cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kvalifisering til EM i fotball 2008, gruppe G
Nederland fikk flere mål i hjemmekampen mot Hviterussland, hvor Robin van Persie scoret to og la opp til Dirk Kuyts mål på overtid som sørget for 3–0 og Nederland som det eneste laget uten poengtap. Slovenia hadde sjansen til å bli det andre, men tapte bortekampen mot Bulgaria med 0–3 tross 0–0 ved pause, mens Romania utnyttet en forsvarstabbe og et straffespark og vant 2–0 i Albania.
Ivan Jensen
Tage Ivan Linde Jensen (født 10. november 1922 i København, død 26. januar 2009 i Vedbæk) var en dansk fotballspiller.
Jensen spilte i KFUM København (–1945), AB (1945–1949) og Bologna (1949–1956) i italienske Serie A.
Jensen debuterte på som 23-åring i 1945 i en kamp mot. Han fikk 25 A-landskamper og to mål og var kaptein i en kamp, hans 25. og siste landskamp i Idrætsparken mot i 1949. Han var med på landslaget som tok bronse under OL i London 1948.
Fylkesvei 385 (Akershus)
Fylkesvei 385 i Akershus gikk mellom kommunegrensen ved Strømmen stadion og kommunegrensen ved Stalsberg i Skedsmo.
Traséer: Stalsberg – Strømmen kirke (0,6 km), Sagdalen skole – Strømmen stadion (1,5 km).
2019 ble veien erstattet av delstrekninger av fylkesvei 1506 og fylkesvei 1519.
Qidong (Hengyang)
Qidong (kinesisk: 祁东县; pinyin: Qídóng Xiàn) er et kinesisk fylke i byprefekturet Hengyang i provinsen Hunan i Sør-Kina.
Befolkningen var på 910,412 innbyggere i 1999.
Samferdsel
Kinas riksvei 322 løper gjennom området. Den går fra Hengyang via Guilin og Nanning i den autonome regionen Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.
Angmars fjell
Angmars fjell, Angmar-fjellene eller Fjellene av Angmar var en fiktiv fjellkjede i J.R.R. Tolkiens univers Midgard. Den lå langt i nord, og gikk vestover fra Gundabadfjellet, i den nordre enden av Tåkefjellene.
Den onde kongen av Angmar ga navn til denne fjellkjeden. Fjellene var antakeligvis bebodd i forskjellige tider av bade dverger og orker. Hovedstaden av Angmar, Carn Dûm, var plassert i den vestre enden av Angmars fjell.
Enaresamisk
Ortografi
Enaresamisk skrives med en variant av det latinske alfabetet.
Bokstavene Qq, Ww, Xx, Åå og Öö anvendes kun i fremmende ord og lånord.
Ningxiang
Ningxiang (kinesisk: 宁乡县; pinyin: Níngxiāng Xiàn) er en kinesisk by på fylkesnivå i Changsha i provinsen Hunan i Sør-Kina.
Befolkningen innen bygrensene anslås (2005) til 58 500.
Arkeologi
Arkeologene har avdekket tydelige tegn etter Shang-kulturen i området. I 2004 fant man dessuten ruiner fra Vestre Zhou-perioden (11. årh. - 771 f.Kr.) i Tanheli. Her er bygninger, muligens palassresidenser, vollgraver, graver, bronse- og jadegjenstander. Funnet ble regnet som et av årets viktigste arkeologiske funn i Kina.
David Howarth
David Armine Howarth (født 28. juli 1912, død 2. juli 1991) var en britisk marineoffiser, historiker og forfatter av krigshistorie. Under andre verdenskrig var han nestkommanderende for SOE-operasjonen, senere kjent som Shetlandsbussen.
Ningxiang
Kulturminner
Hjemstedet til Liu Shaoqi (Liu Shaoqi guju, 刘少奇故居) og funnstedet Tanheli (Tanheli yizhi, 炭河里遗址) fra det vestlige Zhoudynastis tid er oppførte på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Toppen en time
Toppen en time er et studiobasert underholdningsprogram med Toppen Bech som gikk på NRK fra 1995 til 1996. Hun hadde med seg Nissa Nyberget som kapellmester i første sesong og Ingrid Bjørnov i andre. I andre sesong hadde hun med seg Ruben Friis som medprogramleder. Denne sesongen hadde derfor undertittelen ... hvori opptatt Ruben. Programmet gikk på mandager.
Ningxiang
Samferdsel
Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan, og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
David Howarth
Howarth var utdannet ved Universitetet i Cambridge, og arbeidet fram til evakueringen fra Dunkerque som krigskorrespondent for BBC. Deretter vervet han seg til det britiske marinen. I 1941 ble han med løytnants grad beordret som nestkommanderende under hæroffiseren major Leslie H. Mitchell over Special Operations Executive (SOE)s hemmelige operasjoner i rute mellom Shetland og Norge fra Lunna Ness-basen nord for Lerwick på Shetland. Den 28. desember 1944 giftet han seg med Nanette Smith fra Shetland. Etter krigen bosatte de seg i Scalloway hvor han en tid drev et lite skipsverft.
Toppen en time
Stand-up komikeren Thomas Giertsen hadde sin første TV-opptreden i dette programmet. Han var med i en quiz-del av programmet.
Ningxiang
Norsk misjon
Det norske misjonsselskap etablerte en misjonsmark i provinsen Hunan i 1902, og den første misjonsstasjonen var i byen Changsha, øst for Ningxiang. Men bare to år etter ble det også opprettet en norsk misjonsstasjon i Ningxiang.
David Howarth
Hans forfatterskap ble etter hvert omfattende med nær årlige utgivelser, og hans emner utvidet seg fra den andre verdenskrig til andre historiske emner, særlig lord Nelson og krigen mot Frankrike på 1800-tallet, men han redigerte også selvbiografien til Dalai Lama, My Land and My People (1964).
La Floresta (Uruguay)
La Floresta er største by i kommunen La Floresta i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 1 595 innbyggere.
David Howarth
For sin innsats under krigen mot den tyske okkupasjonen av Norge ble Howarth hedret med St. Olavs Orden av 1. klasse og Haakon VIIs Frihetskors.
La Floresta (Uruguay)
Byen er hovedstad (spansk: cabecera eller alcaldía) i kommunen La Floresta.
David Howarth
Howarth døde i 1991, 78 år gammel. Etter eget ønske ble hans aske gravlagt i havet ved Lunna Voe, Shetland, nær Lunna House, den første basen for operasjon Shetlandsbussen.
