cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mobilkran
Bomtyper
Hovedskillet mellom mobilkrantypene utgjøres av bomtypen:
Fagverksbom
En fagverksbom benyttes ofte som forlengelse på mobilkraner med teleskopbom og monteres ofte i en slak vinkel på hovedbommen.
Teleskopbom
Teleskopbom består av flere rør, ofte firkantprofiler, inne i hverandre som dras ut og inn hydraulisk, selve konstruksjonen med rør inni rør minner om en teleskopfiskestang. Fordelen til disse bommene er at mobilkranen kan sette opp bommen selv, og monteringen/demonteringen går raskere og normalt uten hjelpekran. Ulempen til teleskopbommer er primært at bomkonstruksjonen er tyngre og at løftekapasiteten er dårligere en tilsvarende fagverkskran. Dette er kompensert med mer moderne ståltyper/bomkonstruksjoner som gjør forskjellen mindre.
Undervogn
Det andre som skiller mobilkraner er undervogna, altså kjøretøytypen krana er bygget på. Det er her to hovedtyper: belte og hjul, men det finnes andre inkl. skip/båt/lekter og jernbanevogn.
Belter
Beltedriften er maken til den som benyttes på bulldosere og gravemaskiner. Fordeler er at kranen ikke trenger støttelabber under løft, fordi beltene blir kjørt ut og sporvidden blir således økt, og kan kjøre i ferdig rigget tilstand, gjerne med last. Beltene var tidligere mekanisk drevet av gir utenom svingkransen, men er i dag utelukkende hydraulisk drevne.
Lastebilmontert kran
De første mobilkranene ble bygget på vanlige lastebilunderstell.
Chassiskran
Pga. tyngden på krandelen, ble det etterhvert utviklet spesielle chassis for å bære krana, og krantypen chassiskran var utviklet. Karakteristisk er at ikke alle aksler har drift eller styring, at fjæringssytemet er enkelt og at krana generelt er enkel. Fordelene er en kran som går raskt etter veien og er enkel og driftssikker. Ulempene er dårlig fremkommelighet og at kranen er usmidig med tanke på finmanøvering og oppstilling.
Allterrengkran
Allterrengkranen (all terrain-kran) kombinerer mange av egenskapene til chassis- og terrengkranen. Den er i dag den dominerende krantypen. Her fikk større chassis allhjulsstyring og -drift og hydraulisk fjæring. Fordeler er at kranen behersker alt. Den er rask langs veien, har god fremkommelighet, er smidig å stille opp og finnes i størrelsesklasser fra under 30 tonn til over 1200 tonn. Ulemper er at maskinene blir meget kompliserte og prisen høy.
Bykran
Bykranen (citykran) er en videreutvikling av allterrengkranen. Den ligner mye, men er bygget mer kompakt med kort chassis, kun førerhus på overvogn etc. Konseptet er utvikelt av Terex-Demag, men citykraner produseres også av Liebherr.
Ragnarok (utgivelser i 1938)
Ragnarok var et nasjonalsosialistisk månedstidsskrift som kom ut i perioden 1934–1945. Ragnarok fikk tidlig et opplag på rundt 3 000, hvilket må sies å være betydelig tatt i betraktning tidsskriftets skarpe redaksjonelle profil. Nedenfor er en innholdsfortegnelse over utgivelsene i året 1938.
Giovanni Filippo Ingrassia
Giovanni Filippo Ingrassia (født 1510 i Regalbuto på Sicilia, død 6. november 1580 i Palermo) var en siciliansk lege og ledende forsker innen den menneskelige anatomi. Ingrassia skrev en innsiktsfull kommentar til grekeren Galens osteologi fra antikkens tid, og beriktiget en rekke av feilene hos Galen. Han var professor ved Universitetet i Napoli.
Han antas å ha vært først ute med en faglig beskrivelse av sykdommen varicella simplex (vannkopper). Han anses også som oppdageren av en liten knokkel i det menneskelige øre, stigbøylen (columella auris). En rekke andre ben i kroppen var han også med på å studere og beskrive.
Øst-Timor
Øst-Timor (også kalt Timor-Leste) (tetum: Timór Loro-sa'e) er et land i Sørøst-Asia. Landet er et av de yngste i verden og fikk full uavhengighet 20. mai 2002, etter lang tids konflikt med okkupasjonsmakten Indonesia. Landet består av den østre del av øya Timor, øyene Atauro og Jaco, og Oecusse, en eksklave nordvest på øya, innen det indonesiske Vest-Timor. Det samlede landarealet er på størrelse med Montenegro.
Øst-Timor ble en portugisisk koloni på 1500-tallet og var det frem til Japans invasjon under andre verdenskrig. Timoreserne samarbeidet med de allierte under den japanske okkupasjonen og drev geriljakrig i fjellene på øya. Etter andre verdenskrig fikk Portugal tilbake kontrollen, men startet en dekoloniseringsprosess på begynnelsen av 1970-tallet. I 1974 avsluttet Portugal sitt koloniherredømme. Etter en kort borgerkrig mellom de politiske partiene Fretilin og UDT, erklærte Øst-Timor unilateralt seg uavhengig 28. november 1975. I desember 1975 invaderte Indonesia og okkuperte landet. I juli 1976 erklærte Indonesia at territoriet ble landets 27. provins. FN anerkjente ikke annekteringen og ga Øst-Timor status som et ikke-selvstyrt territorium under portugisisk administrasjon. Frihetskampen fortsatte og på 1990-tallet kom det til større militære konfrontasjoner. Indonesias okkupasjon var preget av vold og overgrep mot sivilbefolkningen. Etter Suhartos fall i Indonesia bestemte Indonesias nye president Habibie at det skulle holdes en folkeavstemning om uavhengighet i 1999. Denne gav klart flertall for et uavhengig Øst-Timor, men utløste nye voldshandlinger. FN ba det internasjonale samfunn intervenere og etter en FN-styrt overgangsprosses fikk Øst-Timor full uavhengighet i 2002.
Øst-Timor er ett av bare to land i Asia med katolisisme som dominerende religion (Filippinene er det andre). Øst-Timor er et relativt fattig land, og er i en nasjonsbyggingsfase etter mange tiår med uavhengighetskamp.
Naturgeografi
Øya ligger nord for Australia, separert av Timorhavet. Landet er preget av fjellgeografi og det høyeste fjellet er Tatamailau (også kjent som Mount Ramelau) på 2 963 meter. Det lokale klimaet er tropisk og karakteriseres med klar regntid og tørketid. Hovedstaden, største by og viktigste havn er Dili, og den nest største byen er Baucau i øst.
