cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Englebukten
Handling
Tilbake ved et kasino vinner de en formue, som de bruker på å kjøpe en flott sportsbil og nye klær. De bestiller deretter suite på Monte Carlo, og forsøker å vinne ved kasinoet der. Men de mister snart alle pengene, og reiser med tog tilbake til Nice, hvor Jean ber faren sin om å sende ham mer penger. Men de mister disse pengene også ved kasinoet, og Jean ønsker å reise til Paris - noe Jackie er negativ til.
Jernbane i Israel
Rullende materiell
Israels jernbane benytter følgende passasjertog og lokomotiver (listen er ikke fullstendig):
Hubert Parry
Karriere
Mot slutten av 1882 tok Parry imot innbydelsen fra Sir George Grove om å undervise i musikkhistorie ved det nylig opprettede Royal College of Music. Med tiden ble han direktør der, i 1894 og frem til sin død. Sammen med Stanford, som også underviste der, arbeidet Parry på terskelen til det 20. århundre med den såkalte «English Musical Renaissance» rundt Ralph Vaughan Williams; ut av dette miljøet sprang også komponister som Arthur Bliss, John Ireland og Gustav Holst. Med dem klarte britisk musikk å bryke ut av sin isolasjon og atter bli interessant for et internasjonalt publikum.
Også i 1882 ble Parrys første symfoni uroppført i Birmingham.
I 1900 overtok Parry også John Stainers professorat ved Oxford.
Kåre Svebak
Bakgrunn
Svebak vokste opp på Verdalsøra, hvor far var gullsmed. Han flyttet senere til Levanger, hvor han tok examen artium i 1958.
Kirkehistoriker
Svebaks kirkehistoriske arbeider gjelder kristelig folketradisjon tilknyttet kirke og bedehus; de fleste emner gjelder læstadiansk folketradisjon fra omkring 1850, og nordnorsk geistlighet i tidsrommet 1840–1970. Med sikte på konsolidering av kirkens tro, formidlet han bekjennelsestro lutherdom i en flerbinds katekismeforklaring til Luthers lille katekisme. Forklaringen har innebygget progresjon, og hvert bind er forsynt med artikkelsamlinger skrevet med studenter som målgruppe.
«Liturgisaken»
Han håpet som konfesjonell lutheraner at abort-prestene i "Strandebarm prosti" var innledningen til en gjenopprettelse av Den norske kirke i den uforbeholdne tilslutning til kirkens bekjennelser fra oldkirken og reformasjonstiden (avisen Dagen 5.3.1997). Han stilte seg selv til disposisjon, men forventningen ble ikke innfridd.
Copromorphidae
Copromorphidae er en artsfattig familie av små sommerfugler som stort sett lever i tropene. De ligner den nærtbeslektede familien Carposinidae, eller også på viklere (Tortricidae).
Utseende
Små til middelsstore (vingespenn ofte rundt 20 mm) sommerfugler med avlange vinger. Kroppen er kraftig, hodet forholdsvis lite. Palpene er lange og fremoverrettede, antennene forholdsvis korte og smalt fjærformede. Forvingene er avrundet trekantede, forholdsvis avlange, kamuflasjefarget i grått og brunt. Navnet Copromorpha betyr "lort-formet", noen av artene ligner fugleskitt når de sitter i ro. Bakvingene er noe kortere enn forvingene og bleke på farge. Begge vingeparene har temmelig lange hårfrynser langs ut- og bakkantene.
Levevis
Larvene lever på ulike planter i lyngfamilien (Ericaceae), berberisfamilien (Berberidaceae) og fikenslekten (Ficus) i morbærfamilien (Moraceae). De kan utvikle seg mellom sammenspunnede blader, i blomster, frukter eller inne i stengler. Slekten Isonomeutis, som lever i New Zealand, utmerker seg ved at larvene er rovdyr på skjoldlus (familien Margarodidae) som lever på bartrær i familien Podocarpaceae. De voksne møllene flyr om natten og kommer til lys.
Fossiler
Copromorphidae finnes ikke i Europa i dag, men en art, Copromorpha fossilis, er beskrevet fra 35 millioner år gamle fossiler fra Isle of Wight, England.
Kilder
Catalogue of Life: Annual Checklist 2007. Liste over beskrevne dyr og planter.
