cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Where Did You Sleep Last Night
Tidlig historie
Som de fleste tradisjonelle folkesanger ble «Where Did You Sleep Last Night» overført muntlig fra generasjon til generasjon. Den første nedskrevne versjonen dukket opp i 1917 og var utarbeidet av Cecil Sharp. Den besto bare av en melodi og fire linjer. Linjene gikk slik:
Noen versjoner av sangen nevner en fatal togulykke, og inneholder et vers med linjene: Disse variantene er noen ganger kjent som «The Longest Train».
Dukker opp i...
...Filmer:
...Skuespill:
Edmund Gwenn
Edmund Gwenn (født Edmund John Kellaway 26. september 1877 i Wandsworth i London, død 6. september 1959 i Woodland Hills i California) var en engelsk teater- og filmskuespiller.
Gwenn vant Oscar for beste mannlige birolle for rollen som Kris Kringle i filmen Mirakelet på Manhattan (1947). Han har en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Sue Morgan
Sue Morgan (født i Chicago i Illinois i USA) er en amerikansk hundekjører fra Richmond i Utah.
Morgan har i tillegg til Utah også bodd i statene Illinois og Alaska.
Hun startet med hundekjøring i 1999, og hun debuterte i hundesledeløpet Iditarod i 2006. I dette løpet brøt hun ved sjekkpunktet Rainy Pass.
Sue Morgan jobber som foreleser i geologi ved Utah State University.
Gothic & Lolita Bible
Gothic & Lolita Bible er et blad for Lolita fashion-moten. Bladet er på japansk og inneholder motetips, bilder, symønster og matoppskrifter.
Liste over episoder av Ed, Edd og Eddy
Følgende er en liste over episoder fra den animerte TV-serien Ed, Edd og Eddy.
Bondivann holdeplass
Bondivann holdeplass er en holdeplass på Spikkestadbanen, og første stopp etter Asker i retning Heggedal og Spikkestad. Holdeplassen ligger på vestsiden av Bondivann, ble åpnet i 1952. Holdeplassen ligger i gangavstand til bebyggelsen på Borgen i vest og Bondi over vannet i øst, og gir disse boligområdene togforbindelse til Asker sentrum. Den 14. desember 2008 endret holdeplassen navn fra Bondivatn til Bondivann.
VM i curling for menn 1978
Curling-VM for herrer 1978 ble arrangert 27. mars – 2. april 1978 i Winnipeg Arena i Winnipeg i Manitoba i Canada.
Ole-Jacob Abraham
Ole-Jacob Abraham (født 19. januar 1969) er en norsk forfatter og historiker. Han er ansatt i Museum Vest, i 2008-2015 som avdelingsleder ved Fjell festning, siden som konservator NMF.
Biografi
Ole-Jacob Abraham er utdannet cand.polit. med hovedfag i historie ved Universitetet i Bergen 1999. Han har også utdannelse i russo-sovjetiske studier (sam.pol.), grunnfag, russisk mellomfag, marin historie og religionshistorie. Abraham har tjenestegjort i Den norske bataljonen i Kosovo (KFOR II) 2000. Han har også jobbet som redaktør i.
Fortaleza do Tabocão
Fortaleza do Tabocão er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Glenn Roberts
Glenn Noble Kårby Roberts (født 26. juni 1988) er en norsk fotballspiller som spiller for Gamle Oslo.
Abdul Kader Keïta
Abdul Kader Keïta (født 6. august 1981 i Abidjan) er en ivoriansk profesjonell fotballspiller som spiller for tiden for Al-Sadd. Han spiller angrep, og er også en del av. Keïta har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Lyon og Lille fra Frankrike.
Glenn Roberts
Roberts kom til Vålerenga i 1997, ni år gammel, og gikk gradene i ungdomssystemet der. Han ble tatt opp i A-stallen våren 2006, der han debuterte mot Lyn den 16. april 2006. Totalt noterte han seg for 16 ligakamper og ett ligamål for Oslo-klubben.
Abdul Kader Keïta
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Glenn Roberts
I 2008 ble han leid ut til Nybergsund-Trysil, hvor han fikk fem kamper i 1. divisjon, før han i august 2008 skrev under en kontrakt med Aalesund. I 2010 var han på utlån til Åtvidaberg i Allsvenskan. I sesongene 2011 og 2012 spilte han for Sarpsborg 08.
Goldwin
Goldwin (2619 – 2699 tredje tideverv) er den sjette kongen av Rohan i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard.
Goldwin styrte i Rohans gullalder og var svært rik. Men under hans styre ble det også færre vakter og mindre vakthold langs grensene, og Dunlendingene (som Aldor hadde drevet ut av landet) begynte å vende tilbake til det Nordre Rohan.
Goldwin døde i 2699 etter å ha regjert i Rohan i 19 år. Han ble etterfulgt av sin sønn Déor.
Lijst van koningen van Rohan Królowie Rohanu
Genesee County (New York)
Genesee County er et fylke som ligger i den vestre delen av den amerikanske delstaten New York. I 2010 hadde fylket et innbyggertall på 60 079. Navnet kommer fra indianer stammen Seneca Gen-nis'-hee-yo. Ordet betyr "the Beautiful Valley". Fylkessete er i byen Batavia.
Genesee County grenser til Erie County i vest, fylket Niagara County i nordvest, Orleans County i nord, Monroe County i nordøst, Livingston County i øst og Wyoming County i sør.
Fylket ble opprettet i 30. mars 1802 og fikk fulle rettigheter (fully organized) i mars 1803.
Sisak kraftverk
Sisak kraftverk er et kombinert oljekraftverk og kullkraftverk ved Sisak-Moslavina, 4 km nedstrøms fra Sisak ved elva Sava i Kroatia. Det har en installert produksjonskapasitet på 420 MW fordelt på 2 turbiner. Anlegget ble bygget ut 1970–1976. Operatør er Hrvatska Elektroprivreda. Brenseltypen er kull eller fyringsolje, men kan også nytte naturgass.
Aleksej Stakhanov
Aleksej Grigorjevitsj Stakhanov (russisk: ; født i nærheten av Orjol, død 5. november 1977 i nærheten av Donetsk) var en sovjetrussisk gruvearbeider som ble utnevnt til «Helt av det sosialistiske arbeid» i Sovjet under Josef Stalin i 1930-årene.
Stakhanovs eksempel og innsats ble brukt i sovjetisk propaganda og arbeidsliv, i den såkalte Stakhanov-bevegelsen. Mens man tidligere i den såkalte «udarniki-bevegelsen» (stormtroppbevegelsen) hadde fokusert på økt arbeidsintensitet for å øke produksjonen gjorde man nå mer for å forbedre organiseringen av arbeidet og beherske teknikken.
