cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Onchan
Fasiliteter og losji
Det er et antall hoteller og gjestehus i landsbyen og campingplassene Glen Dhoo og Lower Ballacottier. I forbindelse med de årlige Isle of Man TT motorsykkelracene er det også campingplasser.
Samuel Påhlsson
Samuel Påhlsson (født 17. desember 1977 i Ånge) er en svensk ishockeyspiller.
Skrimfjella
Skrimfjella, eller bare Skrim, er et fjellområde i Kongsberg kommune i Viken fylke, beliggende mellom Kongsberg og Skien. Området er et mye benyttet friluftsområde, og det finnes om lag 600 fritidshytter der. Høyeste topp er Styggmann med 871 moh., mens Skrim er nest høyest med 859 moh.
Jernbane i Sveits
De fleste normalsporede jernbanelinjer i Sveits tilhører SBB-CFF-FFS (Schweizerische Bundesbahnen). Men det finnes også normalsporede privatbaner. BLS, Bern-Lötschberg-Simplon, driver blant annet normalsporet jernbane i Sveits. Det er 692 jernbanetunneler med en samlet lengde på 434 km, og det er 8 079 jernbanebroer med en samlet lengde på 135,5 km. Videre er det 1 861 stasjoner.
Skrimfjella
Hytter
Den norske turistforening holder flere ubetjente hytter i området: Darrebu, Ivarsbu, Sørmyrseter og Sveinsbu, samt en nødbu på toppen av Styggemann.
Vern
I 2002 ble deler av Skrimfjella vernet – Skrim-Sauheradfjella på 12 daa som naturreservat og Skrimfjella landskapsvernområde på 33 000 daa. I desember 2008 ble Skrim-Sauheradfjella kraftig utvidet til 123 km².
Jernbane i Sveits
Historie
Sveits' jernbanehistorie strekker seg tilbake til åpningen av landets første jernbanelinje til Basel i 1844. Dette byggeprosjektet hadde pågått siden 1820-årene, men kunne imidlertid ikke gjennomføres på grunn av politisk ustabilitet under restaurasjonen i Sveits. Private selskaper stod for utbyggingen og driften av de sveitsiske banene i det 19. århundre. Den første virkelige sveitsiske banen ble åpnet i 1847 mellom Zürich og Baden, en strekning på 16 km. I 1860 var det vestlige og nordøstlige Sveits forbundet med jernbane. Det var først etter et vedtak i 1852 at jernbaneutbyggingen virkelig skjøt fart. Dette vedtaket ga private aktører ansvaret for jernbanen, og førte til hard konkurranse og at Schweizerische Nationalbahn (SNB) til slutt gikk konkurs i 1878. Dette var en av årsakene som førte til at synspunktet igjen ble endret; en overføring av ansvaret tilbake i føderale hender og en nasjonalisering av jernbanen var forslaget som ble foreslått. Dette skjedde i perioden 1901–1909, da fem store, private jernbaneselskaper gikk sammen og dannet Schweizerische Bundesbahnen (SBB). Det fantes dog fortsatt private selskaper; disse var imidlertid ikke i hendene på spekulanter, men i hovedsak i kommunale eller statlige hender.
Den første jernbanen i Alpene gikk under St. Gotthard-passet og ble åpnet i 1882. Gotthardbanen forbinder Tyskland med Italia og har vært en prioritert forbindelse i lang tid. I flere hundre år har dette passet vært viktig for trafikken og i 1883 gikk den første trafikken gjennom den ca. 15 km lange St. Gotthard-tunnelen. Den siste stasjonen før tunnelen på dens nordside er Göschenen og på dens sørlige side ligger det italiensktalende stedet Airolo. En annen bane i Alpene ble åpnet i 1906 under Simplonpasset.
I første halvdel av 1900-tallet ble Sveits' jernbanenett gradvis elektrifisert og oppgradert. På grunn av kullmangel i Sveits begynte man tidlig med elektrifiseringen av banene, og dette pågikk også under de to verdenskrigene ettersom Sveits holdt seg nøytralt. Etter andre verdenskrig fikk jernbanen økt konkurranse fra veisystemet, og enkelte baner ble stengt som følge av dette; men ikke i samme grad som i resten av Europa. Økt bilsalg og utbygging av flere store veier var grunnen til at jernbanen mistet andeler av transportvirksomheten i landet. Siden 1970 har de føderale myndighetene blitt mer involvert i oppgradering av jernbanenettet, særlig i urbane områder og langs hovedfartsårer under Bahn 2000-prosjektet. I 1975 åpnet den første jernbanestrekningen bygd etter andre verdenskrig, Heitersbergbanen. Innføringen av takster i 1982 var et kvantesprang videre.
S-Bahn Zürich og utbyggingen av andre S-Bahn-nettverk var også et løft for landets jernbane. Med åpningen av den nye linjen Mattstetten–Rothrist i 2004 ble kjernen i Bahn 2000-konseptet fullført. I tillegg blir to store transalpinske traséer bygget om igjen under prosjektet AlpTransit – Gotthardbahns og Lötschbergs trasé mot Simplonpasset.
Jernbanenettet
Det sveitsiske jernbanenettet har en samlet lengde på 5 063 km. Utenom noen få km er det fullstendig elektrifisert. Jernbanenettverket er inndelt på følgende måte:
Ifølge den sveitsiske jernbaneloven blir all skinnegående materiell, inkludert fjellbaner og trikker, regnet som jernbane. Jernbanenettet er delt inn hoved- og sidelinjer. Alle normalsporede baner som betjener gjennomgangstrafikk hører til hovedbaner. S-Bahn-togene kjører på det vanlige jernbanenettet, både på normalspor og smalspor.
42 km av nettverket til Deutsche Bahn (som eies av Forbundsrepublikken Tyskland) ligger i sveitsiske områder, og Hochrheinbanen («Øvre Rhinen-banen») utgjør den største delen. Videre hører 2 km til ÖBB. I motsatt tilfelle ligger 14 km av Sveits' jernbanenett i nabolandene, men disse strekningene er eid av sveitsiske selskaper (SBB Rafz – Neuhausen, RHB til Tirano, BLT Leymen). Ved alle andre grenseoverganger ligger eiendomsgrensen på nasjonalgrensen og den kontinuerlige driften reguleres gjennom drifts- og leieavtaler, bruk av jernbanenett og konsesjoner.
I motsetning til i andre land finnes det ingen konkurrerende busstilbud mot jernbanens hovedstrekninger. Det offentlige tog- og bussnettverket er utformet slik at de utfyller hverandres behov. På flere stasjoner er det direkte overgang og kort ventetid mellom buss og tog.