Billedgalleri over australske arter:
Bart D. Ehrman
Bart D. Ehrman (født 5. oktober 1955) er en amerikansk forfatter, bibelforsker og professor i religionsvitenskap ved University of North Carolina at Chapel Hill. Han er ekspert på Det nye testamente og tekstkritikk og har skrevet en rekke populærvitenskapelige og akademiske bøker om Jesus og tidlig kristendom.
Ehrman ble evangelikalisk kristen i tenårene. For å forstå originaltekstene i Bibelen, begynte han å studere antikkens språk og tekstkritikk. Kunnskapen han tilegnet seg, førte til at han mistet troen på Bibelen som guds ufeilbarlige og uforanderlige ord. Han regner seg selv i dag som agnostiker. Ehrman har kritisert så enkelte ateister som betrakter Jesus som en oppdiktet, mytologisk skikkelse, som bokstavtro kristenfundamentalister som prøver å (bort-)forklare for den store mengden selvmotsigelser i Bibelen og den historiske tilblivelsesprosessen for tekstene.
Fylkesvei 196
Fylkesvei 196 går mellom Kurusand og Holt i Kongsvinger. Veiens lengde er 1,3 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 396 (Hedmark).
Ottar (svensk tidsskrift)
Ottar er et svensk tidsskrift for seksualpolitikk som utgis av Riksförbundet för sexuell upplysning (RFSU). Det er oppkalt etter organisasjonens grunnlegger Elise Ottesen-Jensen, kjent som «Ottar». Tidsskriftet ble grunnlagt i 1971 og kommer ut i et opplag på ca. 7 000 eksemplarer. Det dekker emner som f.eks. abort, prevensjon/familieplanlegging, og seksuelle og reproduktive rettigheter generelt, både i Sverige og verden.
Sørfjorden (Rødøy)
Sørfjorden er en fjordarm av Melfjorden i Rødøy kommune i Nordland. Fjorden er 7 kilometer lang. Den har innløp mellom Snertneset i vest og Hammaren i øst, og går derfra mot sør til innløpet av Gjervalen, som er Sørfjordens fortsettelse mot øst. Den totale lengden på hele fjordarmen er rundt 15 kilometer.
Liste over ordførere i Eidsberg
Liste over ordførere i Eidsberg viser navn, parti og funksjonsperiode for ordførere i Eidsberg kommune.
Bifili
Bifili er en romantisk og/eller seksuell legning der en blir tiltrukket av flere enn ett kjønn, både samme og motsatt kjønn. Bifili betegnes ofte som en seksuell orientering og har ofte overlappende, men ikke identisk betydning med panfili. Det å bli tiltrukket av samme kjønn kalles homofili, mens det å bli tiltrukket av motsatt kjønn kalles heterofili.
Motstykkene til bifili er monoseksualitet (tiltrukket av ett kjønn - herunder homo- og heterofili) og aseksualitet (uten seksuelle følelser). Begrepet «skeiv» blir også benyttet for å beskrive en person som ikke har en heterofil legning eller bryter med ciskjønnsnormen. Dette kan være en bifil person, men også lesbiske, homofile, panfile, ikke-binære og transpersoner.
Ordet «bifili» kommer av de greske ordeene bi som betyr tosidig, og philos som betyr venn.
Kinsey-skalaen
På 1940-tallet laget zoologen Alfred Kinsey en skala for å måle kontinuumet av seksuell legning fra heteroseksualitet til homofili. Skalaen blir kalt Kinsey-skalaen. Kinsey studerte menneskelig seksualitet og hevdet at mennesker kan være hetero- eller homofile, selv om det ikke føles slik. Kinsey-skalaen brukes til å beskrive en persons seksuelle opplevelse eller respons på et gitt tidspunkt. Skalaen varierer fra 0, som betyr utelukkende heteroseksuell, til 6, som betyr utelukkende homofil. Personer som ble rangert med 2 til 4 poeng, ble ifølge Kinsey regnet som bifile. Sosiologene Martin S. Weinberg og Colin J. Williams skriver at personer som rangerer fra 1 til 5 betraktes som bifile.
