cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frysja
I et kongelig reskript av 17. oktober 1636 befales de av Vatterlandets, Grønlands og Piipervigens beboere som har råd til å bygge i Christiania, å flytte dit. De som ikke hadde råd, skulle flytte til strøket ved «Aggershuses elv» mellom Sagene og den nåværende elvemunningen.
Dette er første gangen vi finner det nye navnet på elva i skrevne dokumenter. Navnet var for tungvint og ble etter hvert forenklet til Agers elv, for så å ende som det mer folkelige Akerselva.
Navnet brukes i dag, noe feilaktig, om bolig- og industriområdet mellom Maridalsvannet og Nydalen vest for Akerselva. Dette strøket heter egentlig Brekke.
Sukhoj Su-31
Sukhoj Su-31 er et russisk aerobatikkfly.
Su-31 er en en-seters videreutvikling av Su-29, og fløy første gang i juni 1992 under betegnelsen Su-29T. Basisvarianten ble satt i produksjon som Su-31T, utstyrt med en M-14PF stjernemotor med en ytelse på 394 hk. Andre varianter inkluderer Su-31X for eksport, of Su-31U som er utstyrt med opptrekkbart understell.
Daşoguz
Daşoguz (russisk: Дашогу́з), før 1992 Tashauz (russisk: Ташау́з) og mellom 1992 og 1999 Dashkhovuz (russisk: Дашхову́з), er administrasjonssenteret og den største byen i velayatet Daşoguz i Turkmenistan. Byen ligger helt nord i landet, om lag ti kilometer sør for grensen til Usbekistan og 460 kilometer nordøst for landets hovedstad Asjkhabad. Daşoguz er innfallsporten til verdensarvstedet Köneürgenç, som ligger om lag 84 kilometer nordvest for byen.
Michael Krohn-Dehli
Michael Krohn-Dehli (født Hansen 6. juni 1983) er en dansk fotballspiller.
Krohn-Dehli spilte for flere danske klubber før han dro til Ajax fra Brøndby IF. Krohn-Dehli utmerket seg på juniorlaget til Ajax under Danny Blind. I 2004 gikk han til RKC Waalwijk på fri transfer. Der fikk han sin proffdebut 15. august 2004 i en målløs kamp mot FC Groningen. To år senere skrev han ny kontrakt med Ajax på en fri transfer frem til 2009. Etter vinterpausen spilte han kun tre kamper for Ajax Amsterdam, og ble derfor utlånt til Sparta Rotterdam 31. januar 2007 resten av sesongen. Fem dager senere spilte han sin første av 12 kamper for Sparta mot Roda JC. Etter sommerpausen returnerte han til Ajax.
Den 29. august 2008 meddelte Ajax at de hadde solgt Krohn-Dehli til Brøndby IF. Han debuterte to dager senere på hjemmebane mod FC København i Brøndbys 1-0 seier. Han ble i løpet av høstsesongen kåret til «Månedens spiller» to ganger av bladet Onside. Michael Krohn-Dehli var med på å kvalifisere Danmark til VM 2010 i Sør-Afrika, men ble kort tid før avreise vraket fra den endelige troppen til mesterskapet.
Michael Krohn-Dehli skåret årets mål 2010 i den danske superligaen i en kamp som Brøndby IF vant mot SønderjyskE.
Landslaget
Han fikk sin landslagsdebut for i EM-kvaliken mot  11. oktober 2006.
Mikael Cherel
Mikaël Cherel (født 17. mars 1986 i Saint-Brice-de-Landelles) er en fransk landeveissyklist. Han sykler for det profesjonelle UCI WorldTourlaget AG2R-La Mondiale. Han har tidligere syklet for Française des Jeux, som var laget han ble profesjonell for i 2007.
Gypsy vanner
Gypsy vanner er en irsk hesterase som kalles for Irish cob eller Piebald i Irland. I Norge er de kjent som før ble kalt Tinker men som nå blir kalt Gypsy cob. Gypsy vanner er hestens amerikanske navn. Dens opprinnelse kommer fra de hester som sigøynere i Storbritannia avlet frem, og er en blanding av raser som Clydesdale, Shire, Fell, Dales, Connemara og Irish draught, blant annet.
I dag er det ca. 500 gypsy cobs i Norge.
Rasebeskrivelse
Tinkeren er en kort og kompakt hest av kaldblodsrasen. Den finnes i flere typer av størrelser og tyngde. De tyngste skal ha en imponerende mengde hovskjegg. Hovskjegget er karakteristisk for tinkerhesten, men finnes i varierende mengde hos de lettere typene. De bør ha en fyldig man og hale med god lengde.
Farge: Flekkete i alle varianter, men også ensfargede er vanlige. Alle farger unntatt albino er tillatt.
Høyde: De forskjellige typene har forskjellige høyder, fra 128 cm, og opp til stor hest på 170 cm er tillatt.
Marjane Satrapi
Marjane Satrapi (persisk: مرجان ساتراپی, født 22. november 1969 i Rasht i Iran) er en tegneseriekunstner som er født og oppvokst i Iran. Hun kommer fra en radikal familie, som var i opposisjon til sjahens styre, og også etterhvert Ayatollah Khomeini. I sine tegneserieromaner beskriver hun sin oppvekst i Iran i tiden etter den iranske revolusjonen. I 2007 vakte en tegnefilm basert på hennes tegneserieroman Persepolis oppsikt ved filmfestivalen i Cannes da iranske myndigheter kritiserte filmen sterkt.
Fylkesvei 8018
Fylkesvei 8018 går mellom Myrnes og Øksfjord i Loppa kommune, delvis som fergestrekning. Veien over land er 23,6 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 77 (Finnmark).
Litla Kalsøya
Litla Kalsøya er ei øy i Austevoll i Vestland. Øya har 26 innbyggere. Her er det en liten havn som det går en hurtigbåt til Storebø fra.
Navnet Litla Kalsøya kom som samlevedtak i 2007. Formen Litlakalsøy er også foreslått, mens navneformene Litla Kalsøy, Litla Kalsøyi og Litlekalsøy ble avslått.
Olethrius
Olethrius er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Store (30-75 millimeter) og kraftige, mørk rødbrune til brunsvarte trebukker. Hannens kjever er ikke påfallende forstørrede. Pronotums bakhjørner har en skarp tagg. Kroppsformen er litt flat, antennene forholdsvis korte.
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.
USS «Nautilus» (SSN-571)
USS «Nautilus» (SSN-571) var en ubåt i den amerikanske marinen som ble satt i tjeneste 30. september 1954. Hun var verdens første operasjonelle atomdrevne ubåt, og den aller første ubåt som passerte neddykket under Nordpolen 3. august 1958.
