cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fremmedgjøring
Begrepsavklaring
Når det gjelder forklaring av årsakene til fremmedgjøring og beskrivelse av den fremmedgjortes tilstand, kan vi grovt dele inn i to retninger: materialistiske forklaringer og esoteriske forklaringer. Blant de materialistiske forklaringene er den marxistiske teorien den mest betydningsfulle. Til de esoteriske forklaringene har kanskje eksistensialismen gitt det mest analytiske bidraget
Marxistisk forklaring
Karl Marx' teori om fremmedgjøring bygger på en kritikk av Hegel og de "unge hegelianerne", særlig Ludwig Feuerbach. Den går ut på at det i moderne industrisamfunn er slik at produktet en arbeider produserer blir skilt fra arbeideren, fordi det er kapitalisten som eier produktet og kontrollerer produksjonsprosessen. Produktet framstår derfor for arbeideren som noe "fremmed", og som hun eller han ikke har kontroll over. I og med at det ifølge Marx er gjennom arbeidet mennesket omformer verden, innebærer det at dersom arbeidet blir fremmedgjort for arbeideren, vil også verden bli fremmedgjort for henne eller han.
Karl Marx mente at fremmedgjøringen kan deles i to:
Esoteriske forklaringer
I motsetning til de materialistiske forklaringene, som tar utgangspunkt i forhold i samfunnet, fokuserer de esoteriske forklaringene på individet og dets indre liv. Utgangspunktet for individets følelse av fremmedgjorthet kan være religiøst, etisk eller estetisk. I eldre kristen litteratur var fremmedgjøring ensbetydende med å vende ryggen til Gud. Slik ble ordet "Entfremdung" brukt av Martin Luther, og det var ut fra denne betydningen Feuerbach videreutviklet begrepet. Selv om man kan finne liknende beskrivelser av fremmedgjorthet i romantikken, f.eks hos Novalis og Hölderlin, er det den eksistensialiske tradisjonen som har gitt den mest sammenhengende og utdypende forklaring. Denne tradisjonen tar utgangspunkt i Kierkegaards filosofi. En forklaring som mer nærmer seg den materialistiske ble gitt av Jean Jacques Rousseau, idet han beskrev menneskets fremmedgjøring fra naturtilstanden.
Tyttebærkrigen
Tyttebærkrigen er det lite flatterende navnet på et felttog der Danmark-Norge forsøkte å invadere Sverige i 1788. Felttoget er på svensk kjent som Teaterkriget.
Tyttebærkrigen er ofte forklart som en avledningsmanøver, der Sverige ble angrepet fra Norge inn i området kjent som Bohuslän, for å støtte Russland, som Danmark var alliert med. Disse var i sin tur blitt angrepet av Gustav III.
Felttoget hadde liten suksess og de invaderte var særdeles lite villige til å la seg invadere, langt mindre yte de invaderende assistanse. Det hele endte med at de invaderende måtte ty til det skogen hadde å by på. Felttoget foregikk i bærsesongen og de nødstilte invadanter måtte ty til skogsbær før de slukøret vandret hjem, og en teori er at man derav har fått navnet «Tyttebærkrigen» på felttoget. Andre like trolige forklaringer som er gitt er at navnet har sammenheng med de røde norske våpenfrakkene som lignet tyttebær i høstterrenget eller at det henviser til hvor lite man oppnådde med felttoget, men man har ikke i dag noen sikker forklaring på opphavet til betegnelsen.
Den norske styrken var på 10,000 mann og åtte av dem falt i trefninger. Derimot døde mellom 1,500 og 3,000 mann av sykdom forårsaket av kontinuerlig høstregn, dårlige klær, utstyr og dårlige sanitære forhold.
Liste over kvartaler i Gamla stan
Kvartaler i Gamla stan i Stockholm.
Oversikt
De fleste av kvartalene i Gamla stan har fått navn etter begrep (i første rekke guder) fra den greske og romerske mytologien. Unntaket på Stadsholmen er Rådstugan-kvartalet og Tre Kronor-kvartalet. Gamla stans kvartalsnavn har i hovedsak kommet til på siste delen av 1600-tallet og begynnelsen av 1700-tallet, og ble sannsynligvis bestemt av byingeniøren Johan Cortman. Det fantes også planlagte, navngitte kvartal som det aldri ble noe av. På Petrus Tillaeus kart fra 1733 framgår tre planlagte kvartaler sydvest for kvartalene Charon, Iason og Midas som skulle hete America, Africa respektive Asia, men som det aldri ble noe av. Her ble i stedet Mälartorget anlagt.
Kvartalsnavnene fikk offisiell status gjennom byingeniøren Petrus Tillaeus med start i 1717. På slutten av 1720-tallet ble det innført et system med skilt og nummer på husene. På Petrus Tillaeus kart fra 1733 vises nummereringen fra 1 til 91 og en oppdeling av «Staden» i «Wästra Delen», «Inra Delen», «Södre Delen» og «Östra delen». De første kvartalsnavnene i Gamla Stan var Cerberus og Castor som finnes dokumentert fra 1702.
Noen kvartaler eksisterer ikke lengre. Acteon-kvartalet, der Stockholms først synagoge lå, ble revet på 1820-tallet og Medea-kvartalet der vintapperen Jören Benicke hadde sitt vertshus og sin kro Solen, forsvant på slutten av 1800-tallet. Kvartalene Lychaon, Nessus og Minotaurus forsvant i forbindelse med ombyggingen av Cephalus-kvartalet på 1940-tallet.
I Gamla stans historiske, nordvestre byområde, strekker det seg et knippe smale smug (så kalte «vattugränder») og smale kvartaler vestover fra Västerlånggatan mot Mälarens strandlinje som i middelalderen lå betydelige høyere oppe. Her finner vi også byens smaleste kvartaler, der Eurydice-kvartalet sannsynligvis er det smaleste i Gamla stan og har mot Stora Nygatan en bredde på kun 3,3 meter.
Kaare Tønne
Kaare Tønne (født 3. desember 1916 i Ogndal, død 19. november 1991 i Trondheim) var en norsk rektor og politiker (Ap). Han var ordfører i Trondheim 1970–1975.
Bakgrunn
Kaare Tønne vokste opp i Strinda kommune som sønn av Hans Peter Tønne og Gina Røysing, som begge kom fra Ogndal. Faren var skolestyrer ved Strindheim skole.
