cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas Krājbanka
Latvijas Krājbanka er en latvisk bank som var notert på OMX børsen i Riga. Banken ble grunnlagt 1924 som en del av Latvias postvesen og fortsatte å eksistere i hele okkupasjonstiden. Etter Latvias selvstendighet ble banken privatisert i 1997. Bankens største eier er idag den russiske forretningsmannen Vladimir Antonovs konsern Convers Group. I 2009 hadde banken 941 ansatte og 155 servicekontorer rundt om i Latvia.
Oldham (distrikt)
Oldham er et administrativt distrikt med status som storbykommune (metropolitan borough) i Stor-Manchester i England. Det har navn etter den største byen, Oldham, som er administrasjonssenter, men omfatter også andre byer og landsbyer. Den har en befolkning på 228 765 innbyggere (2014), og strekker seg utover et område på 142 km². Den består i tillegg til administrasjonssenteret Oldham også av omliggende byer som Chadderton, Failsworth, Royton og Crompton, landsbyen Lees, og sognet Saddleworth i West Riding of Yorkshire. . Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av de overnevnte byer og sogn.
Latvijas Krājbanka
Om kvelden den 21. november 2011 bestemte finansmyndighetene i Latvia å suspendere alle bankens tjenester. Bakgrunnen var at en stor mengde penger (av de latviske myndighetene anslått til ca. 1,1 milliarder NOK ) fra banken manglet, noe som medførte spørsmål rundt dens solvens. Banken ble omgående suspendert fra børsen, og ikke mulig å handle. Dagen etterpå var køene lange utenfor bankens filialer for å få tatt ut sine innskudd, samt at det var utstedt arrestordre på Antonov.
De latviske myndighetene antar at banken ikke vil kunne åpne på nytt, og anser det som sannsynlig at myndighetenes sikkerhetsordning for innskudd inntil 100 000€ per person må innfris. Dette kan medføre utgifter for ca. 4 milliarder for den latviske staten. Beregninger viser videre at hvis banken blir likvidert, så kan dette innebære at Latvias BNP minker 1 % som følge av konkursen. Totale utgifter for den latviske staten er rundt 3,3 milliarder norske kroner fram til idag.
Oldham (distrikt)
Selv om distriktet er en opprettelse på 1900-tallet, har det en arv fra neolittisk tid (steinalderen), bronsealderen og romersk tid (jernalderen). Den består av flere møllebyer, som ekspanderte og vokste sammen på slutten av 1800-tallet som følge av befolkningsvekst og oppblomstringen av tekstilindustrien grunnet den industrielle revolusjon. Selv om deler er sammenhengende med byen Manchester er industrialisert og tett befolket, er omtrent to-tredjedeler bestående av åpne rurale områder; den østlige halvdelen strekker over naturområdet South Pennines.
Vennskapsbyer
Distriktet Oldham har formelle vennskapsavtaler med tre europeiske steder: Hver av dem var opprinnelige vennskapsby med et sted innenfor distriktet før dens opprettelse i 1974.
Frode Birkeland
Frode Birkeland (født 25. januar 1972 i Bergen) er en tidligere norsk fotballspiller og fotballtrener som er keepertrener for den danske klubben Esbjerg forenede Boldklubber.
I løpet av sin karriere som spiller var han innom Minde, Varegg, Sogndal, Lyngbø, Åsane Fotball, Eik-Tønsberg, Lyn, Lillestrøm og Ham-Kam før han avsluttet spillerkarrieren i 1. divisjon i Kongsvinger i 2005.
Birkeland var i 2001 på prøvespill hos den engelske klubben Sheffield United FC, men fikk ikke kontrakt på grunn av at lagets manager Neil Warnock mente han hadde for lik spillestil som lagets daværende spydspiss Paul Peschisolido. Frode Birkeland var hovedtrener for rekruttlaget til Lillestrøm, før han i oktober 2009 overtok Drøbak Frogn.
Etter tre år i 3.divisjon rykket Birkeland opp med Drøbak Frogn i sesongen 2012. Etter den suksessfulle sesongen, valgte Birkeland å trekke seg som hovedtrener grunnet uenigheter med klubben om strategien videre. Tidligere sportssjef i DFI, Knut Norem, trakk seg av samme årsak halveis ut i sesongen 2012. Birkeland ble i desember 2012 en del av trenerteamet til Hønefoss Ballklubb, som i 2013 spilte i Tippeligaen.
Santa Cruz (Pernambuco)
Santa Cruz er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Gategutter
Gategutter er en norsk dramafilm fra 1949 regissert av Arne Skouen. Skouen stod også for manus, som var basert på boka med samme navn, skrevet og opplevd av ham selv. Hovedrollene spilles av Tom Tellefsen, Ivar Thorkildsen, Pål Bang-Hansen, Svein Byhring og Per Arne Knobelauch.
Handling
Vi befinner oss på Oslos østkant i 1924: Gøteborggata på Rodeløkka der arbeidsløshet, streiker og klassekamp preger samfunnet. En guttegjeng med lederen Gotfred i spissen stjeler kokos fra lastebiler. Lastebileier «Styggen» er streikebryter, og blir angrepet av guttene. Karsten stikker ved et uhell Gotfred i hånden med en kniv. Lille Sofus blir syndebukken og føres til politiet av kokoskjøreren «Styggen».
Filmen dreier seg videre mye om vennskapet mellom Karsten og Sofus og deres framtidsdrømmer. Men arbeidsløshet, dårlig lønn og utnytting av unge mennesker truer disse drømmene.
Om filmen
Gategutter er Arne Skouens regidebut og regnes som en norsk filmklassiker. Skouens filmerfaring begrenset seg på den tiden til noen dokumentaropptak og et halvt års opphold i Hollywood. Dialogene i Gategutter er skrevet på dialekten han kjente fra Oslos østkant. I filmens samtid gjorde Gategutter det tydelig at en moderne realisme var i emning. Den hadde lite å gjøre med den tradisjonelle norske filmen, som i høy grad besto av filmatiseringer av nasjonal, klassisk diktning. Filmen skildrer hvordan arbeidskonflikten påvirker guttegjengen. Alt blir sett fra guttenes synspunkt, og filmen viser ingenting av de mer kompliserte spørsmålene ute i resten av samfunnet. Guttegjengen fremstilles likevel ikke bare som en gruppe, men som svært forskjellige karakterer som kjemper for å overleve hver for seg.