Normalsporet jernbane
3 652 km eller nesten tre fjerdedeler av jernbanenettet er normalspor. Av dette hadde 1 747 km av strekningen flere spor (per 2004, kilde: BfS). Det meste av jernbanenettet er fra andre halvdel av det 19. århundre. Nesten alle hovedlinjene er i hendene på SBB, med unntak av enkelte strekninger som driftes av BLS og SOB.
De viktigste forbindelsene er vest-øst-forbindelsen fra Genève til Bodensjøen via Lausanne, Bern og Zürich og den parallellgående Jurafusslinie, samt Gotthardbanen og Lötschbergbanen som går i nord-sør-retning. De transalpinske linjene er også av stor internasjonal betydning fordi de ligger på veien fra Nordsjøen til Italia. De skal ferdigstilles i 2015 med blant annet flere nye basetunneler gjennom prosjektet AlpTransit.
For innenlandstransport er trekanten Basel-Bern-Zürich og linjen langs Genfersjøen mellom Genève og Lausanne i Vest-Sveits de viktigste jernbanestrekningene. Det viktigste jernbaneknutepunkt er Olten, der øst-vest-linjer og nord-sør-linjer krysser hverandre.
På grunn av vanskelige topografiske forhold er det meste av jernbanen svingete og strekninger kan kun lages i henhold til drift ved relativt lave hastigheter. Det finnes ingen ordinære høyhastighetsbaner i Sveits. Den nye strekningen i Bahn 2000 mellom Bern og Olten er konstruert for minst 200 km/t. I tunnelene som kommer med AlpTransit vil fartsgrensen være satt til 250 km/t. De skal knyttes til høyhastighetsnettverk i nabolandene til Sveits.
Smalsporet jernbane
Smalsporet jernbane er uunnværlig for Sveits. Spesielt i fjellområdene i Alpene, foten av Alpene og Jurafjellene ble mange smalsporede strekninger anlagt på grunn av kostnadsinnsparinger. Samtlige smalsporlinjer anses som sidelinjer. Av den samlede lengden på 1 383 km er det kun 45 km som har flere spor. De fleste smalsporede strekninger bruker meterspor, men enkelte baner bruker også sporviddene 800 mm (for eksempel Wengernalpbahn), 1 200 mm (Rheineck-Walzenhausen-banen) og 750 mm (Waldenburgerbahn).
RhB er den lengste metersporbanen i Sveits og forbinder Disentis, Davos og St. Moritz i de høye alper med Chur, et jernbaneknutepunkt med SBB. Den går gjennom den øvre Rhindalen og flere sidedaler, samt Engadin som er den øvre dalen til Inn-elven. Berninapasset er det høyeste punktet på denne linjen, på 2 253 moh. Banens samlede lengde er 366 km.
Furka–Oberalp-Bahn (FO) er en metersporbane i de høye Sør-Alpene. Navnet refererer til to fjellpass, Furkapasset og Oberalppasset. Furkapasset er det høyeste punktet på denne banen med en høyde på 2 033 moh, og det ligger i den øvre enden av Rhindalen. Banens samlede lengde er 100 km, og banen går fra Disentis til Brig. Brig er et jernbaneknutepunkt med SBB og BLS og ligger ved nordenden av Simplontunnelen, på SBB-linjen Milano-Lausanne og BLS-linjen Milano-Bern
I 2003 slo FO og BVZ seg sammen til Matterhorn-Gotthard-Bahn.
Glacier Express kjører på ruten St. Moritz-Chur-Disentis-Andermatt-Brig-Visp-Zermatt. En dagstur i vogner med panoramautsikt tar turister fra St. Moritz til Zermatt gjennom noen av de mest spektakulære landskapene i Alpene. Gornergratbahn klatrer fra en høyde på 1 600 m nær Zermatt stasjon i Zermatt RR til 3 000 m og endestasjonen på skulderen av Monte Rosa-fjellet i løpet av 9 km. Banen er en tannstangbane.
Berner Oberland-Bahn er en 24 km lang jernbanelinje fra Interlaken til Lauterbrunnen og Grindelwald. Den starter på Interlaken Ost stasjon og deler seg ved Zweiluetschinen, rundt 10 km sør for Interlaken. Den vestlige sidebanen fører til Lauterbrunnen, mens den østlige sidelinjen går til Grindelwald. Det er mulig å foreta en loop ved å ta Lauterbrunnen-sporet først og returnere via Grindelwald-sporet. De to sidebanene er forbundet med Wengernalpbahn.
Wengernalpbahn er en 19 km lang bane fra Lauterbrunnen til Grindelwald, og frakter passasjerer over Eiger-fjellkjeden på jernbaneknutepunktet i Kleine Scheidegg. Om vinteren er dette stedet et skiområde trafikkert av mange heiser og løyper, samt jernbanelinjen. Skiløpere kan ta toget fra bunnen av dalene for å gå tilbake til toppen av løypene.
Jungfraubahn, som også kjører på tannstang, begynner i Kleine Scheidegg og går 9 km gjennom tunneler i Eiger og Mönch videre til «Jungfraujoch», et fjellpass mellom Mönch- og Jungfrautoppene. På fjellpasset finnes et besøkssenter og et observatorium. Aletschbreen, den største isbreen i Alpene, går mot sør i retning av Rhônedalen.
Bergbahn Lauterbrunnen-Mürren (BLM) er 6 km lang og delt i to separate deler; den første delen er en svevebane (som går over den gamle kabelbanen, som ble erstattet i 2006), den andre en adhesjonsbane. Montreux-Berner Oberland-Bahn går 75 km fra Montreux ved Genfersjøen til Zweisimmen, med en sidebane som går til Lenk i Simmental. Strekningen fra Montreux til Zweisimmen, som er omtrent 63 km lang, er en del av «GoldenPass Panoramic»-reisen fra Montreux til Luzern, en reise som kombinerer turer på linjene til MOB, BLS og Brünig
Fra Interlaken går den smalsporede Brünigbahn-strekningen av Zentralbahn 74 km videre til Luzern. Den passerer Brienzsjøen og gjennom fjellkjeden nord for sjøen via Brünigpasset, og stiger deretter ned til Sarner Aa-dalen før den går mot Luzern.
I Brienz stiger Brienz Rothorn Bahn (BRB), en tannstangbane som trafikkeres av dampdrevne tog, opp mot toppen av fjellet Brienzer Rothorn.
