 2,200 suspendert og satt under etterforskning etter frigjøringen. Det norske politiet i Sverige hadde samlet inn informasjon fra over 50,000 norske flyktninger og ut ifra disse bygd opp en liste med over 16,000 navn mistenkt for landssvik. Denne listen er kjent som ''Liste nr. 1'' og ble sendt ut i mai 1945. Kapitulasjonsbetingelsene påla den tyske militære ledelse å arrestere og utlevere visse kategorier tyskere, særlig politifolk. Til sammen ble 2700 tyske tjenestemenn arrestert, inkludert nesten alle ledende Gestapo-folk.
Nowhere Boy
Nowhere Boy er en britisk biografisk film fra 2009 om John Lennons oppvekst fra 1955 til 1960, hans relasjoner til foreldrene og andre slektninger, og etableringen av hans første band, The Quarrymen, og dens utvikling til The Beatles. Filmen er basert på en biografi skrevet av Lennons halvsøster. Filmen ble utgitt i USA den 8. oktober 2010, nesten 70 år etter Lennons fødsel (9. oktober 1940). John Lennon blir spilt av Aaron Johnson.
Det norske landssvikoppgjøret
Samarbeid med okkupantene
Da Norge ble okkupert måtte befolkningen og de forskjellige samfunnsstrukturer forholde seg til den tyske okkupasjonsmakten, som regel på tyskernes premisser. Hva som var nødvendig samarbeid og hva som var svik ble i stor grad bestemt av forholdene i forskjellige deler av landet, og kunne forandre seg over tid. En avgjørende faktor var som regel sårbarhet i forhold til selvforsyningsgrad og arbeidsplasser.
Nowhere Boy
Sammendrag
John Lennon blir separert fra sin mor, Julia Lennon, da han var fem år gammel og han blir oppdratt av en tante og onkel, Mimi og George Smith, som deres egen sønn. John får vite sannheten under Georges begravelse. John blir nysgjerrig og oppsøker sin mor, og de utvikler et slags mor-sønn forhold. John blir besatt av rock 'n' roll-musikk under et besøk i Blackpool sammen med Julia. John blir suspendert fra skolen, og Julia sier at han kan oppholde seg hos henne i skoletiden slik at tante Mimi ikke oppdager suspensjonen. Julia lærer John å spille banjo. Mimi oppdager dette, og hun krever at det stopper. John nekter, og han flytter inn hos moren sin. En uke senere overhører John en opphetet krangel mellom Julia og hennes mann, og han bestemmer seg for å gå tilbake til Mimi.
Det norske landssvikoppgjøret
Samarbeid med okkupantene
Fra sommeren 1940 var det norske samfunn i en særegen situasjon. Tyskerne hadde kontroll over store deler av Europa, og konge og regjering hadde flyktet til Storbritannia. Under disse omstendigheter var det noen som mente at man burde gjøre det beste ut av situasjonen og samarbeide med den tyske okkupasjonsmakten. Samarbeidsviljen gikk helt til topps i det politiske system, hvor Stortingets presidentskap i Riksrådsforhandlingene gikk med på å be Kong Haakon abdisere.
Ren Ziwei
Ren Ziwei (født 3. juni 1997) er en kinesisk kortbaneløper.
Det norske landssvikoppgjøret
Deportasjon av jødene
Det norske rettsoppgjøret etter krigen omfattet kun forbrytelser begått i Norge. Dette medførte for eksempel at frontkjempernes handlinger i andre land ikke ble berørt, mens mange tyskere og andre utlendinger ble dømt og straffet for krigsforbrytelser de begikk i Norge. Rettsoppgjøret avdekket og dokumenterte mange tilfeller der blant annet politifolk deltok i deportasjon av jøder. Jødeforfølgelsene hadde en underordnet rolle i det norske oppgjøret. Medvirkning til jødeforfølgelsene var en del av tiltalegrunnlaget i enkelte rettssaker, blant annet mot Quisling, Hagelin og Riisnæs.
Ren Ziwei
Han representerte Kina under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 6 på 500 meter. Han tok også sølv på stafetten etter å ha gått de innledende rundene.