Bibliografi (utvalg)
Innrykk markerer norsk utgivelse
La Floresta (Uruguay)
Historie
Byen ble grunnlagt i 1911 av Miguel Perea.
Befolkning
La Floresta har 1 595 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Kommune
Byens ordfører (alcalde) er Isabel Huelmo (2010-2015).
Åse Lill Kimestad
Åse Lill Kimestad (født 16. august 1955) er en norsk politiker (Ap) som var ordfører i Mandal kommune fra 2003 til 2007.
Hun ble valgt ved direkte ordførervalg i 2003, og vant med klar margin mot Kristelig Folkepartis Øistein Garcia de Presno.
Forrige gang Arbeiderpartiet fikk ordføreren i Mandal, var i 1946. Etter valgnederlaget i 2007 ble Åse Lill Kimestad rektor ved Vågsbygd videregående skole.
Fra 2010 til 2015 var Åse Lill Kimestad nestleder i Språkrådet. Hun er også medforfatter av lærebokverket Signatur.
Rustsnipe
Rustsnipe (Calidris subruficollis) er en liten monotypisk vadefugl i snipefamilien.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Ligue 2
Ligue 2 er den franske fotballigaens nest høyeste divisjon. De to øverste lagene rykker direkte opp til Ligue 1, mens nummer 3-5 spiller opprykkskvalifisering. De to nederst plasserte lagene hver sesong rykker direkte ned til Championnat National, mens nummer 18 spiller nedrykkskvalifisering..
Herad kirke (Buskerud)
Allerede på slutten av 1800-tallet ble det diskutert egen kirke i Herad. I 1907 ble det oppnevnt en byggekomité, men byggingen kom i gang først i 1932. To år senere stod den rødmalte trekirken ferdig. Kirken er inspirert av det høye midtrommet fra byggeformen basilika, og stavkirkenes tak og tak. Det høye midtskipet er omkranset av lavere sideskip. Koret er igjen lavere og noe smalere enn skipet. Tårnet er vestvendt. Det er bredt og stort, og dekker både våpenhuset og deler av skipet. Kirketaket er dekket av skiferstein.
Klaus Ofner
Klaus Ofner (født 15. august 1968 i Murau, Steiermark) er en tidligere østerriksk kombinertløper.
Han var aktiv tidlig på 1990-tallet, og utgjorde sammen med landsmannen Klaus Sulzenbacher en duo av internasjonalt toppformat. Karrierens største triumf feiret Ofner under VM 1991 i Val di Fiemme, der han sammen med Klaus Sulzenbacher og Günther Csar ble verdensmester i lagkonkurransen. I den individuelle øvelsen tok han bronse, bak nordmannen Fred Børre Lundberg og Klaus Sulzenbacher.
Han tok nok en bronsemedalje under OL 1992 i Albertville, sammen med Stefan Kreiner og Klaus Sulzenbacher i lagkonkurransen. Denne gang måtte østerrikerne se seg slått av lagene fra Japan og Norge.
Xiangyin
Xiangyin (kinesisk: 湘阴县; pinyin: Xiāngyīn Xiàn) er et kinesisk fylke i byprefekturet Yueyang i provinsen Hunan i Sør-Kina. Befolkningen ble i 1999 anslått til 683,621 innbyggere.
Tungenes fyr
Tungenes fyr ligger på Tungeneset i Randaberg kommune i Rogaland fylke. Fyret ble etablert i 1828 og nedlagt i 1984. I dag brukes det som fyrmuseum. Fyret er innredet slik det var da fyrmesteren bodde på fyret, ca. 1930. Det er også sjøbrukssamlinger med en unik båtsamling.
Dolmedfjellet
Dolmedfjellet er et fjell fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Fjellet lå i Blåfjellene, Ered Luin.
Dolmedfjellet tårnet seg over det eneste passet som er kjent i Eriador og som gikk inn til Beleriand. Det var ifølge dvergene her to av dvergenes fedre våknet like etter alvenes oppvåkning. En av disse var han som ble stamfar for Ildskjeggene. Deres etterfølgere grunnla senere byene Nogrod og Belegost, som lå i Ered Luin. Nogrod ble lagt svært nær Dolmed selv, mens Belegost lå lengre mot sør.
Etter Vredens krig ble Ered Luin delt i to ved Dolmedfjellet, og Dolmedfjellet forsvant i havet, eller Lune gulfen, som oppstod der. Sammen med Dolmed forsvant også Nogrod.
Afrikansk palmeruller
Afrikansk palmeruller (Nandinia binotata) er eneste art i slekten Nandinia, som igjen er eneste slekt i familien Nandiniidae. Dette er et lite, kattelignende rovpattedyr som er stedegen for Afrika.
Inndeling
Inndelingen følger Handbook of the Mammals of the World - Volum 1: Carnivores.
Selv om navnet på arten er afrikansk palmeruller og den ligner på snikekatter, så er den ikke nærmere beslektet med palmerullere og andre snikekatter, enn med hyener og kattedyr. Sannsynligvis er afrikanske palmerulleren en søsterart til alle resterende kattelignende rovpattedyr.
Biologi
Afrikansk palmeruller er et lite, langstrakt rovpattedyr som minner mye om en kortlemmet, prikket tamkatt av beskjeden størrelse. Halen er imidlertid nesten like lang som hodet og kroppen tilsammen. Hodet er dessuten ganske lite i forhold til kroppen. Voksne individer veier typisk 1,7–2,1 kg.
Arten trives i tropisk klima med tropisk regnskog eller tropisk lauvfellende skog. Den regnes som omnivor.
Pål Marius Jebsen
Pål Marius Jebsen (født 1956) er en norsk kommunikasjonsrådgiver og næringslivsmann virksom i Stockholm. Han er Senior Advisor i firmaet JKL Sverige.
Jebsen har bakgrunn fra det norske Sjøforsvaret. Jebsen arbeidet for Burson-Marsteller, først som en av gründerne i Oslo fra 1977 til 1984, deretter som Verkställande Direktör i Stockholm. Han var styreleder for dette firmaets Norden-avdeling, inntil han i 2006 gikk over til JKL Group. Jebsen var også fra 2000 til 2006 styremedlem i stiftelsen Friends, som arbeider for å motvirke mobbing i skole og idrett i Sverige.
Han er fra 2000 styremedlem i Norsk-Svenska Handelskammaren i Stockholm, og siden juni 2019 kammerets VD på deltid.
Han er også styremedlem i SMS Stockholm Meeting Selection og Bsotadsrättsföreningen Stensötan i Lidingö.