Trikklinjer
Etter at trikken i utgangspunktet var svært vellykket i Sveits, har utviklingen av trikksystemer gått så fort at man spår biltrafikkens død i større byer. Byer som opprinnelig hadde trikknettverk drev de ofte på trolleybusser. I Sveits er det fortsatt mange aktive linjer med trolleybusser. Utenom disse er det kun fire byer i Sveits som har trikksystemer: Basel, Bern, Genève og Zürich. Lausanne hadde trikk på Expo 64 frem til byen brant ned, men en fjerdedels århundre senere kom dette transportmiddelet tilbake – denne gang bygd etter moderne prinsipper som en bybane. På slutten av 1980-tallet ble det i Sveits igjen vurdert å gjeninnføre og utvide trikksystemer noen steder.
Esteban Paredes
Esteban Efraín Paredes Quintanilla (født 1. august 1980 i Santiago de Chile) er en chilensk profesjonell fotballspiller som spiller for den chilenske fotballklubben Colo-Colo. Han spiller angrep, og var tidligere en del av. Paredes har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Santiago Morning og Universidad de Concepción fra Chile.
Jernbane i Sveits
Trikklinjer
Overgangen mellom trikk og «ekte» tog er flytende. Siden det ikke er noen juridisk forskjell mellom disse i Sveits, er det ikke nødvendig med avgrensning. Trikkenettverkene i byer og urbane områder bruker meterspor, unntatt i Lausanne (TSOL). Det finnes også forstadsbaner og interurbane linjer som bruker de samme strekningene og sporene som trikkene.
Esteban Paredes
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 og Fotball-VM 2014.
Samuel Påhlsson
Påhlsson er løper, og hans profesjonelle karriere begynte i MoDo Hockey. Han ble draftet til NHL av Colorado Avalanche som nr 176 i draften i 1996. Han har imidlertid ikke spilt for Colorado, da han ble byttet bort til Boston Bruins hvor han spilte 17 kamper før han ble solgt videre til Anaheim Mighty Ducks. Under lockoutsesonegn 2004/2005 spilte han i Frölunda hvor han vant SM-gull. Han var også med i Sveriges herrelandslag i ishockey da de vant OL-gull i Vinter-OL 2006 i Torino i 2006.
North Yorkshire
North Yorkshire er det største grevskapet i England. Det tilhører regionen Yorkshire og Humber, og grenser mot East Riding of Yorkshire, South Yorkshire, West Yorkshire, Lancashire, Cumbria og Durham. Deler av det seremonielle grevskapet ligger i regionen Nordvest-England. Grevskapet ble opprettet i 1974 ved den lokale myndighetsloven av 1972, og utgjør 8 654 km, noe som gjør det til det største seremonielle grevskapet i England. Det dekker det meste av den tradisjonelle regionen North Riding of Yorkshire, den nordlige delen av West Riding og noen mindre deler av East Riding. Det meste av nasjonalparkene North York Moors og Yorkshire Dales ligger i North Yorkshire. Således er rundt 40 prosent av grevskapet nasjonalparker. Administrasjonsbyen er Norhallerton.
1. april 1996 ble York en enhetlig myndighet, og Middlesbrough, Redcar and Cleveland og Stockton-on-Tees ble samtidig overført fra grevskapet Cleveland, som ble oppløst.
Inndelinger
Området er under kontrollen til grevskapsråd, county council, som er inndelt i en rekke lokale administrasjonsdistrikter; disse er Craven, Hambleton, Harrogate, Richmondshire, Ryedale, Scarborough og Selby.
Departementet Samfunns- og lokalstyredepartementet overveide å reorganisere den administrative strukturen i North Yorkshire ved å nedlegge syv distriktsråd for å opprette en enhetlig myndighet. Endringene ble planlagt å bli gjennomført ikke senere en 1. april 2009. Dette ble avvist den 25. juli 2007 slik at den tidligere strukturen ble beholdt.
Den største bosetningen i det administrative grevskapet er Harrogate mens det er York i det seremonielle grevskapet.
York, Middlesbrough og Redcar and Cleveland er enhetlige myndigheter som lordløytnant av North Yorkshire, men kommer ikke under grevskapsrådets kontroll. Unikt for et distrikt i England er Stockton-on-Tees delt mellom North Yorkshire og grevskapet Durham i denne hensikt. Middlesbrough, Stockton-on-Tees, og Redcar and Cleveland danner deler av regionen Nordøst-England.
Samuel Påhlsson
I sesongen 2006/2007 ble han nominert til årets beste defensive løper i NHL, Frank J. Selke Trophy. I 2007 vant han Stanley Cup med Anaheim.
North Yorkshire
Inndelinger
Området for seremonielle grevskapene, inkludert de enhetlige myndighetene, grenser East Riding of Yorkshire, South Yorkshire, West Yorkshire, Lancashire, Cumbria og Durham.
Geologi
Geologien i North Yorkshire er tett reflektert i dets landskap. Innenfor grevskapet er North York Moors og det meste av Yorkshire Dales; to av elleve bygdeområder innenfor England og Wales som er offisielt utpekt som nasjonalparker. Mellom North York Moors i øst og fjellkjeden Penninene i vest ligger Vale of Mowbray og York. Teesdalen ligger i nord for North York Moors og Vale of Pickering ligger i sør. Den østlige grense er kysten av Nordsjøen. Det høyeste punktet er Whernside ved grensen av Cumbria som er 763 meter høyt. De tre største elvene i grevskapet er elvene Swale, Ure og Tees. Swale og Ure danner elven Ourse som strømmer gjennom York og inn i utløpet av Humber. Tees danner grensen mellom North Yorkshire og Durham og flyter fra øvre Teesdale til Middlesbrough og Stockton og til kysten.
Økonomi
Jordbruk er en viktig industri, det samme er utvinning av mineraler og kraftframstilling. Grevskapet har høyt utviklet helsevesen, tjeneste- og turistsektorer. Antallet mennesker som søker arbeidsledighetshjelp er lav, ved 2,7 prosent.
Jernbane i Sveits
Trikklinjer
Den første trikken i Sveits ble åpnet i Genève i 1862 og forbandt Place Neuve med byen Carouge. Vognene ble trukket av hester på det tidspunktet. På tidspunktet for den største utvidelsen i 1925, var trikkenettverket i Genève over 130 km stort og strakte seg over hele kantonen og til den franske grensen. Genève var Sveits' øverste by. I mellomkrigstiden, men særlig etter andre verdenskrig, ble trikkenettene kraftig redusert og noen bli til og med fullstendig nedlagt. Privat transport hadde høyest prioritet og trikkene, som trengte mye plass på gata, ble vanligvis erstattet av busser. Spesielt sterk var nedleggingen av trikk i det fransktalende Sveits, som naturligvis holder seg tettere knyttet til Frankrike og Paris, der trikkesystemet raskt ble fjernet. I Genève ble 128 av 130 km med trikkelinjer nedlagt, i Neuchâtel 21 av 30 km og i Lausanne ble hele nettverket på 66 km stengt, sammenlignet med situasjonen ved den nasjonale utstillingen i 1964.
