cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tyvbiller og borebiller
Arter som skader treverk
Mit er et navn på biller av familien tyvbiller og borebiller (Anobiidae) som gjør skade på treverk. Dette navnet brukes særlig på Vestlandet, noen steder kaller man dem også for mott, et navn som også blir brukt på sommerfugler av familien Pyralidae. Den arten som oftest gjør skade, er stripet borebille (Anobium punctatum). Billene kan gjøre alvorlig skade, særlig på eldre hus og møbler. "Markhull" i treverk og møbler er som oftest forårsaket av disse billene. Andre norske navn er «dødningeur», «veggesmeder» og «tremark».
Stripet borebille (Anobium punctatum) er den viktigste skadegjøreren på bygningstømmer og møbler i Norge. Den etterlater seg ca. 2 mm store flyvehull når billene kryper ut. Hus som blir angrepet bør gasses, mindre gjenstander kan man fryse.
Dødningeur (Xestobium rufovillosum) kan også gjøre betydelig skade, men er trolig mindre vanlig enn den stripete borebillen. Navnet dødningeur er blitt brukt om flere arter.
Naustmott (Grynobius planus) er en litt større art som er meget var for kalde vintre og derfor bare finnes på de aller vintermildeste områdene, nær havet, i Norge. Den borer vanligvis i død ved av løvtrær, men kan også av og til gjøre betydelig skade på naust og andre bygninger som står ved sjøen. Angrep av naustmott kan skilles på de av stripet borebille på at flyvehullene er noe større.
Systematisk inndeling / norske arter
Tyvbiller (Ptininae) ble tidligere regnet som en egen familie.
Japan under Paralympiske vinterleker 2018
Japan deltok under Paralympiske vinterleker 2018 fra 9. til og med 18. mars i Pyeongchang i Sør-Korea.
Nick Faldo
Nicholas Alexander Faldo (født 18. juli 1957) er en engelsk profesjonell golfspiller. Han regnes som en av Europas mest suksessrike golfspillere. Faldo ble profesjonell i 1976.
Han har vunnet seks major-turneringer: The Open Championship i 1987, 1990 og 1992, og The Masters i 1989, 1990 og 1996.
Han har toppen verdensrankingen i tilsammen 97 uker, over fire perioder mellom 1990 og 1994.
I 1977 ble han den yngste spilleren noensinne til å delta i Ryder Cup. Faldo har deltatt elleve ganger, noe som er rekord blant de europeiske spillerne. Han har spilt inn 25 poeng, fordelt på 23 seire, 19 tap og 4 delinger. Han har rekorden blant de europeiske spillerne for flest spilte enkeltmatcher (46).
Faldo ble kåret til årets spiller på PGA-touren i 1990 og på Europatouren i 1989, 1990 og 1992. Han gikk til topps på Europatourens pengeliste (Order of Merit) i 1983 og 1992. Han har vunnet 30 turneringer på Europatouren. Totalt har han vunnet 7 783 939 euro gjennom karrieren på Europatouren (pr. juni 2004), noe som er 13. best gjennom tidene.
Faldo ble gjort til medlem av Order of the British Empire i 1998. I 2009 ble han utnevnt til Knight Bachelor og derved adlet. Han har dermed også rett til å føre tiltaleformen Sir foran sitt navn.
Donizete Oliveira
Donizete Francisco de Oliveira (født 21. februar 1968) er en brasiliansk tidligere fotballspiller.
Etter Brasils skuffende innsats i VM-sluttspillet i 1990, var han en av de ni debutantene i den nyansatte treneren Paulo Roberto Falcãos første lagoppstilling til vennskapskamp mot i september 1990. Donizete, som da spilte for, holdt seg inne i varmen på landslaget det påfølgende halvåret. Vennskapskampen mot i mars 1991 ble den siste landskamp han spilte under Falcãos ledelse. Donizete ble aldri innkalt til landslaget av Falcão igjen.
Ni år senere gjorde den daværende -spilleren en kort gjeninntreden på landslaget da han i oktober 2000 startet for Brasil i en seksmålsseier over.
Made (film fra 2001)
Made er en komedie fra 2001 skrevet og regissert av Jon Favreau. Medvirkende er Favreau, Vince Vaughn, Peter Falk og Sean Combs.
Handling
Bobby er nær venn en lokal mafia-sjef Max, men Bobby forsøker å arbeide mest mulig ærlig på forskjellige bygge-prosjekter. Han slåss også som amatør-bokser, men har bare fem seire, fem tap, samt en uavgjort slåsskamp. Bobby sliter også med å støtte sin kjæresten Jessica, en stripper, og hennes unge datter Chloe, og Bobby bestemmer seg for å gjennomføre en mafia-jobb for Max. Bobby tar også med seg en annen venn, Ricky.
Bobby og Ricky reiser snart til New York som Max sine representanter for å drive hvitvasking med Max sin partner Ruiz på Østkysten av USA. De møter Jimmy, deres nye sjåfør. Ricky blir mistenksom overfor Ruiz, og insisterer på at de tar med skytevåpen til det planlagte møtet. Men Bobby nekter dette. På selve dagen for møtet har Ricky forsvunnet, men Jimmy insisterer på at Bobby burde fortsette avtalen på egen hånd.
Caroline Steen
Caroline Wilhelmine Christiane Margrethe Steen (født 19. desember 1854 i København, død 22. september 1935 i Sorø ) var en dansk-norsk lege som i Norge ble kjent for sitt samarbeid med husholdningslærer og kokebokforfatter Henriette Schønberg Erken.
Bakgrunn
Caroline Steen var datter av matematikkprofessor ved Københavns Universitet dr. phil. Adolph Steen (1816–1886) og Anna Arctander (1830–1897). Begge foreldrene var danskfødte, men til dels av norsk avstamning.
Caroline Steen gjennomførte sin skolegang i fødelandet Danmark, og flyttet 32 år gammel til Norge. Der tok hun i 1889 examen artium som privatist fra Arnebergs kursus. Året etter tok hun anneneksamen.
Legekarriere
Hun var i perioden 1892–1894 assistent ved Universitetets kjemiske laboratorium i Kristiania, før hun i 1895 tok eksamen i fysiologi og hygiene ved Olaf Bergs Lærerindeseminar. Høstsemesteret 1896 tok hun, som åttende kvinne i Norge, medisinsk embetseksamen.
Etter fullført utdannelse etablerte hun seg som praktiserende lege i Kristiania hvor hun arbeidet inntil hun i 1907 flyttet til Danmark. Parallelt ledet hun undervisningen i ernæringsfysiologi og næringskjemi ved Christiane Bonnevies skolekjøkken.
