cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Færøysk kirkehistorie
Den lutherske kirke
Etter reformasjonen ble kirken på Færøyene del av den lutherske dansk-norske statskirken, med kongen i København som øverste overhode. Fra 1539 til 1557 var det et evangelisk-luthersk bispedømme på Færøyene, men etter 1557 var den lutherske kirken på Færøyene organisert som et prosti under forskjellige bispedømmer. Det var underlagt biskopen i Bergen fra 1557 til 1709, så Sjælland stift frem til 1720, Island stift fra 1720 til 1775 og så Sjælland stift igjen (etter 1922 videreført som Københavns stift), til Færøyene igjen ble eget bispedømme i 1990. Forut for dette hadde prosten i Tórshavn i 1963 fått status som «stedfortredende biskop». Den 29. juli 2007 ble den lutherske kirken på Færøyene en egen kirke uavhengig av Den danske kirke under navnet Fólkakirkjan, men er fortsatt en statskirke, nå underlagt Færøyenes regjering.
Den lutherske ortodoksi, særlig preget av Jesper Rasmussen Brochmand, fikk godt feste på Færøyene og forble den dominerende retning lengre der enn i Danmark-Norge forøvrig. Brochmanns andaktsbok fra rundt 1650 ble svært viktig for åndslivet på Færøyene, likeså Kingos salmer fra 1699. Kingos betydning vises blant annet gjennom at den særegne færøyske musikktradisjonen kjent som «Kingosynging» har holdt seg levende helt til vår tid.
Med dansk som kirkespråk og prester utdannet i Danmark ble kirken en konservativ stemme i debatten om færøysk versus dansk språk som vokste fram på 1800-tallet (se nedenfor Bibeloversettelser). Færøysk ble likevel likestilt med dansk som salme- og prekenspråk i 1924–1925, og i 1930 fikk kirkelige ritualer som dåp, bryllup og begravelser også færøysk ordlyd.
Elsa Harding ble, som første kvinne, ordinert til prestetjeneste på Færøyene i 1977.
Katolisismen tilbake
Etter at religionsfrihet ble innført med den danske grunnloven av 1849, ble det gjort et forsøk på å gjenintrodusere katolisismen på Færøyene. I 1857 dro den bayerske presten Georg Bauer til øyene. Han bygde en kirke på Rættará i Tórshavn, men fikk liten tilslutning. Da han forlot øyene i 1880, hadde han ingen etterfølger, og kirken forfalt. I 1900 var det kun én eneste gjenværende katolikk på Færøyene, en kvinne som bodde på Hvítanes. Hun hadde et privat kapell hvor en prest fra København kom og holdt messe for henne én gang i året.
Fransiskanerne
Fransiskanersøstrene på Færøyene ble kjent for sine gode arbeider og toleranse. De solgte håndverk og samlet på plastflasker, og brukte inntekten på å drive Sankt Frans-skolen. Den røde skolebygningen fra 1934 var tegnet av den lokale arkitekten H.C.W. Tórgarð. Søstrene donerte også en andel til verdens fattige. Noen elever ved skolen ble tatt inn som fosterbarn. Færøyske lærere underviste i færøysk, da søstrene var utlendinger med opphav fra ulike kanter av Europa. De lærte seg færøysk og snakket det med en aksent som ble kalt «nonneaksent». De underviste også sine elever i den lutherske lære, selv om de var katolikker.
Sankt Frans-skolen oppnådde gode resultater og fikk et godt renommé. I 1985 ble ansvaret for skolen overlatt til kommunen, fordi fransiskanersøstrene var blitt for gamle til å drive den. I dag har skolen 30 lærere og 350 elever. I 1987 ble en ny skolebygning innviet.
Mariukirkjan
Dagens Mariakirke, Mariukirkjan, ble innviet den 30. august 1987. Kirken fungerer også som klosterkirke for fransiskanersøstrene. Her samles den katolske menigheten hver søndag klokken elleve til messe. I hagen som omkranser kirken, er det mange ulike plantevekster. Mange av dem kommer fra fjerne steder på den sørlige halvkule, med vekstforhold likt de man har på Færøyene.
Vekkelseskristendom og lekmannsbevegelse
Først på 1900-tallet kom utsendinger fra den danske Indre Mission. Det første forsamlingshuset på Færøyene ble reist i 1916, og i 1921 ble den formelt tatt opp som egen avdeling av det danske indremisjonsselskapet. I 1990 ble Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum en selvstendig organisasjon. En avlegger av indremisjonen, Kirkjuliga Missiónsfelagið, stiftet i 1947, sprang ut av misjonsarbeidet blant færøyske sjøfolk. Ísraelsmissiónin, stiftet i 1992, arbeider for forståelse mellom kristne og jøder, og organisasjonen driver kristen misjon blant jøder i Israel.
Frelsesarmeen ble etablert på Færøyene i 1924, og inngår administrativt sammen med Norge og Island som en egen divisjon. I 1991 var 162 personer på Færøyene tilknyttet Frelsesarmeen.
Pinsevekkelsen kom først til Færøyene i 1924, og den første pinsemenigheten ble grunnlagt etter et besøk av Thomas Ball Barratt i 1936. Det er i dag fire pinsemenigheter på Færøyene, til sammen med omkring 300 medlemmer.
Bibeloversettelser
Kirkespråket på Færøyene var latin inntil reformasjonen og deretter dansk. I takt med bølgen av nasjonalromantikk med krav økt selvstyre og bruk av eget språk i skole, kirke og administrasjon, kom det også krav om at Bibelen (færøysk: «Bíblian») måtte oversettes til færøysk. Mange unionspolitikere, som presten Fríðrikur Petersen, motsatte seg en slik forandring, da særlig med tanke på selve bruken av færøysk i offentlige sammenhenger, da dette ville svekke forholdet til Danmark. Så sent som i perioden 1908–1913 var skolestyret imot å innføre færøysk som undervisningsspråk i skolen. Dette ble først endret i 1938. Kampen om bruk av færøysk som kirkespråk hang derfor sammen med den øvrige språkstriden, hvor selvstyre- og unionspolitikere stod på hver sin side.
Den første som oversatte deler av Bibelen til færøysk var Johan Henrik Schrøter, som publiserte sin oversettelse av Matteusevangeliet i 1823. På det tidspunktet fantes det ikke noe standardisert, færøysk skiftspråk – noe som først ble skapt av V.U. Hammershaimb i 1846. Dette gjorde at Schrøter benyttet seg av en lydrett fremstilling av Suðuroy-dialekten med det danske alfabetet. Schrøter skapte senere et komplett, færøysk skriftspråk, men dette fikk aldri noen stor tilslutning sammenlignet med Hammershaimbs. Uansett er Schrøters oversettelse viktig for språkforskere som ønsker et innblikk i hvordan det færøyske språket var på 1800-tallet.