Det norske landssvikoppgjøret
Deportasjon av jødene
For nordmenn som medvirket til arrestasjon og deportasjon av jødene inngikk dette i grunnlaget for tiltale etter § 86 («bistand til fienden»). Knut Rød var den eneste som ble helt frifunnet. I to saker (Hagelin og Sverre Johansen) var medvirkning til deportasjonen av jødene et skjerpende punkt i straffeutmålingen. I de øvrige sakene ble, ifølge Harpers gjennomgang, NS-medlemskap og tjenestegjøring i Stapo ved straffeutmålingen vektlagt, mens medvirkning til deportasjonen av jødene tones ned eller nevnes ikke.
Ifølge Per Ole Johansen var det mye større lettere at en politimann ble dømt for passivt medlemskap i NS enn for aktiv medvirkning til jødeforfølgelse. Med få unntak var jødeforfølgelse lavt prioritert i rettsoppgjøret ifølge Johansen. Over 200 norske politimenn var involvert i deportasjonene, av disse ble 12 dømte for mindre forhold i forbindelse med jødeforfølgelsene i Norge. Fangevoktere som hadde mishandlet jødiske fanger ble stilt til ansvar, men ikke administratorer skriver Johansen. Per Ole Johansen konkluderer med at politifolkene i stor grad dekket for hverandre og slik unngikk straff. Det var medlemskap i NS som var avgjørende for domfellelse, ikke medvirkning i jødeforfølgelsene. I Dagbladet 10. mai 1947 protesterte Bernhard Goldberg mot at rettsoppgjøret ikke la noe særlig vekt på deportasjonen av jødene: «Er vi jøder allikevel av mindre verdi?»
Ren Ziwei
Han ble olympisk mester i Vinter-OL 2022 i Beijing da han deltok på Kinas lag som vant gull på 2000 m. blandet stafett. Han tok også gull på 1000 meter.
Nowhere Boy
Sammendrag
Johannes forteller Mimi at han ønsker å starte en rock 'n' roll-gruppe. Mimi kjøper en gitar til ham. John samler noen av vennene sine til et band som han kaller The Quarrymen. John møter Paul McCartney rett etter sin første konsert, og Paul har en audition sammen med bandet. Paul blir fast medlem av gruppen, og han og John begynne å skrive låter sammen. The Quarrymen blir snart veldig populære. John møter også Pauls 'venn, George Harrison, som prøve-spiller med bandet, og blir godtatt som gitarist. Julia holder en bursdagsfest for John hjemme hos henne. Etter festen, konfronterer John henne om hvorfor hun ga ham opp, og han begynner å stille spørsmål om faren sin.
John konfronterer også Mimi, som påstår at Julia var utro mot faren hans, og at hun nektet å arbeide med ekteskapet deres. Faren hans ber ham bestemme hvem han ønsker å bo hos, og John velger faren sin som ønsker å flytte sammen med John til New Zealand. Men John blir revet mellom forholdet til faren sin, og sin hengivenhet til moren sin. John flytter for å bo for seg selv en stund. Kort tid senere blir Julia truffet av en bil og dør. Flere år senere, reiser han til Hamburg sammen med sitt nye band, The Beatles, og Mimi ber ham å ringe henne så snart han er fremme i Hamburg.
Det norske landssvikoppgjøret
Rettsgrunnlag
Det juridiske grunnlaget for oppgjøret var dels lover som gjaldt 9. april 1940 og dels «provisoriske anordninger» (midlertidige lover) gitt av eksilregjeringen. I tillegg kom vedtak i Stortinget fra mai 1945 til mai 1950. Straffeloven som gjaldt 9. april forbød bistand til fienden og angrep på statsforfatningen. De provisoriske anordningene gjaldt medlemskap i NS (selv om medlemmet ikke var klar over at dette innebar støtte til fienden), forenklet rettergang (blant annet uten jury i lagmannsretten) og skjerpet straff for noen forbrytelser - blant annet ble det innført dødsstraffer på områder hvor det ikke fantes i eksisterende straffelov herunder dødsstraff etter at krigen var over.
