cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norges herrelandslag i fotball
2000–2007
I kvalifiseringen til EM 2008 startet Norge bra med en seier borte mot, resultatene var ujevne og i begynnelsen av 2007 ledet Norge 2–0 borte mot. Etter to keepertabber av Thomas Myhre endte kampen 2–2. Etter denne kampen så det nesten umulig ut å nå EM. Men resultatene forbedret seg kraftig i løpet av sommeren, der Norge vant 4–0 både over og Ungarn hjemme, og 1–0 borte mot. Sommeren fortsatte med seier i en privatlandskamp hjemme mot 2–1. På høsten spilte landslaget 2–2 hjemme mot s, og Norge kunne sikre seg en plass i EM-sluttspillet med uavgjort hjemme mot Tyrkia. Norge tok ledelsen, men kampen endte i skuffelse og Tyrkia vant til slutt 2–1. Dermed måtte Tyrkia tape poeng hjemme mot samtidig som Norge måtte slå Malta borte. Norge vant, men Tyrkia gjorde jobben hjemme og Norge havnet da på tredjeplass i gruppen, ett poeng bak Tyrkia og to bak Hellas.
Norge endte dermed opp som beste treer i Europa, i en kvalifisering hvor de to beste fra hver gruppe gikk til EM, mens man i de to foregående kvalifiseringene hadde røket ut i play-off. Perioden kan vel kjennetegnes av at man var «akkurat ikke god nok», selv om man fremdeles hadde spillere i store internasjonale klubber og ligaer som i 1990-årene, og det var langt fra krisestemning. I tillegg ble det fremdeles scoret en del mål. Steffen Iversen ble for eksempel toppscorer i siste kvalifisering, i Norges gruppe, med 7 mål. Like bak kom John Carew med 4 mål. Carew som på dette tidspunktet kanskje var på høyden av sin karriere. Det samme kan sies om John Arne Riise. Midt i kvalifiseringen la imidlertid Ole Gunnar Solskjær opp, som en av Norges største landslagshelter gjennom tidene, men først etter å ha vært sterkt medvirkende i 4-1 seieren over Ungarn borte.
2008–2016
Krisestemning skulle det derimot bli. Den 8. desember 2008 trakk Åge Hareide seg som landslagstrener, etter et helt år uten seier for landslaget. Det var da 30 år siden det norske landslaget hadde spilt et helt kalenderår uten seier. Senest var under Tor Røste Fossen i 1978
Det ble i januar 2009 kjent at Egil Olsen gjorde comeback som landslagstrener for Norge. Drillos nye lag fikk to sterke borteseire i vennskapskamper, mot og, men klarte ikke å rette opp den dårlige starten i kvalifiseringen til VM i 2010, og røk med ti poeng på åtte kamper ut som den svakeste toeren i de ni kvalifiseringsgruppene. Norge tapte for borte, og spilte uavgjort mot  og  borte, men vant sine to hjemmekamper mot  og Makedonia.
Egil Olsen inngikk etter kvalifiseringen en avtale om å lede Norge i kvalifiseringen til EM 2012, før Ståle Solbakken skulle ta over. Sesongen 2010 ble et strålende år for Drillo og Norge. Da alle kampene var spilt hadde de vunnet syv kamper og tapt kun to, herunder en seier i en vennskapskamp mot. EM-kvalifiseringen gikk også strålende: Man ledet gruppa med ni poeng på 3 kamper, etter seire mot, og. Første halvår av 2011 gikk noe dårligere, bl.a. med et uavgjortsresultat hjemme mot, og et tap borte mot Portugal, men man var fremdeles med godt mot. For det første hang man greit med i kvalifiseringen, og for det andre ble Norge også, for første gang siden kvalifiseringen til VM 2002, førsteseedet, da gruppene til kvalifiseringen til VM 2014 ble trukket i juli. De gode resultatene den siste tiden hadde gjort at Norge nå lå langt høyere på FIFA-rankingen enn på lenge. Andre halvår ble et antiklimaks. Etter å ha tapt borte mot Danmark, endte Norge opp på tredjeplass i gruppa, med samme poengsum som Portugal på andreplass, og Norge mistet igjen play-off og et eventuelt mesterskap. Landslagsåret ble så avsluttet på en ganske trist måte med et 4-1 tap borte for.
På dette tidspunktet skulle som nevnt egentlig Ståle Solbakken ta over laget, men Solbakken hadde i mellomtiden kommet til enighet med fotballforbundet om å avbryte kontrakten, og ble trener for det tyske laget 1. FC Köln. Dermed fortsatte Drillo en kvalifisering til.
Opptakten til denne kvalifiseringen ble brukt til vennskapskamper mot EM-klare land som, og , hvor Drillo etter eget utsagn ønsket å teste laget og da spesielt etablerte spillere mot god europeisk motstand. Resultatet var ikke veldig oppløftende sett med norske øyne, og medførte en del utskiftinger på laget hvor særlig mange nye unge spillere kom til. Det var dermed en viss nervøs optimisme da kvalifiseringen begynte høsten 2012: Man hadde havnet i en av de «enkleste» kvalifiseringsgruppene noensinne, men var samtidig midt inne i et generasjonsskifte.
Kvalifiseringen gikk ganske dårlig for Norge. Tonen var satt med tap for i første kamp, og Norge endte til tross for førsteseedingen til slutt opp på 4.-plass i gruppa, og var dårligere på innbyrdes oppgjør mot samtlige rivaler bortsett fra tabelljumbo Kypros. Den 27. september 2013 ble Per-Mathias Høgmo ansatt som ny landslagssjef for herrelandslaget. Han ledet dermed laget i de to siste kvalifiseringskampene.
Norges ble nummer tre i sin gruppe i kvalifiseringen for EM i fotball 2016 (Euro 2016) som spiltes i Frankrike. Norge ble slått av Italia og Kroatia, mens Bulgaria, Aserbajdsjan og Malta havnet på plassene bak Norge. Med tredjeplass i gruppen var Norge sikret play-off mot.
Norge tapte play-off-duellen mot Ungarn og kom dermed ikke til EM i Frankrike. VM-kvalifiseringen mot VM 2018 startet forferdelig dårlig. Høgmo trakk seg og etter mye samtaler og rykter ble Lars Lagerbäck presentert som ny sjef for landslaget.