Etter artium i 1936 tok han eksamen ved Levanger lærerskole i 1939, kurs i engelsk ved Norges lærerhøgskole og forberedende prøve i filosofi.
Yrkeskarriere
Han var lærer i Øvre Rendal, Meldal og Åfjord før han kom tilbake til Strinda, som i 1964 ble slått sammen med Trondheim kommune. Tønne ble lærer ved framhaldsskolen i Strinda i 1945 og skolestyrer der i 1953. Framhaldsskolen ble en del av den obligatoriske ungdomsskolen, og Tønne var skolestyrer/rektor ved Blussuvoll skole frem til han ble ordfører i 1970.
Politiker
Tønne var medlem av Strinda kommunestyre 1948–1963 og Trondheim bystyre 1964–1983, fra 1956 som medlem av formannskapet. Han var varaordfører i Strinda 1961–1963 og varaordfører i Trondheim 1964–1965 og 1968–1970. Han overtok som ordfører da Odd Sagør ble finansrådmann i 1970, mens Eigil Gullvåg ble varaordfører.
Tønne satt frem til de borgerlige partiene fikk flertall ved valget i 1975. Deretter var han kommunalråd og ledet avdelingsstyret for helse- og sosialsektoren frem til han avgikk med pensjon i 1983. Han var også medlem av Sør-Trøndelag fylkesting i fire år.
Familie
Kaare Tønne giftet seg i 1940 med Anna Julie Johnsen. De fikk tre barn. Han var også farbror til statsråd og konsernsjef Tore Tønne.
Oppkalling
Kaare Tønnes vei i Trondheim er oppkalt etter ham.
Flårtunnelen
Flårtunnelen er en to-løps motorveitunnel på E18 i Horten kommune i Vestfold og Telemark. Tunnelløpene er 880 meter lange. Tunnelen har to kjørefelt i hvert løp.
Overcast!
Overcast! er debutalbumet til den Minneapolis-baserte hiphop-gruppen Atmosphere. Albumet ble utgitt i 1997 på Rhymesayers Entertainment. Det er det eneste Atmosphere album der MC Spawn rapper med gruppen. Coveret er inspirert av Andrew Hill sitt Jazz albumet Judgment! fra 1964. Rett før albumet ble utgitt forlot Mc Spawn gruppen.
Nasjonal Standard for instruktører, førere og kursarrangører i fjellsport
Nasjonal Standard for instruktører, førere og kursarrangører i fjellsport er en standard utarbeidet og revidert av Norsk Fjellsportforum (NF). Den gir retningslinjer omkring krav til kurs, føring og instruktørutdanning innen fjellsport i Norge. Aktørene som er medlem av NF har forpliktet seg til å følge denne standarden på alle sine arrangementer.
Oral Roberts University
Oral Roberts University (ORU) er et kristent universitet som ligger i Tulsa, Oklahoma, USA. Universitetet har nesten 4000 studenter, og navnet kommer fra evangelisten Oral Roberts, som grunnla universitetet i 1963.
Felix Schnyder
Felix Schnyder (født 5. mars 1910 i Burgdorf, død 8. november 1992 i Zürich) var en sveitsisk diplomat og jurist. Han var FNs høykommissær for flyktninger fra 1960 til 1965 og styreleder i FNs barnefond i 1960.
Karriere
Schnyder studerte jus og ble ansatt i den sveitsiske utenrikstjenesten i 1940. Han var stasjonert i Moskva, Berlin og Washington D.C. I 1958 ble han utnevnt til Sveits' FN-ambassadør (Permanent Observer) i New York og i denne sammenhengen ble han valgt til styreleder i UNICEF i 1960. Denne stillingen hadde han til han ble utnevnt til FNs høykommissær for flyktninger i 1960.
Einar Hareide
Einar Hareide (født 24. oktober 1899 i Ålesund, død 7. april 1983) var en norsk politiker (KrF). Hans utdannelse begrenset seg til middelskole (avsluttet 1918) og handelsgymnasium (1920). I sin yrkeskarriere var han administrerende direktør for fire norske havfiskeselskaper. Hans politiske aktivitet var stor, og han satt på Stortinget for Møre og Romsdal KrF i 20 år, fra 1945 til 1965. Hareide var visepresident i Lagtinget fra 1961 til 1965. Han var også varaformann i KrF fra 1951 til 1955, og formann fra 1955 til 1967.
I 1965 fikk Hareide utmerkelsen Kommandør av St. Olavs Orden.
Hans Høegh
Hans Høegh (født 1. september 1926 i Oslo, død 31. oktober 2010 ) var en norsk forretningsmann og organisasjonsleder.
Yrkesliv
Høegh var president i Norges Røde Kors fra 1975 til 1981. Deretter var han generalsekretær i Det internasjonale forbundet av Røde Kors- og Røde Halvmåneforeninger i Genève. Fra 1988 til 1993 var Høegh assisterende generalsekretær i FN. Han var dessuten FNs spesielle representant for programmet for verdens funksjonshemmede.
Søvngjenger (Štyrský)
Søvngjenger eller somnambulist (tsjekkisk: Náměsíčná) er et maleri fra 1925 av den tsjekkiske surrealist Jindřich Štyrský (1899–1942).
Hans Høegh
Yrkesliv
Hans Høegh hadde handelsskole, og drev blomsterforretninger i Norge frem til 1981. Han hadde også praksis fra blomsterforretninger i Danmark, Sverige, Sveits, Frankrike og England. Fra 1971 til 1980 var han generalkonsul for Peru. Han var styremedlem i Det Norske Flyktningeråd fra 1973 til 1981, fra 1975 som viseformann.
Søvngjenger (Štyrský)
Bildet er malt i pastellfarver og består av kubistisk-lignende flater med enkelte gjenkjennelige elementer som stiger, nett og et tomt hode.
Hans Høegh
Ordener og utmerkelser
Hans Høegh var æresmedlem i Norges Blindeforbund. I 1982 ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
Søvngjenger (Štyrský)
Det ble kjøpt i 1965 av Moravisk Galleri i Brno. Stilmessig refererer bildet til Štyrskýs artificialisme, som han arbeidet med på den tiden. Štyrský var en av grunnleggerne av surrealismen i Tsjekkoslovakia.
Hans Høegh
Ordener og utmerkelser
I 2000 mottok han prisen IF Award fra The International Federation for Spina Bifida and Hydrocephalus (IF). Denne prisen utdeles årlig til en person som har utmerket seg for sin innsats for personer med Spina Bifida (ryggmargsbrokk) eller Hydrocephalus (vannhode).