I 1907 ble hun ansatt som dosent i ernæringsfysiologi ved Ankerhus Husholdningsseminarium ved Sorø. I 1909 søkte hun om retten til å drive praksis i Danmark, noe som ble avslått. Samme år ble hun ansatt ved Statens Lærerhøjskoles kjøkkenafdeling som lærer i fysiologi. Parallelt var hun tilknyttet et forskoleseminar ved Sorø. i 1918 trakk hun seg fra sin stilling på grunn av sykdom og høy alder.
Forfatter
I 1895 utga hun sammen med den kjente norske husholdningslærer og kokebokforfatter Henriette Schønberg Erken Kogebog for skole og hjem. Boken vektla ernæring (næringsinnhold), og ble av enkelte kritikere oppfattet som for teoretisk. Hun bidre til og med 13. utgave av denne boken. Hun sto også for teori-bidrag i Schønberg Erkens bok Kogebog for sparsommelige husmødre i by og bygd  (1905). Steen utga flere fagbøker, og var en produktiv bidragsyter i ulike fagtidsskrifter i hele Norden.
Caroline Steen forble ugift.
Hattfjelldal kirke
Hattfjelldal kirke er en langkirke fra 1868 i Hattfjelldal kommune i Nordland fylke.
Byggverket er i tømmer og har 350 plasser.
Den har antakelig den første kirkeklokke av stål som er lagd i Norge (1869).
Emil Røyrvik
Emil André Røyrvik (født 21. juni 1972) er professor ved Institutt for sosiologi og statsvitenskap, NTNU. Han er utdannet sosialantropolog og har bakgrunn som seniorforsker i SINTEF. Han har alltid vært tverrfaglig orientert, fra filosofi og humaniora til samfunnsfagene, med sterk interesse for teknologi. Han har vært gjesteforsker ved en rekke utenlandske universiteter, blant annet University of Technology Sydney (UTS), City University of New York (CUNY) og University of California, Irvine (UCI). Røyrvik vant i 2012 SINTEFs pris for fremragende forskning.
Forskning
Røyrvik arbeider særlig med etnografi og tema knyttet til kultur, kapitalisme som samfunnsform, politisk økonomi, teknologi, organisasjon og ledelse. Han har publisert en rekke vitenskapelige og populærvitenskapelige bøker og artikler nasjonalt og internasjonalt, og er en aktiv samfunnsdebattant. Noen av hans publikasjoner inkluderer antologiene ''Trangen til å telle. Objektivering, måling og standardisering som samfunnspraksis (med Tord Larsen, 2017), og Det skapende mennesket. Antropologiske dialoger om tegn, ting og tolkning (med Harald Aspen and Malin Noem Ravn, 2015), og monografien The Allure of Capitalism: An Ethnography of Management and the Global Economy in Crisis'' (publisert av Berghahn Books, 2011).
Han startet sin forskningskarriere med en publikasjon (med Torgeir Dingsøyr) om kunstig intelligens i 1998, med tittelen «Virkelig kunstig liv: Et kort sveip langs grensene for det fødte og det skapte» i filosofitidsskriftet Parabel om mulighetene og begrensningene knyttet til realiseringen av kunstig intelligens via utvikling av kunstig liv. Samme år publiserte han hovedfagsoppgaven i sosialantropologi, basert på feltarbeid blant Rom-folk i Bulgaria, med fokus på etniske stereotypier, klassifikasjon og makt. Han skrev i 2021 (sammen med antropologen og konen Marianne Blom Brodersen) om den Europeiske unionens arbeid med den sosiale «konstruksjonen» og «standardiseringen» av kategorien «Romani» og noen konsekvenser for gitanos i Spania. Han arbeidet i mange år som forsker og seniorforsker ved SINTEF der han fokuserte på temaer knyttet til «kunnskapsøkonomien» og «kunnskapssamfunnet», herunder tema som ledelse i kunnskapsøkonomien, narrativ kunnskap, og utviklet her mange begreper, metoder og modeller knyttet til samskaping, samarbeid og språk i forskningsprosessen (spesielt etnografi).
Utdanning og undervisning
Røyrvik er utdannet sosialantropolog ved NTNU, med blant annet psykologi, pedagogikk, film og media i fagkretsen. Han har doktorgrad i sosialantropologi, med en etnografisk studie av Norsk Hydro, bedrifter og bedriftsledelse innen norsk kontekst og i en global, kapitalistisk verden. Studien ble publisert i 2008 og omhandlet krisen i den globale økonomien. Studiens hovedemne er funnet av hvordan en dyptpløyende dreining i kapitalismen fra et produksjons- og velferdsorientert regime mot et finansielt, «parasittisk» og ulikhetsskapende regime kan spores i en dreining av ledelsesinstitusjonen og ledelsespraksis fra industriell til finansiell ledelse. Ved NTNU underviser han i emner som institusjon og samfunn, teori, etnografi, organisasjon og ledelse.
Vinter-OL 1952
Vinter-OL 1952, offisielt kjent som de sjette olympiske vinterleker, ble arrangert 14.–25. februar 1952 i Oslo i Norge. Oslo fikk retten til å arrangere lekene i 1952 etter konkurranse med italienske Cortina d’Ampezzo og Lake Placid i USA. Samtlige øvelser ble avholdt i Oslo og omegn med unntak av alpint, som ble avholdt på Norefjell i Buskerud (nå i Viken fylke). I tillegg ble det arrangert ishockey-kamper i Drammen, Sandvika og Lillestrøm. Et nytt hotell ble bygget for å huse presse og offisielle personer i tillegg til tre hybelhus som huset deltagerne – den første moderne OL-landsby. Kostnadene ved arrangementet ble båret av Oslo kommune i bytte mot inntektene lekene genererte.
Totalt 694 utøvere fra 30 land deltok i lekene, fordelt på 22 øvelser i 6 idretter. Japan og Tyskland var tilbake i vinterolympisk sammenheng etter å ha vært utestengt fra lekene i St. Moritz i 1948 som følge av andre verdenskrig. Det var imidlertid betydelig diskusjon i Norge om hvorvidt man skulle invitere tyskerne i forkant av lekene. For Tyskland konkurrerte bare vesttyske deltagere, ettersom Øst-Tyskland nektet å delta under samme flagg. Portugal og New Zealand debuterte i vinter-OL, og for første gang fikk kvinner delta i langrenn.
Det ble for første gang arrangert fakkelstafett i forkant av vinterlekene; ilden ble tent i Morgedal til minne om skipionéren Sondre Norheim. Under avslutningsseremonien ble det introdusert et flagg som ble gitt videre fra en arrangørby til den neste. Dette flagget, som ble kjent som «Oslo-flagget», har vært utstilt i arrangørbyen under samtlige vinterleker siden.