Stakhanov ble framhevet i aviser og på plakater i lang tid fremover som modell, og andre sovjetiske borgere ble oppmuntret til å følge hans eksempel. Han dukket også opp på forsiden av Time Magazine.
Stakhanov var vararepresentant i det øverste Sovjet i Sovjetunionen av første sammenkomst. Han ble tildelt to Leninordener, Den røde fanes orden og mange andre medaljer for innsatsen i gruvedriften.
Det ble etter hans død satt spørsmålstegn ved om Stakhanov virkelig hadde fått ut så mange tonn med kull som det ble hevdet av de sovjetiske myndighetene. I 1985 trykket avisen The New York Times en artikkel der de påstod at selv om Stakhanov virkelig hadde lyktes i å få til dette så var det bare fordi det sovjetiske kommunistpartiet hadde forhåndsarrangert hendelsen for å øke den offentlige moralen.
Det ble også hevdet at han hadde flere hjelpere og at den raske kullutvinningen gjorde kullet dårligere og at det gjorde kullgruvene mer ustabile og økte risikoen for gruvearbeiderne.
MS-DOS
MS-DOS (det internasjonale fonetiske alfabetet: /ˌɛmɛsˈdɒs/, EM-es-DOSS), en forkortelse for Microsoft Disk Operating System, er et operativsystem for X86-arkitekturen, som for det meste ble utviklet av Microsoft. Versjon 1.0 av MS-DOS ble lansert sammen med IBM Personal Computer den 12. august 1981, og dets videre utbredelse på senere personlige datamaskiner la fundamentet for Microsofts suksess. Fra 1981 opp til midten av 1990-tallet var det verdens mest utbredte operativsystem. Fra 1995 og utover, ble det erstattet av Windows 95 og senere versjoner av Microsoft Windows.
Windows
I løpet av 80-tallet og ut på 90-tallet kom operativsystemet ut i stadig nye versjoner med utvidede funksjoner. Etterhvert tok en shell-applikasjon kalt Windows stadig mer over, og ved utgivelsen av Windows 95 var det snudd opp ned sånn at Windows var det faktiske operativsystemet, mens MS-DOS var blitt en shell-applikasjon.
Grunnet at Microsoft valgte å lisensiere programvaren sin fremfor å selge den tjente selskapet masse penger da MS-DOS ble meget populært.
Kontroversen mellom Microsoft, Digital Research Inc. og IBM
Det som er klart er at når IBM ikke fikk noen avtale med Kildall og DRI så gikk de til Bill Gates og Microsoft som ble forespurt om han kunne ordne det. Det var da Microsoft kjøpte QDOS. Ifølge Evans bok skal QDOS ha inneholdt mye kildekode fra CP/M. Da Kildall forsto at det ikke var CP/M, men derimot MS-DOS som kom til å bli brukt som operativsystem på IBMs datamaskiner ble han rasende. Han fikk til slutt gjort en avtale med IBM som gikk med på å selge maskiner med både MS-DOS og CP/M, markedet skulle bestemme. Det var et nytt sjokk for Kildall da han fikk vite at MS-DOS-maskinene skulle selges for 40 USD, mens maskinene med CP/M ble priset til 240 USD, altså seks ganger så mye.
Minister
Minister er en tittel som brukes på medlemmer av en regjering, og diplomater med rang under ambassadør (se Minister (diplomati)).
I politikken
En minister som er medlem av en regjering, har ofte ansvar for et bestemt saksområde, som ofte inkluderer et ministerium (eller departement) og underliggende etater. En minister uten et slikt fastsatt ansvarsområde kalles minister uten portefølje. I mange land er kun høytstående ministre medlem av kabinettet.
I Norge har formelt kun to av regjeringens medlemmer tittelen minister: statsministeren og utenriksministeren. I dagligtale brukes likevel tittelen også om de øvrige medlemmene av statsrådet. Grunnloven omtaler «statsminister», «medlemmer av statsrådet» og den enkelte «statsråd» (del B om den utøvende makt). Stortingets forretningsorden omtaler statsminister, utenriksminister, forvarsminister, justisminister og «statsråder».
I diplomatiet
En minister i diplomatisk tjeneste har nest høyeste rang, under ambassadør, og opptrer ofte som ambassadørens medhjelper. Tidligere (langt inn i det 20. århundre) ble ambassadører kun sendt av mektige stater til andre mektige stater, mens diplomatiske sendemenn til og fra mindre mektige stater hadde tittelen minister.
I andre sammenhenger
Ordet minister kan også anvendes om prester eller andre som har en lederfunksjon i en menighet, som f.eks. er meget vanlig i unitarmenigheter i USA.
Referanser
Menteri
Ivar Otto Irgens Mogstad
Ivar Otto Irgens Mogstad (født 7. juni 1856 i Aure, død 7. januar 1928 i Trondheim ) var en norsk oppdagelsesreisende. Frem til «Frams» avgang mot Nordishavet hadde han jobbet som overvokter ved Gaustad sinnssykeasyl. Han ble valgt med på Nansens Fram-ekspedisjon på grunn av sine tekniske ferdigheter som mekaniker og altmuligmann, og hadde blant annet ansvar for hundene når Nansen ikke befant seg på «Fram». Som medlem av Fram-ekspedisjonen mottok Mogstad Fram-medaljen, og han mottok også Royal Geographical Societys medalje i bronse. Mogstads vei i Trondheim er oppkalt etter ham. No-nb bldsa 3c145.jpg etter hjemkomsten 1896:
Bak fra venstre: 1. Ivar Mogstad (1856–1928), altmuligmann 2. Sigurd Scott Hansen (1868-1937), offiser, navigatør og vitenskapelig assistent 3. Adolf Juell (1860-1909), stuert og kokk 4. Fridtjof Nansen (1861-1930), leder 5. Peder Hendriksen (1859-1932), harpunér og seljeger 6. Bernt Bentsen (1860-1898), sjømann Nansens bildearkiv i Nasjonalbiblioteket]]
Levekår i utviklingsland (forskningsprogram)
LEVE – Levekår i utviklingsland – helse, miljø og fattigdom er et tverrfakultært forskningsområde ved Universitetet i Oslo. LEVE eies av Det medisinske-, juridiske og samfunnsvitenskapelige fakultet samt forskningssenteret Senter for utvikling og miljø (SUM).