2017–dd
Den dårlige starten på VM-kvalifiseringen gjorde at Norge havnet bakpå i sin kvalifiseringsgruppe, og etter tap for var i realiteten alle mulighet ute for Norge å komme til VM 2018. Den 4. september 2017 spilte Norge mot Tyskland på bortebane. Dette ble en av de største tap for Norge noensinne, og det største tapet for landslaget på 45 år. Tyskland vant kampen med 6–0 og Norge ble utspilt.
Det nye turneringsformatet Nasjonsligaen ble innført av UEFA høsten 2017 for å redusere antall uvesentlige vennskapskamper og for å gi flere nasjoner en ekstra mulighet til å kvalifisere seg til EM i fotball. Norge ble plassert på nivå C etter deres rangering på høsten 2017 og spilte sine kamper mot, og  i siste halvdel av 2018. Norge vant sin kvalifiseringsgruppe og rykket dermed opp én divisjon til UEFA Nations League 2020-2021. Norge ble som én av fire gruppevinnere i Nations League 2018-2019 også tildelt en ekstra mulighet til å kvalifisere seg til EM i fotball 2020 gjennom kvalifiseringsspill, uavhengig av resultater gjennom den ordinære EM-kvalifiseringen i 2019.
I kvalifiseringen til EM i fotball 2021 endte Norge på tredjeplass i Gruppe F, bak og, og greide dermed ikke å kvalifisere seg til EM i fotball 2021 på ordinært vis. Norge spilte derimot semifinale i playoff mot i oktober 2020, men tapte kampen 1–2 og klarte ikke å ta seg videre til finalen, og Norge mistet dermed sin siste mulighet til å kvalifisere seg til EM i 2021. Norge spilte deretter i UEFA Nations League 2020-2021 divisjon B, sammen med, og , og endte på andreplass i gruppen. Norge beholdt dermed plassen sin i divisjon B til neste utgave av Nations League.
Den tidligere landslagsspilleren Ståle Solbakken tok over som landslagstrener etter Lars Lagerbäck høsten 2020. I mars 2021 utnevnte han Martin Ødegaard som ny landslagskaptein. Norge gikk inn i kvalifisering til Fotball-VM 2022, i kvalifiseringsgruppe G, sammen med blant andre og.
Norge klarte ikke å kvalifisere seg til det omstridte VM i Qatar 2022 etter et 2-0 tap mot Nederland på De Kuip 16. november. Dermed fortsetter Norges mesterskapstørke til minst 2024, når EM i fotball 2024 skal arrangeres i Tyskland. Da kan Norge forhåpentligvis kvalifisere seg til sitt første mesterskap og EM på 24 år.
Landslagstrenere
På grunn av dårlig økonomi hadde man ikke noen fast ansatt landslagstrener før 1953, men man engasjerte trenere under blant annet OL 1912, 1920 og 1952, og også under noen sommersesonger. Fra 1935 til 1953 var fotballforbundets generalsekreter Asbjørn Halvorsen lagleder for det norske landslaget. Frem til 1970-årene ble laget tatt ut av Uttakingskomitéen (UK). Øivind Johannessen var den første landslagstreneren som selv tok ut laget. Svenskene Axel Ahlqvist og Birger Möller var leid inn som kondisjonstrenere 1916, Möller også i 1920.
Nåværende trenere og støtteapparat
•  Kent Bergersen (Assistenttrener)
•  Frode Grodås (Assistenttrener)
•  Pål Fjelde (Analytiker)
•  Bjørn Vidar Stenersen (Fysisk trener)
•  Martin Langagergaard (Mental trener)
•  Morten Morisbak Skjønsberg (Medieansvarlig)
Nåværende tropp
Oppdatert 18. juni 2023 Norges tropp til EM-kvalifiseringskampene mot lørdag 17. juni 2023 kl. 18:00 og tirsdag 20. juni 2023 kl. 20:45.
Andre spillere
Spillere som har vært med i landslagstroppen de siste 12 månedene.
Kamper med flest tilskuere
Liste med alle landskamper med over 60 000 tilskuere, ifølge statistikk hos NFF fra 1908 til 2004. . Av disse seksten kampene har Norge vunnet én, spilt tre uavgjort og tapt tolv. Målforskjellen er 8–47.
Spillerstatistikk
''Spillere i kursiv i listene under er fortsatt aktive. Oppdatert t.o.m. 17. juni 2023.''
Van Buren County (Michigan)
Van Buren Countys totale areal er 2 824 km² hvorav 1 241 km² er vann. I 2000 hadde fylket 76 263 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Paw Paw.
Fylket ble grunnlagt i 1831 og har fått sitt navn etter Martin Van Buren som siden ble USAs åttende president.
Attac
Association pour la taxation des transactions financière et l’aide aux citoyens (Attac) er en internasjonal organisasjon som har som hovedmål å innføre skatt på valutatransaksjoner. Attac har avdelinger i over 40 stater. Organisasjonen er partipolitisk uavhengig, men samtidig assosiert med den politiske venstresiden.
Historie
Attacs motto er «en annen verden er mulig». Den har som politisk mål en mer rettferdig og demokratisk verden. Attac mener nyliberalistisk politikk er dominerende og bør erstattes med en annen politikk som de mener vil legge større vekt på menneskelige enn økonomiske hensyn.
Tobin-skatt betegner en avgift på valutatransaksjoner foreslått av Tobin 1978. Den ble i 1990-årene lansert av mange som et mottrekk mot globaliseringen av økonomien, bl.a. ble den kontroversielle aksjonen ATTAC dannet med dette formål for øye. Avgiften, som tenkes å kunne ligge på 0,1 til 1 %, skal taes ut hver gang en transaksjon krysser en nasjonal grense. Tilhengerne mener at Tobin-skatten vil kunne stabilisere verdens valutamarkeder og øke regjeringenes økonomisk-politiske uavhengighet ved å gjøre kortsiktige plasseringer som baserer seg på små forandringer i valutakursene ulønnsomme. Inntektene skulle kunne brukes til fordel for utviklingsland.