Personer kan rangeres i skalaen etter et intervju. Kinsey-skalaen går fra 0, de som utelukkende hadde lyst til, eller hadde seksuelle erfaringer med det motsatte kjønn, til 6, for de som utelukkende hadde lyster eller erfaringer sammen med samme kjønn, og fra 1–5 for de som hadde varierende nivåer av lyst eller erfaringer med begge kjønn, inkludert «tilfeldige» ønsker om seksuell aktivitet med samme kjønn. Skalaen refererte ikke til om personene identifiserte seg som heterofile, bifile eller homofile.
Thorictinae
Thorictinae er en underfamilie av biller som hører til familien klannere (Dermestidae). De lever av dødt animalsk materiale, for eksempel kjøtt, hud, pelsverk og ull. Mange arter kan gjøre betydelig skade på lagrede matvarer, tekstiler og biologiske samlinger. En del av disse artene har blitt spredt med handel over store deler av verden.
Utseende
Små til middelsstore, brunlige til svarte biller, gjerne ganske blanke og glatte. Kroppsformen er mer eller mindre oval, men det finnes også arter som er korte og brede, eller langstrakte. Antennene er klubbeformede. Hodet er forholdsvis lite og ofte skjult under brystskjoldet. Mange arter har to punktøyne i pannen. Antennene består av 5-11 ledd og er vanligvis nokså korte, med en tydelig, 1-3 leddet kølle. Hos hannene til noen arter er det ytterste leddet sterkt forstørret, like langt som resten av antennen. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, sett ovenfra firkantet eller halvsirkelformet. Det har ingen tydelig forhøyninger eller groper. Dekkvingene er oftest noe flate. Hos noen arter dekker de ikke hele bakkroppen. Beina er temmelig korte og kan foldes tett inntil kroppen. Larvene er mer eller mindre kjegleformede og gjerne kledt med lange hår.
Levevis
Klannerne lever av dødt dyrisk materiale og kan klare seg med svært lite fuktighet, slik at de kan spise tørrfisk, nålede tørre insekter, lær og andre tørre materialer. Ute i naturen lever de av kadavere, matrester i fuglereir, insektrester i vepse- og humlebol og lignende. De nyklekte larvene er svært aktive og kan komme seg inn gjennom ganske små åpninger. De voksne hos noen arter (særlig i slekten Anthrenus) finnes ofte på blomster av skjermplanter. Andre, særlig i slekten Dermestes, tiltrekkes til åtsler.
Vinicio Franco
Vinicio Franco (født 14. september 1933 i Puerto Plata i Den dominikanske republikk, død 19. desember 2020 i Santo Domingo Este) var en dominikansk sanger.
Liv og virke
Franco ble tidlig sanger i Chichí Olivers orkester. Hans første plateinnspilling kom i 1949 med Antonio Morels orkerster - med merenguen Límpiame el bozo. Som 30-åring ble han sanger for Rafael Solanos orkester, og turnerte med det blant annet i Venezuela, Curaçao, Columbia, Argentinia, USA og Europa. Han sang også med Super Orquesta San Jose.
Han bke lkjent for sine tolkninger av Apagame la vela (av Bienvenido Brens), Oye Nena (av Alexis Camilo Morel) og Siña Juanica (av Félix López). Hans album Ay no, yo no se no med combo avn Johnny Ventura innbragte en gullplate. Med et album med 20 spor ble han i 2011 inntatt i Colección Reserva Musical, og var dermed i samme eksklusive selskap som musikerne Joseíto Mateo, Félix del Rosario, Johnny Ventura, Lope Balaguer, Rhina Ramírez, Francis Santana, Fernando Casado, Cuco Valoy, Rafael Solano, Mundito Espinal, Luis Kalaff og Johnny Pacheco.
Han døde i en alder av 87 år på militærsykehuset «Ramón de Lara» i Santo Domingo Este, etter å ha blitt behandlet der for Covid-19.
Orphilinae
Orphilinae er en underfamilie av biller som hører til familien klannere (Dermestidae). De lever av dødt animalsk materiale, for eksempel kjøtt, hud, pelsverk og ull. Mange arter kan gjøre betydelig skade på lagrede matvarer, tekstiler og biologiske samlinger. En del av disse artene har blitt spredt med handel over store deler av verden.
