cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
William Strachey
Tidlig liv
Strachey ble født i Saffron Walden, en liten markedsby i Essex i England som sønn av William Strachey (død 1598) og Mary Cooke (død 1587) på en eiendom som ble kjøpt av hans bestefar på 1560-tallet. Da han var 16 år gammel begynte han på Emmanuel College ved University of Cambridge i 1588. Han studerte senere juss ved Gray's Inn, men det er ikke funnet noen bevis på at han noen gang praktiserte.
Familie og karriere
Den 9. juni 1594 giftet Strachey seg med Frances Forster og ekteparet bosatte seg i nærheten av hennes hjem i Crowhurst i Surrey. De fikk to barn, William, født 1596, og Edmund, gift 1604. Strachey underholdt sin familie ved sin arv etter sin far som han hadde fått tak på etter en juridisk kamp med hans stemor, Elizabeth Brockett.
Strachey holdt seg også med en bolig i London, hvor han jevnlig var for å se teater og ble til sist også andelseier i Blackfriars Theatre, og ble venner med byens poeter og dramatikere, blant annet Thomas Campion, John Donne, Ben Jonson, Hugh Holland, John Marston, George Chapman, og Matthew Roydon, mange av dem medlemmer av «Fraternity of Sireniacal Gentlemen» som møttes i vertshuset Mermaid Tavern. Strachey skrev et rosende dikt for Jonson som ble publisert i Jonsons stykke Sejanus His Fall (1605), og som William Shakespeare hadde spilt som skuespiller i 1603.
Det glade livet i London førte til at Strachey snart befant seg i en vaklende økonomisk situasjon, en tilstand som han kom til å være i resten av livet og forsøkte å komme seg ut av. I 1606 benyttet han seg av innflytelsen til sin hustrus familie for å skaffe seg posisjonen som sekretær for English Levant Company og til Thomas Glover, den engelske ambassadøren til Tyrkia. Han reiste til Konstantinopel, men begynte der å krangle med ambassadøren og ble avskjediget i mars 1607, og reiste tilbake til England. Han besluttet da å sette sin lykke for den nye verden og i 1609 kjøpte han to andeler i Virginia Company og seilte til Virginia på skipet Sea Venture sammen med  Thomas Gates og George Somers sommeren det samme året.
Sea Ventures skipsforlis
Strachey var passasjer om bord på flaggskipet «Sea Venture» sammen med lederne av ekspedisjonen da skipet ble blåst ut av kurs da det ble truffet av en orkan. Lekk og med dets sammenbrudd nært forstående ble skipet seilt på grunn mot kysten av Bermuda, noe som tilfeldigvis ble begynnelsen av Englands kolonisering av øygruppen i Atlanterhavet. Gruppen var strandet på øya for bortimot et år og i løpet av denne tiden bygde de to små båter som de til sist greide å fullføre sjøreisen til Virginia.
Strachey skrev et veltalende brev som er datert 15. juli 1610 som er adressert til en navnløs «Utmerkede frue» i England om skipsforliset med «Sea Venture», inkludert en redegjørelse av den vanskelige situasjonene som kolonien i Jamestown var i. Ved å være kritisk til håndteringen av kolonien ble brevet tilbakeholdt av Virginia Company, men etter at selskapet ble oppløst ble teksten publisert i 1625 av Samuel Purchas as «A true reportory of the wracke, and redemption of Sir THOMAS GATES Knight» («Den sanne rapporten om skipsbruddet og innløsningen av sir Thomas Gates, ridder»). Denne teksten er antatt å være en av kildene til Shakespeares drama Stormen grunnet bestemte verbale vendinger, handling og tematiske likheter.
Stracheys skrifter var blant de tidligste få førsthåndsbeskrivelser av Virginia i perioden. Hans liste av ord fra indianerspråket powhatansk, er den ene av to nedtegnelser av språket. Den andre ble gjort av kaptein John Smith av Jamestown.
Senere liv og død
Strachey ble i Jamestown i mindre enn et år, men i løpet av denne tiden ble han, som skrivekyndig, sekretær for kolonien etter at Matthew Scrivener druknet i 1609. Han reiste tilbake til England antagelig sent i 1611 og utga en samling av kolonilover som var satt sammen av koloniguvernørene.
Han skrev siden et omfattende manuskript om kolonien i Virginia: The Historie of Travaile Into Virginia Britannia, og dedikerte første utgave til jarlen av Northumberland i 1612. Verket inkluderte hans øyevitneskildring av livet i det tidlige Virginia, men lånt tungt fra tidligere tekster av Richard Willes, James Rosier, John Smith og andre. Han produserte ytterligere to versjoner i løpet av de neste seks årene, dedikerte det ene til Francis Bacon og det andre til sir Allen Apsley. Det var også kritisk til Virginia Companys håndtering av kolonien og Strachey greide ikke å finne en patron til å utgi verket, skjønt det ble til sist trykt etter hans død i 1849 av Hakluyt Society.
Etter at hans hustru døde en gang før 1615 giftet han seg på nytt med en enke ved navn Dorothy. Strachey døde av ukjente årsaker i juni 1621 og kirkeregisteret til St. Giles, Camberwell, i Southwark har nedtegnelser av hans gravleggelse den 21. juni 1621. Han døde i fattigdom og etterlot seg dette verset:
Arkeologisk oppdagelse
I 1996 ble Stracheys signaturring oppdaget i ruinene av Jamestown, identifisert av familieseglet, en ørn.
Vendsyssel
Vendsyssel er et område i Danmark som utgjør den nordlige del av Jylland, delt fra fastlandet av den smale Limfjorden i sør. I nord begrenses Vendsyssel av Skagerrak, i øst av Kattegat. Historisk har Vendsyssel vært et eget syssel.
Vendsyssel ligger på den nordjyske øy (Nørrejyske Ø), som foruten Vendsyssel også består av to andre områder i vest – Hanherred og Thy.
De største byene i Vendsyssel er Nørresundby (like nord for Aalborg), Frederikshavn, Skagen, Hjørring, Sæby, Brønderslev, Hirtshals og Dronninglund.
Adam av Bremen om Vendsyssel
I 1075 skrev Adam av Bremen om Jylland og Vendsyssel:
Vendelboene i bondeopprøret i 1441
I slaget på Skt. Jørgensbjerg 8. juni 1441 knuste kong Kristoffer av Bayern et bondeopprør. Bøndene fra Vendsyssel utviste da en standhaftighet som minnes i folkevisen som samtidig ripper opp i at bøndene fra Mors og Thy la våpnene ned da de fikk fritt leide før kongens endelige angrep på vognborgen:
Vincenzo Nibali
Vincenzo Nibali (født 14. november 1984 i Messina) er en tidligere profesjonell italiensk landeveissyklist. Han la opp etter 2022-sesongen.
