cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bexhill-on-Sea
Historie
Kirken var eid av landgodset Bexhill inntil dronning Elisabeth I av England overtok det i 1590 og ga det til Thomas Sackville, den gang baron Buckhurst. Thomas ble den første jarl av Dorset i 1603. I 1813 da den mannlige slektslinjen døde ut giftet Elizabeth Sackville seg med den femte jarl av De La Warr, og hun og hennes ektemann arvet Bexhill. Den tidlige historie kan fortsatt ble sett i gatenavnene, som Sackville Road, Buckhurst Road, De La Warr Parade, og King Offa Way.
Smugling var omfattende i dette området tidlig på 1800-tallet. I 1828 ble den lokale forbrytere, «Little Common Gang», involvert i hva som er blitt kjent «slaget ved Sidley Green»,, et område nord for Bexhill.
Lokalstyre
I løpet av den lokale styringsreformen i 1974 ble Bexhill en del av Rothers distriksråd (Rother District Council) og derigjennom tapte sitt byråd. I dets sted ble Bexhill en by i henhold til Charter Trustees, tillitsmannsstyre, og representert med byrådsmedlem i Rothers distriksråd. Et kvartalsholdt forum bli holdt for å gi samfunnet en stemme på lokalt nivå. Rothers distriksråd blir holdt i Bexhill og valg blir gjennomført hvert fjerde år. 83 byrådsmedlemmene blir valgt, 18 av disse kommer fra de 9 administrative enhetene som utgjør Bexhill. For valget i mai 2007 utgjorde valgresultatet 14 konservative, 3 liberaldemokrater og 1 uavhengig. Valg til parlamentet blir holdt i nabobyen Battle. På europeisk nivå er Bexhill representert av den sørøstlige region som holder 10 seter i Europaparlamentet. Valget for juni 2004 ga 4 konservative, 2 liberaldemokrater, 2 fra partiet United Kingdom Independence Party, 1 fra Arbeiderpartiet og fra grønne, ingen av dem levde i East Sussex.
Landemerker
Steder av særlig vitenskapelig interesse ligger innenfor distriktet Bexhill; High Woods. Det har biologisk betydning ettersom det er det eneste kjente skogslandet for vintereik (Quercus petraea) i East Sussex.
Det er også funnet mange fossiler i Bexhill. I 2009 ble verdens eldste edderkoppnett funnet innkapslet i rav i byen. Det var 140 millioner år gammelt.
Økonomi
Reginald Sackville, 7. jarl De La Warr, besluttet å omdanne det som var en landsby på en ås rundt en kirke til et eksklusiv badested ved kysten og som han navnga Bexhill-on-Sea. Han var virksom i å bygge en beskyttende sjømur sør for landsbyen, og vegen overfor ble derfor kalt for De La Warr Parade. Store hus ble bygget innover landet derfra og den nye byen fikk sin begynnelse. I 1890 ble det luksuriøse hotellet Sackville Hotel bygget.
Bexhill var stedet for det første billøp på bane i Storbritannia som skjedde i mai 1902. Skilt i utkanten av byen har teksten «Birthplace of British Motor Racing» (Fødested for britisk motorløp) under byens navn. Bexhill 100 Festival of Motoring, holdt ved Bexhills strandpromenade, feiret dette minnet i for motorsporten i Storbritannia fra 1990 til 2002. Dens finalefestival ble feiret hundreårsdagen for de opprinnelige løpene. I løpet av festivalen i 1999 opprette organisatorene The Bexhill 100 Motoring Club slik at selv om festivalen ikke lenger eksisterer fortsetter aktivitetene i en egen klubb og dens komite organiserer hvert år et veteranbilshow, The Bexhill 100 Motoring Club Classic Car Show, som blir holdt i august i The Polegrove, Bexhill.
De La Warr Pavilion, en utstillingsbygning som var den store tanken til den niende jarl De La Warr, ble åpnet i 1935 og er det første eksempelet på moderne arkitektur i en britisk offentlig bygning.
Under andre verdenskrig var Bexhill nevnt som et sted for å invadere England som en del av «Operasjon Sjøløve» av det nasjonalsosialistiske Tyskland.
Byen, som mange andre engelske badesteder, er nå mer et fast bebodd samfunn. Selv det er en mindre underholdning- og forlystelsesområde ved sjøsiden har byen i dag en større fastboende befolkning.
Artá
Artá (katalansk: Artà) er en by og kommune i det østlige Spania, på øya Mallorca i provinsen Balearene. Kommunen har 7,984 innbyggere (2021).
Polarklegg
Polarklegg (Hybomitra astuta) er en av kleggene i slekten Hybomitra. Den er utbredt helt i nord i Europa, Asia og Nord-Amerika. Finnes i Norge.
Polarklegg tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der fluens indre og ytre organer endres.
Studio system
Studio system (også Hollywood Studio System) er en betegnelse gitt en epoke i Hollywoods filmhistorie mellom 1920- og 50-tallet. Perioden var preget av få store filmselskaper som kontrollerte alle ledd av filmproduksjon og distribusjon. Lokaler, kontrakter med skuespillere, visningssteder og teknikk var alt under filmselskapenes kontroll og oftest også eie. Skuespillere hadde lange kontrakter med selskapene og talentspeidere ble i denne perioden mye benyttet. Systemet fikk kritikk for sin monopolistiske tilnærming og i 1948 avgjorde Høyesterett at systemet skulle opphøre fordi det angivelig var i strid med konstitusjonen. Filmselskapene som dominerte var Metro-Goldwyn-Mayer, 20th Century Fox, Loew's Incorporated, Paramount Pictures, RKO, Warner Bros., Universal Pictures, Columbia Pictures og United Artists.
Referanser
Filmbolag
Murmeldyr
Det er 15 ulike arter innenfor slekten, og de har en kraftig kropp med korte, kraftige ben, en kort buskete hale og korte ører. Størrelsen deres kan sammenliknes omtrent med katter, fra 30 til 60 cm og med en vekt opp til 7 kilogram. Utbredelsesområdet deres strekker seg fra Nord-Amerika over Alpene og til Asia over til Himalaya-området.
Murmeldyr oppholder seg i ganger i jorden, som de graver selv. Murmeldyrene lever i flokker, og er kjent for den karakteristiske, plystrende lyden de lager.
Woodchuck
I den engelske tungekrøllen «How much wood would a woodchuck chuck if a woodchuck could chuck wood» nevnes Skogmurmeldyret, eller Marmota monax, som holder til i Nord-Amerika.