Den norske eksilregjeringen i London gjorde 22. januar 1942 medlemskap i NS straffbart. Anordningen kriminaliserte både innmeldning og opprettholdelse av medlemskap i partiet, og rammet dermed også gamle medlemmer. Dette var første gang uttrykket «landssvik» ble introdusert i norsk rett. Før krigen forekom ikke ordet i straffeloven, der uttrykkene «landsforræderi» og «forræderi» betegnet forbrytelser mot statens selvstendighet og sikkerhet. I en artikkel i 1945 advarte professor Johs Andenæs mot nyordet, som han mente ga uriktige assosiasjoner til en person som er kjøpt og betalt for å forråde sitt land. Andenæs' innvending ble ignorert. Han var mannen som hadde talt de små NS-medlemmenes sak i «professorbrakken» på Grini under krigen.
Resultat
Resultater i de landssviker- og krigsforbrytersaker som ble etterforsket: Av de vel 90,000 som ble etterforsket ble det gjennomført rettssak for 46,000, og av 17,000 som fikk ubetinget fengsel fikk 600 mer enn åtte år. Politiske ledere, frontkjempere, norske fangevoktere som hadde deltatt i mishandling, medlemmer av Hirden, statspolitiet og særdomstolene fikk som regel fengselsstraff. Ledere fikk generelt lengre straff enn personer som hadde hatt underordnete posisjoner. Dommene ble klart mildere etterhvert som krigen kom på avstand. I 1956 slapp den siste av de dømte ut av fengsel.
Til sammen 62,000 ertatningssaker ble behandlet, med krav fremmet ved domstolene om nærmere 300 mill. kr i bøter, inndragninger og erstatninger.
Økonomisk landssvik
Landssvikanordningen la opp til straffeforfølging av personer som hadde utnyttet okkupasjonen til økonomisk gevinst, men økonomisk samkvem med tyskerne var ikke i seg selv straffbart og folkeretten gir en okkupasjonsmakt vid adgang til å kreve varer og tjenester i et okkupert land. Norske myndigheter ønsket fra 9. april at hjulene skulle holdes i gang selv om det til dels var basert på bestillinger fra okkupasjonsmakten. I 1943 var 70 % av Norges utenrikshandel med Tyskland og den omfattende tyske militære virksomheten i Norge skapte stor etterspørsel hjemme. Bare «utilbørlig» økonomisk samkvem med okkupasjonsmakten var straffbart. I 1940 var den vanlige oppfatningen at næringslivet ikke var omfattet at motstandsarbeidet, etter angrepet på Sovjetunionen i 1941 krevde kommunistene at motstanden skulle utvides til å omfatte produksjonslivet. Omkring 3300 ble dømt for økonomisk landssvik, langt færre enn folk hadde ventet og med så milde straffer at det vakte oppsikt: Omkring 800 ble dømt til fengsel med 9 år som det strengeste, og deler av personenes formue ble inndratt. Dommene bar preg av mye skjønn og ble ofte avsagt under dissens. For eksempel gikk et entreprenørfirma som bidro til utbedring av flyplasser mens det fortsatt var kamp våren 1940 gå fri, mens en liten knekkebrødprodusent ble dømt. Uten dom kunne ikke uvanlige store fortjenester på oppdrag for okkupasjonsmakten inndras og en egen lov ble foreslått. Istedet ble det i 1947 utskrevet en engangsskatt blant annet på formuesøkning i løpet av krigen, denne skatten innbragte en fjerdedel av det forventede beløpet.
Mellom 100,000 og 150,000 nordmenn hadde lønnet arbeid hos okkupasjonsmakten. Dette ble ikke regnet som kriminelt, men erstatningsdirektoratet hadde flere saker oppe til vurdering. Personer som hadde betydelig inntekt ved å organisere slikt arbeid eller ved leveranser til tyskerne, kunne bli tiltalt for økonomisk landssvik.
De nazifiserte avisene som kom ut under okkupasjonen ble kritisert offentlig, blant annet ble Aftenposten kritisert av Arbeiderbladet. Anders Lange kritiserte Aftenposten og ville ha den dømt. Morgenposten ble i 1948 dømt til å betale 170000 kroner av sin fortjeneste, og deretter inngikk Aftenposten og en del andre aviser en avtale med myndighetene om frivillig å betale 1,5 millioner kroner.