I dag er det to fullstendige, færøyske oversettelser av Bibelen; én oversatt av Victor Danielsen i 1949, og den andre av Jákup Dahl og Kristian Osvald Viderø i 1961. De blir helst benyttet i henholdsvis Fólkakirkjan og Brødremenigheten. Danielsens oversettelse, som han brukte 20 år på, var imidlertid ikke fra de opprinnelige språkene gresk og hebraisk, men heller fra ulike europeiske språk som tysk, engelsk og de øvrige nordiske. Dahl og Viderøs oversettelse er derimot basert på originalteksten, men Danielsens er fortsatt enklest å lese. Arbeidsfordelingen mellom Dahl og Viderø var slik at Viderø oversatte Salmenes bok, Salomos ordspråk, Forkynneren, Jobs bok kapittel 1–23 og store deler av Jesajaboken. Dahl oversatte Det nye testamente og ellers det som Viderø ikke gjorde. Viderø jobbet alene på prosjektet fra Dahls død i 1944 og frem til utgivelsen i 1961.
Den tidligere biskopen i Fólkakirkjan, Hans Jacob Joensen, jobber med å oversette Bibelen på nytt. Målet hans er å lage en økumenisk oversettelse som alle kristne grupperinger på Færøyene kan forenes om å bruke. Dette tilbudet har alle grupperinger unntatt Brødremenigheten tatt imot.
Den protestantiske kirken i dag
Flesteparten av færøyingene er medlemmer av Fólkakirkjan. Mellom 2000 og 2013 sank Fólkakirkjans medlemmer som andel av befolkningen fra 84,5 % til 81,9 %. Trossamfunnene utenfor Fólkakirkjan, med unntak av Brødremenigheten, har marginal tilslutning. Brødremenigheten hadde rundt 25 forsamlingshus på Færøyene i 1991, og alle fungerer som selvstendige fra hverandre, noe som gjør medlemstall usikre. Opptil 30 % av befolkningen i Klaksvík tilhører Brødremenigheten.
Politisk påvirkning
Selvbestemt abort har vært forbudt ved lov på Færøyene siden 1956, men tillates ved medisinsk eller sosial indikasjon. Færøyene har 4 abortinngrep per 100 levendefødte, noe som er mye lavere enn i resten av Norden. De fleste kvinner som ønsker abort, får det. Forbudet fører likevel til at en del kvinner reiser til Danmark for å foreta aborter. Fólkakirkjan er entydig negative til selvbestemt abort. Det er politisk flertall for å beholde den gjeldende lovgivningen, men Miðflokkurin ønsker en innstramming.
Forbudstiden på Færøyene trådte i kraft etter en folkeavstemning i 1907. Den mest brukte argumentasjonen for et slikt forbud var alkoholmisbruk som årsak til mange sosiale problemer på øyene. Religiøse krefter på øyene var, da som nå, blant de fremste talsmennene for å begrense tilgangen til alkohol. I motsetning til alle andre land som innførte et slikt generelt forbud, opprettholdt Færøyene dette så lenge som til 1992. Det er fortsatt forholdsvis strenge restriksjoner på produksjon og distribusjon av alkohol.
Homofiles rettigheter har blitt gjenstand for politisk diskusjon på 2000-tallet. Homofili ble avkriminialisert på Færøyene og i Danmark i 1933, men diskriminering av homofile ble ikke eksplisitt forbudt ved lov på Færøyene før i 2006. Motstand mot lovfesting av rettigheter på LHBT-området har i stor grad vært religiøst begrunnet.
Kirkelige markeringer
Det er tre ganger så mange kirker som prester, men allikevel holdes det gudstjeneste hver søndag i samtlige av kirkene. I kirkene hvor det ikke er en prest til stede, holdes en lekmannsgudstjeneste: Gudstjenesten ledes av en mann eller kvinne fra menigheten, som leser en trykt preken. Det holdes ikke dåp eller nattverd. Tidligere var det vanlig at folk fra ulike bygder møttes under ulike kirkelige markeringer, da det ble arrangert dans og lignende i etterkant av selve gudstjenesten.
Dette gjorde at det oppstod nýggjársbygdir (1. januar), jólabygdir (25. desember), trettandabygdir (6. februar) og kyndilsmessubygdir (2. februar). For eksempel var fordelingen på Kunoy slik at Skarð var trettandabygd, Kunoy var nýggjársbygd, Haraldssund var kyndilsmessubygd, mens Blankskáli på naboøya Kalsoy var jólabygd. Mange unge mennesker traff hverandre for første gang under disse høytidene, og dette førte til svært mange ekteskap.
Bryllup og ekteskap
Bryllup (brúðarvígsla) blir markert med en kirkelig seremoni og påfølgende feiring ved inngåelse av ekteskap. I Fólkakirkjan kan et bryllup holdes i kirken, hjemme hos bruden eller på prestegården. Vielsen avvikles i det kirkesognet som bruden bor i. Utenfor Fólkakirkjan kan bryllup holdes i forsamlingslokalet hos et kristent trossamfunn som har tillatelse til dette, samt hos statens representanter i form av sorenskriver. Ekteskapet har hatt stor betydning i færøysk samfunnsliv opp gjennom historien, og anses fortsatt av mange som selve grunnpilaren i de færøyske lokalsamfunnene.
Ifølge Jens Christian Svabo ble det rundt 1780 inngått om lag 28–30 ekteskap på Færøyene, noe som delt på datidens folketall og antall bygder betyr at en gjennomsnittlig bygd med underkant av 100 innbyggere hadde 0,35 bryllup i året. Dette betyr at det kunne gå mange år mellom hvert bryllup i en liten bygd. Utover 1800-tallet vokste folketallet kraftig, og Færøyene gjennomgikk en forandring fra å være et jordbruksbasert samfunn til å bli et mer moderne fiskerisamfunn. Det ble mulighet for flere ekteskap, barneflokkene ble større og levde lengre, og slektene ble større. Dette betydde ikke først og fremst at det ble flere bryllup med det første, men at bryllupene ble større og gjestene flere. Grunnet årssyklusen med havfiske jevnt over hele sommerhalvåret fra slutten av 1800-tallet av, ble de fleste bryllup fra da av holdt på nyåret, da mennene hadde kommet hjem.
