cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Niels Songe-Møller
Sammen med illustratør Elisabeth Juell Rasmussen laget han boka Sammen i livet, om samlivet mellom små og store mennesker i 1984. Boka vant Kirke- og undervisningsdepartementets første fagbokpris dette året. Sammen med Egil Børre Johnsen laget han «fag-lesebøkene» Naturen, Norge og Verden i 1992, til bruk i o-fag fra 4. til 6. klasse.
Arkitekturåret 1416
Arkitekturåret 1416 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1416.
Dødsfall
…
1416 in architecture
Unibuss Ekspress
Unibuss Ekspress, tidligere Arctic Express, er et ekspressbusselskap i Unibuss-konsernet. Selskapet driver ekspressbussruta Lavprisekspressen og flybussrutene OSL-Ekspressen, Torp-Ekspressen og Værnes-Ekspressen. Fra etableringen i 1989 og fram til 2005 ble selskapet drevet av Vidar Antonsen.
Historie
Arctic Express Antonsen ble opprinnelig etablert som et enkeltpersonforetak av Vidar Antonsen i 1989 og drev turbussvirksomhet. 3. desember 2002 ble selskapet omdannet til aksjeselskap under navnet Arctic Express Buss og Reisebyrå AS. 17. august 2005 kjøpte Sporveisbussene i Oslo virksomheten, forenklet navnet til Arctic Express AS og organiserte det som et datterselskap. Turbussvirksomheten ble overført til Sporveisbussenes turbiler, mens ekspress- og flybussvirksomheten fortsatte som før, fra hovedkontoret på Skårer. 20. juni 2007 endret konsernet Sporveisbussene navnet på datterselskapene, og selskapet endret navn til Unibuss Ekspress AS. Både det nye og det gamle navnet ble brukt i en overgangsfase.
Lavprisekspressen
Lavprisekspressen har siden 2003, det første halve året under navnet Bergenekspressen, vært et ekspressbusskonsept basert på salg over Internett der de første billettene til hver avgang selges veldig billig og prisen øker etter hvert som avgangene fylles opp. I dag tilbys det ruter mellom Oslo og Kristiansand, Stavanger og Trondheim, men det har tidligere også vært ruter til Bergen og København.
Torp-Ekspressen
Siden rundt år 2000 har selskapet drevet flybussruta Torp-Ekspressen mellom Sandefjord lufthavn, Torp, Drammen, Asker og Oslo bussterminal. Avgangene er koordinert med avganger og ankomster til flyselskapene Ryanair og Wizz Air.
Rygge-Ekspressen
Selskapet sikret seg løyve til å kjøre flybuss mellom Moss lufthavn, Rygge og Oslo, og Rygge-Ekspressen hadde sin første avgang 17. oktober 2007, samme dag som det første Norwegian-flyet lettet fra flyplassen. Rygge-ekspressen forventes å kjøre sin siste avgang 29. oktober 2016, samme dag som flytrafikken opphører.
Værnes-Ekspressen
8. oktober 2010 ble flybussvirksomheten utvidet til Trøndelag da selskapet fikk konsesjon på flybussdrift mellom Trondheim lufthavn, Værnes og Trondheim under navnet Værnes-Ekspressen. Ruta konkurrerer med Flybussen ved Vy Buss.
OSL-Ekspressen
23. september 2016 startet OSL-Ekspressen opp mellom Oslo lufthavn og Oslos østlige bydeler. Ruta betjener blant annet Lindeberg T, Tveita, Bøler, Skullerud T, Abildsø, Lambertseter senter og Leirskallen. Ruta var egentlig ment å starte etter at Rygge-Ekspressen er nedlagt, men ble framskyndet for å komme igang før Flybussen/Flybussekspressen rute FB6 til Mortensrud som har oppstart 1. oktober, en rute den i stor grad konkurrerer direkte med.
Samferdselsetaten i Oslo
Samferdselsetaten i Oslo var en av Oslo kommunes etater. Den lå under byrådsavdelinga for miljø og samferdsel og forvaltet kommunale veier etter retningslinjer fra de politiske myndighetene. Samferdselsetaten ble opprettet 1. januar 1996 og innlemmet i Bymiljøetaten 1. mai 2011.
Arkitekturåret 1417
Arkitekturåret 1417 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1417.
Dødsfall
…
1417 in architecture
Santiago do Sul
Santiago do Sul er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Niklái Petersen
Niklái Johan Petersen (født 12. september 1957 i Kollafjørður) er en færøysk skipper og politiker (Tj.).
Petersen var 1. vararepresentant til Lagtinget fra Norðurstreymoy 1998–2002 og 2004–2008 samt fast representant 2002–2004. I perioden som representant satt han i Lagtingets justiskomité. Han var formann i partiets velgerforening på Norðurstreymoy 2004–2008.
Anders Fredrik Skjöldebrand
Anders Fredrik Skjöldebrand (født 14. juli 1757, død 23. august 1834), var en svensk offiser, adelsmann, forfatter og tegner. Skjöldebrand er mest kjent for bidraget til å fremforhandle freden i Fredrikshamn som avsluttet finskekrigen mellom Sverige og Russland i 1809. Skjöldebrand var også med på å forhandle frem Mossekonvensjonen i august 1814.
Biografi
Anders Fredrik Skjöldebrand ble født i Alger, han var sønn av Erik Skjöldebrand som var svensk konsul i byen. I fjortenårs alder begynte Skjöldebrand ved universitetet i Uppsala, tre år etter, i 1774 ble han kvartermester ved Södra skånska kavaleriregiment.
Med grad av løytnant ble han i 1779 overført til Östgöta kavaleri og ble utnevnt til rittmester i 1783. Under Den russisk-svenske krig (1788–1790) tjenestegjorde han først i Sverige, blant annet i Karlskrona, men i 1789 fulgte han med flåten som adjutant hos hertug Karl.
I årene 1798-1799 foretok Skjöldebrand, i lag med italieneren Giuseppe Acerbi, en reise opp gjennom Finland via Oulu, Torneå og Enontekis og videre til Nordkapp via Kautokeino. Etter reisen utga han i 1801-02 boka Voyage pittoresque au Cap du Nord , som inneholder 61 akvatintetsninger etter tegninger av Skjöldebrand. Verkene inngår i dag i samlingene hos blant annet Nordnorsk Kunstmuseum, Norsk Folkemuseum og Alta Museum.
Medlemskap og utmerkelser
Skjöldebrand ble medlem av Musikaliska Akademien i 1788, av Krigsvetenskapsakademien i 1796, av Konstakademien i 1798 og av Vetenskapsakademien i 1819. Han ble innvalgt i Svenska Akademien 6. juni 1822 på stol nummer 18 etter Nils Lorents Sjöberg og inntrådte 21. oktober samme år.