Arter
De nålevende artene i murmeldyrslekten deles inn to underslekter med til sammen 15 arter.
Systematikken er delvis omstridt; noen arter som lever i Asia regnes av visse zoologer som underarter av steppemurmeldyr.
I tillegg er fire utdødde murmeldyr-arter beskrevet fra fossiler.
De eldste fossiler funnet av murmeldyr er fra miocen-epoken (fra 23 til 5,3 millioner år siden), funnet i Nord-Amerika. Først i pleistocen-epoken (1,8 millioner til 11 500 år siden) kom arter av murmeldyrslekten til Eurasia.
Fakkelmannen
Fakkelmannen i Øyer kommune er en figur utformet av et hogstfelt, med form som en stilisert mann som løper med en fakkel. Formasjonen ligger på vestsiden av dalen, og er lett synlig fra Hafjell Alpinsenter på østsiden av dalen. Den ble laget i forbindelse med OL på Lillehammer i 1994, og planen var å plante ny skog samme året. Allikevel er figuren godt synlig per 2021. Figuren har blitt vedlikeholdt jevnlig for at kontrasten med den omkringliggende vegetasjonen ikke skal bli for lav slik at figuren forsvinner helt. Økonomiske interesser i den omkringliggende skogen har gjort at figuren har blitt debattert ved ulike anledninger siden 1994.
Fakkelmannen begynte som et ideprosjekt i designseksjonen i LOOC. Skissen som LOOC hadde tegnet ble positivt tatt imot hos rådmann Svein Rønning og skogbrukssjef Carl Olav Holen. Hogstflaten som utgjør Fakkelmannen ble konstruert av Jan Reyer Elders ved GIH-Skog. Ved hjelp av en digital terrengmodell ble yttergrensene for hogstflaten konstruert. Skogen ble drevet ut med taubane, utført av skogentreprenør Vidar Rørvik.
Som den ideelle posisjonen for å se på Fakkelmannen ble starthuset for slalåm midt på Hafjell-anlegget valgt. Hogstflaten er synlig fra store områder, men dimensjonene endrer seg gradvis avhengig av ståsted.
Utformingen var ikke så korrekte som LOOC ønsket. I konstruksjonen ble det tatt hensyn til stabiliteten i den gjenstående skogen. Dette førte til at området i armhulen og i skrittet ble utvidet.
I media
Et innslag i Norge Rundt fra 1993 viser hvordan Fakkelmannen ble til.
Fakkelmannen ble presentert i sesong 3 av TV-programmet Norsk attraksjon.
På grunn av tilvekst av ny skog er Fakkelmannen gradvis blitt noe utvisket, men den ble ryddet i forbindelse med ungdoms-OL i 2016.
Lynneviktunnelen
Lynneviktunnelen er en veitunnel i Notodden kommune i Telemark. Tunnelen er en del av fylkesvei 37. Den er 165 meter lang.
Franz Böckli
Franz Böckli (født 15. mars 1858 død 14. februar 1937) var en sveitsisk skytter som deltok under OL 1900 i Paris.
Böckli ble olympisk mester i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det sveitsiske laget som vant 300 meter armégevær, 3 stillinger lagskyting. Laget fikk 4399 poeng og Norge som kom på andreplass fikk 4290. De andre på det sveitsiske laget var Alfred Grütter, Emil Kellenberger, Louis Richardet og Konrad Stäheli. Det var seks lag som deltok og hvert lag besto av fem skyttere.
Liste over kulturminner i Klepp
Liste over kulturminner i Klepp er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Klepp. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Planctomycetes
Planctomycetes er en serie av vannlevende bakterier og har blitt påvist i brakkvann, sjø- og ferskvannsprøver. De formerer seg ved okulasjon.
Olympus OM-systemet
Olympus OM-systemet var en serie med 35mm speilreflekskameraer, linser og tilbehør solgt av Olympus mellom 1972 og 2002.
Serien ble introdusert av Olympus i 1972, mer en 10 år etter at Nikon, Canon og andre produsenter allerede hadde introdusert sine egne speilrefleksserier. Serien var formgitt av Yoshihisa Maitani, som var Olympus sin sjefsdesigner. Det første innslaget i serien var den helmekaniske M-1, men etter press fra Leica (som hadde sin egen M-1) ble navnet endret til OM-1. På slutten av 70-tallet ble også en OM-2 sluppet, som var en elektrisk oppdatering til OM-1 med litt mer automatikk. Samtidlig ble også OM-10 sluppet, som var en billigere og enklere modell ment for å introdusere forbrukere til systemet. Navngivingen var slik at de profesjonelle modellene hadde ett tall (OM-1, OM-2, OM-3 og OM-4), og de billigere hadde titall (OM-10, OM-20 osv.).
Kunståret 2010
Kunståret 2010 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 2010.
Dødsfall
|| kunstner og illustratør ||align=center|85 ||align=center|1925 ||
Meldal Historielag
Laget har utgitt årbok siden 1960, og har også utgitt en samling med dialektord, to bøker med innsamlede bilder, og flere bøker med tekster og prologer av lokale kulturarbeidere.
Laget har ca. 1100 medlemmer (i en kommune med ca. 4000 innbyggere), og blir av kommunens tidligere ordfører vennlig karakterisert som «en maktfaktor i bygda».
Haukabøbrua
Haukabøbrua er en hvelvbro på gamle fylkesvei 662 i Molde i Møre og Romsdal. Broen er bygget i hugget stein og stod ferdig i 1910.
Harrvannet
Harrvannet (nordsamisk: Hárrejávri) er en innsjø i Tana kommune i Finnmark. Den har utløp mot sør til Harrelva.
Rufulosophronica
Rufulosophronica er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange, rødlige trebukker. Antennene er litt kortere enn kroppen. Pronotum er forholdsvis lite, bredere enn langt, med rundede sider med sn skarp, litt bakoverrettet tann midt på hver sidekant. Dekkvingene er jevnbrede.
Levevis
Larvene lever inne i død ved, gjerne små kvister av løvtrær. De kan også finnes inne i store urter, for eksempel arter av vortemelk-slekten. Disse artene er ikke spesialiserte og en art kan ofte utnytte flere ulike vertsplanter.
Utbredelse
Artene lever på Madagaskar.
Ski-VM 2013 – Lagsprint menn
Lagsprint menn under ski-VM 2013 fant sted den 24. februar 2013 i Val di Fiemme.
Resultater
Rennet startet kl. 12:30.
Norgesmesterskapet i alpint 1991
Norgesmesterskapet i alpint 1991 var det norske mesterskapet i alpin skiidrett. Mesterskapet ble arrangert på Voss fra 13. til 21. februar.