Begravelse
Begravelse (jarðarferð) har opprinnelig en tydelig, religiøs betydning, men også på Færøyene representerer begravelsen i dag mer en siste avskjed mellom den avdøde og dens pårørende, slik som i mange andre kulturer. De aller fleste kirker på Færøyene har en tilknyttet kirkegård som er vigd av en prest, slik at den er godkjent som gravsted. Enkelte gravsteder har svært lange tradisjoner, eksempelvis på Skúvoy der hvor Sigmundur Brestisson (død 1005) fortsatt ligger begravet inne på kirkegården. Det har ikke vært vanlig å flytte graver, heller ikke ved utskillelse av nye kirkesogn.
Ólavsøka
Ólavsøka er en kombinert religiøs, politisk, nasjonalistisk og kulturell markering over Olav den helliges død på Stiklestad i 1030. Ólavsøka kommer av latinske «vigilia sancti Olavi», hvor «vigilia» betyr «vakt» som er «vøka» på færøysk. Navnet blir likevel oftest oversatt til Olavsfesten. Færøyingene skal kort tid etter Olavs død ha begynt å sette tinget på hans dødsdag – man har i dag ikke noe fullgodt svar på hvorfor. Forbindelsen mellom det politiske og den kirkelige markeringen er en del nyere, sannsynligvis ikke eldre enn 1609, da Tórshavns første kirke ble bygd ute på Reynur. I 1673 skrev prosten Lucas Debes at hver av dagene under Ólavsøka begynte med gudstjeneste i Tórshavn domkirke. Med årene har feiringen utviklet seg til å bli en politisk, kirkelig og folkelig markering.
Den vanlige hilsenen under Ólavsøka er Góða Ólavsøku!, «God Olavsfest!». Under Ólavsøka trekker svært mange færøyinger inn til Tórshavn, hvor de fleste begivenhetene finner sted. Finalene i det færøyske mesterskapet i roing finner sted. Det er også kunstutstillinger, folkemusikk og tradisjonelle ringdanser. Flere av kvadene som blir sunget under ringdansene er svært gamle, mange av dem fra kristendommens spede begynnelse på øyene, selv om de færreste har religiøst innhold.
Under Ólavsøka foretar man også den offisielle åpningen av Lagtinget. Først går Lagtingets medlemmer, regjeringsmedlemmene, biskopen, alle prestene samt de høyeste embedsmennene i prosesjon fra Lagtinget til Tórshavn domkirke, hvor det avvikles en gudtjeneste, Ólavsguðstænestan. Deretter går de samme vei tilbake til Lagtinget, hvor statsministeren holder en åpningstale.
Kirkearkitektur
Færøysk kirkearkitektur begynte med kirken reist av Sigmundur Brestisson på Skúvoy, uten at man har noe klart bilde av hvordan denne så ut. Treverk har alltid vært et ettertraktet og kostbart materiale på øyene, noe som også gjenspeiler seg i at Viðoy har fått sitt navn – rekveden man fant her var svært verdifull. Også andre faktorer, som det barske, færøyske klimaet, gjør at den eldste, bevarte kirken som enda er i bruk på Færøyene er Ólavskirkjan i Kirkjubøur fra 1200-tallet. Denne er bygd i stein, og også Magnuskatedralen like ved representerer noe unikt i færøysk kirkearkitektur med sin gotiske stil.
Den nest eldste kirken er Tórshavn domkirke fra 1788. Kirken er hvitkalket med skifertak. Domkirken ligger i den nordlige enden av halvøya Tinganes og er en av Tórshavns hovedattraksjoner.
I moderne tid har det blitt oppført stadig større og mer arkitektonisk eksperimentielle kirker, i takt med at folketallet har økt betydelig i løpet av det 20. århundre. Eksempler på dette er Vesturkirkjan i Tórshavn, Fríðrikskirkjan på Toftir, Christianskirkjan i Klaksvík og nye Gøtu kirkja i Norðragøta.
Habitat
Habitat (levested) brukes i økologien for å beskrive det miljøet artene velger å holde til i. Det vil si det området der de fysiske og biologiske forholdene er best i samsvar med artens spesifikke krav til livsmiljø. Fjellrev er i så måte et eksempel på en art hvis habitat er terrestrisk og ofte synonymt med platåer i høyfjellet eller polare landområder på høye breddegrader med subarktisk- eller arktisk klima og rikelig nok tilgang på byttedyr (for eksempel lemen, fugleegg og fugler) som trives i det samme habitatet.
Mens et habitat er stedet der en art fins, er biotop stedet der et samfunn av arter fins. Tap av habitat er en vanlig årsak til at arter dør ut. Mange arter er nå utrydningstruet fordi habitatene går tapt. Eksempler er blomsterenger som erstattes av kornåkre, byggefelt og veier, eller tropisk regnskog som erstattes med oljepalmeplantasjer.
Innenfor et biotop kan en art ha flere habitater.
Habitat brukes også i andre sammenhenger, for eksempel om FNs bosettingsprogram
Rigatoni
Rigatoni er en type pasta. Den er stor, rørformet og lett bøyd. En mindre variant finnes også, denne kalles rigatoncini.
Rigatoni er vanligvis riflet, derav kommer også navnet; rigati betyr riflet. Rørendene er ikke kuttet diagonalt, i motsetning til hvordan penne vanligvis er skåret. Rigatoni er også noe større i diameter enn penne er.
Rigatoni kombineres tradisjonelt med en lang rekke sauser, fra de glattere kremete til de mer klumpete. Det gjør denne pastatypen særlig populær hos spisesteder som ikke ønsker å ha et stort antall rørformede pastavarianter i spiskammeret, men benytter den typen som tradisjonelt passer med det meste. Røret kan også fylles med ost eller annet mykt fyll.
Gaston Doumergue
Pierre-Paul-Henri-Gaston Doumergue (født 1. august 1863, død 18. juni 1937 i Aigues-Vives) var en fransk politiker under Den tredje republikk.
Doumergue kom fra en protestantisk familie, men hadde tilknytning til de Radikale. På sine eldre dager bevegde han seg mot det politiske høyre. Han var statsminister i Frankrike fra 9. desember 1913 til 2. juni 1914. Han hadde ansvaret for de franske kolonier i René Vivianis og Aristide Briands regjeringer, men ble i mars 1917 sendt til Russland for å overbevise Aleksandr Kerenskij-regjeringen om å ikke inngå en separat fredsavtale med Tyskland og Østerrike.
Han ble valgt til Frankrikes 13. president den 13. juni 1924, som den eneste protestant som har holdt embetet. Han tjenestegjorde fram til 13. juni 1931, før han igjen ble statsminister.