Gategutter har fått terningkast 5 av Dagbladet.
Priser og utmerkelser
Skouen ble sammen med teknisk regissør Ulf Greber tildelt Filmkritikerprisen i 1950 for denne filmen.
I 2001 havnet filmen på en 11. plass over de 25 beste norske filmene gjennom tidene. Listen var utarbeidet av avisa Natt & Dag.
Historisk bakgrunn for handlingen
1924 var den virkelig store styrkeprøven for fagbevegelsen i Norge. Jernstreiken som startet i november 1923 varte i 7 måneder og resulterte i et tap på 3,5 millioner arbeidsdager. I januar gikk havnearbeiderne ut i streik, og i slutten av februar var 75 000 arbeidere enten i streik eller lockout. Streikebrytere arbeidet under beskyttelse av politi og militære, så arbeiderne måtte selv ta kampen opp mot streikebryteriet. Med denne historiske konteksten som bakgrunn skildrer Skouen hverdagen til en guttegjeng.
Annet
Erik Poppes dramafilm Schpaaa er løst basert på Gategutter. Handlingen i Schpaaa er derimot lagt til slutten av 1990-tallet, med sterkt innslag av innvandrerungdoms hverdag.
Algebra
Ordet ble først brukt av den persiske matematikeren al-Khwârizmî, som brukte ordet for å beskrive den handlingen han gjorde når han forenklet en ligning. I moderne tid betegner ordet algebra blant annet abstrakt algebra og kommutativ algebra.
Algebraens historie
Algebraen utviklet seg ut fra et ønske om å løse ligninger, og fra gammelt av har ordet blitt oversatt med «læren om ligninger». I skolens algebra er fokus stadig på manipulasjon av bokstavuttrykk og løsning av ligninger. Det er vanlig å skille mellom tre ulike stadier i algebraens historie: retorisk algebra, synkopert algebra og symbolsk algebra.
Retorisk algebra
Den perioden hvor vi snakker om retorisk algebra regner vi gjerne går fram til den greske matematikeren Diofant omkring 250 e.Kr., men i mange kulturer går det enda lenger. På denne tiden ble alle matematiske oppgaver skrevet med vanlige ord, og der vi ville brukt x-er og y-er brukte de fulle setninger for å forklare sammenhengene. Retorisk algebra stammer fra Egypt og Mesopotamia for omkring 4000 år siden. Hovedkildene fra den egyptiske matematikken er Moskva-papyrusen og Rhind-papyrusen. Mange av de praktiske problemene fra denne papyrusen leder til enkle lineære ligninger. Egypterne hadde metoder for å løse både lineære ligninger og andregradsligninger.
Vår kunnskap om matematikk i det gamle Mesopotamia har vi hovedsakelig fra funn av en rekke leirtavler. Omkring 2000 f.Kr. hadde babylonerne utviklet en retorisk algebra. De kunne blant annet løse andregradsligninger ved å lage et fullstendig kvadrat. Ellers brukte de en metode som besto av gjentatte gjetninger og justeringer. Også i andre kulturer, som Kina og antikkens Hellas, finner vi retorisk algebra.
Synkopert algebra
Den perioden som vi betegner som synkopert algebra går fra Diofant til François Viète på slutten av 1500-tallet. Diofant var den første som brukte symboler for ukjente størrelser, og disse var en slags forkortelser i en ellers retorisk framstilling av de matematiske problemene. Fra Diofant og fram mot Viète var det en forsiktig utvikling av symbolbruk blant matematikerne. I Europa i renessansen begynte utviklingen av symbolbruk å gå noe raskere, og de italienske regnemestrene begynte å ta i bruk forkortelser for ukjente. På slutten av 1500-tallet var bokstavene p og m begynt å bli vanlig i bruk som symboler for pluss og minus, mens tyskeren Johannes Müller Regiomontanus sannsynligvis var den første som brukte symbolene + og - i en tekst fra 1456. Likhetstegnet (=) ble innført i 1557 av Robert Recorde, og Gottfried Leibniz innførte prikksymbolet (\cdot) for multiplikasjon i 1686. I 1659 ble det første divisjonstegnet trykt i en bok av Johann Henrich Rahn.
Symbolsk algebra
Interessen for matematikk vokste i Europa mot slutten av middelalderen, og sakte, men sikkert ble verkene til de gamle mesterne gjenoppdaget. I renessansen blomstret så den europeiske matematikken opp, blant annet med de italienske regnemestrene som kunne løse ligninger av både tredje og fjerde grad. Det var i denne perioden den algebraiske symbolbruken begynte å utvikle seg fram mot vår "moderne" notasjon. Vi regner med at det var den franske matematikeren François Viète som innledet den perioden som vi kaller for symbolsk algebra, og hans abstraksjon, symbolbruk og notasjon gjorde algebraen mye lettere tilgjengelig for de matematikerne som fulgte etter. Den symbolske algebraen la også grunnlaget for store framskritt i utviklingen av funksjonsbegrepet og analytisk geometri.
På 1600-tallet grunnla René Descartes analytisk geometri, som vi kan se på som anvendelse av algebra på geometrien. I samme århundre gjorde Pierre de Fermat flere oppdagelser innenfor tallteorien, og dette kan vi se på som anvendelse av algebra på studiene av egenskapene til de hele tallene. I det påfølgende århundret finner vi blant annet arbeidene til Isaac Newton og Leonhard Euler, og i 1799 offentliggjorde Carl Friedrich Gauss sitt berømte bevis for algebraens fundamentalteorem. Så, i 1824, offentliggjorde den norske matematikeren Niels Henrik Abel det første av sine banebrytende arbeider innenfor algebra: beviset for at det er umulig å løse allmenne ligninger av høyere enn 4. grad gjennom rotutdragning.
Senere kjente navn innenfor algebraen er Évariste Galois, Charles Hermite og Leopold Kronecker.
Hovedområder i algebra
Algebra omfatter blant annet følgende temaer:
Anvendelser av algebra
I moderne matematikk danner kommutativ algebra et redskap for blant annet algebraisk geometri, algebraisk tallteori og algebraisk topologi.
Viktor But
Viktor Anatoljevitsj But (rus. Виктор Анатольевич Бут; født 13. januar 1967), også kjent under tilnavnet Dødens kjøpmann, er en russisk antatt storhandler av våpen.