Komiprisen 2012
Komiprisen 2012 ble arrangert lørdag 25. august 2012 på Chat Noir i Oslo med Trond-Viggo Torgersen som programleder.
Nominerte
Beste forestilling – TV/film:
Beste kvinnelige artist, revy og komedie:
Årets gjennombrudd:
Beste stand-up artist:
Årets nummer:
Årets morsomste:
Jury
Komiprisjuryen bestod i 2012 av:
Komikomiteen, som velger hvem som skal motta heders- og fagpris, bestod av:
Canthocamptus verestschagini
Canthocamptus verestschagini er en art av leddete hoppekreps innen slekten Acartia (som holder til i Arktis, Barentshavet og nordlige Atlanterhavet), og som Westwood beskrev i 1836. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Jevgenij Vladimirovitsj Borutzkij i 1931.
65 (tall)
65 er et oddetall.
65 er atomnummeret til Terbium.
65 er LXV i romertall.
Jimmy Witherspoon
Jimmy «Spoon» Witherspoon (født 8. august 1920 i Arkansas, død 18. september 1997 i Los Angeles) var en amerikansk bluessanger, kjent for drøyt to hundre utgivelser.
Hans berømmelse startet som vokalist fra India under den andre verdenskrig, hvorpå han ble med i Jay McShann's orkester (1945–51) og spilte inn sin signaturhit Ain't nobody's business (1949). Han sang også med jazzorkestre og ga ut at the Montreux Jazz Festival (1959), turnerte Europa (1961) og sågar besøkte Moldejazz (1964). Han spilte ellers med Count Basie, Duke Ellington og Gerry Mulligan. Witherspoon ga også ut Live At The Notodden Blues Festival (1992).
I 2008 ble Witherspoon posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame.
VM i volleyball for menn 2022
Verdensmesterskapet i volleyball for menn 2022 ble arrangert i Polen og Slovenia fra 26. august til 11. september 2022. Mesterskapet skulle opprinnelig blitt arrangert i Russland, men på grunn av Russlands invasjon av Ukraina ble Russland fratatt mesterskapet.
Arenaer
15. april 2022 annonserte FIVB at Polen og Slovenia skulle arrangere mesterskapet.
Gruppespillet
De to beste lagene i hver pulje, samt de fire beste tredjeplassene, gikk videre til sluttspillet.
Førsteplass
Kilde: VM i volleyball – Plassering gruppespill
Andreplass
Kilde: VM i volleyball – Plassering gruppespill
Tredjeplass
Kilde: VM i volleyball – Plassering gruppespill
Fjerdeplass
Kilde: VM i volleyball – Plassering gruppespill
Sluttplassering
Kilde: VM i volleyball 2022 – Plassering
Prosopocoilus fabricei
Prosopocoilus fabricei er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor til stor (hannene 31-78 millimeter), blank, brunsvart hjortebille, dekkvingene og pronotums sider gulaktige. Store hanner har lange og slanke, nokså rette kjever med tre spredte tenner på innersiden. Mindre hanner har gjerne korte, knivformede mandibler. Hodet er stort og bredt, litt bak midten med en W-formet tverrkjøl, pannen foran bredt V-formet innbuktet med et lite, smalt framspring i midten. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, ikke innsnevret ved roten, med markerte bakhjørner. Sidene er bredt brungule. Dekkvingene er brungule med svarte tegninger som typisk omfatter små flekker ved "skuldrene", en bred stripe langs sømmen inkludert scutellum, og buede flekker som løper langs ytterkanten bak. Undersiden er svart med oransje flekker bak mellomhoftene, beina svarte med en oransje flekk på mellom- og baklårene. Hunnen er mindre og mer oval enn hannen, uten forstørrede kjever, svært blank, svart med oransje sidekanter.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Utbredelse
Arten er utbredt på Sulawesi.
Informasjonsgrafikk
Informasjonsgrafikk (gjerne forkortet infografikk) er grafikk som har som mål å formidle et utvalg fakta til en målgruppe ved hjelp av visuelle teknikker. Informasjonsgrafikk viser gjerne et lite subjektivt utvalg av data, tegnet med grafisk programvare og skapt spesifikt for et bestemt datasett.
Informasjonsgrafikk eller interaktiv grafikk er ofte sluttproduketet for datastøttet journalistikk, eller det kan være illustrasjoner for tekstartikler.
Forskjeller mellom informasjonsgrafikk og datavisualisering
Ricky Petrucciani
Ricky Petrucciani (født 30. juni 2000) er en sveitsiske friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Impress Watch
Impress Watch er en japansk IT-nettavis. Den ble offisielt startet opp i 1. februar 1996, og ble på den tiden sendt over e-post. Selskapet eier flere andre nettsider som spesialiserer seg innen diverse emner. For eksempel dekker Game Watch nyheter om videospill.
Ricky Petrucciani
I 2021 representerte han landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 400 meter der han ble utslått i semifinalen.
Long
Long (kinesisk: 陇县; pinyin:  Lǒng Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Baoji.
Folkemengden var på 238,427 innbyggere i 1999.
Bermudatriangelet
Bermudatriangelet, også kalt «dødens triangel», er kallenavnet på et triangelformet område på ca. 2,5 millioner km² vest i det nordlige Atlanterhavet, Sargassohavet, nord for Karibia mellom Bermuda, Puerto Rico og Floridas sydligste spiss. Havområdet ble etter utgivelsen av boken Dødens triangel i 1974 feilaktig beryktet for uvanlig mange uforklarlige skipsforlis, flystyrter og forsvinninger, noe som har fått folk til å utvikle forskjellige teorier om naturlige og overnaturlige årsaker til ulykkene. 50 skip og 20 fly skal ha «forsvunnet sporløst» de siste hundre årene. Forestillinger og fantasier om Bermudatriangelet har siden vært vanlig i vestlig populærkultur.
Historie
De første skildringene av forsvinningene i området ble fortalt i 1940 av E.V.W. Jones i en artikkel for Associated Press i forbindelse med skipsforlis i området. Jones fortalte om mystiske forsvinninger av skip, båter og fly, og kalte området Devil’s Sea. Det ble på nytt nevnt i 1952 i en artikkel i Fate magazine. Vincent Gaddis navnga området Bermudatriangelet i 1964.