Auli kirke
Auli kirke er en langkirke i Nes i Viken fylke. Den ble reist for private midler på tomten til Auli gård i 1904–1905 og innviet 23. januar 1907.
Byggverket er i tømmer og har 150 sitteplasser. Arkitekt for kirken var Hjalmar Welhaven.
Khaki
Khaki (hindi-engelsk fra persisk khaki = «støvfarger») er en jordfarge eller et stoff av lin eller bomull som er farvesatt slik. Flere sjatteringer kalles khaki, men den mest opprinnelige er en som har en del gult i seg. Det er et sterkt, vevd bomullsstoff som ofte er impregnert. Det har blitt brukt til militær- og politiuniformer i mange land, særlig i varmere strøk.
I 1848 ble fargen tatt i bruk  den engelske Harry Burnett Lumsdens regiment i India, og etterhvert ble den en av de offisielle farger for britiske hæruniformer. På engelsk blir ordet khaki brukt både om bomullsstoffet og om farger som kan minne om det.
Khaki er også knyttet til safariutstyr.
Ludvig Mathias Lindeman
Bakgrunn
Hans far var Ole Andreas Lindeman, organist i Vår Frue kirke i Trondhjem i en mannsalder.
Organist
L.M. Lindeman hadde studert både teologi og musikk og var organist i Vor Frelsers Kirke (nå Oslo domkirke) i Oslo i 47 år. Han samlet nesten 2 000 norske folkemelodier.
Lindeman forsøkte flere ganger å få myndighetene til å ta et offentlig ansvar for musikkutdannelsen i Norge. Da det ikke lyktes, tok han, sammen med sønnen Peter, initiativ til opprettelsen av Organistkolen i Kristiania i 1883. Denne skolen utviklet seg etter hvert til Musikkonservatoriet i Oslo. Konservatoriet ble avviklet i 1973 og staten etablerte Norges musikkhøgskole samme år. Den store konsertsal i Norges musikkhøgskole er gitt navnet «Lindemansalen».
Lindeman var en dyktig organist. Han var blant annet kjent som en begavet improvisatør. Da et nytt orgel skulle innvies i Royal Albert Hall i London i 1874, ble han invitert til å spille der, sammen med blant andre Anton Bruckner og Camille Saint-Saëns. I årene 1853–67 ga han ut ''Ældre og nyere norske Fjeldmelodier. Samlede og bearbeidede for Pianoforte'' i tre bind. Disse heftene inneholder forskjellige slags folkemelodier, for sang, hardingfele, bukkehorn, langeleik og flere. Disse melodiene var alle arrangert for piano slik at stykkene mistet mange av de folkemusikktypiske detaljene, noe som førte til kritikk fra flere kanter, blant annet fra Edvard Grieg, selv om Grieg benyttet materialene i heftene for sine egne komposisjoner. I originalopptegnelsene har Lindeman imidlertid registrert både uvanlige intervaller og rytmiske detaljer. I 1907 ble et siste hefte i samlingen utgitt av sønnen Peter.
Lindeman skrev blant annet ned 16 slåtter av langeleikspilleren «Berit på Pynten».
Ludvig Mathias Lindeman døde i Kristiania, 75 år gammel. Han ble gravlagt ved Vor Frelsers Kirke i Oslo. I 1906 ble det reist en byste av Lindeman ved kirken.
Lindeman ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1870.
Orgelbygger
En orgelbygger er en håndverker som bygger, vedlikeholder og reparerer orgler. Det er et særlig vidtfavnende fag, siden orgelbyggeren må designe og være arkitekt for det instrumentet han skal bygge (eller han får noen til å bistå seg med den biten), samtidig som han bør være både finsnekker og beherske metallarbeid som lodding av metallpipene etc. Orgelets teknikk/mekanikk er å ligne med et intrikat ingeniørarbeid, der et samspill av mange små detaljer avgjør om instrumentet er godt å spille på for organisten.
Det virkelige kvalitetsstempelet knytter seg til den klangen orgelbyggeren greier å få ut av hver enkelt stemme og av hver enkelt pipe, og summen av disse stemmene, altså hvordan de står til hverandre og enten smelter fint sammen eller kontrasterer hverandre. Dette er ikke et spill av tilfeldigheter, men er resultatet av orgelbyggerens kunnskaper og ferdigheter, samtidig som det også er et svar på bestillerens spesifikasjoner for instrumentet.
Orgelbyggeren jobber som regel i et verksted. I tillegg så er han ofte i kirker og konsertsaler og monterer og tester ut orgler.
Utdanning
Orgelbyggerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.
Crash Bash
Crash Bash er en Sony Computer entertainment spill utgit av Eurocom til PlayStation i oktober 2000. Den var først utgitt 6. november i Nord-Amerika og 1. desember i Europa. Crash Bash var i den tid den kom ut den femte serien i Crash Bandicootspillet.( crash bandicoot, crash bandicoot 2, crash Bandicoot 3 og Crash team Racing.)
Karakterer
Spillet er delt i 2 grupper. De onde og de gode. De gode er Crash, Coco, Tiny og Dingodile. Tiny og Dingodile er på den godes side fordi AKU AKU syntes at det er urettferdig med 6 mot 2 og oppfordrer UKA UKA til å gi over 2 av hans menn for å rettferdiggjøre kampen, noe UKA UKA går med på. De onde er Dr. Neo Cortex, Dr. N. Brio, Caola Kong og Rilla Roo. Rilla roo er en ny karakter i crash serien som er blanding av kenguru og gorilla.
Karakterene er fordelt på 4forskjellige meny typer, foerdelt på forskjellige egenskaper i hver av de forskjeligge nivåene. Crash og coco har de samme egenskapene, Coretx og N. Brio, tiny og Koala Kong samt Dingodile og Rilla Roo.
Papu Papu, Berminator, komodoe Joe Brothers og Nitro Oxide er bossene på hver av de 4 første nivåene. Flere andre forskjellige karakterer har også ofte roller i en del verdener. Fake crash er også tiligjenngelig i den japanske versjonen.
Mottagelse
Spillet fikk blandede anmeldelser.
Borgerud
Gården er trolig ryddet før kristendommen kom til bygda, men den nevnes første gang i et diplom fra 1528. Siden det ikke er kjent at det finnes en bygdeborg i nærheten av gården, har navnet trolig oppstått fra kvinnenavnet Bergljót. Sannsynligvis ble den opprinnelig skilt ut fra gården Veme, som er langt eldre. Kanskje har Fonkalsrud også ligget under Borgerud, for i 1723 nevnes gården som en del av denne. Borgerud har gårdsnummer 63 i Ringerike.