Demografi
Etter okkupasjon og revolusjon, der en stor del av befolkningen omkom, er over halvparten av befolkningen på rundt 1 million, under 18 år (1.066.000 fra folketellingen 2010).
Religion
Befolkningen i Øst-Timor er, i motsetning til majoriteten i Indonesia, katolsk. Ifølge statistikker fra 1992 var omtrent 90 % av befolkningen registrert som katolikker, mens 3 % var registrert som protestanter, 4 % muslimer og 0,5 % hinduer. Det er imidlertid sannsynlig at det innad i disse religionsgruppene også praktiseres animisme blant enkelte av de registrerte medlemmene.
Språk
Øst-Timors to offisielle språk er portugisisk og tetum, et lokalt austronesisk språk. I nasjonalforsamlingen er også indonesisk og engelsk definert som arbeidsspråk. Selv om Øst-Timor bare har om lag en million innbyggere, antas det at det snakkes om lag 30-35 språk i landet, herunder mellom annet bekais, bunak, dawan, fataluku, galoli, habun, idalaka, kawaimina, kemak, lovaia, makalero, makasai, mambai, tokodede og wetaresisk.
Pre-kolonial historie
Det antas at øya ble bebodd mellom 20 000 og 40 000 år f.Kr. av Velo-Australsk type (som på Sri Lanka). Neste antagelse er at folk fra Melanesia kom rundt 3000 år f.Kr., fulgt av folk fra Sør-Kina og nordre Indokina rundt 2 500 f.Kr.
Koloni
Portugal gikk i 1520 i land ved Oecussi og startet koloniseringen av det som ble døpt Portugisisk Timor. Den vestlige delen, i likhet med de fleste andre øyer i området, var kolonisert av Nederland. Dili ble hovedstad i 1596. Eksport av sandaltre (nesten utryddet) ble etterhvert erstattet av kaffe (1815), sukkerrør og bomull. I 1941 var øya en kort periode under nederlandsk og australsk styre, før japanske styrker inntok øya under slaget om Timor (februar 1942). Portugal tok igjen over (september 1945), etter at over 50 000 timoresere hadde omkommet i kampene mot Japan.
Dekolonisering
Portugal forsøkte å innføre delvis selvstyre og henvendte seg til tre politiske grupperinger. De to pro-indonesiske Uniao Democratica Timorense (UDT) og Associacao Popular Democritica Timorense (APODETI) dannet raskt allianser og kuppet regjeringsmakten. Frente Revolucioniria de Timor-Leste Independente (FRETILIN, pro-uavhengighet) gjennomførte et motkupp, okkuperte Dili og proklamerte Demokratiske Republikken Øst-Timor. Indonesia intervenerte vestfra, ni dager etter. Ikke før i 1984 ga FRETILIN opp og deklamerte den tidligere proklamerte republikk.
Indonesisk okkupasjon
Utover FN-fordømmelse var det lite internasjonalt engasjement, og anslagsvis 250 000 mennesker omkom. Etter massakren på Santa Cruz kirkegård i 1991 økte kritikken. Biskop Carlos Filipe Ximenes Belo og José Ramos Horta (Nobels fredspris, 1996) var viktige ikke-voldelige pådrivere i arbeidet med å synliggjøre problemet internasjonalt. Utløst av krise i indonesisk økonomi ble området tilbudt autonomi, og det ble utlyst en folkeavstemning 30. august 1999. Over 78 % ønsket uavhengighet (98 % deltakelse), hvorpå militære grupper ødela infrastruktur og hovedstaden Dili, samt deporterte 200 000 innbyggere til leirer i det indonesiske Vest-Timor. Tross FNs fredsbevarende styrker ble over 2000 drept.
Øst-Timor og Vest-Sahara
Øst-Timor og Vest-Sahara blir ofte kalt søsterkonflikter. De er svært like og ganske unike konflikter. De var henholdsvis portugisisk og spansk koloni og var begge i en dekoloniseringsprosess styrt av FN på begynnelsen av 1970-tallet. Samtidig som arbeidet med dekolonisering gikk sin gang, var det naboer som gjorde krav på territoriene. Marokko og Mauritania gjorde krav på Vest-Sahara og Indonesia gjorde krav på Øst-Timor. Den internasjonale domstolen i Haag avviste Marokkos og Mauritanias krav, men de invaderte likevel Vest-Sahara i november 1975. Bare noen uker senere invaderte Indonesia Øst-Timor. FN fordømte begge invasjonene, men det internasjonale samfunnet gjorde ingenting. Det har i ettertid kommet frem at Henry Kissinger hadde «godkjent» begge invasjonene på vegne av USA. På demonstrasjoner i både Øst-Timor og Vest-Sahara var det gjennom okkupasjonstiden vanlig å rope «Fritt Øst-Timor! – Fritt Vest-Sahara!». Da Øst-Timor ble selvstendig 20. mars 2002, var den første offisielle handlingen til republikken å anerkjenne den Vest-Sahara-republikken. Vest-Sahara er fortsatt okkupert av Marokko.
Frigjøring
En FN-ledet interimsregjering (1999–2002) og politiske partier etablerte en grunnlov, og etter gradvis overføring av makt ble staten uavhengig 20. mai 2002. Den tidligere frigjøringslederen Xanana Gusmão ble ny leder, Marí Alkatiri ble statsminister og José Ramos-Horta utenriksminister.
Krisen våren 2006
Hæren, bestående av 800 soldater og 600 avskjedigede soldater braket sammen i kamper i mai 2006. Kampene ble beskrevet som de verste siden løsrivelsen fra Indonesia i 1999. Mer enn 5000 hus ble brent eller ødelagt, hovedsakelig i hovedstaden Dili. 38 mennesker ble drept, der flere av dem ble regelrett henrettet. Regjeringen i Øst-Timor ba om hjelp fra andre nasjoner for å bevare kontrollen i landet, og fredsstyrker fra Australia, New Zealand og den tidligere koloniherren Portugal ble sendt til landet.
Konflikten skal ha rot i at opprørssoldatene føler seg diskriminerte fordi de kommer fra den vestre delen av landet, mens den militære ledelsen stort sett er fra øst. Disse soldatene ble sparket ut av hæren i mars 2006 etter en streik, som startet i februar, mot diskrimineringen.
Den opprinnelige urolighetene gikk etterhvert over i en annen type uro, der gjenger med bakgrunn i kampsport ble med i kampene. FN trakk som et resultat av urolighetene ut mesteparten av sitt personell i landet.
President Xanana Gusmão innførte unntakstilstand 30. mai 2006, og tok myndigheten over den nasjonal sikkerheten og forsvaret i et ekstraordinært tiltak for å dempe urolighetene. Den 3. juni ble det klart at José Ramos-Horta skulle ta over som sikkerhetsminister i Øst-Timor.