NS-medlemmer
Rettighetstap betydde normalt tap av borgerlige rettigheter, også stemmeretten, normalt for en periode på ti år. Alle NS-medlemmer ble fratatt rettigheter fra sensommeren 1945 uansett om de var siktet eller ikke, hvilket gjorde at de ikke kunne stemme ved valget samme høst. Dette utgjorde 6,5 % av de stemmeberettigede og 2 % av befolkningen. NS-medlemmer mistet også retten til offentlige stillinger, tillitsverv og militærtjeneste. I løpet av krigen var 55,000 medlemmer av NS, av disse var nærmere 25,000 passive medlemmer. 45,000 ble straffet i henhold til anordning som gjorde medlemskap straffbart, og halvparten av disse ble ikke dømt for noe annet og den vanlige straffen var bot og ti års tap av stemmerett. NS-medlemmene ble holdt kollektivt ansvarlige for tap og skader NS hadde påført enkeltpersoner eller det offentlige.
Passive og ubeskrevne NS-medlemmer slapp med bot. Botens størrelse varierte med inntekt og formue, men en mann med alminnelig arbeiderlønn måtte normalt betale 1000 kroner, ei husmor og en lærling ofte 500 kroner. Dersom medlemskapet var kortvarig eller påtvunget, ble det normalt gitt påtaleunnlatelse, likeså om medlemskapet ikke kunne dokumenteres sikkert.
Frontkjempere
Nordmenn som vervet seg til tjeneste i den tyske hæren, såkalte frontkjempere, ble dømt for å gjort våpentjeneste for fienden. Nesten 5000 frontkjempere ble dømt og etterhvert ble tre-fire år fengsel den vanlige strafferammen.
Dommer
I alt 25 nordmenn ble dømt til døden og ble henrettet, av disse var det 10 fra Rinnanbanden. 12 utlendinger ble også henrettet. Den siste dødsdommen ble fullbyrdet i august 1948, mens de fire siste av opprinnelig 80 livstidsfanger ble benådet i oktober 1957.
Wilhelm Wagner var den eneste tysker som ble tiltalt for forsettlig medvirkning til drap ved deportasjonen av jødene fra Norge. Han ble også tiltalt og dømt for å ha bevirket at noen ble ført i trelldom (§ 225). Wagner ble dømt til døden i 1946. Straffen ble av Høyesterett omgjort til 20 års tvangsarbeid, og han ble benådet og utvist i 1951. Wagner levde resten av livet som fri mann.
Et amnesti i 1948 tillot løslatelse på prøve når halve straffen var sonet. Dette amnestiet omfattet ikke økonomiske landssvikere, torturister og personer dømt til mer enn åtte års fengsel.
I tillegg til dette rettsoppgjøret var det et tildels kraftig, uformelt oppgjør som gikk utover mange som hadde hatt samkvem eller samarbeide med tyskerne.
Andre saker
Karl Marthinsen ble drept i et attentat i februar 1945. Marthinsen var sjef for statspolitiet og hadde trolig hovedansvaret for aksjonen mot de norske jødene. Heinrich Fehlis (sjef for SD i Norge), Terboven, Wilhelm Rediess (SS-sjef i Norge), Henrik Rogstad og Jonas Lie døde alle i mai 1945, før de ble arrestert. Gestapo-mannen Klaus Grossmann tok sitt eget liv i mai 1945. Hellmuth Reinhard var Gestapo-sjef i Norge og unnslapp rettsoppgjør i Norge. Han ble arrestert i Vest-Tyskland i 1964 og av tysk domstol dømt til fem års fengsel for krigsforbrytelser. Sverre Riisnæs ble tiltalt for en rekke forhold, blant annet jødeforfølgelsene under § 86, bistand til fienden. Straffesaken mot Riisnæs ble avbrutt på grunn av hans opptreden. Retten besluttet i stedet å legge ham inn på Reitgjerdet. Riisnæs ble skrevet ut i 1960, og saken mot ham ble aldri formelt avsluttet.
Ragnvald Kranz ble tiltalt for meddvirkning til deportasjon av jødene etter § 86 «bistand til fienden». Straffutmålingen i lagmannsretten la vekt på mishandling av fanger, mens deportasjonen ikke ble nevnt. Saken ble anket til Høyesterett og dommen derifra omtaler ikke jødeaksjonen. Kranz ble dømt til livsvarig fengsel. Den norske NS- og Stapo-mannen Stian Bech jr. ble dømt til livsvarig fengsel og benådet i 1954. Sverre Johan Dürbeck ble dømt til seks års fengsel for sitt virke i Stapo.