I årene 1810-12 var Skjöldebrand direktør for Kungliga Dramatiska Teatern i Stockholm.
George von Browne
George Browne (født 1698, død 1792) var en irsk-russisk offiser fra Limerick i Irland, og senere general og adelsmann i tjeneste for tsaren i Russland. Han var formelt guvernør for det russiske Guvernementet Livland 1762–1791 og i Guvernementet Estland i årene 1775–1791.
Han var en stund i tyrkisk fangenskap, men steg raskt i gradene til general under tsarinaen Anna av Russland. Under den store nordiske krig ble han en ledende hærfører mot Sverige i Livland. Senere var han en bidragsyter til østerriksk og dermed alliert seier over Preussen i slaget ved Kolin i 1757 under sjuårskrigen, og ble der hedret av keiserinne Maria Theresia av Østerrike. Tsar Peter III av Russland utnevnte Browne til feltmarskalk, og øverstkommanderende i krigen mot Danmark. De siste tretti årene av sitt liv var han formelt guvernør i både Estland og Livland, men residerte stort sett i sistnevnte guvernement.
Hollywood Boulevard
Gaten begynner ved Sunset Boulevard i øst og går vest til Sunset Plaza Drive. Gaten passerer Little Armenia og Thai Town. Fra 1887 til 1910 hadde gaten navnet Prospect Avenue. Etter at Hollywood ble en del av Los Angeles, byttet gaten navn til Hollywood Boulevard.
Grunnkretser i Harstad kommune
Grunnkretser i Harstad kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Harstad kommune, Troms, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Solenoidlås
En solenoidlås er en elektromekanisk lås for elektronisk åpning og låsing av en dør som normalt erstatter mekanisk låskasse.
Fordi man har en fysisk adskillelse av dørvrider og falle må dørvrideren ha en egen fjærbelastning i en solenoidlås. Siden låsen er montert i dørbladet trenger man også en karmoverføring for å få frem nødvendig kabling med mindre det brukes batteridrift.
Solenoidlåser er mest utbredt på hoteller, cruiseskip etc. hvor man benytter offline adgangskontroll, men man finner også solenoidlåser tilkoblet tradisjonelle adgangskontrollsystemer hvor det ikke stilles strenge krav til sikkerhet. Det finnes også utenpåliggende solenoidlåser kan monteres på standard låskasse.
Shkodërsjøen
Shkodërsjøen (albansk: Liqeni i Shkodrës, serbisk: Скадарско језеро, Skadarsko jezero) er en innsjø på grensen mellom Montenegro og Albania, og er den største innsjøen på Balkan. Innsjøen har fått navn etter byen Shkodër nord i Albania.
Overflaten er seks meter over havnivå, og arealet varierer mellom 370 og 530 kvadratkilometer. Innsjøen får det meste av vannet fra elva Morača og renner ut i Adriaterhavet via den 41 kilometer lange elva Bojana, som danner grensen mellom Albania og Montenegro den siste halvdelen før den når havet.
Den montenegriske delen av innsjøen og området rundt ble utpekt til nasjonalpark i 1983. I nordvest er det store delta- og sumpområder. Dette er et av de største fuglereservatene i Europa med 270 fuglearter, blant annet noen av de siste krøllpelikanene i Europa. Innsjøen inneholder også mye måke og hegre, i tillegg til store mengder fisk, som karpe, laue og damkaruss. Noen arter vandrer mellom havet og innsjøen, som alminnelig stør, adriatisk stør, stamsild, europeisk ål, havabbor, multer og skrubbe.
Hanchongryun
Hanchongryun (Hankuk Daehak Chonghaksaenghoi Ryunhap, eller South Korean Federation of University Students Councils) er en sørkoreansk studentorganisasjon som støtter Nord-Korea og en koreansk gjenforening under nordkoreansk ledelse. Tilsvarende oppfordrer og støtter organisasjonen sørkoreanske studenters arbeid for å undergrave og avvikle det sørkoreanske politiske system. Organisasjonen er særlig kritisk til USAs militære nærvær i Sør-Korea i form av United States Forces Korea (USFK), som en anser for å være en nedverdigende form for imperialisme fra USAs side.
Den generelle sørkoreanske opinionen er negative til Hanchongryun. Organisasjonen ble erklært som kriminell av Sør-Koreas nye sikkerhetslover som ble innført i 1999, for sine pro-nordkoreanske aktiviteter.
Den nordkoreanske studentorganisasjonen Pomchonghakryon anser Hanchongryun som sin sørkoreanske avdeling.
Hanchongryun har sitt hovedsete i Korea University (Seoul) og Chonnam University (Gwangju). Organisasjonen ble etablert i 1993 som en etterfølger av studentorganisasjonen Jeondaehyop (전대협) som igjen ble etablert i 1987 og var særlig aktiv i forbindelse med de nasjonale opptøyene i Sør-Korea mot slutten av 1980-tallet.
Synnøve Solemdal
Hennes beste resultat kom da hun vant verdenscupjaktstarten i Hochfilzen foran Tora Berger den 8. desember 2012. Før det hadde hun en fjerdeplass i sprinten dagen før samme sted, samt en fjerdeplass i Verdenscupåpningen 2011/12 i Östersund, i sprinten, bak Magdalena Neuner, Tora Berger og Kaisa Mäkäräinen som var topp 3 i Sprintcupen sesongen før.
I VM i skiskyting 2012 i Ruhpolding gikk hun andre etappe på det norske laget som tok gull på mix-stafett. De andre på laget var Tora Berger, Ole Einar Bjørndalen og Emil Hegle Svendsen. På stafetten gikk hun tredje etappe på det norske laget som fikk bronsemedalje bak Tyskland og Frankrike. De andre etappene ble gått av Fanny Welle-Strand Horn, Elise Ringen og Tora Berger. Hun var med på de norske lagene som vant mix-stafetten og stafetten i VM i skiskyting 2013 i Nové Město.
Hun er fra sesongen 2022/23 ekspertkommentator i skiskyting for NRK.
Point Blanc
Point Blanc er en kriminalroman skrevet av Anthony Horowitz. Det er oppfølgeren til Stormbreaker og er andre bok i Alex Rider serien.
Boken ble utgitt i England 3. september 2001 og i USA (som Point Blank) 15. april 2002.
Handling
Boken starter med to mystiske dødsfall, der fellesnevneren er at begges sønner hadde gått på Point Blanc Academy som er en eksklusiv kostskole for vanskelige – men rike gutter – plassert på toppen av et fjell i de franske Alpene. Alex Rider får jobben med å finne ut om det er «ugler i mosen». Og blir utstyrt med masse «godsaker», for å reise opp til Point Blanc.