I det tysktalende Sveits gikk demonteringen av trikkenettverkene roligere for seg, og på midten av 1980-tallet var trikken tilbake på moten. Etter det har flere trikkelinjer blir forlenget. I for eksempel Basel ble nettverket redusert med kun 11 km, fra 58 til 47 km. I Bern ble ca. 7 km skinnegang lagt ned. Men likevel ble trikkene fjernet helt fra bylandskapene i St. Gallen, Schaffhausen, Winterthur og Luzern.
Trikkene i Zürich, som hadde nådd sitt høydepunkt i 1931, mistet i alt ca. 17 km inkludert samtlige trikkelinjer utenfor bygrensen. Selv om byen hadde en lang trikkelinje som opphørte i 1954, opphørte ikke utbyggingen av nye trikkelinjer. I 1954, 1976 og 1986 åpnet ca. 11 km med nye strekninger.
I 1995 begynte også trikkenettverket i Genève å utvides. Første 1,6 km ble nybygd. I 1996 fulgte åpningen av linje 13 og 16.
Kabelbaner
Kabelbanene hører også til Sveits' jernbanenettverk. De brukes hovedsakelig av turister, og er bare delvis integrert i nasjonale avtaler med tanke på rutetider og takster. Lovlig sett var kabelbanene gyldige som jernbane frem til 31. desember 2006. Siden da er de sammen med svevebaner underlagt den nye loven for kabelbaner (Seilbahngesetz, SebG).
Strømsystemer
De fleste normalsporstrekningene og enkelte metersporstrekninger (for eksempel TRAVYS og MBC) i Sveits er elektrifisert ved 15 kV 16,7 Hz. Selv om elektrisk spenning og frekvens er samme, er det ikke uten videre mulig å benytte samme lokomotiver fra og til Tyskland og Østerrike fordi lasteprofilene er forskjellige. Pantografene som brukes i Sveits er med en lengde på 1 450 mm betydelig mindre enn de som brukes i de to nabolandene.
RhBs og MGBs jernbanenettverk bruker 11 kV 16,7 Hz og er forbundet med strømsystemet til de normalsporede banene. De øvrige smalsporbanene og enkelte spesielle normalsporbaner (OC, TSOL, LO og RB) bruker likestrømspenning mellom 600 V og 1,5 kV. Tannstangbanene Gornergratbahn og Jungfraubahn bruker trefase strøm.
Et par hundre meter spor ved grensestasjonen i Chiasso er elektrifisert ved 3 kV DC, strømsystemet som brukes av det statseide, italienske jernbaneselskapet Ferrovie dello Stato. Langs grensen til Frankrike brukes strømsystemene som brukes i nabolandet, nemlig 1,5 kV DC og 25 kV AC 50 Hz.
Togsikkerhetssystemer
SBB og normalsporede privatbaner utstyrte sine jernbanenett med Signum-togsikring rundt 1933. Det var verdens første berøringsfrie togsikkerhetssystem som var både enkel og robust i bruk. Dette sikringssystemet oppfyller derimot ikke kravene for dagens tungt trafikkerte strekninger mange steder i landet. Derfor ble det erstattet av det moderne systemet ZUB 121 på farlige steder. I dag brukes Signum- og ZUB-magneter som Eurobalise med den samme informasjonen i stedet, den såkalte Euro-Signum/Euro-ZUB (på grunnlag av protokoll 44). I fremtiden skal det europeiske ETCS brukes. Systemet brukes for første gang med nivå 2 på den nye strekningen Bahn 2000 og i AlpTransit. Senere vil det kombineres med Euro-Signum/Euro-ZUB på nivå 1 og brukes i hele nettverket.
ZSI-90 eller ZST-90 er de punktformede togsikringssystemene som først og fremst brukes på smalsporet jernbane. RBS, WSB og FB har ZSL 90, som er et linjedirigeringssystem. Denne linjelederen kan ha hull. ZSI 127 har endelig kommet for å bli montert på Zentralbahn og BOB. Dette togkontrollsystemet arbeider med maskinvarekomponenter i ETCS-systemet, men er forskjellig programmert for også å møte kravene til operasjoner med tannhjul. I tillegg er Eurobalise også eksentrisk tilpasset operasjoner med tannhjul. ZSI 127 vil gradvis erstatte eldre systemer, og metersporstrekningen Dietikon-Wohlen tilhørende BDWM Transport var den første banen som fikk dette systemet.
Jernbaneoperatører
Tre fjerdedeler eller 3 652 km av Sveits' jernbanenettverk er normalspor, og styres i hovedsak av to jernbaneselskaper. Viktige jernbanestasjoner er Zürich Hauptbahnhof, Basel SBB og Bern jernbanestasjon.
Schweizerische Bundesbahnen
SBB-CFF-FFS (Schweizerische Bundesbahnen) er det største jernbaneselskapet i Sveits og står for størsteparten av nasjonal og internasjonal trafikk. Selskapet opererer hovedbanen i øst-vest-retning i det sentrale dalområdet og nord-sør-linjene gjennom Alpene via St. Gotthardtunnelen (Lugano til Zürich-linjen) og Simplontunnelen (Domodossola til Lausanne-Bern-Genève-linjen). Disse linjene har en lengde på om lag 3 000 km.
Schweizerische Bundesbahnen (SBB) ble grunnlagt i 1901 gjennom nasjonalisering av daværende store private jernbaner. Den offisielle grunnleggelsen er 1. januar 1902, men det fantes visse linjer som kjørte på statlige oppdrag allerede i 1901. Per 1. januar 1999 ble det gjort om til et aksjeselskap med spesielle lovregler. I dag er SBB fullstendig statseid, men privatbanene er juridisk likestilt med SBB på de fleste områder (hovedforskjellen er personalloven).
Lisensierte operatører
Noen av de viktigste jernbaneselskapene (og strekningene) utenom SBB er:
BLS (Bern-Lötschberg-Simplon) er det andre store jernbaneselskapet i Sveits, med drift på 10 % av landets normalspor. Det driver den andre viktige linjen i Alpene, Bern-Brig, via Lötschbergtunnelen og er i Brig forbundet med SBBs Simplontunnel som fører videre til Italia. Denne jernbanelinjen er ca. 345 km lang.
Deutsche Bahn (DB) opererer noen tog til, fra og innenfor Sveits, men eier ikke noen sveitsiske linjer unntatt i Schaffhausen (grønne linjer på det øverste kartet).
