cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ISO 9000
Som forløper til NS EN-ISO standardene hadde Norge fra 1981 kvalitetssikringsstandardene Norsk Standard NS 5801, 5802 og 5803.
Pontiac (høvding)
Pontiac (også kjent som Obwandiyag, født mellom 1712 og 1725, død 20. april 1769) var høvding for Ottawa-indianerne. Han ledet det såkalte Pontiac-opprøret mot britene i 1763–1766, en del av Indianerkrigene.
Byen Pontiac i Michigan er oppkalt etter Pontiac. Det samme er bilmerket Pontiac.
Aggada
Aggada eller Aggadah (arameisk אגדה: fortellinger, tradisjon; pl. Aggadot eller (askenasisk) Aggados) er jødiske religiøse tekster.
Selv om tekstene har vært nedskrevne siden 400/500-tallet, regnes de som en del av jødedommens «muntlige tradisjon», i motsetning til den skriftlige tradisjonen. Den muntlige tradisjonen representerer den autoritative tolkningen av og undervisningen om tanakh, som er jødenes navn på det gamle testamente. Aggada-tekster finnes både innenfor Talmud og i Midrashsamlinger.
Aggada er det episk fortellende stoffet i den jødiske religiøse litteraturen, i motsetning til Halakha, som inneholder resonnerende tekster om lovene og de religiøse forpliktelsene. Enkelt sagt er Aggada en samling av rabbinske prekener som har inkorporert i seg et allsidig innhold av folklore, historiske anekdoter, moralske formaninger og praktiske råd for mange av livets situasjoner, fra forretningsliv til helselære.
Eksempler på slike tekster er utgitt på norsk i antologien Jødiske skrifter, 2002.
Anna Cappellini
Anna Cappellini (født 19. september 1987) er en italiensk kunstløper. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 6 i isdans.
Stedjebergtunnelen
Stedjebergtunnelen er 2,100 meter lang og en del av riksvei 13 (før 2019 riksvei 55). Den ligger ca. 1 km forbi Sogndal sentrum i retning Leikanger. Dette er en rassikringstunnel forbi Stedjeberget. Arbeidet med tunnelen begynte 29. mars 2005 og tunnelen ble åpnet 30. mars 2007, to måneder tidligere enn planlagt. Gamleveien inkludert Rubbeskallen tunnel er nå gang- og sykkelvei.
Cistercienserklosteret i Fontenay
Klosteret ble grunnlagt av Sankt Bernard av Clairvaux i 1118, bare noen år etter at han forlot klosteret i Cîteaux og grunnla klosteret i Clairvaux. Fontenays kloster ligger i en liten skogkledd dalgang 60 km nordvest for Dijon. Det hadde en sterk utvikling på 1100- og 1200-tallet og innehadde kongelig beskyttelse. Klosteret ble plyndret under hundreårskrigen og hugenottkrigen. Etter en tids stagnasjon ble refektoriet revet av munkene i 1745. Klostret ble stengt under den franske revolusjon og ble brukt som papirfabrikk fram til 1902. I det meste av denne tiden ble det eid av slekten Montgolfier.
Klostret ble i 1905 kjøpt av Édouard Aynard og restaurert. Foruten det revne refektoriet, står nesten alle de opprinnelige bygningene: kirken, dormitoriet, selve klostret, kapittelsal, varmestue, dueslag og en smie. Alle bygningene er oppført i Romansk stil, med en nyere abbedbolig samt en sykeavdeling. Klostret er et av de eldste og mest komplette Cistercienserkloster i Europa og ble et verdensarvensted i 1981.
Klosterkirken ble bygget mellom 1139 og 1147 og innviet til pave Eugenius III. Det har en korsformet grunnflate, med et 66 meter langt og 8 meter brett nav, med to sidearmer og et tverrskip som måler 19 meter. Klostret måler 36x38 meter. kapittelsalen har et hvelvtak som bæres oppe av kraftige søyler. Det store dormitoriet er dekket av et kastanjetre fra 1400-tallet.
Ingrid Wiese
Ingrid Wiese (født 24. mars 1961) er norsk filmarbeider og forfatter.
Hun er originalforfatteren bak manuset til barnefilmen Venner for livet, produsert av Nordisk Film, med premiere i 2005.
Bibliografi
Wiese har skrevet følgende barnebøker på Gyldendal Norsk Forlag: Farlig sommer, Gå ikke alene!, Røde spor, Labyrinten og Ikke gjør det!.
Adlai Stevenson II
Adlai Ewing Stevenson II (født 5. februar 1900 i Los Angeles i California, USA, død 14. juli 1965 i London, Storbritannia) var en amerikansk demokratisk politiker. Han var kjent for å være en god debattant og taler. Han tapte presidentvalget begge gangene han stilte som presidentkandidat, i 1952 og 1956, mot krigsveteranen Dwight D. Eisenhower. Hans bestefar Adlai E. Stevenson hadde tidligere vært USAs visepresident under president Grover Cleveland.
Bakgrunn
Adlai Stevenson var sønn av politikeren Lewis Green Stevenson og hans hustru Helen Louise Davis. Han ble født i Los Angeles, men vokste opp i Bloomington i Illinois. Faren var fra 1914 til 1917 Secretary of State i delstaten Illinois' administrasjon.
Stevenson gikk på Princeton University fra 1918 til 1922 og studerte deretter jus ved Northwestern University, der han tok en god eksamen. Han fikk advokatbevilling og begynte som advokat i Chicago i 1926.
Politisk karriere
Stevenson begynte å interessere seg for politikk omkring 1930. Han gikk i offentlig tjeneste i 1933. I ett års tid var han rådgiver i landbruksministeriet i Illinois.
I 1935 vendte Stevenson tilbake til advokatspraksisen i Chicago. Han ble involvert i samfunnsspørsmål, ikke minst som formann for Chicago-avdelingan av Committee to Defend America by Aiding the Allies fra 1940 til 1941. I denne egenskap arbeidet han for å fremme almenhetens støtte for militær og økonomisk bestand til Storbritannia og dets allierte i kampen mot Nazi-Tyskland under annen verdenskrig. Stevenson mente at Storbritannia var Amerikas første forsvarslinje og gikk inn for å trekke tilbake nøytralitetslovene, og støtte president Roosevelts lend-lease-program. Hans anstrengelser ble sterkt kritisert av oberst Robert R. McCormick, den mektige og isolasjonistiske utgiver av Chicago Tribune og et ledende medlem av den anti-intervensjonistiske America First Committee.