Valg av vertsby
Norge viste tidlig interesse for å arrangere et vinter-OL på hjemmebane, men i startfasen var det særlig enkeltpersoner som Rolf Hofmo og Thomas Fearnley som var aktive forkjempere. Det nyopprettede Landsforbundet for idrett diskuterte allerede i 1918 å påta seg sommer-OL i 1924, under forutsetning av at det skulle være en «vinterolympiade» i forkant. Dette ble ikke noe av, men de første vinterlekene gikk av stabelen i Chamonix i 1924.
Noen år senere snudde Norges Skiforbund i OL-spørsmålet med støtte fra Sverige og Finland, som sammen anså seg som «forvaltere av skiidrettens egentlige verdier». Da Vinter-OL ble lansert med de første lekene i 1924, ble motstanden mindre, og under skitinget på Lillehammer i 1927 snudde Norges Skiforbund i saken.
Oslo fremmet søknad om å arrangere vinter-OL i 1936 uten å lykkes. Disse lekene ble i stedet arrangert i Garmisch-Partenkirchen i Tyskland. Tyskland arrangerte også sommerlekene i Berlin i 1936, og den gang ble sommer- og vinterlekene arrangert av samme land samme år. Etter lekene i 1936 besluttet den internasjonale olympiske komité (IOK) å tildele vinter- og sommer-OL til forskjellige land. Muligheten åpnet seg igjen da Norge sa seg villig til å overta arrangementet fra Sapporo i 1940 dersom Japan ikke kunne grunnet krigen med Kina. Oslo søkte også IOK om å arrangere lekene i 1944, men under krigen ble lekene lagt på is. London avholdt i 1948 de første sommerlekene etter krigen og anbefalte Oslo som arrangør for vinterlekene, men Oslo bystyre sa nei. Vinterlekene i 1948 gikk i stedet i St. Moritz i Sveits.
Organisering
En egen komité ble oppnevnt for å organisere vinter-OL. Denne bestod av fire norske idrettsledere og fire representanter fra Oslo kommune, inkludert ordfører Brynjulf Bull. Komiteen var på plass i desember 1947. Oslo kommune finansierte lekene i sin helhet mot at man fikk beholde alle inntektene lekene genererte.
For å innkvartere utøverne og trenerne under lekene ble det bygget 1 200 sengeplasser på Sogn (600), Ullevål (400) og Ila (200); disse skulle siden gjøre tjeneste som henholdsvis studentboliger, sykehus og eldreboliger. Disse boligene ble forløpere til deltagerlandsbyen under senere OL. Oslo kommune betalte også for et nytt hotell, Viking, som ble brukt av IOKs delegater og andre rangspersoner, og det var også kommunikasjonssentret under lekene. Siden hotellkapasiteten i byen i stor grad gikk med til å innkvartere de mer prominente gjestene, var det nødvendig at andre tilreisende fikk husrom hos private. For å få til dette tillot Prisdirektoratet en økning i husleieprisene på 25 %, mens organisasjonskomiteen fremforhandlet en importkvote på 55 000 m lakenstoff – en mangelvare på den tiden. Alle som tilbød overnatting under lekene, fikk kjøpe 5,5 m stoff per seng. En hadde også loddtrekning om forkjøpsrett på billetter under lekene. Rundt 6 000 ble innkvartert i private hjem under arrangementet.
Diskusjon omkring tysk og japansk deltagelse
I kjølvannet av den tyske okkupasjonen av Norge under annen verdenskrig tok antityske holdninger til å påvirke forberedelsene til lekene i 1952. Det ble diskutert hvorvidt Tyskland skulle få lov til å delta i lekene. Den storpolitiske debatten var ledet av den norske idretten, som ønsket å utelukke tyskerne. I 1950 stemte både idrettsstyret og idrettstinget mot tysk deltagelse, og de ble støttet av organisasjonskomiteen i Oslo. Da Tysklands olympiske komité søkte om å bli anerkjent av IOK, ble det stilt spørsmål ved hvorvidt en eventuell tysk deltagelse ville føre til politisk boikott av de kommende lekene. Så snart IOK anerkjente den tyske olympiske komité, ble Vest-Tyskland formelt invitert til å delta i lekene. Dette var imidlertid under forståelse om at Vest-Tyskland skulle akseptere et eventuelt norsk nei til deltagelse i lekene. Øst-Tyskland ble invitert til å delta sammen med Vest-Tyskland som et samlet lag, men takket nei.
Til å begynne med var Norge motvillig til å ønske velkommen tyske deltagere og andre som ble ansett som nazisympatisører. For eksempel fikk ikke den norske skøyteløperen Finn Hodt lov til å delta i lekene fordi han hadde samarbeidet med nazistene under krigen. Til sist valgte Norge, til tross for bekymringene, å tillate tyske og japanske utøvere å konkurrere. Publikum jublet da den tyske troppen marsjerte inn, noe som ble sett som en gjenoppretting av idrettsforholdet mellom Norge og Tyskland. Sovjetunionen sendte ingen utøvere til Oslo, til tross for at landets olympiske komité var anerkjent av IOK. De hadde intensjoner om å sende et lag til ishockeyturneringen, men søkte for sent om å få bli med i det internasjonale ishockeyforbundet.
Anlegg
De nye anleggene til lekene ble tegnet av Frode Rinnan. Han la vekt på en enkel og funksjonalistisk stil; funksjonen definerte utformingen.
Med en kapasitet på 29 000 tilskuere ble Bislett stadion knutepunktet for lekene. Bislett avholdt konkurransene i hurtigløp på skøyter og kunstløp. Stadionet var stort nok til å romme en 30 ganger 60 m kunstløpbane i tillegg til den 400 m lange skøytebanen. Ettersom Bislett er et utendørs stadion, hadde komiteen valgt Tryvann stadion og Hamar stadion som alternative arenaer for skøyteløp i tilfelle dårlig vær. Vikingskipet på Hamar ble siden arena for hurtigløp på skøyter under OL på Lillehammer i 1994.
Lekene i Oslo ble de første der ishockeyturneringen ble arrangert på kunstig is. Et nytt stadion øst i Oslo, Jordal Amfi, huset ishockeyturneringen. Jordal Amfi hadde en kapasitet på 10 000 tilskuere på tribuner som reiser seg bratt fra banen. 23 av kampene ble avholdt på Jordal Amfi, mens de øvrige kampene gikk på Kadettangen, Dælenenga idrettspark, Lillestrøm stadion og Marienlyst stadion.
Langrenn og skihopping ble avviklet i Holmenkollanlegget, rundt 8 km fra sentrum av Oslo. Det høye forventede antallet tilskuere førte til bekymring omkring trafikkavviklingen. Derfor ble en ny vei anlagt og den eksisterende utvidet. Holmenkollbakken var fra 1892 og måtte utbedres for å holde internasjonal standard. Det opprinnelige ovarennet i tre ble erstattet med et tårn i betong. Det nye ovarennet var 87 m langt. Nye tribuner ble reist for å huse 13 000 tilskuere, og et nytt område ble laget i bunnen av bakken for å romme inntil 130 000 tilskuere.