Flight 19 var en sveit på fem torpedobombere fra den amerikanske marine på øvelsesflyging ut fra Fort Lauderdale i Florida 5. desember 1945. Hele besetningen forsvant og vrakrester av flyene er aldri blitt funnet.
Berlitz gjør fenomenet allment kjent
Det har i lang tid vært mange forskjellige myter om hendelser i Bermudatriangelet. Ryktene ble allment kjent da Charles Berlitz og J.M. Valentine skrev boken Dødens triangel (The Bermuda Triangle på engelsk) i 1974. I boken hevdes det at uvanlig mange fartøy og fly har forlist eller styrtet av uforklarlige grunner.
Forklaringer på fenomenet
Skeptikere som har undersøkt påstandene om unormal aktivitet i området, har hevdet at de rett og slett er grunnløse, og at det ikke er flere uoppklarte hendelser der enn andre steder. Det skal derfor ikke være noe mysterium å oppklare i det hele tatt, og jakten på forklaringer må regnes som meningsløs. Likevel har historiene pirret fantasien såpass at mange har foreslått «fornuftige» forklaringer.
Jordas magnetfelt
En teori er at ulykkene skjer som følge av at kompassnålen ikke peker mot Nordpolen, men mot den magnetiske nordpolen, noe som i dette området utgjør en stor forskjell. Det kan forklare enkelte ulykker, der fly har kommet ut av kurs og gått tomme for drivstoff. Det kan forklare at fly styrter, men ikke noe om båtene. Et lignende område finnes øst for Japan, hvor det også skjer mange ulykker.
Geologi- eller værfenomener
Det tropiske hav kan plutselig rammes av kraftig lokalt uvær, for eksempel skypumper. Også tropiske orkaner forekommer i området mellom Bermuda og Florida, og de kan bidra til å øke ulykkestallene. I tillegg kan jordskred på havbunnen medføre kjempeutslipp av metangass som kan gjøre havet fullt av bobler, som gjør at det blir sterke strømninger i forskjellige retninger og båtene dermed kan få slagside.
Metanutslipp
Under forhold med lav temperatur og høyt trykk vil en blanding av vann og metan (eller andre gasser) kunne fryse og danne en isliknende struktur som kalles metanhydrat («metanis»). Naturlige forekomster av dette er siden 1970-tallet funnet i underjordiske soner både på land og til havs, tildels i store mengder. Slike metanhydrater er vanligvis stabile, men gassen kan frigjøres ved for eksempel jordskjelv og undersjøiske jordskred. Både skip og mennesker vil sannsynligvis synke i boblefylt havvann med lav tetthet. Slik gass kan også forårsake brann. Metanutslipp har derfor i nyere tid blitt lansert som en forklaring på de mystiske fly- og båtforsvinningene i Bermudatriangelet. Plutselig frigivelse av metaninnholdet i metanhydrat kan også være en av forklaringene til de økologiske katastrofene og voldsomme klimaforandringene som har skjedd flere ganger i jordas oldtid.
Aviation navale
Aviation navale har 162 luftfartøy, hvorav 138 er kamputstyrte. De opererer fra 6 flystasjoner, 5 i fastlands-Frankrike og én utenfor landets grenser. Hovedkvarteret ligger i Toulon.
Organisering og utstyr
Aéronavale har fire områder:
Hanyin
Folkemengden var på 285,005 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 316 løper gjennom området. Den fører fra Fuzhou i Fujian via Nanchang i Jiangxi og Wuhan i Hubei til Lanzhou i Gansu.
Piteå IF
Piteå Idrottsförening er en svensk fotballklubb basert i Piteå i Norrbottens län. Klubben er mest kjent for sitt kvinnelag som spiller i Damallsvenskan, det høyeste nivået i svensk fotball for kvinner.
Flogiston
Flogistonteorien (fra klassisk gresk φλογιστόν, phlŏgistón «brenne opp», fra φλόξ, phlóx, «ild»), som ble fremlagt av den tyske merkantilisten og alkymisten Johann Joachim Becher (1635-1682) i 1667, var et forsøk på å forklare fenomenet oksidering (først og fremst forbrenning, men også rust og irr) ved å postulere et element som ble frigjort i prosessen.
Becher ga ut boken Physical Education i 1667 som i utgangspunktet slo vrak på alkymistenes teori om de fire grunnelementene: ild, vann, luft og jord. I stedet for ild og luft la han inn tre nye former for jord: terra lapidea, terra fluida, og terra pinguis. Terra pinguis var elementet som hadde de oljeaktige, svovelaktige eller brennbare egenskaper. : Becher mente at terra pinguis var nøkkelfaktor mht forbrenning og ble frigjort under prosessen..
Teorien
Teorien gikk ut på at alt brennbart materiale inneholder et element uten farge, lukt, smak eller masse, som frigjøres når noe blir forbrent. Det «deflogistinerte» materialet ble ansett for å ha inntatt sin sanne konsistens. Luft ble ansett som i stand til bare i begrenset grad å kunne motta flogiston, siden forbrenning i lukket miljø stoppet opp av seg selv, mens metaller ikke syntes å kunne brenne i det hele tatt. Luftens rolle i åndedrett var å fjerne flogiston, siden flogistisert luft virket kvelende. Flogiston ble dermed en form for «anti-oksygen».
Teoriens endelikt
Teoriens svakheter ble etterhvert tydeligere. Enkelte metaller som magnesium ga vektøkning etter en forbrenning. Dette eksperimentet, utført av Robert Doyle i 1753, lot seg ikke gjenta. Vekten av forbrenningskammer med materialer var uendret uten tilførsel av luft fra utsiden.
Teorien ble imidlertid rådende inntil Antoine Lavoisier viste at forbrenning krevde en gass som hadde en egen vekt, og at prosessen kunne måles og veies i lukkede kamre.
Flogistonteorien utgjorde et tidlig forsøk på å se sammenhenger mellom tilsynelatende urelaterte fenomener som brann, metabolisme og rust.
Magnetisme
Magnetisme er en kraft som virker på avstand og skyldes elektriske ladninger i bevegelse. Dens virkning kan beskrives ved et magnetisk felt. Materialer som er magnetiske, kalles magneter. Jorden er en magnet som omgir seg med et jordmagnetisk felt som brukes ved navigasjon. Magnetisme opptrer i de minste atomer og i de største galakser og har mange anvendelser i moderne teknologi.