Politikk
Attac kritiserer økonomisk globalisering og det de oppfatter som konsekvensene av nyliberalistisk politikk. Ifølge Attac er økonomisk liberalisering, frihandel og privatisering ikke en nødvendig og naturlig politisk utvikling for et land. Organisasjonen regner verdensøkonomien som grunnleggende urettferdig og at det økonomiske systemet fører til at det kanaliseres mer ressurser fra den fattige til den rike verden enn omvendt. Kampsakene til organisasjonen tilpasses nasjonale og lokale forhold, samtidig som virksomheten koordineres gjennom et globalt samarbeid.
Attacs krav om skatt på finanstransaksjoner ble 28. september 2011 lansert av EU-kommisjonen og fikk støtte fra den rødgrønne norske regjeringen.
Attacs hovedmål, beskatning av valutatransaksjoner har høstet kritikk. Først og fremst fordi slik beskatning vil legge en demper på fri flyt av valuta på tvers av landegrensene. Dette kan i sin tur redusere mulighetene for økonomiske investeringer i fattige land.
Attac Norge
Etter oppstarten i Frankrike spredte organisasjonen seg raskt til å bli en internasjonal nettverksorganisasjon. Attac Norge ble startet opp 2001, og sluttet seg da til Attacs internasjonale plattform. I denne framheves blant annet arbeidet for skatt på valutatransaksjoner, gjeldsslette, avvikling av skatteparadiser og arbeid for et mer rettferdig, globalt handelsregime hvor handel også skal komme de svakeste til gode. Forandringene i verdenssituasjonen etter 11. september og ‘bushismen’ har også gjort arbeid mot krig sentralt, spesielt å hindre at krig benyttes som et virkemiddel for å sikre økonomiske og geopolitiske interesser. I de siste årene har Attac Norge dessuten jobbet mot skatteparadiser, privatisering av offentlige tjenester og mot New Public Management. Attac Norge samarbeider med andre politiske organisasjoner og fagforeninger. Attac Norge har kontorer sammen med flere andre organisasjoner i Solidaritetshuset i Oslo.
Ledere i Attac Norge
Organisasjonen ledes for tiden av Hege Skarrud
Tidligere ledere for Attac Norge:
Moselle kraftverk
Moselle kraftverk er et varmekraftverk i Jones County i Mississippi, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 250 MW, fordelt på 5 turbiner. Operatør er energiselskapet South Mississippi Power Electric Power Association.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1970, og utvidet videre i 1997 og 2006. Brenselkilden er naturgass, og subsidiært fyringsolje.
Porsche 64
Porsche 64, også kjent som VW Aerocoupe, Type 64 og Type 64K10, regnes av de fleste for å være den første bilen fra den tyske bilprodusenten Porsche. Bilen ble hovedsakelig bygget av deler fra Model 64 VW Boble, herav modellnummeret. Den er utstyrt med en boksermotor på fire sylindre, har en effekt på 50 hestekrefter, og en toppfart på 160 kilometer i timen.
Karosseridesignet ble til etter vindtunnel-tester av en planlagt sportsbil med V10-motor, som aldri ble bygget, Porsche 114. Dr. Porsche lanserte idéen om å melde bilen på et løp fra Berlin til Roma i 1939 som et markedsføringsstunt, og tre biler ble håndbygget i aluminium av karosserifabrikken Reutter. En av disse ble krasjet av en Volkswagen-ansatt tidlig i 2. verdenskrig, mens de to gjenværende ble benyttet av Porsche-familien. Etterhvert brukte de kun én av bilene, mens den andre ble satt på lager. I mai 1945 ble denne oppdaget av amerikanske soldater, som kappet av taket og brukte bilen i noen uker, da motoren gav opp og bilen ble kastet. Den siste gjenværende Porsche 64 var eid av Ferry Porsche, som fikk den restaurert hos Battista Farina i 1947. I 1949 ble den solgt til den østerrikske motorsykkelføreren Otto Mathé, som vant løpet Alpine Rally med bilen i 1950. Siste gang bilen ble benyttet i et løp var i et motorhistorisk løp i Monterey, California i 1982.
Carl Gustaf Rehnskiöld
Carl Gustav Rehnskiöld (skrev selv navnet Rehnschiöldt) (født 16. august 1651, død 29. januar 1722) var en svensk feltmarskalk og greve. Han var guvernør over Skåne fra 1698 til 1705, ble utnevnt til feltmarskalk i 1706 og ble kongelig råd i 1719.
Han hadde kommandoen under det fatale slaget ved Poltava hvor han ble tatt til fange av russiske soldater, men vendte i 1718 tilbake til Sverige, hvor han kom fram ved avslutningen av beleiringen av Fredriksten festning og rakk å få noen ord med Karl XII før denne døde.
Bakgrunn
Rehnskiöld ble født i Svensk Pommern og fikk etter den tiden en meget godt utdannelse, først ved skoler i Pommern og Niedersachsen og senere ved universitetet i Lund. Ved Lund studerte han særlig historie og latin, og blant hans lærekrefter var historikeren og filosofen Samuel von Pufendorf, som la merke til den begavede Rehnskiöld og ga ham spesialundervisning.
Militær karriere
I perioden fram til utbruddet av den store nordiske krig tjenestegjorde han som generalstabsoffiser og viet seg til militære studier. I 1689 ble han utnevnt til oberst og fikk kommandoen over et vel ansett tysk infanteriregiment i svensk tjeneste.
Da den store nordiske krig brøt ut, var han kongens nærmeste medarbeider under det suksessfulle slaget ved Narva i 1700 og ved slaget ved Kliszów to år senere. Selv holdt han kommandoen under seieren i slaget ved Fraustadt i 1706, men måtte tåle nederlaget i slaget ved Poltava i 1709. Etter dette satt han i russisk krigsfangenskap fram til 1718, men skal ha sonet under gode forhold hvor han pleiet omgang med Peter den store.
Per Jan Ingebrigtsen
Per Jan Ingebrigtsen (født 19. juni 1946 på Stord) er en norsk forfatter, teaterinstruktør og lærer.
Ingebrigtsen har undervist ved Stord vidaregåande skule og har drama, norsk og samfunnsfag i fagkretsen. Han har siden 2013 jobbet som forfatter og teaterinstruktør på heltid. Noen av skuespillene hans er oversatt til svensk og engelsk.
Skuespill i bokform
Alle bøkene er innkjøpt av Norsk kulturråd.