USS «Nautilus», som hadde samme navn som ubåten i Jules Vernes roman En verdensomseiling under havet og flere tidligere fartøy i den amerikanske marinen, ble bestilt i 1951 og sjøsatt i 1954. På grunn av at hun var drevet med atomkraft kunne USS «Nautilus» være neddykket mye lenger enn noen diesel-elektrisk ubåt, og hun brøt en rekke rekorder i løpet av sine første år i tjeneste.
Ubåten ble tatt ut av tjeneste i 1980 og ble utnevnt som National Historic Landmark i 1982. Hun er nå bevart som marinemuseum i Groton, Connecticut, og besøkt av omtrent 250 000 personer hvert år.
Planlegging og bygging
I juli 1951 autoriserte Kongressen byggingen av en atomdreven ubåt for den amerikanske marinen. Byggingen ble planlagt og personlig overvåket av Admiral Hyman G. Rickover. 12. desember 1951 annonserte marinedepartementet at ubåten ville få navnet USS «Nautilus».
Kjølstrekkingen av USS «Nautilus» ble påbegynt hos General Dynamics Electric Boat Division i Groton, Connecticut 14. juni 1952. Til stede ved markeringen var bl.a. president Harry S. Truman. Hun ble døpt og sjøsatt 21. januar 1954 av Mamie Eisenhower, konen til Trumans etterfølger Dwight D. Eisenhower. USS «Nautilus» ble satt i tjeneste 30. september 1954, under ledelse av Commander Eugene P. Wilkinson.
USS «Nautilus» ble drevet av en S2W atomreaktor, produsert for marinen av Westinghouse Electric Corporation. Reaktoren var utviklet av Bettis Atomic Power Laboratory sammen med Westinghouse.
«Underveis på atomkraft»
Etter å ha blitt overtatt av marinen, forble USS «Nautilus» ved kai for videre monteringsarbeider og tester. Kl 11.00 17. januar 1955 dro hun så til sjøs for første gang, og sendt den historiske meldingen: «Underway on nuclear power.» 10. mai, reiste hun sørover for testing. Neddykket, seilte hun 2 100 km (1 100 nautiske mil) fra New London til San Juan på Puerto Rico og dekket 2 223 km (1 200 nmi) på mindre enn 90 timer. På den tiden var dette den lengste neddykkede reisen noensinne gjort av en ubåt, og i den høyeste fart (for minst en time) noen sinne.
Fra 1955 til 1957 fortsatte USS «Nautilus» å bli brukt for å undersøke effektene av økte hastigheter og perioder i neddykket tilstand. Forbedringene gjorde at fremgangen i anti-ubåtkrigføring oppnådd under 2. verdenskrig nesten ble utdatert. Radar og anti-ubåt-fly, som hadde vist seg effektive i å bekjempe fiendtlige ubåter under krigen, viste seg å være ineffektive mot en farkost som kunne forflytte seg raskt vekk fra et område, endre dybde raskt og som kunne forbli neddykket i svært lange perioder.
4. februar 1957 logget USS «Nautilus» sin 60 000'ende nautiske mil (111 120 km), og oppnådde dermed samme lengden som ubåten «Nautilus» beskrevet i Jules Vernes roman En verdensomseiling under havet. I mai, reiste hun til stillehavskysten for å delta i en flåteøvelse, operasjon «Home Run».
USS «Nautilus» returnerte til New London 21. juli og reiste igjen 19. august på sin første reise som brakte henne under den arktiske polarisen. Etter det, reiste hun videre til det østlige Atlanterhavet. Her deltok hun i en NATO-øvelse og besøkte forskjellige britiske og franske havner, der hun ble inspisert av forsvarspersonell fra disse landene. Hun returnerte tilbake til New London 28. oktober, der hun gjennomgikk vedlikehold, for så å returnere til vanlige kystoperasjoner fram til våren.
Operasjon Sunshine - Under Nordpolen
25. april 1958 seilte hun igjen langs vestkysten av USA, denne gangen kommandert av Commander William Anderson. Hun besøkte San Diego, San Francisco og Seattle, hvor hun begynte sin historiske reise under Nordpolen, Operasjon Sunshine. Hun forlot Seattle 9. juni og ti dager senere kom hun til Tsjuktsjerhavet, men måtte snu på grunn av dyptliggende is i de grunne områdene der. 28. juni ankom hun Pearl Harbor for å vente på bedre forhold. 23. juli var venteperioden over, og hun satte kursen nordover. Hun dykket ned i Barrow Sea Valley 1. august og 3. august, klokken 23.15 (EDST) ble hun det første skip (neddykket eller overflate) som nådde den geografiske Nordpolen. Fra Nordpolen fortsatte hun videre og etter 96 timer og 2 945 km (1 590 nmi) under isen, gikk hun opp til overflaten nordøst av Grønland, etter å ha gjennomført den første suksessfulle neddykkede reisen under Nordpolen. De tekniske detaljene på ferden ble planlagt av vitenskapsfolk fra Naval Electronics Laboratory, inklusive Dr. Waldo Lyon som var med USS «Nautilus» som sjefs-forsker og is-pilot.
Navigasjon under den arktiske isen var vanskelig. Når en passerte 85 grader nord, ble både magnetiske kompass og normale gyrokompass unøyaktige. Et spesielt gyrokompass bygd av Sperry Rand ble installert like før reisen tok til. Det var en fare for at ubåten ville miste retningen under isen og at mannskapet måtte spille «rullett med lengdegradene». Commander Anderson hadde tenkt å bruke torpedoer for å sprenge et hull i isen, hvis ubåten måtte gå til overflaten.
Den vanskeligste delen av reisen var Beringstredet. Isen rakk så dypt ned som 18 m under havoverflaten. Under det første forsøket på å passere der, var det ikke nok plass til at ubåten kunne passere mellom isen og bunnen. Under det andre forsøket som lyktes, passerte ubåten gjennom en kjent kanal nær kysten av Alaska (dette var ikke førstevalget gjennom Beringstredet da ubåten ville unngå å bli oppdaget).
Reisen under isen var en viktig moralsk støtte til amerikanerne, da Sovjetunionen nylig hadde skutt opp satellitten Sputnik, men de hadde ingen atomdreven ubåt. Under en tale som fortalte om reisen til USS «Nautilus», sa presidenten at en dag kunne atomdrevne frakte-ubåter bruke denne ruten for handel.
USS «Nautilus» fortsatte fra Grønland til Isle of Portland i England, og fikk der Presidential Unit Citation, den første utdelt i fredstid, fra den amerikanske ambassadøren J H Whitney. Hun fortsatte så vestover tilbake til New London 29. oktober. Resten av året opererte hun ut fra hjemhavnen i New London.