Åsene og terrenget rundt bakken møtte kravene som stiltes til eliterenn i langrenn. En oppslagstavle ble reist for at tilskuerne skulle kunne holde oversikt over utviklingen i rennet. Start og målgang for langrenn og kombinert var ved foten av Holmenkollbakken, slik at tribuneanlegget i skibakken måtte rigges ned under rennene. Tilskuerne hadde her bare et lite område der de kunne følge rennet, men hadde også lov til å heie langs løypen ellers.
Alpinøvelsene ble delt mellom Norefjell og Rødkleiva. Slalåmbakken var i Rødkleiva, i samme ås som Holmenkollbakken og Frognerseteren. Løypen hadde en høydeforskjell på 200 m og var 480 m lang. Et skitrekk ble bygget for å ta løperne til toppen av bakken. Utfor og storslalåm – sistnevnte debuterte på OL-programmet i 1952 – ble avholdt på Norefjell, som ligger 113 km fra Oslo og var den eneste arenaen som lå utenfor hovedstaden. Området måtte utbedres for å kunne huse en olympisk konkurranse. En bro over Krøderen ble bygget for å avhjelpe trafikkavviklingen. Et nytt hotell, to skiheiser og en ny vei ble også bygget.
Det var ingen permanent bobsleighbane i Norge på denne tiden. Arrangøren laget i stedet en midlertidig bane av snø og is. Det blir ofte feilaktig antatt at denne ble anlagt på Korketrekkeren. Den ble imidlertid anlagt fra Frognerseteren og var 1508 m lang med 13 svinger. Banen ble først bygget og testet i 1951 og deretter gjenoppbygget til lekene året etter. En brukte bil for å frakte sledene fra bunnen til toppen av bakken.
Åpningsseremoni
Åpningsseremonien ble avholdt på Bislett stadion 15. februar 1952. Kong Georg VI av Storbritannia hadde dødd 6. februar, åtte dager før lekene startet. Som følge av dette ble deltagernasjonenes flagg flagget på halv stang, og prinsesse Ragnhild stod for åpningen av lekene istedenfor sin farfar, kong Haakon VII, som sammen med kronprins Olav var i London for å delta i begravelsen. Dette var første gang i OLs historie en kvinne erklærte lekene for åpnet. Deltagerparaden ble avholdt i henhold til tradisjonen med Hellas først, deretter de øvrige nasjonene i alfabetisk rekkefølge, med arrangørnasjonen Norge sist. Det britiske, australske, kanadiske og nyzealandske laget gikk samtlige med sørgebånd til minne om sin avdøde monark. Etter paraden ble den olympiske ild tent. Den første vinterolympiske fakkelstaffett ble innledet 13. februar i skipionéren Sondre Norheim|Sondre Norheim (alpinist)|Sondre Norheims barndomshjem i Morgedal. Fakkelstafetten varte i to dager, og hele foregikk på ski. Under åpningsseremonien mottok Eigil Nansen, som gikk den avsluttende etappen, fakkelen og gikk på ski frem til en trapp hvor han spente av seg skiene før han gikk opp og tente OL-ilden. OL-eden ble avlagt av Torbjørn Falkanger.
Bobsleigh- og alpinkonkurransene begynte dagen før åpningsseremonien. Deltagerne i disse øvelsene hadde ikke anledning til å delta under seremonien i Oslo, og det ble derfor arrangert enkle åpningsseremonier på Frognerseteren, hvor bobsleighøvelsene ble avholdt, samt på Norefjell, der alpinøvelsene fant sted.
Bobsleigh
Etter å ha vært borte fra OL i 16 år hadde Tyskland stor suksess i comebacket ved å vinne begge bobsleigh-øvelsene (tomanns- og firemannslag). Medaljevinnerne ble de samme i begge øvelser, med tyskerne først og USA og Sveits på henholdsvis sølv- og bronseplass. Fritz Feierabend fra Sveits deltok i begge konkurranser. De to bronsemedaljene ble den tredje og fjerde medaljen i hans olympiske karriere, som strakk seg over 16 år og tre OL. Det var ingen vektbegrensninger på bobsleighutøverne, og gjennomsnittsvekten til det tyske firemannslaget var 117 kilo, mer enn OL-vinneren i tungvektsboksing i sommer-OL samme år. Den store fordelen ved å ha overvektige utøvere på laget fikk det internasjonale forbundet for bobsleigh og skeleton, FIBT, til å innføre en vektgrense i senere OL.
Hurtigløp på skøyter
Alle øvelsene i hurtigløp på skøyter ble avholdt på Bislett stadion. Amerikanske Ken Henry og Don McDermott tok henholdsvis gull og sølv på 500-meter, mens norske Hjalmar «Hjallis» Andersen vant 1500-, 5000- og 10 000-meter til stor jubel fra hjemmepublikummet. Seiersmarginene hans var de største i OL-historien. Kees Broekman ble nummer to bak Andersen på 5000- og 10 000-meter og tok med det Nederlands første skøytemedaljer i OL-sammenheng. Fraværende under lekene var tidligere verdensmester Kornél Pajor. Ungarskfødte Pajor hadde vunnet begge langdistanseløpene i VM i Oslo i 1949 og hadde siden hoppet av til Sverige, men fikk ikke svensk statsborgerskap i tide til å rekke lekene.
Alpint
Det var tre alpinøvelser på programmet i 1952: slalåm, storslalåm og utfor. Både menn og kvinner konkurrerte i alle tre øvelsene, som ble avholdt på Norefjell og i Rødkleiva. Storslalåm debuterte på OL-programmet under dette OL. Østerrikske kjørere dominerte øvelsene og vant til sammen 7 av 18 mulige medaljer, heriblant Othmar Schneiders gull i slalåm og sølv i utfor. Norges Stein Eriksen vant gull i storslalåm og sølv i slalåm. Den greske slalåmkjøreren Antoin Miliordos falt 18 ganger på vei ned og krysset målstreken baklengs. Amerikanske Andrea Mead Lawrence var den eneste med to gull; hun vant både slalåm og storslalåm. Lawrence ble med det den første amerikaner til å vinne to gullmedaljer i alpint.