But hevder at han tjenestegjorde i den sovjetiske hæren som oversetter, med rang som løytnant. But skal angivelig ha tjent en betydelig sum penger gjennom sine mange selskaper som hovedsakelig var rettet mot Afrika og Midtøsten på 1990-tallet og begynnelsen av 2000-tallet. But har solgt partier med våpen til mange ulike borgerkriger og krigsområder i Afrika med sitt private fraktselskap.
Etter den allierte invasjonen av Afghanistan i 2001, dukket But opp i Moskva.
Han ble arrestert i Bangkok, Thailand i 2008 og ble utlevert til USA i 2010 der han skulle stilles for retten etter å ha blitt anklaget for å smugle våpen til Revolutionary Armed Forces of Colombia (FARC) til bruk mot amerikanske styrker. Den 2. november 2011 ble But dømt av en føderal domstol på Manhattan for å ha gitt våpen og bistand til en terroristorganisasjon. But satt fengslet i høysikkerhetsfengselet United States Penitentiary Marion i Illinois, USA, og ble løslatt i en fangeutveksling med den amerikanske basketballspilleren Brittney Griner i desember 2022.
Tilnavnet «Dødens kjøpmann» (engelsk: «merchant of death») ble for første gang brukt av den daværende britiske utenriksminister Peter Hain, og deretter i en bok om Buts påståtte handlinger utgitt i 2007.
Det blir hevdet at filmen Lord of War fra 2005 er basert på historien om Viktor But.
Elizabeth de Burgh
Elizabeth de Burgh (født ca. 1289 i Dunfermline i Fife i Skottland, død 27. oktober 1327 i Cullen Castle i Banffshire) var den andre konen til Robert I av Skottland, også kjent som Robert Bruce.
Elizabeth ble født som datter av Richard Og de Burgh, den mektige jarlen av Ulster og en nær venn av Edvard I av England.
Bryllup og kroning
Elizabeth møtte antagelig Robert Bruce ved det engelske hoffet og de ble gift i 1302 ved Writtle, nær Chelmsford, Essex, England.
Robert og Elizabeth ble kronet som konge og dronning av Skottland på kroningsstedet Scone Abbey den 27. mars 1306. Kroningen ble holdt til tross for det engelske kravet om overherredømme over Skottland, og den nye kongen måtte straks sende sin dronning, sammen med den øvrige kongelige familie, til Kildrummy Castle for at de skulle være i sikkerhet under beskyttelse av kongens bror, Nigel.
I fangenskap
Etter det skotske nederlaget etter slaget ved Methven 19. juni 1306 beleiret engelskmennene festningen som den kongelige familie oppholdt seg i. Festningen falt da engelskmennene bestakk en smed med «alt det gull han kunne bære» til å sette ild på kornbeholdningen. Engelskmennen hengte og kappet hodet av Robert Bruces bror og deretter det samme med de øvrige mennene på den beseirete festningen.
Engelskmennene fengslet Bruces søstre Mary og Isabel, grevinne av Buchan, i et trebur festet til veggene i slott i Berwick og Roxburgh, og de sendte Bruces 12 år gamle datter Marjorie Bruce til et nonnekloster. Ettersom den engelske kongen ikke ville opprøre jarlen av Ulster ble Elizabeth sent til husarrest i England.
Åtte år senere, etter at Robert Bruce fikk sin store seier ved slaget ved Bannockburn i 1314 ble Elizabeth endelig satt fri i utveksling mot tilfangetatte engelske adelsmenn.
Elizabeth fødte sin mann to sønner og to døtre, John, Matilda, Margaret og David (den framtidige kong David II av Skottland).
Død
Elizabeth Bruce døde den 27. oktober 1327 i Cullen Castle i [Banffshire, og er begravd i Dunfermline. Hennes ektemann døde åtte måneder senere.
Birgitte
Birgitte er en opprinnelig dansk form av kvinnenavnet Birgitta som har opprinnelse i Brigida, den latiniserte formen av det keltiske navnet Brighid som kan komme av de keltiske ordene briganti/brig, «høy, mektig», eller brigh, «styrke, kraft».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Frederiksborg amt
Frederiksborg amt dekket Sjælland nord for Storkøbenhavn.
Amtet bestod av følgende kommuner:
Danmark var frem til 1. januar 2007 inndelt i seksten amter. Disse ble erstattet av fem regioner.
Udyret skal dø
Handling
Etterhvert får han greie på at ulykkesbilen tilhører skuespilleren Helene Lanson (Caroline Cellier). Han oppsøker henne under falsk navn og forfører henne, men får problemer med å utføre sitt dødbringende oppdrag da han utvikler følelser for henne. Kort tid etter finner han ut at bilen ble kjørt av hennes hennes svoger Paul, en hensynsløs tyrann, hatet av alle, inkludert sin egen sønn.
Om filmen
Filmen har fått gode skussmål av filmanmelderne. Den kjente filkritikeren Roger Ebert skrev i 1971 at: «filmens spenningsnivå ikke ligger i forfølgelsesscener, men i forholdet mellom gode og onde mennesker».
Den ble sett av nesten 1,1 millioner i Frankrike.
Santa Cruz da Baixa Verde
Santa Cruz da Baixa Verde er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Till Next Time – The Best of TNT
Till Next Time – The Best of TNT er et samlealbum av det norske heavy metal-bandet TNT, utgitt i 1996.
Laurent Heinrich
Lifelike er pseudonymet til den franske musikeren Laurent Heinrich, som produserer elektronisk musikk. Han er fra Strasbourg, Alsace i Frankrike.
Grunnkretser i Sør-Varanger kommune
Grunnkretser i Sør-Varanger kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Sør-Varanger kommune, Finnmark, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Bajina Basta vannkraftverk
Bajina Basta vannkraftverk er et vannkraftverk i elva Drina, i det vestlige Serbia. Anlegget ble påbegynt i 1966 og senere utvidet med ferdigstillelse i 1982, med en installert effekt på 614 MW. Dette er et såkalt pumpekraftverk. Maksimal årsproduksjon er beskjedne 190 GWt elektrisk kraft.
Tor Øyvind Syvertsen
Tor Øyvind Syvertsen (født 15. august 1962, død 7. november 2022) var en norsk musiker fra Stavanger, kjent som gitarist i Mods og The September When.