Operasjonell historie
Etter marineøvelser tidlig i 1959, gikk USS «Nautilus» til Portsmouth Naval Shipyard i Kittery, Maine, der hun fikk sin første komplette overhaling fra 28. mai 1959 til 15. august 1960. Oppgraderingen ble fulgt av ny trening og 24. oktober forlot hun New London for hennes første utplassering i Sixth Fleet i Middelhavet. Hun returnerte til hjemmehavnen først 16. desember 1960.
USS «Nautilus» opererte i Atlanterhavet, og gjennomførte tester for forbedring av anti-ubåt-våpen, deltok i NATO-øvelser, og deltok høsten 1962 i marineblokaden av Cuba, før hun reiste østover for et to måneder langt opphold i Middelhavet i august 1963. Etter å ha returnert, deltok hun i flere marineøvelser, før hun gikk i dokk ved Portsmouth Naval Shipyard for sin andre større overhaling 17. januar 1964.
Våren 1979 seilte USS «Nautilus» fra Groton, Connecticut på sin aller siste reise. Hun nådde Mare Island Naval Shipyard i Vallejo, California 26. mai 1979 — hennes siste seilende dag. Hun ble tatt ut av tjeneste og strøket fra marineregisteret 3. mars 1980.
Presidential Unit Citation
For å markere den første neddykkede ferd under Nordpolen, kunne alle som var mannskap ombord på USS «Nautilus» under reisen, bruke en Presidential Unit Citation båndstripe med et spesielt merke i form av en forgylt N (se bilde over sitat).
Museum
USS «Nautilus» ble utnevnt som et National Historic Landmark av det amerikanske innenriksdepartementet 20. mai 1982.
«Nautilus» er nå et museum for ubåt-historie, etter å ha gjennomgått en fem måneder lang bevaringsoperasjon i 2002, ved Electric Boat til en kostnad av omtrent $4.7 millioner. Det historiske skipet «Nautilus» tiltrekker seg nå ca. 250 000 besøkende hvert år til sin kaiplass ved Navy Submarine Force Museum and Library i Groton.
«Nautilus» feiret sitt 50-årsjubileum 30. september 2004 med en seremoni som inkluderte en tale fra Vice Admiral Eugene P Wilkinson, den første sjefen for «Nautilus», og en utnevnelse av skipet som en National Nuclear Landmark.
Besøkende kan gå igjennom ubåten, med ledelse fra et automatisk tur-system.
Hera Hilmar
Hera Hilmar (egentlig Hera Hilmarsdóttir ; født 27. desember 1988) er en islandsk filmskuespiller. Hun var barneskuespiller på 1990-tallet, men tok en pause frem til hun gjenopptok skuespillerkarrieren i 2008.
Bakgrunn
Hun er datter av filmregissøren Hilmar Oddsson og skuespillereen Thorey Sigthorsdottir (Þórey Sigþórsdóttir). Hennes farfar var dramatikeren og teaterregissøren Oddur Bjørnsson (1932–2011 ).
Hera Hilmar gikk ut fra London Academy of Music and Dramatic Art i 2011.
The Killing of America
The Killing of America er en amerikansk-japansk dokumentarfilm fra 1982 regissert av Sheldon Renan. Filmen skildrer «USAs fall» og handler i stor grad om ulike typer drap begått der de siste 25 årene. Filmen inneholder klipp av autentiske drap, drapsoffer og intervju og arkivklipp av flere massemordere og andre. Den viser diverse arkivopptak med massemordere som Ted Bundy, David Berkowitz, Kenneth Bianchi, Mark Essex, Jim Jones, Charles Manson, Herbert Mullin og Charles Whitman.
Filmen fokuserer mye på hvor mange som hvert år drepes av våpen i USA og hvordan mordraten økte etter drapet på Kennedy.
Mamenchisaurus
Mamenchisaurus var en dinosaurus i Sauropod/Diplodocidae-familien. Den hadde den lengste halsen av alle levende dyr som er registrert. Den kunne bli opptil 115 fot lang eller 35 meter lang, halsen utgjorde 15 meter av den totale kroppslengden. Halsen bestod av 19 ledd. Ingen andre dinosaurer har like mange halsledd.
Béla Simon
Béla Simon (født 4. august 1988) er en ungarsk roer som spesialiserer seg i toer uten styrmann. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 13.
Mamenchisaurus
Navnet, funnsted
Navnet Mamenchisaurus (Mǎménxī 马门溪, fra 马 Mǎ (hest), 门 mén (port) og 溪 xī (strøm, bekk) er en feilstaving av Mǎmíngxī (马鸣溪), en elveferje ved Jinsha Jiang (金沙江) nær Yibin (宜宾) i Sichuan, som ligger nær det byggefeltet der det første skjelettet ble oppdaget i 1954. Den ble funnet av den kinesiske paleontologen Chung Chen Young.
Den er også funnet annetsteds i provinsene Sichuan, Gansu og Xinjiang i Kina.
Føde
Mamenchisaurus spiste planter som alle andre sauropoder.
Møkster
Møkster er ei øy i Austevoll i Vestland. Øya har 65 innbyggere. Her er det butikk og en liten havn. Øya har ikke broforbindelse. Hurtigbåt går sørover til Bekkjarvik og nordover til Hufthamar, Flesland og Bergen. Reisetid fra Bergen er litt over en time. Møkster har turområder i inn- og utmark. Velforeningen Møkster Bu ble opprettet høsten 2008 med hovedmål å øke folketallet på øya. Videre mål er tilrettelegging for barnehage, arbeidsplasser og bedre båtruter.
Mamenchisaurus
Museer
Man kan se Mamenchisaurus i følgende museer: Shanghai naturhistoriske museum, Beijing Natural History Museum i Beijing, Kina og Museum Victoria, Melbourne, Australia.
Møkster
Møkster har et areal på 1,39 kvadratkilometer.
Francesco Postiglione
Francesco Postiglione (født 29. april 1972) er en italiensk vannpolospiller.
Han representerte Italia under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 8.