Langrenn
Alle langrennsøvelsene ble avholdt like ved Holmenkollbakken. Likesom i 1948 var det tre øvelser for menn: 18-kilometer, femmil og stafett. Nytt på programmet var kvinnenes ti-kilometer. Alle langrennsmedaljene ble vunnet av nordiske land, og finske utøvere vant åtte av tolv mulige. Lydia Wideman fra Finland ble den første kvinnelige OL-vinner i langrenn; lagvenninnene Mirja Hietamies og Siiri Rantanen vant henholdsvis sølv og bronse. Veikko Hakulinen vant femmilen og startet dermed en OL-karriere som skulle ende med til sammen syv medaljer, hvorav tre i gull. Under femmilen skal over 100 000 tilskuere ha vært til stede rundt løypene. Hallgeir Brenden vant 18-kilometeren og deltok på det norske laget som tok sølv på stafetten. Brenden skulle senere vinne 15-kilometeren under lekene i 1956 og ta et nytt sølv på stafetten i 1960.
Kombinert
Kombinertrennet ble avholdt i Holmenkollanlegget, og for første gang ble skihoppingen avholdt før langrennet. Utøverne gjennomførte til sammen tre hopp før de gikk 18 kilometer langrenn dagen etter. De to beste hoppene sammen med langrennstiden ble regnet sammen til en totalskår som avgjorde vinneren. Nordmennene Simon Slåttvik og Sverre Stenersen tok henholdsvis gull og bronse. Heikki Hasu fra Finland hindret norsk dobbeltseier ved å ta sølvet.
Skihopping
Totalt 104 102 betalende tilskuere fulgte hopprennet i Holmenkollbakken, men tilskuerantallet er estimert til å ha vært så høyt som 120 000. I 1952 var det bare én øvelse, herrenes normalbakkerenn, som ble avholdt 24. februar. Kong Haakon, prinsesse Ragnhild og prins Harald var til stede. Arnfinn Bergmann og Torbjørn Falkanger tok gull og sølv, mens svenske Karl Holmström tok bronse. Norske hoppere tok samtlige gullmedaljer i vinter-OL mellom 1924 og 1952.
Kunstløp
Det ble avholdt tre konkurranser i kunstløp: herrenes løp, kvinnenes løp og parløp. Øvelsene ble arrangert på Bislett, på en egen bane innenfor skøyteløpsbanen. Samarbeid dommerne imellom for å påvirke resultatene var en økende trend i årene frem mot Oslo-lekene, og i 1948 og 1949 hadde det internasjonale skøyteforbundet utestengt fem dommere for forsøk på manipulasjon av resultater.
Ishockey
Flertallet av ishockeykampene ble avviklet på Jordal Amfi, som ble bygget til lekene. Ni lag deltok i turneringen, som nok en gang ble vunnet av Canada. Canada vant med ett unntak samtlige ishockeyturneringer i OL frem til Sovjetunionen i 1956 brøt det kanadiske hegemoniet. Canada ble representert av amatørlaget Edmonton Mercurys, sponset av bilforhandleren Mercury. Turneringen foregikk som en round robin-turnering. Canada og USA spilte uavgjort i den siste kampen og sikret seg med det henholdsvis gull og sølv. Dagbladet kritiserte resultatet og omtalte kampen som rigget på forhånd. Sverige og Tsjekkoslovakia delte tredjeplassen og måtte ut i en ekstra kamp om bronsen, som Sverige gikk seirende ut av. Tsjekkoslovakene trodde de hadde vunnet på innbyrdes oppgjør etter å ha slått svenskene dagen før og kalte omkampen «et komplott fra de kapitalistiske landene». De nordamerikanske lagene ble kritisert for røft spill; selv om kroppstaklinger var lov, ble det lite brukt av de europeiske lagene, og motstandere så vel som tilskuere så ikke med blide øyne på denne spillestilen. Totalt var det 124 000 besøkende på ishockeykampene under lekene.
Bandy
IOK drev lobbyvirksomhet overfor arrangørkomiteen om å ha skiskyting eller curling som demonstrasjonssport under lekene. Komiteen valgte isteden bandy, som tidligere aldri hadde stått på OL-programmet. Ettersom det var en demonstrasjonssport, ble det ikke utdelt medaljer. Kun tre land deltok: Norge, Sverige og Finland. Hvert av lagene vant én kamp og tapte én; Sverige vant turneringen på antall skårede mål, med Norge på andre og Finland på tredje. To av kampene ble spilt på Dæhlenenga stadion og én på Bislett stadion.
Avslutningsseremoni
I 1952 var avslutningsseremonien et eget punkt på programmet; dette i motsetning til tidligere vinterleker, hvor avslutningsseremonien hadde blitt avholdt like etter den siste øvelsen. Seremonien foregikk på Bislett stadion om kvelden mandag 25. februar. Flaggbærerne entret stadion i samme rekkefølge som på åpningsseremonien. Denne kvelden ble det også arrangert fire medaljeseremonier for kvinnenes langrenn, herrenes langrennsstafett og ishockeyturneringen.
Siden 1920 hadde det såkalte Antwerpen-flagget blitt overrakt fra én arrangørby til den neste for sommerlekenes vedkommende. Oslo by ga et olympisk flagg for å etablere samme tradisjon for vinterlekene. Oslos ordfører, Brynjulf Bull, overrakte flagget til IOK-president Sigfrid Edström, som erklærte at flagget ville bli overrakt fra arrangør til arrangør for fremtidige vinterleker. Flagget, som siden er blitt kalt «Oslo-flagget», blir i dag fraktet til arrangørbyene og vist frem i en utstillingsmonter, mens en kopi av flagget blir benyttet under avslutningsseremoniene.
Etter flaggseremonien ble det avholdt et eget skøyteløp og en kunstløpoppvisning, før 40 bunadskledde barn danset isdans. Seremonien ble avsluttet ved at lysene ble slukket for et tjue minutters fyrverkeri.
Ettermæle
«Vinterleksmarsjen 1952» ble skrevet av Kjell Rian. Den ble spilt inn av Musica Populærorkester Dir.: Egil Monn-Iversen (19 mann) i Oslo 10. august 1951. Utgitt på 78-platen Musica A-8554.
Håndball under Sommer-OL 2008 – Menn
Herrenes håndballturnering under Sommer-OL 2008 fant sted fra 10. til 24. august 2008 på Olympic Sports Centre Gymnasium og National Indoor Stadium i Beijing.
Nunavuts statsminister
Nunavuts statsminister er dette canadiske territoriets førsteminister. Vedkommendes myndighet er noe mindre enn den til provinsenes statsministre.
I motsetning til fleste andre statsministre, som blir offisielt utnevnt av en viseguvernør eller en kommissær, på grunn av at de er ledere for en majoritetsblokk i den lovgivende forsamlingen, blir Nunavuts statsminister (og regjeringen) direkte utnevnt av de partiløse medlemmene av Nunavuts lovgivende forsamling i overensstemmelse med systemet om «konsensusregjering». Han/hun blir deretter formelt utnevnt av Nunavats kommissær, som er bundet til å handle etter forsamlingens anbefaling både av Nunavut Act og konstitusjonell sedvanerett.