I 1940 tilbød oberst Frank Knox, som var blitt president Franklin D. Roosevelts marineminister, Stevenson stilling i hans ministerium i Washington, D.C.. Stevenson skrev taler, representerte Knox og marinen i komiteer, besøkte forskjellige krigsskueplasser og tok seg av mange administrative oppgaver. Ettersom Knox ikke var særlig mer enn en gallionsgigur var det ikke mange virkelig store oppgaver for Stevenson. Men tidlig i 1944 ble han sendt til Sicilia og Italia for Foreign Economic Administration for å granske landets økonomi.
Etter at Knox døde i april 1944, vendte Stevenson tilbake til Chicago der han forgjeves forsøke å få kjøpt Knox' kontrollerende eierskapsandel av Chicago Daily News.
Guvernør i Illinois
I 1948 ble han valgt til guvernør i Illinois, en post han innehadde fra tiltreden 10. januar 1949 og til 12. januar 1953. I løpet av sin fireårsperiode øket han skatten på olje. Slik finasierte han utbygging av veinett og motorveier. Arbeidslovene ikke minst innen gruveindustrien ble overhalt. Guvernøren kjempet også mot korrupsjon og bestikkelser i offentlig tjeneste. Den 9. juli 1951 ble Illinois Civil Defense Act vedtatt; denne loven gjaldt tiltak under nødstilfeller som for eksempel atomkrig eller andre militære farer.
Stevenson bestemte seg i 1952 for ikke å stille til gjenvalg som guvernør.
Presidentkandidat
I stedet ble han nominert til Det demokratiske partis presidentkandidat. Han var partiets kandidat både i 1952 og i 1956, men tapte begge ganger mot Dwight D. Eisenhower. Ved begge valg fikk han bred støtte i Sørstatene.
Ambassadør
Hans navn var i spill også i 1960, men han valgte å støtte partifellen John F. Kennedy, som ble partiets kandidat og så vant presidentvalget. Kennedy utnevnte ham etterpå til ambassadør ved FN i 1961, en post han gjorde seg bemerket i under Cubakrisen i 1962 som da han i Sikkerhetsrådet fremviste luftfotos av utplasserte sovjetiske raketter på Cuba, og som han beholdt de siste fire år av sitt liv.
Flatværet/Varkgård naturreservat
Flatværet/Varkgård naturreservat ligger i Meløy kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter øyværene Flatværet og Varkgård, nord for Bolga og vest for Meløya. Området har et areal på 16 584 dekar, hvorav 14 474 dekar sjøareal. Området er vernet for å ivareta et spesielt stykke kystnatur, med en interessant flora og en spesiell og sårbar fauna.
Kåre I. Torp
Kåre Albert Ingemann Torp (født 23. februar 1923 i Bergen, død 21. august 2009 i Zürich) var en norsk industrileder.
Han ble født i Bergen, men tilbragte det meste av sin oppvekst og sitt voksne liv i Trondheim. Han hadde studentereksamen fra 1941 og utdannelse som maskiningeniør fra ETH Zürich i Sveits fra 1949. Under den andre verdenskrig satt han i tysk fangenskap på Falstad og Grini 1944–1945. Han var planleggingsingeniør ved NOBØ Fabrikker i Trondheim fra 1950, og avanserte til arbeidsstudiesjef og produksjonssjef i 1955, teknisk direktør i 1959 og administrerende direktør i 1962. I 1985 gikk han fra direktørstillingen til vervet som styreformann, noe han var frem til 1988. I 1990 bosatte Torp og ektefellen seg i Zürich.
Han var sønn av administrerende direktør Ingemann Torp (1894–1976) og husmor Olga Parelius (1897–1988).
Krystallisering
Krystallisering er navnet på den prosessen der et stoff danner en fast ordnet repeterende gitterstruktur mellom flere molekyler, eller atomer (hvis det dreier seg om et grunnstoff i atomær tilstand). Dette skjer når et stoff går over fra gass eller væske til fast form, eller blir utfellt fra en saltløsning. Vanligvis vil molekylene danne en ordnet gitterstruktur, men hvis avkjølingen skjer for raskt eller stoffet er i kontakt med et annet stoff som hindrer krystalliseringsprosessen, vil stoffet størkne uten at det er blitt dannet en indre krystallstruktur. Stoffer uten krystallstruktur betegnes som amorfe. Glass er et av de amorfe stoffene vi ser mest til.
I materialteknologien er krystallisering en viktig prosess som kan reguleres for å påvirke ulike stoffers egenskaper. For eksempel er krystallisering en vesentlig del av prosessen innenfor flere teknologier for produksjon av solceller. De norske solenergiselskapene Elkem Solar og Norsun produserer krystallinske komponenter (wafere) til solcellepaneler. For at de ferdige solcellene skal få en god ytelsesevne må de la krystalliseringsprosessen gå riktig for seg.
Veit
Veit (norrønt veit, av veita, «lede vann i grøft») betyr egentlig grøft, men brukes ofte som navn eller del av navn på bakgater og smug (smau). En veit var sammen med «stræti» og «allmenning» en type gate i norske middelalderbyer. Stræti var langgater som gikk parallelt med sjølinjen, med tverrgående forbindelser fra gaten til sjøen. De tverrgående forbindelsene var enten brede allmenninger eller smale veiter og dråpefall. Ifølge Magnus Lagabøtes bylov fra 1276 skulle stræti minst ha en bredde på 12 alen (5,69 m), allmenningene 8 alen (3,79 m) og veitene 3 alen (1,42 m).
Veiter i Trondheim
I Trondheim finnes det flere veiter, hvor flesteparten av disse befinner seg i Midtbyen, men delvis også ved Bakklandet og Ila henholdsvis øst og vest for sentrum. Flere av disse har sin opprinnelse fra middelalderen, men enkelte er også et resultat av for eksempel reguleringsplaner etter bybranner.
MS «Grytøy» (1954)
MS «Grytøy» er en lokalrutebåt bygget ved Vaagland Båtbyggeri i 1954 som byggenummer 46. Hun ble levert til Grytøy-Harstad Fergeselskap, Lundenes i Harstad, 1954. Båten ble på folkemunne kalt Grytlandsferga og den gikk i rute på heimehavet inntil 14. oktober 1974. Troms Fylkes Dampskibsselskap overtok MS «Grytøy» og selskapet og brukte båten videre i Godfjord-sambandet i Kvæfjord. Videresolgt til Olav Berg, Leksa i 1982, til Ottar Starheim i 1989 og til Marty Denham i 2003.
Venneforeninga Grytøy-Harstad Fergeselskap kjøpte skipet på tvangsauksjon 30. august 2011, til bruk som veteranbåt.