Australia ba etter hvert om flere soldater (utover de 2200 som allerede var på plass), da urolighetene viste seg å være vanskelige å stoppe.
Statsminister Marí Alkatiri gikk 25. juni 2006 av etter sterkt press bl.a. fra president Gusmão.
Den norske spesialutsendingen Gunnar Stålsett prøvde å forsone de stridende partene i kjølvannet av krisen i 2006.
Attentatforsøket mot Ramos-Horta
Den 11. februar 2008 angrep opprørere under ledelse av Alfredo Reinado president José Ramos-Horta og statsminister Xanana Gusmao. Ramos-Horta ble skutt og skadet i angrepet. Opprøreren Reinado ble selv skutt og drept under attentatet. I februar 2009 ble det reist tiltale mot 28 personer som delaktige i attentatet.
Forholdet til Norge
Norge er representert gjennom ambassaden i Jakarta, Indonesia, og en ambassadeseksjon i hovedstaden Dili. Som første anerkjennende land, bidrar Norge med 2,5% av bistandsinntektene (58 kroner/innbygger) i et av verdens fattigste land. NORAD, NVE og Olje- og energidepartementet har siden 2003 arbeidet med regimet for å gjenoppbygge infrastruktur for vannforsyning og elektrisk strøm, samt utvikle oljeindustrien. Inntektsforventninger er knyttet til drift av Bayu-Undan (fra 2004) og nye konsesjoner som i 2005 blir utlyst, for oljeboring i havet sør for øya. Caritas Norge har arbeidet i landet siden 1995 og Strømmestiftelsen siden 2000. Etter at mer enn 150 000 mennesker ble fordrevet under krisen i 2006, har Flyktninghjelpen arbeidet med husly for interne flyktninger, leirdrift, bygging av ungdomssentre og yrkesutdanning.
Økonomi
Øst-Timor er rangert som nummer 120 på HDI (Indeks for menneskelig utvikling). Landet har en BNP på 628 millioner USD (2010 est.), altså 2 600 USD pr innbygger. Øst-Timor er et jordbruksland og mellom 70 og 80 prosent av befolkningen lever av å dyrke mat til eget forbruk. Fremste eksportartikler er kaffe, sandeltre og marmor. Olje og gass er imidlertid raskt i ferd med å etablere seg som viktigste inntektskilde. Landet har hatt en positiv økonomisk utvikling de siste årene. Øst-Timor har vært i en gjenoppbyggingsfase etter omtrent alt av infrastrukturen i landet ble ødelagt i frigjøringskrigen i 1999. I 2007 førte dårlig avling til sultrelaterte dødsfall og sult i syv av Øst-Timors 65 sub-distrikter.
Historisk sett har sandeltre, som brukes i parfyme og terapeutiske midler, vært hovedeksportproduktet fra Øst-Timor. Olje og gass er nå blitt en av de viktigste inntektskildene for landet og de har opprettet Øst-Timors statlige investeringsfond, som kan minne mye om Statens pensjonsfond - Utland. Øst-Timor mangler utdannede oljearbeidere og oljebyråkrater. Norge har derfor vært involvert gjennom Olje for utvikling med petroleumsrelaterte utdanningsprosjekt. Det samme har LO-forbundet Industri Energi.
Næringslivet forøvrig er hovedsakelig jordbruk (kaffe, bomull og ris), fiske og håndverk. Øst-Timor har en relativt profitabel kaffeindustri; særlig etterhvert som Fair Trade er blitt et mer ettertraktet konsept.
Bistand
Øst-Timor var rasert etter frigjøringen i 1999. Mellom 70 og 90 prosent (kildene varierer) av infrastrukturen ble ødelagt og 75 prosent av befolkningen var på flukt. Til tross for relativt store olje- og gassressurser er Øst-Timor Asias fattigste land. Landet har verdens høyeste fødselsrate med gjennomsnitt 6-7 barn pr kvinne, og relativt høy barnedødelighet. 60 % av den voksne befolkningen er analfabet. Øst-Timor har derfor vært avhengig av bistand siden uavhengigheten i 2002.
Mye av bistandsarbeidet er organisert i Consolidated Support Program (CSP) gjennom Verdensbanken, hvor også Norge deltar. Norge har vært en tung giver til Øst-Timor siden selvstendigheten. I bistandssamarbeidet mellom Norge og Øst-Timor er rammeavtalen som ble fornyet i 2008 på 50 mill. kr. I tillegg er det gitt 10 mill. til overgangsstøtte til gjenoppbygging/støtte til internt fordrevne gjennom Flyktninghjelpen, og 3 mill. til kvinner og likestilling. Øst-Timor er største mottaker gjennom Olje for utvikling-programmet og Norge er største bidragsyteren til utviklingen av petroleumsforvaltningen i landet. Petroleumsloven og petroleumsfondet i Øst-Timor er bygd opp med norsk rådgivning og etter norsk modell. Norge bisto også landet i forhandlingene med Australia om rettighetene til offshore petroleumsreserver. Øst-Timor er den største mottaker av bistand fra Norge per capita.
Bistandssamarbeidet mellom Norge og Øst-Timor er hovedsakelig konsentrert om fire punkter:
I tillegg har Norge støttet en rekke enkeltaktiviteter, som utbygging av elektrisitetsinfrastruktur og beskyttelse av regnskogen.
Høytider og fridager
Det er 15 offentlige fridager.
Første nyttårsdag er årets første fridag. 1. mai markeres som arbeidernes internasjonale kampdag, mens 12. november er ungdommens dag.
Fire offentlige fridager er knyttet til merkedager i landets historie. Den første av disse er 20. mai, dagen for gjenopprettelsen av uavhengighet, til minne om dagen i 2002 da landet på nytt ble en selvstendig stat. 30. august er minnedag for folkeavstemningen om selvstendighet i 1999. 28. november er selvstendighetserklæringens dag til minne om dagen i 1975 da landet ble erklært uavhengig av Portugal. 7. desember markeres som nasjonalheltenes dag. Indonesia invaderte Øst-Timor på denne datoen i 1975 og kampen mot okkupasjonen begynte.
Fra det kristne kirkeåret kommer en del faste og bevegelige helligdager: langfredag, Kristi legemsfest, allehelgensdag 1. november, alle sjelers dag 2. november, Maria unnfangelsesdag og dagen for Timor Lestes skytshelgen 8. desember, samt første juledag.
To bevegelige offentlige fridager markerer islamske høytider: Idul Fitri og Idul Adha.