Rutetider og takster
All kollektivtrafikk i Sveits bærer preg av et «transportforbund»: et koordinert, felles utarbeidede ruteplaner (rutebok), Generalabonnement («Generelt abonnement») og Halbtax («Halv billettpris») er gyldig på alle baner unntatt baner spesielt beregnet for turister.
Statistikk
I internasjonal sammenheng ligger Sveits på topp sammen med Japan når det gjelder antall personkilometer tilbakelagt med tog per år. I gjennomsnitt tar en sveitser 47 togturer i året. Når det gjelder antall personkilometer tilbakelagt per innbygger i 2004 ligger Sveits på andreplass med i gjennomsnitt 1 739 km, mens Japan med i gjennomsnitt 1 897 personkilometer er verdens fremste togreisende nasjon. Ettersom det finnes en stor andel private jernbaner i begge land, er den effektive verdien i begge land mye høyere. Sammenlignbar statistikk for dette er ikke tilgjengelig.
Finansiering
Den føderale regjeringen spiller den viktigste rollen i finansieringen av jernbaneninfrastrukturen. Den finansierer storprosjektene, SBB-infrastrukturen og jernbaneinfrastrukturen til noen private jernbaner (hovedsakelig den transalpinske Lötschbergbanen). Resten av den private jernbaneinfrastrukturen finansieres av regjeringen i samarbeid med kantonene. I utbyggingsprosjekter i urbane områder (for eksempel Tram Bern West, Glattalbahn, M2 i Lausanne) bidrar regjeringen med opptil 50 %.
Langdistansetransporten må være fullstendig selvforsynt, men betaler dog små kostnader for bruk av jernbaneskinnene. Regional transport av alle typer (tog, buss, ferge, kabelbane) finansierer den føderale regjeringen og kantonene etter enhetlige prinsipper. Kantonene og kommunene er ansvarlig for den lokale trafikken.
Salt Bergenskirken
Salt Bergenskirken er en frimenighet i Bergen, grunnlagt i 2004 av pastorparet Gina og Øystein Gjerme. Salt hadde 860 tilskuddstellende medlemmer i 2022.
Jernbane i Sveits
Myndigheter
Bundesamt für Verkehr (BAV, «Det føderale kontoret for transport») er tilsynsmyndighet for all skinnegående transport.
Salt Bergenskirken
Salt er en kirkeplantende bevegelse, som siden den første forsamlingen ble startet i 2004 har vokst fra én gudstjeneste på ett sted i 2011 til 11 gudstjenester på 7 steder i 2018. Salt er en flerstedskirke hvor den lokale kirken med det lokale lederskapet i spissen har stor selvstendighet. På samme tid har alle de lokale kirkene et felles navn, en felles visjon, felles verdier, felles kultur, felles praksiser og teologi som binder kirken sammen. Kirken deler på ressurser, systemer og ideer.
Historie
Salt startet i 2004 med formiddagsgudstjenester på Rå skole. I 2007 begynte menigheten å leie lokaler i Kanalveien 90. I 2011 startet Salt opp på Knarvik etter at Anja og Christian Thorbjørnsen flyttet dit. 2012 ble det startet en kveldsgudstjeneste for studenter og unge voksne i sentrum av Bergen på Kvarteret. Etter et år ble denne gudstjenesten flyttet til Salem Konferansesenter. Salt International startet opp i 2014 og ble en engelsk-språklige gudstjeneste ledet av Espen og Jenny Eidsvåg. I 2015 ble Salt Os startet, og Salt tok over Sion Voss samtidig som de endret navnet på forsamlingen til Salt Voss. 2016 begynte menigheten i Bergen med ungdomsmøter med navnet Salt Ung. I 2017 startet Salt Trondheim. Kort tid etter dette ble Sentrumskirken Levanger ble en del av Salt. Høsten 2018 startet Truls og Gro Åkerlund Salt Skien. I 2019 flyttet Salt Bergen inn i Forum.
Jernbane i Sveits
Myndigheter
En systematisk samling av de føderale lovene for jernbane kan ses her.
Salt Bergenskirken
Tilknytning
Salt er tilknyttet Pinsebevegelsen i Norge
Jernbane i Sveits
Industri
I lang tid var de sveitsiske lokomotivene og de hjemlige fabrikkene som produserte rullende materiell en del av nasjonens stolthet. SBB Ae 8/14, som var verdens kraftigste lokomotiv i sin tid, var blant annet et symbol på Sveits' forsvar mot nasjonalsosialisme og fascisme. I sin storhetstid eksporterte Schweizerische Lokomotiv- und Maschinenfabrik og Maschinenfabrik Oerlikon sine produkter over hele verden.
Rasmus Sindre
Rasmus Elias Paulson Sindre (født 1859, død 1908) var en norsk gårdbruker, avisredaktør og politiker. Han overtok gården Sindre i Markane, indre Nordfjord etter sin far i 1882. Han var aktiv i politikken for partiet Venstre, som kommunestyremedlem i Innvik fra 1888 og ordfører i samme kommune fra 1895, deretter valgt som stortingsrepresentant i 1899, for perioden 1900–02. Han var også redaktør i avisa Fjordabladet 1895–1901. Han var gift med Gyda Sindre (f. Støyva, 1858–1946), og de hadde 7 barn. Han døde av kreft bare 48 år gammel.
Jernbane i Sveits
Industri
Når det gjaldt stillverk var Sveits lenge avhengig av den tyske industrien, som solgte sine produkter via Signum AG i Wallisellen. Med sin første vellykkede, egenproduserte togsikring i 1933 fulgte stor suksess og internasjonal anerkjennelse. Integra-Signum AG leverte stillverk til de fleste jernbanestasjonene i Sveits inntil det ble kjøpt opp av Siemens på 1990-tallet. Dette kjøpet hadde funnet sted etter at utviklingen av et elektronisk stillverk ikke lyktes.
Jernbaneforbindelser til naboland
Sveits har jernbaneforbindelser til følgende land:
Selv om både Østerrike og Tyskland bruker den samme elektriske spenningen som Sveits, er det kun spesielt tilpassede tog som kan kjøre til og fra disse to landene fordi det blir brukt smalere pantografer i Sveits.
Webster County (Vest-Virginia)
Webster County er et fylke i den amerikanske delstaten Vest-Virginia. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Lewis County og Upshur County i nord, Randolph County i øst, Pocahontas County i sørøst, Greenbrier County i sør, Nicholas County i sørvest og mot Braxton County i vest.
Fylket ble grunnlagt i 1860 og et er oppkalt etter statsmannen Daniel Webster.
Jens Michael Lund
Jens Michael Lund (født 13. januar 1872 i Kristiania, død 10. mars 1943) var en norsk jurist og den første riksmeglingsmannen (1916–20).