Kårstø prosessanlegg
Kårstø prosessanlegg
Kårstø prosessanlegg i Nord-Rogaland har en nøkkelrolle når det gjelder transport og behandling av gass og kondensat (lettolje) fra viktige områder på norsk kontinentalsokkel. Opprinnelig var oppgaven å motta og behandle gass fra felt i den nordlige delen av Nordsjøen. Dette er fremdeles en sentral oppgave for anlegget. Den første gassen kom til anlegget 25. juli 1985, og den første tørrgassen ble sendt fra Kårstø til Emden i Tyskland 15. oktober samme år. Rørledningssystemet Statpipe fører gassen fra feltene i Nordsjøen og inn til Kårstø.
Hjelpeanlegget
Her produseres det overopphetet damp som energibærer maks 800 t/h. All salgsgassen som komprimeres styres også av hjelpeanlegget. Brennstoffet som her brukes er i hovedsak metan. 50 t/h. Utenom dette brukes det ca. 100 MW på elektriske kompressorer og hjelpeutstyr. Dette blir brukt til å hjelpe de systemene som behandler gassen.
Åsgard transport
Kårstø-anlegget mottar gass fra Åsgard og andre felt i Norskehavet gjennom rørledningen Åsgard transport. Åsgard-anlegget, som startet 1. oktober 2000, prosesserer gassen for salg.
1. oktober 2003 var utbyggingsprosjektet NET1 (Nytt Ekstraksjonstog) fullført. Etter denne utbyggingen ble Kårstø i stand til å ta i mot og prosessere rikgass fra Mikkel-feltet på Haltenbanken gjennom rørsystemet Åsgard Transport.
1. oktober 2005 var utbyggingsprosjektet KEP 2005 (Kårstø Expansion project) fullført. Utvidelsen er gjort for å motta rikgass fra Kristin, som er knyttet til det eksisterende rørsystemet Åsgard Transport. Utvidelsen innebærer en økning av kapasiteten med 20 prosent til 88 millioner kubikkmeter gass daglig.
Sleipnerområdet transport
Kårstø mottar kondensat fra Sleipnerområdet. Kondensatet blir stabilisert og fraksjonert i et eget anlegg, som ble satt i drift 1. oktober 1993. Rundt fire millioner tonn stabilisert kondensat blir årlig fraktet ut fra Kårstø med skip.
Separasjon av våtgass og lagring av produkter
Ved Kårstø prosesseringsanlegg skilles våtgass (NGL – Natural Gas Liquids) ut fra rikgassen, og splittes til produktene propan, normalbutan, isobutan, nafta og etan. Propan lagres i to store fjellhaller (kaverner) med en samlet kapasitet på 90 000 tonn. Normalbutan, isobutan, nafta og etan blir lagret i tanker. Anlegget har en produksjonskapasitet på vel 10 millioner tonn NGL og kondensat per år.
Kårstøanleggene er verdens tredje største utskipingshavn for LPG (Liquefied Petroleum Gas – propan, iso- og normal-butan) og Europas største. LPG blir eksportert til kunder over hele verden. I 2002 gikk det fra Kårstø ut til sammen 575 skipslaster med LPG, etan, nafta og stabilisert kondensat.
Krakkinganlegg for utvinning av etan
Etter utvidelsen av Kårstø-anlegget (KEP2005), øker også kapasiteten for etan-produksjon på Kårstø med over 50 prosent til rundt 950 000 tonn årlig. Etanproduksjonen er solgt på langsiktige avtaler til selskapene Borealis, I/S Noretyl og Norsk Hydro, og vil bli fraktet fra Kårstø med skip.
Eksport
Tørrgass eksporteres fra Kårstø gjennom rørledningen Europipe II til Dornum i Nord-Tyskland og gjennom transportsystemene Statpipe og Norpipe til Emden. Rørledningen er på 42 tommer og har en kapasitet på 72 MSm³. Det vil si 72 millioner kubikkmeter gass, med en referansetilstand der gassen har en temperatur på 15 ℃ og et trykk på 1,01325 bar, pr. døgn.
K-lab
Et måle- og teknologilaboratorium, K-lab, ble åpnet på Kårstø i 1988.
Gasskraftverk
Selskapet Naturkraft har bygd et gasskraftverk på Kårstø. Gasskraftverket startet offisielt den 1. november 2007. Anlegget startet normal drift i februar 2009.
Stein Torleif Bjella
Stein Torleif Bjella (født 7. april 1968) er en norsk låtskriver, musiker (vokal og gitar) og lyriker fra Ål. Han bor i Øvre Ål.
Stein Torleif Bjella debuterte som soloartist i 2009 med vise/country-albumet Heidersmenn på plateselskapet Oh Yeah!. Albumet ble produsert av Kjartan Kristiansen og under innspillingen bidro musikere som Geir Sundstøl og Lars Håvard Haugen. For albumet ble han nominert til Spellemannprisen 2009 i klassene viser og tekstforfatter. I 2011 fulgte Bjella opp med albumet Vonde visu (Oh Yeah!) og vant for dét Spellemannprisen 2011 i klassen viser. Han fikk også Prøysenprisen for 2011, Bendiksenprisen for 2012 og Edvard-prisen for 2014 i klassen tekst til musikk for Heim for å døy. For albumet Gode liv fra 2016 fikk han tre nominasjoner foran Spellemannprisen 2016: klassene viser, årets album og tekstforfatter. Han ble også nominert til Spellemannprisen 2020 i klassen viser for albumet Øvre-Ål Toneakademi fra 2020.
Bjella er i tillegg vokalist, gitarist og låtskriver i poprock-bandet Tolv Volt (1996–) som har gitt ut albumene Auraspray (1999) og Kalas (2003).
Engie E&P Norge
Engie E&P Norge (tidligere GDF SUEZ E&P Norge AS) var et fransk/ kinesisk-eid selskap innen undersøkelse og produksjon av olje og naturgass på norsk kontinentalsokkel samt letevirksomhet på Grønland som i 2017 ble overtatt av det britiske selskapet Neptune Energy. Selskapet hadde i 2015 en produksjon på 35 millioner fat oljeekvivalenter (FOE) (vel 96 000 FOE per dag) og hadde et resultat etter skatt på 1,6 milliarder kroner. Selskapet hadde ved utgangen av 2015 totalt 281 ansatte. Administrerende direktør er Cedric Osterrieth, og hovedkontoret ligger på Forus i Sandnes kommune.