Referanser
<references group="https://www.dagsavisen.no/nyemeninger/end%C3%A5-eit-fredsprosjekt-i-grus-1.431358" />
Tobolsk
Tobolsk (russisk: Тобо́льск), tatarsk: Tubıl) er en historisk hovedstad for Sibir, og nå en vanlig by i Tjumen oblast i Russland. Byen ligger der elvene Tobol og Irtysj møtes. Innbyggertall: 92 880 (folketelling 2002).
Historie
Tobolsk ble grunnlagt av Jermaks kosakker i 1585–1586 under det første russiske fremstøt inn i Sibir nær ruinene etter Sibirkhanatets hovedstad Qashliq. Den ble sete for viseregenten av Sibir og blomstret opp på grunn av handel med Kina og Bukhara. Det var der at Sibirs første skole, teater, og avis ble etablert. I The Further Adventures of Robinson Crusoe lot forfatteren Daniel Defoe sin helt Robinson Crusoe oppholde seg i Tobolsk fra september 1703 til juni 1704.
Etter at territoriet ble administrativt oppdelt forble Tobolsk sete for Vestsibirs generalguvernør helt til det ble flyttet til Omsk i 1820–1830. Mange sibirske byer hadde Tobolsks våpen som en del av sine opprinnelige byvåpen, blant andre Omsk, Tjumen og Tomsk, og Omsk har endog beholdt dette byvåpenet helt frem til i dag.
Frem til den russiske revolusjon (1917) var byen hovedstad for Tobolsk gubernija. Byen ble også brukt som eksilsted. Blant annet ble noen av desembristene fra 1825 sendt i eksil til Tobolsk. Byens betydning avtok etter at den transsibirske jernbanens trasé ikke ble lagt innom byen i 1890-årene.
I august 1917, etter februarrevolusjonen, ble Tsar Nikolaj II av Russland og hans familie brakt hit for å leve i relativ luksus i det tidligere huset til generalguvernøren. Men i april 1918, etter at den hvite armé nærmet seg byen, ble hele tsarfamilien skutt av Den røde armé i Jekaterinburg.
Økonomi og næringsliv
Økonomien i dagens Tobolsk er sentrert rundt et stort oljeraffineri. Enkelte tradisjonelle håndverk, slik som utskjæring i bein, er blitt bevart.
Severdigheter
Tobolsk er den eneste byen i Sibir som har en godt bevart stein-kreml, eller byfestning, bygget ved overgangen fra 1600- til 1700-tallet. Dens hvite murer og tårn med en samling av kirker og palasslignende bygninger er spektakulært beliggende på en høy elvebredd, og ble erklært som en nasjonal historisk og arkitektonisk skatt allerede i 1870.
De viktigste monumentene i byens kreml er St. Sofiakatedralen (1683–1686), en overbygd markedsplass (1703–1705), et biskop-palass (1773–1775) (nå et museum for lokalkunnskap), og det såkalte Svenske kammer, med seks barokk-haller (1713–1716). Byen har noen bemerkelsesverdige barokke og nyklassisistiske kirker fra 1700- og 1800-tallet. Bemerkelsesverdig er også et granittmonument til Jermak, bygget etter et utkast av Aleksander Brullov i 1839.
Området rundt byen er rikt på forhistoriske kurganer og hedenske helligdommer. Enkelte av disse daterer seg tilbake til rundt 1000 f.kr.
Kölner Haie
Kölner Haie er en ishockeyklubb fra Köln i tyskland som ble stiftet i 1972 av splitting av fra Köln EK. 1994 var klubben med på grunnleggelsen av Deutsche Eishockey Liga, og er fortsatt DEL medlem. Siden 1973 har Kölner Haie spilt kontinuerlig i Deutsche Eishockey Liga, og var åtte ganger tysk mester. Den profesjonelle divisjonen opererer som en begrenset ansvar under det offisielle navnet «Köln Hockey Company, Haien", den opprinnelige klubben der ungdommen og amatør divisjon er integrert med, siden 2005. Fargene i begge klubber er rødt, hvitt og svart.
Sabha (kommune)
Sabha (arabisk:سبها) er en kommune i Libya. Kommunen er plassert nesten midt i landet, og hovedstaden bærer samme navn som kommunen.
Sabha har en liten flyplass som kun trafikkerer Libya. Hovedstaden, med sine 130 000 innbyggere, er en av Libyas viktigste byer. Saharaørkenen begynner i Sabha, og det er en innsjø innenfor Saharas grenser som ligger i kommunen. Byen mottar mange busser med illegale passasjerer fra afrikanske land lenger sør. En busstur fra for eksempel Niger tar flere dager. Det hender at bussjåførene roter seg bort i ørkenen, og passasjerene omkommer av tørst. Mennesker fra Ghana, Togo, og Sudan reiser via Sabha og Tripoli til Europa.
Sabha grenser til følgende kommuner:
Lord Advocate
Lord Advocate (Morair Tagraidh på skotsk gælisk) er den øverste juridiske rågiveren (kronjurist) til regjeringen og Kronen i Skottland i både sivile og strafferettslige spørsmål som faller innenfor den delegerte makten hos Skottlands parlament. Kronjuristen er øverste påtalemyndighet for Skottland og all rettslig påtale tas formelt ut i hans eller hennes navn. Kronjuristen er en av riksembedsmennen i Skottland.
Embedet som Lord Advocate er svært gammelt, og går minst tilbake til 1483, da John Ross omtales som His Majesty's Advocate (Hans Majestets Advokat) til kong Jakob III.
Fra 1707 til 1998 var Lord Advocate øverste juridiske rådgiver til den britiske regjeringen og Kronen i Skottland, inntil vedtakelsen av Skottland-loven av 1998 som delegerte de fleste innenrikssaker til det skotske parlamentet. Den britiske regjeringen får nå sine råd om skotsk rett fra et nytt embede, Advocate General for Scotland.
I motsetningen til Attorney General for England and Wales, er den skotske Lord Advocate ikke frontfigur for det skotske advokatsamfunnet; den rollen innehas av dekanus ved Faculty of Advocates.
Lord Advocate er imidlertid leder for påtalemyndigheten i Skottland, Crown Office and Procurator Fiscal Service.
Warburton (Victoria)
Warburton er en by i delstaten Victoria i Australia. Den ligger 72 kilometer øst for delstatshovedstaden Melbourne og hører til lokalstyret Shire of Yarra Ranges som også er del av storbyområdet rundt Melbourne.
Tolking
Tolking er å oversette fra ett språk til et annet, enten det gjelder et talespråk eller et tegnspråk (tegnspråktolking).
Juninho
Juninho er navnet til flere brasilianske fotballspillere:
Kevin McKidd
Kevin McKidd (født 9. august 1973 i Elgin i Skottland) er en skotsk skuespiller som er kjent for å blant annet spille Owen Hunt i Grey's Anatomy.