Alle stoffer kan gjøres mer eller mindre magnetiske under påvirkning av magneter eller elektriske strømmer. Dette benyttes i elektromagneter. Virkningen til elektriske motorer skyldes magnetiske krefter. Denne sammenhengen mellom elektrisitet og magnetisme blir omtalt som elektromagnetisme.
Einstein viste i den spesielle relativitetsteori at elektriske og magnetiske krefter er to aspekt av samme fenomen, avhengig av hvordan de observeres. Magnetisme kan dermed forklares ved Coulombs lov brukt på ladninger som beveger seg. Derfor inngår magnetisme som en sentral del av elektrodynamikk og opptrer i all elektromagnetisk stråling som dagens telekommunikasjon er basert på.
Historie
Kompasset kom til Europa på 1200-tallet. Den første som tok tak i dette var legen og forskeren William Gilbert. Han arbeidet i 18 år med boka De Magnete Magneticisque Corporibus, et de Magno Magnete Tellure (Om magneten og magnetiske legemer, og om den store magneten Jorden) som kom ut i 1600. Den er bedre kjent som De Magnete og var det første arbeidet i fysikk, av betydning, som hadde blitt produsert i England.
I Gilberts arbeid avkreftet han en rekke myter om magnetismen samtidig som han oppdaget nye fenomener, som at man kan magnetisere metallbiter ved å gni dem mot en magnet. Han oppdaget lovene om magnetisk tiltrekning og frastøting og foreslo at Jorden fungerer som en stor magnet med to poler. De ga han navnet den magnetiske nordpol og den magnetiske sydpol. Denne beskrivelsen av Jordens magnetisme har vist seg gyldig frem til våre dager.
Ørsteds elektromagnetisme
Arbeidet til Gilbert var så grundig at etter han ble det ikke tilført noen nye kunnskaper om magnetisme før Hans Christian Ørsted oppdaget elektromagnetisme i 1820. Frem til da trodde man at magnetisme kunne forklares analogt til elektrisitet ved at det fantes to væsker som transporterte ladninger tilsvarende magnetiske nord- og sydpoler.
Denne forklaringen ble grunnleggende forandret ved eksperimentet til Ørsted hvor han viste at en magnetnål ble påvirket av en elektrisk strøm. Den vil slå ut til den ene eller den andre siden avhengig av om nålen er plassert over eller under ledningen som fører strømmen. Videre undersøkelser fikk han til å konkludere med at den skapte en «elektrisk konflikt» som er konstant i en sirkel med akse langs strømmen og en styrke som avtar med avstanden til kompassnålen. Denne «konflikten» ble snart omtalt som det magnetiske feltet som blir skapt av strømmen. Hans observasjoner kan sammenfattes i det som ofte kalles for Ørsteds lover. Han selv foreslo å kalle denne sammenhengen mellom elektriske og magnetiske fenomen for elektromagnetisme.
Ørsted fulgte ikke opp sine oppdagelser med videre undersøkelser. Men de skapte med en gang stor oppsikt i utlandet. Spesielt i Frankrike ble de mottatt med begeistring og ble raskt fulgt opp av mer presise eksperiment og teoretiske betraktninger.
Ampères elektrodynamikk
Mens Ørsted hadde publisert sin oppdagelse i en fire siders artikkel på latin i juli, 1820, ble den allerede i september samme år demonstrert i det franske vitenskapsakademiet av François Arago. Medlemmene fant den så utrolig at han måtte gjenta den uken etter. André-Marie Ampère var tilstede og gikk straks i gang med å gjenta eksperimentene på sin egen måte. Han kunne på en elegant måte gjennomføre dem uten påvirkning av Jordens magnetfelt. På den måten viste han kort tid senere at en magnetnål utenfor en elektrisk strømledning vil stille seg inn i et plan vertikalt på denne og også vertikalt på den korteste linje mellom ledningen og nålen. Strømmen i ledningen vil derfor få nålen til å slå ut 90° til siden, mens Ørsted hadde bare sett et maksimalt utsalg på 45° på grunn av det jordmagnetiske bakgrunnsfeltet.
Ved videre eksperimentering fant Ampère at den magnetiske effekten fra den elektriske strømmen I  var proporsjonal med denne og avtok omvendt proporsjonalt med avstanden a  mellom nålen og den rette strømledningen. Styrken til magnetfeltet B  som skapes, kan derfor skrives matematisk som
i SI-systemet hvor μ0  er den magnetiske konstanten. Dette resultatet kan generaliseres for en vilkårlig, stasjonær strømfordeling J(r) til Ampères sirkulasjonslov. Ved bruk av vektoroperatoren curl kan den skrives på den moderne og mer kompakte formen
Riksborgerloven
Riksborgerloven (på tysk Reichsbürgergesetz (RBG) vom 15. September 1935) ble vedtatt i Nürnberg 15. september 1935 og er en av tre raselover fra Nürnberg. Loven definerer hvem som regnes som borgere av det tyske riket. Loven etablererer et skille mellom «innbyggere» og Riksborgere.
Magnetisme
Ampères elektrodynamikk
Tidlig i sine undersøkelser mente Ampère at siden en strøm kan påvirke en magnetnål, så må også det eksistere magnetiske vekselvirkninger mellom strømførende ledninger. Dette kunne han raskt påvise. To parallelle ledninger som fører strømmene I1  og I2  i samme retning med gjensidig avstand a, tiltrekkes med en kraft per lengdeenhet som er
Reverseres en av strømmene, blir kraften frastøtende. Arbeidet med å finne loven for vilkårlige strømfordelinger skulle vise seg å bli en stor og krevende oppgave. Det endelige resultatet bærer i dag navnet Ampères kraftlov selv om den etterhvert fikk en annen form enn Ampère opprinnelig ville. Teorien for slike elektromagnetiske krefter mellom elektriske ladninger og strømmer kalte han for elektrodynamikk, et navn som siden er blitt standard.
Ampère foreslo at all magnetisme skyldes elektriske strømmer. Han viste at en strømførende spole oppfører seg som en stavmagnet med en nordpol og en sydpol. I magneter skal det finnes strømmer som går rundt i mikroskopiske, lukkete baner som ikke kan sees. Slike ampèrske strømmer ble vel hundre år senere funnet i form av  elektronenes rundgang i atomene.