Skeleton Key
Skeleton Key er den tredje boken om tenårings-spionen Alex Rider. Det er oppfølgeren til stormbreaker og Point Blanc. Den er skrevet av Anthony Horowitz, som også er kjent for å ha skrevet De fem utvalgte-, bøkene.
Handling
Denne gangen skulle han være ballgutt under Wimbledon-turneringen og med dette blir starten på en rekke rystende hendelser. Alex må flykte fra en hensynsløs kinesisk forbryterliga og tvinges i dekning på Cayo Esqueleto – Skjelettøya – en liten øy nær Cuba. Men der venter Alexei Sarov, en sinnssyk og kynisk russisk general med eksplosive planer som kan få fryktelige konsekvenser for hele menneskeheten.
Santo Amaro da Imperatriz
Santo Amaro da Imperatriz er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Volvo Amazon
Volvo Amazon (også kjent som Volvo 121) var en bilmodell fra den svenske bilprodusenten Volvo. Produksjonen varte i 14 år, fra 1956 til 1970. I løpet av denne perioden ble det produsert ca. 670,000 biler. Bilen var tegnet av Volvos norsk-svenske designer Jan Wilsgaard.
Årsmodell 1957
Motoren i den nye Volvo-modellen var en oppboret B4B fra PV 444 og ble kalt for B16. Sylindervolumet var på 1 583 cm³ med drivstoff fra av en Zenith 34 VN-forgasser og effekten lå på 60 hk DIN (66 hk SAE). Girkassen var en tre-trinns H6 med usynkronisert 1. gir. Topphastigheten ble oppgitt til 145 km/t. Forstillingen stammet også fra PV, men var omkonstruert. Bærearmene var gummilagret, og kingboltene var erstattet av bærekuler. Det helsveisede karosseriet var ikke helt problemfritt. Det rustet ganske lett, og hadde store problemer med vannlekkasjer. Siderutene gled gjerne ned av seg selv, og girstangen skranglet. Etter 250 produserte biler ble produksjonen stanset en kort periode mens produksjonsutstyret ble justert. Med dette ble barnesykdommene kurert. Instrumentpanelet var polstret for øket indre sikkerhet, og hadde et liggende speedometer av sylindertypen som var ganske moderne på den tiden. Så tidlig ble Amazon bare levert to-fargede kombinasjon med gråbeige; sort med gråbeige tak (49), gråbeige med sort tak (50), rød med gråbeige tak (51) og midnattsblå med gråbeige tak (54), samt helsorte biler (19).
Årsmodell 1958
Andre årsmodell Amazon fikk en helt ny, fire-trinns, helsynkronisert girkasse kalt M4, og på eksportmarkedene ble Sport-utgaven, Amazon 122S, introdusert. Den tyske mopedprodusenten Kreidler satt på varemerkerettighetene til navnet «Amazon», og tillot ikke at Volvo kalte bilen for Amazon utenfor hjemlandets grenser. Derfor heter bilen egentlig Volvo 121 eller Volvo 122S avhengig av produksjon. Sportmotoren B16B ytet 76 hk DIN (85 hk SAE). Økningen kommer først og fremst fra forgasserarrangementet med to horisontale SU H4, men også kamaksel og ventilfjærer er endret i forhold til standardutgaven. For Sport-utgaven lå topphastigheten på 160 km/t.
Årsmodell 1959
Amazon Sport ble først nå levert i hjemlandet Sverige. Den hadde såkalte duo-servo trommelbremser som ga en viss servovirkning og senket pedaltrykket noe. Systemet fungerte, men krevde hyppige ettersyn for å ikke trekke ujevnt. Varmeapparatet ble forbedret, og Volvo ble første bilprodusent til å innføre trepunkts sikkerhetsbelter i framsetet som standardutstyr (tidligere var topunktsbelter med kun diagonalbelte tilgjengelig som ekstrautstyr). Det todelte koffertlokkhåndtaket ble samlet til ett som har en «flyprofil», med skiltbelysning på vingene og Volvo-emblemet som flykropp. Olivengrønn lakk (56) blir nå tilbudt.
Årsmodell 1960
Ingen større endringer, se årsmodell 1958/1959.
Årsmodell 1961
En ny serie girkasser ble introdusert med fire alternativ; tre-trinns kassen M30, M40 med fire trinn og i tillegg et overdrive-alternativ til disse to; M31 og M41. Alle girkassene var fullsynkronisert, og overdrive-trinnet kunne legges inn og ut uten bruk av clutch. Overdrive ble kun levert på Sport, og 1961 er eneste årsmodell med M31-kassen. 1961 var også eneste årsmodellen med det halvautomatisk Saxomat-gir-/clutchsystemet. Karosseriet ble endret noe, men det eneste som synes er kardangtunnelen som ble bredere for å gjøre plass til de større girkassene med overdrive. Rød (46) og skiferblå (67) innføres i fargeprogrammet. Dette er siste årsmodell med to-fargede lakkalternativ.
Årsmodell 1962
1962 er den årsmodellen som gjennomgår de mest omfattende endringene, og den største av disse finnes under panseret. Den helt nye motoren B18 har som navnet antyder et sylindervolum på 1,8 liter (1780 cm³), og er en helt ny konstruksjon. Veivakselen ble femlagert og topplokket har separate innsugningskanaler, to viktige forhold som muliggjør større effektuttak. Forgasserne var tilpasset det større sylindervolumet, men var som før en Zenith fallforgasser (Zenith 36 VN) og to horisontale SU (SU–HS6) til henholdsvis standard og Sport-utgaven. Effekten for motorene var 68 hk/DIN (75 hk/SAE) og 80 hk/DIN (90 hk/SAE). Topphastigheten steg nå til 148 og 160 km/t for henholdsvis standard og Sport-utgavene. Standardutgaven fikk versjonen B18A, mens Sport fikk B18D. B18B hadde høyest ytelse av dem alle og var reservert for P1800. Bilen fikk nå 12V elektrisk anlegg og asymmetrisk nærlys. Forstillingsbjelken ble forsterket, og Sport ble utstyrt med skivebremser foran. To nye karosserivarianter ble introdusert. Først av disse kom to-dørs sedan. Forsetene fikk vippbare rygger og baksetet ble litt bredere. Senere stasjonsvognutgaven som fikk navnet Herregårdsvogn. For å få lasteromsgulvet så lavt som mulig ble bakakselen omkonstruert, bl.a. med fjæren plassert lavt bak akselen. Sedanvariantene beholdt den opprinnelige konstruksjonen. Herregårdsvognen fikk også litt bredere felger på 4½" i motsetning til sedan som har 4" felgbredde. Bredere felger tillot også bredere dekk. Sedan hadde dekkdimensjonen 5,90x15" og hvit dekkside mens Herregårdsvogn fikk 6,40x15" uten hvit dekkside. Grillen byttes ut med en ny type som har tynnere grillramme som gir større grillåpninger. Et nytt frontstykke følger med grillen. Den nye motoren blir markert med et «B18» emblem i grillen og en på koffertlokket. Herregårdsvognen får 221-emblem på forskjermene, men bare denne ene årsmodellen. På senere Herregårdsvogner står det 121, som det gjør på sedan. Dette er siste årsmodell der dashbordstoppingen fortsetter utpå dørene. Speedometeret er gradert til 180 km/t i motsetning til B16s som er gradert til 160 km/t. Nye farger for årsmodellen er; gråbeige (65), hjortebrun (72) og tåkegrønn (73). Dette er eneste årsmodell der gråbeige tilbys.