Myrkdalstunnelen
Tunnelen ligger i Myrkdalen ved Myrkdalsvatnet på Voss i Vestland, og den ble bygget fordi dette var en rasfarlig vei. Under åpningen holdt ordføreren i Voss, Gunn Berit Lunde Aarvik tale sammen med ordføreren i nabokommunen Vik i Sogn og Fjordane, Marta Finden Halset.
Trafikkutvikling
Årsdøgntrafikken i tunnelen siden 2010.
Grunnfarnes
Grunnfarnes er et fiskevær og en grunnkrets i Senja kommune i Troms og Finnmark, og er den bygda som ligger lengst nordvest i området Søndre Torsken på ytre Senja. Grunnfarnes er et relativt langstrakt samfunn, med bebyggelse langs det meste av nordsiden av den 4 km lange Grunnfjorden, fra Grunnfarnesbotn og utover til enden av Fv232.
Til Grunnfarnes grunnkrets hører, i tillegg til fiskeværet og noe omland, også en rekke småøyer og øygrupper i havet utenfor, deriblant Ørja og Holmenvær. Areal: 19,12 km².
Anna matris Mariae
Anna matris Mariae (merkedag 9. desember til minne om jomfru Marias mor, den hellige Anna) er også kjent som Anna røytrauv, (Anna) pissihose og Annadagen. Dagen er som oftest avmerket som et kvinnehode, men også en kanne, grein eller kors kan være symbolet på primstaven.
I 1436 bestemte erkebiskop Aslak Bolt at den 9. desember skulle være minnedag for Anna, jomfru Marias mor. Anna matris Mariae er latinsk og betyr Anna, mor til Maria. Dagen skal ifølge norsk folketradisjon ha vært en utmerket dag for klesvask og ølbrygging. Våre forfedre ventet seg også gjerne nedbør denne dagen, noe den lite respektfulle benevnelsen pissihose vitner om.
Barnehjemmet Akanisoa (et godt hjem)
Barnehjemmet Akanisoa (et godt hjem ). På slutten av 1980-tallet vokste visjonen om barnehjem i Antsirabe på Madagaskar frem. De første barna kom til barnehjemmet i mars 1988 i regi av misjonærer i Det Norske Misjonsselskap (NMS). Barnehjemsbarna er foreldreløse barn som ikke har noe familie å bo hos. Per 10. mars 2008 er det 18 barn på barnehjemmet, fra 4 år og opp til 18 år. Barna får hver sin konto for å ha startkapital når de flytter ut av barnehjemmet når de fyller 19 år.
I dag er barnehjemmet på gassiske hender og hovedkirken i Antsirabe har ansvar for driften. Det Norske Misjonsselskap bevilger fremdeles penger og støttes av Østre Halsen kirke. SOS-barnebyer gir også sin støtte til barnehjemmet.
Fylkesvei 3626
Fylkesvei 3626 går mellom Søm og Hasseltangen i Grimstad kommune. Veien er 1,0 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 49 (Aust-Agder).
Administrasjonsrådet
Administrasjonsrådet var et sivilt styringsorgan i de tyskokkuperte delene av Norge fra den 15. april til den 25. september 1940.
I en radiotale om kvelden 9. april 1940 utnevnte Vidkun Quisling seg selv som leder for en ny norsk regjering. Da denne selvutnevnelsen kunne påregnes å få støtte fra okkupasjonsmakten, tok Høyesterett, som på denne tid var den eneste gjenværende lovlige norske statsmakt tilbake i Oslo, initiativ til å opprette, den 15. april, et administrasjonsråd som mottrekk mot Quislings statskupp. Rådet hadde som oppgave å videreføre sivil norsk forvaltning i de okkuperte områdene. 17. april 1940 sendte regjeringen ut en kunngjøring om at de fortsatt var Norges eneste lovlige regjering, og 19. april sendte kong Haakon et brev til høyesterettsjustitiarius Paal Berg, der han gjorde klart at han forstod hvorfor Administrasjonsrådet var opprettet, men at han og regjeringen ikke kunne la seg binde av rådets vedtak.
Det var Administrasjonsrådet som 15. juni 1940 opprettet en grensesone ved svenskegrensen, der alle voksne måtte ha grenseboerbevis eller passérseddel for å oppholde seg. Hensikten var å gjøre det vanskeligere å komme seg over til Sverige.
Forhandlingene
Det tyske overfallet 9. april innebar at norsk økonomi ble avskåret fra import og eksportmarkedet. De avgjørende valutainntekter fra skipsfart og hvalfangst falt bort. I løpet av sommeren 1940 tok produksjonen seg noe opp igjen, og innenfor noen bransjer var det høykonjunktur. Men fra desember 1940 gikk det med noen unntak nedover, for norsk økonomi var i høyere grad enn noe annet europeisk lands avhengig av fri utenrikshandel.
Fra 12. april 1940 ble det i Oslo fra flere forskjellige sider satt i gang aksjoner for å få avsatt den selvoppnevnte regjeringen Quisling og å få i stand en sivil, mest mulig norsk-kontrollert administrasjon i de okkuperte områdene. høyesterettsjustitiarius Paal Berg ble bedt om å forsøke å få kontakt med konge og regjering for å formidle meldinger fra næringslivets ledelse, som gikk sterkt inn for en fredsavtale, og fra skipsrederne, som påpekte viktigheten av å formidle hvordan situasjonen lå an, «''slik at ikke England kan hevde at vi har gitt oss selv, dvs. vår handelsflåte til Tyskland, og derigjennom gi England et påskudd til å prisedømme våre skip.''» Holdningene var bestemt av hva som ville lønne seg best, men 16. april gikk også rederne inn for kapitulasjonslinjen. Uansett nådde aldri disse meldingene frem til kong Haakon.
Etter flere møter og forhandlinger vedtok Høyesterett Paal Bergs forslag om å opprette et administrasjonsråd. At den lovlige regjeringen og norske styrker fremdeles kjempet mot tyskerne, måtte holdes opp mot næringslivets behov og tyskernes trusler om represalier overfor sabotasjehandlinger. Tyskerne tilstrebet også å møte sivile i de okkuperte områdene på korrekt måte, jfr Eivind Berggravs radiotale 6. april 1940, der han sterkt frarådet enhver innblanding i krigen som «'' den største forbrytelse mot egne landsmenn...Mange har også meget av godhet og ridderlighet å fortelle om tyskerne. Til den hele og fulle sannhet hører også dette.''» Biskop Berggrav opplyste han holdt sin tale i samråd med riksadvokaten og Paal Berg. I løpet av en uke hadde alle autoriteter i okkupert område samlet seg bak en samarbeidslinje med den tyske okkupasjonsmakten.