Gerald Thomas Bergan
Gerald Thomas Bergan (født 26. januar 1892 i Peoria i Illinois i USA, død 12. juli 1972 i Omaha i Nebraska) var en amerikansk katolsk erkebiskop av Omaha i Nebraska.
Norgesmesterskapet i alpint 1991
Utfor
Dato: 16. februar
Gerald Thomas Bergan
Bakgrunn
Gerald Thomas Bergan var sønn av William Bergan og hans hustru and Mary (née O'Connell) Bergan. Etter skolegang på Spalding Institute i fødebyen pepria, fortsatte han på St. Viator College i Bourbonnais i Illinois. Han fortsatte sine studier ved Pontifical North American College i Roma.
Prest
Gerald T. Bergan ble presteviet i Roma 28. oktober 1915 av kardinal Basilio Pompilj for bispedømmet Peoria i Illinois.
Norgesmesterskapet i alpint 1991
Utfor
Sted: Voss
Gerald Thomas Bergan
Biskop
Den 24. mars 1934 utnevnte pave Pius XI ham til biskop av bispedømmet Des Moines i Iowa. Kardinal George William Mundelein, erkebiskop av Chicago, bispeviet ham 13. juni 1934; medkonsekratorer var Joseph Henry Leo Schlarman, biskop av Peoria, og  Henry Patrick Rohlman, biskop av Davenport. I Des Moines etablerte han bispedømmeavisen The Messenger. På den åttende nasjonale eukaristiske konferanse i 1941 talte han om arbeider-ledelse-relasjoner, og understreket at arbeidsgiver måtte tillate arbeiderne å engasjere seg i kollektive forhandlinger, altså på fagforeningers vis. Han gikk også inn fot at lantidsansatte burde ha rett til en deltakelse i foretakets styre.
Norgesmesterskapet i alpint 1991
Super-G
Dato: 18. februar
Gerald Thomas Bergan
Erkebiskop
Den 7. februar 1969 ble han utnevnt av pave Pius XII til erkebiskop av Omaha - nabobispedømmet rett vest for Des Moines, og tjente i det embedet til 11. juni 1969. Under hans tid ble det brukt mer enn 80 millioner dollar på nye katolske skoler, kirker og hospitaler i erkebispedømmet. Det gav ham betegnelsen «den byggende biskop» (the building bishop). Mellom 1962 og 1965 deltok han på alle Det andre Vatikankonsils fire sesjoner.
Norgesmesterskapet i alpint 1991
Super-G
Sted: Voss
Gerald Thomas Bergan
Erkebiskop
Han døde den 12. juli 1972 i Omaha, 80 år gammel. Bergan Mercy Medical Center og Archbishop Bergan High School er oppkalt etter ham.
Norgesmesterskapet i alpint 1991
Storslalåm
Dato: 19. februar
3. serierunde i Premier League 2021/22
3. runde i Premier League 2021/22 startet lørdag 28. august kl. 13:30 med oppgjøret mellom og  på Etihad Stadium i Manchester, og avsluttet søndag 29. august med oppgjøret mellom og  på Molineux Stadium i Wolverhampton.
Norgesmesterskapet i alpint 1991
Storslalåm
Sted: Voss
Nefertiti (album)
Nefertiti er et studioalbum av Miles Davis, utgitt i 1968 av Columbia Records. Albumet ble spilt inn 7. juni, 22. juni og 19. julli 1967 i Columbia Records' 30th Street Studio. Albumet var Davis' siste album med bare akustiske instrumenter. Herbie Hancock og Wayne Shorter komponerte melodiene til hele albumet. Albumet nådde 8. plass på Billboards «Top Jazz Albums»-liste i 1968. Nefertiti ble utgitt på nytt i 1998 av Columbia og Legacy Records.
Norgesmesterskapet i alpint 1991
Slalåm
Dato: 20. februar
Nefertiti (album)
Musikk
Nefertiti er det fjerde albumet med Miles Davis' andre klassiske kvintett. Albumet er best kjent for sitt uvanlige tittelspor, hvor hornseksjonen repeterer den samme melodien utallige ganger uten noe soloinnslag, mens rytmeseksjonen improviserer i bakgrunnen og dermed reverserer den tradisjonelle rollen til rytmeseksjonen.
Perioden etter Nefertitis utgivelse skulle bli preget av mer eksperimentell jazz med mye preg på elektriske instrumenter.
Sporliste
Alle sanger ble skrevet av Wayne Shorter unntatt hvor annet er notert.
Side to
Nylanseringen på CD i 1998 inkluderte alternative versjoner av «Hand Jive» (to versjoner), «Madness» og «Pinocchio».
Norgesmesterskapet i alpint 1991
Slalåm
Sted: Voss
Manshow
Manshow er et norsk studiobasert humorprogram med Håvard Lilleheie som gikk på TV 2 Zebra fra 2006 til 2009. Morten Ramm var programlederens «sidekick». Programmet var rettet mot menn og ble omstridt på grunn av sin rølpete stil. Det inneholdt tildels mye grov seksualisert humor som ble oppfattet som kvinnediskriminerende. Mye av innholdet foregikk i studio med et ungdommelig publikum til stede, men hver sending inneholdt også flere ferdiginnspilte humorklipp med Lilleheie og Ramm i hovedrollene. Ramm huskes kanskje best fra klippene som slosskjempen «Rå». Flere kjente nordmenn var gjester i programmet. Konseptet var basert på et amerikansk program med tittelen The Man Show.
Seertallene lå på rundt 50 000.
Song to Song
Filmen var egentlig titulert Lawless, men regissør Malic tillot John Hillcoat å bruke det i sin film fra 2012. Skuespiller Rooney Mara sa i desember 2011, da filmen fortsatt het Lawless, at innspillingen skulle begynne i september 2012. Den måneden ble scener spilt inn i Austin, Texas.
Handling
I Austin, Texas er Faye gitarist på jakt etter suksess som musiker. Hun starter en affære med plateprodusent Cook, og håper at han kan hjelpe henne med karrieren hennes. Så begynner hun et forhold med BV, som også arbeider med Cook. Han og Faye holder deres affære hemmelig fra BV, og de tre reiser på ferie sammen til Mexico. Rhonda er en tidligere barnehage-ansatt som nå arbeider som servitør, og Cook flørter med henne. De to gifter seg til slutt, og han kjøper et hus til moren hennes.