Nibali er en av seks ryttere som har vunnet alle de tre store Grand Tours. Han har i tillegg en 2.-plass og en 3.-plass fra Giroen og en 3.-plass fra Tour de France.
Han har også vunnet to av de fem «monumentene», Il Lombardia i 2015 og 2017 og Milano–Sanremo i 2018.
Arkitekturleksikon (1999)
Et utvalg norske arkitekter er omtalt i Norsk kunstnerleksikon, ellers finnes det få eller ingen andre framstillinger av norsk arkitektur i leksikonform.
Leksikonet ble utgitt av Abstrakt forlag i 1999. Det fikk gode kritikker i fagtidsskriftet Byggekunst og flere aviser, blant andre Dagens Næringsliv, Bergens Tidende og Aftenposten da det kom ut.
En revidert utgave ble utgitt i 2007.
Mesna Islandshest Senter
Mesna Islandshest Senter (MIS) er en rideskole i Mesnalia, som ligger i Ringsaker kommune. Det tar ca. en halv time å kjøre dit fra Lillehammer. Det ligger nede ved Sør-mesna, nær Bergundhaugen. Det er bare islandshester der.
Hestene
Det er veldig mange hester på MIS! Om sommeren er det opp mot 60 stk, men det er bare ca. 35 "vinterhester". Det er mange rideskolehester, og mange privathester. Det er flest vallaker der, men det er en del hopper også, også er det en hingst.
Rideturer, kurs og leirer
Det arrangeres rideleir og treningsleir hver sommer, og omtrent hver helg er det rideturer. Det er også flere ridekurs i året, alle sammen med flinke instruktører.
Finansboble
En finansboble er en fase hvor verdier (som regel verdipapirer, slik som aksjer) omsettes til en stadig stigende kurs, uten at den stadig stigende prisen reflekterer den egentlige verdi. Mens boblen pågår, kan det være vanskelig for aktørene å innse at det virkelig er tale om en boble, fordi prisen på verdiene kan være fundert på tilsynelatende rasjonelle argumenter om plutselig endringer i teknologi mv. Men er det en boble, vil den eskalere til et punkt hvor den sprekker, og det kommer et børskrakk.
Völkischer Beobachter
Völkischer Beobachter («Nasjonalfolkets observatør») var avisen til Det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti (NSDAP) fra 1920 til 1945. Partiorganet var ukeavis fram til 8. februar 1923 da det ble dagsavis.
Denne avisen, som betegnet seg som «Kampblad for Stortysklands nasjonalsosialistiske bevegelse» (Kampfblatt der nationalsozialistischen Bewegung Großdeutschlands) hadde sin forløper i Münchner Beobachter, som ble kjøpt i 1918 av Thuleselskapet og gitt det nye navnet Völkischer Beobachter i 1919. NSDAP kjøpte den i 1920 etter initiativ fra forfatterideoligen Dietrich Eckart, som ble avisens første redaktør. Avisen ble utgitt på naziforlaget Eher Verlag som var eid av Rudolf von Sebottendorf.
Det siste nummeret av Völkischer Beobachter kom ut i slutten av april 1945, noen få dager før Tysklands kapitulasjon under annen verdenskrig.
Alejandro González Iñárritu
Alejandro González Iñárritu (]; født 15. august 1963 i Mexico by) er en meksikansk filmregissør, dreiebokforfatter og filmprodusent. Per 2016 har han regissert seks langfilmer – alle er blitt svært godt mottatt. Birdman (2014) ble tildelt Oscar for beste film.
Liv og virke
Iñárritus første film var Elskede kjøtere fra 1999, som blant annet ble nominert til Oscar for beste utenlandske film. Den knyttet tre historier fra den meksikanske undergrunnen sammen, og denne formelen benyttet Iñárritu i sine to neste filmer også; 21 gram fra 2003 og Babel fra 2006.
Babel ble nominert i sju kategorier ved den 79. Oscar-utdelingen, deriblant Best Picture og Best Director.
Roberto Petito
Roberto Petito (født 1. februar 1971 i Civitavecchia) er en tidligere profesjonell italiensk landeveissyklist. Hans største seier kom i 1997 da han vant Tirreno-Adriatico. Han har også vært blant de fem beste i klassikere som Flandern rundt og Paris-Roubaix. I 2006 vant han Firedagers i Dunkerque sammenlagt.
Apeldoorn
Apeldoorn er en kommune og by som ligger midt i Nederland. Byen er et regionalt senter. Den vestlige halvdelen ligger på åskammen Veluwe, mens den østlige delen ligger i IJsseldalen. Areal: 341 km², befolkning: 0.
Det nederlandske flyvåpen har kontrollsenter og driver flygekontrolltjeneste fra sin base i Nieuw-Millingen i Apeldoorn.
Byen Apeldoorn
Apeldoorns historie begynner i cirka 792, da det ble omtalt som «villa ut marca Appoldro» i et gavebrev. Bosetningen ble etablert på stedet hvor den gamle veien fra Amersfoort til Deventer krysset den fra Arnhem til Zwolle. Et kart fra 1740 refererer til stedet som Appeldoorn.
Mot slutten av 1500-tallet kom papirproduksjon i gang og byen vokste fort. Ved bekken De Grift, som idag igjen sildrer gjennom byens sentrum, ble de første papirmøllene bygget. Denne industri hadde stor betydning for byen frem til 1800, hvor dette ble redusert til noen få store papirfabrikker. Noen møller ble omdisponert til vaskerier.
Det var viktig for byens utvikling at Oranjen-familien bosatte seg der. I 1684 kjøpte Stattholder Wilhelm III slottet Het Loo, fordi det lå sentralt i et stort jaktområde. I et forsøk på å etterligne andre palasser, blant andre Versailles, ønsket han også i Apeldoorn et palass av format, og bygget ut slottet. Fontenen ved palasset måtte sprute høyere enn den ved Versailles, og slik ble den også bygget. Også tidligere dronning Wilhelmina har bodd i palasset Het Loo.
I 1869 ble Apeldoorn-kanalen ferdigstilt, slik at byen fikk sin egen havn på lik linje med hansabyene Deventer og Zutphen. Kanalen er idag demmet opp og er i hovedsak til glede for befolkningen ved isrike dager vinterstid eller for fiske.