Han ble student i 1890, cand. jur. i 1897 og høyesterettsadvokat i 1902. 1916–20 var han Norges første riksmeglingsmann. Årene under første verdenskrig var preget av tallrike arbeidstvister i Norge. Også etter at han hadde fratrådt som riksmeglingsmann ble han flere ganger tilkalt for å ordne vanskelige konfliktsituasjoner. Han var konstituert riksmeglingsmann under sjømannskonflikten i 1921 og formann i voldgiftsretten for en rekke tvister i 1922. 1922–36 var han formann i arbeidsrådet og 1933–36 i boikottdomstolen.
Lund var formann i riksforsikringens appellkommisjon fra 1911 og redaktør av Norsk retstidende fra 1908.
Jens Michael Lund var bror av juristen og politikeren Fredrik Stang Lund (1859–1922) og av slekten Stang. Hans barnebarn Ketil Lund er høyesterettsdommer.
Uman (Ukraina)
Uman (ukrainsk: Умань) er en by i Ukraina med 88 300 innbyggere (1. januar 2004), beliggende i Tsjerkasy oblast og er administrasjonsstedet for området (rajon) Umanskyi rajon.
Historie
Byens opprinnelse er uklar, men er svært gammel. Den er kjent fra 1616 da tatarene bygde et forsvarsanlegg i byen og et fremtredende kossakregiment ble stasjonert i byen. I årene 1670–1674 var byen militært hovedkvarter for den delen av Ukraina som på vestsiden av Dnepr. Folketallet steg utover på 1600-tallet da byen var en del av Polen og den fikk byrettigheter i 1616 og i 1629 hadde den 6 000 innbyggere. i 1706 fikk den Magdeburg-rettigheter.
Under andre verdenskrig var det rett ved byen et større slag mellom det tyske Wehrmacht og Den røde armé 15. juli – 8. august 1941 hvor en tysk pansergruppe rykket øst mot den østlige buktingen av Dnepr og rundt 100 000 sovjetiske krigsfanger i en stor knipetangsmanøver. Etter den tyske erobringen av byen ble over 14 000 jøder deportert fra byen. Fra begynnelsen av 1990-tallet har byen blitt et jødisk valfartssted da graven til den sentrale rabbien Nachmann ligger her.
Næringsliv
Byen næringsliv har tyngdepunkt på maskinindustri og kjemisk/farmasøytisk industri. Uman ligger sentralt kommunikasjonsmessig hvor motorveiene Kyiv – Odessa og Vinnytsia – Kropyvnytskyj krysses ved byen.
Trolltindan
Trolltindan (også skrevet Trolltindene og Trolltindane) er et fjellmassiv i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Det består av en rekke spisse og bratte tinder mellom Romsdalen i øst og Isterdalen i vest. Den høyeste toppen i Trolltindan er Breitinden (1 797 moh.) som ligger sør i massivet. Store Trolltinden (1 788 moh.) ligger lengre nord, og nord for Trollryggen.
Mot Romsdalen domineres fjellmassivet av store vegger og pilarer, hvorav Trollveggen, som er nordveggen på Trollryggen (1 740 moh.), er den mest kjente. Den er tusen meter høy og er Europas høyeste loddrette fjellvegg, og en av Norges mest dramatiske fjellformasjoner.
Trolltindan og Trollveggen er et kjent mål for fjellklatrere fra hele verden og det dramatiske fjellmassivet har mange forskjellige klatreruter. Fra vestsiden kan Trolltindan også nås uten klatreutstyr og er en fin dagstur fra Trollstigen. På 1980-tallet ble Trollveggen mye brukt til BASE-hopping, men etter en rekke dødsfall ble BASE-hopping i 1987 forbudt fra Trollveggen. Carl Boenish, en av BASE-hoppingens frontfigurer, omkom i 1984 da han hoppet fra Stabben sør for Trollryggen.
Spiret «Brura» (der Bruraskaret er nå) falt ned i 1941 og raset skal etterlatt en sky av steinstøv i dalen slik at folk i dalen måtte vaske støv av vinduene. I forlengelsen av Trolltindan mot sørøst ligger det ustabile fjellpartiet ved Mannen.
Minst 19 klatrere og basehoppere har omkommet i Trolltindan siden 1966.
Zhu Qinan
Zhu Qinan (forenklet kinesisk: 朱启南, født 15. november 1984 i Wenzhou i Zhejiang i Folkerepublikken Kina) er en mannlig kinesisk sportsskytter som vant olympisk gull i Sommer-OL 2004 i Athen i 10 m luftrifle.
Zhu begynte å trene skyting på sportsskolen i Wenzhou i 1999. I februar 2002 kom han med på provinslaget i skyting i Zhejiang. Zhu ble tatt opp på landslaget 14. desember 2003. Han var fremdeles junior da han vant OL-gull, og poengsummen han fikk i den innledende skytingen (599) var tangering av juniorverdensrekorden. Han klarte samme poengsum i ISSF-verdenscupfinalen i Bangkok i 2004, noe som holdt til seier der også. Senere har han vunnet flere verdenscupkonkurranser i 10 m luftrifle. Hans beste resultat i 50 m rifle er bronsemedalje i det asiatiske mesterskapet i 2004.
1059 Mussorgskia
1059 Mussorgskia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 19. juli 1925 av Vladimir Aleksandrovitsj Albitzkij ved Crimean Astrophysical Observatory i Simeiz på Krimhalvøya.
Folkeuniversitetet
Folkeuniversitetet (Friundervisningen) er Norges eldste og største studieforbund og ble stiftet i 1864 under navnet Studentersamfundets Fri Undervisning. Generalsekretær for Studieforbundet Folkeuniversitetet er Geir Barvik.
31.12.2019 ble det gjennomført en fusjon av de 7 regionene i Folkeuniversitetet og en utfisjonert del av Studieforbundet. Den nye organisasjonen heter Studieorganisasjonen Folkeuniversitetet. Wenche Halvorsen er daglig leder/CEO for Studieorganisasjonen Folkeuniversitetet.
Studieforbundet skiftet samtidig navn til Studieforbundet Livslang Læring.
Historie
Studentersamfundets Fri Undervisning ble opprettet i 1864 i Oslo. Formålet var å la mennesker utenfor det akademiske miljøet ta del i den kunnskap som fantes i universitetsmiljøet i Oslo. Senere kom Bergen og Trondheim til, og Norske Studenters Friundervisning ble stiftet i 1948 som landssammenslutning.
Fra universitetsbyene spredte virksomheten seg til mindre byer og tettsteder. I 1965 ble navnet endret til Folkeuniversitetet, et navn som hadde vært brukt i Danmark om tilsvarende åpne undervisningstilbud i lengre tid.