Jebsen er som kommunikasjonsrådgiver i Sverige kjent for å ha myntet uttrykket/metaforen «göra en hel pudel», som beskrivelse av situasjonen der en offentlig person «legger seg flat» i beklagelse av et feiltrinn.
Jebsen ble 19. juni 2009 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fremme av de norsk-svenske forbindelser innen næringslivssektoren.»
Qiyang
Qiyang (kinesisk: 祁阳县; pinyin: Qíyáng Xiàn) er et kinesisk fylke i Yongzhou i provinsen Hunan i Sør-Kina.
Befolkningen anslås (1999) til 982,431.
Samferdsel
Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i Hunan, via Guilin og Nanning i den autonome region Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.
Kvartbekkasin
Kvartbekkasin (Lymnocryptes minimus) er en monotypisk art i den monotypiske slekten Lymnocryptes. Slekten inngår i tribuset Scolopacini, som er ett av to tribus i underfamilien Scolopacinae, som videre inngår i snipefamilien. Arten kalles også halvenkel bekkasin, småbekkasin og lappbekkasin.
Biologi
Kvartbekkasin kan minne om enkeltbekkasin, men den er betydelig mindre, har kortere nebb og kileformet stjert (i motsetning til alle andre sniper), uten innslag av hvitt. Arten måler cirka 17–19 cm og veier typisk 28–106 g (for det meste 35–73 g). Vingespennet utgjør cirka 34–42 cm. Som begge de andre bekkasinene har arten kamuflasjefarget beige, hvit, brun og sort fjærdrakt.
Kvartbekkasinen hekker på bløte myrer i taigaområdene i Eurasia, og med bare få unntak, i de nordlige delene av Norge, Sverige, Finland og Russland.
Av de tre artene med bekkasiner som hekker i Norge, er det denne som trykker hardest. Den flyr først opp når man nesten tråkker på den. Den flyr imidlertid ofte ikke langt, før den setter seg igjen.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Jacques Le Pottier
Jacques Le Pottier (født 12. januar 1946, død 20. mai 2011 ) var en fransk professor i økonomi. Han arbeidet med matematisk og kvantitativ økonomi.
Xiangxiang
Xiangxiang (kinesisk: 湘乡; pinyin: Xiāngxiāng) er en kinesisk by på fylkesnivå i provinsen Hunan i Sør-Kina. Befolkningen er (1999) på 891 418 innbyggere. Det ligger innen byprefekturet Xiangtan.
Jacques Le Pottier
Le Pottier var dekanus ved økonomisk fakultet ved Universitetet i Toulouse og arbeidet for å styrke de akademiske forbindelsene mellom Frankrike og Norge ved å legge til rette for at nordmenn kunne utdanne seg til sivilingeniører eller siviløkonomer i Toulouse.
Le Pottier ble 19. juni 2009 utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fremme av det norsk-franske universitets- og høyskolesamarbeidet.»
Xiangxiang
Kulturminner
Bygningene til det tidligere Dongshanakademiet (Dongshan shuyuan jiuzhi, 东山书院旧址), som ble grunnlagt i 1895, ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.
Craig Levein
Craig William Levein (født 22. oktober 1964 i Dunfermline i Skottland) er en skotsk tidligere profesjonell fotballspiller og landslagssjef for. I løpet av sin spillerkarriere spilte han for Cowdenbeath og Heart of Midlothian. Han fikk 16 landskamper for Skottland og var en del av Skottlands landslagstropp under Fotball-VM 1990 i Italia.
Tidlige år
Som ungdom gikk Levein på Inverkeithing High School, der han spilte på fotballaget sammen med den fremtidige skotske landslagsspilleren Gordon Durie. I hans tidlige fotballkarriere spilte han for Dalgety Bay, Leven Royals og Inverkeithing U16. Som 15-åring gav han imidlertid opp fotballkarrieren i ett år, og startet bare opp igjen da hans bror, som spilte for juniorlaget Lochore Welfare, inviterte ham til å trene der. Deretter signerte Levein for Lochore, og etter prøvespill for flere seniorlag sluttet han seg omsider til Cowdenbeath i 1981.
Hearts
I 1983 meldte Levein overgang til Heart of Midlothian for en overgangssum på £40 000 og ble snart fast på førstelaget til Hearts. Levein ble kåret til årets unge spiller i 1985, og i 1986 ble han den første spilleren til å motta denne utnevnelsen igjen. 1986 var den sesongen som Hearts jaktet på troféene både i ligaen og i cupen. I ligaen var de bare minutter fra å vinne tittelen, før mål innenfor de ti siste minuttene av sesongen av Albert Kidd gav Hearts deres første ligatap på 31 kamper. Det var nok til å fravriste Hearts ligaledelsen og gi ligamesterskapet til Celtic. Levein og hans lagkamerater tapte så 3-0 uken etterpå i den skotske cupfinalen for Aberdeen, som for øvrig ble ledet av Alex Ferguson.
1986 brakte med seg flere skuffelser for den unge Levein, da han pådro seg en alvorlig kneskade i en reservelagskamp mot Hibernian FC. Skaden kom til å forandre livet hans. Han slo opp igjen skaden i 1988, da han kollapset uten ball i en kamp mot Rangers og måtte tilbringe et nytt år utenfor fotballen. I 1997 ble han tvunget til å legge opp pga. kneskaden, etter å ha spilt 401 førstelagskamper for Hearts.
Det var ikke bare skader som forhindret Levein fra å spille i løpet av hans tid med Hearts, for han ble en gang gitt en tolv kamper lang suspensjon etter å ha slått og brekt nesen på lagkameraten Graeme Hogg under en treningskamp om sommeren mot Raith Rovers.
Skottland
Han fikk sin debut for Skottland i mars 1990, der de vant 1–0 mot regjerende verdensmester på Hampden Park, og han spilte godt nok til å få en plass i Skottlands spillerstall til Fotball-VM 1990. Levein fikk totalt 16 kamper for.
Trener- og managerkarriere
Etter at Levein ble tvunget til å legge opp som spiller, innehadde han flere trenerstillinger hos Hearts og Livingston. I november 1997 ble han utnevnt til manager for Cowdenbeath. Der snudde han et kjempende lag til å utfordre om opprykk. Cowdenbeath rykket opp i 2001, men Levein dro i desember 2000 for å ta over som manager for Hearts.