Apeldoorn var en relativt ubetydelig by frem til de store byggeprosjektene på 1800-tallet og de som fulgte annen verdenskrig. I sekstiårene etablerte en del myndighetsbedrifter seg i byen. Innbyggertallet steg kraftig, og helt nye bydeler ble planlagt og bygget fra grunnen; slik kom bydelene De Maten (50,000 innbyggere) og Zevenhuizen til i 1960- og 1970-årene. Idag er Apeldoorn et viktig utdannelsessenter. Byen er den 14. største i Nederland.
Apeldoorn er kjent for sine praktfulle parker og dens grønne karakter. Et kjennetegn for byen er den spesielle hustypen med mange frittstående villaer og relativt få høyblokker. Byen er utvidet og nye bydeler som Zonnehoeve og Zuidbroek er kommet til.
Severdigheter
Apenheul er en dyrepark som huser mange forskjellige typer aper, hvorav noen kan bevege seg fritt blant besøkere.
Sydvest-hjørnet av kommunen er del av Hoge Veluwe, en nasjonalpark.
AGOVV Apeldoorn er et fotballag som har tilhørighet i byen. De spiller i nest øverste divisjon i Nederland og man kan se kampene på hjemmebanen Sportpark Berg & Bos, som ligger nettopp i Apeldoorn.
Eksterne lenker
Flere av sidene har informasjon på engelsk.
Julius Winger
Julius Winger (født 1. mai 1970 ) er en norsk musiker/ låtskriver og oppfinner. Han er barnebarn av skuespiller Carsten Winger. Winger debuterte med albumet Store sanger om havet våren 2005. Sangen «Sommernatt» gikk inn på 1.-plass på Norsktoppen og ble liggende der i 15 uker. Med seg på dette albumet har han med seg Trygve Seim (saksofon), Andreas Utnem (piano), Frode Haltli (trekkspill), Marius Flatby (kontrabass), Øyvind Brække (trombone), Jan Erik Kongshaug (gitar) og Lars Andreas Haug (tuba). Han ga ut singelen «Hovedøen» våren 2007, en duett med Kari Diesen.
Hans andre album Kjærlighet og andre misforståelser ble utgitt i 2008 på Kirkelig Kulturverksted. Medvirkende: Trygve Seim (saxofon), Frode Barth (gitar), Mathias Eick (trompet, bass, vibrafon), Andreas Utnem (piano), Per Oddvar Johansen (trommer), Halvor Lillesund (trekkspill), Mads Eilertsen (bass) og Jan Erik Kongshaug (gitar).
I 2008 var Winger også med på barneplaten Magiske kroker og hemmeligheter produsert av Linn Skåber og Jacob Young, med sangen «Jeg er syk». Andre artister som var med var Simone Larsen, Maria Haukaas Storeng, Egil Hegerberg, Venke Knutson, Alejandro Fuentes, Alexander Rybak, Live Maria Roggen, Jørn Christensen, Paal Flaata og Andrea Bræin Hovig.
Julius winger gav ut sitt tredje soloalbum «Under linden» viser av Robert Levin på Grappa forlag i 2013, medvirkende musikere: Trygve Seim, saxofon Alfred Janson, trekkspill Per Oddvar Johansen, trommer  Jo Skaansar, bass Ine Hoem, vokal, Andreas Utnem, piano trøorgel.
Julius Winger er oppfinner av Minimeis, en meis til å bære barn på ryggen. Oppfinnelsen ble hedret i hovedlisten over de 100 mest innovative oppfinnelser i Time magazine Innovation Award 2019.
Gjendin
Gjendin kan sikte til
Måker (film)
Måker er en norsk film fra 1991. Regien er ved Vibeke Løkkeberg. I hovedrollene spiller Helge Jordal og Vibeke Løkkeberg
Handling
En skipsrederfamilie settes på bar bakke etter en, for deres livsmønster, katastrofal konkurs. De tar tilflukt i et sommerparadis ute i havgapet hvor hjemmebrenning og smugling råder grunnen. Kjærligheten og kunsten ofres når den tuberkuløse skipsrederen vil gjenopprette sin ødelagte samfunnsposisjon og den borgerlige idyllen. Ofrene blir barna og deres liv og kjærlighet.
Edwin H. Armstrong
Edwin Howard Armstrong (født 18. desember 1890 i New York City, død 31. januar 1954 samme sted) var en amerikansk ingeniør og oppfinner. Armstrong fant blant annet opp frekvensmodulasjon (FM-radioen). Edwin Howard Armstrong ble født i New York City, New York, i 1890. Han studerte ved Columbia University og ble senere professor samme sted. Han fant opp regenerativ mottaker mens han fortsatt var en student og patenterte den i 1914, den superregenerativ mottakeren (patentert i 1922), og superheterodynmottakeren (patentert i 1918).
Arbeid og patentkontroverser
Mange av Armstrongs oppfinnelser ble senere gjenstand for patentstridigheter. Spesielt, den regenerative mottakeren som Armstrong patenterte i 1914 som et "wireless receiving system," ble senere patentert av Lee De Forest i 1916; De Forest solgte deretter sine patentrettigheter til AT&T. I perioden 1922 til 1934 var Armstrong involvert i en patentkrig som inkluderte han selv, RCA, og Westinghouse på den ene siden, og De Forest og AT&T på den andre. I sin tid, var dette den lengst pågående patent-rettssak (12 år). Armstrong vant i første rettsinstans, tapte i andre og havnet i en fastlåst situasjon i den tredje. Supreme Court of the United States ga tilslutt patent-rettighetene til De Forest. Det er i dag en vanlig oppfatning at dette skyldtes at høyesterett misforsto viktige deler av det tekniske materialet.
FM-radio
Mens rettssakene over den regenerative mottakeren fortsatte, arbeidet Armstrong ufortrødent videre med andre viktige oppfinnelser. Fra sin arbeidsplass i kjelleren i Columbias Philosophy Hall, skapte han wide-band frekvensmodulert (FM)-radio. Istedenfor å variere radiobølgens amplitude i takt med lyden, overfører Armstrongs oppfinnelse lydinformasjonen ved å variere frekvensen. Radiooverføring ved hjelp av FM-modulasjon skapte en mye klare lyd, fri for statisk støy, sammenlignet med AM-radio som dominerte på denne tiden. (Armstrong mottok patent på wide-band FM den 26. desember 1933; noe som kom til å kreve rettslig oppfølging resten av livet, men også etter hans død.)