Historie
I 2001 ble Gaz de France Norge AS grunnlagt. Selskapet var et heleid datterselskap av det daværende energiselskapet Gaz de France med hovedsete i Paris, og skulle drive med undersøkelse og produksjon på norsk kontinentalsokkel. Samme år overtok selskapet eierandeler på 20% i Njordfeltet (PL 107) og 12% i Snøhvitfeltet fra Den norske stats oljeselskap (nåværende Statoil). Året etter overtok selskapet 15% i Framfeltet (PL 090) fra Statens direkte økonomiske engasjement (SDØE) samt 25% i Gudrunfeltet (PL 025) fra BP. I 2003 overtok selskapet en 30% eierandel i Gjøafeltet (PL 153) fra Norsk Hydro og ble prekvalifisert som operatør i Norge. I 2007 startet produksjonen på Snøhvitfeltet, og plan for utbygging og drift (PUD) for Gjøafeltet ble godkjent av norske myndigheter. Den 22. juli 2008 ble Gaz de France-gruppen fusjonert med det likeverdige selskapet Suez, og det nye konsernet ble hetende GDF SUEZ. I 2009 skiftet Gaz de France Norge AS navn til GDF SUEZ E&P Norge AS. Samme år boret selskapet sin første opererte letebrønn, PL 469 Pumbaa. Den 25. november 2010 overtok selskapet formelt operatørskapet av Gjøafeltet fra Statoil, og ble da for første gang operatør for et produserende felt på norsk sokkel. Da hadde produksjonen allerede vært i gang siden 7. november. I juli 2011 overtok selskapet ExxonMobils 20%-andel i Njordfeltet og Noatun-funnet, hvilket betød at GDF SUEZ nå satt på totalt 40% i Njordfeltet.
I 2013 kjøpte Core Energy en 12% andel i Njordfeltet fra GDF SUEZ. Core trakk seg imidlertid fra avtalen senere samme år med begrunnelse i strukturelle problemer på Njord A-plattformen, noe Core mente lå utenfor forutsetningene for avtalen.
I 2013 trakk administrerende direktør Atle Sonesen seg fra stillingen etter knappe 2 år i rollen for å gå over til konkurrenten VNG. Franskmannen René Montaz-Rosset ble ansatt som Sonesens etterfølger, men ombestemte seg før han tiltrådte. Først året etter var en ny direktør på plass, Maria Moræus Hanssen, med bakgrunn fra bl.a. Norsk Hydro og Aker.
I 2015 annonserte GDF Suez en strategiendring. Selskapet skulle nå bli grønnere og fokusere mer på fornybar energi. Som et ledd i dette byttet selskapet navn fra GDF Suez til Engie. Hanssen ble i 2015 kalt til Paris for å lede gruppens restrukturerings- og omorganiseringsprosjekt, og erstattet av belgieren Cedric Osterrieth. Restruktureringene førte til flere kuttrunder i Engie Norge i løpet av 2016.
I mai 2017 ble det annonsert at Engie selger sin andel i olje- og gassvirksomheten til det britiske selskapet Neptune Energy.
Eierskap
GDF SUEZ E&P Norge AS eies av GDF SUEZ’ divisjon for undersøkelse og produksjon, som igjen eies av GDF SUEZ-konsernet (70%) og China Investment Corporation (CIC) (30%).
Pumbaa-prospektet på Mørekysten
GDF SUEZ E&P Norge fikk i 2009 en del medieoppmerksomhet i forkant av leteboringen på PL 469, det såkalte Pumbaa-prospektet. Prospektet lå i et område på Nordmøre med et sjeldent korallrev, det såkalte «Sularevet». Boringen møtte sterk motstand fra miljøvernorganisasjoner, som mente at virksomheten ville skade miljøet. Boretillatelse ble gitt av Statens forurensningstilsyn (SFT), men Greenpeace klaget tillatelsen inn for Miljøverndepartementet. Miljøverndepartementet valgte på sin side å opprettholde SFTs avgjørelse i saken. Pumbaa-brønnen ble boret i desember 2009, men viste seg å være tørr.
Fabian Bourzat
Fabian Bourzat (født 19. desember 1980) er en fransk kunstløper. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der han ble nummer 4 i isdans.
Ringedalsdammen
Ringedalsdammen er en gravitasjonsdam som demmer opp Ringedalsvatnet i vassdraget Tysso ved Tyssedal i Ullensvang kommune i Vestland. Demningen ble bygget i flere etapper årene 1909–1918 i forbindelse med utbyggingen av Tyssedal kraftanlegg. Da dammen sto ferdig i 1918 var den en av Europas største gravitasjondammer med en magasinkapasitet på 222 millioner m³. Demningen ble forblendet på begge sider med tilsammen rundt 20000 m² håndmeislet granitt, og er Norges største i sitt slag. Dammen er dekorert med en damkrone utformet etter modell av en middelalderborg. Ringedalsvatnet fungerer i dag som magasin for vannkraftverket Oksla som ligger ved Sørfjorden. Magasinkapasiteten er idag 407 millioner m³. Kraftverket har en midlere årsproduksjon er ca. 900 GWh.
Damkronen er 465,20 meter over havet, høyeste regulerte vannstand er 463,90 meter og laveste er 372.
Bakgrunn
Allerede i 1897 ble fallrettighetene til Ringedalsvatnet og den nedre delen av elven Tysso kjøpt av bergensingeniøren Nils Henrik Bruun. Rettighetene for det øvre delen av vassdraget, samt oppdemming av Ringedalsvatnet ble sikret av fabrikkeier Per Aga Hovland. I 1905 ble de to fossespekulantene enige om å selge vassdraget samlet. Grosserer Paal Smith fra Drammen fikk jobben med å selge rettighetne, og han henvendte seg videre til direktør Fredrik Hiort. Hiort fikk i desember 1905 kontakt med den engelske gründeren A. E. Barton i London som eide selskapet The Sun Gas Co. og satt med aksjemajoriteten i Alby Carbidfabrikk i Sverige. Barton ønsket å utvide sin virksomhet med å bygge nye fabrikkanlegg som produserte kalsiumkarbid og kalsiumcyanamid. 28. februar 1906 ble det inngått en avtale om salg av rettighetene til vassdraget for kr. 420000. Avtalen ble inngått med et konsern ledet av Sam Eyde og bankieren Marcus Wallenberg. Den 13. mars 1906 fikk Eydegruppen undertegnet en avtale med Barton om leverering av kraft til en ny karbid- og cyanamidfabrikk i Odda. 20. april 1906 ble Aktieselskabet Tyssefaldene stiftet på Sam Eydes kontor i Kristiania.
Tappetunneler
I terrenget under Ringedalsdammen er det drevet ut tre tuneller. Allerede i 1903, tre år før AS Tyssefaldene ble stiftet, ble den første tappetunnelen drevet ut. Tunnelen var 100 meter lang og fikk navnet Bruuns tunnel. Tunnelen kunne regulere Ringedalsvatnet 10 meter, ned til 428 meter. Bruuns tunnel ble senere utvidet og lagt med rør som i dag løfter vann fra Skjeggedal pumpestasjon til Ringedalsvatnet.