Biot-Savarts lov
Mens Ampère la vekten i sitt arbeid på å finne loven for kraften mellom strømførende ledninger, konsentrerte omtrent samtidig hans kollegaer Jean-Baptiste Biot og Félix Savart seg om å finne den matematiske formen for det magnetiske feltet fra en vilkårlig, strømførende leder ved nøyaktige målinger. De skjermet av det jordmagnetiske feltet på en annen måte og observerte hvordan feltet virket på en liten magnetnål. Omtrent samtidig med Ampère høsten 1820 fant de at feltet fra en rett ledning avtok som 1/a  hvor a  er avstanden til ledningen.
Ved å anta at feltet er en sum av bidragene fra hver liten del d s langs ledningen som fører strømmen I, kunne de fra sine observasjoner allerede ved utgangen av året konkludere at dette bidraget måtte ha formen
hvor vektoren r  forbinder strømelementet på ledningen med feltpunktet. Det totale feltet kan herav finnes ved integrasjon over bidragene fra hele ledningen. Er den rett, vil resultatet avta omvendt proporsjonalt med avstanden a  til ledningen. Selv om denne matematiske utledningen først var omstridt, viste det seg med tiden at den er riktig.
Dette uttrykket for det magnetiske feltet er siden blitt kalt for Biot-Savarts lov. Den spiller samme, fundamentale rolle i magnetisk teori som Coulombs lov har i elektrostatisk teori. Bidraget fra hvert element av strømmen til totalfeltet er rettet normalt til planet som defineres av vektorene \mathbf{r} og   som danner vinkelen α. Dets størrelse er proporsjonal med sinus til denne vinkelen og avtar med kvadratet av avstanden r.
Faradays feltlinjer
Ved sine observasjoner av bevegelsen til en magnetnål i nærheten av en elektrisk strøm, fant Ampère og Biot-Savart ut hvordan den virket på nålens nord- og sydpol. De påviste at kraften som virket på en slik pol, ville føre den i en sirkel rundt en rett ledning. Den magnetiske kraften som virker på en slik ladning, kalles i dag for et magnetisk felt som kan beregnes fra Biot-Savarts lov. Men på den tiden var det ingen av dem som tenkte på et felt som en formidler av magnetiske krefter. Og det gjaldt spesielt for Ampère som ville forklare alle magnetiske effekter ved direkte krefter mellom elektriske strømmer.
Feltbegrepet ble innført av Michael Faraday som hadde tatt stor interesse i arbeidene til Ørsted og Ampère. Allerede i 1822 viste han hvordan man kunne bruke disse nye oppdagelsene til å konstruere den første elektromagnetisk motor. Den var basert på en effekt som Ørsted hadde undersøkt i forbindelse med sine arbeider. Han tenkte at siden en elektrisk strøm kan få en magnet til å dreie seg, så kan en magnet i ro få en strømsløyfe til å rotere ut fra prinsippet om aksjon og reaksjon formulert ved Newtons tredje lov. For Ampère var denne konstruksjonen en ny, magnetisk effekt som var viktig i hans endelige formulering av sin kraftlov.
Ved å strø jernfilspon på et horisontalt stykke papir som ligger over en magnet, vil hvert lite spon virke som en kompassnål og rette seg inn etter det lokale feltet. På den måten kunne han gjøre de magnetiske feltlinjene synlige. De var for han et konkret uttrykk for det som i dag kalles magnetfeltet.
og viser at det elektriske feltet i dette tilfellet ikke er konservativt slik at det ikke lenger kan uttrykkes ved et skalart potensial. Da så Faraday i 1845 viste at et magnetfelt kan forandre polarisasjonen til lys, var det første indikasjon på at også lys er et magnetisk fenomen. Denne Faraday-rotasjonen ble viktig for Maxwell i utviklingen av hans elektromagnetiske ligninger.
Grassmanns forenkling
Ampères kraftlov for den magnetiske kraften mellom to strømførende ledningselement oppfylte Newtons lov om kraft og motkraft. Den var et nytt eksempel på en fjernvirkningsteori av tilsvarende type som Newtons gravitasjonslov hvor det i utgangspunktet ikke behøves noe felt som skal formidle kraften. I 1845 ble denne kraftloven forenklet av den tyske matematikeren og gymnaslæreren Hermann Grassmann som nettopp hadde utvidet definisjonen av det tredimensjonale kryssproduktet til antisymmetriske produkt av vektorer i rom med høyere dimensjoner. Dette la grunnlaget for det som i dag kalles ytre algebra.
Med denne matematiske motivasjon kan den differensielle kraften som virker på en liten del av en ledning som fører strømmen I skrives  i moderne notasjon som
hvor d B er det magnetiske feltet gitt ved Biot-Savarts lov og skapt av et lite strømelement. Når strømmen og magnetfeltet står vinkelrett på hverandre, gir denne formelen Ampères resultat for kraften mellom to parallelle strømledere.
Denne modifiserte kraftloven oppfyller ikke lenger i allminnelighet Newtons lov, men gir det samme resultatet som Ampères opprinnelige lov for lukkete strømsløyfer. Og da den elektriske strømmen alltid må gå i slike lukkete baner under stasjonære forhold på grunn av ladningsbevarelse, var det forståelig. Men det avgjørende punktet ble nå at denne modifiserte kraftloven til Grassmann krevde at kraften måtte forstås som at den ble formidlet av et magnetisk felt.
I de følgende årene fortsatte diskusjonen om riktigheten av Ampères fjernvirkningsteori i kontrast til feltbaserte teorier for magnetiske krefter. Det var disse siste gjennom arbeidene til Faraday og Maxwell som viste seg å være korrekte. Men likevel omtales Grassmanns enklere formel for den magnetiske kraften som Ampères kraftlov.
Elektromagnetisk teori
En systematisk teori for magnetiske fenomen under stasjonære forhold som skulle tilsvare beskrivelsen av elektriske fenomen i elektrostatikken, ble først stilt opp av Poisson i 1825. Denne magnetostatiske teorien var basert på det eldre bildet at magnetisme skyldes to væsker med motsatt polaritet, tilsvarende magnetiske nord- og sydpoler. Hver væskepartikkel skulle frastøte en væskepartikkel av samme type med en kraft som følger Coulombs lov, mens to partikler fra ulike væsker skulle tiltrekke hverandre med den samme kraften. Magnetiske krefter kan dermed utledes fra et skalart, magnetisk potensial Ψ(x) på samme måte som at elektriske krefter kan beregnes fra det elektriske potensialet Φ(x).