I 1922 publiserte John Renshaw Carson fra AT&T, oppfinner av Enkelt sidebåndmodulering (SSB modulering), en artikkel i Proceedings of the Institute of Radio Engineers (IRE) hvor han argumenterte for at FM ikke ga noen spesielle fordeler. Armstrong klarte å demonstrere fordelene med FM-radio til tross for Carsons skepsis i den etterhvert berømte artikkelen Proceedings of the IRE i 1936, som ble gjengitt i august-utgaven i 1984 av Proceedings of the IEEE.
I dag hersker det bred enighet om at smalbånds FM ikke gir spesielle fordeler med hensyn til støyreduksjon, men at bredbånds FM kan gi store forbedringer på dette området forutsatt at signalene er sterkere enn et visst minstenivå. Herav følger at Carson ikke hadde helt feil og Carson regel for båndbredde for FM er fortsatt viktig. Både Carson og Armstrong bidro betydelig til utviklingen av radio-teknologien. Konseptet med minstenivå (for signalstyrke) ble debattert av Murray G. Crosby (oppfinner av  Crosby system for FM Stereo) som påpekte at for at bredbånds FM skal kunne tilby mindre støy, må signalet være sterkere enn et vist minstenivå, alt ifølge hans artikkel publisert i Proceedings of the IRE i 1937. Crosbys arbeid supplerer Armstrongs artikkel fra 1936.
I 1937 finansierte Armstrong byggingen av den første FM-radiostasjonen, W2XMN, en 40 kilowatt sender i Alpine, New Jersey. Sendingene (på 42.8 MHz) kunne fanges opp med godt resultat 160 km unna med lavere sendeeffekt enn en vanlig AM-radiostasjon.
RCA begynte å lobbe for en endring i FCC-forskriftene for å hindre at FM-radio skulle bli dominerende. I juni 1945 hadde RCA presset FCC så hardt vedreørende frekvenstildeling til den gryende tv-industrien. Selv om de nektet for å ha gjort noe galt, klarte David Sarnoff og RCA å få FCC til å flytte FM-radioens spektrum fra(42-50 MHz), til (88-108 MHz), mens TV-kanalene fikk tildelt 40 MHz frekvens-område.
Denne avgjørelsen fra FCC gjorde alle FM-mottakerne ubrukelige over natten og bevarte dermed dominansen til RCAs AM-radio. Armstrongs radionettverk overlevde ikke frekvensbytte og de fleste eksperter mener at FM-teknologien ble satt tilbake et tiår av denne beslutningen. Endringen ble også støttet av AT&T, fordi tapet av FM-baserte frekvensomformere tvang radio-stasjoner til å kjøpe fastlinjer fra AT&T.
RCA hevdet i tillegg at de fant opp FM-radioen og fikk sitt eget patent på teknologien. En patentstrid mellom RCA og Armstrong varte lenge, inntil RCA vant og dermed hindret Armstrong i å kreve royalty fra en eneste en av FM-radioene som ble solgt i USA. Undermineringen av Yankee Network og de kostbare rettssakene medførte ruin for Armstrong.
Død
Alene og deprimert over alle patentstridighetene hoppet Armstrong i døden fra sin leilighet i fjortende etasje i New York City 31. januar 1954. Hans selvmordsbrev til sin kone inneholdt følgende beskjed: "May God help you and have mercy on my soul". Enken Marion, som hadde vært Sarnoffs sekretær før hun giftet seg med Armstrong, fortsatte patent-stridighetene med RCA og vant til slutt.
Arv
Det tok noen tiår etter Armstrongs død før kringkasting basert på FM tok igjen utbredelsen til AM-radioen, og enda noen år før FM ble lønnsomt for kringkasterne. Armstrong var av den oppfatning at alle som hadde tilknytning til utviklingen av radioen, forsto at utviklingen først og fremst var et resultat av eksperimentering og fundering, og ikke var basert på matematiske beregninger og formler.
Utmerkelser
I 1917 ble Armstrong første mottaker av IRE's, nå IEEE Medal of Honor. Den franske regjering tildelte han Æreslegionen i 1919. Han mottok i 1942 AIEEs Edison Medal "For distinguished contributions to the art of electric communication, notably the regenerative circuit, the superheterodyne, and frequency modulation". ITU inkluderte han blant de store oppfinnere innen elektronikk i 1955. I 1980 fikk han plass i National Inventors Hall of Fame, og ble gjengitt på et amerikansk frimerke i 1983. Consumer Electronics Hall of Fame inkluderte han i år 2000, "in recognition of his contributions and pioneering spirit that have laid the foundation for consumer electronics."
Philosophy Hall, hvor Armstrong utviklet FM-radioen, ble erklært National Historic Landmark i 2003. Armstrongs hjem i Yonkers mottok samme status, men denne ble trukket tilbake da hjemmet senere ble revet.
Patenter
Armstrong registrerte tilsammen 42 ulike patenter; her følger et utvalg:
Rudolf Ericson
Rudolf Ericson (født 6. november 1872, død 20. august 1937) var en svensk skøyteløper.
Ericson vant EM på skøyter, allround i 1893, og ble nest beste løper i VM på skøyter, allround samme år. Han var også første skøyteløper som toppet Adelskalenderen, da det i 1893 for første gang ble konkurrert i stor firkamp – 500 meter, 1,500 meter, 5,000 meter og 10,000 meter. Denne æren ble gitt Ericson i 1928, året da systemet med Adelskalenderen ble tatt i bruk.
Alessandro Spezialetti
Alessandro Spezialetti (født 14. januar 1975 i Lachen, Sveits) er en tidligere profesjonell italiensk landeveissyklist.
UFC 73
UFC 73: Stacked  var et MMA-arrangement i regi av UFC i Sacramento, California, USA 7. juli 2007.
Litchi
Litchi (Litchi chinensis, også stavet lychee eller laichi), er det eneste medlemmet av gruppen Litchi i såpebærfamilien Sapindaceae. Det er et tropisk frukttre, som fins i Sør-Kina, India, nord i Vietnam, Indonesia, Filippinene og Sør-Pakistan. I Kina er planten kjent som 荔枝, kantonesisk jyutping: lai6 zi1, pinyin: lìzhī; andre lokale navn er chi eller alupag (Filippinene), lin jee (Thailand), raichi (Japan) og leechee (India).
Frukten er en steinfrukt på størrelse med en valnøtt, 3–4 cm lang og 3 cm i diameter. Utsiden er dekket av en rosa-rød, ru hinne som er spiselig, men også lett lar seg fjerne. Innsiden består av et lag søtt, halvgjennomsiktig hvitt fruktkjøtt rikt på vitamin C, med en tekstur som ligner litt på druer. Det spiselige fruktkjøttet omgir frøet. Kjernen består av et enkelt blankt nøttelignende frø som er brunt og ca. 2 cm langt med en diameter på 1-1,5 cm. Det hevdes at frøet er svakt giftig og ikke bør spises, men kjernen brukes i kinesisk medisin blant annet mot hudplager. Frukten modnes i perioden juli til oktober, ca. 100 dager etter blomstring.