I forbindelse med første byggetrinn av Tysso I (1906–1908) var det fremdeles ikke nødvendig å bygge dam med magasin, kun tappetunneler som kunne regulere Ringedalsvatnet. I 1907 ble det drevet ut en 160 meter lang tunnel med et tverrsnitt på 6,5–7 m². Tappetunnelen har fått navn etter ingeniør Thorvald Schult (1874-1937) som ledet arbeidet med tunnelen. Med den nye tappetunnelen var reguleringshøyden for første byggetrinn 16 meter. Lukehuset nedenfor dammen blir også kalt «Schultsynken».Schults tunnel fungerer idag som ekstra flomavledning. Den siste tappetunnelen under dammen har fått navnet Brekkes tunnel og er i dag gjenstøpt.
Da fabrikkene i Odda skulle øke produksjonen og Tyssedal kraftstasjon skulle utvides med flere aggregat ble det nødvendig å øke magasinkapasiteten og dermed måtte demningen etablere
Byggetrinn I (1909-1912)
I 1909 startet arbeidet med den første fyllingsdammen ved Vassendfossen. Dammen ble bygget med tørrmur av granittblokker og med mørtel de nærmeste 3 meterne mot vannsiden. Det gikk med 13000 kubikkmeter stein og sement under byggingen. Da dammen sto ferdig i 1912 var den 280 meter lang og 16 meter høy. Ved damfoten var den 12,5 meter og ved damkronen 2,5 meter. Normalvannstand var på 448 moh.
Byggetrinn II (1914-1918)
Allerede fra 1911 prosjekterte ''Ing. Kinck`s Vandbygningskontor'' det neste byggetrinnet. Arbeidet startet i 1914 og ansvarlig for utbyggingen var AS Kristiania Monier og Cementvarefabrik og entrprenørfirmaet AS Høyer-Ellefsen. Den nye gravitasjonsdammen ble bygget på baksiden og toppen av den første dammen, som delvis også måtte fjernes. Dammen ble bygget som en gravitasjonsdam i betong og forblendet med håndhugget granitt. Dammen er 521 meter lang og 33 meter på det høyeste. Bredden er 4 meter ved damkronen og 21,5 meter ved foten. Det gikk med 80000 kubikkmeter stein og sement under byggingen. Maksimalkote er 465 moh og nedre tappekote 418 moh.
Flomløpssystem
Flomløpssystemet i Ringedalsdammen besto opprinnelig av to tappetunneler under terrenget mot nord, to høyreliggende tappeventiler i dammen og en overløpsregulering helt i sørenden av dammen med fem nåleløp med en netto bredde på rundt 41 meter. På 1950-tallet ble to nåleløp erstattet av glideluker. Idag er de tre siste nåleløpene også skiftet ut med glideluker.
Betongplate (1929-1931)
Dammen fikk etterhvert store lekasjeproblemer. Grunnen til dette kan være at under byggingen av dammen ble ikke elvefaret tørrlagt og arbeiderne måtte utføre arbeidet i en vannførende arbeidsplass med de problemer som det medfører. Forsøk på å sprøyte inn betong etterpå hadde ikke vært vellykket og ''Ingeniørfirmaet Chr. F. Grøner'' prosjeiekterte byggingen av en ny damplate på innsiden av den eksisterende dammen. Pionerarbeidet med å støpe med glideforskaling ble startet i 1929 og anleggsarbeidet ble utført av entreprenørfirmaet AS Høyer-Ellefsen. Damplaten ble støpt to meter fra den opprinnelige granittforblendingen og støttes 1700 horisontale bjelker (trykkstaver). Damplaten er 20–47 cm tykk og har et areal på 9700 m². Damplaten ble støpt 68 seksjoner med 1 horisontal og 38 vertikale ekspansjonsfuger. Fugene ble opprinnelig tettet med kobberplater, bitumen og asfalt. Arbeidet med sto ferdig i 1931.
Skjeggedal kraftverk (1938)
Fra 1938 til 1980 utnyttet Skjeggedal kraftverk fallet på 30 meter fra Ringedalsvatn til Vetlevatn. Kraftverket hadde en ytelse på 13,5 MVA. Etter at Oksla kraftverk åpnet ble kraftstasjonen ombygget til et pumpekraftverk.
Tysso II kraftverk (1967)
Tysso II kraftverk ble satt i drift i 1967. Portalbygg og avløp ligger like nord for Ringedalsdammen.
Oksla kraftverk (1980)
Siden 1980 har Ringdalsdammen fungert som magasin for Oksla kraftverk. Fra Ringdalsvatnet er det sprengt ut en tunnel ned til Sørfjorden som gjør at stasjonen der kan utnytter hele fallhøyden på 465 meter. Tunnelen kan regulere Ringedalsvatnet ned til 373 meter.
Brat Camp
Brat Camp er en britisk dokumentar- og realityserie som gikk fem sesonger på Channel 4 fra 2004 til 2007. Konseptet gikk ut på at en rekke uregjerlige britiske tenåringer ble skilt fra familiene og sendt på leir i USAs villmark i håp om at de skulle forbedre seg. Livet der ute var fullstendig blottet for komfort, de møtte en tøff virkelighet med hardt arbeid og disiplin.
Serien vant den internasjonale Emmy-prisen i 2004.
Både USA, Tyskland og Nederland sendt egenproduserte versjoner av programmet.
I Norge ble serien sendt på TVNorge.
Harry Ackerman
Harry Ackerman (født 17. november 1912 i Albany, New York, USA, død 3. februar 1991 i Burbank, California) var en amerikansk TV-produsent.
Tilstandsligning
En tilstandsligning er en matematisk relasjon mellom variable som beskriver et fysisk system i termodynamisk likevekt. Den er en konstitutiv ligning som gir den matematiske sammenhengen mellom to eller flere tilstandsfunksjoner knyttet til stoffet, slike som temperatur, trykk, spesifikt volum og/eller spesifikk indre energi. En tilstandsligning er nyttig for å beskrive egenskapene til gasser, væsker, faststoffer og blandinger av en eller flere av disse. De kan til og med beskrive det indre av stjerner.
Oversikt
Den mest vanlige bruken av en tilstandsligning er for å beregne tilstanden til gasser og væsker. En av de enkleste tilstandsligningene i denne sammenheng er den ideelle gassloven, som er en god tilnærmelse for gasser ved lavt trykk og høye temperaturer. Ligningen blir derimot unøyaktig for høyere trykk og lavere temperaturer og klarer ikke å forutse kondensasjon fra gass til væske. Derfor er det blir utviklet flere mer nøyaktige tilstandsligninger for gasser og væsker. Det finnes ingen tilstandsligning som med nøyaktighet kan beregne egenskapene til alle stoffer under alle forhold.