Faye begynner senere et forhold til Zoey, en fransk kvinne som bor i USA. Rhonda begynner å føle seg ukomfortabel med Cooks ville livsstil, som inkluderer sex med andre kvinner og bruk av narkotika. BV har et forhold til Amanda, men forholdet går snart over. Rhonda tar sitt eget liv, og etterlater Cook sjokkert og lei seg. Faye og BV tar etter hvert opp deres tidligere forhold. Men BV ønsker å flytte vestover til hjembyen sin for å ta vare på sin syke far og resten av familien hans. Men dette fører til problemer i forholdet hans til Faye.
Sysfs
sysfs er et syntetisk filsystem som blir besørget av Linuxkjernen. Filsystemet eksporterer informasjon om ulike undersystemer av kjernen, maskinvareutstyr og tilknyttede utstyrsdrivere fra kjernen til brukermodus gjennom virtuelle filer. I tillegg blir virtuelle filer også brukt for deres konfigurering.
Sysfs har en lignende funksjonalitet som sysctl i ulike derivater av Berkeley Software Distribution.
Bodin Isara
Bodin Isara (født 12. desember 1990) er en thailandsk badmintonspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i kvartfinalen i double.
Brodda
Brodda er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han levde i det første tidevervet. Da han ble herre av Hithlum, tok han Aerin til kone mot hennes vilje. Brodda ble siden drept av Túrin, sønn av Húrin.
Easterlings (First Age) Easterlingowie
George Pickett
George Edward Pickett (født 16., 25., eller 28. januar 1825, død 30. juli 1875) var en karriereoffiser i US Army som ble general i Konføderasjonens hær under den amerikanske borgerkrigen. Han er best kjent for deltagelsen i et forgjeves og blodig angrep i slaget ved Gettysburg som bærer hans navn, Pickett's Charge.
Tidlige år
Pickett var en populær kadett på West Pont, livlig og sjarmerende, men klassens klovn, og demonstrerte rett som det var sin aversjon mot intellektuelle mål og hardt arbeid ved å bli uteksaminert sist (en posisjon som fikk kallenavnet «geit») av 59 studenter i 1846-årgangen. Noen ganger fører en slik prestasjon til at vedkommende fikk en obskur post uten muligheter for videre karriere, men Pickett, i likhet med George Custer senere, var så heldig å bli uteksaminert etter at en krig hadde brutt ut, den mexicansk-amerikanske krig, og hæren hadde stort behov for offiserer. Han fikk verv som midlertidig fenrik i USAs 8. infanteriregiment, og gikk nesten umiddelbart inn i kampene i krigen. Han fikk nasjonal anerkjennelse da han var den første som klatret over muren i slaget ved Chapultepec, tok det amerikanske flagget fra sin sårede kollega, den fremtidige konfødererte general James Longstreet og foldet det ut over festningen mens han var under beskytning. Han fikk en midlertidig forfremmelse til kaptein for sin bedrift. Etter krigen tjenestegjorde han i pionérområdet i Texas og ble forfremmer til løytnant i 1849 og kaptein i 9. infanteriregiment i mars 1855.
Pickett giftet seg i januar 1851 med Sally Harrison Steward Minge, datter av dr John Minge fra Virginia. Sally døde i barnefødsel i november samme år i Fort Gates i Texas.
Kaptein Pickett tjenestegjorde så i Washington-territoriet. Han ledet byggingen av Fort Bellingham ved Bellingham Bay i 1856 i det som i dag er byen Bellingham. Han bygget også et rammehus det året som fremdeles står, det eldste huset i Bellingham. Mens han tjenestegjorde i Fort Bellingham, giftet Pickett seg med en indianerkvinne fra Haida-stammen, Morning Mist, som fødte en sønn, James Tilton Pickett (1857-1889). Morning Mist døde noen få år senere. «Jimmy» Pickett opparbeidet seg et navn som aviskunstner i sitt korte liv, før han døde av tuberkulose i en alder av 32 i nærheten av Portland i Oregon.
Pickett okkuperte i 1859 San Juan Island og ble dermed involvert i en territorialkrangel med Storbritannia som har fått kallenavnet «grisekrigen», på grunn av at det ble satt i gang av en amerikansk bonde, Lyman Cutler, som hadde drept en gris som tilhørte Hudson's Bay Company. Han ledet bare en garnison på 68 menn, men han stod imot en britisk styrke på tre krigsskip og 1000 menn. Hans nærvær kan ha forhindret deres landgang, siden britene var under ordre om at det ikke skulle komme til konfrontasjoner. Han skal ha sagt i trass at «vi skal lage et Bunker Hill av det.» Igjen var den unge offiseren i nasjonens søkelys. President James Buchanan sendte generalløytnant Winfield Scott for å fremforhandle en avtale mellom partene.
Tidlig tjenestegjøring
Virginia løsrev seg fra Unionen etter beskytningen av Fort Sumter, og Som innfødt reiste Pickett fra Oregon for å tjene sin delstat, til tross for at han personlig mislikte institusjonelt slaveri. Han ankom etter det første slaget ved Bull Run og sa fra seg sitt verv i US Army den 25. juni 1861. Han hadde hatt et verv som major i Konføderasjonens artilleri siden 16. mars. Innen en måned var han utnevnt som oberst i ledelsen for Rappahannock Line i Department of Fredericksburg, under ledelsen til generalmajor Theophilus H. Holmes. Holmes' innflytelse skaffet et verv for Pickett som brigadegeneral, datert 14. januar 1862.
Pickett var en fargerik general. Han red en pent striglet kavalerihest som het «Old Black» og bar en blå smal blå kepi-lignende lue, oppbrettede hansker over jakkeermet til en feilfri skreddersydd uniform som hadde doble rekker av gullknapper på jakken og skinnende gullsporer på sine svært glattpussede støvler. Han holdt en elegant ridepisk enten han satt på hesten eller gikk. Mustasjen hans hang på utsiden av munnvikene og vendte så oppover i endene. Håret hans ble snakket om i hæren: «Lange ruller fløt løst over skuldrene hans, trimmet og svært parfymert, skjegget hans var tilsvarende rullet og gav fra seg lukta av Arabia.»
Picketts første kampledelse var under Peninsula-felttoget hvor han ledet en brigade som hadde kallenavnet Gamecocks. Brigaden ble til slutt ledet av Richard B. Garnett i Pickett's Charge. Brigaden og dens kommandant presterte godt nok i Williamsburg, Seven Pines og Gaines' Mill. Ved Gaines' Mill ble Pickett slått av hesten sin av en kule i skulderen, og selv om han gjorde enormt mye ut av at han var dødelig såret, undersøkte en stabsoffiser såret og red vekk mens han slo fast at han var «fullstendig i stand til å ta vare på seg selv.» Men Picketts tilstand var faktisk mellom de to diagnosene, og han var satt ut av spill i tre måneder, og armen hans var stiv i nesten et år.