Diskografi
Per Jan Ingebrigtsen har skrevet sangtekster til 14 CD/LP for ulike artister:
Den filippinske hæren
Den filippinske hæren (filippinsk: Hukbong Katihan) er Filippinenes bakkestyrker. Hæren teller ca. 130 000 soldater, og hærsjef er kommanderende general for hæren, generalmajor Romeo Tolentino. Hæren består av 12 kampavdelinger.
Historie
Den filippinske hæren ble opprettet 22. mars 1897, et år etter at det brøt ut kamphandlinger mellom filippinere og spanske styrker.
12. juni 1898 erklærte general Emilio Aguinaldo Filippinenes uavhengighet fra Spania og satte seg selv inn som president. Året etter brøt det ut krig mellom Filippinene og USA, den filippinske hæren ble da tvunget til å rømme fra stilling til stilling, og til slutt ble hæren oppløst. I november 1935, i forbindelse med etableringen av det filippinske samveldet, ba president Manuel L. Quezon USAs øverstkommanderende på Filippinene, general Douglas MacArthur om at det ble utarbeidet en egen forsvarsplan for Filippinene. Få dager senere trådte den nasjonale forsvarspakt i kraft, og dannet den filippinske hæren, som da ble underlagt USAs øverstkommanderende på Filippinene.
«Ulven» (torpedobåt) (1878–1923)
«Ulven» var en torpedobåt i den norske marinen fra hun ble bygget i 1878, til hun ble utrangert i 1920, skjønt hun fra 1883 stort sett lå i opplag i et båtskur ved Karljohansvern i Horten.
Torpedovesenet fikk levert «Ulven», i den hensikt å bruke henne som minearbeidsbåt, men «Ulven» ble også utstyrt med to torpedostenger forut. På disse ble der festet «stangtorpedoer» – eksplosive ladninger som måtte føres helt inntil et fiendtlig skip, og deretter detoneres. Stangtorpedoen var et forholdsvis primitivt våpen, som dog hadde blitt brukt med en viss grad av suksess av den amerikanske ubåten CSS «Hunley» under den amerikanske borgerkrig. Våpenet var derimot foreldet og utdatert da «Ulven» fikk det montert. «Ulven» fikk siden, i likhet med den litt eldre «Rap», montert utskytningsramper for Whitehead selvgående torpedoer.
Ulven ble lagt i opplag fra 1883, deltok i nøytralitetsvernet under 1. verdenskrig og ble utrangert i 1920 – siden solgt i 1923.
Arkitekturåret 1411
Arkitekturåret 1411 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1411.
Dødsfall
…
1411 in architecture 1411 en architecture
Stjernekammeret
Stjernekammeret (engelsk Star Chamber, latin Camera stellata) var en engelsk overdomstol, som satt ved det kongelige Palace of Westminster fram til 1641. Det besto av medlemmer av Det kongelige råd (Privy Council) foruten også dommere i vanlig lov (Common law), og kammeret supplerte aktivitetene til de sistnevnte domstolene, og billighetsretten (Equity) i både sivile som kriminelle saker. Kammeret ble opprettet for sikre rettferdig håndheving av loven mot prominente (adelige) mennesker, de vil si de som var så mektige at en ordinær rettsstol ikke ville makte å dømme dem. Rettssakene ved kammeret ble holdt i all hemmelighet med ingen tiltale, ingen rett til appell, ingen jury og ingen vitner. Bevis ble framført skriftlig. Over tid utviklet Stjernekammeret seg til et politisk våpen og ble et symbol på det motsatte av den opprinnelig ble opprettet for, misbruk av makt av det engelske monarki og hoffet.
Det ble feilaktig antatt at i 1487 ble en lov vedtatt som etablerte en særegen «Court of Star Chamber» for å behandle adelen. Imidlertid var den eneste lovgivning som ble vedtatt dette året i denne sammenhengen var å sette opp en domstol for å forhindre intimidasjon (skremming) av jurymedlemmene og for å forhindre opprettelse og opprettholdelse av private hæravdelinger av personer med høy rang. Det synes som dette gikk ut av bruk ved 1509 og hadde ingen forbindelse med senere rettssaler for Stjernekammeret som hadde som hovedformål å høre politisk saker innenfor ærekrenkelser og forræderi.
I moderne bruk i England har juridiske eller administrative nemnder med strenge og vilkårlige avgjørelser og hemmelighetsfull møter tidvis blitt karakterisert, i metaforisk forstand, for «stjernekammere».
Nemnden bak Stjernekammeret tok sitt fra «Star Chamber» eller «Starred Chamber», i seg selv fysiske rom som ble bygget under regimet til kong Edvard II av England for de særskilt møtene til kongens råd, skjønt opprinnelsen til navnet for rommet i seg selv er uklart.
Ermo
Ermo er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Halton (distrikt)
Halton er et administrativt distrikt med status som enhetlig myndighet i Cheshire i England. Administrasjonssenteret er Widnes. Distriktet deles i to av elven Mersey; den nordlige delen tilhørte tradisjonelt Lancashire.
Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Widnes, Runcorn, deler av Runcorn landdistrikt samt sognet Hale fra Whiston landdistrikt. Det fikk status som enhetlig myndighet 1. april 1998.
Navnet kommer fra landsbyen Halton, som fra det 12. århundre var sete for et baroni.
Peaceville Records
Peaceville Records er et britisk uavhengig heavy metal-plateselskap. Plateselskapet ble grunnlagt av Paul «Hammy» Halmshaw i 1987 i Cleckheaton. Selskapet signerte i starten punk-band. Paul Halmshaw styrte plateselskapet på fulltid først i 1988.
Plateselskapet er kjent for å ha signert doom metal-band og crust punk-band i 1980-årene. På 1990-tallet signerte de; My Dying Bride, Anathema og Paradise Lost som alle ble svært suksessfulle band.
I november 2006 ble det kjent at Paul Halmshaw og Lisa Halmshaw ville forlate plateselskapet og at Paul Groundwell ville ta over.
Urnes stavkirke
Urnes stavkirke er en stavkirke på gården Ornes på sørsiden av Lustrafjorden i Luster kommune i Vestland fylke.