I dag tilbyr Folkeuniversitetet utdanning for voksne innen videregående skole, yrkesfag, språk, fagskole- og høgskole/universitetsnivå og kultur og fritidsaktiviteter. De fleste kursene/studiene er åpne for alle interesserte, men Folkeuniversitetet har også mange tilbud i bedriftsintern opplæring eller som oppdrag for offentlig sektor.
Studieorganisasjonen Folkeuniversitetet
Studieorganisasjonen Folkeuniversitetet er en ideell organisasjon som har som formål å bidra til et mer meningsfylt liv for den enkelte samt fremme livslang læring og likestilling i adgang til kunnskap, innsikt og ferdigheter. Studieorganisasjonen Folkeuniversitetet består av 7 sammenslåtte regioner fra og med 31.12.2019 med tilhørende virksomhet i Norge. Formålet med virksomheten er å drive voksenopplærings virksomhet i hele landet. Folkeuniversitet har 7 regioner med mer enn 40 lokale studiesteder og er representert i alle fylkene i Norge. Folkeuniversitetet har ingen eiere som skal ha utbytte, alle midlene brukes til å gi et bredt undervisningstilbud.
Folkets brevskole
Folkets brevskole ble opprettet i juni 1946. Brevskolen heter nå Folkeuniversitetet Nettstudier.
Studieforbundet Livslang Læring
Studieforbundet Livslang Læring er en ideell organisasjon som har som formål å bidra til et mer meningsfylt liv for den enkelte samt fremme livslang læring og likestilling i adgang til kunnskap, innsikt og ferdigheter.
Som offentlig godkjent studieforbund under Lov om voksenopplæring mottar det noe statsstøtte til deler av virksomheten. Studieforbundet er demokratisk oppbygd, med landsmøtet som høyeste organ.
Studieforbundet Folkeuniversitetet har 22 medlemsorganisasjoner.
Medlemsorganisasjoner
Studieforbundet Livslang Læring har i dag 22 medlemsorganisasjoner som har demokratisk oppbygging og driver voksenopplæring etter de prinsipper som er nedfelt i Lov om voksenopplæring.
Formål
Studieforbundet Livslang Læring er en ideell organisasjon som har til formål å bidra til et mer meningsfylt liv for den enkelte gjennom et bredt og lokalt tilpasset voksenopplæringstilbud. Studieforbundet Livslang Læring skal fremme livslang læring og likestilling i adgang til kunnskap, innsikt og ferdigheter. Formålet er å fremme den enkeltes verdiorientering og personlige utvikling, og styrke grunnlaget for selvstendig innsats og samarbeid med andre i yrke og samfunnsliv. Studieforbundet Livslang Læring er ubundet i spørsmål som gjelder livssyn og politisk oppfatning.
Studieforbundet Livslang Læring er ubundet i spørsmål som gjelder livssyn og politisk oppfatning. Hvert år deltar nesten 100,000 voksne på om lag 10,000 kurs i regi av Folkeuniversitetet.
Ireen Wüst
Irene «Ireen» Karlijn Wüst (født 1. april 1986 i Goirle) er en nederlandsk tidligere skøyteløper. Hun gikk for klubben Riel.
Hun gjorde seg internasjonalt bemerket for første gang sesongen 2004/2005, blant annet med fjerdeplass i allround-EM og femte i VM. Hun ble juniorverdensmester i 2005, og har satt juniorverdensrekorder på 1000 m, 1500 m og 3000 m.
I desember 2005 vant hun både 1500 og 3000 meter under det nederlandske mesterskapet på enkeltdistanser, og kvalifiserte seg dermed til deltakelse i Torino-OL. I 2006 tok hun sin første internasjonale pallplassering i et seniormesterskap med tredjeplass under allround-EM på Hamar, etter Claudia Pechstein og Renate Groenewold. Under OL 2006 i Torino gikk hun til topps på 3000 meter.
I 2007 tok hun steget opp til andreplass under EM i Collalbo. Wüst ledet klart etter tre distanser, men etter en svak avslutning av hennes 5000 m, tapte hun mesterskapet med 0,023 poeng til tsjekkiske Martina Sáblíková. Uken etterpå tok hun sølv under sprint-VM på Hamar, før hun tok steget helt til topps og vant en suveren VM-tittel på hjemmebane i Heerenveen. Under VM enkeltdistanser i 2009 tok hun gull på både 1000 m og 1500 m. Hun vant 3000 m under VM på skøyter enkeltdistanser 2011 i Inzell. Hun ble allround-verdensmester i 2011 i Calgary, 2012 i Moskva og i 2013 på Hamar. Wüst er også europamester i fra 2008 i Kolomna, 2013 i Heerenveen og i 2014 i Hamar.
I 2013 tok hun gull på 1500 meter på skøyter i Berlin i Tyskland.
I 2014 tok hun gull på 1500 meter på skøyter i Inzell i Tyskland.
Hun la opp i 2022.
Personlige rekorder
Oppdatert pr 1. juli 2021.
Sammenlagt i Verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2021/22. Sort-markert rubrikk = Ikke avholdt konkurranser for sesongen.
– = ikke deltatt på distansen for nevnte sesong.
Einar Boyesen
Einar Theiste Boyesen (født 3. juli 1888, død 17. oktober 1972) var en norsk skolemann, skolebyråkrat og skolehistoriker.
Han tok examen artium i 1906, fullførte Krigsskolen i 1907 og ble cand.philol. i 1913. Han var lektor ved Hallings skole og Aars og Voss’ skole til 1924. Siden var han inspektør og lektor ved Vahl skole til 1930 og rektor ved Hamar offentlige lærerskole til 1938.
I 1938 ble han utnevnt til ekspedisjonssjef for skolevesenet i Kirke- og undervisningsdepartementet, og ble dermed landets mest sentrale skolebyråkrat. Han satt i stillingen til 1958. Han var videre formann i samordningsnemnda for skoleverket, som ble opprettet i 1947.
Kunståret 1351
Kunståret 1351 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1351.
Dødsfall
1351 in art
Rappveien
Rappveien finnes flere steder:
Våle prestegård
Våle prestegård er en tidligere prestegård i Våle i Tønsberg kommune. Den ble skilt ut som egen gård på 1300-tallet. Hoved- og sidebygningen, stabburet og brønnhuset er fredet. Driftsbygningen er verneverdig. Mesteparten av hovedbygningen er trolig fra 1737. Her overnattet kong Fredrik V da han var på gjennomreise i 1749. Årringer fra tømmeret i sidefløyen viser at den er fra 1641. Dette er den eldste høgstue som er funnet i Norge. Stabburet er oppført på 1700-tallet og brønnhuset på 1900-tallet.