Da Pickett returnerte til hæren i september 1862, fikk han ledelsen over en divisjon med to brigader i korpset som ble ledet av hans gamle kollega i Mexico, generalmajor James Longstreet. Han ble forfremmet til generalmajor den 10. oktober. Divisjonen hans deltok ikke i alvorlige kamper før Gettysburg-felttoget sommeren etterpå. I slaget ved Fredericksburg i desember, deltok den i lette kamper uten at den ble påført døde soldater. Hele Longstreets korps var fraværende fra slaget ved Chancellorsville i mai 1863, siden det var sendt til Suffolk-felttoget.
Før Gettysburg-felttoget forelsket Pickett seg i en tenåring fra Virginia, LaSalle «Sallie» Corbell (1843–1931), og han pendlet frem og tilbake fra sine plikter i Suffolk for å være med henne. Sallie insisterte senere på at hun møtte ham i 1852 (da hun var 9 år), giftet hun seg ikke med den 38 år gamle enkemannen før 13. november 1863.
Gettysburg og Pickett's Charge
Picketts divisjon ankom slaget ved Gettysburg på kvelden den andre dagen, 2. juli 1863. Den hadde blitt forsinket av oppgaven med å bevokte de konfødererte kommunikasjonslinjene gjennom Chambersburg. Etter to dager med harde kamper, hadde general Robert E. Lees Army of Northern Virginia ikke klart å kaste unionsstyrkene ut av deres stillinger, selv om de innledningsvis hadde drevet Army of the Potomac til det høyereliggende området sør for Gettysburg. Lees plan for 3. juli krevde et massivt angrep på sentrumet av Unionens linjer på Cemetery Ridge. Tanken var at angrepene på begge flanker de foregående to dagene hadde trukket til seg styrker fra sentrum. Han beordret general Longstreet til å samle en styrke på tre divisjoner for angrepet — to utmattede divisjoner fra korpset til generalløytnant A.P. Hill under brigadegeneral J. Johnston Pettigrew og generalmajor Isaac R. Trimble, og Picketts friske divisjon fra Longstreets eget korps. Lee henviste til Picket som leder for angrepet, selv om det faktisk var Longstreet som hadde kommandoen, noe som er en av grunnene til at det vanligvis ikke er kjent for populærhistorien med det mer presise «Pickett-Pettigrew-Trimble-angrepet.»
Etter et to timers langt artilleribombardement som var ment å myke opp unionsforsvaret, steg de tre divisjonene ut over de åpne markene, nesten 1,6 km fra Cemetery Ridge. Pickett inspirerte sine menn ved å rope: «Opp, menn, og til postene deres! Glem ikke i dag at dere er fra Old Virginia.» Picketts divisjon, med brigadene til brigadegeneralene Lewis A. Armistead, Richard B. Garnett og James L. Kemper, var på den høyre flanken av angrepet. Den ble påført knusende artilleribeskytning før den møtte salver av musketbeskytning mens den nærmet seg målet sitt. Armisteads brigade kom seg lengst gjennom Unionslinjene. Armistead selv ble dødelig såret og falt nær «The Angle» ved det som regnes som «Konføderasjonens høyvannsmerke». Men ingen av de to andre divisjonene rykket tilsvarende langt frem over markene, og Armisteads suksess ble ikke forsterket. Mennene hans ble raskt skutt ned eller tatt til fange.
Pickett's Charge var et blodbad. Mens Unionen mistet rundt 1500 døde og sårede, var de konfødererte tapstallene flere ganger større, slik at over 50% av mennene som ble sendt over markebe ble drept eller såret. Pickett's tre brigadekommandanter og alle 13 av hans regimentskommandanter var blant de falne. Kemper var såret, og Garnett og Armistead overlevde ikke. Trimble og Pettigrew var de fremste av de falne, Trimble mistet et ben, og Pettigrew ble såret i hånda og døde under retretten til Virginia. Pickett selv har vært gjenstand for historisk kritikk for at han personlig overlevde slaget uten en skramme, men hans stilling et stykke bak styrkene sine, antagelig ved gården Codori på Emmitsburg Road, var kommandodoktrinen på den tiden for divisjonskommandanter.
Mens soldater vaklet tilbake til de konfødererte linjene langs Seminary Ridge, fryktet Lee en motoffensiv og forsøkte å samle sitt sentrum, mens han fortalte de tilbakevendende soldatene at «det hele var min feil». Pickett var utrøstelig. Da Lee ba Pickett om å samle divisjonen sin for forsvaret, skal Pickett ha svart: «General Lee, jeg har ingen divisjon.» Picketts offisielle rapport for slaget har aldri blitt funnet. Det har gått rykter om at general Lee forkastet den for sin botre negativitet og krevde at den skulle omskrives, og en oppdatert versjon ble aldri tatt vare på.
Pickett sørget over det store tapet av menn til han døde. Etter krigen er det sagt at han en gang møtte general Lee i et møte som ble beskrevet som «iskaldt». John Singleton Mosby ser ut til å ha vært det eneste vitne som støtter påstanden om kulde mellom Lee og Pickett. Andre som var til stede og benekter i nedtegnelser en slik utveksling. Mosby fortalte at etterpå skal Pickett ha sagt bittert: «Den mannen ødela min divisjon.» De fleste historikere mener at denne konfrontasjonen virker lite sannsynlig, særlig siden Pickett i andre nedskrevne steder skal ha sagt, etter å ha blitt spurt om hvorfor Pickett's Charge slo feil, at «jeg har alltid trodd at yankeene hadde noe med det å gjøre.»
Five Forks
Picketts karriere stoppet opp etter Gettysburg, til tross for at han aldri ble fordømt av Lee eller Longstreet. Han ledet Department of Southern Virginia and North Carolina den vinteren, og han tjenestegjorde som divisjonskommandant i forsvaret av Richmond. Etter at P.G.T. Beauregard stengte Benjamin Franklin Butler inne i Bermuda Hundred-felttoget, ble Picketts divisjon tilknyttet til støtte for Robert E. Lees operasjon i Overland-felttoget, rett før slaget ved Cold Harbor hvor Picketts divisjon okkuperte sentrum av den defensive linja, et sted hvor hovedangrepet til Unionen ikke skjedde.