Kirken er datert til rundt 1130 og er en av de eldste bevarte stavkirkene i landet. Dateringen er noe usikker, undersøkelser med årringdatering offentliggjort i 2017, viste at det eldste tømmeret i kirken ble felt i 1070, mens yngre deler ble hugget vinteren 1129–1130. Tidligere undersøkelser konkluderte med at tømmeret ble hugget vintrene 1129–1130 og 1130–1131. Bygget antas reist i år 1131 eller like etter. Treskurden i urnesstil er beslektet med vikingtidens stilarter og daterer deler av bygget til år 1050–1100. De eldste delene er dendrokronologisk datert til 1048–1064. De eldste delene antas å skrive seg fra et eldre bygg på samme sted.
Stavkirken står på sin originale tuft, eies av Fortidsminneforeningen og brukes ved enkelte anledninger til kirkelige handlinger.
Dateringer
Siden kirken trolig består av elementer fra flere perioder og en stor del gjenbrukte materialer, er det ikke likefrem å fastslå en pålitelig kronologi for kirken. En datering er derfor bare av den eller de plankene som er undersøkt.
C-14-dateringer av tre prøver tatt i 1974 er utført i Trondheim. Prøvene ga alderen til 995 ± 75 år, 850 ± 150 år og 965 ± 75 år før 1950 (såkalt før BP). Disse prøvene tilsier en stor sannsynlighet for at minst en av prøvene er eldre enn år 1000.
Det er også gjort flere årringsdateringer (dendrokronologi) av tømmer:
Byasa dasarada
Byasa dasarada er en sommerfugl i familiegruppen svalestjerter. Den lever sørøst i Asia, fra Himalaya og sørøst til Burma.
Urnes stavkirke
Historie
Kirken er regnet for å være den eldste eksisterende stavkirken i Norge, men det er spor etter eldre kirker på samme sted. Nyere forskning har påvist at det har stått tre kirker på tuften tidligere, og at Urnes derfor kan ha vært kirkested helt tilbake til tiden for kristningen av Norge.
Sverresagaen nevner Gaut av Ornesi som levde midt på 1100-talet. Han og de to sønnene, Jon og Munan Gautson, omtales som Magnus Erlingssons (1161–1184) mest betrodde menn. Om de ikke var direkte involvert i kirkebyggingen, har de nok hatt nettverket som skulle til for å få tak i flinke håndverkere og treskjærere. 26 runer på veggene knytter Gauts slekt, eldre Galte òg kalt Melsætten, til kirken, og navnene Gaut og Jon ses også. Et tidligere klyngetun på Urnes settes i forbindelse med høvdinggården på stedet.
Byasa dasarada
Utseende
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.
Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Urnes stavkirke
Historie
Ved utgravninger under kirken foretatt i 1956–1957 ble det påvist stolpehull og graver som var eldre enn den nåværende kirken. Håkon Christie mente de stammet fra en eldre kirke på stedet, mens Kristian Bjerknes mente at å kunne skille mellom to eldre bygninger under den stående. Ved ny gjennomgang kom Knud Krogh og Håkon Christie til at det har stått to eldre trebygninger, stolpekirker, på stedet. I den nåværende stavkirker er det gjenanvendt en del trematerialer: Korets grunnstokk, skipets østre grunnstokk, korets nordøstre hjørnestav, plankene i korets nordvegg, flertallet av planker i skipets langvegger, hvorav en portal med dørfløy, korets østre gavlfelt og skipets vestre gavlfelt.
Urnes I
I 1956 ledet Håkon Christie utgravningen i Urnes kirke i forbindelse med reparasjonsarbeider. Under utgravinger under gulvet ble det funnet rester, i form av stolpehull, etter et tidligere bygg, Urnes I. I noen av stolpehullene som ble avdekket var det rester etter treverk, og i flere av stolpehullene sto fortsatt steinpakning som hadde støttet stolpen igjen. Stolpehullenes plassering i forhold til hverandre gir et bilde av et karakteristisk kirkebygg med skip og kor. Den tidligere bygningen har hatt samme orientering som dagens stavkirke, men har vært noe mindre. Bygningen synes å ha vært delt inn i to rom med ulik størrelse, ett stort rom i vest og et mindre i øst. Ut fra grunnplanens form ble det slått fast at bygningen var en kirke med skip og kor. Skipet har vært ca. 6,5 m langt og ca. 5 m bredt, mens koret har målt ca. 3 x 3 m. Kirken har da hatt et skip på 32,5 m². Både nord- og sørveggene i kirken har hatt samme konstruksjon. Begge langvegger i skipet hadde stolperekker med fem stolper, hvorav to av stolpene i hver rekke var hjørnestolper i skipet. Vestveggen bestod av fire stolper som var plassert slik at det var et større mellomrom midt på veggen. Dette mellomrommet har blitt tolket som inngangen til kirken. Relativt få rester etter koret ble avdekket ved skipets østvegg, men funnet av korets hjørnestolper gjør det mulig rekonstruere et omriss av hele kirken. At kirken ble meget nøyaktig planlagt og bygget, fremgår av at midtaksen i byggverket går fra midt i den antatte inngangen i vest til midt i åpningen for koret i øst. Inne i kirkens skip ble det funnet fire stolpehull. Hvilken funksjon disse stolpene kan ha hatt, er usikkert, men Christie mente ut fra stolpehullenes størrelse at stolpene ikke bare hatt som oppgave å bære taket i skipet. Han så for seg at stolpene kan ha gått opp over skipet tak og ha båret et høyere tak over midtrommet.
Byasa dasarada
Utseende
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Urnes stavkirke
Urnes II
Det har vært diskusjon rundt antallet kirker som har stått på Urnes. Kristian Bjerknes argumenterte for at det må ha stått to tidligere kirker på stedet før stavkirken ble bygget. Han mente å finne bevis for dette i noe av det materialet som er gjenanvendt i stavkirken. Blant annet er det benyttet to sviller i stavkirken som han mener må stamme fra en annen tidligere bygning. Også Christie var klar over svillene, men mente at de ikke kan stamme fra stolpekirken, Urnes I, siden denne kirken hadde jordgravde stolper og dermed ikke sviller. Bjerknes mente derfor at svillene var et bevis for at det har eksistert en annen kirke, Urnes II, som ble bygget etter Urnes I, men før stavkirken. Bjerknes argumenterte for at Urnes II trolig hadde jordgravde hjørnestolper, mens svillene var en del av veggkonstruksjonen, noe som forklarer de eldre svillene som ikke synes å ha vært laget i forbindelse med stavkirken. Bjerknes mente ut fra studiet av svillene som var brukt i Urnes II at skipet i denne kirken minst var på 5,8 x 8,2 m, noe som gir et rom på ca. 47,5 m², men det kan også ha vært større.