Også fagbevegelsen avga støtteerklæring for opprettelsen av et slikt råd. Noe realistisk alternativ til samarbeid forelå da heller ikke, og etter folkeretten hadde okkupasjonsmakten adgang til å overta forvaltningen i okkupert område. Da ble det ansett som bedre at forvaltningen fortsatt var på norske hender, enn at tyskere ble innsatt. Det var også en utbredt tillit til at tyskerne ville overholde folkerettens regler, enda de alt hadde brutt denne da de støttet Quislings regjering.
Derimot var det stor uenighet internt i Høyesterett om domstolen burde befatte seg med saken, som lett kunne misbrukes av tyskerne overfor befolkningen i den ikke-okkuperte delen av Norge. Næringslivets sterke engasjement ser ut til å ha hatt stor påvirkningskraft, ikke minst på Paal Berg som formann i Arbeidsretten, når han valgte å sette seg ut over innvendinger fra flere kolleger i Høyesterett. Et flertall på 7 dommere stemte for, mens 4 dommere stemte for et forslag dersom oppnevnelsen ble godkjent av kongen. Dommerne Næss og Schjelderup stemte mot alle tiltak fra Høyesterett.
Administrasjonsrådet var et norsk initiativ, men tyskerne stilte seg positive så lenge noen krav ble oppfylt - at rådet var lovlig (Høyesterett stod som garantist for dette), og at Quisling fikk fratre ærefullt og mottok en takk. Paal Berg sørget for dette ved å holde en tale der han personlig takket Quisling: «''Ved nå å tre tilbake har han pånytt vist sin ansvarsfølelse og sitt fedrelandssinn. Jeg takker derfor herr Quisling for hans erklæring, ved hvilken den av Høyesterett etablerte ordning er blitt mulig.''» - I tillegg stilte tyskerne krav om at rådet ville samarbeide med dem, og dette ble ordnet ved at rådets medlemmer avla lojalitetserklæring til den tyske okkupasjonsmakt.
Om kvelden den 15. april etter forhandlinger i den tyske legasjonen mellom Curt Bräuer, utsendinger fra det tyske utenriksdepartementet og høyesterettsjustitiarius Paal Berg, ble Administrasjonsrådet proklamert ved en høytidelighet i Vitenskapsakademiet. Bräuer uttrykte sit håp om at rådet «lojalt tar hensyn til de faktisk bestående maktforhold og vil gjøre sitt ytterste for at ro og orden blir opprettholdt.» Tyskerne sørget for å få trykt en halv million flygeblader vedrørende Høyesteretts proklamasjon om Administrasjonsrådet, og slippe dem ned til de norske styrkene.
Den 24. april ble det opprettet et Rikskommissariat for de besatte norske områder, Josef Terboven ble innsatt som rikskommissær, og i førerordrens paragraf 2 fikk rikskommisæren rett til å utøve sin forvaltning gjennom Administrasjonsrådet.
Med en hensikt om å erstatte Administrasjonsrådet, ble det i juni 1940 startet forhandlinger om et riksråd.
At opprettelsen av Administrajonsrådet fjernet Quisling, ga både rådet og dets holdning overfor den tyske okkupasjonsmakten stor prestisje og legitimitet. Men gradvis ble det tydelig at en tysk seier ikke var så sikker som det så ut til ved krigens begynnelse. Dermed hardnet tysk politikk, og det ble klart at Tyskland ikke kom til å behandle Norge slik at det tjente norske interesser.
12-ørestillegget og «Fagopposisjonen av 1940»
Første fredssommeren, 1945, skapte 12-øringen voldsom uro i norsk arbeidsliv. Etter knappe kår i lange krigsår ville folk ha den etterbetalt. Gustav Sjaastad beregnet at LOs medlemmer i så fall hadde omkring kr 400 millioner til gode, idet lønnsreduksjonen fra 1. juli 1940 til mai 1945 utgjorde rundt kr tusen for hver arbeider. Sjaastad mente et så enormt krav til næringslivet ville avvises av enhver domstol, men fra fagforeningene strømmet det daglig inn resolusjoner med krav om etterbetaling. 18. august 1945 kom det ut at NAF avviste forhandlinger med LO om slik etterbetaling. Samme dag svarte Borregaard med å varsle streik. Sarpsborg mekaniske verksteder nektet overtids- og skiftarbeid før 12-øringen var etterbetalt. LO fikk ikke bukt med alle de ulovlige streikene landet rundt, eller manges overbevisning om at arbeidsgiverne hadde stukket 12-øringen i egen lomme i ly av tyskernes bajonetter.
I Aps landsmøte, midt i streikesommeren, formanet Einar Gerhardsen folk om å vise ansvar og gjenoppta arbeidet. Men arbeiderne insisterte på «vår folkerett», rettferdskravet om «det tillegg som ble fratatt arbeiderne ved hjelp av okkupasjonsmakten og Administrasjonsrådet i juni 1940, samt det tillegg som skulle vært utbetalt ifølge juni-indeksen samme år». Bortfallet av 12-øringen 1. juni 1940 var for dem selve beviset på at arbeidsgiverne slett ikke hadde vist den «nasjonale» holdningen som de påberopte seg nå: «De norske arbeidsgiverne vendte seg ikke mot tyskerne, men mot sine egne arbeidere, og rammet dem lovstridig hvor de var mest sårbare: økonomisk.» Deler av norsk industri hadde tjent gode penger på tyskerne. Oppslutningen om NKP like etter krigen skyldtes ikke minst at partiet støttet kravet om etterbetaling av 12-øringen. Arbeidsretten avgjorde 8. desember 1945 at 12-øringen ikke skulle etterbetales. Arbeidernes tap ble regnet nærmest som en vanlig krigsskade som NAF verken kunne lastes for eller dømmes til å erstatte.
Husleie- og rentenedsettelse
Som en hjelp i dyrtiden vedtok Administrasjonsrådet en reduksjon av husleien med 10 % fra april 1940. I Fana kommune ble dette først gjennomført i 1941. 30. juli 1946 tok avisen Arbeidet opp problemet rundt dette.
I juni 1940 vedtok Administrasjonsrådet å innføre en krigsskadetrygd for løsøre. Samtidig påla Administrasjonsrådet bankene å sette ned renten. Dermed ble det spørsmål om hvilke beløp som skulle utbetales for rentekuponger på kommunelån.