Utseende
Små, brunlige til svarte biller, gjerne ganske blanke og glatte. Kroppsformen er mer eller mindre bredt oval. Antennene er klubbeformede. Hodet er forholdsvis lite og ofte skjult under brystskjoldet. Mange arter har to punktøyne i pannen. Antennene består av 5-11 ledd og er vanligvis nokså korte, med en tydelig, 1-3 leddet kølle. Hos hannene til noen arter er det ytterste leddet sterkt forstørret, like langt som resten av antennen. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, sett ovenfra firkantet eller halvsirkelformet. Det har ingen tydelig forhøyninger eller groper. Dekkvingene er oftest noe flate. Hos noen arter dekker de ikke hele bakkroppen. Beina er temmelig korte og kan foldes tett inntil kroppen. Larvene er mer eller mindre kjegleformede og gjerne kledt med lange hår.
Levevis
Klannerne lever av dødt dyrisk materiale og kan klare seg med svært lite fuktighet, slik at de kan spise tørrfisk, nålede tørre insekter, lær og andre tørre materialer. Ute i naturen lever de av kadavere, matrester i fuglereir, insektrester i vepse- og humlebol og lignende. De nyklekte larvene er svært aktive og kan komme seg inn gjennom ganske små åpninger. De voksne hos noen arter (særlig i slekten Anthrenus) finnes ofte på blomster av skjermplanter. Andre, særlig i slekten Dermestes, tiltrekkes til åtsler.
Gjervalelva
Gjervalelva er et vassdrag i Rødøy kommune.
Dyscherus
Dyscherus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Middelsstore til ganske store (ca. 18-30 millimeter) og kraftige, svarte løpebiller. Hodet er stort og bredt, firkantet, kjevene framstrakte og nesten så lange som hodet. Pronotum er omtrent sobbelt så bredt som langt, rundet, innbuktet foran, kraftig innsnevret mot roten slik at det blir en "vepsetalje" mellom pronotum og dekkvingene. Disse er rundede og hvelvede. Beina er nokså korte, ikke påfallende kraftige.
Gjervalelva
Vassdraget ble i 1993 vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag.
Dyscherus
Levevis
Som andre Scaritinae lever disse billene hovedsakelig underjordisk. De graver godt, og lever som rovdyr.
Utbredelse
Artene er utbredt på Madagaskar.
Valdemarsdag
Valdemarsdag (15. juni) er en offisiell høytidsdag i Danmark, innført 1912 ved Cirk.Nr.391 24/12 1912). Ifølge myten var det på denne dagen i 1219 at Dannebrog falt ned fra himmelen i Estland, hvor den danske konge Valdemar Seier kjempet mot de estiske venderne i slaget ved Lyndanisse.
15. juni var helgendag for Sankt Vitus, eller som kristne og hedenske vendere kalte ham, Svantevit. På denne dato i 1168 erobret Valdemar den store Arkona på Rügen, og lot vendernes gud Svantevit rive ned. Korstogsdagen den 15. juni stammer opprinnelig trolig fra denne begivenheten, men har siden skiftet fokus over på flaggmyten fra Lyndanisse.
Frem til 1948 var valdemarsdag offisiell fridag for danske skoler.
Maktens ringer
De Mindre ringene var alle simple og uprydede metallbånd uten noen form for merker eller edelstener. De store ringene, unntatt den ene, var like med unntak av at alle bar en nøye utvalgt edelstein. Den ene ringen var øyensynlig laget av vanlig gull og uten stein som om den var en av de mindre ringene. Men i motsetning til de mindre ringene hadde den ene ringen en inskripsjon, to linjer på det svarte språket skrevet i tengwar skrift, som kunne sees hvis ringen ble opphetet. Denne inskripsjonen sto på begge siden av ringen og lød som følger:
Disse ordene ble uttalt av Sauron da han følrste gang satte på seg den ene, og alvene hørte det. Senere, da Sauron hadde tatt og ødelagt mange av maktens ringer, ble det laget et alvisk dikt som innholdt en oversettelse av de to linjene:
Skapelsen av Maktens Ringer
Ifølge Tillegg B i Ringenes herre begynte arbeidet med skapelsen av Maktens ringer omtrent i år 1500 A.T., i Eregion av en allianse av alvesmeder under Celebrimbor (sønnesønn av Fëanor) og Sauron (under et annet navn). Celebrimbor skapte De Tre helt alene, og de var ferdig rundt år 1590 A.T., men i arbeidet brukte han en del av den kunnskapen han hadde fått av Sauron men uten at denne var involvert. Den Ene Ringen, skapt rundt år 1600 A.T., ble endelig fullført av Sauron, alene, i hjertet av Dommedagsberg. Sauron hadde skapt den for å regjere over alle de andre ringene, og han la en stor del av sin kraft ned i Den Ene.