Hearts og Leicester City
Hans tid med ansvaret for Hearts var fylt av suksess, og han ledet laget til tredjeplass i SPL i to påfølgende sesonger, og på den måten spilte de også i Europa. Han var den første manageren til å lede Hearts til europacupspill i påfølgende sesonger siden 1960-tallet. Hans imponerende resultater i Skottland vakte interessen hos Leicester City.
Leicester utnevnte ham til manager den 19. oktober 2004. Likevel gjorde den svake åpningen av 2005-2006-sesongen, som brakte Leicester City ned i nedrykkskampen i Championship, at Levein ble sparket som manager den 25. januar 2006.
Yongfeng
Yongfeng (kinesisk: 永丰县; pinyin:  Yǒngfēng Xiàn) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ji'an.
Befolkningen var 394,356 i 1999.
Kulturminner
Longganggravsteininnskriften (Longgang qianbiao bei, 泷冈阡表碑) av Ouyang Xiu fra Songdynastiets tid ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Tysk jaktterrier
Tysk jaktterrier er en hunderase av typen terrier. Det er en mellomstor, kompakt og velproporsjonert jakthund med røtter fra tidsrommet like etter første verdenskrig i Tyskland.
Rasestandard
Rett overlinje, godt markert manke og en sterk, rett ikke for kort rygg. Lend: Kraftig muskulatur. Kryss: Flatt, kraftig muskulatur. Bryst: Dypt, godt velvet ribben, ikke for bredt, langt brystben med lange bakre ribben. Underlinje/buk: Elegant bue bakover; korte stramme flanker, lett opptrukken buk. Hale: Godt ansatt på det lange krysset. Bør bæres litt hevet enn utpreget rett opp, skal aldri bæres inn over ryggen.
Mankehøyde: Hannhunder og tisper 33–40 cm Vekt: Hannhunder 9–10 kg, tisper 7,5-8,5 kg
Luktesans
Lukt er en kjemisk sans og kalles derfor også luktesans. Luktesansen har stor betydning for mange dyr, inkludert mennesket, men noen arter er mer avhengig av lukteapparatet (nesen) enn andre. Luktesansen er en av fem sanser i sanseapparatet. Sansecellene til lukte- og smakssansene ligger øverst i nesehulen.
Luktecellene sitter inni nesen. Når vi puster inn luft følger duftmolekyler i lufta med. Disse treffer luktestaver som er spesialiserte nerveceller inne i nesen. Ved hjelp av nervetråder er luktestavene direkte koblet til luktsenteret i hjernen. Det perifere nervesystem er sensoriske reseptorer for syn, hørsel, lukt og berøring, og er delt i det autonome nervesystem og det somatiske nervesystem.
Hjernen bruker sin erfaring for å bestemme hvilken luft det er nesen lukter. Vi får over 10 000 lukteinntrykk i løpet av et døgn, og luktesansen spiller en viktig rolle for smakssansen. Luktesansen brukes til å finne mat, artsfrender, seksualpartnere, samt predatorer. Luktesansen har stor innvirkning på humøret vårt. Vi blir tiltrukket av bestemte dufter, mens vi frastøtes av andre. Luktesansen danner utgangspunktet for en av verdens største industrier, produksjon av ulike typer parfyme.
Mange pattedyr markerer sitt revir ved å legge igjen sin egen duft på planter der. Duften kan enten komme fra dyrets urin eller fra spesielle duftkjertler. De utsonderer også en bestemt duft når de er klare til å pare seg.
De fleste pattedyr har en bedre utviklet luktesans enn mennesket. Fugler er lite spesielt kjent for å ha god luktesans, men forskning viser at fugler har bedre luktesans enn mennesket. Lukt er kanskje den viktigste av hundens sanser. Hunder kan oppfatte og kjenne igjen svært mange dufter vi ikke har mulighet for å kjenne. Enkelte hunderaser er derfor velegnet som narkotikahund og bombehund.
Harrow
Harrow er en stor forstad i distriktet bydelen Harrow i nordvestlige London. Det er lokalisert 16,9 km nordvest for Charing Cross. Det mer eksklusive området Harrow-on-the-Hill er et bevaringsområde med en høy andel bevaringsverdige hus, både private som offentlige, en rekke preget av georgiansk arkitektur, og noen få bygninger fra 1600-tallet. I henhold til folketellingen i 2011 har Harrow (inkludert valgkretsene Greenhill, Headstone South, West Harrow, Headstone North, Roxeth, Marlborough og Harrow-on-the-Hill) en befolkning på 80 213 innbyggere. Harrow var tidligere en kommunal borough i Middlesex før det ble inkludert i Stor-London i 1965.
Området er særlig kjent for Harrow School, hvor en rekke kjente personer har vært elever, blant annet Winston Churchill og Jawaharlal Nehru. Universitetet i Westminster har en stor campus i Harrow.
Etymologi
Stedsnavnet Harrow er avledet fra angelsaksiske begrepet hearg i betydningen (førkristent) «tempel». Dette tempelet lå antagelig på en høyde i Harrow der hvor den kirken St. Mary's Church står i dag. Forskeren Keith Briggs har studert stedsnavnet i detalj og publisert forskningen. Det angelsaksiske hearg er avledet fra urgermanske *harugaz i betydningen «steinhaug/alter», og er beslektet med det norrøne horg (hǫrgr), som også har betydningen «steinsetting», «haug» eller «røys», men i overført betydning offersted eller alter.
Transport
Jernbane- og undergrunnsstasjoner i området er:
Veiene A40, M25 og M40 er lett tilgjengelige fra Harrow.
Championnat National
Championnat de France National er den tredje høyeste fotballigaen i Frankrike, en divisjon under Ligue 2. Ligaen inneholder både proffklubber og amatørklubber. De tre beste lagene rykker opp til Ligue 2 mens de fire nederst plasserte lagene rykker ned til Championnat de France Amateurs
Pesten i 1710–1713
Pesten i 1710–1713 var den verste epidemien i Norden i nyere tid, med de dødbringende pestsykdommene byllepest og lungepest. Pesten nådde ikke Norge, men Sverige og Danmark var hardt rammet. Hovedstedene Stockholm og København var meget hardt rammet, og flere titusen døde i disse byene. Epidemien startet langt mot sør, tidligst i 1704. Ved år 1700 hadde en pestpandemi oppstått i sentrale Asia, som siden spredt seg til Konstantinopel og derfra inn i sørøstre Europa. Pesten kom først til Ukraina i 1703, deretter til Volhynia og Podolia i Polen, allerede i 1702 var pestsmittede dokumentert blant svenske soldater.