Urnes III
Knud J. Krogh mente i 2011 at den tredje forløperen for den nåværende kirken ble reist tidligst omkring 1070, men kanskje noe senere. Han mente at funnene viste at denne tredje kirken på Urnes hadde staver i hjørnene, og at disse og ytterveggenes utfyllende planker sto på sviller med rektangulært tverrsnitt, som lå «på flask» på en grunnmur av stein. Deler av svillene er bevart fordi de ble brukt som grunnstokker under den nåværende stavkirken. Skipet hadde en lengde på minst 7,2 meter og en bredde på ca. 5,2 meter, og høyden fra svillenes underkant til toppen av gavlen var 8,5–9 meter. Inntil skipets østvegg var koret tilbygget. Det hadde lavere vegger og høyere gulvnivå enn skipet. Bredden var rundt 3,5 meter, men lengden er ukjent.
Dagens kirke (Urnes IV)
Skipets vestfront var rikt utsmykket med treskurd i urnesstil på portalplankene, på ytterligere en planke på hver side av portalen, og på hjørnestolpene. Over portalåpningens nivå løp en sammenhengende frise med utskåren dyreornamentikk i hele veggens bredde, sammenbundet med utskjæringene på portalplankene, de to øvrige plankene med dekor, og hjørnestolpene. Det var dessuten utskåret dekor i lavere relieff på skipets vestgavl og på gavlen i korets østvegg. Alle disse dekorerte bygningsdelene er i behold, men beskåret, fordi de ble gjenbrukt i den nåværende stavkirken.
Byasa dasarada
Levevis
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Eggene legges direkte på næringsplanten. Larven lever som plantespiser og er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning.
Urnes stavkirke
Dagens kirke (Urnes IV)
Den nåværende kirken er antagelig opprinnelig bygget som privat gårdskirke, mens den senere i middelalderen var sognekirke. Den er nevnt i skriftlige kilder fra 1323 i forbindelse med en visitasreise. Da nevnes urnespresten, sira Ærlender. Kirken er også beskrevet i Bjørgyndar Kálfskinn (fol.37) fra ca. 1360.
Byasa dasarada
Levevis
Byasa dasarada tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen.
Urnes stavkirke
Dagens kirke (Urnes IV)
Etter reformasjonen ble kirken i Hafslo hovedkirke, og kirkene i Urnes og Solvorn ble annekskirker under denne. Presten Christoffer Munthe kjøpte kirken ved kirkesalget i 1723, og den var i privat eie til den ble solgt til menigheten i 1850. Fortidsminneforeningen overtok den i 1881 da Urnes og Solvorn sogn ble slått sammen, men med klausul om at menigheten fortsatt skulle få bruke kirkegården som gravplass og ha rett til å bruke kirken til gudstjeneste to ganger i året.
Byasa dasarada
Systematisk inndeling
Papilio dasarada Tros dasarada Atrophaneura dasarada B. d. ravana (Moore, 1857) B. d. barata Rothschild, 1895 B. d. ouvrardi Oberthür, 1920 B. d. melanura Rothschild, 1908
Urnes stavkirke
Bevarte deler fra eldre kirker
Portalen som er satt inn i veggen på nordsiden, var tidligere hovedportalen, vestportalen, i den eldre kirken fra ca. 1070–80. Det har vært gjort en rekke forsøk på å tyde ikonografien, og man tror det kan være ormer som slynger seg oppover. Nederst står et dyr med fire føtter som biter i ormen. En vanlig tolkning er at dette symboliserer kampen mellom ondt og godt. Dyret er blitt tolket som en stilisert løve. I kristen ikonografi er løven et symbol for Kristus som har seiret over det onde, ormen. Løven symboliserte i vikingtiden også en hersker.
I tillegg til portalen er det i nordveggen bevart to utskårne tiler som opprinnelig sto i forløperkirkens vestfront. Korets nordøstre hjørnestav sto opprinnelig i sydvestre hjørne av den eldre kirkens skip. Skipets vestgavl og korets østgavl med utskåren dekor skriver seg likeledes fra forløperen til den nåværende kirken, men begge ble beskåret slik at deler av dyrefigurene gikk tapt.
Urnesstil
Navnet urnesstil ble først brukt av Haakon Shetelig i 1909. Han ga den navn etter formspråket på skurden på urnesportalen. Karakteristisk for den er bruken av løkkekomposisjoner, og at portalen gir et uaksialt og asymmetrisk helhetspreg. Andre trekk er et spill mellom en bred og en smal motivlinje, vide og ofte sirkelformede løkker, lange smale motiver, jevn og gradvis smalere linjeføring, og omriss som er bueformet uten linjeknekk.
Bygningshistorie
Urnes stavkirke er bygget som en langkirke med et rektangulært skip og et smalere kortilbygg. Både skipet og koret har hevet midtrom. En antatt opprinnelig apside ble revet og koret ble utvidet mot øst omkring 1600. Den eldste kjente takrytteren ble satt opp i 1663, men ble fornyet både i 1685 og 1703. I 1902 ble kirken restaurert, og de dekorerte gavlene ble bordkledd for å hindre at de skal bli ødelagt.
J.C. Dahls maleri fra 1840 viser at bygget da var dårlig stand og til dels falleferdig.
Fra middelalderen er store deler av konstruksjonen bevart: grunnstokker, sviller, hjørnestaver, omgangens tiler og stavlegjer. Takkonstruksjonen og de hevede midtrommene med staver og avstivningssystem er også opprinnelige.