Oppgaver
LEVEs oppgave er å initiere, legge til rette for og koordinere ny, tverrfaglig forskning mellom eierinstitusjonene. Det er også mulig å samarbeide med andre forskere, forskergrupper og institusjoner utenfor Universitetet i Oslo. Forskningsområdet er sammensatt, men kan oppsummeres som følger:
Menneskerettigheter
En menneskerettighetsbasert tilnærming står sentralt i LEVE. Rettigheter omhandler muligheter for og tilgang til en adekvat levestandard som sikrer helse og velvære; matvaresikkerhet, husvære og adekvat helsetilbud samt politiske og sivile rettigheter som knytter seg til godt styresett og rettssikkerhet. Ikke minst er utfordringen i denne sammenheng å identifisere hvem som har ansvaret for å sikre slike grunnleggende rettigheter.
LEVEs aktiviteter organiseres i forskergrupper og forskningsprosjekter. I tillegg arrangerer LEVE seminarer og samarbeider med andre forskningsmiljøer og ideelle organisasjoner om seminarvirksomhet.
Bakgrunn
Universitetet i Oslo opprettet i 2009 sju "tverrfakultære forskningsområder" som alle forsker inne definerte temaer eller områder. Målsettingen er at forskningssamarbeid på tvers, høy faglig kvalitet og aktivitet skal bidra med nye perspektiver til den globale kunnskapsutviklingen. Alle fakultetene, museene og de to institusjonelle sentrene ved Universitetet i Oslo er involvert i minst ett av områdene.
"LEVE – Levekår i utviklingsland: helse, miljø og fattigdom" er en av disse sju forskningssatsingene.
Funksjonstiden for forskningsområdene var i utgangspunktet satt til to år (2009–2011). Deretter var det planlagt en evaluering før en mulig forlengelse i tre år. Evalueringen er utsatt til våren 2012 og forskningsområdenes arbeid skal også fortsette ut 2012, før en eventuell forlengelse av aktiviteten.
Eksterne lenker
LEVE – Levekår i utviklingsland sine hjemmesider
Alle tverrfakultære forskningsområder ved Universitetet i Oslo
Kraken
Kraken, eller krakjen, også omtalt i ubestemt form krake, er et fabeldyr fra norsk folketro i form av et kjempestort sjøuhyre eller en gigantisk fisk som fiskere skal ha sett langs kysten av Norge, Island og Irland.
Beretninger om kjempefisker finnes i mange kulturer langt tilbake i tid. Det norrøne skriftet Kongespeilet fra 1200-tallet omtaler et slikt monster som Hafgufa. Det er også fortellinger om enorme havuhyrer i asiatiske farvann og i antikkens middelhav og atlanterhav. Det uhyret som blir kalt kraken, er imidlertid første gang mer utførlig beskrevet av Bergensbispen Erik Pontoppidan på midten av 1700-tallet. Han sammenligner det med en øy med armer og master. Andre har sidestilt det med Leviatan-aktige drager, linnormer og sjøormer. Atter andre, særlig på 1800-tallet, har tolket kraken som en kjempeblekksprut, og den engelsktalende verden bruker den norske betegnelsen som egennavn på et slikt monster. Dette har forsterket seg i moderne, angloamerikansk populærkultur. Det er altså forskjellige tradisjoner som blandes sammen, også forestillinger om andre havuhyrer. Det gjennomgående trekket ved kraken er likevel størrelsen, enten det dreier seg om en fisk, hval, skilpadde eller blekksprut.
Krake er på norsk og svensk, og i formen Der Kraken eller die Kraken («kraken» eller «krakene») på tysk, også navn på Polypus (Octopus) vulgaris, en blekksprutart med åtte armer.
Etymologi
Krake er et norsk og svensk ord som skal være i slekt med ord som krok og krykke og det shetlandske krekin, som er et noanavn for hval. Ordet skal stamme fra «krake» i betydningen «krokete og kleint tre» eller «tørr granstamme med nakne greiner». Det islandske kraki ble brukt om «tynn stang med hake på» eller «treanker med en fastbundet stein». Ordet kan også brukes i flertallsformen kraker. For eksempel skriver den danske forfatteren Thomas Christopher Bruun (1750-1834) tidlig på 1800-tallet: «Det Diævelskab det (dvs. havet) i sin Barm udruger...Af Hayer, Orme, Kraker, Crocodiler.», mens dikteren Jens Baggesen (1764-1826) skriver «(...) omsvømmet af Fiske, Haier, og Hvaler, og Kraker, og vildt sig boltrende Marsvin.»
Sjøuhyrer i antikken
Allerede i oldtida var det flere fortellinger om havuhyrer. I gresk og romersk mytologi nevnes for eksempel Skylla, en omskapt prinsesse, og den enda verre Kharybdis, som kunne gjøre seg om til en virvelvind. Sammen voktet de Messinastredet mellom Italia og Sicilia, og Odyseen forteller om hvordan de nesten slukte den greske sagnhelten Odyssevs. I Bibelen blir det litt mystiske havmonsteret Leviatan nevnt syv ganger.
Grunnlaget for slike forestillinger kan ha vært fiskere og sjøfolk som har sett uforklarlige havfenomener, hvaler og store blekkspruter. På tilsvarende måte kan forestillingen om kraken ha oppstått i middelalderen.
Kraken i Norden
Den første og fyldigste skriftlige skildringen av kraken kommer fra den danske forfatteren og biskopen i Bergen Erik Pontoppidan d.y. (1698–1764). Han utgav verket Det første Forsøg paa Norges naturlige Historie, forestillende dette Kongeriges Luft, Grund, Fjelde, Vande, Væxter, Metaller, Mineralier, Steen-arter, Dyr, Fugle, Fiske og omsider Indbyggernes Naturel, samt Sædvaner og Levemaade i København i 1752 og 1753. Der omtaler han kraken som «det allerstørste monstrum marinum» (havuhyre). Han sier det blir kalt Kraken, Kraxen, Krabben, Horven, Søe-Horven, Anker-Trold og havstramben. Etter at boka ble oversatt til engelsk få år seinere, ble Kraken mest kjent på engelsk. Det er rundt og flatt som ei flytende øy, og har enorme armer eller forgreininger som master med rær, så veldige at de kan trekke store skip med seg i dypet. Pontoppidan bygde sine beskrivelser på fortellinger fra norske fiskere. Når det på steder der vannet vanligvis var 80-100 favners dyp (140-180 meter), isteden bare viste seg å være 20-30 favner (40-50 meter), visste fiskerne at det var en krake under dem. De fortalte at kraken særlig kunne påtreffes om sommeren og likne skjær og holmer. Det kunne også samle seg masse fisk på ryggen av den, og fiskerne forklarte at de derfor kunne «fiske på kraken». Da gjaldt det bare å passe seg så det enorme dyret ikke plutselig steg opp til overflaten, veltet båter og dro dem ned i malstrømmen som oppstod da den dykket igjen. Pontoppidan forteller også hvordan dyret i noen få månender spiser, og i de påfølgende tømmer ut ekskrementer som farger vannet, gjør det tykt og mudderaktig og har en behagelig lukt og smak som lokker til seg flere fisker.