Kontroversen rundt hans avløsning
Der har også vært en historisk kontrovers som handler om Pickett ble avløst som kommandant etter slaget ved Sayler's Creek den 5. april 1865. Oberstløytnant Walter H. Taylor, Lees stabssjef, skrev etter krigen at han utstedte ordrer for Lee om å avløse Pickett sammen med generalmajorene Richard H. Anderson og Bushrod R. Johnson. Det finnes ikke lenger noen kopier av disse ordrene. Lees biografer, Douglas Southall Freeman, skrev:
Walter Harrison trykket ordren fra oberstløytnant Taylor til Pickett i sin bok fra 1870, Pickett's Men, datert 10. april 1865, hvor han tiltalte Pickett som «Maj Gen G E Picket [sic], General Commanding». Ordren var en forespørsel om å få vite bevegelsene og aksjonene til Picketts divisjon fra slaget ved Five Forks til Appomattox. Picketts offisielle rapport til Taylor samme dag var signert «G.E. Pickett, Major-Gen., Commd'g.» Taylor forklarte senere til Fitzhugh Lee at det var adressert på denne måten fordi Pickett var avløst sin kommando over divisjonen, ikke sparket fra hæren, og rapporten dekket en tid hvor han hadde ledelsen.
Historikeren William Marvel foreslår at siden både Anderson og Johnson anerkjente at de var blitt avløst, «er der derfor ingen grunn til å mistenke at en ordre ikke bli gitt for å avløse Pickett, både fordi hans divisjon hadde blitt ødelagt og ikke kunne repareres og på grunn av hans påståtte dårlige prestasjon ved Five Forks. ... Da gjenstår kun spørsmålet om Pickett fikk ordren.» Marvel svarer ikke konkluderende på spørsmålet, selv om han regner det som en «veldedig tolkning» av Picketts rapport at han ikke fikk den.
Pickett fortsatte å lede sin divisjon, en divisjon som i styrke hadde blitt redusert til mindre enn en brigade, og rapporterte til Longstreet, men Longstreet nevner ikke Picketts divisjon i sin siste rapport.
Appomattox
9. april ledet Pickett sine gjenværende styrker i slaget ved Appomattox Courthouse og stilte opp i den siste slaglinja til Army of Northern Virginia. Han overgav seg med Lees hær og ble løslatt ved Appomattox Court House den 9. april 1865.
En legende fortalt av Picketts enke hevder at da unionshæren marsjerte inn i Richmond, fikk hun overraskende besøk. Han oppførte seg høflig og spurte om han hadde funnet Picketts hus. Abraham Lincoln selv hadde kommet for å finne ut skjebnen til sin gamle kjenning fra før krigen, og en forbauset Sallie innrømmet at hun var hans kone og viste frem sitt spedbarn for presidenten. Lincoln-historikeren Gerald J. Prokopowicz har kalt denne fortellingen «fantasi».
Etter krigen
Til tross for at han var løslatt, flyktet Pickett til Canada. Han dro tilbake til Norfolk i 1866 for å jobbe som forsikrings agent.
Pickett døde i Norfolk og er gravlagt i Richmonds Hollywood Cemetery.
Ettermæle
Tiår etter Picketts død ble hans enke Sallie en velkjent forfatter og taler om «hennes soldat», noe som til slutt førte til skapelsen av en idealisert Pickett som var den perfekte sørstatsgentleman og soldat. En betydelig mengde kontroverser skyldes Sallie Picketts feiring av sin ektemann. To bøker ble utgitt etter hans død i hans navn, The Heart of a Soldier, As Revealed in the Intimate Letters of Gen'l George E. Pickett (publisert i 1913) og Soldier of the South: General Pickett's War Letters to His Wife (1928), og har blitt beskrevet som «verk som ikke kan stoles på og var fiksjonalisert av Picketts kone.». Sallie var også forfatteren, under sitt eget navn, av Pickett og hans menn som ble publisert i 1913. Resultatet var at general Pickett har blitt en figur som er delvis skjult av mytologien til «Lost Cause».
Pickett er i dag vanligvis sett på som en slags tragisk helt, en fargerik offiser som ønsket å lede styrkene sine inn i strålende slag, men alltid gikk glipp av muligheten, til det katastrofale angrepet ved Gettysburg. Douglas Southall Freemans verk, særlig Lee's Lieutenants, i tillegg til Michael Shaaras roman The Killer Angels (1975) (og Gettysburg (1993), filmen hvor han portretteres av Stephen Lang) har i stor grad forsterket dette ryktet i populærkulturen.
Picketts grav markert av et minnesmerke i Hollywood Cemetery. Det ble bestilt i 1875 av Pickett Division Association, en gruppe veteraner fra hans divisjon, og var opprinnelig ment å være plassert på slagmarken i Gettysburg som «Høyvannsmerket» til Pickett's Charge, men ble bygget i Richmond fordi krigsdepartementet nektet å gi tillatelse til å plassere det på slagmarken. Det står også et monument tilegnet Pickett i den amerikanske leiren på San Juan Island i Washington som ble oppført av Washington University Historical Society den 21. oktober 1904.
Fort Pickett i Blackstone er oppkalt til hans ære.
Fenestellidium
Fenesteliidium er en slekt av bittesmå biller som høre til familien fjærvinger (Ptiliidae).
Utseende
Knøttsmå, avlange, blanke, brunlige til svarte fjærvinger. Oversiden er spredt hårete (noen arter nesten nakne) og nokså grovt punktert, dekkvingene svært blanke. Antennene er gjerne rundt halvparten så lange som kroppen, de tre ytterste leddene danner en avlang klubbe, det to innerste er korte og tykke, leddene imellom (5-6) svært tynne. Pronotum er rundet, noe smalere enn de rundede, litt pæreformede dekkvingene, som dekker nesten hele bakkroppen.
Levevis
Fjærvinger finnes ofte i tilknytning til ulike slags råtnende materiale, som løvstrø, kompost og møkk. Andre arter lever knyttet til spesielle sopp-arter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika inkludert Madagaskar.
Kilder
Hall, W.E. 1995. Ptiliidae, Featherwing beetles i Tree of life.
Sri Lanka under Sommer-OL 1992
Sri Lanka under Sommer-OL 1992. Elleve sportsutøvere, fem menn og seks kvinner fra Sri Lanka deltok i fem sporter under Sommer-OL 1992 i Barcelona. De vant ikke noen medaljer.
Pink Flamingos
Pink Flamingos er en amerikansk kultfilm fra 1972 av John Waters. Den er kjent for sine kontroversielle sex- og voldsscener som brøt med en rekke av samtidens tabuer.