Han ble medlem av Mods i 1981, like etter utgivelsen av debutalbumet Revansj, og var med i bandet til 1983, samt på gjenforeningskonserten i 2012. I 1987 var han med på å starte The September When sammen med de to Mods-medlemmene Morten Abel og Helge Hummervoll. Han var med på bandets første album, The September When, og ble avløst av Morten Mølster våren 1990.
The Hope Theatre
The Hope Theatre var et historisk teaterbygg på 1600-tallet i London. Det ble bygget i årene 1613–1614 av Philip Henslowe og hans partner Jacob Meade på stedet til gamle Beargarden på Bankside i Southwark på sørsiden av elven Thames. På denne tiden var dette stedet utenfor de juridiske grensene til City of London. Henslowe hadde en økonomisk interesse i Beargarden (navnet kommer fra bjørnekamper som holdt innenfor en ring og andre tilsvarende «sporter med dyr») siden 1594. Den 29. august 1613 fikk ham bygningssnekkeren Gilbert Katherens til å rive ned Beargarden og bygge et teater det for et honorar av £360. Etter at The Hope var blitt ferdigbygd ble det fortsatt kalt «Beargarden» i daglig tale og bevarte dokumenter.
Bygningsarbeidet trakk ut i over et år. The Hope kan ha blitt forsinket på grunn av at The Globe ble bygget på samme tid, det hadde brent ned den 29. juni 1613, og to store bygningsarbeider gjort samtidig kan ha gitt bemanningsproblem for Gilbert Katherens. The Hope lå akkurat nordvest for The Globe slik at det er sannsynlig at de to prosjektene ble fullført av noenlunde samme arbeidsstokk. Samtidig var The Hope sannsynligvis en mer kompleks bygningsoppgave ettersom det ble formet for flere formål fra starten av. Kontrakten kaller det for:
Det vil si at det måtte være tilpasset både for skuespillere å spille på samtidig som det måtte være ring for bjørner og okser. The Hope trengte anlegg hvor de dyr kunne bli oppbevart, noe The Globe ikke hadde behov for.
Ettersom Henslowes opprinnelige kontrakt med Katherens har overlevd vet vi noe om spesifikasjonene for teaterets konstruksjon, mer enn for andre teatre i den samme perioden. Kontrakten slår fast at The Hope må bli bygget i henhold til slik The Swan ble bygget med to trapper på utsiden og «himler» bygd over scenen, uten søyler eller støtter som hindret synet til tilskuerne, noe som var et annerledes konsept enn samtidige teaterbygg. The Hopes scene måtte også være flyttbar for å gi plass for bjørner og okser.
The Hope ble fullført og åpnet for publikum i oktober 1614. Den 31. oktober ble Ben Jonsons Bartholomew Fair vist ved teaterselskapet Lady Elizabeth's Men. I den trykte tekstutgaven av stykket beskriver Jonson The Hope som «skittent som Smithfield og stinkende overalt»”. Smithfield var på denne tiden distriktet i London dominert av marked for krøtter og slakterhus.
Da Henslowe døde i 1616 arvet hans svigersønn, skuespilleren Edward Alleyn, Henslowes andel i The Hope. Alleyn leide andelen til Meade. The Hope forble et aktivt sted i de kommende tiår. I dens første år ble The Hope brukt oftere for teater enn for dyrekamper. I de tider sto forholdet drama mot dyrekamper totalt sett i forholdet tre til ett. Teaterselskapet Prince Charles's Men ble slått sammen med Lady Elizabeth's Men rundt 1615 da sistnevnte dro på turne til provinsene i 1616 og førstnevnte selskap holdt det gående i tre år. Blandingen av de to selskapene var aldri problemfritt og skuespillernes frustrasjon vokste, og de forlot teateret til fordel for The Cockpit Theatre i 1619. The Hope ble deretter benyttet for dyrekamper, fektekonkurranser og annen tilsvarende underholdning.
Myndighetene i London la ned forbud mot både dyrekamper som teaterforestillinger ved begynnelsen av den engelske borgerkrig i 1642. Dyrekamper ble undertrykket av puritanernes regime i 1656. De siste syv overlevende bjørnene ble skutt til døde av en gruppe soldater. De hundene og hanene som var der ble også drept.
Den republikanske kommandanten Thomas Pride var den ansvarlige, og i 1680  24 år etter at bjørnene var blitt drept, og 22 år etter at Pride var død   komponerte en anonym satiriker Prides fiktive skriftemål kalt Last Speech... being touched in Conscience for his inhuman Murder of the Bears in the Beargarden (Den siste tale... beveget i samvittighet over hans umenneskelige mord på bjørnene i Beargarden).
Ved en noe tvilsom opptegnelse ble The Hope «revet for å lage leiligheter av Thomas Walker, en skjørtemaker i Canon Street» på torsdag 25. mars 1656. Praksisen med dyrekamper ble igjen tillatt ved restaurasjonen i 1660 da monarkiet ble gjeninnført. Om The Hope var blitt revet ville en erstatning snart ha vært på stedet. Dagboken til Samuel Pepys har en opptegnelse om et besøk han og hans hustru gjorde til Beargarden den 14. august 1666. Det siste ordet om dyrekamper ved dette stedet daterer seg til 12. april 1682 ved en bebyggelse kalt «Bear Garden Square» hadde blitt bygget på stedet til gamle The Hope.
Richard Og de Burgh, 2. jarl av Ulster
Richard Og de Burgh, også kjent som Richard de Burgh (født ca. 1259, død 1326), var den 2. jarl av Ulster, 3. lord av Connacht. Betydningen navnet hans, «Richard Og», er Richard den Unge, sannsynligvis en referanse til hans ungdom da han ble jarl i 1271, eller for å skille ham fra hans bestefar, Richard Mor. Han var også kjent som den «Røde Jarl».
Richard Og var den mektigste av alle de Burgh-jarlene av Ulster i Irland. Han var en venn av kong Edvard I av England, og ble rangert som den første blant jarlene på Irland. Richard Ogs kone Marguerite de Guines var kusine til kong Edvards dronning.
Richard Og fulgte en ekspansjonspolitikk som fikk ham på kant med de andre anglo-irske lordene, og han beseiret kong Felim mac Aedh Ua Conchobair av Connacht i den andre slaget ved Athenry i 1316.