Fra Vestlandet finnes det noen få sagn og memorater om Krakjen. Det vanligste sagnet forteller om noen fiskere som var ute med bunnsnøre. Plutselig merket de at det ble grunnere og grunnere under dem. De forstod da at det var Krakjen som var på vei opp, og de rodde til land så fort de bare kunne.
Fenomenet kan ha opphav i virkelige observasjoner av store blekkspruter eller i synsbedrag til havs, for eksempel luftspeilinger og lave skyformasjoner. I 1680 skal dessuten en mindre krake («måske en ung og uforsigtig, af det slags») ha strandet på Alstadhaug ved Levanger i Nord-Trøndelag der den omkom: «Dens langsom fortærede ådsel skal have fyldt et stort stykke af bemeldte Ulvangens fjord, og gjort den side så godt som impassable for folk af en delikat lugtelse.» I 1673 skal en kjempekrake på minst 30 meter ha gjort det samme på vestkysten av Irland.
Kraken er imidlertid ikke omtalt i de norrøne sagaene, men tilsvarende dyr som lyngbakr og hafgufa («havdamp») blir nevnt i Örvar-Odds saga og i Kongespeilet fra omkring 1250. Teksten skildrer et sjøuhyre så stort som ei øy. Dyret blir sjelden sett, og teksten spekulerer på om det kanskje bare finnes ett eller to dyr i hele verden.
Den svenske naturforskeren Carl von Linne inkluderte for øvrig kraken i den første utgaven av sin systematiske naturkatalog Systema Naturae fra 1735. Der gav han dyret det vitenskapelige navnet Microcosmus, men utelot det i seinere utgaver.
Kraken som kjempeblekksprut
Fra slutten av 1700-tallet har det vært flere beskrivelser av kraken som en type kjempeblekksprut. Mange har også tolket Pontoppidans beretninger som det. De tidligste fortellingene beskriver imidlertid kraken oftere som krabbe enn blekksprut, og dyret har trekk som kan minne om hvaler. Andre egenskaper ved kraken kan likne på fenomener som kan oppstå ved undersjøisk vulkansk aktivitet utenfor Island, for eksempel boblende vann, plutselige og voldsomme havstrømmer og dannelsen av nye småøyer.
Den franske malakologisten Pierre Dénys de Montfort omtaler to typer kjempeblekkspruter i sitt moluskleksikon Histoire Naturelle Générale et Particulière des Mollusques som ble utgitt i 1802. Montfort påstår at den første typen, krakenblekksprut, har blitt beskrevet både av norske sjøfolk, amerikanske hvalfangere og antikke forfattere som Plinius den eldre. Den andre typen, som var mye større og ble kalt kjempeblekksprut (Poulpe Colossal), var rapportert fra et angrep på ei seilskute fra Saint-Malo utenfor kysten av Angola.
Montfort våget seg senere på mer sensasjonelle påstander. Han mente at ti britiske krigsskip som hadde forsvunnet på mystisk vis en natt i 1782 måtte ha blitt angrepet og senket av gigantiske blekkspruter. Dessverre for Montfort visste britene hva som hadde skjedd med skipene, noe som førte til at Montfort ble blottlagt på formedelig vis. Pierre Dénys de Montforts karriere kom seg aldri etter dette, og han døde sultede og fattig i Paris rundt år 1820 (Sjögren, 1980). Til Pierre Dénys de Montfort forsvar kan man anføre at mange av hans kilder om «krakenblekkspruten» antagelig beskrev den helt relle kjempeblekkspruten, hvis eksistens ble bevist i 1857. Kjempeblekkspruter hadde lenge blitt ansett som mytologiske fabeldyr.
Kraken er også omtalt i den engelske poeten Alfred Tennysons dikt The Kraken som ble utgitt i 1830. Diktets siste linjer har dessuten likhetspunkter med legenden om sjøuhyret Leviatan, som skulle komme opp til overflaten i endetiden. Tennysons beskrivelse har siden påvirket den franske forfatteren Jules Verne, som omtaler en kjempeblekksprut i romanen En verdensomseiling under havet, utgitt i 1870.
Tennysons The Kraken 1830
Alfred Tennysons dikt The Kraken beskriver kraken som ligger på havets bunn i en evig, drømløs søvn, helt til dommedag:
Om store bløtdyr i havet fra Svensk Familj-Journal 1869
Også i Svensk Familj-Journal fra 1869 gjentas flere av beskrivelsene fra Pontoppidans naturhistorie. Her omtales monsteret som en veldig «orm» med «taggar eller lysande horn» som armer: <!--
«Kraken» omtalt i Nordisk familjebok fra 1911
---
--- http://www.1911encyclopedia.org/Kraken
KRAKEN, in Norwegian folk-lore, a sea-monster, believed to haunt the coasts of Norway. It was described in 1752 by the Norwegian bishop Pontoppidan as having a back about a mile and a half round and a body which showed above the sea like an island, and its arms were long enough to enclose the largest ship. The further assertion that the kraken darkened the water around it by an excretion suggests that the myth was based on the appearance of some gigantic cuttle-fish. See J. Gibson, Monsters of the Sea (1887); A. S. Packard, "Colossal Cuttle-fishes," American Naturalist (Salem, 1873), vol. vii.; A. E. Verrill, "The Colossal Cephalopods of the Western Atlantic," in American Naturalist (Salem, 1875), vol. ix.; and "Gigantic Squids," in Trans. of Connecticut Academy (1879), vol. v. -->
Andre sjøuhyrer
Kraken er ett av en mengde sjøuhyrer fra gamle myter, sagn og eventyr. Slike vesener finnes for eksempel i gresk mytologi der havguden Poseidon, som tilsvarer Neptun i romersk mytologi, hersker over flere lavere havguddommer og sjømonstre. Lista viser noen havmonstre fra forskjellige mytologiske tradisjoner:
Carlos Alberto Parreira
Carlos Alberto Gomes Parreira (født 27. februar 1943) er en brasiliansk fotballtrener. Han er landslagssjef for. Frem til 19. juli 2006 var han trener for Brasils landslag i fotball.
Parreira er sammen med Bora Milutinović én av to trenere som har sikret VM-deltakelse for 5 ulike land. Han ledet til VM i fotball i 1982,  til VM i 1990, Brasil i 1994 og 2006,  i 1998 og Sør-Afrika i 2010. (En trener, Bora Milutinović har 4 lag).