Handling
Divine (Divine) bor i ei rosa campingvogn sammen med sin voksne sønn, Crackers (Danny Mills), og sin overvektige mor, Edie (Edith Massey). Hun kjemper om å bli verdens mest perverse person, men møter sterk konkurranse fra paret Raymond Marble (David Lochary) og Connie Marble (Mink Stole), som driver et ulovlig adopsjonsfirma for lesbiske.
Produksjon
John Waters var ingen kjent regissør da han begynte på prosjektet. Han hadde stått bak et par undergrunnsfilmer og enkelte kortfilmer, men ingen av disse hadde nådd noen større suksess. Rolleliste bestå av ukjente skuespillerne, som stort sett var venner av Waters.
Budsjettet var bare på 12 000 dollar. For disse pengene skulle Waters lage noe som ingen blockbuster fra Hollywood ville tørre å lage. Idéen om at transvestittskuespilleren Divine skulle spise hundebæsj foran kamera, ble hjørnesteinen for hele handlingen i filmen, som består av de mest skitne scenene i filmhistorien.
Kontroversiell
Filmen anses i dag som en av de mest oppskakende filmene noensinne. Den inneholder nære skildringer av incest, gestikulerende anus, blotting, en sexscene inkludert to levende kyllinger og den nevnte hundebæsjspisescenen.
Oluf Onsum
Oluf Adelsten Onsum (født 27. juni 1820 i Molde, død 9. desember 1899 i Kristiania) var en norsk forretningmann og industrileder. Han deltok i stiftelsen av Christiania Spigerverk i Nydalen og er kjent som eier og driver av Kværner Brug og ble målet for det såkalte «Onsumslaget».
Per-Erik Skramstad
Per-Erik Skramstad (født 10. august 1962 i Oslo) er en norsk forfatter.
Oluf Onsum
Bakgrunn
Han var sønn av Gulbrand Gulbrandsen Onsum (1787) og Marie Iversdatter Fyksen (1791). Faren var kjøpmann og eide Veblungsnes gård ved Åndalsnes. Omkring 1835 ble han handelsassistent i Donato Brambani sr. (1800–1842) sin isenkram-geskjeft i Dronningens gate 20. Oluf giftet seg med enken i 1846 og ble innehaver.
I 1847 ble han løytnant i byens borgerbevæpning som han ledet fra 1863 til 1870.
Per-Erik Skramstad
Skramstad arbeider som webutvikler.
Oluf Onsum
Forretningsmann
Fra 1846 til 1856 er han i styret for «Selskabets Handelens Venner».
På en tomt kjøpt av urmaker Amund Anderse Enger oppførte han i 1848 murgården Prinsens gate 6 i 1848, utleid til det engelske generalkonsulat. Han bygget også Kirkegaten 28 i 1857 som han raskt solgte til Kreditkassen.
For å sikre varetilgangen til sine industriplaner, hadde han i 1853 kjøpt fallrettighetene til Lillo gård og etablerte Christiania Spigerverk. For ytterligere å befeste sin stilling kjøpte han samme år Kværner gård som omfattet området mellom Vålen gård og Manglerud. Her lå det allerede et møllebruk som han overtok, og Onsum fikk samtidig anledning til å utnytte vannkraften.
I 1959 ble Oluf Onsums vei på Ryen oppkalt etter ham.
Skyt-og-glem
Skyt-og-glem (fra engelsk fire-and-forget ) er en tredjegenerasjons metode å lede missiler på. Det betyr at et mål kan låses, missilet avfyres og deretter kan operatøren gå over til andre oppgaver, eller neste mål.
Oluf Onsum
Familie
right|thumb|Oluf giftet seg i 1846 med Johanne Caroline Rumi (1812–1884), her avbildet i 1860. I 1846 giftet han seg med Johanne Caroline Brambani (1812–1884) som var enke etter den italienskfødte kjøpmann Donato Brambani (1800–42), og datter av kjøpmann Caspare Maria Rumi (1780) og Maria Harris (1775–1842). Slik ble Oluf stefar til blant andre industrimannen Donato Brambani (1834–1906) (Sandvika og Oslo) og grosserer i Kristiania, Carl Brambani (1836–1912). Søstera Jeanette Martine Brambani (1836–1932) ble forøvrig gift med Onsums bror Rudolf Emil Onsum (1827–1913). En annen bror av Oluf var farmakologen Ivar Onsum (1834–1881).
Skyt-og-glem
Missiler ledet på denne måten utgjør en stor fordel for operatøren, fremfor tidlige missilsystemer. Tiden som må ofres på hvert enkelt missil er minimal. Ved bruk av våpensystemer uten disse mulighetene, er operatøren svært utsatt for angrep, og kan ikke utføre andre oppgaver. For eksempel trenger ikke et fly å ha sin egen radar låst på et mål hele veien fra missilet forlater flyet til målet treffes, men trenger kun å gi beskjed til missilet hvilket mål som skal følges.
Skyt-og-glem-missiler blir fôret med mest mulig informasjon om målet før avfyring, så som koordinater, kurs, høyde, fart og så videre. Etter avfyring leder missilet seg selv ved en kombinasjon av gyroskop, GPS, og eventuelt sensorer innebygget i missilet, så som IR-sensorer eller egen radar.
Ina Skaug
Ina Helen Levorsen Skaug (født 2. april 1992) er en norsk fotballspiller som spiller for Sandefjord Fotball.
Skaug har spilt i Toppserien for FK Larvik, Stabæk, Vålerenga og Røa.
Hun har landskamper for J15, J16, J17, J19, U20 og U23-landslaget til Norge.
Pan Guang
Pan Guang (kinesisk: 潘光, pinyin:  Pān Guāng, født 7. juni 1947, i Shanghai i Kina) er direktør og professor ved Shanghai Center for International Studies and Institute of European & Asian Studies i Shanghai Academy of Social Sciences, Direktør for SCO (Shanghai Cooperation Organization) Studies Center in Shanghai, Rektor ved Center of Jewish Studies Shanghai (CJSS) og Vice Chairman of Chinese Society of Middle East Studies.
Pan Guang er født i Shanghai, men oppvokst i Hainan, en liten provins i det sørlige Kina. Han studerte ved Renminuniversitetet i Beijing og ved East China Normal University i Shanghai.
Han ble nominert til medlem av Alliance of Civilizations i 2005 av generalsekretær Kofi Annan.
Han mottok 17. oktober 2006 Austrian Holocaust Memorial Award.