Tverrfløyte
Tverrfløyten fikk navnet fordi den holdes til siden. Lyd produseres ved at man blåser over et amasjørhull. Tonehøyde bestemmes ved at man trykker ned forskjellige kombinasjoner av de 16 klaffene, og ved endringer i luftstrømmen. Grepene i de to første oktavene minner svært om blokkfløytegrep. Registeret på en tverrfløyte spenner fra enstrøken C (tilsvarer midterste C-en på et piano), eventuelt lille h, en halvtone under, på instrumenter med h-fot, og opp til firstrøken C. Det er mulig å fremkalle toner også over dette, men tradisjonelt fløyterepertoar går som regel ikke over firstrøken C – firstrøken D i enkelte tilfeller der Sergej Prokofjevs sonate kanskje er den mest kjente. I Iberts fløytekonsert kan man også finne en firstrøken F. Tverrfløyta kategoriseres som et treblåseinstrument fordi den opprinnelig var laget av tre. Nå lages fløyter i ulike metaller, det vanligste er sølvlegeringer, men fløyter lages også i gull og platina. De aller rimeligste instrumentene lages gjerne av nikkellegeringer. En annen type fløyte, som er i samme familien, er piccoloen. Den er halvparten så lang (33 cm) og klinger derfor en oktav lysere. Man kan spille raskt på en fløyte, sammenlignet med for eksempel en trombone, fordi det er mye lettere å trykke ned lette klaffer, enn å dytte og dra på «sliden« (engelsk) på trombonen. Fløyten har den «laveste» lyden i korpset; derfor er tonene på fløyten høye og skarpe, så den blir lettere hørt.
Historikk
Fløyten utviklet seg fra kinesiske bambusfløyter og til å begynne med var tverrfløyten uten klaffer, den hadde bare hull man dekket med fingrene. Etter hvert som fløyten utviklet seg kom det flere klaffer til. I 1847 tok Theobald Boehm patent på et revolusjonerende nytt fløytedesign som den dag i dag danner utgangspunktet for utformingen av enhver tverrfløyte. Før var fløytene laget av tre og i et stykke. I dag er fløytene oftest laget av sølv og nikkel, mens noen profesjonelle modeller er laget av gull. Den kan også være laget av tre, bein, eller glass, og materialet påvirker lydkvaliteten.
I 1847 patenterte sølvsmeden, fløytisten og komponisten Theobald Boehm et klaffsystem på en fløyte han laget. Både klaffene, hullplassering og dimensjonene er veldig like den moderne tverrfløyten. Han laget også fløyter i forskjellige metallegeringer isteden for tre.
Moderne fløyter er oftest laget i trestykker, kalt headjoint, kropp og footjoint. Når fløyten ble produsert i metall ble lyden mye sterkere. Før det ble bare blokkfløyten brukt i orkestersammenheng, fordi traversofløyten (den opprinnelige tverrfløyten) ikke bar godt nok. Nå brukes den i skolekorps, privat og i større orkester.
Siden fingersettingen som brukes på tverrfløyte er den samme som for saksofoner så er det mange som spiller begge instrumenter.
Fløyten benyttet i klassisk musikk og korps
Tverrfløyten benyttes i større orkestre som symfoniorkestre, janitsjarorkester, korps og som soloinstrument.
Det er skrevet fløyte-konserter, fløyte-kvartetter og fløyte-sonater. En tidlig versjon av Antonio Vivaldis La tempesta di mare ble skrevet rundt 1713–1716, og er dermed muligens den første konserten for instrumentet. Senere har de fleste kjente komponistene komponert for fløyte, som Debussy (Syrinx), Mozart (Fløytekonsert nr. 2 i D-dur) og Bach (Sonate i h-moll), Olivier Messiaen (Le Merle Noir) og Francis Poulenc (Sonata for Flute and Piano).
Blant kjente fløytister kan nevnes Jean-Pierre Rampal, James Galway, Emmanuel Pahud, Bobbi Humphrey, Marcel Moyse og Jeanne Baxtresser.
Jazz og storband
I jazzens tidlige periode var fløyten ikke benyttet. Chick Webb var blant de første som brukte fløyter i jazz, på slutten av 1930-tallet. På 1940-tallet var Frank Wess en av de mest kjente fløytistene innen jazz. Siden har fløytister som Frank Foster (Basie band), Jerome Richardson (Jones/Lewis storband) og Lew Tabackin (Akiyoshi/Tabackin storband) brukte fløyte i storband. I mindre band har man utøvere som Herbie Mann, Yusef Lateef, Joe Farrell, Rahsaan Roland Kirk, Hermeto Pascoal, Charles Lloyd og Hubert Laws.
Pop
Beatles er et av bandene som har benyttet fløyte på flere av sangene sine, som «You've Got to Hide Your Love Away» (John Scott på fløyte), på «Penny Lane» (Ray Swinfield, P. Goody og Manny Winters) og «The Fool On The Hill» (Christopher Taylor, Richard Taylor og Jack Ellory). Også grupper som Mamas & the Papas sin «California Dreamin' » (Bud Shank), Elvis «Golden Coins» (Rufus Long), Manfred Mann «The Mighty Quinn» (Klaus Voormann), Pink Floyd «Grand Vizier's Garden Party» (Lindy Mason) og Stevie Wonder «Another Star» (Bobbi Humphrey).
Rock
Ian Anderson fra Jethro Tull er nok den mest kjente fløytisten innen rock og progressiv rock. I sjangeren progressiv rock var tverrfløyte et av de viktigste instrumentene. På begynnelsen av 1970-tallet hadde nesten alle grupper som spilte progressiv rock en fløytist. Thijs van Leer (Focus), Ray Thomas (The Moody Blues) og Andrew Latimer (Camel) for å nevne noen.
Blant norske band innen prog og rock finner man Pjokken Eide (Popol Vuh), Tom Harry Halvorsen (Saft), Per Erik Wallum (Prudence) og Asle Nilsen (Rupus).
Andre sjangere
Tverrfløyte benyttes i de fleste musikksjangere. Noen eksempler er: danseband med Ole Ivars, alternativ musikk med Björk (for eksempel «The Gate»), chillout med Terry Oldfield («Shadow Dancer»), black metal med Amorphis («Rusty Moon»), country med Kacey Musgraves («There Is a Light"»), elektronica med Tangerine Dream («Model») og Hiphop med Future («Mask Off»).
Lunnøya
Lunnøya, også kalt Lundøy, er ei øy i Austevoll i Vestland. Øya hadde i 2001 ti innbyggere. Austevollsruten har stopp på Lunnøya. Arbeidsbåten MS «Lunnøy» er oppkalt etter øya. I 2023 er øya ubebodd.
Bensin på bålet
Bensin på bålet er et musikkalbum av rocke- og showbandet Vazelina Bilopphøggers. Albumet er bandets 17. og siste album og ble gitt ut i 2007. Dette er det første og eneste albumet deres med Kjetil Foseid som vokalist.