For Danmark-Norge og Sverige fikk pesten fatale følger. I kjølvannet fulgte økonomisk ruin for mange. Den vanskelige økonomiske situasjonen som oppsto skulle bli en stor byrde for den danske befolkningen under elleveårskrigen 1709–1720, og for den svenske befolkningen under den store nordiske krig 1700–1721, mens de var tvunget til å måtte understøtte en krig med svære krigsbyrder, tilsynelatende uten ende. Begge land var under normale omstendigheter egentlig ute av stand til å føre krig, og utkjempet dermed en krig med enorme vanskeligheter og store oppofrelser. Pesten hadde allerede i 1709 nådd den tysk-polske Østersjøkysten med Danzig (Gdańsk), hvor den også medførte store økonomiske konsekvenser.
Serie A 1956–1957
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Pesten i 1710–1713
Stockholm
Høsten 1710 var den dødeligste høsten i Stockholms historie, hvor over 20 000 dør på fire til fem måneder. Dette etter de første tegnene på en vidtrekkende epidemi hadde vist seg fra juli til august på Ladugårdslandet i den nordlige utkanten av Stockholm. De presise opptegnelsene, som dessuten utelukket store mørketall siden mange hadde flyktet, eller blitt begravet uten å tas med i registreringene, viste 17 887 dødsfall. De fleste historikerne mener at 23 000 døde er mest sannsynlig; noe som var opptil halvparten av storbyens befolkning.
Sørlige Sverige
Pesten kom først til sørlige Sverige i 1709 eller 1710 gjennom krigsfanger som var overført til Karlskrona, som var den svenske flåtens viktigste base. Samtidig herjet en tyfusepidemi i både den svenske og den danske flåten slik at begge epidemiene gled inn i hverandre. Det forvansket arbeidet med å kartlegge spredningens omfang og hastighet i sørlige Skåne som var invadert av danskene i november 1709. Tyfus var ansett som «feltsykdom» som rammet spesielt den danske hæren hardt vinteren 1709 til 1710. Denne spredde seg til den dansk-norske orlogsflåten hvor nordmenn rekruttert i nord spesielt var utsatt for sykdommer. Bare i året 1710 var 2 900 matroser syke, en meget stor andel av mannskapslisten for hele flåten som dessuten var påvirket av dårlig råd omkring proviant og ly. Men det var ingenting mot det som skulle ramme den svenske flåten i Karlskrona.
I Karlskrona omkom over 6 000, en vesentlig del var matroser og andre sjømenn i flåten som i de seneste år var så svekket at man skulle oppvise tilbakehold i sammenstøt med fiendtlige flåtestyrker. Og det var ikke slutten på ulykkene. I oktober 1712, under ett år etter at pesten hadde begynte sin herjing, var 3 723 syke og 728 døde av 11 030 på de svenske mannskapslistene av en andre sykdom. Pesten hjemsøkte Blekinge og Karlskrona i to år.
Av alle landsdeler i Sverige var kanskje Skåne hardest rammet etter de fleste beskrivelser, som dessuten dokumenterte at to tredjedeler av kystbefolkningen sør og nord for Helsingborg hadde omkommet. Malmö mistet halvparten av sin befolkning med over tusen døde. Med tyfus i tillegg betød det at sivilbefolkningen var dobbelt rammet og dermed kan de fleste dødsfallene i årene 1710–1713 ha skjedd der. Alene i Malmö var befolkningen på 2,500 nesten utryddet, bare 500 var tilbake i live - sammen med halvparten av et regiment i juni til desember 1712.
Resten av Sverige
Under den store nordiske krig opplevde den svenske befolkningen en demografisk reduksjon uten sidestykke med «minst» 158 000 døde og av disse var cirka 100 000 anslått å ha omkommet av pesten som hadde spredt seg slik at bare Båhuslen, Dalsland og Värmland var spart.
Staten klarte ikke å sperre inne de pestrammede katastrofeområdene, og flyktningstrømmene fra Stockholm var delvis ukontrollert. De nådde fram til alle provinser med unntak av nordvestlige del vendt mot Norge som det ikke var attraktivt å flykte til. Byene Norrköping i Östergötland og Jönköping mellom Västergötland og Småland var hardt rammet med store dødstall. Norrköping mistet 2 500 mens Jönköping mister 1 000. Byene opplevde de verste enkelttap, men på landsbygda, spesielt i Västergötland og Östergötland, var tapet av menneskeliv enormt.
Kongens by
København, som kalles kongens by fordi byen var i kongens eie i eldre tid, ble også rammet av pesten. Hvordan den kom til den viktige storbyen som dessuten tjener som et viktig knutepunkt for østersjøhandelen, er trukket i tvil, for muntlige overleveringer mente det var en smittet silkevever som hadde kommet dit i etteråret 1710 fra Stockholm. Andre vil at det skulle være svenske soldater tatt til fange i Skåne i 1710 som var overført til Helsingør som dessuten tjente som pleiested for de mange sårede etter slaget ved Helsingborg i mars 1710.
Tyfusepidemien som hadde herjet i forveien, tilslørte den gradvise spredningen av pest langs Øresund fra Helsingør i nord til Køge i sør og bevismaterialet pekte på den danske orlogsflåten som spredningens kilde i 1711 som innkvarterte deres menn på disse stedene som var hardeste rammet av pesten i Danmark.
Først sommeren 1711 måtte myndighetene innse at pesten var kommet fram til København tross alle tiltak som var innført etter at det var konstatert at pesten hadde nådd Helsingør i 1710. I mars 1710 ble det opprettholdt karantenestasjoner og bevegelsesfriheten langs Øresund ble innskrenket, i mai ble Helsingør og omegn fysisk avsperret med store styrker som fikk ordre om å skyte for å drepe mot rømlinger fra byen.
Likevel nådde pesten København som på få måneder var så hardt rammet at hele bydeler var tømt, i september ble 1 900 døde begravet på bare en uke. Tiltakene ble enda strengere og nå var hele byen avskåret fra resten av Sjælland. På sitt verste døde mellom 2 000 og 3 000 hver uke. I oktober kunne man konstatere at epidemien ble mindre intensiv, kanskje fordi orlogsflåten som helhet var holdt vekk fra utbruddssteder slik at pesten fikk «brent seg ut» i løpet av høsten 1711.