I tillegg til å beregne hvordan gasser og væsker oppfører seg, finnes det også tilstandsligninger for å beregne volumet til faststoffer, inkludert overgangen fra en krystallinsk tilstand til en annen. Det fins ligninger som modellerer det indre av stjerner, inkludert nøytronstjerner.
Historie
Det har tatt flere hundre år å komme frem til tilstandsligningen for gasser. Denne utviklingen har vært sentral i forståelsen av gasser som bestående av atomer og molekyler og deres egenskaper. Etter at tilstandsligningen for ideelle gasser var etablert for vel over hundre år siden, har arbeidet med tilstandsligningen for reelle gasser bestått av bruk av statistisk mekanikk kombinert med stadig mer presise målinger. Den fulle forståelse av faseoverganger ble først etablert i siste halvdel av forrige århundre.
Boyles lov (1662)
Boyles lov var kanskje det første eksemplet på en tilstandsligning. I 1662 gjorde Robert Boyle en rekke eksperimenter med et J-formet glassrør, som ble lukket i ene enden. Han hadde kvikksølv i røret og fanget en viss mengde luft i den korte og lukkede enden av røret. Volumet av gassen ble så forsiktig målt mens mer kvikksølv ble fylt i røret. Gasstrykket kunne bestemmes fra forskjellen mellom kvikksølvnivået i den korte enden og i den lange, åpne enden. Gjennom disse eksperimentene merket Boyle seg at gassvolumet varierte inverst med trykket. På matematisk form kan dette uttrykkes:
Dette forholdet har også blir tilskrevet Edme Mariotte og blir derfor også kalt Mariottes lov, men Mariottes arbeid ble ikke gitt ut før i 1676.
Charles' lov (1787)
Den franske fysiker og oppfinner Jacques Charles utviklet de første gassballonger og kjente derfor godt til hvordan et gassvolum forandret seg under oppvarming. I 1787 fant han  ut at oksygen, nitrogen, karbondioksid og luft utvidet seg like mye ved samme temperaturøkning mens trykket ble holdt konstant. Volumet for disse gassene var derfor proporsjonalt med temperaturen TC ,
Konstanten a var den samme for alle gassene og V0  er volumet ved null celsius-grader og avhenger av størrelsen til det konstante trykket. Denne temperaturavhengigheten kan enklere skrives ved å innføre den absolutte temperatur T = (1 + aTC )/a. Da får Charles' lov dagens form
som relaterer volum og temperatur til verdiene ved null grader celsius.
Gay-Lussacs lov (1802)
Undersøkelsene til Charles ble fortsatt i de følgende år av den franske fysikere Joseph Louis Gay-Lussac gjennom en rekke lignende eksperimenter. I tillegg til å verifisere Charles' lov, viste han at trykket i en gass også varierer lineært med temperaturen når volumet holdes konstant,
hvor nå P0 er trykket ved null grader celsius. Dette avhenger av størrelsen til det konstante volumet. Men konstanten a har samme verdi som før og ble målt å være ca. .  Hans gasslov kan derfor skrives som
Sine resultat publiserte han i et større arbeid i 1802. Samme lovmessighet mellom trykk og temperatur var også påvist omtrent hundre år tidligere av den franske naturviter og oppfinner Guillaume Amontons. Gay-Lussacs lov blir derfor også kalt for Amontons lov.
Avogadros lov (1811)
Basert på sin utforskning av gasser og deres reaksjoner stilte den italienske vitenskapsmann Amedeo Avogadro i 1811 hypotesen
I de følgende år forklarte denne antagelsen stadig flere eksperimentelle fenomen og la grunnlaget til vår forståelse av gasser og deres kjemiske egenskaper. Den kalles nå Avogadros lov. Som de andre gasslovene, viser reell gasser mindre avvik.
Mengden eller massen av et kjemisk stoff kan i dag angis som antall mol. Denne enheten er definert slik at 1 mol inneholder alltid det samme antall partikler av stoffet. Partiklene som utgjør stoffet kan være enkelte atomer eller sammensatte molekyl. Ved samme trykk og temperatur vil derfor 1 mol ideell gass innta samme volum. Ved standard trykk og temperatur gir målinger at dette volumet er 22,41 liter. Antall partikler i dette volumet er Avogadros tall.
Den ideelle gassloven
Den franske fysiker Émile Clapeyron kombinerte i 1834  lovene til Boyle,  Charles  og Gay-Lussac. Han kom dermed frem til tilstandsligningen
for en og samme mengde ideell gass i to forskjellige tilstander. Proporsjonalitetskonstanten a hadde nå blitt målt mer nøyaktig og hadde fått verdien a = 1/273. Den absolutte temperatur ved null grader celsius var derfor T0 = 1/a = 273. Nyere og mer nøyaktige målinger har gitt dagens verdi T0 = 273,15 som er verdien i Kelvin.
Kombineres tilstandsligningen med Avogadros lov, får man den endelige form for tilstandsligningen for en ideell gass,
Her er n antall mol i gassen og R en  ny naturkonstant, den samme for alle gasser. For n = 1 mol gass ved standard trykk og temperatur hvor V = 22,41 liter
Dette er den universelle gasskonstanten.
Antall mol n i gassen avhenger av dens totale masse m og molare masse M uttrykt ved relasjonen n = m/M. Innsatt i tilstandsligningen ser man at den kan da skrives som
hvor ρ = m/M er gassens massetetthet og  Rs =  R/M   kalles den spesifikke gasskonstanten. Denne formen brukes ofte i mer praktiske anvendelser. Ofte brukes i slike sammenhenger symbolet R også for den spesifikke gasskonstanten, i motsetning til den universelle som da betegnes med <u style="font-style:italic; text-decoration:overline">R eller R0. Dette kan gi grunn til forvirring.
Van der Waals tilstandsligning
Van der Waals ligning kom i 1873 og ble en av de første med større nøyaktighet enn den ideelle gassloven. Den kan skrives som
Her er a og b konstanter som er spesifikke for hvert stoff. De kan beregnes fra kritiske egenskaper som:
også skrevet som
I denne ligningen blir a kalt tiltrekningsparameteren og b frastøtningsparameteren eller det effektive molekylære volumet. Selv om ligningen er bedre enn den ideelle gassloven og kan forutsi når faseendring skjer, er den fremdeles unøyaktig for forhold der væsken blir dannet. Van der Waals ligning blir ikke lenger brukt og blir vanligvis bare nevnt i historiske sammenhenger. Andre, moderne ligninger, som bare er litt mer kompliserte, er mye mer nøyaktig.