Årsmodell 1963
Sedan får nå tredelte baklys med gult blinklys øverst, rødt bremse/baklys i midten og hvitt ryggelys nederst. Herregårdsvogn fikk dette allerede på forrige årsmodell. Dashbordstoppingen ble avrundet på sidene der de tidligere hadde fortsatt utpå dørene. Bakpartiet på sedan-modellen ble forsterket for lettere å klare en påkjørsel bakfra. Gråbeige utgår, og lakkfargene perlehvit (79) og grafittgrå (80) tilkommer.
Årsmodell 1964
I motorrommet er det ikke mye som skjer. Oljepåfyllingslokket flyttes i løpet av årsmodellen frem til fremkanten av ventildekselet. Automatkassen BW35 tilkommer, og blir helhjertet omfavnet av de som savnet et helautomatiskt girkassealternativ. Håndtaket på koffertlokket får nå sin endelige utforming. Tidligere hadde dette hatt en «flyprofil», men fikk nå en enklere og mer moderne stil. Sedan får litt bredere dekk på 6,00x15" med en smal hvit stripe midt på dekksiden. Instrumentpanelet fikk nye større varsellamper, og taktrekket er heretter laget av perforert skai mot tidligere i tekstil. Hjortebrun og tåkegrønn utgår og gyllengul (84) og blågrønn (85) tilkommer. Dette er eneste årsmodell der blågrønn tilbys.
Årsmodell 1965
I motorrommet skiftes luftfilteret ut med et av «stekepanne»-type. Tidligere var luftfilteret delbart slik at filterinnsatsen kunne skiftes, men nå skiftes filter og hus som en enhet. Skivebremser foran blir nå standard på samtlige varianter. Fra 1962 var dette kun standard på Sport-utgaven. Herregårdsvogn fikk i tillegg en bremseservo som forsterker bremsetrykket til skivene foran (men ikke på tromlene bak) og derav senkes pedaltrykket. Montering av servo deler den ene kretsen opp i to akselvise kretser. Denne servo ble også levert som ekstrautstyr til sedanvariantene. For å bedre motstå rust ble kanaler og frontstykke galvanisert. En ny grill innføres. Tidligere har denne vært sammensatt av flere deler, men er nå stanset/presset ut av ett stykke rustfritt stål. Felgene som tidligere har hatt tette felgskjold, lakkert i bilens farge, er nå lakkert sølvgrå og har store ventilasjonshull. Dimensjonen er forøvrig den samme med 15x4" og 15x4½" til henholdsvis sedan og Herregårdsvogn. De tidligere felgkapslene med en «V» på rød bunn blir nå erstattet med en «V» på en mindre sort bunn. Skjermemblemene blir skiftet ut til et våpenskjoldaktig emblem med «121» på sort bunn, eller «122S» på sort og rød bunn for standard eller Sport-utgave. B18-emblemet i grill og koffertlokk tas bort, og et Volvo-emblem (jernsymbol) plasseres i venstre grillhalvdel. Dekkdimensjonen er uendret, men sedan mister nå den hvite stripen i dekksiden. Et helt nytt interiør ble innført på modellen. Volvo tok i bruk medisinsk ekspertise i utforming av de nye forstolene som ble anatomisk formet til føreren. Materialet var også nytt; en slitesterk skaivariant som inngikk i hele interiøret, også baksete og dør/sidepaneler. En etterlengtet nyhet var også den kanalen som fører varmluft til baksetepassasjerene. Blågrønn utgår fra fargesortimentet, og blåfargene lyseblå (89) og mørkeblå (90) tilkommer.
Årsmodell 1966
Topplokkpakningen blir tynnere, dette gir øket kompresjon og høyere effekt. For B18A ble dette forbigått i stillhet, men for B18D steg effekten til 86 hk/DIN (95 hk/SAE). Alle smørenipler i forstillingen og drivlinje ble utelatt da alle ledd var permanentsmurt, og trengte således ikke vedlikehold i levetiden. Bakbremsene får en trykkreduksjonsventil som skal forhindre at bakhjulene låser seg før forhjulene ved kraftig bremsing. 122S var tidlig ute med overgang fra diagonal- til radialdekk som var under utvikling. De nye høyhastighetsdekkene hadde dimensjonen 165 S15. Vindusspylermunnstykkene ble samlet til en enhet og flyttet fra underkant av frontruten frem til panseret. Munnstykket var fortsatt laget av metall. Amazon Favoritt ble introdusert denne årsmodell. Dette er en to-dørs sedan i litt enklere utførelse; en del krom er plukket av, samt solskjerm og kurvehåndtak på passasjersiden. Bilen leveres kun med M30 girkasse. Modellen er ment som et rimelig alternativ som skulle fange opp tidligere PV-eiere, da den rimeligere PV’n ikke lenger var i produksjon. Gyllengul (84) utgår og Lysegrønn (91) tilkommer i fargeutvalget.