I 1997 trente han Major League Soccer-laget MetroStars. Han har også ledet to brasilianske klubblag: Fluminense og Corinthians. Den siste trenerjobben førte til at han var med på å vinne to viktige trofeer i 2003: Copa do Brasil og Campeonato Paulista.
Bondivann
Bondivann er et vann i Asker kommune i Viken. Vannet ligger 99 meter over havet og har et areal på 0,13 km². Vannet er en del av Askervassdraget, og har to større tilførsler: Askerelva har innløp i nordenden av vannet, og Barlindbekken har innløp i sørenden.
Bondivann har utløp til Blakstadelva på østsiden ved Bondibru. Derfra renner elven ned til Blakstadbukta. På Bondibru har vannkraften fra gammelt av blitt benyttet til sag for gårdene Bondi og Bleiker. På slutten av 1800-tallet ble det her etablert et kraftverk til Christiania Kapselfabrikk.
På vestsiden av vannet ligger Bondivann stasjon på Spikkestadlinjen. Rett nord for stasjonen er det bygget en gangbro over vannet, som gir nabolagene på østsiden av vannet tilgang til stasjonen.
Inntil Drammenbanen åpnet på 1870-tallet gikk det vinterstid en offentlig vintervei fra Asker over isen på Bondivann og Gjellumvannet til Heggedal og videre til Røyken. Fra siste halvdel av 1800-tallet til begynnelsen av 1900-tallet ble det på Bondivann, som andre steder i Asker, skåret is til eksport. Frem til Askerhallen åpnet i 1969, trente ishockeyklubben Frisk Asker på Bondivann.
Bondivannet er kalkrikt, næringsrikt, og forholdsvis grunt. En lang rekke fiskearter finnes i vannet, som gjedde, abbor, mort, sørv, suter, dvergmalle, og ål. Det er mer usikkert om vannet også har karpe og karuss. Det har blitt/blir satt ut noe ørret i vannet fra Asker Jeger og Fiskerforenings oppdrettsanlegg i Svartdalen ved Semsvannet.
Som i resten av Askervassdraget er det fritt fiske i Bondivann. Da forurensningen av vassdraget tidligere var betydelig, er det lagret en god del miljøgifter i sedimentene i bunnen av vannet. Dette selv om vannkvaliteten i vassdraget i dag stort sett er god. Eldre fisk og rovfisk kan derfor inneholde høyere nivåer av miljøgifter enn hva helsemyndighetene anbefaler for menneskeføde.
Ulf Selmer
Ulf Selmer (født 10. desember 1885, død 24. september 1961) var en norsk skuespiller og kunstmaler.
Han var sønn av skuespillerparet Jens Andreas Ludvig Selmer (1845–1928) ved Christiania Theater og Eleonora Josephine Nielsen (1850–1930), som het Leonora Selmer på scenen. Selmer debuterte på Centralteatret i 1904, var i det reisende ensemblet Nationalturneen til Ludovica Levy (1856–1922) ett års tid, før han var hos Fahlstrøms Theater ett år. I 1911 gikk han til den nyåpnede Trondhjems Nationale Scene og var til 1918. Så fulgte tre år ved Chat Noir og ett år ved Nationaltheatret, før han var  tilbake på Centralteatret, der han i 1944 feiret førti år. Hans siste opptreden var omkring 1954.
Han var med på å prege norsk film fra stumfilmens tid til mer moderne film på midten av 1950-tallet. Han debuterte i Den nye lensmannen fra 1926 som var regissert av Leif Sinding. Hans siste film var Portrettet (1954) der Per Aabel hadde regien.
Selmer var en habil kunstmaler og er representert i Oslo Bymuseum.
Nise
Nise (Phocoena phocoena), eller vanlig nise og havnenise som den også kalles, er en liten tannhval som tilhører nisefamilien og er en av tre kjente arter i slekten med vanlige niser (Phocoena).
Beskrivelse
Vanlig nise kan bli opptil to meter lang (det normale er 1,4-1,7 meter, avhengig av kjønn) og har en kort og kompakt, strømlinjeformet kroppsbygning med et «stumpt» nebb. Hunnene blir størst og veier opp mot 76 kg, mens hannene gjerne veier opp til ca. 61 kg. Nisen er svart på ryggen, men fargen går etter hvert over til grå langs sidene og hvit i buken. Nisen har ca. 50 tenner til sammen i over- og underkjeven.
Navnet «nise» kommer fra hnísa på norrønt.
Vanlig nise er fredet i Norge.
Utbredelse og habitat
Vanlig nise holder helst til i tempererte farvann i kystnære strøk, men den finnes også sørover langs vestkysten av Afrika, sør til kysten av Senegal. Den er normalt fraværende i Middelhavet, men det finnes en lokal stamme i Svartehavet. Ellers er den vanlig langs kysten på begge sider av Nord-Atlanteren. Dette inkluderer i øst Østersjøen, Skagerrak, Nordsjøen og Norskehavet, nordøstover til Kvitsjøen og deler av Barentshavet, og mot vest kysten av Island, Grønland, Canada og det nordøstre USA. Den finnes dessuten i det nordlige Stillehavet, fra Japan og et stykke nordover mot det russiske fastlandet i Øst-Sibir og de sørlige områdene av Beringstredet. Videre østover til kysten av Alaska og det nordvestlige Canada og USA.
Atferd
Vanlig nise er et flokkdyr. Den lever normalt i små flokker på inntil åtte dyr, men i sammenheng med migrering og store etegilder kan man se flokker på femti til flere hundre individer. Nisen livnærer seg hovedsakelig av fisk og blekksprut. Den er utbredt i kystnære strøk på den nordlige halvkule og forekommer ofte i norske farvann, herunder også i fjordene. De kan bli opp mot 25 år gamle.
Monoteisme
Monoteisme er et begrep som henviser til dyrkelsen av en gud eller makt, og samtidig fornekter tilstedeværelsen av andre guder.
Vanligvis sies det i monoteistiske religioner at denne eneste guden har skapt verden. Også menneskene antas å ha blitt skapt av den eneste guden. I flere monoteistiske religioner er det sagt at menneskene har blitt skapt i gudens bilde. Her varierer det mellom de religionene om mennesket enten anses å være bare åndelig (i sin sjel) skapt i gudens bilde eller både kroppslig og åndelig.
Oppfattelsen om at guden etter skapelsen har handlet i historien kalles teisme, mens oppfatningen om at han ikke har påvirket verden etter skapelsen kalles deisme.