Det finnes to underarter:
Georg Ritter von Schönerer
Georg Heinrich Ritter von Schönerer (født 17. juli 1842 i Wien i Østerrike, død 14. august 1921 på slottet Rosenau i Waldviertel i Niederösterreich) var en østerriksk godsherre og politiker. Fra 1879 til århundreskiftet hadde han internasjonal betydning som leder for den tysknasjonale bevegelse, og senere for Den alltyske bevegelse. Som heftig motstander av den katolske kirke og brennende antisemitt øvet han en sterkt innflytelse på den unge Adolf Hitler.
Schönerer var et sammensatt menneske. Han kombinerte en personlig veldedighet og et brennende engasjement for bedring av bondestandens kår med sin aggressive tysknasjonalisme, sitt jødehat, sin åpne fiendtlighet mot katolikker, og ganske spesielt mot det østerrikske kristeligsosiale parti.
Liv og virke
I 1873 ble han valgt inn i det østerrikske parlament for det tyske fremskrittspartiet, men brøt med dette partiet i 1876 og ble fra 1879 fører for den tysknasjonale bevegelse (de alltyske) i Østerrike. Mellom 1878 og 1883 var han også representant ved Landdagen i Niederösterreich.
Schönerer var en heftig motstander av den habsburgsk-østerrikske patriotisme («Volksrecht bricht Staatsrecht»), den katolske kirke og liberalismen; han stod for en folkegermansk ideologi og gikk i 1887 inn for avskaffelse av den kristne kalender. Som nytt startpunkt for tidsregningen bestemte han året 113 f.Kr., det år da kimbrere og teutonere seiret over den romerske hær. Videre stod han for en radikal antisemittisme, kjempet for nær tilknytning til Det tyske rike, var en forkjemper for «Los von Rom-bevegelsen» og trådte selv over til protestantismen i 1900. I 1882 fastslo Schönerer de tysknasjonales «Linzerprogram» der nasjonalistiske, sosiale og antisemittiske elementer ble knyttet sammen til en enhet.
I 1888 overfalt han i drukken tilstand redaksjonen til avisen Neue Wiener Tagblatt og raljerte med folk der over at avisen hadde meldt keiserens død før den faktisk inntraff. Schönerer ble dømt til fire måneders fengsel, mistet sitt parlamentarikermandat for fire år, og ble fratatt sin adelstittel. Derfor ble det nødvendig å overdra vervet som fører for den etter hvert sterkere tysknasjonale bevegelse. I 1897-1907 var Schönerer i Riksrådet heller en outsider.
Hans politiske organer var tidsskriftet a«Deutsche Worte» (opprettet 1881, fra 1883 het det «Unverfälschte Deutsche Worte») og avisene «Alldeutsches Tagblatt» (grunnlagt 1903) og «Grazer Wochenblatt». Hans alltyske bevegelse forlangte i 1900 i Wiens parlament at det skulle fastsettes en premie for hver jøde som var blitt nedbrutt. Schönerer forkynte folkelig-antisemittiske paroler som Durch Reinheit zur Einheit – Ohne Juda, ohne Rom / wird gebaut Germaniens Dom eller Die Religion ist einerlei / im Blute liegt die Schweinerei.
I 1917 fikk Schönerer tilbake sin adelstittel av keiser Karl I. Han ble en stor beundrer av Otto von Bismarck, som imidlertid avviste ham bryskt..
Schönerer regnes som en vesentlig bidragsyter til utformingen av den moderne rasistisk orienterte antisemittisme. Påvirkning fra Schönerers tankegods var viktig da Adolf Hitler utviklet sin verdensanskuelse. Hitler erklærte selv at Schönerer var et av hans politiske og private forbilder. Schönerer titulerte seg selv som "Führer" (fører), akkurat som senere Hitler.
NRK Innlandet
NRK Innlandet (tidligere NRK Hedmark og Oppland) er NRKs distriktskontor i Innlandet fylke, inntil 2019 fylkene Hedmark og Oppland. Silje Rønning Kampesæter er distriktsredaktør. Hovedkontoret er på Storhove i Lillehammer, og det er et stort lokalkontor i sentrum av Hamar. I tillegg er det lokalkontorer i Kongsvinger og Gjøvik.
Franz Schilling
Franz Schilling (født 2. juni 1872, død 29. juni 1929) var en østerriksk skøyteløper. Han representerte Østerrike-Ungarn.
NRK Innlandet
NRK Hedmark og Oppland ble etablert i 1973, men skilt i NRK Hedmark og NRK Oppland i 1978. Disse ble igjen sammenslått til NRK Hedmark og Oppland i 2002. I 2019 fikk distriktskontoret nytt navn, NRK Innlandet, i tråd med regjeringens regionreform.
Franz Schilling
Schilling vant EM på skøyter, allround i 1892, og ble dermed den første som ble kåret til europamester på skøyter. Det ble ikke kåret noen mester i det første EM i 1891. Han ble nest beste løper i EM i 1906 og tredje beste løper i EM i 1907, men regnes ikke som medaljevinner da kun mesteren fikk medalje i perioden 1891–1907.
Aberystwyth beach boat
Aberystwyth beach boat, på norsk Aberystwyth strandbåt, er en åpen robåt utviklet i 1890-årene for kystnære fiskeri og som turistbåt i den populære feriebyen Aberystwyth i Wales. Turister har, i sommersesongen, siden begynnelsen av 1900-tallet, blitt fraktet til sjøs av lokale roere langs Cardiganbukten, vendt mot Irskesjøen. Langs denne bukten lå mange rekreasjonssteder med avslappende omgivelser. Den lokale strandbåten var dermed et populært transportmiddel for britiske turister på sightseeing.
Strandbåten
Turistbåten, som gjerne var ført ut fra sandstrendene, var en spissgattet og klinkbygd båt med en litt fyldigere akterstevn for å tillate passasjerene å komme ombord med få problemer. Tre tverrgående tofter, som passasjerene og føreren satt på, var reist mellom båtsidene, som kunne ha langsgående border for ekstra sitteplass. På resten av båten var det lagt ut bordplanker på bunnen. Når føreren skulle landsette sin båt, snudde han alltid akterstevnen først mot stranden. Robåten ble styrt med årene av føreren og hans assistenter.