Årsmodell 1967
Motorrommet inneholdt en god del nyheter. Kjølesystemet var nå lukket med ekspansjonstank og B18D (Sport) fikk positiv veivhusventilasjon. Mest iøynefallende var endringene på sug og eksossiden. B18A fikk ny horisontal forgasser; Zenith Stromberg 175 CD-2 (CD-2 S). Forgasseren medførte også nye manifolder. Eksosmanifolden og den fremre meteren av eksosrøret var doble. Kombinasjonen av forgasser og ny innsugs og eksosmanifold resulterte i at effekten steg til 75 hk/DIN (85 hk/SAE) og 90 hk/DIN (100 hk SAE). Sport fikk bremseservo som standardutstyr. Alle sedanvarianter fikk nå samme dekk som 122S fikk året før; 165 S15. Herregårdsvogn beholdt diagonaldekkene på 6,40x15". Fronten fikk en ansiktsløftning. Ny grill med tre, doble stolper mot tidligere tre enkle. «VOLVO»-bokstavene på panseret skiftet nå farge fra gull til sølv. Bakakselen fikk nye momentarmer som skulle fange opp og holde igjen motorens stadig stigende dreiemoment. De nye momentarmene var langt mindre utsatt for rust. Den store nyheten for året het Volvo 123GT. Dette var toppmodellen av Amazon, utstyrt med motoren fra P1800; B18B på 96 hk/DIN (115 hk/SAE). Motoren var egentlig den samme som hadde sittet i P1800 tre år tidligere for 67-modellen av P1800 yter 103 hk/DIN. 123GT hadde en rikholdig utstyrspakke som gjorde den svært ettertraktet blant Amazon-eiere. Sport kunne ikke leveres med overdrive lenger, så om man ville ha M41 var 123 GT eneste alternativ. 123 GT hadde dekk med dimensjonen 165 SR15 på 4" felger (aldri 5½"). 1967 var siste årsmodell med firedørs sedan. Tilbake var nå todørs sedan og Herregårdsvogn. 1967 var også tredje og siste år med Favoritt-varianten. Lyseblå (89) og mørkeblå (90) utgår og erstattes av lyseblå (95) og mørkeblå (96). Grafittgrå utgår fra fargeutvalget og mørkegrønn (94) tilkommer. 1967 er også siste årsmodell som sort kan leveres, men sort blir unntaksvis levert helt opp til 1970. Med introduksjon av 123 GT kom også en spesiell GT-farge kalt stålblå metallic (102) som bare kunne leveres på 123GT denne årsmodellen.
Årsmodell 1968
Teknisk skjer det svært lite på denne årsmodellen. Sport får samme motor som 123 GT; B18B på 96 hk/DIN (115 hk/SAE). Som sistemann fikk nå også basisutførelsen; Special, montert bremseservo som standard. Utvendig erstattes nå vindusspylermunnstykket av et strømlinjeformet av et plastmateriale. Interiørmessig fikk Amazon delt rattstamme som ikke ble trykket inn i kupeen ved en frontkollisjon, og nytt ratt med fire eiker. Hele interiøret fikk en gjennomgang med tanke på sikkerhet og som resultat av dette ble innvendig speil, varmeapparathendler og vindussveivknott skiftet ut. Vindusviskerarmer og innvendig frontruteramme er nå antirefleksbehandlet. Tidligere måtte korsryggstøtten justeres med en skrutrekker, men denne kunne nå justeres med et ratt. Stålgrå metallic var ikke lenger tilgjengelig på 123 GT og lysegrønn utgikk fra fargeutvalget. Imidlertid tilkommer lysegul (97).
Årsmodell 1969
Den store nyheten dette året het B20. B18 ble videreutviklet og fikk litt større sylindervolum (1986 cm³). Sammen med endringer i ventilstørrelsene og tilpassing av forgasserne (nå Stromberg 175 CD-2 SE og SU HS6) steg ytelsen nå til 82 hk/DIN (90 hk/SAE) og 100 hk/DIN (118 hk/SAE) for hhv. Special og Sport. Selv om ytelsen steg minimalt var økningen i dreiemoment merkbar. Vekselstrømsdynamoen som 123 GT ble utstyrt med et par å i forveien ble standard på B20-motoren. Motorens forbrenningsluft er heretter forvarmet og termostatstyrt. Den andre store nyheten på 69-modellen var bremsesystemet som var arvet fra 140-serien. Dette delte kretsene inn i to triangelkretser som beholdt 80% av bremsekraften ved bortfall av en krets. I motsetning til 140 har Amazon fortsatt beholdt trommelbremsene bak. Rasjonalisering har gjort sitt inntog, og billigversjonen Favoritt er ikke lenger med i modellprogrammet. 123 GT er heller ikke offisielt med, men et fåtall B20 blir levert i GT-utførelse. Amazon kunne ikke leveres med automatkassen BW35, men den inngikk imidlertid i 140-programmet. Eksteriørmessig er også Amazon B20 litt forenklet. Kromlisten langs takrenner og på panseret ble tatt bort. Volvo-emblemet i grillen ble erstattet med en B20-emblem. Andre forenklinger gikk på å ta bort ventilasjonsrutene bak og støtfangerhorn foran. Forslaget om å ta bort de fremre støtfangerhornene ble heldigvis trukket tilbake, men de første 69-modellene fikk ventilasjonsruter som ikke kunne åpnes. Åpningsbare ruter ble gjeninnført etter kort tid etter press fra kundene. Interiøret fikk også smake sparekniven der bl.a. dørpanelene mistet de praktiske lommene, og hattehyllen fikk en enklere papputførelse. 1969-modellen er den siste der Herregårdsvogn inngår i modellprogrammet. Perlehvit og lyseblå utgår fra fargeprogrammet, og inn kommer californiahvit (42) og mellomblå (99). Californiahvit ble en kort periode levert på et fåtall biler på eksport som 60-, 61- og 62-modeller.
Dmitrij Donskoj
Dmitrij Ivanovitsj Donskoj (russisk: Дми́трий Донско́й, oversatt: Dimitrij av Don; født 12. oktober 1350 i Moskva, død 19. mai 1389 samme sted) var sønn av Ivan II av Moskva, og fyrste av Moskva fra 1359 og storfyrste av Vladimir fra 1363 til sin død. Han var den første fyrsten av Moskva som åpent utfordret tatarenes autoritet i Russland. Tilnavnet Donskoj (dvs. «av Don») henspiller på hans store seier over tatarene i slaget ved Kulikovo (1380), som fant sted ved elva Don.
Volvo Amazon
Årsmodell 1970
Ikke siden B16-bilene har skillet mellom to årsmodeller vært mindre. Det eneste som skiller 69- og 70-modellen fra hverandre er innføring av nakkestøtter som standard på sistnevnte. Tilbake som eneste karosserivariant er bare todørs sedan. Eneste forandring i fargeutvalget er at lysegul utgår.
Dmitrij Donskoj
Tidlig styre
Dmitrij Ivanovitsj besteg tronen i Fyrstedømmet Moskva da han var 9 år gammel. Så lenge han var mindreårig ble var det metropolitt Aleksij av Moskva som var den faktiske regenten. I 1360 ble den høyeste verdighet blant russiske fyrster, den av Storfyrste av Vladimir, overført av en khan av Den gylne horde til Dmitrij Konstantinovitsj av Nizjnij Novgorod. I 1363, etter at den fyrsten var blitt avsatt, ble Dmitrij Ivanovitsj endelig kronet i Vladimir. Tre år senere sluttet han fred med Dmitrij Konstantinovitsj, og giftet seg med hans datter Jevdokija. I 1376 herjet deres forende armeer Volga Bulgaria.