Tolking
Å tolke betyr å oversette muntlig og formidle mellom forskjellige språk. Det kan også bety å oppfatte, forstå eller forklare meningen og betydningen av noe. Ordene «tolking» (om handlingen eller aktiviteten) og «tolkning» (om resultatet eller produktet) kan derfor brukes om enhver muntlig eller skriftlig framstilling som tolker noe, altså om en oversettelse eller fortolkning, tydning eller utlegning.
Warburton (Victoria)
Warburton ligger i Yarra Valley-området langs elva Yarra og området er del av regnfallsområdet for Ypper Yarra Dam som er en av reservoarene som forsyner Melbourne med drikkevann.
Tolking
Konsekutiv og simultan tolking
Tolking kan foregå på flere måter, og de mest vanlige metodene er konsekutivtolking og simultantolking. Å tolke konsekutivt vil si at innholdet blir overført i kortere bolker, hvor tolken overfører innholdet mellom bolkene. Å tolke simultant vil si å tolke mens taleren snakker eller tegneren tegner. Dette er en metode som ofte blir brukt på konferanser, og forutsetter dertil egnet audioutstyr.
Energiråd Innlandet
Energiråd Innlandet jobbet med energieffektivisering og omlegging til fornybar energi i Hedmark og Oppland, og var Norges første og eneste regionale energikontor opprettet med støtte fra EU. Kontoret hadde offisiell oppstart 1. september 2009, og var lokalisert i Energihuset på Gjøvik.
Opprettelsen av Energiråd Innlandet var et samarbeid mellom Hedmark og Oppland fylkeskommuner og Eidsiva Energi. Disse tre organisasjonene er også likestilte eiere av virksomheten. Hensikten med satsingen er å bidra til reduserte klimagassutslipp i Innlandet gjennom å øke kunnskapen og bevisstheten om effektiv energibruk og fornybar energi og bidra til spredning av ny teknologi på området. Selskapet skal jobbe med informasjon om energieffektivisering og omlegging til fornybar energi mot både offentlige og private virksomheter og husholdninger. Virksomheten er frittstående, uavhengig og ikke-kommersiell.
Tolking
Tolkefaget
For å bli tolk i tegnspråk må man gå tre år på høyskole. Det finnes flere muligheter for å utdanne seg innen tolkefaget i Norge, blant annet ved Høgskolen i Oslo, Universitetet i Bergen og hos NTNU. I Norge finnes det en ordning med statsautorisjon for tolker. Ved å gjennomgå en prøve som arrangeres ved Universitetet i Oslo kan man oppnå denne tittelen. Minstekravet for å jobbe som tolk i for eksempel Utlendingsdirektoratet (UDI) er den såkalte ToSpot-testen.
Energiråd Innlandet
Virksomheten er også aktiv prosjektdeltaker i en rekke Interreg-prosjekter og EØS-prosjekter.
Tolking
Tolkefaget
Det stilles en rekke krav til en profesjonell tolk. Disse er blant annet objektivitet, taushetsplikt og nøyaktighet. Det er forventet at en tolk ikke legger til eller trekker fra noe av det originale budskapet, og at tolken alltid informerer om sin rolle i forkant av en tolkesituasjon.
Energiråd Innlandet
Selskapets visjon er «Innlandet karbonnøytralt innen 2030», i tråd med nasjonale og regionale klimamål.
Warburton (Victoria)
Mellom 1901 og 1965 hadde Warburton en jernbanelinje (Warburton-linjen) som knyttet byen til Melbourne sentrum via Lilydale. Jernbanetraseen er i dag gjort om til gangsti.
Tolking
Tolkefaget
For å bli tolk i tegnspråk må man gå tre år på høyskole.
Energiråd Innlandet
2017 ble det besluttet at virksomheten skulle avvikles fra 31. desember 2017.
Tolking
Måte å framføre et musikkverk på
Tolking, eller fortolkning, brukes også i forbindelse med utøvelsen av sang og musikk. Ordene betegner da en utøvers framføringsmåte av et bestemt stykke musikk, det vil si hans eller hennes bruk av notebladet og kunnskaper om komponist og musikk som utgangspunkt for en personlig framføring. En person som framfører og formidler verk av en bestemt komponist på sin egen måte, kan derfor omtales som en tolker av denne musikken eller komponisten.
Energiråd Innlandet
Arbeidsområder
Energiråd Innlandet jobber innenfor følgende områder:
Dinacoma
Dinacoma er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Energiråd Innlandet
Arbeidsområder
Energibruk i bygninger, miljøvennlig transport og holdningsskapende arbeid rettet mot barn og unge er spesielt prioritert.
Kevin McKidd
McKidd gikk på Queen Margaret University College i Edinburgh. Han spilte rollen som Tommy i filmen Trainspotting og rollen som Malky Johnson i Small Faces, med Iain Robertson. I 2004 spilte han James Hepburn, den fjerde jarlen av Bothwell, i BBCs mini-serie Gunpowder. Han hadde en rolle i Ridley Scotts storfilm Kingdom of Heaven, og han ga stemme til Jezz Torrent i GTA: Vice City. Han er også kjent fra Neil Marshalls skrekkfilm Dog Soldiers. I 2005 spilte han Thomas Howard, den fjerde hertugen av Norfolk, i BBCs drama The Virgin Queen.
Dinacoma
Levevis
Arten lever på tørr, brannutsatt buskmark (chaparral) i California.
Utbredelse
Slekten er utbredt i California. D. caseyi har en svært begrenset utbredelse i Riverside County, California og er regnet som sterkt truet.
Økonomisk union
En økonomisk union er en form for internasjonal økonomisk integrasjon. Det er en mer omfattende form for økonomisk integrasjon enn et frihandelsområde, en tollunion og et fellesmarked og dermed den høyeste av de fire vanlige typene for økonomisk integrasjon. I tillegg til indre frihandel (frihandelsområde), felles handelshindringer overfor ikke-medlemmer (tollunion) og fri flyt av produksjonsfaktorene arbeidskraft og kapital (fellesmarked) innebærer en økonomisk union at medlemslandene har harmonisert bredere økonomiske politikkområder og overlatt kontrollen over dette til et overnasjonalt organ. Landenes nasjonale valutaer er også byttet ut med en felles valuta.
Dinacoma
Systematisk inndeling
I tillegg skal det finnes to hittil ubeskrevne taksa (arter eller underarter) i California.