Administrasjonsutvalget, produksjonsrådet i Bergen, kriseutvalg og nemnder
I Oslo opprettet Administrasjonsrådet en nemnd for industri og omsetning, som 8. juni 1940 ba om å få utpekt en representant i Bergen som ville samarbeide med nemnden i Oslo. I Bergen var det før krigen opprettet et produksjonsråd med kapital på kr 5 millioner, der bankene hadde bidradd med kr 3,75 million og Bergen kommune med kr 1,25 million. Produksjonsrådet i Bergen svarte 22. mai 1940 at nemnden i Oslo og produksjonsrådet i Bergen måtte arbeide uavhengig av hverandre, siden mye avhang av raske avgjørelser, og vestlandsforholdene skilte seg fra hovedstadens. For garantistene var det også være urimelig om kredittytelser i Bergen skulle være avhengige av Oslo. «Det er mulig det vil være formelt riktig at produksjonsrådet i Bergen godkjennes av Administrasjonsrådet, hvis ikke dette allerede er skjedd, i og med at fylkesmannen i Bergen har vært enig i oppnevnelsen av rådet.»
Tidlig i juli 1940 innskjerpet Administrasjonsrådet «forbud mot bruk av kull og mineralolje - også av egne beholdninger - til drift av fartøy i innenriksfart, med mindre det er gitt særskilt tillatelse...Trafikknemnda blir overordnet instans for hele landet og avgjør søknader om olje til trafikk som går over flere trafikkområder.» Administrasjonsrådet nedsatte samme sommer Fellesutvalget for humanitært hjelpearbeid, i den hensikt å samordne de mange hjelpeorganisasjonene.
NM i ishockey 1986
NM i ishockey 1986 var det 47. norgesmesterskapet i ishockey.
Administrasjonsrådet
Oppløsningen
I en radiotale 25. september 1940 oppløste rikskommissær Josef Terboven Administrasjonsrådet. Administrasjonsrådet ble erstattet av Terbovens «kommissariske» statsråder.
NM i ishockey 1986
vant sitt andre norgesmesterskap etter å ha vunnet finalen 3–0 i kamper mot.
Administrasjonsrådet
Frikjent etter krigen
Mens riksrett ble vurdert mot regjeringen Nygaardsvold, slapp Administrasjonsrådet unna enhver anklage - i så fall måtte flertallet av det norske folk siktes. Undersøkelseskommisjonen av 1945 frikjente rådet med ordene: «Den som vil klandre Administrasjonsrådet for dets opptreden, kommer samtidig til å rette sin kritikk mot hele det norske folks holdning våren og sommeren 1940, mot alle politiske partier, mot alle samfunnsklasser, mot folkets ledere og mot den store masse.» Det ble også konkludert med at «det absolutt manglet forutsetninger for en åpen sabotasjepolitikk her i landet...tvert imot, alle var enige om at her måtte arbeides og - i den utstrekning det var nødvendig - samarbeides.» Jfr Samarbejdspolitikken i Danmark.
Medlemmer
Administrasjonsrådet bestod av:
George Lynch
George Lynch (født 28. september 1954 i Spokane, Washington, USA) er en hardrockgitarist, best kjent som medlem av bandet Dokken.
Lynch spilte i diverse band på klubber i Los Angeles inntil han sammen med Don Dokken og Mick Brown dannet Boyz, som senere skulle bli Dokken og spille inn sitt debutalbum i Tyskland. Selv om bandet var oppkalt etter vokalisten, skulle også Lynch bli en stjerne med beundrende omtale i gitarmagasiner og topplassering i leseravstemninger.
Ved siden av Dokken, har Lynch utgitt plater med Lynch Mob i tillegg til soloutgivelser.
Jorge Andrés Boero
Jorge Andrés Martinez Boero (født 3. juli 1973, død 1. januar 2012) var en motorsykkel-kjører fra Argentina som debuterte i Dakar rally i 2011, og han deltok også i dette rallyet i 2012. Boero døde da han krasjet under den første etappen av Dakar Rally som ble avholdt i 2012. Boero ble fløyet med helikopter til sykehuset i Mar del Plata, men livet hans sto ikke til å redde. Siden grunnleggelsen av Dakarrallyet i 1979 har 25 deltakere omkommet på grunn av ulykker i dette krevende rallyet.
Jim Rose
Eliot Joseph Benn «Jim» Rose (født 7. juni 1909, død 21. mai 1999) var en britisk etterretningsoffiser, journalist og samfunnsaktivist. Han grunnla Runnymede Trust sammen med politikeren Anthony Lester i 1968.
Han var utdannet ved University of Oxford og jobbet som etterretningsoffiser under andre verdenskrig. Senere var han ansatt i nyhetsbyrået Reuters og som litteraturredaktør i The Observer fra 1948 til 1951. Han bosatte seg i Zürich i 1951 og ble leder for International Press Institute der. I 1962 flyttet han tilbake til England og ble sjef for Survey of Race Relations, en studie av immigranter i Storbritannia. Den ble utgitt i 1969 som Colour and Citizenship.
Curt Rice
Karriere
Rice vokste opp i Minnesota i USA, og flyttet til Tromsø i 1993. Han har ph.d.-grad i generell lingvistikk fra University of Texas at Austin (1991). Forskningen hans har handlet om generativ grammatikk og fonologi. Ifølge Google Scholar er hans faglige arbeid sitert rundt 600 ganger i vitenskapelig litteratur. Fra 2003 til 2008 ledet han Senter for fremragende forskning i teoretisk lingvistikk ved Universitetet i Tromsø. Dette ble også det aller første senter for fremragende forskning ved denne institusjonen. Senteret ble evaluert som Europas ledende forskningsmiljø innen teoretisk lingvistikk. I november 2008 ble han valgt til prorektor for forskning og utvikling ved Universitetet i Tromsø, og ble i tillegg styreleder for forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin.
Han ble rektor ved den daværende Høgskolen i Oslo og Akershus 1. august 2015, og denne institusjonen fikk 12. januar 2018 status som universitet og skiftet navn til Oslomet – storbyuniversitetet. Rice gikk inn for skrivemåten «OsloMet – storbyuniversitetet», men Språkrådet uttalte at denne skrivemåten ikke følger norske rettskrivningsregler og at den riktige skrivemåten etter norsk rettskriving er Oslomet – storbyuniversitetet. Språkrådet og kulturminister Trine Skei Grande kritiserte også navnet som et uheldig navn.
I 2021 ble han rektor ved NMBU. Rett etter utnevnelsen ble han kritisert ved NMBU for uttalelser om at NMBU «vasser i penger». Curt Rice gikk uventet av som rektor 20. april 2023 etter uenighet med universitetsstyret om hvordan økte elektrisitetskostnader skulle dekkes inn.