Sverre Johansen ble tiltalt for «bistand til fienden» (§ 86) og det ble først lagt ned påstand om dødsstraff. Han ble dømt til livstid og løslatt i 1952. Johan Bjørgan ble dømt til 18 års fengsel etter § 86, han slapp ut i 1952.
Advokat Haakon Høst var bobestyrer for omkring 40 bo tilhørende deporterte jøder. Høst ble dømt til døden for likvidasjonen av motstandsmannen Kaare Shetelig. Høst døde på sykehus før dommen ble fullbyrdet. Hans Eng var lege på Bredtvet og ble i 1948 dømt til syv års tvangsarbeid og ble sluppet ut samme år, idet varetektstiden ble regnet med. Medvirkning til jødeforfølgelsene i Norge inngikk ikke i tiltalen. Grenselosene Håkon Løvestad og Per Pedersen erkjente drapet på ekteparet Feldmann. De ble frikjent for drapene.
Gestapo-mannen Hans Wilhelm Blomberg ble arrestert i Bremen, stilt for britisk krigsrett i Norge og henrettet på Akershus.
Øystein Ravner, Erling Sandberg og Sigurd Halvorsen Johannessen, medlemmer av Terbovens kommissariske regjering, ble frifunnet under dissens.
Rød-saken
Knut Rød i statspolitiet var ansvarlig for aksjonen mot jødene i Oslo og Aker. Rød ble tiltalt for «bistand til fienden» (§ 86) og ulovlig frihetsberøvelse (§ 223). Ved siden av Quisling var Rød den eneste som ble tiltalt etter spesielle bestemmelser i straffeloven, de øvrige ble tiltalt etter § 86 (bistand til fienden). Ved ankebehandlingen var aksjonen mot jødene inkludert under «bistand til fienden». Rød ble frifunnet etter to runder i lagmannsretten, og saken ble ikke anket videre. I saken mot Rød var det ikke tvil om de fakta han var tiltalt for. Frifinnelsen var basert på en samlet vurdering av Røds innsats, fordi han samtidig – som han var i statspolitiet – hjalp motstandsbevegelsen.
Knut Rød gikk tilbake til en stilling i politiet etter å ha gått til sivilsak mot staten. Saken mot Rød fikk bred omtale mens den pågikk. Frifinnelsen er fortsatt omstridt, slik det blant annet kom frem i debatt med Christopher Harper, Georg Fr. Rieber-Mohn, Espen Søbye og Hans Petter Graver etter 2006. Knut Sveri beskrev saken mot Rød som rettsoppgjørets merkeligste.
Hovedpersonene bak landssvikoppgjøret
Terje Wold var justisminister i regjeringen Nygaardsvold. I september 1939 nedsatte han en hemmelig komité med mandat å skulle komme med forslag til utvidede lovgivningsfullmakter for Kongen i krigstid eller når krig truet. Hovedtyngden av komitémedlemmene var jurister, men Einar Gerhardsen var også medlem. I april 1940 fremla Wold for Stortinget et lovforslag basert på komitéens innstilling. I statsministerens fravær refererte han i regjeringskonferanse 12. desember 1944 fem provisoriske anordninger, hvorav landssvikanordningen var én. I juni 1945 var han faglig ansvarlig for et brev fra statsministeren til Stortinget med en katalog over provisoriske anordninger der det påstås at disse anordningene er gjeldende rett. I 1945 ble Terje Wold høyesterettsdommer og i 1958 høyesterettsjustitiarius.
Erik Solem ble utnevnt til høyesterettsdommer i 1938 og fikk i 1945 i oppdrag som konstituert lagmann ved Eidsivating lagmannsretts landssvikavdeling å lede landssvikoppgjøret. Han skrev i 1945 kommentarer til landssvikanordningen og i 1947 Landssvikloven som la føringer for landssvikoppgjøret ved domstolene. Han var formann i Den militære undersøkelseskommisjon av 1946 og straffelovskommisjonen av 1947.
Johannes Andenæs etablerte seg som Norges fremste ekspert på landssvikoppgjøret.