James Kelly
Kelly har åtte landslagskamper for Skottland.
Den allierte høykommisjon
Den allierte høykommisjon var fra 21. september 1949 til 5. mai 1955, den øverste ledelse for vestmaktenes okkupasjon av Forbundsrepublikken Tyskland. De tidligere britiske, franske og amerikanske militærguvernører, ble i 1949 erstattet med høykommissærer. Høykommisjonen etterfulgte på vestlig side det allierte kontrollrådet som hadde opphørt å fungere i 1948, da Sovjetunionen brøt samarbeidet.
Høykommisjonen ble etablert ved de såkalte Petersbergavtalene, oppkalt etter det geografiske sted og hotellet Petersberg, hvor konferansen ble holdt. Petersberg ligger ved Rhinens høyre bredd, på motsatt side for Bonn. Ved avtalene ble Tyskland medlem av internasjonale organisasjoner, og de alliertes demontering av tyske industrivirksomheter ble i det vesentlige stanset.
Petersbergavtalene var slutten på en etappe i den tyske kansleren Konrad Adenauers skritt for skritt-strategi. Petersbergavtalene førte imidlertid til indrepolitisk strid i landet. Opposisjonslederen i Forbundsdagen Kurt Schumacher (SPD), mente at Tyskland hadde gitt fra seg for meget, og kalte Adenauer de alliertes kansler (Kanzler der Alliierten). I 1951 ble utenriksdepartementet gjenopprettet, med Adenauer som utenriksminister.
Høykommisjonen styrte på grunnlag av de såkalte okkupasjonsstatuttene (Occupation Statute/Statute d'Occupation). Det innebar at den styrte utenrikspolitikken, utenrikshandelen, reglene for valutahandelen, betalingen av krigserstatningene og demilitariseringen av landet.
Okkupasjonsstatuttene ble i 1955 i Paris, avløst av Tysklandsavtalen, som ga landet det vesentlige av dets nasjonale suverenitet tilbake. De allierte beholdt imidlertid sitt ansvar for Berlin, og for Tyskland som helhet. I andre deler av Parisavtalene gikk Tyskland inn i NATO og Den vesteuropeiske union. Tyskland kunne dermed igjen etablere et eget militært forsvar, men denne gang innenfor rammen av en internasjonal forsvarsorganisasjon (NATO).
Som følge av Tysklandsavtalen ble det i 1990 nødvendig med de alliertes samtykke for å gjennomføre Tysklands gjenforening.
Spiterhøe
Spiterhøe er et fjell rett opp for Spiterstulen, sørvest for Glittertinden i Jotunheimen nasjonalpark, Lom kommune i Innlandet. Det har en høyde på 2 033 meter over havet.
Einar Lund (1965–)
Einar Andreas Lund (født 24. juli 1965 i Oslo) er en norsk forfatter.
I 2008 utkom hans debutroman Kneler (Koloritt forlag), Kneler er en undergangsroman om ødeleggende seksualitet, ensomhet, selvforakt og uvirkelighet. Også en sosial satire og en beskrivelse av et kunstnermiljø i Oslo. Kneler er oversatt til dansk, engelsk og færøysk og ble kjøpt opp av filmselskapet Filmhuset A/S da den utkom. Ungdomsromanen Rottekrigen 1: Coys arv utkom på Gyldendal forlag i 2011, og dokumentarboken =kjærlighet i 2013. Rottekrigen 2: Codys valg kom ut på Gyldendal forlag i mars 2014.
Han har også gitt ut tre barnebøker, og er oversatt til flere språk.
Lund er i dag bosatt på Røa i Oslo.
Morfologisk galakseklassifikasjon
Morofologisk galakseklassifikasjon er et system brukt av astronomer for å dele galakser inn i grupper basert på de visuelle utseende. Der finnes flere skjemaer i bruk som kan klassifisere galakser etter morfologien. Den mest kjente er Hubble-serien, utviklet av Edwin Hubble og senere utvidet av Gérard de Vaucouleurs og Allan Sandage.
Sphallambyx
Utseende
Middelsstore, avlange, brune eller svarte trebukk. Antennene er noe kortere enn kroppen, nokså slanke. Pronotum er litt smalere enn dekkvingene, avrundet, knudrete. Dekkvingene er jevnbrede, oransje de to svarte flekker langs sømmen. Beina er tynne.
Levevis
Larvene lever i ved.
Utbredelse
Artene er kjent fra Mexico, Colombia og Brasil.
Leon County (Texas)
Leon Countys totale areal er 2 798 km² hvorav 22 km² er vann. I 2000 hadde fylket 15 335 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Centerville.
Fylket regnes ofte til regionen Central Texas, da til denne regionens ytre belte av counties.
Lost Highway
Lost Highway er en amerikansk psykologisk thriller fra 1997 med elementer av neo noir. Den er regissert av David Lynch. Hovedrollene spilles av Bill Pullman, Patricia Arquette, Balthazar Getty og Robert Loggia. Lynch skrev filmmanuset sammen med Barry Gifford, som forøvrig også skrev romanen som tjente som grunnlag for Lynchs Wild at Heart (1990). Lost Highway va de siste filmopptrener til Richard Pryor og Jack Nance.
Lynch unnfanget Lost Highway etter den kritiske og kommersielle skuffelsen som Twin Peaks: Fire Walk with Me ble 1992 (i motsetning til tv-serien Twin Peaks). Som de fleste av Lynchs filmer, er historien i Lost Highway i stor grad kryptisk. Lynch har også avslått å gi en forklaring på sine intensjoner for det fortellingsmessige, men han har selv uttalt at filmen foregår «innenfor det samme universet» som Twin Peaks.
Filmen er også blitt omarbeidet til en opera.
Handlingsreferat
Fred Madison, en saksofonist i Los Angeles, mottar en melding som sier: "Dick Laurent er død!" og neste morgen finner hans kone Renee et VHS-bånd med en video av hjemmet deres. Etter å ha hatt sex, forteller Fred henne at han hadde en drøm om at noen som lignet på henne som ble angrepet, så ser han Renees ansikt som ansiktet til en blek gammel mann. Ettersom dagene går, kommer det flere videoer som viser fotografier av dem som sover i en seng. Fred og Renee kontakter politiet, men etterforskerne klarer ikke å gjøre noe. Fred og Renee deltar ved en fest som blir arrangert av hennes venn Andy.