Årsaken til at van der Waals ligning er bedre enn den ideelle gassloven kommer av to forhold. Det ene er at molekylene blir sett på som partikler med volum, og ikke materielle punkter. Derfor kan ikke V bli for liten, slik at en får (V - b) i stedet for V. Det andre er at molekylene i denne loven kan vekselvirke med hverandre, noe de ikke gjør i en ideell gass. Dermed vil trykket være mindre i de ytre delene av gassen.
Dietericis tilstandsligning
Der a er assosiert med gjensidig påvirkning mellom de ulike molekylene og b tar med effekten av at molekylene har en endelig størrelse, på samme måte som van der Waals likning.
Virial tilstandsligning
Denne tilstandsligningen er ikke av de letteste i bruk, men den viriale ligningen er viktig fordi den kan utledes direkte fra statistisk mekanikk. Hvis en har de rette forutsetningene for den matematiske formen for intermolekylære krefter, kan det utvikles teoretiske uttrykk for hver virial koeffisient. I tilfellet er B vekselvirkningen mellom par av molekyler, C mellom samlinger av tre molekyler, og så videre. Nøyaktigheten kan økes mot uendelig ved å ta med flere ledd av høyere orden.
Redlich-Kwongs tilstandsligning
Ligningen ble introdusert i 1949 og var en kraftig forbedring i forhold til de ligningene man hadde på denne tida. Den er fremdeles interessant på grunn av den relativt enkle formen. Selv om den var langt bedre enn van der Waals tilstandsligning, gjør den det dårlig i forhold til væskefasen, og kan derfor ikke brukes for å regne nøyaktig ut damp-væske likevekt. Den kan derimot brukes sammen med separate væskefase-korrelasjoner.
Redlich-Kwong-likningen er god nok for beregninger av egenskaper i gassfase når forholdet mellom trykket og det kritiske trykket (redusert trykk) er mindre enn om omtrent halvparten av forholdet mellom temperaturen og den kritiske temperaturen (redusert temperatur):
Soaves tilstandsligning
For hydrogen:
I 1972 byttet Soave ut a/√(T)-leddet i Redlich-Kwong-likningen med funksjonen α(T,ω) som benytter temperaturen og en asentrisk faktor. α-funksjonen er konstruert for å tilpasse damptrykkdata for hydrokarbon, og ligningen gjør det bra for disse stoffene.
Merk at denne ombyttingen til en viss grad endrer definisjonen av a siden T_c nå er i andre orden.
Peng-Robinsons tilstandsligning
der \omega er asentrisk faktor for stoffet og R gasskonstanten.
Peng-Robinson-ligningen ble utvikla i 1976 for å oppfylle følgende mål:
Stort sett gjør Peng-Robinson-ligningen det like godt som Soave-ligningen, men er mye bedre til å beregne væskestettheten til mange stoffer, særleg væsker som er ikke-polare.
BWRS-tilstandsligningen
Verdier for forskjellige parametre for 15 stoffer kan en finne i:
K.E. Starling, Fluid Properties for Light Petroleum Systems. Gulf Publishing Company (1973).
Elliott, Suresh og Donohues tilstandsligning
Elliott, Suresh og Donohues (ESD) tilstandsligning ble lansert i 1990. Ligningen ordner opp det unøyaktige frastøtningsleddet i van der Waals ligning. Ligningen tar med effekten av formen av ikke-polare molekyler og utvides til polymer ved å legge til et ekstra ledd. Den ble utvikleet gjennom datasimuleringer og skal fange opp den grunnleggende fysikken til størrelse, form og hydrogenbinding.
der:
Stiv tilstandsligning
der e er indre energi per masse, \gamma er en empirisk konstant, som vanligvis er rundt 6,1, og p^0 er en annen konstant, som representerer vannmolekylets molekylære tiltrekning. Korreksjonen er på ca. 2 gigapascal (20 000 atomsfærer).
Tilstandsligningen er uttrykt på denne formen fordi lydhastigheten i vann er gitt ved.
Ideelle kvantegasser
Tilstandsligningen for den ideelle gassen kan skrives som
hvor u = U /V er energitettheten til gassen som i dette tilfelle er rent kinetisk. Dette resultatet følger fra kinetisk teori som brukes til å beskrive ikke-relativistiske partikler.
Kvantemekanikken har som konsekvens at en ideell gass har ganske andre egenskaper enn en klassisk, ideell gass. Blant annet vil en gass av bosoner ved lave temperaturer gjennomgå en Bose-Einstein kondensasjon. Men likevel er tllstandsligningene for ikke-relativistiske kvantegasser den samme som vist over for klassiske gasser. Forskjellen ligger i at energitettheten u er en ganske annen, mye mer komplisert funksjon av temperaturen enn i det klassiske tilfelle. Der er sammenhengen lineær som vist i kinetisk teori.
Ved meget høye temperaturer beveger partiklene seg derimot relativistisk og gassen kan beskrives enkelt, også i kvantemekanikken. Er partiklene bosoner, oppfører de seg på samme måte som fotoner. Neglisjeres massen til partiklene, vil de da ha samme trykk som i fotongassen. Dette finnes fra Plancks strålingslov og er ganske enkelt
Episk teater
Episk teater er en teaterform som har som mål å synliggjøre de samfunnsmessige motsetningene og vise at verden kan forandres. Denne teaterformen ble utviklet av den tyske dramatikeren Bertolt Brecht, som i Tolvskillingsoperaen. «Vi er ikke interessert i stemningen, men i det som skjer.» – Bertolt Brecht.
Tilstandsligning
Ideelle kvantegasser
Her er energitettheten u gitt ved Stefan-Boltzmanns lov og varier med temperaturen som T4.
For fermioner ved tilsvarende høye temperaturer gjelder samme tilstandsligning, men energitettheten u er 7/8 av verdien for bosoner.
Baseball under Sommer-OL 2004
Medaljevinnerne
<br style="clear:both;" />
Andrzej Maria Deskur
Andrzej Maria Deskur (født 29. februar 1924 i Sancygniów i Polen, død 3. september 2011 i Roma) var en av den katolske Kirkes kardinaler, og tidligere president for Rådet for sosial kommunikasjon (1973–1984). Han ble kreert til kardinal i 1985.