Videre ble det antatt at disse to væskene kun kunne bevege seg innen små væskeelement som hvert magnetisk materiale besto av. Hvert slikt mikroskopisk element skulle i tillegg inneholde like mye  av hver væsketype slik at det ville utgjøre en magnetisk dipol. Tettheten av slike dipoler er magnetiseringen M til materialet. Egenskapene til disse dipolene kunne på denne måten beskrives matematisk på samme måte som for elektriske dipoler. Kraften på en magnet i et ytre magnetfelt B kan da finnes fra den differensielle kraften
hvor d m = MdV er dipolmomentet til et lite volumelement dV. Den totale kraften finnes så ved integrasjon over hele volumet til magneten.
Denne teorien til Poisson ble stående etter at Ampère hadde vist at magnetiske fenomen skyldes elektriske strømmer og ikke magnetiske ladninger. Grunnen er at en liten, ampèrsk strømsløyfe danner en magnetisk dipol som har akkurat de egenskapene som Poisson tidligere hadde benyttet seg av i utviklingen av sin beskrivelse. Hans resultat kan derfor i stor grad tas direkt inn i dagens magnetostatikk.
Maxwells ligninger
Mens Faraday var en eksperimentalfysiker som ikke hadde en eneste formel i sine verker, satte Maxwell seg for å omsette hans oppdagelser formulert ved hjelp av elektriske og magnetiske feltlinjer, til en konsistent teori. I analogi med strømlinjer i hydrodynamikken, betraktet han disse som uttrykk for underliggende, elektriske og magnetiske vektorfelt som måtte knyttes sammen i en elektromagnetisk teori.
For å forklare de forskjellige fenomenene rundt elektromagnetisk induksjon, innførte Maxwell et fundementalt, magnetisk vektorpotensial A(x,t). Resultatene til Faraday kunne han dermed sammenfatte i ligningen
Ved å ta curl av denne ligningen, fremkommer induksjonsloven da det magnetiske fluksfeltet B er curl til A. Et slikt elektrisk felt vil påvirke en ladning q med en kraft. Sammenlignes dette med Newtons andre lov som sier at denne kraften er den tidsderiverte av en impuls, betyr det at magnetfeltet vil gi en partikkel en ekstra impuls. Har den masse m og hastighet v, vil nå
hvor p nå er den kanoniske impulsen til partikkelen. Denne sammenhengen skulle senere i kvantemekanikken spille en viktig rolle med å forklare magnetiske egenskaper til materialer.
Ved utformingen av sin matematiske teori foretrakk Maxwell å arbeide med disse to potensialene. De inngikk i en mekanisk model for elektriske og magnetiske krefter som han benyttet i sitt arbeid. Da B = ∇ × A er samme matematiske formel som gir hvirvling i hydrodynamikken uttrykt ved hastighetsfeltet, tenkte han seg at det magnetiske feltet er roterende væskeelement i en eter som skulle finnes overalt. Mellom disse elementene skulle det så finnes elektriske ladninger som vil lette den gjensidige rotasjonen. En elektrisk strøm foregår gjennom åpningene mellom væskeelementene. Da Ampères sirkulasjonslov ikke var i overensstemmelse med kontinuitetsligningen, antok Maxwell at væskeelementene er elastiske slik at de lett kan forskyves. Dette gir opphav til en ny, mulig bevegelse for de elektriske ladningene som er Maxwells forskyvningsstrøm. På den måten kom han i 1861 frem til den komplette ligningen
hvor det magnetiske feltet H = B/μ0 og det elektriske forskyvningsfeltet D = ε0E. Dette er nå Ampère-Maxwells sirkulasjonslov som også omtales som Maxwells fjerde ligning. Herav følger direkte eksistensen av elektromagnetiske bølger med en utbredelseshastighet c = 1/√(μ0ε0) som er lik med lyshastigheten. Dermed hadde Maxwell i 1865 vist at også lys er et magnetisk fenomen.
Lorentz-kraften og relativitet
Etter etableringen av Faradays elektrolyselov ble det gradvis klart at elektrisk ladning hadde sitt opphav i diskrete elektroner og ikke kontinuerlige væsker. På slutten av 1800-tallet forsøkte Lorentz å konstruere en enhetlig teori for disse koblet til Maxwells elektromagnetiske felt. Disse kunne sprede seg ut i en eter som spilte samme rolle som Newtons antagelse om et absolutt rom. I denne «elektronteorien» til Lorentz består en elektrisk strøm av slike ladninger i bevegelse. En enkel ladning q med hastighet v ville da påvirkes i et magnetfelt B med en kraft som må være i overensstemmelse med  Grassmanns forenklete versjon av Ampères kraftlov for et strømelement. Siden dette nå tilsvarer q\mathbf{v}, fremkommer dermed formelen for Lorentz-kraften
Denne loven forbinder egenskapene til feltene med bevegelsen til partiklene som skaper dem. Elektronet som partikkel spilte her en fundamental rolle, og man forsøkte å forklare dets masse som en ren elektromagnetisk effekt.
Lorentz mente at Maxwells ligninger kun var gyldige i hvilesystemet til eteren. Hastigheten v i hans kraftlov er målt relativ til dette spesielle referansesystemet. Hvis man derimot antar at denne formelen er gyldig i alle inertialsystem, kan man tenke seg å observere partikkelen i et system som beveger seg med partikkelen. Da vil den tilsynelatende ha null hastighet. Skal kraften på den fortsatt være den samme, må det da tilskrives et elektrisk felt
i dette inertialsystemet slik at man kan skrive F = q E. På samme måte kan et elektrisk felt manifestere seg som et magnetisk felt i et inertialsystem som beveger seg.
Teorien til Lorentz ga en konsistent forklaring på alle elektromagnetiske fenomen bortsett fra Michelson–Morley-eksperimentet. Dette problemet ble i 1905 løst av Einstein med den spesielle relativitetsteori. Maxwells ligninger er der gyldig i alle inertialsystem, og det er ikke lenger nødvendig å anta eksistens av en eter. Lyshastigheten er alltid den samme og dermed en naturkonstant.