Kritikk av rettsoppgjøret i ettertid
Rettsoppgjøret innebar at Regjering og Storting gjeninnførte av dødsstraff i Norge 70 år etter forrige henrettelse. I juni 1945 ga Stortinget tilslutning mot seks stemmer. Johan Scharffenberg argumenterte mot dette med utgangspunkt i at livet er hellig og at liv bare kan tas i nødverge. Eivind Berggrav fordømte bruk av dødsstraff på kristent grunnlag. Sverre Løberg argumenterte sterkt for å opprettholde dødsstraff. Motstanden mot dødsstraff økte etterhvert som krigen kom på avstand og i september 1947 mente 62 % av velgerne at dødsstraff måtte oppheves og i 1948 stemte 43 stortingsrepresentanter (mot 62) for et forslag om å stanse de gjenstående henrettelsene.
Avisene Nationen og Morgenbladet advarte mot en for hard behandling av «små syndere». Jurister som Johs. Andenæs tilhørte «silkefronten» som var bekymret for rettsstatens prinsipper og for de sosiale konsekvensene av rettsoppgjøret. Arbeiderbladet (ved redaktør Martin Tranmæl), Dagbladet og kommunistenes avis Friheten var tilhengere av en hard linje, den såkalte «isfronten». Arbeiderbevegelsen argumenterte for et hardt oppgjør særlig med krigsprofitørene. Arbeiderbevegelsen og kommunistene var sterkt representert i motstandsbevegelsen og særlig kommunistene hadde mange falne. Den offentlige oppmerksomheten omkring landssvikoppgjøret la seg ganske fort. Organisasjoner som Forbundet for Sosial Oppreisning ble stiftet for å ta seg av NS-medlemmenes interesser og bladet Folk og Land ble et talerør for de dømte. Mange gav også ut sin versjon av saken på «eget forlag». NS-siden hevdet at den hadde jobbet for nasjonale interesser i forhold til tyskerne.
Sentrale aktører i rettsoppgjøret hadde vært i hjemmefrontens ledelse. Erik Solem medvirket til utforming av de provisoriske anordningene og var dommer ved oppgjøret. Paal Berg var høyesterettsjustitiarius, leder av administrasjonsrådet og leder av hjemmefronten. Dommer Ferdinand Schjelderup var med i hjemmefrontens ledelse. Jussprofessor Jon Scheie var kritisk til de sentrale aktørenes habilitet.
Jussprofessor Hans Petter Graver mener det ikke var et overgangsoppgjør som middel til å stabilisere et nytt regime: Det regimet som tok over etter frigjøringen hadde bred legitimitet og oppgjøret var ikke et ledd i bygging av norsk demokrati og rettsstat. Graver mener det først og fremst var et politisk oppgjør ved å straffe politiske motiverte handlinger og diskreditere politikere.
Rettsgrunnlaget
Lovgrunnlaget for rettsoppgjøret var i utvikling gjennom hele krigen, og ble endret av den norske eksilregjeringen i London gjennom midlertidige anordninger.
Kritikken mot oppgjøret gjaldt særlig at nye bestemmelser ble innført av eksilregjeringen i London og disse bestemmelsene ble brukt mot NS-medlemmer. Bestemmelsene ble ikke kunngjort og ble gitt tilbakevirkende kraft, og kritikerne mente at straffeloven i utgangspunktet ikke ga grunnlag for å straffe de som bare hadde vært medlemmer av NS. Johs. Andenæs var ikke enig denne kritikken, men han mente at det «små» landssvikerne ble behandlet for hardt. Han mente at oppgjøret ville forløpt omtrent på samme måte også uten den provisoriske anordningen. Andenæs var kritisk til at NS-medlemmer ble gjort kollektivt erstatningsansvarlige for skader påført av okkupasjonsmakten og mente at passive NS-medlemmer ikke burde straffes. Jussprofessor Hans Petter Graver mener at Andenæs bok Det vanskelige oppgjøret (1979) bidrar til å opprettholde inntrykket av et stort sett korrekt og forsvarlig oppgjør. Jussprofessor Jon Scheie var kritisk til midlertidige endringer i rettergangsreglene, innføring av dødsstraff gjennom provisoriske anordninger og straff for passive NS-medlemmer. Baard Hermann Borge og Lars-Erik Vaale skriver i boken Grunnlovens største prøve (2018) at Grunnlovens regler ble tøyd under oppgjøret og de springende punktene ble løst i påtalemaktens favør. Borge og Vaale mener at dette store konsekvenser for rettssikkerheten for «tyskertøser», NS-medlemmer, tyske soldater i Norge og tyske innvandrere.