Slektskap
Hans døtre var:
Santa Cruz do Capibaribe
Santa Cruz do Capibaribe er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Kaprun vannkraftverk
Kaprun vannkraftverk, også kjent under betegnelsen Limberg I – II, er et vannkraftverk i sideelva Kapruner Ache til elva Salzach, i Salzkammergut i det sentrale Østerrike. Anlegget ble påbegynt i 1948 ferdigstilt i 1955, med en installert effekt på 813 MW. Maksimal årsproduksjon er 740 GWt elektrisk kraft. Det er underveis utbedringer som ferdigstilles i 2012. Dette er et såkalt pumpekraftverk.
21. etappe av Vuelta a España 2009
1. spurt (Rivas Vaciamadrid)
Etter 56,8 km
2. spurt (Madrid)
Etter 86,2 km
Målgang (Madrid)
Etter 110,2 km
Kris Menace
Kris Menace er pseudonyment til den tyske musikeren Christoph Höffel, som produserer elektronisk musikk. Han er kjent for sitt samarbeid med franske Lifelike. I 2005 ga de to ut låten Discopolis, som ble en hit på klubber verden over.
Tatnet
Tatnet (forkortelse av «Tatarisk Internett») er navnet som brukes av Tatarisk-språklige for å beskrive den delen av Internett som er viet til tatarer eller Tatarstan. Det inkluderer nettsider og nettsteder på alle språk.
Tatnet
Carrozzeria Scaglietti
Carrozzeria Scaglietti (Marenello, 1951) var et italiensk designhus og karosserifabrikk.
Selskapet ble stiftet av Sergio Scaglietti (1920–2011) i 1951 som en verkstedkjede, beliggende vis-à-vis Ferrari i Maranello i  Italia. Scaglietti som var født i Modena ble raskt kjent med Enzo Ferrari, som likte hans håndbygde karosseri i aluminium; Scaglietti hadde bygget opp igjen en skadet Ferrari 166 Barchetta av Carrozzeria Touring. Ut over 1960-tallet ble Scaglietti den foretrukne karosseriprodusenten for Ferraris racingavdeling. Dette begynte med 250 GTO, som Scaglietti tok over ansvaret for da Giotto Bizzarrini ble avskjediget.
På 1970-tallet solgte Scaglietti fabrikken til Ferrari som bruker den til produksjon av blant andre bilmodellene Ferrari F430 og Ferrari 612 Scaglietti.
Johann Jørgen Sæves
Johann Jørgen Fredriksen Sæves (født 28. oktober 1994) er en norsk skøyteløper som deltar i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerer Norge og sin barndomsklubb Båstad Idrettslag. Sæves konkurrerte i sesongene 2009/10 – 2014/15 for Aktiv Skøyteklubb i Oslo.
Personlige rekorder i hurtigløp på skøyter
Oppdatert 17. mars 2019.
Veiskrape
Veiskrape også kalt veihøvel, er et redskap som brukes på grusveier for å jevne ut hjulspor, vaskebrett og huller i veibanen med. Om vinteren kan de brukes for å gjøre kjørebanen jevnere, også på snø- og islagt asfaltvei. De kalles også veihøvel.
De enkleste kunne slepes etter en hest eller traktor, mens en etterhvert fikk motoriserte utgaver med hydraulisk styring av bladvinkel og veihelling.
Motoriserte veiskraper ble i mindre målestokk bygget i Norge på 1930-tallet. Det var Drammen Jernstøperi & Mek. Verksted som bygget disse omkring en Fordson traktor, De ble markedsført under navnet «Drafn», og et eksemplar finnes i dag på Norsk vegmuseum på Hunderfossen.
Verdensmesterskapet i fotball for menn
Verdensmesterskapet i fotball for menn arrangeres hvert fjerde år av FIFA, og er et av verdens største og mest populære idrettsarrangementer. Det har blitt arrangert hver gang siden 1930, med unntak av 1942 og 1946 på grunn av andre verdenskrig. Regjerende verdensmester, fra VM i 2022, er.
Med unntak av det første mesterskapet, der deltakerne ble invitert, har samtlige turneringer krevd kvalifiseringspill. Det er nå 32 land som får spille i sluttspillet, der en plass er reservert vertslandet. Kvalifiseringen arrangeres av kontinentforbundene: AFC (omtrent hele Asia og Australia), CAF (Afrika), CONCACAF (Nord-Amerika og De karibiske øyer pluss Guyana, Surinam og Fransk Guyana), CONMEBOL (resten av Sør-Amerika), OFC (Oseania bortsett fra Australia) og UEFA (Europa og Israel, Georgia, Armenia, Aserbajdsjan, Kasakhstan og Kypros).
er mestvinnende nasjon med fem verdensmesterskap, de er også de eneste som har deltatt i samtlige VM-sluttspill. har dessuten kvalifisert seg til samtlige mesterskap de har kunnet spille, og dermed bare vært borte fra VM i 1930, som de takket nei til, og i 1950, der og Øst-Tyskland ikke fikk delta som følge av andre verdenskrig. Italia har også vært med i samtlige VM bortsett fra fire, i 1930, der de takket nei, og i 1958, 2018 og 2022 der de ikke kvalifiserte seg. meldte seg ut av FIFA i 1928 etter uenigheter om finansiering av amatørspillere, og debuterte i VM først i 1950. har deltatt i de fleste sluttspillene, det eneste VM de ikke har greid å kvalifisere seg til er VM i 1970. Dessuten deltok de ikke i kvalifiseringene til VM i 1938, 1950 og 1954.
I tillegg til Brasils fem gull, har og Tyskland fire gull,  tre,  og  har to og England og Spania har ett hver. Brasil, Tyskland, Spania og til dels Argentina er de eneste som har vunnet VM i en annen verdensdel (Argentina vant i Mexico, som er del av Nord-Amerika, som stort sett regnes som en annen verdensdel enn Sør-Amerika). Av disse har Argentina og Tyskland vunnet VM på hjemmebane. Spania den eneste som ikke har vunnet på eget kontinent.
Historie
Den første kampen mellom to landslag ble spilt mellom England og i 1870. To år senere ble den første offisielle kampen spilt mellom dem. De to var en stund de eneste landslagene i verden, men etter hvert kom også og. Da de fire lands forballforbund ble enige om samme regler, ble det spilt turneringer dem imellom, det såkalte British Home Championship, omtrent «Det britiske innenriksmesterskapet». FIFA ble dannet i 1904, og i 1906 kom England med. Det første arrangementet FIFA sto bak var Fotball under Sommer-OL 1908, der landene stilte med tilnærmet førstelag. Det ble tilsammen fem lag som stilte, Frankrike,, , og. FIFA fikk også medlemmer fra Sør-Amerika i tiden rett før eller under første verdenskrig.