Magnetiske material
Magnetiske krefter er i utgangspunktet mye svakere enn de tilsvarende elektriske kreftene. Det kan illustreres ved å betrakte to ladete partikler som beveger seg i motsatt retning med samme hastighet v. I det øyeblikket de passerer hverandre er avstanden mellom dem a. Har hver av dem ladningen q, er da Coulomb-kraften mellom dem. Samtidig skaper den ene partikkelen et magnetfelt som påvirker den andre med Lorentz-kraften. Forholdet mellom disse to kreftene er dermed = v 2/c 2  etter å ha innført den kvadrerte lyshastigheten c 2 = 1/ε0μ0. Den magnetiske kraften er derfor forsvinnende liten i forhold til den elektriske for all ikke-relativistisk bevegelse med v << c.
Hvordan noen materialer likevel kan være magnetiske ble først gitt en forklaring av Ampère som foreslo at i disse stoffene finnes det mikroskopiske strømsløyfer, hver med sitt magnetiske moment, som tilsammen gir et kraftig nok, makroskopisk magnetfelt når antall slike bestanddeler er stort nok. Denne hypotesen ble hundre år senere funnet riktig ved etableringen av kvantemekanikken som beskriver elektronenes rundgang i materialets atomer. Denne bevegelsen gir hvert atom en total dreieimpuls J og et magnetisk dipolmoment
hvor -e er elektronets ladning og me  er dets masse. Den numeriske størrelsen g er Landés g-faktor og avhenger av kvantetallene til elektronene i atomet. Et fritt elektron har g = 2, mens en partikkel uten spinn ville ha g = 1.
Permanente magneter omgir seg med et konstant magnetfelt som skyldes at et stort antall slike atomære dipolmoment påvirker hverandre slik at de peker i samme retning. Dette fenomenet omtales som ferromagnetisme og er en ren, kvantemekanisk effekt. Ved oppvarming vil de atomære dipolene svinge mer og mer om sine likevektsstillinger slik at de vil etterhvert vil begynne å peke i forskjellige retninger. Magnetiseringen til materialet vil derfor avta og bli null over en bestemt Curie-temperatur.
En elektromagnet kan også betraktes som en kunstig, permanent magnet. Her fremkommer magnetfeltet av en kraftig strøm som blir drevet rundt i konsentriske strømsløyfer. På samme måte kan Jorden også kalles en permanent magnet selv om det jordmagnetiske feltet langsom forandrer seg med tiden. Det skyldes elektriske strømmer i dens indre som ennå ikke er fullstendig forstått.
Indusert magnetisering
Da atomer og molekyler består av ladete partikler, vil alle materialer påvirkes av magnetiske felt selv om de ikke har noen permanent magnetisering. Men plasseres et slikt umagnetisk materiale i et magnetfelt, vil den magnetiske fluksen som går gjennom hver atomær elektronbane, variere og dermed indusere en forandring i deres bevegelse. Ifølge Lenz' lov er denne forandringen slik at den prøver å motvirke eller svekke effekten av det ytre magnetfeltet H. Den resulterende magnetiseringen vil derfor bli motsatt rettet slik at susceptibiliteten χ < 0. Dette kalles for diamagnetisme og materialer med denne egenskapen, sies å være «diamagnetiske».
Noen materialer kan også inneholde atomer som har dipolmoment. I et ytre magnetfelt vil de rette seg inn langs dette og bidra til en magnetisering i samme retning. Dette kalles for paramagnetisme. Er denne effekten større enn den diamagnetiske, sies materialet å være «paramagnetisk» med en permeabiltet χ > 0.
Magnetiske krefter
Et lite stykke materiale med volum V kan antas å ha en konstant magnetisering M og dermed et magnetisk moment m = MV. Skyldes magnetiseringen et ytre magnetfelt H, vil. Denne sammenhengen er formelt også gyldig for ferromagnetiske materialer, men der vil susceptibiliteten i allminnelighet varierer med feltet på grunn av hysterese. Er det ytre magnetfeltet H = B/μ0 inhomogent, vil dette materialstykket bli utsatt for en magnetisk kraft som er gitt ved Poisson's formel. Den gir
som kommer frem ved å benytte at her er ∇ × B = 0. Denne vekselvirkningen er derfor uavhengig av polariteten til magnetfeltet. Et diamagnetisk materiale med χ < 0 vil derfor bli påvirket av en kraft som presser det ut av magnetfeltet der B er mindre. Derimot vil et paramagnetisk materiale bli trukket inn mot sterkere felt. Denne effekten vil være enda kraftigere for et ferromagnetisk materiale som har en effektiv susceptibiltet som er positiv og kan bli svært stor.
Paleomagnetisme
Da Jorden var veldig ung, befant dagens bergarter seg i en flytende tilstand av magma eller lava. Magnetiske mineraler kunne da fritt rette seg inn etter det jordmagnetiske feltet som eksisterte på det tidspunktet. Når denne massen senere gikk over i fast form, ville magnetiseringen bli «frosset» inn i steinen såfremt størkningstemperaturen var lavere enn Curie-temperaturen. Ved å bestemme denne magnetiseringen i dagens bergarter, vil man da kunne danne seg et bilde av hvordan Jordens magnetfelt var i tidligere perioder. Slike undersøkelser kalles paleomagnetisme og kan gi oss viktige informasjon om Jordens geologiske historie.
Bjørn Vassnes
Han har hovedfag i engelsk litteratur fra Universitetet i Tromsø. Vassnes har jobbet i NRK, hvor han var med på å starte vitenskapsmagasinet Schrödingers katt. Han har også vært ansatt ved Universitetet i Bergen, har utgitt en rekke bøker og vært fast skribent i Morgenbladet og Klassekampen. Vassnes har engasjert seg i ulike debatter om kunnskap og kultur.
Qianyang
Qianyang (kinesisk: 千阳县; pinyin:  Qiānyáng Xiàn) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Baoji.
Bjørn Vassnes
Vassnes var med i folkrock-gruppa Erter, Kjøtt og Flesk på 1970-tallet sammen med blant andre Turid Pedersen. De to startet bandet Nøkken sammen i 1979, og utgjør fortsatt kjernen i gruppa. Vassnes spiller gitar og skriver de fleste av Nøkkens tekster. Idag er han arrangør og musiker i verdensmusikkgruppa Vindrosa, som debuterte i 2011 med albumet Østenfor sol.
Qianyang
Folkemengden var på 125,898 innbyggere i 1999.
Bjørn Vassnes
Sammen med Jens Harald Eilertsen startet Vassnes i 2007 MARG, det eneste norske allmennkulturelle tidsskriftet utenfor Oslo, og forlaget Margmedia.