Som fiskebåt var det av og til reist en mindre mast som skrånet akterover med luggerseil, men det var for det meste årene man benytter. Den vanlige strandbåten var mellom 4,9 og 6,4 meter langt og opptil 1,67 meter bredt med dypgang på 0,97 meter. Fiskebåten som fisket etter sild hadde en besetning på to mann.
Seilbåten
En litt større variant av strandbåten hadde eksistert på 1800-tallet som en seilførende fiskebåt, med tre master, hvorav hovedmasten ikke kunne tas ned, i kontrast til de andre. I 1883 var denne båttypen ansett som «det mest betydelige fiskefartøyet» i Cardiganbukten i den siste tredjeparten av året når fiskesesongen startet. Silda dro, på den tiden, nærmere kysten, slik at båter fra sandstrendene kunne komme dem i møte med fiskegarn.
Denne seilbåten, som lokalbefolkningen i Aberystwyth medregnet omegnen, hadde brukt for fiskeri og annet ute på Cardiganbukten, var en klinkbygd båt med vertikale stevner og med en lang og rett kjøl opptil 7,6 meter i lengde. Det var forskjellige varianter som spissgattede og plattgattede båter med hjerteformet akterspeil, men de var alltid rommelig med lav fribord. Til tross for størrelsen hadde den tremastede seilbåten stor seilareal, med mesanmasten ytterst mot akterspeilet eller akterstavnen med spriseil fremfor luggerseil. Første gang denne riggingen var dokumentert, er i året 1844.
De spissgattede båtene overtok i slutten på 1880-årene etter å ha blitt innført av båtbyggeren David Williams. De var da på minst 18 fot. Det hadde vist seg at den spissgattede varianten lettere kunne navigeres i brenningene som oppstod i møte med sandstrendene. De eldre båtene med akterspeil ble relativt raskt avløst ved 1890-årene, da det var blitt mye lettere å ro uten bruk av seil. Med tiden ble riggingen tatt bort.
Denne varianten eksisterte til begynnelsen av det tjuende århundret, avløst av turistbåten som også ble brukt som fiskebåt når sommersesongen var over.
When My Heart Finds Christmas
When My Heart Finds Christmas, utgitt i 1993, er en blanding av tradisjonelle julesanger, julefavoritter, og Connick-originaler, fremført av Harry Connick jr. på piano og vokal, akkompagnert av et 70-personers orkester og et 42-personers sangkor.
Albumet solgte til dobbel platina, som det bestselgende julealbumet i USA i 1993, og skulle samtidig bli et av de bestselgende julealbum i USA noensinne.
Harry Connick jr. har skrevet fire av sangene, nemlig livlige «(It Must Have Been Ol') Santa Claus», rolige «The Blessed Dawn of Christmas Day» gospel-inspirerte «I Pray on Christmas», og albumets tittelspor. Albumet er også arrangert, orkestrert, og dirigert av Harry Connick jr.
Havet stiger
Filmen fikk blandet kritikk ved premieren i 1990, men selv de anmelderne som beskyldte filmen for å være en pueril dommedagsfantasi berømmet dens uvanlige form og poetiske stemninger.
Handlingen
I en stor tom bygning har en ansamling mennesker forskanset seg etter «Den Store Katastrofen». De høye veggene, med sine rader av vinduer, er blitt en fortvilet beskyttelse mot livet utenfor.
I dette lukkede systemet befinner nordmannen «Heiki» seg, sliten og desillusjonert etter en lang reise gjennom et sammenrast Europa. Hit kommer også «Susanne», en forkommen engel som formidler noen merkelige og fanatiske idéer fra en mystisk sekt som kaller seg «God's Voice» (Guds stemme).
Fylkesvei 4450
Fylkesvei 4450 går mellom Åsekrossen i Klepp og Bryne i Time.
Libreville
Libreville er hovedstaden og den største byen i Gabon. Byen ble anlagt etter at franske handelsmenn ankom i 1843 og fikk navnet Libreville siden en del befridde slaver ble sendt dit (på samme måte som Freetown i Sierra Leone).
Historie
Området hadde i lang tid vært bebodd av Mpongwéstammen, da franske kolonister tok over landet i 1839. Byen ble grunlagt i 1843 som en handelsstasjon med navnet Gabon. Et stort antall befridde slaver ble sendt hit, og byen døptes om til Libreville («Friby»). Libreville var den viktigste havnen i Fransk Ekvatorial-Afrika fra 1934 til 1946.
Geografi
Fra nord til sør er de største distriktene i området Batterie IV, Quartier Louis (kjent for sitt natteliv), Mont-Bouët og Nombakélé, Glass, Oloumi (industriområde) og Lalala. Byens havn og jernbanestasjon langs Trans-Gabonlinjen til Franceville ligger i Owendo, sør for hovedområdet. Utenfor disse distriktene ligger fattigere boligområder.
Transport
Libreville internasjonale lufthavn, hovedbase for Air Gabon, ligger omkring elleve kilometer nord for byen.
Kultur og utdanning
Severdigheter inkluderer Nasjonalmuseet for kunst og tradisjoner, det franske kultursentret, St. Maries katedral, trekirken St. Michael, Nkembo, Arboretum de Sibang, og to kulturbyer. Librevilles hovedmarked ligger i Mont-Bouët.
Gabons administrasjonsskole og jusskole ligger også i Libreville. I Libreville ligger Omar Bongo-universitet, grunnlagt 1970, flere forskningsinstitutt og bibliotek.
Industri
Libreville har båtbyggerindustri, bryggeriindustri og sagbruk. Byen eksporterer råvarer som tre, gummi og kakao fra byens havn og dypvannshavnen i Owendo.
Kvarken
Kvarken (finsk: Merenkurkku) eller Norra kvarken er det øyrike havområdet mellom Umeå i Nord-Sverige og Vasa i Nord-Finland der Bottenvika er på det smaleste. Området Kvarkens skärgård i Finland inngår fra 2006 i verdensarvområdet Höga kusten/Kvarken, sammen med den nordsvenske skjærgården Höga kusten.
I Sverige skiller en mellom Norra og Södra kvarken. Södra kvarken (finsk: Ahvenanrauma) er sundet mellom Åland og det svenske fastlandet. Med «Kvarken» mener en vanligvis Norra kvarken. En hører også Västra og Östra kvarken; Västra kvarken er da sundet mellom Umeå og Holmöarna, mens Östra kvarken er hovedsundet øst for Holmöarna.
Kvark er et gammelt ord for strupe eller hals.