Økonomisk union
EU som økonomisk union
Verdens eneste økonomiske union er Den europeiske union (EU). EUs valutasamarbeid har røtter tilbake til 1969 og Det europeiske monetære system ble etablert i 1979. Men det var først i 1991, med Maastricht-traktaten, at valutasamarbeidet tok et virkelig stort steg framover da Det europeiske råd vedtok å etablere en økonomisk og monetær union innen 1999. I dag er 12 av EUs 25 medlemsland medlemmer i Den europeiske monetære union (EMU), som blant annet innebærer at de har den felles valutaen euro og at de har overlatt sine pengepolitiske virkemidler til Den europeiske sentralbanken (ECB).
Energiråd Innlandet
Arbeidsområder
Kommuner og fylkeskommuner er den viktigste målgruppen og sentrale som samarbeidspartnere i mye av Energiråd Innlandets virksomhet.
Malmö hamn
Malmö hamn ligger på utfylte områder nord om sentrale Malmö. Siden 2001 eies Malmö hamn og Københavns havn felles av CMP, Copenhagen Malmö Port AB. Tre ganger daglig avgår Nordö Links ferger til Travemünde. Import av biler er en viktig del av havnens omsetning. Blant annet Toyota anvender Malmö havn for å levere kjøretøy til Skandinavia.
Historie
Malmö har ikke hatt noen naturlig dyp havn, bortsett fra den mindre rennen som øst for den eldste delen av byen gikk inn mot Kirseberget. Denne ble omtalt på 1680-tallet som Tinghamn. Denne havnen synes å ha forsvunnet på 1700-tallet. I 1714 omtales dog fremdeles vanndybden i havnen til om lag to meter.
Fra middelalderen til sluttet av 1700-tallet ble det meste av varene ført fra fartøyene til en lang trebrygge ut i havet, benevnt «Fergebron». Ifølge stadig omtale var denne brygge imidlertid kraftig utsatt for været, vind og ikke minst isen. Bryggen ble ødelagt i 1627 da Christian IV tillot ekstra broskatt for å dekke reparasjonen. I 1655 beordret Fredrik III av Danmark om midler for å reparere Fergebron. I 1728 bevilget Fredrik I av Sverige bruken av kronens tømmer for den ødelagte bryggens reparasjon.
Skip med større dypgående enn om lag to meter som anløp Malmö fikk ankre langt ute i Öresund. Her lå de imidlertid svært utsatt for den tidvis kraftige vinden. Det ble derfor tidig anlagt kunstige steinrøyser som sikret ankringsplassene. Disse eksisterte fremdeles mot slutten av 1700-tallet og ble da benevnt som Kon, Blidan og Kalven. Bunnen på Malmö red besto av to undervanns sandbanker, omtalt på 1500-tallet som «den inre redden» og «den yttre redden». Her ble varene omlastet til mindre robåter. Disse ble rodd av möndrickar eller pråmmän. Nøyaktig hva forskjellen mellom de to var vites ikke, men på 1500-tallet var det ofte stridigheter dem i mellom. På 1560-tallet bestemte Malmö råd fordelingen mellom de to gruppene. Pråmmännen skulle ta hand om alle varer som ble ført forbi «Krogen», altså dagens Kronborg, unntatt trevarer fra Kullen og Höganäs. De skulle også ha retten til varer som kom sørfra inn i sundet, unntatt de fra Rostock og Wismar samt de fra Falster, Lolland, Møn og andre danske småøyer.
Kystlinjen ved Malmö lå omtrent ved dagens Norra Vallgatans nordre side. På 1770-tallet begynte man så smått å bygge den første havnen. Initiativtagere var Frans Suell. Sammen med byens styrende ønsket han seg en virkelig havn der større båter kunne legge til direkte, uten å behøve å ankre på reden og laste om godset til mindre båter. I 1820 hadde arbeidet kommet så langt at havnen bestod av to pirer, med en dybde av 1,5 til 4 meter mellom pirene. Idag tilsvarer det omtrent det området som utgjøres av Inre hamnen, fra piren på Universitetsbron og inn mot byen. Arbeidskraften til disse prosjekt ble hentet fra soldater og straffanger, utover den ordinære arbeidskraften.
Under ledelse av daværende ordfører i havnestyret, Lorens Isak Bager og ingeniøren Carl Gottreich Beijer begynte man på 1840-tallet å fylle i områdene vest og øst om pirene. Dessuten ble havnebassenget gjort bredere. Etter ytterligere utvidelser begynte en å utnytte den nyvunne marken for andre formål. I 1856 ble Malmö centralstation innviet og deler av jernbanen mot Lund ble anlagt på utfylt mark øst om havnen. Jernbanen kom til å få en enorm betydning for havnens utvikling da byen blant annet utgjorde sluttpunktet for Södra stambanan. Passasjerene kunne stige av toget og gå rett ombord på fergene i Malmö mot København eller kontinentet. Jernbanen og havnen hadde også fordelen att de ble lagt i et ubebygd område langt fra boligområdene og jordbruk, der det var enkelt å utvide virksomheten med hjelp av nye utfyllinger mot havet, noe som muliggjorde videre utbygging av havnen.
På 1870-tallet etablerte Kockums verft seg i den vestre delen og en stasjon ble bygget for jernbanen mot Ystad, Malmö Västra. På 1890-tallet startet regulære fergelinjer med dampbåt til England og København. Nyhamnen ble anlagt. Kockums flyttet hele sin virksomhet fra Davidshall til havnen rundt 1910. Frihamnen ble innviet i 1923. Samtidig ble Industrihamnen byttet lengre øst. Havnen ble også skueplass for et av Sveriges største politiske attentat i moderne tid, den såkalte Amalthea-affæren i 1908.
I 1964 ble Sjölundaverket innviet nær kommunegrensen mot Burlöv i havnens ytterområde. Malmös og de tilgrensende kommunenes avløpsvann ble renset i verket innen vannet ble sluppet ut i havet.
I 1990 ble den kommunale havneforvaltningen omorganisert som et selskap og da Øresundsforbindelsen ble åpnet gikk Malmö Hamn AB sammen med havnen i København og etablerte et felles selskap.
Etterhvert som Kockums virksomhet minsket ble det etablert nye virksomheter i havnen. I noen år fantes en SAAB-fabrikk i verftets største bygg. I västra hamnen ble bomessen Bo01 arrangert og noen år senere ble Turning Torso bygget.
Perioden med passasjerferger fra havnen tok slutt i og med at Flygbåtarna nær Malmö C la ned sin virksomhet i 2002. I dag finnes godstrafikklinjen Nordö Link fra Malmö till Travemünde som i hovedsak transporterer lastebiler med sjåfører.