Ære være Gud i det høyeste
Ære være Gud i det høyeste, eller Gloria in Excelsis Deo på latin, er åpningslinjen, og dermed tittelen, på en av de viktigste liturgiske lovsanger i flere kristne kirker. Den omtales ofte som Gloria eller Gloria in Excelsis. I østlige kirker brukes en eldre form av samme lovsang.
Teksten begynner med ordene som ifølge Evangeliet etter Lukas (2, 14) ble sunget av englene ved Kristi fødsel. Dette følges av vers som dels lovpriser den treenige Gud, og dels har form av bønn. Referansen til Den hellige ånd er tydelig et senere tillegg, og finnes ikke i den greske versjonen.
Den eldste kjente versjonen er på gresk, og går tilbake minst til 2. århundre. Formen som brukes i østlige kirker i dag er datert til 4. århundre. Den latinske formen avviker noe fra denne; det er to ubetydelige tillegg, men først og fremst er det lengden som er forskjellige, da den greske formen har omkring ti ekstra vers.
Historie
Den første pave som inkluderte sangen i messen var Telesforus (125 – 136), som innførte den i liturgien for julefeiringen. Dette er det mest naturlige stedet for den, ettersom den bruker tekst fra juleevangeliet. Pave Symmachus (498-514) innførte den som fast del av messen på alle søndager, unntatt i adventstiden.
Gloria er sammen med Te Deum de eneste bevarte oldkirkelige psalmi idiotici (privatsalmer), det vil si lovsanger utenom de bibelske fra Salmenes bok.
Walther Sommerlath
Carl August Walther Sommerlath (født 22. januar 1901 i Heidelberg, død 21. oktober 1990 i Heidelberg) var en tysk forretningsmann, i 1925 gift med Alice de Toledo og far til Silvia Sommerlath, Sveriges dronning. Han er morfar til kronprinsesse Victoria av Sverige, prinsesse Madeleine og prins Carl Philip.
Ære være Gud i det høyeste
Innhold
Her følger en oversettelse av det latinske messeleddet Gloria:
Walther Sommerlath
Sommerlath flyttet til São Paulo i Brasil i 1920-årene. Der ble han medlem av NSDAPs utenlandsavdeling NSDAP/AO i 1934. I 1938 flyttet han hjem til Heidelberg, men i perioden 1939–1943 ledet han en bedrift i Berlin som produserte krigsmateriell. Da bedriften ble bombet av de allierte i 1943, flyttet familien tilbake til Heidelberg. Sommerlath forlot ikke NSDAP før partiet ble oppløst og forbudt etter andre verdenskrig.
Ære være Gud i det høyeste
Liturgisk bruk
I den katolske kirke synges (eller resiteres dersom det ikke er noen forsanger eller kor tilstede) lovsangen på alle søndager unntatt i fasten og adventstiden, på store festdager og på andre messer dersom det er en spesiell festdag.
I mange lutherske kirker, inkludert Den norske kirke, synges eller resiteres den også hver søndag og på andre spesielle dager.
Kongsgata 47-49
Kongsgata 47-49 er to bygg i Stavanger som er bygget sammen, og som ligger ved Parken ved Byterminalen og Kongsgata.
Disse to svært like husene ble oppført i 1867 etter tegninger av arkitekt Fritz von der Lippe. Nr. 47 var arkitektens egen bolig inntil han forlot byen i 1870. I nabohuset holdt frøknene Rings pigeskole til i årene fra 1869 til 1899. Husene ble sammenbygget i 1919. Begge husene er holdt i en enkel nyromansk stil med krenelerte gesimser, utført i pusset tegl. De to husene har begge kortenden som hovedfasade, med en grunnleggende symmetrisk komposisjon. De to fasadene er litt ulike i utførelsen. Fasadedekorasjonene har portretter av arkitektene Kallikrates, Brunelleschi, Michelangelo og Karl Friedrich Schinkel.
I dag har Stavanger kommune en avdeling i sosialtjenesten her.
Sunnhordland Arbeiderblad
Sunnhordland Arbeiderblad var en norsk avis som kom ut på Stord i Hordaland i årene 1946 til 1947.
Den var talerør for Norges Kommunistiske Parti, og ble lansert i NKPs medgangsperiode rett etter frigjøringa. Avisen kom trolig også med noen nummer på første del av 1950-tallet.
Sentrale personer bak avisen var Henry Aas og Torborg Nedreaas. Hun var med på å starte avisen, og på Stord bidro Nedreaas både som anmelder og skribent, i tillegg til å være politisk aktivist og studieleder i marxismen.
Hjalmar Andersen
Hjalmar Johan «Hjallis» Andersen (født 12. mars 1923 på Nordværnes i Rødøy kommune i Nordland, død 27. mars 2013 på Ullevål sykehus i Oslo ) var en norsk skøyteløper. Han representerte Trondheimsklubben Falken, og er mest kjent som vinner av tre gull under Vinter-OL i Oslo 1952.
Biografi
Andersens foreldre var båtsmann Bjarne Johan Andersen (1899–1972) fra Hammerfest og Anne Matilde Kristensen (1898–1967) fra Rødøy. Familien flyttet tidlig til Trondheim, hvor Hjalmar Andersen vokste opp. Han giftet seg i 1945 med Gerd Aune (14. august 1921–8. april 2004).
Hjalmar Andersen debuterte på skøyter i 1946, og ble juniormester i 1947 (juniorklassen var frem til 1960-tallet avhengig av prestasjoner, ikke alder). Han var med kun som reserve i OL i 1948, og det store gjennombruddet kom med sølvmedalje sammenlagt (bak Sverre Farstad) og verdensrekord på 10 000 m i EM 1949. For sitt rekordløp mottok han Morgenbladets gullmedalje.
«Hjallis» vant NM, EM og VM i 1950, 1951 og 1952, og tok gull på 1 500, 5 000 og 10 000 m i OL 1952 i Oslo. Han satte verdensrekorder på 5 000 og 10 000 m, siste gang med 16.32,6 på Hamar i forkant av OL 1952 (en rekord som ble regnet som «uslåelig» frem til 1960). Han vant over 50 seire på rad på 5 000 m.
Andersen var norsk flaggbærer under vinter-OL 1952 i Oslo.
Andersen var også en dyktig sykkelrytter, og ble tildelt Egebergs Ærespris i 1951. For sine prestasjoner under OL på hjemmebane i 1952 ble han den første mottaker av Fearnleys olympiske ærespris, som ble satt opp av skipsreder Thomas Fearnley (1880–1961) i forbindelse med lekene i Oslo. I 1976 ble han tildelt Olavstatuetten.
Hjalmar Andersen trente de svenske skøyteløperne før OL 1960.