I november 1711 var pesten over, men det skulle gå flere måneder før faren var overstått, da var 23 000 eller 40 % av befolkningen omkommet. Holmens menighet som dessuten omfattet et meget stor norsk folkemengde med opphav i orlogsflåten, opplevde et tap på 7 580 døde, 3 400 flere enn det som var født i dette året. Over 50 000 i byer og på nordlige Sjælland hadde flyktet for å komme i behagelig avstand fra katastrofeområdene.
Sjælland
Tilsammen cirka 36 000 til 40 000 er antatt omkommet av pesten i årene 1710 til 1712, hele den danske kysten av Øresund var hardt rammet med unntak av få intakte områder. Helsingør mistet 5 000 eller over en tredjedel av befolkningen, Amager sør for København mistet 1 200 som døde av pesten fra juli 1711 eller en tredjedel. Helsingør hadde ikke bare gjennomgått tyfusepidemien, men også opplevd to pestbølger - første gang november 1710 til april 1711, og andre gang i mai til august 1711. Men selv om byen var fullstendig isolert fra resten av landet på direkte ordre fra kongen, hadde man i det minste sørget for matforsyninger til befolkningen som unngikk sultedøden som i Krakow og Königsberg.
Øyenvitner
Matrosen Daniel Trosner som har etterlatt seg en dagbok som var en viktig historisk ledetråd for innsikt i det daglige livet i begynnelsen av 1700-tallet og det militære livet om bord på de dansk-norske krigsskipene, var et levende øyenvitne til tragedien i 1711.
«Rett som han gikk på gaten frisk og før, ble han hastig syk, falt ned på gaten og døde med ens,» Disse ordene var ført med penn i hans nå berømte dagbok om en hendelse i København om en matros den 23. juli 1711 akkurat da myndighetene innså at pesten var kommet til Kongens by. Trosner fra sjøsiden var levende opptatt av begivenhetene i København og skildret deretter sine inntrykk med en ganske god observasjonsevne. Han omtalte massedøden i Nyboder, et hyppig besøkt havnestrøk den gang.
I dagboken hadde Trosner skildret tegninger etter faktiske hendelser, og på et av disse tegningene gjengitt på boksidene skildret han ungjenter som gikk og røykte tobakk slik at de ikke skulle dø av pesten. Han omtalte også et tilfelle der skipets sjalupp med folk ombord i august vendte tilbake etter å ha vært i land. Folkene i sjaluppen fikk ikke lov til å komme seg på skipet før de var røket med kruttrøyk i troen på at smitten i luften skulle drives vekk. «Røkes med løpe krutt» var utsprunget av overtro og manglende medisinsk erfaring den gang. Barnehuset var hardt rammet, 642 hadde omkommet og alle hus hvor døde hentes ut, fikk sine dører påmalt et hvitt kors for å «røke dem rent». Den vanlige desinfiseringsmetoden den gang når man skulle rense husene, var å lage røyk ved å brenne einekvister og tjære, det som kalles «smøging», for å drive ut smitten i luften. Men husene ble også vasket, klær og halmstrå (madrasser, puter og dyner var fylt med strå) ble lagt på pestvognene og ført ut for å brennes.
Han hadde også fått med seg rykter om at det var foretatt menneskeofringer i september 1711. Etter ryktene skulle fire mennesker ha blitt begravet levende som et slags offer for å stoppe pesten i København. Det skulle også ha hendt i Norge, hvor et levende pikebarn var begravd. Slike rykter hadde oppstått helt inn i nyere tid i Norden under og etter store naturkatastrofer. Selv dersom ryktene var usanne vitnet de om en livstretthet og en desperasjon hos de gjenlevende, som kunne føre til at de enten sank ned i apatien eller kastet seg ut i en livsførsel blottet for hemninger. Kriminalitet og usunn livførsel ble vanlig. Da pesten var over, kunne myndighetene konstatere at mange bolighus og leiligheter var utplyndret.
Trosner skrev i sin dagbok at pesten stilnet ved 2. november 1711, og fikk hørt om 36 000 dødsfall som skyldtes pestepidemien. En soldatleir utenfor København var åsted for massedød, fire pestvogner måtte føre bort de døde natt og dag. Krigsfanger ble tvunget til å sanke inn de døde, selv om de fikk løfter om frigivning og høy sold for sitt farefulle arbeid - « - er de alle sammen døde - » i slutten. Ettersom orlogsflåten måtte oppholde seg til sjøs uten å kunne gi sine besetninger landlov, begynte mindre alvorlige sykdommer å gjøre seg gjeldende; på et tidspunkt var flåten helt ute av stand til å fungere ettersom så mange hadde blitt syke. Ettersom de syke ikke kunne settes i land, ble flere skip benyttet som hospitalskip mens pesten vedvarte.
Norge
Pesten nådde ikke Norge av en rekke årsaker; den viktigste var kanskje at den dansk-norske kongen etter felttoget inn i Båhuslen i 1711 hadde besluttet at norske tropper ikke skulle settes inn i Elleveårskrigen for en periode av fire år frem i tid. Dermed kom ikke infiserte svenske soldater nordover, og orlogsflåten var i en så bedrøvelig tilstand at pesten ikke rakk å komme seg nordover før de smittede var blitt satt i karantene.
De norske myndighetene, som fra før hadde fullt opp med å håndtere en rekke mindre epidemier som f.eks. tyfus, utstedte meget strenge ordrer om å åpne ild mot svensker som forsøkte å krysse grensen til Norge. Hver svenske som prøvde å krysse grensen, skulle bli skutt og kroppen begravet "dypt i bakken på samme sted", og en fikk ikke berøre kroppen eller klærne med hendene, men "med stokker for å velte" den ned i graven. Slike bestemmelser forhindret imidlertid ikke at andre sykdommer slapp inn over grensen, noe som for eksempel skjedde i Trøndelag i 1718 da den svenske karolinerhæren tok med seg meslinger og kopper til Trondheim og tilbake. Tusener skal ha mistet livet i 1719 til 1720 etter å ha blitt smittet av disse sykdommene.
Marc Garneau
Joseph Jean-Pierre Marc Garneau (født 23. februar 1949 i Quebec, Canada) er en tidligere kanadisk astronaut med tre romferder med romfergen, derav en tur til Den internasjonale romstasjonen. Han var Canadas første astronaut. Han har logget over 29 dager i verdensrommet totalt. Han pensjonerte seg som astronaut i 2005 for å drive med politikk i Canada.
Hedersbevisninger
I august 2003, fikk Garneau «the Order of Canada», Canadas høyeste sivile orden. Han er også fått oppkalt tre skoler etter seg, en i Trenton, en i Ottawa og en i Toronto.