Rice i norsk universitetsdebatt
Rice har blant annet gjort seg til talsmann for å «bannlyse forskningsartikler på norsk» og har begrunnet det med at «hvis man skriver på norsk, melder man seg ut». Han mener mer av undervisningen i høyere utdanning bør foregå på engelsk, mindre på norsk, og har tatt til orde for at det ikke skal være nødvendig å kunne norsk for å bli ansatt ved et norsk universitet eller høyskole. Hans uttalelser om at bruken av det norske språket bør reduseres eller avskaffes innen forskning og utdannelse har fått kritikk fra flere hold; Inger Merete Hobbelstad uttalte at Rice «ser ut til å ville ha trivdes veldig godt i norsk akademia, hadde det ikke vært for at den er norsk». Rice har flere ganger fått kritikk fra Språkrådet for å bryte med norsk språkpolitikk i rollen som rektor ved Oslomet. Rice har selv kritisert Språkrådet for «å agere politisk».
I 2021 deltok Rice i en debatt om internasjonalisering av akademia, herunder kravene om norsk språk- og kulturkunnskap som stilles ved ansettelser i akademia. Folkerettsjurist Cecilie Hellestveit uttrykte bekymring for at for ensidig vekt på internasjonalisering gikk på bekostning av at universitetene kunne ivareta sitt samfunnsoppdrag i Norge gjennom at fagmiljøer med ståsted i Norge og norsk som fagspråk forvitret, og sa at norske universiteter «er betalt med norske skattepenger og innrettet for å tjene det norske samfunnet». Rice reagerte kraftig, og uttalte at pressen ikke burde sitere Hellestveit. Rices kommentar møtte sterk kritikk, herunder fra andre universitetsrektorer, lederartikler i Aftenposten og Klassekampen, og forskere ved Rices nye arbeidsplass NMBU som mente uttalelsene svekket NMBUs omdømme.
Rice ble oppnevnt av Kunnskapsdepartementet som leder for Komité for kjønnsbalanse og mangfold i forskning fra 2014 til 2017 og fra 2018 til 2021.
Værne Kloster
Værne Kloster (eller Verne kloster, i middelalderen Varna) er en herregård i Rygge i Moss kommune i Viken. Navnet er hentet fra det store vannet øst for Moss. Varna, siden Vansjø. Det har tidligere vært kongsgård og johanitteranlegg (Norges eneste og verdens nordligste). Hovedbygget var over 50 meter langt, lengre enn Håkonshallen. På Norges eldste kart er kun Sarpsborg og Værne tegnet inn øst for Oslofjorden. Et maktsentrum som hadde eiendommer helt ned mot Gøteborg. Myten skal ha det til at det ligger en gullenke nedgravet rundt klosteret, antagelig til vern mot onde krefter. Det ble lagt under kronen i 1532, og ble der frem til 1675. I moderne tid har det vært meieri og planteskole. Idag (2022) er det kun landbruksvirksomhet på stedet.
Asemum tenuicorne
Asemum tenuicorne er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er bare funnet på Gotska Sandön (Sverige) i Nord-Europa.
Biotop
På samme måte som habitat er stedet der en art finnes, er biotop stedet der et spesielt samfunn av arter finnes. Eksempler på biotoper kan være havstrand, strandeng, kystlynghei, oresump, lavfuruskog, kalkfuruskog, fukteng, høystaudemark, slåttemark, blåbærgranskog, edelløvskog, lavalpin, mellomalpin, høyalpin, sandørken, grotter. En biotop vil ofte ses på som synonymt med et økosystem.
Asemum tenuicorne
Utseende
En middelsstor (13–16 mm), avlang og litt flat, brunsvart trebukk med middels lange, tynne atenner. Antennene er omtrent halvparten så lange som kroppen. Hodet er kort og bredt, fasettøynene temmelig små og nyreformede. Pronotum er omtrent så bredt som langt og nærmest ovalt, med rundede sider. Dekkvingene er parallellsidige med markerte, rettvinklede skuldre, hver vinge med to lengderibber. Overflaten er læraktig. Beina er korte og mørke.
Biotop
EU har gående et biotopprosjekt som er en del av CORINE (CO-oRdinated of INformation on the Environment). Dette prosjektet publiserer en CORINE Biotope Manual som beskriver og definerer et stort antall europeiske biotoper.
Værne Kloster
Hovedbygning og beliggenhet
Den eldste delen av hovedbygningen skriver seg fra ca. 1660 og er antakeligvis bygget på murer fra klostertiden. Av klosterkirken er det i dag bare ruiner igjen. Disse ligger i hagen sørøst for hovedbygningen. Der finner man også en moderne bautastein med johanitterordenens våpenskjold og årstallene 1190 og 1532 innhugget, samt en liten hvit statue av «Den ensomme nonne».
Biotop
Referanser
Местообитание
Værne Kloster
Hovedbygning og beliggenhet
Værne kloster ligger omgitt av et særpreget herregårdslandskap, med høyreiste eiketrær og flotte alléer. Her finnes også edelløvskog, med blant annet sommereik, svartor, gråor-askeskog og alm-lindeskog. Bogslunden i nærheten av klosteret er Norges første fredede edelløvskogreservat og ble fredet 2. november 1973.
Asemum tenuicorne
Utbredelse
Det er en østlig art som har en svært liten, isolert bestand på Gotska Sandön i Sverige. Nærmeste andre bestand er på Krimhalvøya, ellers finnes den i Kaukasus, Hellas, Lilleasia og Syria.
Værne Kloster
Småkonger og krongods
Området rundt Værne (eller Varna, som det ble kalt før) har flere store gravhauger fra bronsealderen, og Værne var i jernalderen senter for lokale småkonger. En av dem var Kong Skjold som ifølge Ynglingesagaen kunne trolldom:
«Den gang var det en konge på Varna som het Skjold; han kunne allslags trolldom. Kong Øystein seilte med noen hærskip over til Varna og herjet; han tok det han fant, klær og annet som var verdt å ha, redskapen til bøndene, og så hogg de strandhogg, etterpå seilte de bort. Kong Skjold kom ned til stranda med hæren sin, da var kong Øystein borte og kommet helt over fjorden, og Skjold så seilene deres; så tok han kappa si og sveivde og blåste med den. Da de seilte inn forbi Jersøy, satt kong Øystein ved roret, et annet skip seilte like opp mot dem, det var litt sjøgang, og så slo bommen på skipet kongen over bord; det ble hans bane. Mennene hans fikk tak i liket, de flyttet det inn i Borre, og der kastet de haug på raet ute ved sjøen ved Vadla.»