Pachnodoides
Pachnodoides er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Bohumil Golian
Bohumil Golian (født 25. mars 1931 i Moštenica død 11. januar 2012 i Bratislava) var en tsjekkoslovakisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1964 i Tokyo og 1968 i Mexico by. Golian vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for menn bak Sovjetunionen. Det ble spilt en enkeltserie med ti lag. Tsjekkoslovakia vant ni og tapte en kamp. Golian spilte seks kamper i turneringen.
Pachnodoides
Levevis
De voksne finnes gjerne på blomster der de eter pollen.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Malawi.
Polisi Dodoma
Polisi Dodoma er et tanzaniansk fotballag fra hovedstaden Dodoma. Hjemmekampene deres spilles på Jamhuri Stadium, som har en kapasitet på 10,000. I 2011–12-sesongen i den tanzanianske eliteserien kom de på 14. og siste plass med 17 poeng på 26 kamper og en målforskjell på 20−37.
Boy Story
Boy Story er en popgruppe med seks medlemmer av kinesisk opprinnelse.
Ranveig Karlsen
Ranveig Karlsen (født 14. januar 1961) er en tidligere landslagsspiller i fotball og fotballtrener på kvinnesiden. Hun spilte 25 landskamper for Norge mellom 1978 og 1985, og spilte også for Setskog i 1. divisjon fram til 1989.
Karlsen spilte midtbane og angrep, og scoret to mål på landslaget. Hennes siste kamp var mot Danmark i kvalifiseringen til EM 1987; hun fikk tre minutter som innbytter, og scoret mål nesten umiddelbart, med hjelp fra en dansk forsvarsspiller. Danmark utlignet imidlertid like etter.
Hun trente også Setskog/Høland i 1989 og 1990, men på begynnelsen av 1990-tallet avsluttet hun sin karriere i toppfotballen. Hun kom tilbake som styremedlem i Lillestrøm SK i mars 2009, og ble ansatt som ny trener for nyskapningen LSK Kvinner i november 2009.
Warehouse: Songs and Stories
Warehouse: Songs and Stories er det sjette og siste studioalbumet til rockebandet Hüsker Dü, opprinnelig gitt ut i 1987. Albumet ble gitt ut som et dobbel-album, og var bandets andre og siste utgivelse på Warner Bros. Bandet gikk i oppløsning på den påfølgende turnéen etter uenigheter mellom bandets to låtskrivere, Mould og Hart over sistnevntes narkotikabruk. Warehouse sammen med Candy Apple Grey viste låtskrivernes ytterligere modenhet når det kom til låtskrivingen, noe som opprørte mange fans.
Web-TV
Web-TV kan referere til flere systemer:
Warehouse: Songs and Stories
Albumets tittel kommer av bandets øvningslokaler, som faktisk var et lagerbygg. De hadde tidligere brukt å spille nytt matriell foran publikum, for å så se på responsen.
Web-TV
I Norge brukes betegnelsen om fjernsynssendinger som kan sees på Internett, som oftest ved strømming (streaming), se nett-TV.
Warehouse: Songs and Stories
«Could You Be the One?» ble sluppet ut som en singel sammen med en video. Den fikk noe oppmerksomhet på MTV, mens studentradioen som tidligere hadde gitt bandet mye spilletid gav bandet minimalt med oppmerksomhet. Andre singeler fra albumet var «She's a Woman (And Now He Is a Man)» and «Ice Cold Ice».
Albumet ble inkludert i boken 1001 album du må høre før du dør i 2006.
Web-TV
I USA brukes betegnelsen om et system som gjør det mulig å bruke Internett via TV-skjermen, uten bruk av datamaskin med hard disk. Systemet er billigere å kjøpe enn en datamaskin, og derfor relativt populært, men det mangler flere av funksjonene en datamaskin har. Blant annet mangler muligheten til å kjøre JavaScript, og en kan ikke utføre flere operasjoner samtidig.
The Dig
The Dig er et eventyrspill, som ble utviklet og utgitt av LucasArts i 1995. Utviklingen av spillet ble ledet av Sean Clark. Spillet er berømt for sine koblinger til Steven Spielberg, og beryktet for det langvarige utviklingsstadiet det gikk gjennom. Det er det 11. spillet som bruker spillmotoren SCUMM.
Dette er det mest seriøse eventyrspillet fra LucasArts. Det har ingen slapstickhumor, og relativt lite subtil humor, noe som det er mye av i andre eventyrspill fra LucasArts. Det er også det eneste av LucasArts' eventyrspill som passer inn i science fiction-genren.
Historien
The Dig begynner med at et radioteleskop i Borneo oppdager et ukjent objekt som er på vei mot Jorda. Det viser seg å være en gigantisk asteroide som kan forårsake store ødeleggelser hvis den treffer Jorda. Et team på fem personer blir sent ut i romferga Atlantis til asteroiden, som ble kalt Attila. De må plassere eksplosiver på overflaten, noe som vil forandre asteroidens kurs slik at ender opp i en bane rundt Jorda. De fem medlemmene av teamet er:
Etter at eksplosivene er plassert og utløst, ender asteroiden opp i et kretsløp. Low, Brink og Robbins utforsker asteroiden og de finner ut at den er hul. Etter videre utforskning viser det seg at asteroiden er et romskip. De aktiverer det og det forandrer seg til en tolvkant som transporterer alle tre til en planet langt borte. De begynner å utforske Cocytus (som Brink døper planeten) for å finne en vei hjem. Planeten har avansert teknologi, men alt har forfalt og det finnes ikke noen intelligente skapninger.
Augustin de Robespierre
Augustin Bon Joseph de Robespierre (født 21. januar 1763 i Arras, henrettet 28. juli 1794 i Paris) var lillebroren til Maximilien de Robespierre, den fremste av lederne av den franske revolusjon.
The Dig
Historien
Tittelen Dig refererer til prosessen med å undersøke og utforske planeten, slik at man kan få maskinene til å virke og finne ut hva som skjedde med innbyggerne. Hovedtemaet i spillet er xenoarkeologi.
Historien fokuserer på den strandede trioen og deres konflikter mens de utforsker planeten, hver på sin måte. Low prøver å finne en vei hjem, Maggie utforsker restene av sivilisasjonen, og Ludger ender opp i en tilstand av fiendtlige tvangstanker.
Sjakk-OL 1952
Sjakk-OL 1952 (sjakkolympiaden) ble arrangert i Helsingfors i Finland i 1952.
Marco Gerini
Marco Gerini (født 5. august 1971) er en italiensk vannpolospiller.
The Dig
Om spillet
The Dig var opprinnelig skrevet av Steven Spielberg som en episode for TV-serien Amazing Stories (og senere som en film), men det ble konkludert med at den var alt for dyr å produsere. Da spillet ble utgitt benektet ikke regissøren at det kunne også bli laget en film. Det er nå over ti år siden at spillet ble utgitt, og det har fremdeles ikke skjedd noen fremgang med filmversjonen.