Under gulvet
Steinfyllingen kan ha dannet gulvet i koret. Under denne steinfyllingen ble det funnet rester av en grav. Bare nedre del av graven ble funnet, og årsaken kan være at den øvre delen ble skrapt bort under gravearbeidet i forbindelse med steinfyllingen. Graven kan dermed med stor sannsynlighet regnes som eldre enn kirken. Christie påpekte også at dersom steinfyllingen skulle være lagt ned etter at Urnes I ble bygget, betyr det ikke nødvendigvis at graven også er yngre enn kirken. Dersom graven er yngre, tyder plasseringen i skipet på at den har tilhørt en velstående person, og Christie så det som lite sannsynlig at man senere ville ha ødelagt en slik grav. To graver som ligger helt i kanten av østveggen på skipet i Urnes I, kan også ha vært eldre enn kirken. De ligger delvis under skipet til den nåværende stavkirken og er derfor eldre enn denne. Den nordre av de to gravene går til og med litt inn under østveggen til Urnes I, mens veggen også kan spores i graven. Det kan derfor virke som om graven var på plass før kirkeveggen, men den kan også være fra samme periode som kirken. I tillegg påpekte Christie at to graver som ligger vest for Urnes I, trolig har gått litt inn under den vestre veggen til Urnes I. En grav har også blitt forstyrret da den nordvestre stolpen i stolperekkene inne i kirken ble satt ned.
Under gulvet i Urnes kirke ble det i 1902 og i 1956/1957 funnet mange mynter. De var spredd over hele kirken. Det er funnet i overkant av 200 norske og utenlandske mynter. Myntene skrev seg fra hele middelalderen. To av dem er norske penninger fra Harald Hardrådes regjeringstid, 1046–1066, mens den tredje er en dansk mynt fra Hedeby, slått av den danske kongen Hardeknut (1035–1045). Fra disse myntene er det et sprang i tid på over hundre år frem til neste periode med myntfunn. De to myntene fra Harald Hardrådes tid kan være med å gi en indikasjon om alderen på Urnes I eller Urnes II. En av dem ble funnet i jorda under steinfyllingen som Christie mente er eldre enn eller samtidig med byggingen av Urnes I. Han mente at denne mynten må ha havnet i jorda på det tidspunktet steinfyllingen ble laget, for dersom denne ene mynten falt ned i dette jordlaget under utgravingen, ville det sannsynligvis også ha skjedd med flere og yngre mynter. En medisinsk avhandling fra 1300-tallet forteller at nedgraving av mynter ble antatt å hjelpe mot krampe, så det kan ha vært som råd mot ulike sykdommer at de havnet der. Mange av myntene er fra kong Sverres regjeringstid fra 1177 til 1202. Det kan være at de er ofret av Gaut eller av familien hans. På slutten av 1200-tallet eide baron Bjarne Erlingsson gården Ornes. Det kan være at Bjarne eller noen av hans slekt stod bak. Av 236 mynter er de aller fleste fra før 1349, og bare 10 % fra perioden 1349–1600. Dette kan være et tegn på at det etter svartedauden var mindre penger i omløp og mindre handel. Fra perioden 1349–1600 er flertallet av myntene utenlandske.
Under kirkegulvet ble det funnet en runepinne fra ca 1200 med innskriften: «Arne prest vil ha Inga». Tanken har vært at runenes trolldomskraft skulle påvirke Inga når hun krysset kirkegulvet.
Interiør
Interiøret i kirken bærer preg av en rekke ombygginger, men mye av middelalderens interiør er fremdeles intakt.
Middelalder
16 søyler med terningkapiteler skiller midtrommet fra sideskipene, seks på hver langside og to på hver av tverrveggene. Mellom søylene er arkadebuer plassert, disse sørger også for avstiving av bærekonstruksjonen. Kapitelene er utskåret med fabeldyr som kentaurer og griffer, ryttere, fugler, forskjellige dyr (til og med en kamel), Samson og løven, bladranker etc. Mest kjent er løven eller kentauren som Fortidsminneforeningen bruker som symbol.
Det er uvanlig at terningkapiteler er utskåret. I andre kirker er de som regel glatte. En teori er at de må ha bakgrunn i steinarkitektur. Et eksempel på romanske kapiteler i europeisk sammenheng er krypten i Canterburykatedralen. Problemet i norsk sammenheng er at få romanske steinkirker med sikker datering er bevart i Norge. Kanskje er dette et av de fineste norske eksemplene på spesielle trekk i romansk steinarkitektur. Et forbilde kan være kapitelene i Stavanger domkirke, som har relieffer som minner om Urneskapitelene. Andre forbilder kan være hentet fra miljøet rundt Nidarosdomen i det 12. århundre. Den seneste forskningen daterer kapitelene til 2. fjerdedel av det 12. århundre.
Over koråpningen henger et krusifiks flankert av jomfru Maria og Johannes, en kalvariegruppe. Denne er en av de fineste som er bevart fra romansk tid. I koret står også en bispestol som kan ha vært brukt ved skriftemål.
Etter reformasjonen
Det som preger synsintrykket, er skråstiverne som ble nødvendige etter ombygginger på 1600-tallet. En rekke bygningsdeler ble satt inn, og på grunn av dette var det nødvendig å bygge om deler av middelalderinteriøret.
I koret er et veggmaleri fra 1607 som viser Jesus og de tolv apostlene. Maleriet har inskripsjoner, ornamenter, planter og blomster. Det er på hvit bunn med sterke farger. Årstallet finner vi i et felt på sørveggen. Agnette Mohn skrev at Urnesmaleren viser «sitt frodige, livskraftige talent med utpreget sans for de få, skarpe kontrastenes dekorative virkning». Det var trolig den samme maleren som i 1608 malte takmaleriene i Lom kirke. Arne Kvitrud mente at arbeidet ble betalt av Gjøde Pedersen som et sonoffer for et drap i 1607.
Døpefatet er fra 1640 og var en gave fra Berent Nagel og Mette Søfrensdatter på Kroken. Kalken var fra 1648, men er senere gitt til Solvorn kirke. Bildet i skipet ved prekestolen («Isbildet») er fra 1665 og var en gave fra Jan Jansen Teiste, Maren Pedersdatter og Kirsten Jonsdatter Teiste. Altertavlen er trolig laget av Lambert van Haven i Bergen (født 1630 død 1695). Kirken har tre innrammede bilder, hvorav to henger i koret. Det minste er fra 1688 og viser Jesus på korset. Det har innskriften I.C.S og A.I.D, som nok viser til ekteparet Jens Christensen og Anna Jacobsdatter på Fuhr. Det største bildet, signert «KLS», er malt i 1678 og er trolig en kopi etter et bilde av Rubens. Det viser Jesus som bærer korset.