Den mystiske personen som Fred drømte om nærmer seg, og Fred påstår å ha møtt ham før. Mannen sier at han er hjemme hos Fred akkurat nå, og svarer på hustelefonen når Fred ringer dit. Fred får vite fra Andy at mannen er en venn av Dick Laurent. Livredd forlater Fred festen sammen med Renee. Neste morgen kommer nok en video og Fred ser på den alene. Til sin skrekk viser videoen ham over Rens oppskårede kropp. Han blir deretter dømt til døden for å ha myrdet henne. Fred blir plaget av hodepine, og visjoner om den mystiske mannen og en brennende hytte i en ørken. En dag oppdager en fengselsvakt at mannen i Freds celle nå er Pete Dayton, en ung bilmekaniker. Selv om Pete blir løslatt, følges han av to etterforskere, som forsøker å finne ut mer om ham.
Sigfrid Edström
Johannes Sigfrid Edström (født 21. november 1870 i Morlanda på Orust i Bohuslän, død 18. mars 1964 i Stockholm) var en svensk forretningsmann, ingeniør, og sportsfunksjonær. Han var den fjerde president i Den internasjonale olympiske komité.
Lost Highway
Handlingsreferat
Dagen etter kommer Pete tilbake til jobben sin ved en garasje hvor en gangster Mr. Eddy ber ham ordne en bil. Mr. Eddy tar Pete med på en kjøretur, hvor Pete blir vitne til at Mr. Eddy slår ned en person. Dagen etter kommer Mr. Eddy tilbake til den samme garasjen sammen med sin elskerinne Alice Wakefield, og en Cadillac som han ber Pete om å reparere. Senere kommer Alice tilbake til garasjen alene, og inviterer Pete til middag. De innleder en affære, men er frykter at Mr. Eddy mistenker dem, og Alice ønsker å forlate byen. Alice avslører for Pete at Mr. Eddy faktisk er en porno-produsent ved navn Dick Laurent.
Sigfrid Edström
Edström studerte på Chalmers tekniska högskola i Göteborg, og senere både i Sveits og USA. Han var i sin ungdom en habil sprinter, med tider ned mot 11,0 sekunder på 100 meter. Han var direktør i elektronikkselskapet ASEA fra 1903 til 1933, og president i styret her fra 1934 til 1939.
Lost Highway
Handlingsreferat
Pete mottar en telefon fra Mr. Eddy og den mystiske mannen som skremmer Pete så mye at han bestemmer seg for å følge Alice's plan. Pete tar Andy i bakhold, og dreper ham ved et uhell. Pete og Alice ankommer en tom hytte i en ørken, og begynner å ha sex i sanden. Etterpå går Alice tilbake til hytta deres. Pete forvandler seg deretter tilbake til Fred. Han møter den mystiske mannen som begynner å filme og jage Fred med et videokamera.
Sigfrid Edström
Allerede i 1912, under OL i Stockholm, var Edström involvert i det svenske idrettsforbundet, og var med i organisasjonskomiteen. I løpet av lekene ble Det internasjonale friidrettsforbundet (IAAF), stiftet og Edström ble valgt til IAAFs første president. Han satt som president her til 1946.
NM i hopp uten tilløp 1928
NM i hopp uten tilløp 1928 var en del av NM i friidrett 1928.
Mesterskapet ble arrangert i Oslo 25. mars.
Crew (graffiti)
Et crew er en betegnelse som brukes om grupperinger med writere, eller graffitikunstnere, som holder sammen.
Kjente crews i Norge er Crime Empire, Da Rebel Alliance, Da Federation, All In One, The Dream, Mean team, DC artist og Real Kings.
Oslo Grafiske Fagforening
Det nåværende navn er fra 1984 da Oslo Bokbinderforening, Oslo Litograf- og Kjemigrafforening og Oslo Typografiske Forening slo seg sammen.
Gir siden 2005 ut medlemsbladet Typografiske Meddelelser med 4 nummer per år.
I januar 2006 gikk Norsk Grafisk Forbund inn i Fellesforbundet. Oslo grafiske fagforening endret navn til Fellesforbundet avdeling 850, Oslo grafiske fagforening.
A Sailor’s Heart
A Sailor's Heart er en amerikansk stumfilm fra 1912 regissert av Wilfred Lucas.
Nicolas Andry
Nicolas Andry de Boisregard (født 1658, død 13. mai 1742) var en fransk lege. Andry var professor ved University of Paris og forstander ved faculty of Physick. I 1741, ett år før han døde, utgav han en viktig bok om Ortopedi, L'orthopédie ou l'art de prévenir et de corriger dans les enfants les difformités du corps Den ble oversatt til engelsk i 1743 med tittelen Orthopædia, or, The art of correcting and preventing deformities in children.
Frykt og avsky i Las Vegas
Frykt og avsky i Las Vegas er en amerikansk svart komedie fra 1998 regissert av Terry Gilliam, med Johnny Depp i hovedrollen som Raoul Duke og Benicio del Toro som dr. Gonzo. Filmen har basert på Hunter S. Thompsons roman fra 1971 med samme navn.
Frykt og avsky i Las Vegas var en økonomisk fiasko, den spilte ikke inn mer enn 10,6 millioner USD i USA, godt under sitt budsjett på 18 500 000 USD. Den har siden blitt en kultfilm som i stor grad skyldes utgivelsen på DVD, blant annet en spesialutgave utgitt av The Criterion Collection.
Lazy
Lazy, også kjent som 2Lazy, var en graffitikunstner eller writer som var aktiv i Oslo i siste halvdel av 1980-årene. Han var en av pionerene i graffiti i Norge. Lazy var med i crewet Da Federation (DFR) sammen med blant andre BigBen og Skate.
The Root of Evil
The Root of Evil er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av D. W. Griffith.
Handling
En velstående manns datter ønsker å gifte seg, mot farens vilje.
En manipulerende og slu advokat forsøker deretter å holde den velstående mannen vekk fra datteren hans, fordi advokaten ønsker å gjøre seg selv til mannens arving.
1. divisjon basketball for menn 2011/12
1. divisjon basketball for menn 2011/12 var det nest øverste nivået i norsk basketball for menn 2011/12-sesongen. vant grunnserien foran og.
Ditropidella
Ditropidella er en slekt med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Ditropidella er små (2-5 millimeter), brede, blanke bladbiller, brunrøde til svarte. De er korte og brede. Antennene er ganske tynne og middels lange. Pronotum er avrundet. Hodet er synlig ovenfra.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten og er særlig aktive i varme og solskinn.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Biketrial
Miljøet i Norge
I Norge er miljøet lite og spredt, ingen eksakte tall på aktive utøvere. Det høyeste tallet deltagere på en konkurranse nasjonalt, var 26 under Norgescupen i Oslo i 2012. Det finnes noen klubber som er mer eller mindre aktive. Kun Eirik Ulltang konkurrerer i verdenstoppen.