Begrepet monoteisme er også relatert til monolatri, som betyr at en person tilber en gud, men aksepterer ideen om at andre mennesker kan tilbe andre guder, og henoteisme, hvor en hovedgud dyrkes mens andre guder ikke fornektes. Flere monoteistiske religioner har først gjennomgått en tilstand av henoteisme.
Tidlige monoteistiske religioner, som opprinnelig var monolatriske, er zoroastrisme, jødedommen og soltilbedelsen farao Akhnaton introduserte i Egypt. Zarathustra som levde for ca. 2,500–3,000 års siden og Akhnaton som levde for ca. 2,400 år siden regnes som verdens første kjente monoteistene. Akhnaton avskaffet den egyptiske polyteismen og satt igjen med solguden Aton, i form av en abstrakt solskive, som eneste gud. Det er ulike oppfatninger om Muhammed også opprinnelig aksepterte at det fantes andre guder – se egen artikkel om sataniske vers.
Monoteistiske religioner har preget den vestlige kulturen i de siste årtusener. De to største religionene i verden i dag er monoteistiske, men i et videre kulturhistorisk perspektiv har polyteismen historisk sett vært mer utbredt. Om den jødiske, den kristne og den muslimske guden skal oppfattes som den samme guden er kontroversielt.
Noen mener at spesielt den katolske og de ortodokse kirkenes dyrking av helgener og engler viser til en de facto praktisering av polyteisme.
Som motsetninger til monoteisme regnes dualisme – oftest troen på både en god og en ond makt, polyteisme – troen på flere guder, og panteisme – dyrkelsen av en upersonlig allkraft.
Hinduismen, er en samling beslektede religioner som oppsto på det indiske subkontinentet. Hinduismen blir som regel beskrevet som polyteistisk. Mange hinduer oppfatter imidlertid de mange gudene som manifestasjoner av en eneste gud, og de blir sett på som en måte å gjenkjenne denne uhåndgripelige og vanskelig definerbare guden. Det finnes også monoteistisk hinduisme hvor Vishnu regnes som den eneste Gud og Krishna som den perfekte inkarnasjon eller avatar. Bhakti er det samme som ubetinget monoteisme.
Ravensbrück
Ravensbrück var en konsentrasjonsleir for kvinner i Tyskland under andre verdenskrig. Den lå/ligger i Nord-Tyskland, 90 kilometer nord for Berlin ved landsbyen Ravensbrück, nær byen Fürstenberg/Havel som E251/B96 går gjennom. Den ligger bare 2 min kjøring fra B96 retning landsbyene Lychen og Himmelpfort. Byggingen av leiren startet i november 1938 på ordre fra SS-sjef Heinrich Himmler, og det spesielle var at denne leiren var primært beregnet på kvinner. Leiren åpnet i mai 1939. Våren 1941 ble en mindre leir for menn etablert ved siden av hovedleiren. I løpet av årene fra 1939 til 1945 var over 130,000 kvinner og 20,000 menn innom leirsystemet som utgjorde Ravensbrück. I tillegg kom 1,000 unge kvinner i ungdomskonsentrasjonsleiren Uckermark og Moringen. Bare 40,000 overlevde. Selv om fangene kom fra alle land i tysk-okkupert Europa, var de polske kvinnene i flertall, det var ca. 40,000 av dem.
Fangene
Den ble tatt bruk tidlig i 1939 og ganske raskt ble de første 50 kvinnene sperret inne. Ikke lenge etter ankom de første 1000 kvinnene fra konsentrasjonsleiren Lichtenburg. Ved utgangen av 1942 var det ca. 10,000 kvinnelige fanger i leiren, og i januar 1945 var det mer enn 45,000 fanger i leiren, mesteparten kvinner. 40 forskjellige nasjoner var representert, blant dem jøder og sigøynere. Fra Norge ble det sendt 102 eller 103 kvinner. 33 av dem hadde NN-status og noen av disse ble sendt videre til Auschwitz. De norske fangene fikk etterhvert Røde Kors-pakker og dette betød mye for overlevelsen. Av de norske fangene omkom 9. Av de 43 danske kvinnene var det mange som reddet livet ved hjelp av de tilsendte Røde Kors-pakkene.
Ved ankomst ble kvinnene kledt nakne og deretter beordret i dusjen. Leiren var overfylt og maten og de hygieniske forholdene var elendige. I Ravensbrück opprettet man sommeren 1942 en egen konsentrasjonsleir for ungdommer som skulle tilpasses det germanske systemet. Kvinneleiren ble stadig utvidet med flere brakker, og man opprettet en egen industriavdeling for tradisjonelle kvinnearbeider.
Tysk industri – bl.a. konsernet Siemens – utnyttet fangene maksimalt. Ved siden av selve leiren opprettet det tyske firmaet Siemens & Halske 20 fabrikkhaller, hvor fangene ble satt til slavearbeide. Mer enn 70 underleirer sorterte under Ravensbrück. I disse underleirene ble kvinnene særlig utnyttet som arbeidskraft til krigsproduksjon.
Kvinnene fra Lidice
7. juli 1942 ankom 182 kvinner fra landsbyen Lidice utenfor Praha i Tsjekkia. Av disse var det 143 som overlevde. Byen Lidice ble totalt utslettet av nazistene etter attentatet på stedfortredende Riksprotektor Reinhard Heydrich i Praha. Alle menn over 15 år ble skutt, mens de øvrige barna – 82 med slavisk utseende ble sendt til Polen hvor de ble myrdet og de 22 med arisk utseende – ble sendt til Tyskland og tatt hånd om av Himmlers organisasjon Lebensborn. Kvinnene ble sendt til Ravensbrück.
Medisinske eksperimenter
Titusener av fanger ble myrdet, døde av sult, sykdom eller ved såkalte «medisinske eksperimenter». Disse eksperimentene ble utført av leger. Svært ofte benyttet man polske kvinner. Fra 1942 ble det gjennomført en rekke «medisinske eksperimenter» på unge polske kvinner. Disse ble behandlet med sulfonamid i forbindelse med sår og beintransplantasjoner, eller de ble direkte infisert med bakterier. Også norske kvinner møtte denne skjebnen. På unge sigøynerkvinner ble det utført steriliseringseksperimenter.
Gasskamre
Mellom 40,000 og 50,000 av alle registrerte fanger ble myrdet. Andre anslag går ut på 90,000 ofre for «tilintetgjørelse gjennom arbeid», sult, epidemier, drap og medisinske forsøk. Mellom 1,500 og 3,000 ble drept med gass. En forsker har konkludert med følgende: «På slutten av 1944 bygget leireledelsen gasskammer og fram til leiren ble befridd beordret SS 5,793 kvinner inn i gasskammeret.»