Garneau er også æres-kaptein hos «the Royal Canadian Sea Cadets». I tillegg er «no 599 Royal Canadian Air Cadets squadron» oppkalt etter han.
Mikojan-Gurevitsj
De er kjent for sin serie med jagerfly som startet med MiG-1 fra den andre verdenskrig. Blant de mest kjente er blant annet MiG-15, MiG-21 og dagens MiG-29.
Karakk
En karakk (fra fransk: carraque) var et handelsfartøy som hadde to eller tre master. Den ble utviklet i middelhavsområdet på 1400-tallet. Karakken førte vanligvis et eller to råseil på stormasten, et på fokkemasten og latinseil på mesanmasten akter. Etterhvert ble seilene på større karakker flere, blant annet ble båtens latinseil i blant rigget opp på akterkastellet som en ekstra mast, noe som på store karakker etterhvert ble til en fast fjerde mast. Under baugspydet førtes på større karakker enda et råseil. Skroget var sterkt avrundet og hadde en konveks, nesten loddrett stevn og et flatt akterspeil.
Opprinnelse
Opprinnelsen til karakken er, som de fleste andre skipstyper fra middelalderen, ikke kjent i detalj. De første karakker finner vi på 1300-tallet i middelhavsregionen. Den må regnes som en videreutvikling av typen kogge, også kjent som cocha eller coche i genoesiske og venetianske dokumenter, som ble populær fordi den trengte mindre mannskap enn tidligere skip på grunn av den enkle riggen med råseil, samtidig som den kunne frakte stor last. Koggene på Middelhavet fortrengte ikke bare galeiene, men også de eldre «rundskip». På grunn av denne populariteten ble den også omtalt som nave på italiensk eller não på spansk, som rett og slett betyr «skip». De ble deretter utviklet av Middelhavets skipsbyggere etter lokale behov, og resultatet ble en ny skipstype.
Navnet «karakk», som er kjent i mange nasjonale varianter, som «karack» på tysk og «carrack» på engelsk, er et arabisk låneord, qarâqîr, flertall av qurqur som betyr «lite handelsfartøy». Det er imidlertid bare navnet som forbinder karakken med de opprinnelige arabiske typene. I Nordsjøområdet dukket den flamske betegnelsen Kraeck opp i 1468. I Skandinavia kom likevel ikke ordet karakk i bruk som annet enn som oversettelsesord. I stedet brukte man navn som holk for klinkbygde handelsskip og karavell for kravellbygde. I Danmark og Sverige var en karakk en holk eller karavell.
Beskrivelse
Typiske trekk ved karakken er en avrundet skrogform og en robust konstruksjon, stor dypgang og stort indre volum. De store overbyggingene er bygd sammen med skroget,og baugen hever seg høyere opp slik at forkastellet blir ekstra høyt. I datidens kamper til sjøs var det viktig å ha overhøyde i forhold til motparten. Skipets forholdtall kjølslengde mot bredde skal være på 2,5/1 til 3,3/1 slik at en karakk generelt sett var minst tre til fire ganger så lang som den var bred. Den minste størrelsen for en karakk skulle i 1420 være på 400 tonn på en lengde på 37 meter, en på 600 tonn på 43 meter lengde. «Mary Rose», som var bygget i 1510 (da i klink, senere ombygget til karavell), hadde en lengde på 32 meter i kjøl og 7 ekstra meter ved vannlinjen.
Fra slutten av 1400-tallet finnes det i venetianske dokumenter en beskrivelse av et skip med 25,5 meter i kjølslengde, men 37,5 meter i lengde i vannlinjen og en bredde på 10,2 meter.
Karakkene var til å begynne med enmastede skip med en lang klyverbom, som bruktes ved rigging og dropping av ankeret fra forkastellet. I tiden etter 1367 kommer i stedet to eller flere store master, bestående av tømmerstykker tvunget sammen med jernring. De første tomastede karakkene dukket opp først på 1400-tallet, da man satte opp en mindre mast for et latinseil forut, deretter som mesan akterut fordi en karakk i motsetning til en kogge kunne seile opp mot vinden. Dermed var en kombinasjon av seiltyper mulig. På midten av 1400-tallet hadde tremastede skip som Grace Dieu dukket opp. I begynnelsen hadde disse bare et mindre råseil (fokk) forut, et stort råseil på stormasten og en mesan på aktermasten. Senere ble denne seilplanen utviklet til den seilføringen som skulle prege skipsfarten i hundrevis av år. Rundt 1500 vet man at et ekstra seil kom øverst på stormasten og klyverbommen forut skulle få blindseil. Ved 1520 var det nå to mersseil på hver mast mens de to bakeste kun hadde hver latinseil som bonaventure og mesan.
Størrelsen gjorde karakkene velegnet til tungfrakt og massegods, men også til forsvar mot sjørøvere ettersom de var høybygde og sterke. Akterkastellet ble med tiden tettere integrert inn i skroget mens forkastellet ble høyere og etterhvert beskyttet slik at man kunne utholde fiendtlige beskytning. I krig ble disse nesten uangripelige for mindre fartøyer, men fra hundreårskrigen og andre konflikter vet man at sinnrik manøvering med et antall åredrevne fartøyer kunne gjøre det mulig for disse å beseire en karakk. Karakkens egenskaper som fraktfartøy for tyngre last gjorde at man kunne sette på kanoner for kamp til sjøs. Rundt 1500 fantes det kanonporter saget ut i skipssiden og dusinvis av kanoner på enkelte store karakker. Noen av disse, fra første halvdel av 1500-tallet, kunne ha opptil 200 kanoner, de fleste dog småkalibrede skyts som ikke var særlig forskjellige fra hakebørse og muskett, bare noe forstørret.
Inn på 1500-tallet blir krigsskipene slankere og overbygningene blir gradvis mindre. Da Mary Rose kantret i 1545 under slaget på Solent var det mange som først trodde at årsaken var en overdreven overbygning, men senere undersøkelser har vist at man hadde for mange menn og mye våpen i forhold til hva skipet kunne tåle under kjappe bevegelser. Uansett, Mary Rose viste hvordan de siste karakker så ut på midten av 1500-tallet.
De siste karakker
Som koggen hadde gradvis blitt forandret til karakk på 1300-tallet, så skulle karakken forandre seg til gallion i løpet av den siste halvdelen av 1500-tallet, idet man søkte å forbedre seilegenskapene og hurtigheten. En gallion var fra 3,5/1 i kjølslengde mot bredde til 3,9/1, og den var dessuten lavere og lettere. «Henry Grace à Dieu» i England var kanskje det beste eksempelet på overgangen, ettersom det var bygget som karakk i 1515 og siden ombygget til gallion rundt 1540.