OL ble stadig mer populært, og særlig OL i 1920 ble et stort mesterskap. Imidlertid ble skillet mellom profesjonelle og amatørspillere et politisk problem. England krevde at en spiller som fikk noen form for kompensasjon utover nødvendige utgifter skulle anses som profesjonell, og dermed ikke kunne delta i OL. FIFA var uenig, og dette igangsatte stridigheter mellom FIFA og England som medførte at England og de andre britiske lagene trakk seg fra FIFA i 1928. Innen den tiden hadde FIFA forstått at begrensningene som lå i OLs idealer om amatører var en hemsko, og de satte i gang prosessen med å arrangere et verdensmesterskap hvor også profesjonelle spillere kunne delta.
1930–1938: De første mesterskap
Uruguay ble tildelt mesterskapet i 1930 i konkurranse med Spania, Nederland, Ungarn, Italia og Sverige, ettersom landet var dobbelt regjerende olympiske mestre og hadde hundreårsjubileum for uavhengigheten. På grunn av den dyre og lange reisen, var det ingen europeiske lag som virket interessert i å delta. To måneder før mesterskapet skulle begynne hadde ingen europeiske lag meldt seg på, og FIFAs leder Jules Rimet måtte be, Frankrike, og  om å bli med. Uruguay ble verdensmester på hjemmebane, med som beste ikke-søramerikanske lag og Jugoslavia som beste europeiske lag. Ingen lag fra Afrika, Asia eller Oseania stilte. Tilsammen 13 lag stilte, og de ble delt inn i fire grupper, der gruppevinnerne møttes i semifinaler. Uruguay gikk gjennom turneringen ubeseiret, og ble tidenes første verdensmester.
Til VM i Italia i 1934 ble oppmøtet av europeiske lag større, mens de regjerende mesterne ble igjen i Uruguay. Mer kontroversielt enn det var at flere land anså VM for å ha vært diktert av Benito Mussolini, og at bestikkelse av dommere i stor grad tillot tøft italiensk spill mot Spania, og. Imidlertid inkluderte VM for første gang et afrikansk lag,. Det ble tilsammen 16 lag som stilte i sluttspillet, etter at 32 lag hadde meldt seg på til kvalifiseringen, og turneringen ble spilt som en ren cup, der man begynte med åttendedelsfinale.
VM i Frankrike i 1938 inkluderte det første laget fra De karibiske øyer, og det første asiatiske laget,  (nå Indonesia). Til gjengjeld var Brasil det eneste laget fra Sør-Amerika som stilte, Argentina og Uruguay stilte ikke som protest mot at turneringen for andre gang på rad ble holdt i Europa. Som i Italia fire år tidligere ble også dette arrangert som rent cupspill. Det var 16 lag som skulle delta, men Østerrike fikk sitt FIFA-medlemskap inndratt etter Anschluss og ni av deres spillere ble tatt ut til et stortysk landslag. Italia vant igjen, og forsvarte dermed sitt VM-gull.
1950–1970: Brasils gullalder
Andre verdenskrig stoppet VM i 1942 og 1946, og i forkant av VM i Brasil i 1950 ble det bestemt at Tyskland og ikke kunne være med. Imidlertid fikk Italia og Østerrike lov til å være med; Østerrike trakk seg senere fra kvalifiseringen. Argentina, og  trakk seg under kvalifiseringen til VM, noe som betød at de gjenværende søramerikanske lagene kvalifiserte seg automatisk, Brasil som vert, og,  og  ( stilte ikke før 1966). Flere andre lag trakk seg også, stort sett på grunn av økonomiske problemer. Trekningen besto opprinnelig av 15 lag, men og, som begge hadde kommet med etter at andre lag allerede hadde trukket seg, meldte avbud før første kamp.
Brasil ønsket at VM skulle spilles med et innledende gruppespill, slik at alle lag var garantert minst tre kamper, noe som ville gi flere kamper. Etter nøling godtok FIFA dette, og denne turneringsformen har, med enkelte variasjoner, blitt benyttet siden. I 1950 ble det spilt ekstraomganger i de gruppespillkampene som endte uavgjort. Det ble ikke spilt finaler etter cup-format i dette verdensmesterskapet. De fire lagene som gikk videre fra gruppespillet, spilte mot hverandre i en finale-gruppe. Selve turneringen ble overraskende vunnet av Uruguay da de slo hjemmefavoritten i den avgjørende kampen. På tross av at mange nye lag deltok i kvalifiseringen, var det bare England som debuterte i 1950.
I VM i 1954 deltok for første gang kommunistiske land fra bak Jernteppet (unntatt Sovjetunionen og Øst-Tyskland), og også. Gruppene ble satt opp etter seeding slik at de to presumptivt beste i en gruppe ikke møtte hverandre, og heller ikke de to dårligste. Tyskland var tilbake etter utestengelsen, og de vant VM for første gang etter å ha slått favorittene Ungarn i finalen. VM i 1954 var det mest målrike gjennom tidene (fram til 2018), med 5,4 mål per kamp, og fram mot VM 1962 sank målsnittet drastisk til et nivå som senere har vært stabilt. I neste VM ble seedingen droppet, og i tillegg ble også ekstraomgangene i gruppespill sløyfet. Målgjennomsnitt ble introdusert, men bare mellom de to beste, eller etter at det hadde vært spilt en utslagskamp (play-off) mellom lagene med like mange poeng. Dette medførte at, med langt dårligere målgjennomsnitt enn , kom foran Tsjekkoslovakia etter å ha slått dem i utslagskamp. Ungarn tapte på samme måte mot Wales, som var med i sluttspillet for første og per 2018 siste gang.
Da VM i 1962 ble tildelt Chile ble det første gangen at et VM ble arrangert i Sør-Amerika uten at det medførte at land trakk seg. I Europa var det bare som trakk seg fra kvalifiseringen. Formatet var som i Sverige, bare med målgjennomsnitt som skilte lag som endte på lik poengsum. Argentina tapte for England på denne måten. Ekstraomganger på en halv time gjaldt i samtlige utslagskamper. Reglene tilsa også at dersom det fortsatt var uavgjort etter utslagskamp, ville vinneren bli kåret ved loddtrekning. Unntaket fra denne regelen var selve finalen. gikk gjennom turneringen ubeseiret og forsvarte tittelen som de vant i VM i Sverige.