Gjenstander som før var i kirken
I Bergen Museum finnes noen gjenstander fra Urnes stavkirke. Museet oppbevarer et munkehode fra ca. 1200 som enten kan ha stått på lokket til døpefonten eller som kan ha tilhørt en helgenfigur. Det finnes også en treskulptur fra ca. 1180 som man trodde forestilte St. Olav, men nyere forskning har gitt andre muligheter. En ny teori er at det kan være en fremstilling av Jesusbarnet, og at den kan ha sittet på fanget til en tapt madonnafigur.
Praktstykket fra Urnes er madonnafiguren som er kunsthistorisk datert til 1150–1200. Sannsynligvis har den hatt et Jesusbarn sittende på fanget, men dette er nå forsvunnet. Figuren har romanske trekk, den er mindre levende, mer langstrakt og mer stilisert enn madonnaen fra Hove kirke. Det antas at den ble skåret i Bergen, selv om den viser påvirkning fra engelsk kirkekunst.
Restaurering og bevaring
Da Fortidsminneforeningen overtok bygningen, stod den overfor spørsmålet om hvordan kirken skulle bevares: Skulle den tilbakeføres (restaureres) til antatt opprinnelig tilstand, eller skulle den bevares slik den var ved overtagelsen? Hopperstad stavkirke er et eksempel på en slik tilbakeføring. I første omgang ble arkitekt Blix spurt om han ville arbeide på kirken. Han hadde nok å gjøre i Vik, der han arbeidet med Hove kirke, og siden det ikke var enkelt å reise mellom stedene, ville han ikke påta seg oppdraget. Dette førte til at arbeidet med tilbakeføring ikke ble påbegynt. Flere forslag til restaurering og tilbakeføring ble utarbeidet, men ingen av dem ble gjennomført. I 1902 ble kirken forsiktig istandsatt av arkitekt Jens Zetlitz Monrad Kielland. Etter forrige århundreskifte kom det også nye ideer om bevaring av bygninger. De skulle ikke lenger tilbakeføres til opprinnelig eller eldre tilstand, men bevares slik de stod. I dag (2005) utføres stort sett bare reparasjoner og konserverende inngrep på bygninger når det er nødvendig for å hindre forfall. Når reparasjoner finner sted, prøver man å ta vare på alle perioders bidrag til helheten. Det sees som viktigere å beskytte det overleverte monumentet enn å rekonstruere det. Fra 2008 til 2010 ble gulvet og fundamentet i kirken restaurert, etter at den begynte å synke på nordsiden.
I 1979 ble Urnes stavkirke ført opp på UNESCOs verdensarvliste, under de kulturelle kriteriene I, II og III. Den ble dermed ett av de to første verdensarvstedene i Norge, sammen med Bryggen i Bergen. UNESCO trekker frem at kirken er et enestående eksempel på tradisjonell skandinavisk trearkitektur, at den representerer tømmerbyggingstradisjonen som spredte seg over hele Vest-Europa under middelalderen, samt at den inneholder gjenbrukte dekorative deler og bygningselementer fra en annen stavkirke bygd om lag hundre år tidligere.
Sagn
Et sagn forteller at det ved kristendommens innførelse bodde to kjemper på hver sin side av Lusterfjorden. De bygget hver sin kirke. Kjempen i Solvorn så at kirken i Urnes ble finere enn hans egen og ble så sint at han kastet en stein etter den. Steinen traff ikke, og kjempen i Urnes sendte en stein tilbake som falt ned ovenfor Solvorn kirke. Begge steinene skal fortsatt finnes som bautasteiner.
Theisendammen
Theisendammen er en kunstig dam i Bymarka i Trondheim kommune i Trøndelag. Tjernet inngår i Ilavassdraget og ligger på 156 moh, øst for Sommerseter, sør for Schøningsdal og vest for Blyberget. Dammen ble i sin tid anlagt som vannkilde til Ila møllebruk, og var i perioden 1889 til 1979 drikkevannskilde for Trondheim. Dammen har en kapasitet på 2,2 millioner m³ per år. Det ble drevet med sportsfiske av ørret, gjedde og mort i Theisendammen, men etter behandling med rotenon i september 2016 er vannet uten fisk.
Plan- og bygningsmyndighet
Bygningsmyndighet eller plan- og bygningsmyndighet (juridisk) er et offentlig organ med oppgaver og myndighet som er nærmere fastsatt i plan- og bygningsloven med forskrifter. For forskjellige lovbestemte oppgaver bruker loven også betegnelsene planleggingsmyndighetene, planleggingsorganer, planadministrasjon,  og en kommunes faste utvalg for plansaker. I alle kommuner skal det være en egen myndighet som behandler søknader om byggetillatelser, ramme- og igangsettingstillatelser.
Theisendammen
Demningen i nordøst ble oppført på slutten av 1700-tallet av kanselliråd Simon Lorentz Thaysen for å sikre en stabil vannforsyning til Ila møllebruk, hvor Thaysen hadde eierinteresser. Denne demningen sviktet på grunn av vårflom den 27. mai 1791 på grunn av at demningen i Kobberdammen lenger opp i Bymarka hadde gitt etter for vannmassene, noe som medførte stor skade på Ilavassdraget og områdene rundt, i tillegg til at 22 mennesker omkom - en av de største naturkatastrofene som har rammet Trondheim. Demningen i Theisendammen brast også på grunn av flom i 1844, men med mindre uheldig utfall.
Plan- og bygningsmyndighet
Plan- og bygningsmyndighet er dels statlig myndighet på riksnivå, dels fylkeskommunal og dels kommunal myndighet. Innenfor ramme av lov og forskrift har den enkelte kommune, ved folkevalgte organer, en utstrakt adgang til å avgjøre hva den mener er en hensiktsmessig regulering av arealer for bebyggelse m.v. eller for begrensning av slik bebyggelse. Søknader om byggetillatelser, ramme- og igangsettingstillatelser behandles og avgjøres dels etter vedtatte planer og regulering, dels etter de krav som stilles til bebyggelse m.v. i plan- og bygningsloven med forskrifter.