Den viktigste hendelsen i de tidlige årene av Dmitrijs styre var byggingen av den første kreml av stein i Moskva, som ble fullført i 1367. Den nye festningen gjorde det mulig for byen å motstå to beleiringer av Algirdas av Litauen, i 1368 og 1370. I 1375 klarte Dmitrij å bilegge konflikten med Tver i sin favør. Andre fyrster i det nordlige Russland anerkjente også hans autoritet og bidro med sine styrker til hans nært forestående strid mot Horden. Ved slutten av sitt styre hadde Dmitrij Donskoj mer enn fordoblet territoriet til Fyrstedømmet Moskva.
Striden mot Horden
Dmitrijs tredveårige styre så begynnelsen på slutten for mongolenes dominans over deler av området som utgjør dagens Russland. Den gylne horde var sterkt svekket av borgerkrig og dynastisk rivalisering. Dmitrij benyttet seg av dette opphøret av mongolsk autoritet til åpent å utfordre tatarene.
Mamai, en mongolsk general som også hevdet rett til tronen, prøvde å straffe Dmitrij for hans forsøk på å øke sin makt. I 1378 sendte Mamai en mongolarme, men den ble beseiret av Dmitrijs styrker. To år senere førte Mamai personlig en stor styrke mot Moskva. Dmitrij Ivanovitsj møtte og beseiret Mamais hær i slaget ved Kulikovo.
Den beseirede Mamai ble raskt kastet av tronen av en rivaliserende general, Tokhtamysj. Han gjenopprettet mongolenes styre over deler av Russland og overkjørte Moskva for Dmitrijs motstand mot Mamai. Dmitrij sverget imidlertid sin lojalitet til Tokhtamysj og til den Gyldne horde og ble gjeninnsatt som mongolenes fremste skatteinnkrever og som Storfyrste av Vladimir. Ved sin død i 1389 ble Dmitrij den første storfyrsten som lot sine titler gå i arv til sin sønn Vasilij uten å konsultere Khanen.
Ekteskap og barn
Dmitrij Ivanovitsj var gift med Jevdokija av Nizjnij Novgorod. Hun var datter av Dmitrij av Suzdal og Vasilisa av Rostov. De hadde minst tolv barn:
Mosneselva
Mosneselva er en elv i Etne kommune i Hordaland. Mosneselva fører smeltevann fra Folgefonna ut i Åkrafjorden.
Vassdraget ble i 1993 vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag.
Slaget ved Gettysburg
Slaget ved Gettysburg var et av de blodigste slagene i den amerikanske borgerkrigen og har blitt ansett som vendepunktet i krigen ved at sørstatene ble slått tilbake. Det stod ved byen Gettysburg, Pennsylvania mellom den 1. juli og 3. juli 1863. Nordstatene vant slaget. Abraham Lincoln holdt sin mest kjente tale her, rett etter slaget. Han skrev den kvelden før, mens hans sønn var dødssyk, den varte i kun to minutter og inneholdt kun 270 ord.
De to hærene støtte første gang sammen 1. juli. Kampene ble da utkjempet like nord for byen, hvor kavaleri fra nordstatene forsøkte å forsvare noen høydedrag. Kavaleriet fikk etterhvert støtte fra to korps, men to store korps fra sørstatene angrep nordstatenes linjer fra nord og nordøst. Nordstatenes forsvarslinjer stod ikke imot dette angrepet og troppene måtte flykte gjennom byen og opp på noen åser like sør for byen.
Neste morgen hadde store deler av begge hærene blitt samlet i og rundt Gettysburg. Nordstatene hadde plassert styrkene langs høydedragene sør for byen, slik at frontlinjene fikk form av en fiskekrok. Gjennom hele dagen ble nordstatenes stillinger angrepet, men til tross for store tap holdt linjene stand.
Tredje dag, den 3. juli 1863, fortsatte kampene langs hele linjen. Hovedslaget sto imidlertid ved senteret av nordstatenes linjer, hvor sørstatsstyrkene forsøkte et siste fremstøt for å bryte gjennom linjene. Sørstatene sendte 12 500 infanterister 1 600 meter over åpent landskap under kraftig beskytning fra artilleri mot nordstatenes styrker som hadde bygget opp et forsvarsverk av steiner og kvister. Sørstatsstyrkene led store tap da de kom frem til nordstatenes linjer og selv om deler av nordstatenes linjer brøt sammen klarte ikke sørstatsstyrkene å bryte gjennom. Dette angrepet har i ettertid fått navnet Pickett's Charge, etter en av sørstatenes generaler i angrepet.
I løpet av de tre dagene slaget varte ble ca. 50 000 drept og ca. 15 000 skadet, slaget var med dette det slaget med størst tap i løpet av den amerikanske borgerkrigen. I tillegg omkom en sivil jente etter at hun ble truffet av et bomskudd da hun sto og bakte brød på kjøkkenet.
Bakgrunn og bevegelser frem mot slaget
Kort etter at Army of Northern Virginia vant en betydelig seier over Army of the Potomac i slaget ved Chancellorsville (30. april-6. mai 1863), bestemte Robert Lee seg for en ny invasjon i nord. Den første var det mislykkede Maryland-felttoget i september 1862. Et slikt fremstøt ville forkludre de føderale planene for sommerens felttog og muligens redusere trykket på den beleirede garnisonen i Vicksburg. Det ville gjøre det mulig for den konfødererte hæren å leve av de rike nordlige gårdene mens det krigsherjede Virginia fikk en hardt tiltrengt pause. I tillegg kunne Lees hær på 72 000 soldater true Philadelphia, Baltimore og Washington, DC, og muligens styrke den voksende fredsbevegelsen i nord
Lees armé begynte derfor å dreie nordover den 3. juni fra Fredericksburg. Lee reorganiserte sine to store korps til tre nye korps for å skaffe bedre effektivitet i kommandostrukturen. Generalløytnant James Longstreet fikk tilbake kommandoen over det første korpset. Det gamle korpset til avdøde Thomas J. «Stonewall» Jackson ble delt i to. Det andre korpset gikk til generalløytnant Richard S. Ewell og det tredje til generalløytnant A.P. Hill. Kavaleridivisjonen ble ledet av generalmajor J.E.B. Stuart.
Unionens Army of the Potomac under generalmajor Joseph Hooker bestod av syv infanterikorps, et kavalerikorps og en artillerireserve. Totalt bestod styrken av 94 000 menn. President Lincoln erstattet Hooker med generalmajor George Gordon Meade fra Pennsylvania på grunn av Hookers nederlag ved Chancellorsville og hans tamme respons på Lees andre invasjon nord for Potomac.