I tillegg til dette hadde man en spesialaksjon for utryddelse av jødekvinner «14 f 13 for tilintetgjørelse av uverdig liv». Noen ble også drept med fenolinjeksjoner. Høsten 1944 var boforholdene så prekære at leirledelsen tok i bruk telt for å huse ungarske jøder og sigøynere. Kort før krigens slutt ble omkring 7,000 fanger brakt til Sveits og Sverige av det internasjonale, svenske og danske og sveitsiske Røde Kors. De titusener av kvinner som var igjen i leiren ble drevet ut på dødsmarsjer – mot nordvest.
Frigjøringen
27. og 28. april 1945 starter evakueringen av Ravensbrück, og fangene blir sendt vestover, på dødsmarsjer. Den 30. april 1945 befridde Den røde armé omkring 3500 syke kvinner og barn og noen få hundre menn som var igjen i leiren. Men selv om befrielsen nå var et faktum så var ikke fangenes lidelser slutt ennå. Mange døde i ukene etterpå, og andre døde underveis hjem.
De hvite bussene
Fra Ravensbrück, Neu Brandenburg og Malchow hentet De hvite bussene 7,500 fanger (iflg. Niels Christian Ditleff). Etter frigjøringen ble Ravensbrück kaserne for russiske soldater. Helt fram til 1994 ble bygningene brukt som innkvartering for soldater fra Den røde armé.
Dagens situasjon
I dag er leiren et nasjonalt minnested, innviet 12. september 1959. Foran nasjonenes murer ble det laget et gedigent rosebed over massegraven for døde og myrdede fanger. På grunn av dårlige vekstvilkår som sies å skyldes all asken fra krematoriet, er imidlertid dette rosebedet i dag belagt med grus. Man tok i bruk det tidligere Zellenbau, av fangene kalt bunkeren. Her fikk 17 land som nazistene hentet sine fanger fra innrede egne rom til utstillingsøyemed. Siden har det kommet flere spesielle utstillinger her.
Norske fanger
Blant de norske fangene var:
Harald Salvesen sendte forespørsel til nordmennene i Groß Kreutz med etterlysning sin kone Sylvia Salvesen. Wanda Heger, som bodd i Groß Kreutz nær Berlin, reiste til Ravensbrück med pakke til «tante Sylvia» og fikk slik bekreftet at Sylvia Salvesen var internert der. Senere fikk Heger samtale med Sylvia Salvesen og fikk bekreftet at Lise Børsum satt i Ravensbrück. Sylvia og Wanda hadde ikke møtt hverandre tidligere og måtte straks improvisere rollene som tante og niese. I Ravensbrück innledet Heger hemmelig samarbeid med den tyske sykepleieren «søster Gerda» som var i SS. Tidlig i 1945 forsøkte Johan Hjort uten hell å få Salvesen og Børsum overført til Groß Kreutz. Sommeren 1943 ville de levere en pakke til Niels-Henrik Kolderup i Sachsenhausen. Portvakten avslørte da uforvarende at Kolderup var i Natzweiler i Frankrike, og slik fikk Heger vite om en til da ukjent leir med norske fanger. I mars 1945 kom den tyske sykepleieren «søster Gerda» til Groß Kreutz med utførlig liste over norske kvinner internert i Ravensbrück (92 norske samt 20 danske kvinner). Sykepleieren Gerda Schröder gikk i SS-uniform. Listen var utarbeidet av Sylvia Salvesen. Salvesen beskrev forholdene i leiren som forferdelig og ba om hjelp.
50 Cent
Curtis James Jackson III (født 6. juli 1975 i Queens, New York, USA), bedre kjent som 50 Cent, er en amerikansk rapper, entreprenør, investor, produsent og skuespiller. Han slo gjennom med Get Rich or Die Tryin' i 2003, The Massacre i 2005 og Escape Plan i 2013.
Han er medlem i rap/hiphopgruppa G-Unit.
Bakgrunn
Curtis Jackson III ble født og vokste opp i Queens i New York City. Han ble oppdratt som enebarn av moren, Sabrina, som var bare 15 år da hun fødte ham. 50 Cent har sagt at moren levde av å selge kokain og var lesbisk. Linjen «Coming up I was confused, my mommy kissing a girl» fra Hate It or Love It sammen med The Game refererer også til morens seksualitet. I 1983 ble hun bevisstløs etter å ha drukket en drink som inneholdt dop og døde som følge av at gassen i leiligheten var skrudd på, og med vinduene lukket.
Etter hennes død flyttet Jackson til besteforeldrenes hus med sine åtte tanter og onkler. Han har fortalt at «Bestemor sa at, 'Din mor kommer ikke hjem. Hun kommer ikke tilbake og henter deg. Du skal bo hos oss nå.' Det var da jeg begynte å venne meg til gatelivet».
Jackson startet å bokse da han var 11 år. I årene som fulgte, startet Jackson å selge narkotika, men sa til besteforeldrene at han var på skolen. Som følge av dette, begynte han å ha med seg våpen og penger fra narkosalg på skolen. Da Jackson var 14, ble det åpnet et boksegym for lokal ungdom. Han fortalte: «Når jeg ikke slo ihjel tid på skolen, var jeg enten å trente på gymmen eller solgte dop på gata.» Midt på 1980-tallet, konkurrerte Jackson i Junior-OL som amatørbokser. Han har senere sagt: «Jeg hadde konkurranseinnstinkt i ringen og hip-hop krever konkurranseinnstinkt også ... Jeg tror rappere ser på seg selv som boksere, så de alle føler at de er mestere». Da han var 16, ble han stoppet av metalldetektor på Andrew Jackson High School. Han forklarte senere at han var så flau av den påfølgende arrestasjon og bekjente derfor senere til bestemoren at han solgte narkotika.
Etter dette ble Jackson sendt til et skolehjem. Etter at han ble sluppet ut, tok han kallenavnet «50 Cent» som en metafor for «vekslepenger». Navnet ble kommer fra Kelvin Martin, en raner fra Brooklyn kjent som «50 Cent». Jackson valgte navnet «fordi det sier alt jeg vil det skal si. Jeg er den samme typen person som 50 Cent var. Jeg klarer meg selv på alle måter.»
Konserter i Norge
50 Cent tok over for Snoop Dogg på UKA festivalen i Trondheim i 2003. Sommeren 2007 holdt 50 Cent, Lloyd Banks, Tony Yayo og Dj Whoo Kid konsert på Quartfestivalen i Kristiansand og i Bergen. 50 Cent har også vært på Døgnvillfestivalen i Tromsø i 2008, Parkenfestivalen i Bodø og Jugendfest i Ålesund (begge 2013). 21. juni 2022 skal han ha konsert på Telenor Arena på Fornebu.