Gården inneholder mange gamle redskaper (som også er i bruk) og fremstår som et bygdemuseum. Vedlikeholdere og ansvarlige er Stiftelsen Våle Prestegård som overtok eiendommen på 1990-tallet. Gården ligger langs Gjeldstadveien, 700 meter nordvest for Våle kirke.
Våle prestegård er tidligere Re kommunes tusenårssted. Prestegården ble fredet i 1991.
Rundt tunet ligger mange gravhauger.
Frank Lampard sr.
Frank Richard George Lampard (født 20. september 1948 i East Ham, London) er engelsk tidligere landslags- og West Ham-spiller.
Etter hans karriere som spiller var han assisterende manager i West Ham, under manager Harry Redknapp. Hans sønn, Frank Lampard, spilte også for klubben men gikk til Chelsea da faren og onkelen sluttet.
Han debuterte som spiller for West Ham i november 1967, og ble raskt førstevalg på venstreback. For England fikk han fire U-23-kamper og to kamper for A-landslaget, første gang mot Jugoslavia i oktober 1972. Totalt spilte han over 660 kamper for West Ham, før han avsluttet karrieren med en sesong i Southend, som den gang hadde West Ham-legenden Bobby Moore som manager. Fra 1994-2001 var han assistent for sin svigerbror Harry Redknapp.
X-kromosom
X-kromosomet er det kvinnelige kjønnskromosomet hos mennesker og pattedyr. Biologiske kvinner har to X-kromosomer (XX). Det gjør dem til biologiske kvinner. Biologiske menn har ett Y-kromosom og ett X-kromosom. Det er den arvemessige kombinasjonen som gjør dem til biologiske menn.
X-kromosom hos mennesker
Biologiske menn har arvet ett X-kromosom fra sin mor og Y-kromosomet fra faren. Biologiske kvinner har arvet ett av morens X-kromosomer og X-kromosomet fra faren. X-kromosomet dekker omtrent 152 millioner basepar som er byggetmaterialet til DNA. X-kromosomet står for omtrent 5% av den totale mengden DNA i cellene til biologiske kvinner og rundt 2,5% hos biologiske menn.
Sykdommer, fysiske og psykiske misdannelser
Mange sykdommer forekommer grunnet mutasjoner på X-kromosomet. Disse sykdommene forekommer mye hyppigere hos biologiske menn siden de kun har en versjon av kromosomet. Dette betyr at biologiske menn kan arve en sykdom selv om genet er recessivt. Biologiske kvinner derimot må motta genet fra begge foreldre for å få sykdommen. Når en sykdom eller egenskap arves på grunn av et gen på X eller Y kromosomene kalles det kjønnsbundet arv.
Klinefelter syndrom
Klinefelter syndrom som følge av ett eller flere ekstra versjoner av X-kromosomet hos biologiske menn. Det er denne ekstra biten med arvemateriale som skaper misdannelsene som er spesifikke for individer men Klinefelter syndrom. Siden cellene inneholder ekstra informasjon vil ikke biologiske menn med Klinefelter syndrom utvikle seg normalt. Dårlig eller ingen testikkelfunksjon og veldig lave testosteronverdier er de vanligste misdannelsene.
Trippel X syndrom
Trippel X syndrom, også kalt Trisomi X forekommer av ett ekstra X-kromosom hos biologiske kvinner. Dette ekstra arvematerialet kan skape misdannelser som psykisk utviklingshemming og andre medisinske problemer. Denne kromosomfeilen kan derimot ikke arves, og de fleste individer med dette syndromet er meget velfungerende.
Turners syndrom
Turners syndrom forekommer når en biologisk kvinne har en normal versjon av det ene X-kromosomet, mens det andre X-kromosomet er skadet eller savnet. Mangelen på arvemateriale hos individer med Turners syndrom påvirker utviklingen til personen. Dette gjør at individer med dette syndromet er lave og infertile.
En rekke andre sykdommer kan også knyttes til gen på X-kromosomet:
Cello
Celloen (uttale:, 'ʃɛl:o, 'sɛl:o, flertall: celloer er et strykeinstrument i fiolin-familien. Den har fire strenger, og er stemt i C G d a (en oktav dypere enn bratsjen) med et tonesprang fra C-2 (mørkest) til a2 (lysest).
Den opprinnelige betegnelsen violoncello betyr liten violone og er et italiensk diminutiv av dette ordet (violonen, som gav opphav til kontrabassen, var et svært stort instrument). En cello for voksne måler vel 1,2 m og er som regel det nest største strykeinstrumentet i et orkester (kontrabassen er betydelig større). En person som spiller cello benevnes en cellist.
Celloen ble først utviklet på slutten av 1600-tallet av instrumentmakere i Bologna. I løpet av 1700-tallet ble celloen et populært instrument i Nord-Europa, men det var ikke før ca. 1750 at størrelsen på instrumentet ble standardisert. Den har etter hvert blitt et populært instrument som brukes i flere sammenhenger: som soloinstrument, som ett av flere instrumenter i strykekvartetten, trio, duo eller strykeorkester og som et hovedinstrument i symfoniorkesteret.
Viktige instrumenter i fiolin-familien er foruten cello også fiolin, bratsj og kontrabass.
Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn
Litterær metode
Asbjørnsens metode var å sette fortellinger av denne typen inn i rammefortellinger, med en jeg-person (oftest han sjøl), som opptrer som skogs- eller fjellvandrer, skiløper, gjerne med rifle eller fiskestang, gjest i et lag, folkeminnesamler – og, i blant, som forteller. I rammefortellingene legges det til rette for naturlige fortellesituasjoner. Framgangsmåten kan minne noe om en form som er kjent fra romantikken; bymennesket som begir seg ut i naturen og der møter folket og folkets kultur. Asbjørnsen utnytter imidlertid formen på en særegen måte. I naturskildringene røper Asbjørnsen skarp observasjonsevne, lyrisk sans og naturhistoriske realkunnskaper.
Språklig nybrottsarbeid
Asbjørnsen bruker nok sin tids danske rettskriving i rammefortellingene, men tar også inn norske ord og vendinger, mens han i de innlagte muntlige fortellerstoffet går atskillig lengre i retning av måføreformer. Han søkte råd og hjelp hos folk som Ivar Aasen og andre. Andreas Wulfsberg Grøtting hjalp ham med hallingmålet i «En Halling med Kvannrot». Samlingene ble på den måten et nybrottsarbeid innen norsk språkrøkt etter 1814. I de reviderte utgavene foretok Asbjørnsen stadige fornorskinger tilstrebet mer og mer muntlig syntaks, også i rammefortellingene, i takt med hva han trodde publikum kunne godta.