Personer anklaget for landssvik argumenterte med at Norge måtte regnes som tysk territorium etter å ha kapitulert i 1940. Det har også vært en opphetet debatt om avtalen gjaldt total kapitulasjon eller bare av styrkene som var igjen på norsk jord. Samtidig hadde Norges statsoverhode og demokratisk valgte regjering unnsluppet invasjonen og fortsatte sitt virke i eksil.
Elverumsfullmakten ga Regjeringen anledning til å opptre på Stortingets vegne mens Norge var okkupert. Forslaget til fullmakt ble lagt frem for stortinget, men ikke votert over. Et annet spørsmål er om Stortinget hadde konstitusjonell anledning til å gi fra seg en slik fullmakt.
Rettsoppgjøret var en stor belastning for rettssystemet som måtte utbygges kraftig, de første ukene ble om lag 18,000 personer arrestert og samlet i et et stort antall leirer hvor soningsvilkårene til å begynne med var ganske harde med innslag av uoffisiell avstraffelse av antatte landssvikere. Et stort antall ble internert uten arrestordre. Stortinget vedtok regler for forenklet saksbehandling for å få sakene raskere unna.
«Tyskertøser»
Til april 1946 ble mellom 3,000 og 5,000 kvinner, såkalte tyskertøser, internert i egne leirer uten lov og dom. Ifølge Olsen er tallet usikkert, men han mener at 3000–5000 er lavt anslag. I mai 1945 anholdt politiet i Oslo om lag 1000 tyskerjenter, de fleste ble sluppet fri etter noen dager. Kvinner som hadde hatt romantisk omgang med tyskere ble oppsagt fra sine stillinger. En del tyskerjenter ble utsatt for skamklipping og lignende behandling av allmuen, når slike overgrep ble anmeldt til politiet ble saken henlagt. Offisielt ble dette gjort for å beskytte kvinnene mot reaksjoner fra befolkningen for deres kontakt med tyske soldater og offiserer under krigen. En annen offisiell begrunnelse var behovet for å unngå spredning av kjønnssykdommer. Det antas at mellom 40,000 og 50,000 norske kvinner hadde omgang med tyskerne. Den tidligere tyske Fangeleir Fiskevollen på Ljan ble brukt midlertidig fra juni 1945 til internering av kvinner. Interneringsleiren på Hovedøya var i drift fra oktober 1945 til april 1946. Gjennomsnittlig varte interneringen i to måneder, men det var store individuelle forskjeller, fra et par-tre dager og opp til litt over seks måneder. På Hovedøya ble i alt 1100 kvinner internert. En tredel av de 1 100 innsatte på Hovedøya var smittet med syfilis eller gonoré. Minst fem av de internerte kvinnene ble tvangsterilisert. I tillegg var det en større leir med 450 internerte på Hovelåsen utenfor Kongsvinger. Andre leire var blant annet på Tennebekk ved Bergen, Selbu ved Trondheim, Klekken ved Hønefoss og Skadberg ved Stavanger, som alle avga internerte til Hovedøya da leirene ble lagt ned.
Kostnader
De samlede kostnader ved landssvikoppgjøret var inntil 1. juli 1951 anslått til nærmere 150 millioner kr.
Kongelig resolusjon om fullbyrdelse av dødsstraff
av 27. juli 1945
Regler om fullbyrdelse av dødsstraff som idømmes i borgerlige saker
Lantdagsordningen 1906
Ved lantdagsordningen 1906 ble Finlands parlament Riksdagen endret fra en stenderforsamling til et enkammersystem. Samtidig ble det innført alminnelig stemmerett, og de finske kvinnene ble dermed blant de første i verden til å få stemmerett i nasjonale valg. Ved valget i 1907 ble 19 kvinner og 181 menn valgt inn i Riksdagen.
Bartosz Konopko
Bartosz Konopko (født 6. juni 1988) er en polsk kortbaneløper.
Han representerte Polen under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i kvartfinalen på 500 meter.