AFC Wimbledon
AFC Wimbledon er en engelsk fotballklubb fra London som representer bydelen Merton, med særlig fokus på Wimbledon.
Slaget ved Gettysburg
Bakgrunn og bevegelser frem mot slaget
Den første viktige hendelsen i felttoget fant sted den 9. juni mellom kavaleristyrkene i slaget ved Brandy Station nær Culpeper. 9500 konfødererte kavalerister under Stuart ble overrasket av generalmajor Alfred Pleasontons styrke på to kavaleridivisjoner (8000 menn) og 3000 infanterister, men Stuart slo til slutt tilbake angrepet. Det uavgjorte slaget som var den største hovedsakelig kavaleritrefningen i krigen, viste at for første gang var hestesoldatene til unionsstyrkene likeverdige med sine sørlige motparter.
AFC Wimbledon
Historie
Klubben ble opprettet i 2002 som en protest mot at man flyttet klubben Wimbledon FC (som senere skiftet navn til Milton Keynes Dons FC) fra bydelen Wimbledon til Milton Keynes til tross for sterke protester fra klubbens supportere. Klubben og fansen ser på AFC Wimbledon som en naturlig fortsettelse på Wimbledon FC, og at Milton Keynes Dons FC verken representerer folket eller klubbens minne.
Klubben spilte sine to første sesonger i toppdivisjonen i Seagrave Haulage Combined Counties League, en liga bestående av lag rundt London. I den andre sesongen tapte de ingen kamper (vant 42, 4 uavgjort), og rykket opp til Isthmian League First Division foran 2004/05-sesongen. Denne vant de også, med 29 seire, 10 uavgjort og 3 tap, og de rykket opp Isthmian League Premier Division. Her ble det en fjerdeplass og akkurat ikke opprykk. Laget har rekorden i England for flest kamper uten tap. De spilte 78 kamper, over tre sesonger og to ligaer, uten å tape. I sesongen 2006/07 lå de relativt godt an, men fikk −15 poeng for bruk av en ikke-godkjent spiller. Dette ble senere omgjort til −3 poeng, noe som holdt til en plass i play-off. I play-off tapte de imidlertid, og måtte fortsette i Isthimian League Premier Division.
Grunnkretser i Lebesby kommune
Grunnkretser i Lebesby kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Lebesby kommune, Finnmark, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
AFC Wimbledon
Historie
I sesongen 2007/08 endte AFC Wimbledon på en tredjeplass, noe som holdt til play-off igjen. Denne gangen vant de play-off og rykket opp til Conference South. Denne divisjonen ble vunnet første året, og dermed bar det videre til Conference National, nivå 5 på den engelske fotballpyramiden. Første sesong på dette nivået manglet det noen få poeng til playoff-plass. Sesongen 2010/11 endte med opprykk til Football League Two.
Slaget ved Gettysburg
Bakgrunn og bevegelser frem mot slaget
Lee gav strenge ordrer om at hæren hans måtte minimalisere den negative påvirkningen på den sivile befolkningen. Mat, hester og andre forsyninger ble vanligvis ikke tatt med en gang, selv om kvartermestrenes kompensering av nordlige bønder og handelsmenn ved hjelp av konfødererte penger ikke ble godt tatt i mot. Forskjellige landsbyer, f.eks. York, ble avkrevd forsikring i form av forsyninger under trussel om ødeleggelser. Den mest kontroversielle hendelsen under invasjonen var da rundt førti nordlige afro-amerikanere ble tatt, noen av dem var flyktede slaver, men de fleste var frie. De ble sendt bevoktet sørover til slaveri.
AFC Wimbledon
Historie
Sesongen 2015/16 endte med 7.-plass i Fotball League Two, og playoff-plass. Etter seier mot Plymouth Argyle i playoff-finalen rykket de opp til Fotball League One.
Sponsoren er Sports Interactive, skaperne av spillet Championship Manager, som nå lager Football Manager.
Slaget ved Gettysburg
Bakgrunn og bevegelser frem mot slaget
Hooker tilbød seg å trekke seg i en krangel om bruken av styrkene som forsvarte garnisonen i Harpers Ferry. Abraham Lincoln og øverstkommanderende Henry W. Halleck som lette etter en unnskyldning for å bli kvitt ham, aksepterte umiddelbart. De erstattet ham tidlig om morgenen den 28. juni med generalmajor George Gordon Meade som på den tiden ledet V Corps.
AFC Wimbledon
Spillerstall
Oppdatert 7. mars 2023.
Slaget ved Gettysburg
Bakgrunn og bevegelser frem mot slaget
Da Lee fikk høre den 29. juni at Army of the Potomac hadde krysset Potomac, ga han ordre om at styrkene skulle konsentrere seg rundt Cashtown ved den østlige foten av South Mountain og 13 km vest for Gettysburg. 30. juni dro en av Hills brigader, nord-carolinere under brigadegeneral J. Johnston Pettigrew, mot Gettysburg. De var del av Hills korps i Cashtown. Memoarene til generalmajor Henry Heth, Pettigrews divisjonskommandant, hevdet at han sendte Pettigrew for å lete etter forsyninger i landsbyen, særlig sko.
AFC Wimbledon
Navnet
Når de skulle gi klubben navn, ville grunnleggerne komme så nære «Wimbledon FC» som mulig. Førstevalget deres, «FC Wimbledon», ble avvist av London F.A. «AFC Wimbledon» ble godkjent, da AFC er vanlig i klubbnavn og står gjerne for «Association Football Club». Marc Jones, en av grunnleggerne, påstår på sin side at det ikke står for noen ting. Noen har dog foreslått «A Fan's Club».
Norsedons
Den norske forgreningen av supportere til AFC Wimbledon går under navnet Norsedons. Dette var faktisk den første offisielle supporterklubben noensinne til AFC Wimbledon, et eget charter signert av ledelsen i AFC Wimbledon bekrefter dette. De første årene var Norsedons initiativtager til fotballkampen "Battle of the Sword" mellom den norske supporterforgreningen og et lag av engelske supportere. Dette sverdet er i dag utstilt på Kingsmeadow i premieskapet til AFC Wimbledon.