Timmervatnet
Timmervatnet er en innsjø som ligger to kilometer oppstrøms Tunglandsfossen, i Strand kommune. Innsjøen inngår i Jørpelandsvassdraget, og er ellers en del av området som heter Tungland. Vegetasjonen i innsjøen består av siv, botngras og algevekster - i tillegg til diverse fiskeslag som nevnes senere i artikkelen.
Litt om området
Det er flere måter å komme seg til Timmervatnet. Den korteste veien går fra Selemorkshytten og opp Fossabekken, eller Fossabrekkå som lokalbefolkningen gjerne kaller det. Denne veien er svært bratt, og selv en gjennomsnittlig trent person må regne med å få høy puls. Du vil fra denne veien til slutt havne ytterst på innsjøens vestre side.
Det er fin utsikt fra Timmervatnet, selv om store deler av Jørpeland blir skjult bak Tunglandsfjellet og Førlandsnuten.
På nordre langside av innsjøen er Husafjellet, mens Lomafjellet ligger innerst på innsjøens østre side. Piggjafjellet, som i nyere tid har blitt et mer og mer populært turmål for lokalbefolkningen, ligger sydvest for vannet.
Ellers så hender det fra en tid til en annen at turgåere må hjelpes ned fra området.
Fiske
Fra 1977 har flere innsjøer med utløp til Jørpeandsåna blitt kalket, og Timmervatnet er et av disse. Dette ble gjort for å bedre vannkvaliteten for laksen i Jørpelandsåna.
Jeger- og sportsfiskarlaget (SJSL) har gjort mye arbeid for å gjøre innsjøen til et fint fiskevann. SJSI har fanget fisk i ruser hver høst i tilløpsbekken fra Tintusvatnet, og årlig satt ut 150-300 stykker av denne fangsten i småtjern i området. Tilbakefangst av utsettingene gir i dag fin fisk i størrelsen 0,5 til 1,5 kg. Gjennomsnittsstørrelsen av fisken i Timmervatnet har økt fra i underkant av 100 gram til over 300 gram. Årlig fiskeproduksjon i Timmervatnet anslås å være like i overkant av 80 kilo pr år.
Det er ellers grunn til å tro at flere fiskebestander i dette området ville ha vært skadet dersom dette ikke hadde blitt gjort.
Om navnet
Den offisielle skrivemåten er Timmervatnet, men lokalbefolkningen bruker helst Tømmervatnet. Navnet har med frakting av tømmer å gjøre.
Termodynamikkens tredje lov
Termodynamikkens tredje lov er at den absolutte temperaturen til et system ikke kan komme ned til det absolutte nullpunkt. Det vil si at når temperaturen nærmer seg det absolutte nullpunkt, stanser alle termodynamiske prosesser.
Grover Cleveland
Stephen Grover Cleveland (født 18. mars 1837 i Caldwell i New Jersey i USA, død 24. juni 1908 i Princeton i New Jersey) er den eneste presidenten i USAs historie som har sittet i to perioder som ikke er sammenhengende. Cleveland er derfor USAs 22. og 24. president.
Han oppnådde det største samlede stemmeantall i tre presidentvalg – i 1884, 1888 og 1892, men han ble ikke valgt i 1888 fordi han fikk for få valgmannsstemmer. Han var den eneste demokraten som ble valgt til president i perioden fra 1860 til 1912, som var sterkt preget av Det republikanske partiet. Clevelands beundrere har rost ham for hans ærlighet, uavhengighet, integritet og hans arbeid for prinsippene innen klassisk liberalisme. Som leder av bourbondemokratene var han motstander av imperialisme, skatter, subsidier og inflasjonspolitikk, men som reformator arbeidet han også mot korrupsjon og vennetjenester.
Utenrikspolitikk
Cleveland måtte hanskes med økonomiske nedgangstider og så det nødvendig å øke tilgangen på råvarer og åpne nye markeder for amerikanske virksomheter. Den planlagte Panamakanalen kunne her bli en viktig vekstfaktor for USAs økonomi ved å effektivisere sjøtransportssytemet og øke USAs tilgang på sjøveier til Stillehavet. Offisielt la Cleveland vekt på at han ikke var tilhenger av ekspansjon og imperialisme, og at han ville trappe ned ekspansjonsiveren som president Chester Arthur hadde vært eksponent for. I praksis ble det imidlertid vanskelig å se noen forskjell.
Cleveland videreutviklet president James Monroes doktrine om amerikansk overherredømme i Amerika og Rutherford B. Hayes politiske linje om USAs rett til å sikre sine interesser. Følgelig gjorde Cleveland Panama i 1895 til protektorat under USA. Denne imperialistiske politikken ble ført videre av de etterfølgende presidentene. I 1883 ble de første skip og soldater sendt til Hawaii for å etablere en marinebase og for å annektere det selvstendige, urbefolkningsstyrte øyriket. Dette ekspansjonsframstøtet ble fullført under president William McKinley. Under ham blir Hawaii formelt annektert 12. august 1898. Blant andre ekspansjonstiltak under Cleveland kan nevnes;
Kortesjärvi
Kortesjärvi er en tidligere kommune i landskapet Södra Österbotten i Finland. Kommunen ble den 1. januar 2009, sammen med kommunene Alahärmä og Ylihärmä, sammenslått med Kauhava kommune.
Hestina
Hestina er en slekt av sommerfugler som tilhører gruppeng glanssommerfugler (Apaturinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Ceratophyllidae
Ceratophyllidae er en gruppe (familie) som hører til ordenen lopper (Siphonaptera). Som andre lopper er de parasitter som lever i bolene eller reirene til varmblodige dyr. Lopper regnes til de vingede insektene til tross for at alle artene er helt vingeløse.
Hestina
Utseende
Store, kraftige sommerfugler. Oversiden er svart med bleke (hvite til lysblå) flekker og streker. Slekten etterligner giftige monarksommerfugler i slekten Parantica.
Ceratophyllidae
Utseende
Ceratopsyllidae er gjerne brunrøde eller mørkbrune lopper med avlang kroppsform, flattrykt fra sidene. De er gjerne middelsstore lopper.
Hestina
Levevis
Larvene lever blant annet på nesletre (Celtis spp., hampfamilien).
Fylkesvei 216
Fylkesvei 216 går mellom Lillehammer kirke og Moelv i Ringsaker. Veiens lengde er 38,5 km, hvorav 30 km i det tidligere Hedmark og 8,5 km i det tidligere Oppland.
Ceratophyllidae
Liv og utvikling
Ceratophyllidae suger blod fra gnagere og fugler. Man antar at familien opprinnelig gikk på gnagere (ekorn og beslektede grupper), men hoppet over på fugler på et senere tidspunkt. Som vanlig hos lopper lever larvene av avfall, hudrester og de voksne loppenes avføring, mens de voksne insektene er blodsugere.