Karakkens slagkraft og størrelse ble forent med gallionens slankhet og lavere overbygning slik at man rundt 1620 hadde ekte krigsskip som skulle blir til linjeskip gjennom Tre Kronor og Prince Royal, begge galeoner med 3 mot 1 i lengde mot bredde, mens mindre skip forble rendyrkede gallioner.
Paul (film)
Paul er en britisk/amerikansk science fiction-komedie fra 2011. Filmen er produsert av Nira Park, Tim Bevan og Eric Fellner, og regissert av Greg Mottola. Paul ble utgitt 10. juni 2011 i Norge. Filmen følger to sci-fi-nerder som legger ut på en pilegrimsferd til USAs kjerneområde for UFO-observasjoner. På veien støter de på et romvesen som tar dem med på en sprø reise som forandrer universet deres for alltid.
Sammendrag
Graeme Willy og Clive Gollings er to britiske tegneserie-entusiaster og bestevenner som reiser til USA for å delta ved den årlige San Diego Comic-Con International, og for å kjøre en tur gjennom det sørvestlige USA for å besøke steder som er viktige for UFO-historien. Når de kjører på en avsidesliggende ørken-vei om natten, etter en anspent situasjon med noen rednecks i en restaurant, ser de en bil som kjører merkelig og som deretter krasjer. Vennene stopper for å undersøke, og tilby assistanse til sjåføren, som viser seg å hete Paul. Graeme samtykker i å gi Paul skyss, til tross for at Clive er skeptisk.
Senere ankommer FBI-agent Zoil til ulykkesstedet, og informerer sin overordnede "The Big Guy" om at han er på sporet av Paul. De sender også to nybegynnere fra FBI, Haggard og O'Reilly, for å hjelpe Zoil. Clive er paranoid over Pauls intensjoner. Senere slår de leir i en bobil-park som eies av to ekstremt religiøse: Den en-øyde Ruth Buggs og hennes far Moses. Dagen etter, når Ruth oppdager Paul, besvimer hun - og de tre ser ikke noe annet valg enn å ta henne med dem videre. I løpet av en krangel overbeviser Paul henne om å stille spørsmål ved hennes tro, og bruker sin helbredende kraft for å kurere Ruths blinde øye. De stopper ved en pub, og Ruth forsøker å kontakte faren sin - men Zoil avlytter samtalen.
Senere, ved en annen bobil-park, blir Ruth avhørt av Agent Zoil, men klarer å unnslippe. Haggard og O'Reilly har i mellomtiden oppdaget Paul. De konfronterer Zoil, som beordrer dem å reise hjem, men de insisterer på å fange et romvesen på egen hånd. Gjengen kommer hjem til en kvinne som heter Tara, som reddet Paul når han styrtet på jordkloden for 60 år siden og ved et uhell drepte hunden hennes. Men ingen trodde på historien hennes, og hun har tilbrakt livet sitt som paria.
Haggard, O'Reilly og Zoil fra FBI omringer hjemmet deres. De ødelegger huset hennes med O'Reilly fremdeles inne i huset. Haggard fortsetter å følge etter dem, men kjører over en klippe til sin død. Zoil beroliger sine overordnede om at han snart kommer til å ta Paul. Men sjefen hans er lei av å vente, og informerer Zoil om at de nylig har bestilt en militær respons for å ta seg av hele situasjonen. Men samtidig forsøker Paul, Graeme, Clive, Ruth og Tara å sende ut et signal til Pauls moderskip.
Morias fjell
Morias fjell er tre fiktive fjell fra J.R.R. Tolkiens Midgard. De tre fjellene var fjellene Celebdil, Caradhras og Fanuidhol. Det var disse tre fjellene i Tåkefjellene som dvergenes Khazad-dûm. Den viktigste delen av byen, som senere ble kalt Moria, virker det som har vært under Celebdil, som også var kalt Zirakzigil, og var kronet med Durins tårn. I lengre tid bodde det en Balrog inne i Moria, men den ble beseiret av Gandalv ved slutten av tredje tidverv.
Yuanjiang (Yiyang)
Yuanjiang (kinesisk: 沅江; pinyin: Yuánjiāng) er en kinesisk by og et byfylke i byprefekturet Yiyang nord i provinsen Hunan i Sør-Kina. Den ligger ved elven Yuanjiangs utløp i Dongtingsjøen.
Befolkningen var på 743,037 innbyggere i 1999.
Norsk misjon
Det norske misjonsselskap etablerte misjonsmark i provinsen Hunan i 1902, og flere av misjonsstasjonene var i prefekturet Yiyang. Én ble etablert i Yuanjiang i 1930.
USS «John C. Stennis» (CVN-74)
USS «John C. Stennis» er det syvende hangarskipet i Nimitz-klassen. Det er oppkalt etter senator John C. Stennis og ble satt i tjeneste 9. desember 1995.
Historie
USS «John C. Stennis» ble bestilt 30. juni 1988 og kjølstrekkingen ble startet 13. mars 1991 ved Newport News Shipbuilding i Newport News i Virginia. Skipet ble døpt 11. november 1993 av Mrs. Margaret Stennis-Womble, datter av senator John C. Stennis.
Den 9. desember 1995 ble skipet satt i tjeneste ved Naval Station Norfolk og i januar 1996 ble flydekket sertifisert. De neste to årene gjennomførte USS «John C. Stennis» en rekke øvelser langs østkysten av USA for å trene nye og gamle piloter i å operere sammen med et hangarskip.
1998–1999
26. februar 1998 forlot USS «John C. Stennis», med Carrier Air Wing Seven ombord, Norfolk for sitt første oppdrag. 7. mars gikk hun gjennom Suez kanalen, og hun ankom Persiabukten 11. mars. Her avløste hun USS «George Washington» som en del av Operation Southern Watch. 19. juli 1998 forlot hun Persiabukten og satte kursen mot sin nye hjemmebase Naval Air Station North Island i San Diego i California. I oktober 1998 startet et seks måneders vedlikeholds- og oppgraderingsprogram ved NAS North Island.
Den 30. november 1999 gikk USS «John C. Stennis» på grunn i nærheten av North Island. I forbindelse med grunnstøtingen ble kjølingen til atomreaktorene tettet og de måtte stenges ned for en periode på 45 minutter. Oppryddingen etter uhellet kostet omtrent 2 millioner dollar.