Det pågår for tiden (2011) ulike utviklingsprosjekt i havnen. Dels dreier det seg om nye utfyllinger som muliggjøres ved at masse fra byggingen av Citytunneln legges ut i havet. Dels planlegges en utvidelse og fordypning av farledene inn til kaiene da man ønsker å ta imot flere større fartøy samtidig. Et annet spørsmål man må ta stilling til er om flere deler av de eldre havneområdene kan få ny anvendelse som boligområde og i så fall hvor mye mer plass man kan ta i bruk for det uten å komme i konflikt med havnevirksomheten.
Inre hamnen
Inre Hamnen er den eldste delen av Malmö havn. Fra Skeppsbron gikk passasjertrafikken til København. Trafikken opphørte når Øresundsforbindelsen stod klar i 2001. Malmö centralstation og Slagthuset ligger i Inre Hamnen.
Västra hamnen
Västra hamnen er for tiden et populært boligområde. Det meste av Malmö högskola ligger i området. Fram til 1970-tallet var Kockums verft totalt dominerende i västra hamnen, og Kockums har fremdeles en del virksomhet ved havnebassenget.
Frihamnen
Frihamnen ligger like nord om Inre hamnen. Den brukes til lagring og omlastning av gods, for det meste containere, for videre transport i Østersjøen.
Mellersta hamnen
I Mellersta hamnen finnes industri og lagerlokaler. Store områder brukes til oppstilling av importerte biler. Copenhagen Malmö Port (CMP) har sitt kontor i Mellersta hamnen.
Norra hamnen
Norra hamnen er i dag (2011) ganske øde. I et stort område deponeres de fyllmasser som oppsto ved byggingen av Citytunneln. I 2009 ble det påbegynt en utbygging med nytt fergeleie og ny containerhavn. E.ON driver et fjernvarmeverk basert på flis og treavfall. Lappögatan ble i 2004 Sveriges første bane for dragracing og streetracing. Tidligere var der ofte ulovlige konkurranser om natten i havnen.
Östra hamnen
I Östra hamnen finnes bedrifter og tungindustri av ulike slag. Tobakksfabrikken er en av bedriftene i området. To skoler, Tärnöskolan og Vingaskolan fantes i Östra hamnen. På skolene var det mekaniker- og håndverksprogram. De to skolene ble slått sammen til Agnesfridsgymnasiet i 2006.
Valle Central (Chile)
Valle Central (Ofte kalt «Central Valley», men denne engelske betegnelse bør unngås da den lett forveksles med den nordamerikanske Central Valley), er en forsenkning mellom de chilenske kystfjellene og Andesfjellene. Avhengig av sammenhengen den brukes i kan betegnelsen Valle Central stå for minst tre geografiske områder:
Ludwig-Landmann-Straße
Ludwig-Landmann-Straße er en stor gate i Frankfurt am Main. Den ligger i den vestlige delen av byen, og løper gjennom bydelene Bockenheim, Rödelheim, Hausen og Praunheim. Den er del av riksvei 44. I motsetning til de andre store gatene i byen er den ikke særlig gammel, men ble bygget i det 20. århundre. Gaten er oppkalt etter Frankfurts tidligere overborgermester Ludwig Landmann.
Den Palestinske Studentunion
Den Palestinske Studentunion (GUPS) (arabisk: ) er en palestinsk studentdrevet organisasjon som har eksistert siden tidlig på 1920-tallet. Den blir viden ansett som en av de første palestinske institusjonene som ble dannet. Unionen ble offisielt dannet i Kairo i 1959.
Flere palestinske politikere, forfattere, journalister og militære har vært medlemmer eller ledere av GUPS. Disse inkluderer Yasir Arafat, Hanan Ashrawi, Faisal Husseini, Walid Khalidi og mange flere.
Interjeksjon
En interjeksjon (av latin interjicere – «kaste imellom») er i norsk språk en ordklasse. Ordklassen omfatter ord som normalt ikke kan kombineres med andre ord, som ikke har funksjon som et ledd i en setning, men som står istedenfor en setning, og som ikke kan bøyes. En interjeksjon er ofte et utrop som gir uttrykk for enten følelsesmessige eller fysiske reaksjoner.
Interjeksjoner blir ofte fulgt av et utropstegn.
Inndelinger
Ordklassen kan deles i fire grupper:
Utropsord
Ord for negativ følelse:
Ord for positiv følelse
Ord for lettelse
Svarord
Eksempler:
Faure Chomón
Faure Chomón Mediavilla (født 15. januar 1929 i Havanna i Cuba, død 5. desember 2019) var en kubansk opprører, politiker og diplomat.
Han ble leder av Det revolusjonære direktorat (El Directorio Revolucionario) på Cuba etter at organisasjonens første leder, José Antonio Echeverría ble drept av Fulgencio Batistas politi 13. mars 1957.
I februar 1958 ankom han og en del andre opprørere sjøveien fra Mexico til Escambray-fjellene i regionen Sancti Spíritus der de bygde opp en gerilja i kampen mot Batista. I august 1958 møttes han og Che Guevara til forhandlinger og Chomóns styrker sluttet seg til Guevaras tropper og deltok også i erobringen av Santa Clara i desember 1958.
Etter revolusjonen i 1959 hadde Chomón en rekke verv i hæren, regjering og statsapparat. Han var Cubas ambassadør til Sovjetunionen og medlem av sentralkomitéen i Cubas kommunistiske parti (Partido Comunista de Cuba).
Peder Ankers vei (Oslo)
Peder Ankers vei er en vei i bydel Nordre Aker i Oslo som går opp fra Carl Kjelsens vei til Øvre Skjoldvei på Korsvoll. Navnet på veien kommer fra Peder Anker (født 8. desember 1749 i Christiania, død 10. desember 1824 på Bogstad), som var kjøpmannsønnen som ble Norges første statsminister fra 18. november 1814 til 1. juli 1822.
Peder Anker var en av Norges mest betydningsfulle godseiere etter at han kjøpte opp Bogstad gård og Bærums verk. Han anla både Ankerveien fra Bogstad til Maridalen og Vækerøveien fra Bogstad til utskipningshavnen Vækerø ved Bestumkilen. Anker begynte også å anlegge kjøreveien videre nordover gjennom Sørkedalen.
Holmboes gate (Oslo)
Holmboes gate (1-8) Holmboes gate 1-7C og 2-8 er en kort gate på Hegdehaugen i Oslo. Den går mellom Bogstadveien og Majorstuveien. Gaten fikk sitt navn etter den norske matematikeren Bernt Michael Holmboe (1795 – 1850) i 1879. Tidligere het gaten Hansteens gate.
Campanoøyene
Campanoøyene (italiensk Arcipelago Campano) er en øygruppe i Tyrrenhavet sørvest i Italia. Den består av de fem øyene Capri, Ischia, Nisida, Procida og Vivara, som alle er en del av provinsen Napoli.