Augustin de Robespierre
Han hjalp Napoleon på de første skrittene på karrierestigen etter den korsikanske offiserens innsats ved beleiringen av Toulon i 1793.
The Dig
Om spillet
En imponerende liste med folk jobbet på spillet. Lederen av prosjektet var Sean Clark, Industrial Light & Magic laget noen av grafikken, det er basert på en historie av Steven Spielberg, Orson Scott Card skrev dialogen, og Brian Moriarty er også listet som medforfatter. Moriarty hadde tidligere jobbet på Loom hos LucasArts.
Augustin de Robespierre
Da Maximilien de Robespierre ble arrestert, krevde Augustin den ære å få dele hans skjebne, døden.
The Dig
Om spillet
Spillet ble bare utgitt på CD-ROM og ble solgt for PC og Macintosh. Det har stemmer for alle figurene og et digitalt lydspor. Mesteparten av grafikken er håndtegnet og det er få animasjoner. Dette er mikset med før-rendrede klipp i 3D og håndtegnede klipp, som blir spilt av på visse steder i spillet.
Musikken var komponert av Michael Land og den består av ouverturer og utdrag fra Richard Wagners verk. Musikken passer godt til iMUSE, som er motoren for musikkavspilling, og det resulterer i en omsluttende, dynamisk flyt. Land sa at musikken han komponerte selv er den typen musikk som er nærmest hans personlige stil. The Dig var også det første spillet fra LucasArts hvor musikken ble solgt separat på CD. Denne CD-en ble utgitt i et begrenset opplag, og er derfor vanskelig å finne.
Alan Dean Foster skrev en roman basert på spillet. Denne romanen stemmer ikke helt overens med spillet. Den er dog interessant fordi den presenterer historien sett fra Cocytus' opprinnelige rase, noe som ikke finnes i spillet. Romanen har også en del bakgrunnsdetaljer (slik som reaksjonen på Jorda etter at Attila blir oppdaget), og den fyller en del hull i historien og oppklarer mysterier som ikke er forklart i spillet.
Mottagelse
The Dig er det spillet som det tok lengst å lage av alle eventyrspillene fra LucasArts. Utviklingen begynte på 1980-tallet, og spillet ble designet av tre forskjellie team etter hverandre. Hvert team brukte noen fra det forrige teamet og la til nye ting. Det teamet som fullførte spillet innrømte at det var et hastverksarbeid, noe som resulterte i en noe fragmentert spillopplevelse, og flere motsigelser. Til og med de tre hovedelementene i spillet (den håndtegnete grafikken, 3D-grafikken og de håndtegnete animasjonene) så veldig forskjellige ut. Likevel fikk spillet en varm mottagelse av både spillere og pressen.
Ting som ble fjernet fra spillet under utviklingen inkluderer overlevingsdelen, hvor du måtte finne og oppbevare vann og mat. Andre ting var utforskningen av enorme byer på planeten og en ekstra figur. Figuren var en japansk hobbyforsker og industrimagnat som het Toshi Olema. Han sponset Attilaprosjektet mot at han fikk være en del av mannskapet.
Noen av de unike problemene i spillet ble sammenliknet med de i Myst, og de frustrerte flere spillere. Spillet ble gitt ut nesten samtidig med Riven, og noen fant flere likheter. Blant annet viktigheten av sifferet 5 i flere av problemene.
Vals
Vals er en selskapsdans og folkedans i takt utført primært i tett posisjon.
Valsen ble først moderne i Wien rundt 1780-tallet og spredte seg til mange andre land i år etter. Valsen, og spesielt den lukkede posisjon, ble eksemplet for skapelse fra mange selskapsdanser. Etterhvert har nye varianter blitt utviklet, inkludert en rekke typer folkedans og ballsalsdanser. Engelsk vals er en av de fem standarddansene i selskapsdans.
I det 19. århundre indikerte ordet primært at valsen var en svingende dans; en ville valse i polka for å indikere rotering heller enn å gå rett frem uten å svinge.
Waltz Engleski valcer Anglický valčík
Avløpsanlegg
Avløpsanlegg har flere betydninger:
Zdeněk Humhal
Zdeněk Humhal (født 30. desember 1933 i Praha, død 24. november 2015) var en tsjekkoslovakisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1964 i Tokyo. Humhal vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under Sommer-OL 1964 i Tokyo. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for menn bak Sovjetunionen. Det ble spilt en enkeltserie med ti lag. Tsjekkoslovakia vant ni og tapte en kamp. Humhal spilte sju kamper i turneringen.
Bordtennis under Sommer-OL 2008
Bordtennis under Sommer-OL 2008. Bordtennis var med på det olympiske programmet for sjette gang 2008 i Beijing. Det ble spilt singel- og lagkonkurranser for herrer og for damer og bordtennisturneringene ble avviklet i perioden 13. til 23. august. Kina dominerte stort, de vant alle fire gullmedaljene og alle medaljene i single både for damer og menn.
Blel Kadri
Blel Kadri (født 3. september 1986 i Bordeaux) er en fransk landeveissyklist. Han syklet for det profesjonelle UCI WorldTourlaget AG2R-La Mondiale fra 2009 til 2016.
Sylte kirke
Sylte kirke (Sylte kyrkje) er en langkirke fra 1863 i Fjord kommune, Møre og Romsdal fylke. Den andre kirken i tidligere Norddal kommune er Norddal kirke.
Arkitektur og interiør
Sylte kirke er en langkirke med et korparti noe smalere enn skipet, tårnet står over våpenhuset. Hovedinngangen går gjennom våpenhuset fra vest, sideinnganger midt på skipet.
Byggverket er i tømmer med liggende bordkledning utvendig og har 350 plasser. Skipet måler 17 m x 11,6 m, koret 5,6 x 7,8 og våpenhuset 4,6 x 7,7. I skipet er det galleri som hviler på tresøyler. Kirken ble restaurert i år 2000. Det er kirkegård ved kirken. En stor steinhelle brukt som alter i Døving kapell fra katolsk tid er oppstilt inne i kirken.
Kirken er plassert i øst-vest retning med hovedinngangen og klokketårnet i den vestlige enden. Ifølge bygdeboken er det litt uklart hvem som var arkitekt, men skipsbyggeren Nils A. Liaaen fikk 10 daler i betaling for «Tegning til Sylte Kirke» og arkitekt Jacob Wilhelm Nordan gjorde noen endringer på den første tegningen. Etter Nordans endringer ble det 12. november 1862 gitt kongelig tillatelse til nybygget. Originaltegningene og referatene gikk tapt da arkivet brant i 1911 Sylte kirke ligner mye på Sunnylven kirke og Liaan (som var fra Ljøen ved Hellesylt) var trolig inspirert av den nye kirken på Hellesylt.