Hestina
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Nepal og Tibet i vest til Sulawesi i øst.
Fylkesvei 216
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Ceratophyllidae
Utbredelse
Familien forekommer i alle verdensdeler bortsett fra Australia, men med flest arter i Holarktis. Arten Glaciopsyllus antarcticus, som lever i redene til stormfugler, er en av meget få landdyr-arter som forekommer på det antarktiske kontinentet.
Systematisk inndeling
Slekter som forekommer i Europa og arter som er funnet i Norge er nevnt.
Sølve
Sølve er et mannsnavn med opprinnelse i det norrøne navnet Sǫlvi, som kan være:
Sølve er også et kvinnenavn, men det er sjeldnere. Det er en variant av Sølva, og har opprinnelse i det norrøne navnet Sǫlva, som kan være:
Sølve har norsk navnedag 20. juni.
Som mannsnavn
Salvi eller Sôlvi er kjent brukt i fem runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet var kjent, men antakelig ikke blant de mest brukte i Norden på den tiden. Solve var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 30 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Navnet har senere vært mindre vanlig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Engasjyen naturreservat
Engasjyen naturreservat ligger i Rana kommune i Nordland. Naturreservatet består av et gruntvanns- og deltaområde i Ranelvas utløp i Ranfjorden. Området har et areal på 279 dekar, hvorav 244 dekar vannareal. Området er vernet for å bevare et viktig våtmarksområde.
Du är den ende
«Du är den ende» er en svensk sang. Melodien er gitarstykket «Romance Anónymio», et stykke for klassisk gitar av usikker opprinnelse. Marcus Österdahl er kreditert som opphavsmann på plateetiketten. Teksten er skrevet av Bo Setterlind.
Lill Lindfors, Marcus Österdahls kor och orkester spilte inn sangen. Den ble utgitt på EP-platen Du är den ende (Polydor EPH 10832) i Sverige i 1966 samt på singlen Polydor 59 722 i Norge i 1967.
Østers (gruppe)
Østers er en samlebetegnelse på flere forskjellige grupper av muslinger som vokser hovedsakelig i brakk- og saltvann. Skallet, som oftest med høyt kalkinnhold, omgir en bløt kropp. Gjeller filtrerer plankton fra vannet, og en kraftig muskel holder skallet lukket. Noen grupper er verdsatt som mat, både i rå og varmebehandlet form.
Hval Sjokoladefabrikk
Hval Sjokoladefabrikk ASA er en norsk næringsmiddelprodusent som først og fremst lager sjokolade. Fabrikken ligger i Sandefjord.
Historie
Hval Sjokoladefabrikk ble etablert i 1996 av gründer Rolf Rune Forsberg. Han er i dag daglig leder og den største aksjonæren i selskapet.
I 2005 lå firmaet notert på den OTC-listen, med tickeren HVAL. Samme høst lanserte Hval Sjokoladefabrikk planer om å etablere en franchisedrevet butikkjede med navnet Sjokoladeriet. I 2007 ble det startet 6 butikker, men det lyktes ikke å gjøre noen av butikkene lønnsomme. Prosjektet ble derfor skrinlagt forholdsvis raskt. Candy King distribuerer i dag Hvals løsvekt-produkter. Disse utgjør 2/3 av brutto omsetning for Hval-produkter. Bedriften hadde en omsetning på 38 millioner og et overskudd på 2,5 millioner i 2011.
Etter at NRKs aktualitetsmagasin Brennpunkt i mars 2015 fortalte at Hval Sjokoladefabrikk ble presset ut av matvarekjedene fordi de som liten aktør ikke ville betale for hylleplass, fikk fabrikken stor medieoppmerksomhet og støtte blant nye kunder.
Ross Technology
Ross Technology, Inc. var et amerikansk IT-selskap som arbeidet med konstruksjon og produksjon av halvledere. Deres spesialområde var SPARC mikroprosessorer. Selskapet ble grunnlagt i august 1988 i Austin, Texas av Dr. Roger D. Ross, en ledende informatiker som hadde ledet Advanced Microprocessor Division i Motorola og som administrerte utviklingen av Motorola 68030 og RISC mikroprosessoren Motorola 88000.
Den 12. mai 1993 ble selskapet oppkjøpt av det japanske selskapet Fujitsu for $23 millioner. Selskapet ble nedlagt i juni 1998 og alle dets patenter ble oppkjøpt av Fujitsu.
Terkel i knipe
Terkel i knipe (original: Terkel i Knibe) er en dansk animasjonsfilm for ungdom fra 2004.
Den er basert på en radioføljetong av Anders Matthesen, som har lagt stemmer til samtlige figurer i originalversjonen av filmen. Figuren «Onkel Stewart» har også opptrådt i andre sammenhenger, som juleserien Jul på Vesterbro. I den norske versjonen hadde Aksel Hennie alle stemmene, med unntak av sangene som ble gitt stemme av Siri Nilsen, Emilie Christensen og Ratih Windrati. Mens det i den engelske ble brukt flere skuespillere. Det danske manuset ble oversatt til norsk av Esben Selvig.
Filmen har tildels sterk språkbruk, men har til tross for dette 7 års aldersgrense i Danmark. I Norge har filmen fått 11 års aldersgrense.
Handling
Terkel er en gutt som går i 6. klasse og bor sammen med sine foreldre og sin lillesøster. Han er bestevenn med Jason, og mobbes av klassekameratene Sten og Saki. Terkels klasse får en ny lærer som heter Gunnar. Første gang Terkel møter Gunnar, setter Terkel seg ved et uhell på en edderkopp. Det skal senere vise seg at Gunnar vil ta livet av Terkel på grunn av dette utilsiktede edderkopp-drapet. Gunnar tar klassen med på en klassetur hvor de skal studere salamandere, men han har en baktanke. Han har stjålet mobilen til Terkels beste venn Jason og bruker den til å sende trusler til Terkel. Terkel blir livredd og løper inn til Gunnar for hjelp. Deretter prøver Gunnar å drepe Terkel men får Jasons jernrør i hodet.
Priser og nominasjoner
Ved utdelingen av den danske Robertprisen i 2005 var Terkel i knipe nominert i flere kategorier og vant Robertprisen for årets musikk, Robertprisen for årets barne- og familiefilm, årets lyd og årets sang. Den ble dessuten nominert til Bodilprisen for beste danske film i 2005.
Ross Technology
Ross Technology er mest kjent for utviklingen av mikroprosessoren hyperSPARC.