I antikken hadde øygruppen navnet Isole Partenopee (Partenopeeøyene) og inkluderte opprinnelig De pontinske øyer. I dag blir disse øyene regnet som en egen øygruppe.
Philacelota
Philacelota er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utbredelse
Artene lever på Sulawesi.
Alliansen for et oljefritt Skagerrak
Alliansen for et oljefritt Skagerrak ble dannet av Natur og Ungdom og Miljøpartiet De Grønne våren 2004 i Kristiansand. Målet er å forhindre all form for oljeaktivitet langs Sørlandskysten. Den mest aktuelle saken for Alliansen har vært kamp mot oljevirksomhet i Farsundsbassenget. Pådriverne for alliansen var Hans Petter Horve (MDG) og Reidar Strisland (NU) og Tale Mathilde Østrådal (NU). Alliansen har hatt jevnlige møter, og har etter hvert fått omkring 15 organisasjoner/partier med på laget.
Organisasjonene
Alliansen består av blant annet disse organisasjonene:
Boonsak Ponsana
Boonsak Ponsana (thai: บุญศักดิ์ พลสนะ [bun.sak pʰon.sa.na], født 22. februar 1982) er en thailandsk badmintonspiller. Han har ingen større internasjonale mesterskapstitler, men vant Indian Open i 2008. Boonsak representerte Thailand under Sommer-OL 2008, der han røk ut i andre runde mot Sony Dwi Kuncoro fra Indonesia. Han er eldre bror av badmintonspilleren Salakjit Ponsana.
Kongepokalvinnere i friidrett for kvinner
Kongepokalvinnere i friidrett for kvinner mottar Hans Majestet Kongens Pokal (Kongepokalen). Den tildeles den beste utøveren under hovedmesterskapet i friidrett. Vinneren utpekes av en jury som nedsettes i forkant av hvert mesterskap. Det er ingen begrensning i hvor mange ganger samme utøver kan tildeles pokalen.
Den første norske kongepokalen ble utdelt i kombinert skiidrett under Husebyrennene i 1879. Den første kongepokalen innen friidrett ble tildelt Haakon Blystad i 1902. Kvinnene ble tildelt kongepokalen første gang i 1949, da til Kirsti Jordet. Siden det året har pokalen blitt utdelt årlig uten unntak.
Historie
Det første offisielle norske mesterskapet i friidrett for kvinner var i 1947. Det ble avholdt på Bislett med Torshov-klubben Torshaug idrettsforening som arrangør. Dette var fem dager før mennenes NM, også det på Bislett, arrangert av forbundet. To år senere ble det satt opp egen kongepokal til beste kvinne under NM. NM for kvinner i 1949 gikk på Skansemyren i Bergen, fortsatt arrangert adskilt fra mennenes mesterskap. Under dette mesterskapet vant Solveig Toms fra Oslo Idrettslag hele fem øvelser innen sprint og hekkeløp. Likevel ble Kirsti Jordet fra Idrettslaget Follogutane tildelt kongepokalen etter ny norsk rekord i høydehopp med 1,50 meter. Hun vant også kulestøt med ny mesterskapsrekord, 11,43 meter, og ble nummer to på 100 meter, 200 meter og i lengdehopp.
Kirsti Jordet vant pokalen også i 1950, denne gang for 39,95 meter i spydkast og ny mesterskapsrekord med en forbedring på over 5 meter. Fra 1951 ble mesterskapene for kvinner og menn arrangert sammen. Det skjedde på Bislett fra 17. til 19. august. Den allsidige utøveren Jorun Askersrud (Nygaard) som i sin karriere vant hele 39 NM-gull, ble tildelt sin eneste kongepokal det året.
Fra 1954, etter at sleggekasteren Sverre Strandli vant fire pokaler på rad, ble det bestemt at kongepokalen skulle alternere mellom øvelsesgruppene løp, hopp og kast. Denne bestemmelsen var ikke tellende for kvinnenes tildeling, og juryen har siden 1949 vurdert mesterskapets beste prestasjon. Værforhold og en utøvers resultater og plasseringer i andre øvelser er forhold juryen tar med i vurderingene.
Statistikk
44 kvinner har blitt tildelt kongepokalen i friidrett siden 1949, hvorav 15 har mer enn én pokal. Løperdronningen Grete Waitz vant troféet syv ganger, og dét syv år på rad. Den meritten er uovertruffen, også sammenlignet med mennene. Spydkasteren Trine Hattestad har fem pokaler. Det samme har høydehopperen Hanne Haugland.
Fylkesvei 2584
Fylkesvei 2584 går mellom Harpefoss og Gålå i Sør-Fron kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 401 (Oppland).
John Gregory (fotballspiller)
John Charles Gregory (født 11. mai 1954 i Scunthorpe) er en tidligere engelsk landslagsspiller i fotball og har også vært manager i flere klubber.
Som spiller var han innom klubbene Aston Villa, Brighton & Hove Albion, Queens Park Rangers og Derby County. Gregory fikk seks landskamper for.
Han startet sin karriere som manager i Portsmouth og Plymouth Argyle, men begge disse jobbene varte bare i noen måneder hver i årene 1989 og 1990. I september 1996 var han tilbake som manager i klubben Wycombe Wanderers. Wycombe var sist i 2. divisjon da han overtok, og i løpet av denne sesongen førte han de opp til en plass midt på tabellen. I februar 1998 sluttet han i Wycombe for å overta managerjobben i Aston Villa hvor han var fram til 2002.
Han var også manager i Derby County i perioden januar 2002 til mars 2003.
Gaius
Gaius var et vanlig romersk fornavn.
I latinske inskripsjoner ble navnet forkortet med bokstaven G. I det tidlige latinske alfabetet skilte man ikke mellom C og G.
Watney Cup
Den ble gjennomført foran ligasesongen, og deltakerne var de lagene som hadde scoret flest mål i sin divisjon den foregående sesong. To lag fra hver av de fire divisjonene i The Football League deltok slik at det var åtte lag med i turneringen hvert år.
Turneringen ble organisert ved at to lag spilte en kamp der vinneren gikk videre til neste runde. Ved uavgjort resultat mellom lagene ble det ikke omkamp, men straffesparkkonkurranse.
Dette var den første fotballturnering i verden der straffesparkkonkurranse ble brukt for å kåre en vinner, og den første gangen dette ble gjort var i semifinalen mellom Hull og Manchester United i 1970.
I motsetning til de fleste andre cupturneringer ble ikke finalen spilt på en nøytral bane, men på hjemmebanen til en av finalistene.
Navnet på turneringen skyldes at den ble sponset av det engelske bryggeriet Watney Mann.