I VM i 1966 kom det ingen nyvinninger, men turneringen ble boikottet av afrikanske lag. En rekke afrikanske stater hadde erklært selvstendighet som del av avkoloniseringen og dermed opprettet fotballandslag, men FIFA mente at lagene ikke holdt sportslige kvaliteter til å få en friplass til VM, og de ble sendt ut til ekstra kvalifisering mot lag fra Asia og Oseania. Det afrikanske kontinentforbundet CAF protesterte, og seksten lag fra hele kontinentet trakk seg. Vertsnasjonen England vant etter å ha slått Vest-Tyskland i finalen, mens Nord-Korea ble første lag fra Asia som nådde kvartfinalen etter å ha slått Italia i gruppespillet.
I VM i 1970 ble gule og røde kort introdusert for første gang i VM. Advarsler og utvisninger hadde eksistert før, men de symbolske kortene var ikke med før i denne turneringen. Målgjennomsnitt ble erstattet av målforskjell. Afrikas protester var nå tatt til følge slik at kontinentet fikk en friplass til sluttspillet, og ble det første afrikanske laget som kvalifiserte seg siden 1934. Brasil vant turneringen, og ble dermed det første laget som vant tre VM-titler; laget, hvor blant andre Pelé, Jairzinho, Carlos Alberto og Rivelino spilte, er senere blitt regnet av blant annet World Soccer som tidenes beste fotballag.
1974–1990: Større turneringer, mer geografisk spredt deltakerfelt
I VM i 1974 gikk gruppevinnerne videre til mellomspillsgrupper. Dette formatet ble stående til og med VM i 1982. I 1974 deltok også Australia for første gang, og med dette hadde samtlige kontinenter deltatt i et VM-sluttspill. I VM i 1978 ble straffesparkkonkurranse etter ekstraomganger innført for å erstatte loddtrekning som avgjørelse på uavgjorte kamper i cupspill-kampene. Mesterskapet i 1978 ble for første gang avholdt i Argentina, og ble sterkt preget av politiske undertoner, da en militærjunta under ledelse av Jorge Rafael Videla styrte landet med jernhånd. Det var protester fra blant annet Amnesty International og lokale voldelige motstandsgrupper under oppladningen til mesterskapet, men selve turneringen foregikk uten voldelige hendelser. Argentina vant mesterskapet, deres første VM-tittel etter å ha vunnet 12 søramerikanske mesterskap, men ikke uten kontroverser på banen: dommeren Antonio Garrido tillot svært tøft spill i gruppespillkampen mot Ungarn og Peru slapp inn seks mål i en for dem betydningsløs siste gruppekamp, noe som førte til at Argentina vant gruppa på målforskjell.
I VM i 1982 ble antall lag økt fra 16 til 24. Ellers var systemet en variant av det doble gruppespillformatet som ble spilt i 1974 og 1978. I VM i 1986 ble imidlertid mellomgruppespill sløyfet, og man gikk tilbake til cupspill med åttendedelsfinaler etter gruppespill.
Italia vant VM 1982, deres første tittel siden 1930-tallet, og gikk opp likt med Brasil med tre VM-titler. Paolo Rossi ble turneringens store spiller for dem med seks mål, alle i mellomgruppespillet og utslagskampene, etter å ha kommet tilbake fra en toårs karantene for kampfiksing. Argentina var tilbake som mestre i 1986, ledet av Diego Maradona, som spesielt i kvartfinalen mot England gjorde seg bemerket; han scoret to mål, det ene ved en hands som dommeren ikke straffet, det andre ved å drible bort hele Englands forsvar fra egen banehalvdel. Vest-Tyskland var tapende finalist begge ganger, men tok revansje over Argentina i VM i Italia 1990, og ble dermed det tredje laget som hadde vunnet tre VM-titler. Finalen i 1990 ble avgjort ved et straffespark fra Andreas Brehme i en turnering som ble preget av få mål. ble i samme turnering det første afrikanske laget som nådde kvartfinalen i VM.
1994–2022: VM over hele kloden
VM 1994 ble en stor kommersiell suksess, med 96 prosent av alle billetter solgt og det høyeste tilskuersnitt for noe mesterskap fram til 2018. Brasil ble verdensmester for fjerde gang etter å ha slått Italia på straffesparkkonkurranse i finalen, den første gangen dette ble nødvendig for å avgjøre en VM-finale.
I VM i 1998 ble formatet utvidet til 32 lag. Dermed var det bare de to beste fra hver pulje som gikk videre. Vertsnasjonen ble verdensmester, den første nye mester siden 1978. VM 2002 var det første mesterskapet som ble holdt i to forskjellige land, Japan og Sør-Korea. Det var også første gang mesterskapet ble arrangert i Asia. Brasil ble verdensmester for femte gang, mens Sør-Korea nådde bronsefinalen, hvor de tapte for.
I VM 2022 i Qatar vant Argentina for tredje gang, denne gang med 35 år gamle Lionel Messi som kaptein og turneringens store spiller.
Deltakerland
Samtlige land som er godkjent av FIFA kan delta. Per januar 2013 betyr det samtlige selvstendige land i verden med noen få unntak. I tillegg kan enkelte land som ikke er selvstendige, men likevel godkjent av FIFA, delta. Land som ikke er godkjent av FIFA er som oftest ikke godkjent på grunn av mangelfulle forutsetninger for et levende fotballmiljø. For eksempel har de færreste av disse landene eget seriespill for fotballklubber.
Det har forekommet at land har, på grunn av korrupsjon, krig eller andre årsaker, blitt midlertidig utestengt av FIFA. Dette skjedde blant andre Vest-Tyskland i 1950 etter 2. verdenskrig og Jugoslavia i 1994. I kvalifiseringen til VM i 2014 ble for eksempel Brunei utestengt.
Selvstendige land som ikke er medlem av FIFA
Kvalifiseringen foregår stort sett slik at det er en intern kvalifisering i de enkelte kontinentale organisasjonene, og et visst antall lag fra hver verdensdel får kvalifisere seg. Dette gjaldt ikke til det første VM, men deretter ble kvalifisering introdusert; først som utslagskamper og etter hvert i små grupper hvor lagene møtte hverandre hjemme og borte.