G3: Rockin’ in the Free World
Rockin' in the Free World er et dobbelt konsertalbum av prosjektbandet G3.
Albumet ble innspilt på The Uptown Theater i Kansas City, 21. oktober 2003, og utgitt 17. februar 2004. Albumet har med de faste medlemmene Joe Satriani og Steve Vai, samt gjestegitarist Yngwie Malmsteen. En DVD fra samme turne, men med annen sporliste ble utgitt som G3: Live in Denver.
Disk 1
Alle spor av Joe Satriani.
Alle spor av Steve Vai.
Alle spor av Yngwie Malmsteen unntatt hvor annet er nevnt
Disk 2
Alle spor av unntatt hvor annet er nevnt
Hamilton County (New York)
Hamilton fylke er et fylke i den amerikanske delstaten New York.
Fátima (Tocantins)
Fátima er en kommune i delstaten Tocantins i nordregionen av Brasil.
Jakobs-boggi
Jakobs-boggi (etter den tyske jernbaneingeniøren Wilhelm Jakobs, 1858–1942) er en boggi som forbinder to vogner, ledd eller moduler i et tog eller en leddtrikk.
I Norge finnes Jakobs-boggi brukt på NSB type 72, lokaltog og NSB type 93, regiontog samt på Oslos leddtrikker type SL79 og på Gråkallbanens leddtrikker i Trondheim. De finnes også i de sveitsiske Stadler Flirt-togene type 74 og type 75 som blir brukt av blant annet Vy og SJ Norge Bl.a. de franske TGV-ene fra Alstom har Jakobs-boggier.
Jakobs-boggien har følgende fordeler:
En ulempe med Jakobs-boggier er at det vanligvis er tidkrevende å hekte av og på vogner ved behov. Dette må gjøres på verksted. En kan riktignok ofte koble sammen flere togsett eller trikker.
Julepyramide
Julepyramiden har sine røtter i Erzgebirge i Tyskland, men har blitt populær i andre land. Det er en karusell med flere etasjer som kan vise både kristne scener og tradisjonelle hverdagsscener. Generelt er en julepyramide laga av tre. Stearinlys varmer opp luft som stiger opp og driver en propell på toppen av pyramiden som igjen sørger for at de ulike etasjene beveger seg. I enkelte tyske byer blir det i desember satt opp store julepyramider.
I Sverige har det etter krigen blitt masseprodusert englespill som har likhetstrekk med julepyramiden, men i tillegg er de utstyrt med bjeller.
Mamers
Mamers er en kommune i departementet Sarthe i regionen Pays-de-la-Loire nordvest i Frankrike. Mamers er underprefektur i departementet.
Hevd (rettighet)
Hevd (av norrønt: hefð = det å ha eller eie) er et rettsinstitutt som gjør at man kan få eiendomsrett eller bruksrett til fast eiendom eller løsøre som tilhører en annen. Hevd reguleres i Norge av hevdslova av 9. desember 1966.
Hevd av eiendomsrett
For at man skal kunne hevde, må man ha brukt tingen som eier i hevdstid. Hevdstiden er 20 år for fast eiendom, 10 år for løsøre.
Man kan hevde gjennom generasjonene, det vil si at hevdingen kan påbegynnes av far og avsluttes av sønn, eller en annen som det har vært en lovlig overgang til. Når hevdstiden er utløpt, vil tingen være hevdet. Forutsetningen er at samtlige oppfyller vilkåret om god tro, se nedenfor.
Dersom man har rett til tingen, kan man ikke hevde. Man kan eksempelvis ikke hevde en ting som man har fått låne av den rettmessige eier. Imidlertid kan tingen hevdes dersom den blir overført til en annen, eksempelvis ved arv, som var i god tro om at tingen ikke var lånt.
Hevd av bruksrett
Bruksrett kan typisk være rett til vei over en annens eiendom, rett til å ha husdyr på beite i annens utmark eller til å legge opp båt på en annens eiendom. Man hevder kun den retten man har utøvd – dersom man har hatt sauer på beite i hevdstid vil man ikke hevde rett til å hugge ved.
Hevdstiden til bruksrett på fast eiendom er 20 år og for bruksrett til løsøre er det 10 år. Dersom bruken til fast eiendom ikke viser seg ved en fast tilstelning er likevel hevdstiden 50 år, såkalt langhevd eller snikhevd. Fast tilstelning kan for eksempel være påle som viser en båtplass eller grind i et gjerde som viser at det er ferdsel. At det alene blir en sti anses ikke som tilstrekkelig til at det er en fast tilstelning. Dersom bruken ikke viser seg i fast tilstelning taler hensynet til eier for at hevdstiden er lenger, bruken vil da være vanskeligere for eier å oppdage.
Langhevd gjelder ikke dersom det er nødvendig vei eller opplagsplass som hevdes.
På samme måte som for hevd av eiendomsrett kan man ikke hevde dersom man har fått retten av eier.
Kravet om god tro
Uavhengig av om man hevder bruksrett eller eiendomsrett, er det et vilkår at man er i god tro om at man i utgangspunktet har rett til bruken. Man må tro at den bruken man gjør er berettiget.
Man kan heller ikke hevde dersom man ikke har vært så aktsom som man burde være etter forholdene omkring retten. Dersom man burde ha undersøkt hvorvidt man faktisk hadde den retten man trodde, vil man ikke være i god tro. Dette kan skje gjennom at man eksempelvis får høre at jordstykket eies av en annen eller andre forhold som gir grunn til å undersøke nærmere.
Det er et absolutt vilkår at man må ha vært i god tro gjennom hele hevdstiden. Dersom man etter ni år får et dokument som sier at man ikke har den retten man trodde, vil man ikke lenger være i god tro. Er det skjedd en eiendomsoverføring ved eksempelvis arv, er det krav om at begge må ha vært i god tro dersom hevdstiden skal legges sammen. Dersom faren fisker i et vann for å hevne seg på naboen, kan ikke den tiden han har fisket regnes med i hevdstiden. Hevdstiden vil da regnes fra det tidspunkt sønnen har tatt over bruken, så lenge han var i god tro om at faren egentlig hadde fiskerett.
Mothevd og frihevd
En bruksrett kan falle bort ved enten at den brukes i strid med en særlig rett (mothevd), eller gjennom passivitet hos den som påstår å ha retten (frihevd).
Mothevd og frihevd har kun anvendelse for bruksretter.
Mothevd
Dersom grunneier pløyer opp en grusvei hvor en person har en veirett (bruksrett), vil bruksretten falle bort. Det samme gjelder for rettigheter som andre har fått som følge bruksrettshaverens rett.