Miljøet internasjonalt
Trialsykling er en stor idrett i land som Spania, Frankrike, Belgia, Storbritannia, Tyskland, Japan m.m. Nivået regnes som høyest i Europa, og i f.eks. USA miljøet relativt lite.. Per i dag domineres konkurransene av franskmenn i 26", der ni av de 20 høyest rangerte i verden er fra Frankrike og spanjoler i 20", der de tre høyest rangerte i verden er fra Spania. Streetsykling/urban domineres av briter..
Hvordan oppstod trialsykling?
En spansk motorsportutøver ved navn Pedro Pi, var en av eierne av Montesa, et motortrialmerke. Da sønnen hans, Ot Pi, var ung og for liten til å begynne med motortrial, laget han den første prototypen til en biketrialsykkel, en forenklet motortrialsykkel uten motor. Dette ble populært og noen år senere ble Monty opprettet.
Cecilie Færden Schanke
Schanke var journalist i Aftenposten og Dagbladet og medarbeider i kvinnetidsskriftet Sirene. Hun fikk sitt gjennombrudd som dramatiker da hun i 1974 vant Den norske hørespillprisen med «En høyst vanlig mann». Hennes to andre hørespill «Ikke tull'a» og «Trodde du hadde glemt meg» ble sendt i NRK Radioteatret etter hennes død.
I 1976 ga Cappelen Forlag ut minneboken Trodde du hadde glemt meg med hennes tre hørespill, et utvalg av artikler og noveller, samt et påbegynt skuespill for scenen.
Den prøyssiske østbane
Bygging, forlengelse
Jernbanestrekningen ble bygd i flere etapper, den sto ferdig 1. oktober 1867 da den siste delstrekningen, Oderlandbahn, mellom den gamle Berlin Ostbahnhof og Strausberg ble åpnet. 1882 ble endestasjonen flyttet til Schlesische Bahnhof. I 1937 hadde linjenettet vokst til 4176 km. 22. januar 1945 kjørte det siste toget fra Königsberg til Berlin, siden har det aldri mer vært gjennomgangstrafikk på strekningen.
Cecilie Færden Schanke
Cecilie Færden Schanke var datter av lyrikeren Gerd S. Færden (1913–1989).
Den prøyssiske østbane
Bygging, forlengelse
I dag ender fjernbanen ved Warschauer Straße driftsstasjon, Lichtenberg stasjon er endestasjon for persontrafikk, bortsett fra S-Bahn. Når ombyggingen av Ostkreuz stasjon er ferdig i 2016 vil denne bli endestasjon. Det finnes ingen direkte fjernbaneforbindelse mellom Ostbahnhof og Lichtenberg.
Berlins forstadsbane
Utbyggingen av egne spor for forstadsbanen skjedde i flere etapper etter at Ringbanen ble åpnet i 1871. Elektrifiseringen av denne ble tatt i bruk 6. november 1928, og 15. desember 1930 ble forstadsbanen, som da hadde fått betegnelsen S-Bahn, forlenget til Mahlsdorf. Under krigen ble strekningen bygd videre fordi nasjonalsosialistene anså den som viktig, 1944 var den ferdig til Strausberg. Den var enda ikke elektrifisert og ble betjent med damplokomotiver, elektrisk drift på hele strekningen kunne tas i bruk 1948.
Stridsklev ungdomsskole
Stridsklev ungdomsskole er en ungdomsskole i Porsgrunn. Den har 164 elever fordelt på syv klasser og 25 ansatte. Skolen ligger ovenfor Stridsklev kirke og svømmehallen på Stridsklev, som også benyttes til undervisning. Skolen tar imot elever fra barneskolene Stridsklev skole, Klevstrand skole og tidligere Hovet skole.
Nedleggelse
I 2019 ble det vedtatt at Stridsklev Ungdomsskole skulle legges ned i perioden 2021/2022. Nedleggelsen møtte sterk motstand av lokalsamfunnet.
I løpet av skoleåret 2022–2023 skal elevene på 8. og 9. trinn ved skolen bli flyttet til et nytt skolebygg på Tveten og slik slått sammen med elevene på Tveten ungdomsskole. Elevene på 10. trinn skal bli værende ved skolen ut skoleåret 2022/2023.
Fylkesvei 3912
Fylkesvei 3912 går mellom Ålefjær og Erkleiv i Kristiansand kommune. Veien er 7,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 6 (Vest-Agder).
Liste over kriger Vietnam har deltatt i (før 1940)
Se også
Liste over kriger Vietnam har deltatt i (etter 1945)
Finnsborgstriden
Finnsborgstriden (engelsk The fight at Finnesburgh eller Finnesburg Fragment) er et fragment etter angelsaksisk dikt av den type som kalles for en «leoð», engelsk lay, som viser til sang eller kvad.
Finnsborgstriden eller Freswæl som det ble kalt på angelsaksisk etter linje 1070 i Beowulf: «.., Hnæf Scyldinga/ in Freswæle fallan sceolde», er et fragment av et heltekvad på snaue 49 linjer. Teksten er knyttet tett opp til et bestemt avsnitt av Beowulf, linje 1063-1159, stundom kalt for Finnsborg-avsnittet. Norske Henrik Rytter gjendiktet fragmentet og utga det sammen med sin utgave av Beowulf i 1929.
Et tapt manuskript
Den eksisterende teksten er en avskrift etter et løst manuskriptfolio som en gang ble oppbevart på Lambeth Palace, Londonresidensen til erkebiskopene av Canterbury. Manuskriptet var ganske sikkert det som ble klassifisert som «Lambeth Library MS 487». Den britiske forskeren George Hickes gjorde avskriften en gang på slutten av 1600-tallet, og utga det i en antologi av angelsaksiske og andre eldre tekster i 1705. Siden da har det originale manuskriptbladet blitt stjålet eller forsvunnet. En av vanskelighetene med teksten som finnes i Hickes' avskrift er at andre avskrifter som Hickes gjorde, og som kan bli sammenlignet med originalen, viser seg ofte å være unøyaktige. Den teksten som vi sitter igjen med kan meget gjerne være endret av Hickes.
Diktet beskriver et sannsynligvis historisk slag hvor den danske høvdingen Hnæf ble angrepet på et sted som ble kalt for Finnsburuh, det vil si «Finns borg». Dette var stedet hvor hans svoger Finn, høvding av friserne. Tilsynelatende tilbrakte Hnæf vinteren der. Fragmentet begynner med hva Hnæf ser på utsiden av hallen: «Ei det dagast i aust, ikkje draken der flyg, hornprydde hallen heller ei brenn». Hva han ser er faklene til angripere som nærmer seg. Hnæf og hans seksti menn holder dørene i fem dager uten at noen faller, men når en såret kriger snur seg for å snakke til høvdingen (det er ikke klart hvilken side) og deretter avsluttes diktet.