Byggmester var Gjert Lien fra Nordfjord. Den såkalte kirketeigen i Selboskarbygda ble nesten snauhogd for å skaffe nok tømmer. Byggearbeidet startet i april 1863 og kirken ble vigslet 5. november 1863. Kirkeklokken har årstallet 1866 og er støpt av John Warnes & Sons, London. Altertavlen viser Jesus i Getsemane malt av Peder Cappelen Thurmann (kopi av Gustave Dorés maleri). Thurmann var svoger til Nils Astrup, den daværende sognepresten i Norddal.
Kirken fikk 600 sitteplassar selv om minstekravet var 342.
Historie
Selv om denne kirken er relativt ny, er det grunn til å tro at Sylte er et gammelt kirkested. I lang tid var Døving kapell den eneste kirken i Valldal, men i 1812 ble kapellbygget flyttet fra Døving til Sylte (erstattet 1863 av det kirkebygget som står nå). Samtidig er det gode bevis for at det fra katolsk tid og til ut på 1600-tallet stod en kirke (mest sannsynlig en stavkirke) et sted på Syltebøen. I Trondhjems Reformats 1589 står «Dals kircke» ligger fra hovedkirken (Ørskog på den tida) «3 wegsøe wdi øster» («wegsøe» var en gammel sjømil på om lag 9 km) og samtidig at Døving kapell ligger ½ mil «till landz fra Dall» kirke. Kapellet på Døving stod om lag 4 km fra Sylte. I 1589 var Sunnmøre delt i fire prestegjeld der Sylte (Dals) kirke med Døving kapell, Sunnylven kirke og Geiranger kapell var et residerende kapellani under Ørskog hovedkirke.
Sylte var kirkested for kommunen frem til 1620 og prestegård til 1694. «Ulykkesnatten» 6. februar 1679 gikk det mange store snøras på Nordvestlandet (hovedsakelig Sunnmøre). I Valldal ble elven oppdemmet av skred ovenfor Sylte som ble rasert da elven brøt seg nytt far, prestegården og kirkegården ble skylt på sjøen slik at alle spor i dag er borte. Bare i Norddal kommune omkom 70 personer i snøskred denne natten. Kirken ble flyttet over fjorden i sogneprest Arne Eivindsens tid, kort tid etter flyttingen kjøpte presten Arne også gården Relling like ved det nye kirkestedet på Dale. Misnøye med Syltegården og skadene etter ulykkesnatten kan være bakgrunn for at også prestegården ble flyttet over fjorden.
Hans Strøm skrev i 1766 om kirkebygget på Dale (også kalt Norddal kirke), det bygget som stod på Sylte til omkring 1620: «Kirken bestaaer kun af Staver, og af een Længde, som er alt for smal og uproportioneret imod Bredden; hvilket kommer deraf, at Kirkens gamle Chor blev i Aaret 1686 for des meere Rummeligheds Skyld lagt til hoved-Bygningen, og denne igjen forøget med et nyt Chor.»
Bygdeboken har ikke sikre kilder for når det første gang var kirke på Sylte, men gjetter på at det kunne ha vært så tidlig som år 1100 etter at kirkebyggingen skjøt fart under Olav Kyrre. Bygdeboken siterer også P.A. Munch som nevner en Isak Prest født litt før år 1200, denne Isak kan ha arvet Sylte etter faren Jon eller farfaren «Asgautr Raud á Sult» (Asgaut Raude på Sylte). Den første skriftlige kilden er Aslak Bolts jordebok (rundt 1430) som nevner både «Sulta kirkju sokn» og «Dals kirkju sokn». Bygdeboken siterer P.A. Munch som mener dette må være en skrivefeil av en uten lokalkunnskap slik at Sylte og Dal var to navn for en og samme kirke. Innenfor Sylte kirkesogn regnet Aslak Bolt opp følgende gårder: Hole i Geiranger, Veiberg (i Eidsdal), Engeset, Myklebust i Emmedalen, Bjørstad, Eide, Linge, Døving og Uri. For «Dals» kirkesogn nevner jordeboken bare gården «Soolbergom» (Selboskar på nordsiden av Tafjorden). Bygdeboken understreker også at «Dal» eller «Dalr» på den tiden var navnet på Norddal. Dette blir ifølge bygdeboken stadfestet i Olav Engelbrektssons jordebok, for der er bare «Daell sogn» oppført. Bygdeboken regner med at det eldste kirkebygget på Sylte var en stavkirke som alle trekirker var på den tiden.
Kirkebygget ble kommunal eiendom i 1879.
Paus & Paus
Historie
Firmaet ble grunnlagt 19. november 1906 i Drammen under navnet Helmer & Paus av Alf Paus og Georg Fredrik Helmer, og forretningens formål ble beskrevet som «væsentlig Kjøb og Salg af Træmasse og Celulose». Alf Paus hadde i 1899 grunnlagt bedriften Reich & Paus i London, som drev import av tremasse og cellulose fra Skandinavia til England; han flyttet tilbake til Norge i 1905. I 1909 trakk Helmer seg ut og Alf Paus' bror Nicolay Nissen Paus trådte inn som kompanjong; navnet ble da endret til Paus & Paus. I 1914 flyttet firmaet til Christiania, der det samme år etablerte hovedkontor i Kongens gate 14 i Kvadraturen. I 1917 ble aksjeselskapet Paus & Paus etablert i Christiania med en aksjekapital på 500 000 og Alf Paus, Nicolay Paus og Anders Norløff som styremedlemmer; firmaet overtok da virksomheten fra det tidligere personlige firmaet. I 1920 kjøpte selskapet hele bygården Kongens gate 14, som delvis ble brukt som hovedkontor og delvis leid ut. Firmaet hadde lager i Skippergata i Oslo samt i Drammen, Bergen og andre byer.
Firmaet var særlig aktivt i eksport av tremasse og cellulose og i import av kjemikalier, råstoffer og rekvisita til treforedlingsindustrien, og utvidet senere virksomheten til andre kjemikalier, jern, stål og metaller. Fra 1918 var firmaet aktivt i import av rør til vannverk og stål til skipsbygging og annen byggevirksomhet. I etterkrigsårene var firmaet også aktivt i farmasøytiske spesialiteter og hadde interesser i rederivirksomhet. I 1966 hadde firmaet rundt 65 ansatte og en årsomsetning på 105 millioner kroner (1,1 milliarder i 2018-kroner justert for konsumprisindeksen; 2,6 milliarder justert for lønnsutviklingen); Paus & Paus-gruppen bestod da av totalt 11 firmaer. I 1990 hadde Paus & Paus 80 ansatte og en omsetning på 1,085 milliarder kroner (ca. 2 milliarder i 2018 justert for konsumprisindeksen).