Slaget ved Gettysburg
Bakgrunn og bevegelser frem mot slaget
Pettigrews styrker ankom Gettysburg den 30. juni og oppdaget unionskavaleri under brigadegeneral John Buford som ankom sør for landsbyen, og Pettigrew dro tilbake til Cashtown uten å møte dem. Pettigrew fortalte Hill og Heath om hva han hadde sett, men ingen av generalene trodde at det var en betydelig føderal styrke i eller i nærheten av landsbyen. De mistenkte at dette bare var en lokal milits. Til tross for general Lees ordrer om å unngå generell trefning før hele hæren var konsentrert, bestemte Hill seg for å sette i gang en betydelig rekognoseringsstyrke morgenen etter for å bestemme størrelsen og styrken til fiendestyrken foran ham. To brigader fra Heths divisjon rykket rundt kl. 05.00 1. juli frem mot Gettysburg.
Slagets første dag
Buford satte opp sitt forsvar på tre høyder vest for Gettysburg: Herr Ridge, McPherson Ridge og Seminary Ridge. Disse var passende terreng for å trekke ut tiden med en aksjon fra hans lille kavaleridivisjon mot de overlegne konfødererte infanteristyrkene. Dette var ment å skaffe tid mens en ventet på ankomsten til Unionens infanteri som kunne okkupere de sterke defensive posisjonene sør for byen ved Cemetery Hill, Cemetery Ridge og Culp's Hill. Buford forstod at dersom de konfødererte kunne skaffe seg kontroll over disse høydene, ville Meades hær få problemer med å få dem bort.
Heths divisjon rykket frem med to brigader ledet av brigadegeneral James J. Archer og Joseph R. Davis. De fortsatte østover i kolonner langs Chambersburg Pike. 5 km vest for byen, rundt kl. 07.30, møtte de to brigadene til Heth lettere motstand fra utposter fra Unionens kavaleri og stilte opp i linjer. Ifølge tradisjonen var løytnant Marcellus Jones den første som skjøt. Jones returnerte til Gettysburg i 1886 for å markere hvor han skjøt det første skuddet med et monument. Heths menn nådde til slutt styrkene til oberst William Gambles kavaleribrigade som nå hadde steget av hestene og var til fots. De var fast bestemt på å gjøre motstand og brukte forhalingstaktikker fra gjerdestillinger hvor de skjøt med bakladede karabiner De konfødererte hadde presset kavalerimennene østover til McPherson Ridge kl. 10.20 da den bakerste styrken til generalmajor John F. Reynolds' I Corps til slutt ankom.
Nord for Chamberburg Pike fikk Davis en midlertidig suksess mot brigadegeneral Lysander Cutlers brigade, men ble slått tilbake med store tapstall i en aksjon rundt et uferdig jernbanespor som var skåret ut i høyden. Sør for Pike angrep Archers brigade gjennom Herbst Woods (også kalt McPherson's Woods). Den føderale Iron Brigade under brigadegeneral Solomon Meredith lyktes til å begynne med mot Archer og tok flere hundre menn til fange, inkludert Archer selv.
Tidlig i kampene, mens general Reynolds tildelte plasseringer til styrker og artilleri rett øst for skogene, falt han død fra sin hest, drept av en kule som traff ham bak det høyre øret. Generalmajor Abner Doubleday overtok kommandoen. Kampene i Chambersburg Pike-området varte frem til rundt 12.00. De fortsatte rundt 14.30 da hele Heths divisjon gikk inn i kampene ved å ta med brigadene til Pettigrew og oberst John M. Brockenbrough.
Da Pettigrews North Carolina Brigade kom til linja, angrep de flanken til 19. Indiana og drev Iron Brigade bakover. 26. North Carolina (det største regimentet i hæren med 839 menn) hadde store tap og forlot kampene den første dagen med rundt 212 menn. På slutten av det tre dager lange slaget hadde de rundt 152 kampdyktige menn, den høyeste tapsprosenten i et slag for noe regiment på noen av sidene i krigen. Sakte, men sikkert ble Iron Brigade presset ut av skogene mot Seminary Ridge. Hill la generalmajor William Dorsey Penders divisjon til angrepet, og I Corps ble drevet bakover gjennom området til Lutheran Seminary og Gettysburgs gater.
Ettersom kampene i vest fortsatte, marsjerte to divisjoner fra Ewells andre korps vestover mot Cashtown i henhold til Lees ordre om å konsentrere seg i det området. De vendte sørover på Carlisle Road og Harrisburg Road mot Gettysburg, mens Unionens XI Corps under generalmajor Oliver O. Howard skyndte seg nordover på Baltimore Pike og Taneytown Road. Tidlig om ettermiddagen gikk den føderale linja i en halvsirkel vest, nord og nordøst for Gettysburg.
Men de føderale hadde ikke nok styrker. Cutler som stilte opp nord for Chambersburg Pike hadde ikke støtte for sin høyre flanke. XI Corps sin divisjon helt til venstre klarte ikke å stille opp raskt nok til å styrke linja, derfor ble Doubleday tvunget til å kaste inn sine reservebrigader for å redde linja.
Rundt 14.00 angrep divisjonene i det andre korpset under generalmajor Robert E. Rodes og Jubal Early Unionens I og XI Corps sine stillinger nord og nordvest for byen og kom seg rundt flankene. Brigadene til oberst Edward A. O'Neal og brigadegeneral Alfred Iverson led store tap i angrepet på I Corps sin divisjon under brigadegeneral John C. Robinson sør for Oak Hill. Earlys divisjon dro nytte av en tabbe som brigadegeneral Francis C. Barlow gjorde da han rykket frem med XI Corps divisjon til Blocher's Knoll (rett nord for landsbyen og nå kjent som Barlow's Knoll). Dette ble en fremskutt stilling i korpslinja og var utsatt for angrep fra flere sider. Earlys styrker stormet divisjonen som utgjorde høyre flanke i unionshærens stilling. Barlow ble såret og tatt til fange i angrepet.
Ettersom føderale stillinger kollapset både nord og vest for landsbyen gav general Howard ordre om å trekke seg tilbake til det høyereliggende området sør for byen ved Cemetery Hill hvor han hadde etterlatt divisjonen til brigadegeneral Adolph von Steinwehr i reserve. Generalmajor Winfield S. Hancock overtok kommandoen over slagmarken etter at han ble sendt dit av Meade da han hørte at Reynolds var blitt drept. Hancock var kommandant for II Corps og Meads mest betrodde underordnede, og han hadde ordre om å ta ledelsen og bestemme seg for om Gettysburg var passende for et stort slag. Hancock fortalte Howard som teknisk sett var overordnet i rang, «jeg tror dette er den sterkeste naturlige stillingen å utkjempe et slag som jeg noen gang har sett.» Howard var enig, og Hancock konkluderte diskusjonen med «veldig bra, sir, jeg velger dette som slagmarken.» Hancocks bestemte holdning hevet moralen på de retirerende unionssoldatene, men han spilte ingen direkte taktisk rolle den første dagen.