Antall deltakende lag reflekterer hvor mange det var planlagt å være, ikke hvor mange som faktisk spilte. Brøkdeler innebærer at lag fra forskjellige verdensdeler møttes til play-off.
Vertsland
Hvert VM blir arrangert i ett vertsland. Et unntak ble gjort til VM i 2002, da Sør-Korea og Japan arrangerte sammen. FIFA Council (som tidligere het FIFAs eksekutivkomité) bestemmer hvilket land som blir vertsland, etter regler som FIFA selv fastlegger underveis i utdelingsprosessen.
På grunn av Europa og Sør-Amerikas klare dominans i fotball, ble turneringene på 1900-tallet hovedsakelig arrangert i de to verdensdelene. Det første VM ble lagt til Uruguay, og det neste til Italia. Lange avstander og store reisekostnader gjorde at mange land valgte å ikke delta. Blant annet var det bare fire europeiske lag som deltok i mesterskapet i Uruguay i 1930. Til det andre verdensmesterskapet boikottet regjerende verdensmester Uruguay som svar på uteblivelsen av mange europeiske lag til VM i 1930. De andre søramerikanske lagene sendte ikke sine beste spillere. I 1938 var det bare Brasil som deltok fra Sør-Amerika.
Fra 1958 begynte FIFA en praksis med å arrangere VM annenhver gang i Amerika og i Europa. Per 2014 har de søramerikanske landene Argentina, Brasil (to ganger), Chile og Uruguay arrangert VM, mens Colombia ble tildelt VM i 1986, men måtte trekke seg av økonomiske årsaker. I Europa har VM blitt arrangert elleve ganger; i Italia (to ganger), Frankrike (to ganger), Tyskland (to ganger), Sveits, Sverige, England, Spania og Russland. VM har blitt arrangert i Nord-Amerika tre ganger; i Mexico (to ganger) og i USA.
I 1998 bestemte FIFA at tildelinger av VM skulle følge rotasjonsprinsippet, der alle verdensdelene er med. I 2002 ble det første mesterskapet arrangert i Asia, da Japan og Sør-Korea ble tildelt vertskapet. I 2010 ble arrangementet gjennomført i Sør-Afrika. 30. oktober 2007 ble Brasil valgt som vertsland for mesterskapet i 2014. Det var andre gang et latinamerikansk land arrangerte VM for andre gang (Mexico arrangerte i 1970 og i 1986). Den 2. desember 2010 ble Russland tildelt VM i fotball 2018 og Qatar ble valgt som vertsnasjon for VM i fotball 2022. VM i 2026 er tildelt de tre landene på det nordamerikanske fastland: USA, Mexico og Canada.
Adiabatisk temperaturendring
Adiabatisk temperaturendring angir hvor mye temperaturen i atmosfæren endrer seg med høyden når vi antar at luften er adiabatisk. At luften er adiabatisk betyr at den ikke får tilført eller fratatt varme.
Verdensmesterskapet i fotball for menn
Trofé
Verdensmesteren blir gitt et vandretrofé som landet får beholde til neste VM. Trofeet er av gull, mens nasjonen som må gi den fra seg etter ikke å ha forsvart den, får en forgylt kopi. Samtlige deltakere får en medalje.
Santa Filomena (Pernambuco)
Santa Filomena er en kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil.
Adiabatisk temperaturendring
Forholdet mellom endringen av høyden og endringen av temperaturen er gitt ved en lapserate. Generelt kan vi si at en lapserate gir hvor mye en atmosfærisk variabel (vanligvis temperatur) minker med høyden. Den er uttrykt som det negative forholdet mellom temperaturendringen og endringen av høyden:
Verdensmesterskapet i fotball for menn
Trofé
Det ekte trofeet ble i England frem til 1970, da Brasil ble verdensmester for tredje gang og vant det til odel og eie. Trofeet ble i 1983 nok en gang stjålet, og man antar at tyvene har smeltet den ned. Etter at Brasil fikk Jules Rimet-trofeet, ble det igangsatt en konkurranse om design på det nye trofeet. Vinneren ble Silvio Gazzaniga. Han beskrev vinnerbidraget slik: «''The lines spring out of the base, rising in spirals, stretching out to receive the world. From the remarkable dynamic tensions of the compact body of the sculpture rise the figures of two athletes at the stirring moment of victory.''» Trofeet ble laget i 18 karat gull og brukt først under VM i 1974, da Tyskland vant den. Trofeet er på vandring frem til 2042, da en ny vil måtte lages ettersom det ikke er plass til flere vinnernavn på plaketten i bunnen av trofeet. Etter 2042 vil den bli stående i FIFAs lokaler.
Debut i VM
84 land fra alle verdens kontinenter har deltatt i VM, flest fra Europa. Ni av ti søramerikanske FIFA-medlemmer har kvalifisert seg. Seks av lagene er nå representert ved andre land eller territorier: Jugoslavia, Tsjekkoslovakia, Nederlandsk India, Vest-Tyskland, Øst-Tyskland og Sovjetunionen. FIFA avgjør i hvert enkelt tilfelle hvilket lag som regnes som oppfølger, se noter under tabellen.
Adiabatisk temperaturendring
Temperaturendring
Det finnes tre forskjellige temperaturendringer som blir brukt i meteorologi:
Tørradiabatisk temperaturendring
Den tørradiabatiske temperaturendringen angir hvor raskt en stigende pakke med umettet luft, som en termal, vil bli avkjølt. Umettet luft har mindre enn 100 % relativ fuktighet, altså er temperaturen til luftpakken over duggpunktet. Den tørradiabatiske temperaturendringen er 9,78 °C/km. Den adiabatiske temperaturendringen kan forklares ved enkel væskedynamikk. Når en luftpakke flytter seg nedover i atmosfæren vil det hydrostatiske trykket til omgivelsene rundt pakken stige. Trykket presser luftpakken sammen og det blir dermed gjort et arbeid på pakken. Pakken får da tilført energi og temperaturen stiger. Det motsatte gjelder for en stigende luftpakke. Den vil utvide seg siden trykket i omgivelsene rundt synker. Pakken gjør et arbeid på omgivelsene, mister energi og temperaturen synker. Luft har dårlig varmeledingsevne og de stigende luftmassene er som regel veldig store. Derfor kan overføring av varme ved konduksjon neglisjeres og vi kan regne prosessen som tilnærmet adiabatisk.
Verdensmesterskapet i fotball for menn
Fotnoter
<references group="lower-alpha" />