I 1925 startet metallavdelingen i Paus & Paus AS med import av rør fra støperiet Pont-à-Mousson i Frankrike. I 1990 ble det, innenfor denne metallavdelingen i Paus & Paus AS, stiftet et eget firma, PSH Støpejernsprodukter AS. PSH var en forkortelse for firmaets viktigste leverandører: Pont-à-Mousson, Stanton og Halbergerhütte. Paus & Paus AS var hovedaksjonær i selskapet til 1993. Selskapet er nå et datterselskap i Saint-Gobain.
Alf og Nicolay Paus var også eiere og styremedlemmer i A/S Gulskogen Cellulosefabrik, De Forenede Kemikaliefabrikker A/S i Sandvika og Den Norske Papirfiltfabrik, blant flere andre firmaer.
I 1938 overtok Alfs sønn Olav Paus som administrerende direktør i Paus & Paus og ledet firmaet til 1974. Siden var Svein Engh og Ivar K. Vigsnes administrerende direktører.
Paus & Paus var blant de største aksjonærene i Rederiaksjeselskapet Torvald Klaveness. Firmaet hadde videre eierinteresser i Saga Petroleum.
Paus & Paus ble på slutten av 1990-tallet bl.a. kjent som importør av det franske tetningsstoffet Rhoca Gil, som ble brukt i Romeriksporten. I august 2001 ble virksomheten kjøpt opp av petroleums- og kjemikonsernet Pemco. Noen av selskapene i Paus & Paus-gruppen eksisterer fremdeles som familieeide investerings- og eiendomsselskaper med en mer begrenset aktivitet innen eiendoms- og rederivirksomhet, og Kongens gate 14 eies fortsatt av selskapet Paus & Paus Eiendom AS, som ble fisjonert ut fra Paus & Paus i 2000.
Gremlins
Gremlins er en amerikansk skrekkfilmkomedie fra 1984 regissert av Joe Dante. Den kjente regissøren Steven Spielberg var eksekutiv produsent for filmen. De ledende rollene spilles av Hoyt Axton, Zach Galligan og Phoebe Cates.
Gremlins ble meget populær og innbrakte over $148 millioner på amerikanske kinoer alene. Den ble den fjerde mest innbringende filmen i USA i 1984.
Den ble i 1990 etterfulgt av en mindre vellykked oppfølger.
Handling
Billy får et merkelig kjæledyr av sin far som han har kjøpt i Chinatown. Han får samtidig streng beskjed om å følge tre regler angående dyret: Han må ikke eksponere det for sterkt lys, mate det etter midnatt eller eksponere det for vann. Bryter han disse reglene så begynner det å masseformere seg til uhyggelig ondskapsfulle beist. Når Billy likevel bryter de uttrykkelige reglene, får dette store konsekvenser for både ham selv og lokalsamfunnet.
Om filmen
Gremlins har fått 79% på Rotten Tomatoes (Fresh rating). Den kjente amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den god omtale og endte opp på tre av fire stjerner, mens Leonard Maltin bare gav den to av fire stjerner.
Aftenpostens anmelder gav den forholdsvis god omtale og roste i særdeleshet spesialeffektene.
Den norske filmsiden CINERAMA gav den terningkast fem i 2010.
Den vant fem Saturn Awards (blant annet for beste skrekkfilm), en Golden Screen og en Young Artist Award for beste familiefilm.
Kritikk av den praktiske fornuft
Kritikk av den praktiske fornuft (tysk: Kritik der praktischen Vernunft) er et moralfilosofisk verk av Immanuel Kant, som er den andre av hans tre «kritikker». Begrepet «kritikk» brukes i denne sammenhengen som et synonym for «analyse» eller «undersøkning».
Verket har hatt stor innflytelse på den akademiske moralfilosofien; særlig Johann Gottlieb Fichte videreutviklet Kants idéer i sin Wissenschaftslehre. I det 20. århundre var Kants kritikk et hyppig sitert verk innenfor deontologisk moralfilosofi.
Bokens sentrale tema er den praktiske fornuft, det vil si fornuft i egenskap av praktisk handlingsmotivasjon og bruk av vilje. Boken behandler også det sentrale emnet i Grunnlegging av moralens metafysikk, nemlig «moralens høyeste prinsipp». Kant legger også frem et argument om at fri vilje ikke er uforenlig med determinisme.
Full Throttle
Full Throttle er et eventyrspill som ble utviklet og utgitt av Lucasarts 2. mai 1995. Spillet ble designet av Tim Schafer og det er det tiende spillet som bruker spillmotoren SCUMM.
Historien
Historien handler om Ben, lederen for motorsykkelgjengen Polecats. Han møter på sjefen for den siste motorsykkelfabrikanten i landet, Malcolm Corley, på en bar. Etter at han avslår et tilbud fra Corleys menn blir han slått bevisstløs og kastet i en container av visepresidenten for Corley Motors, Adrian Ripburger, som har planer for å ta over firmaet. Ben prøver å finne igjen gjengen sin, som Ripburger har overtalt til å eskortere Corley til den årlige generalforsamlingen. På veien møter Ben på den kvinnelige mekanikeren Mo, som senere viser seg å være Malcolm Corleys datter
Domonkos Széll
Domonkos Széll (født 25. juli 1989) er en ungarsk roer som spesialiserer seg i toer uten styrmann. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 13.
Full Throttle
Historien
Ben finner igjen gjengen sin akkurat tidsnok til å se Ripburger drepe Corley og legge skylden på Polecats. Ben må rømme fra politiet og prøve å renvaske seg selv og gjengen sin og stoppe Ripburger fra å forvandle Corley Motors til en minivanprodusent. Han møter på flere andre gjenger: de fartavhengige Vultures (som Mo tidligere var et medlem av), de dyriske Rottwheelers og de mystiske Cavefish. Han ankommer generalforsamlingen akkurat tidsnok til å se Ripburger annonsere sine nye planer for firmaet. Ben og Mo avslører Ripburger som morderen og kringkaster Morleys siste vilje og testament, som sier at Mo er den rettmessige arvingen av firmaet. Spillet slutter med at Ben kjører inn i solnedgangen. Spillet hadde ifølge spillerne et polert utseende og en god historie. En vanlig kritikk er at spillet er for kort.