Deskur mottok i 2006 Den hvite ørns orden fra Polens president.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Matthew Lloyd
Matthew Lloyd (født 24. mai 1983 i Melbourne) er en profesjonell australsk landeveissyklist. Lloyd sykler i 2012- og 2013-sesongen for Lampre-ISD etter å ha blitt sparket fra det belgiske laget Omega Pharma-Lotto i april 2011. I 2008 ble han australsk mester i landeveissykling.
Norsk Hydro
Den norske stat ved Nærings- og fiskeridepartementet eide pr. 2020 34,26 prosent av aksjene i selskapet, mens Folketrygdfondet eide 7,1 % (pr. 23. oktober 2020).
Matthew Lloyd
I 2010 tok han en etappeseier og vant klatretrøya i Giro d'Italia.
Norsk Hydro
Hovedkontoret ligger på Vækerø i Oslo, og Hilde Merete Aasheim er konsernsjef.
Nathalie Péchalat
Nathalie Péchalat (født 22. desember 1983) er en fransk kunstløper. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 4 i isdans.
Norsk Hydro
Kunstgjødselproduksjonen ble skilt ut i selskapet Yara International i 2004, og olje- og gassdivisjonen ble innfusjonert i Statoil, som i den forbindelse skiftet navn til StatoilHydro 1. oktober 2007. Sjømatproduksjonen ble solgt i 2000 og er videreført i Marine Harvest.
Norsk Hydro inngikk i april 2010 en intensjonsavtale om å overta Vales aluminiumvirksomhet for 30 milliarder kroner. Transaksjonen gav Hydro full kontroll over og eierskap til bauxittgruven Paragominas, 91 prosent i verdens største aluminaraffineri Alunorte og 51 prosent i aluminiumverket Albras.
Etter salget av valsevirksomheten til amerikanske KPS Capital Partners 1. juni 2021 er ikke valseverkene på Karmøy og Holmestrand deler av Norsk Hydro lenger. Hydro har imidlertid fortsatt sitt aluminiumsverk på Karmøy med over 500 ansatte. Den tidligere valsevirksomheten til Norsk Hydro går nå under navnet Speira.
Historie
Selskapet ble grunnlagt 2. desember 1905 av Sam Eyde og Kristian Birkeland under navnet Norsk Hydro-Elektrisk Kvælstofaktieselskab. Den svenske Wallenberg-familien var med på å finansiere det nye selskapet sammen med franske banker. Sommeren 1905 hadde avtalen med Banque de Paris et des Payes-Bas blitt underskrevet i bankens hovedkontor i Hôtel de Mondragon i Paris. Selskapet var basert på Birkeland–Eyde-prosessen, et patent av Birkeland, hvor man ønsket å benytte en elektrisk lysbue for å fremstille nitrogenbasert kalksalpeter som ble brukt til gjødsel. Produktet fikk handelsnavnet Norgessalpeter. Til produksjonen trengte man elektrisk energi, som man skaffet ved å bygge ut Svelgfossen ved Notodden. Senere bygget man også ut Rjukanfossen og etablerte tettstedet Rjukan med fabrikk og bebyggelse.
Prosessomlegging
Birkeland–Eyde-prosessen var svært energikrevende og betinget tilgang til billig elektrisk kraft. Lysbueprosessen fikk derfor aldri noen kommersiell suksess utenfor Norge, selv om noen lisensrettigheter også ble solgt utenlands etter at ovnsteknologien var ferdigutviklet ved utbyggingen av «Rjukan II» i 1912. I 1913, året etter at Birkeland–Eyde-ovnen var ferdig utviklet, åpnet den langt mer effektive ammoniakkfabrikken ved Oppau i Ludwigshafen, (Tyskland), som produserte gjødsel etter Haber–Bosch-metoden, patentert i 1910. Hydro hadde gjennom sitt samarbeid med BASF opsjon på Haber–Bosch-metoden. I 1913 besluttet styret å ikke akseptere tilbudet om overdragelse av ammoniakkmetoden fra BASF. Som en del av oppgjøret etter 1. verdenskrig hadde den franske stat sikret seg Haber–Bosch-prosessen, og de ønsket et samarbeid med Norsk Hydro. I 1920 takket Hydro igjen nei til Haber-prosessen, da de selv sammen med svenskene Helge Bäckström og Ivar Cederberg forsøkte å utvikle en ny ammoniakkprosess med lavere trykk. Dette mislyktes, og forsøksprosjektet ble lagt ned i 1924. I 1927 måtte Norsk Hydro også gå over til Haber–Bosch-prosessen og inngå et samarbeid med kjemigiganten IG Farben. Produksjonen på fabrikkene på Rjukan og Notodden ble lagt om, og flytende ammoniakk ble transportert til Hydros nye anlegg på Herøya, hvor produksjonen av Norgessalpeter startet i 1929.
Fullgjødsel
Odda-prosessen var utviklet av sjefkjemiker Erling Johnson ved Odda Smelteverk i årene 1927–28 og la grunnlag for industriell produksjon av fullgjødsel, tresidig kunstgjødsel med delkomponentene nitrogen, fosfor og kalium. I 1930 fikk Hydro anledning til å studere Odda–prosessen, inkludert Johnsons forsøksprotokoller. Det ble innledet forhandlinger om å lisensiere prosessen, men Hydro krevde å få overdratt lisensrettigheten overfor utlandet, noe ledelsen i Odda ikke kunne godta. Samtidig som forhandlinger pågikk ble det satt igang forsøk på Hydros laboratorium på Rjukan, hvor en systematisk arbeidet for å omgå Johnsons patenter. I november 1931 søkte Olaf Jensen og Hydro om å få patent på en lignende NPK-prosess som innbefattet tilsetting av ammoniumnitrat som dannet et dobbeltsalt. Odda-patentene hadde også anbefalt tilsetting av ammoniumnitrat i prosessen, men ikke beskrevet selve dannelsen av dobbeltsaltet. I 1934 ble Hydros patentsøknad først innvilget, men etter klage fra Odda Smelteverk ble vedtaket opphevet i 1935, og Hydro nektet patent. På tross av dette startet Hydro produksjonen av Fullgjødsel uten lisens ved en forsøksfabrikk på Herøya i 1936 og ved fullgjødselfabrikken som startet i 1938. Høsten 1945 ble Hydro stevnet for retten for patentinngrep av Odda Smelteverk og Erling Johnson. Saken ble forlikt i 1947 ved at Hydro betalte Odda Smelteverk 175 000 kr, samt inngikk en 10-årig samarbeidsavtale der en åpnet for å kunne benytte hverandres patenter og erfaringer med fullgjødsel. I 1951 gikk også Hydros fullgjødselfabrikk over til å bruke den umodifiserte Odda-prosessen. I 1955 fikk Erling Johnson Norsk Hydros ærespris for arbeidet med Odda-prosessen.