Vallø glassverk
Vallø glassverk AS var en bedrift for framstilling av glass, først og fremst flasker, på Valløy i Tønsberg. Virksomheten holdt delvis til i de gamle lokalene etter Vallø saltverk og produksjonen startet i 1875. Allerede etter fire år, i 1879, gikk bedriften konkurs og virksomheten ble lagt ned.
Maktens ringer
Skapelsen av Maktens Ringer
Hvordan alvene først oppdaget Saurons forræderi er ikke helt klart. Noen mener at Celebrimbor selv hørte Sauron (da han fullførte Den Ene) si fram: Én Ring skal samle dem, én Ring finne dem, én Ring betvinge dem og i mørket binde dem. Men dette virker usannsynlig siden Sauron fullførte Ringen i Sammath Naur (smien i hjertet av Dommedagsberget), mens Celebrimbor antakeligvis var hundrevis av mil borte i Eriador. Andre igjen mener at så snart Sauron satte Den Ene på fingeren ble alvene klar over at det, noen som også virker litt underlig. En tredje mulighet er at da Sauron satte på seg ringen ble han i stand til å lese tankene til dem som bar de Tre ringene. På det tidspunktet hadde antakelig fremdeles Celebrimbor alle tre i sitt eie, men at han kanskje ikke brukte dem. På grunn av dette er det mulig at han hørte ordene som ble sagt av Sauron og at han på den måten ble klar over hva Sauron hadde gjort.
Omtrent 90 år senere invaderte og overvant Sauron Eriador, Celebrimbor ble drept før Morias Vestport og De Tre Ringene ble skjult (gitt til Gil-galad, Galadriel og Círdan). I denne perioden terroriserte Sauron Eriador og fikk alle de Ni og mange av de Syv. Resten av De Syv ble senere enten spist av drager eller ble hans, den siste av disse var Thráin IIs ring som ble tatt fra ham i Dol Goldur nesten 5000 år etter at Den Ene Ringen var blitt skapt.
Vallø glassverk
Den gjennomsnittlige produksjon om dagen steg fra ca. 4 700 flasker i det første året til ca. 7 000 i 1878.
Maktens ringer
Allmenne egenskaper blant Ringene
Hovedmeningen og kreftene til alle ringene var å forhindre eller sakne forfall (som i negative forandringer). Det var ved alvenes ønske om å bevare skjønnhet at Sauron greide å lure dem. Alle ringene forsterket også de naturlige egenskapene til bæreren.
Vallø glassverk
Vallø glassverk ble opprettet av Ernest Christopher Frølich.
Maktens ringer
Allmenne egenskaper blant Ringene
Ringene gav antakeligvis også muligheten til å se ting som for andre var usett, slik som da Frodo så ringen på Galadriels finger mens Sam ikke gjorde det. Men denne kraften sies at var kom direkte fra Sauron og at denne kraften derfor kanskje ikke fantes i De Tre, siden Sauron aldri rørte ved dem.
Vallø glassverk
Fra 1881-1883 ble driften gjenopptatt som en underavdeling av Larvik Glassverk og Christiansen&Co.
Megasticus
Utseende
En gasnke stor, kraftig, blank, rødbrun trebukk. Hode, pronotum og dekkvingenes rot er kledt med gulaktig bestøvning. Antennene er tynne, kortere enn kroppen. Hodet er fremstrakt, noe snuteformet forlenget, med små men utstående fasettøyne. Pronotum er avrundet sekskantet, bredere bak enn foran, på ryggen med fire runde knøler. Dekkvingene er nesten jevnbrede, med to små tenner i spissen. Beina er middels lange, tynne.
Maktens ringer
Allmenne egenskaper blant Ringene
Det er uklart hvorvidt disse kreftene alltid var til stede i de seksten andre ringene eller om den var blitt tilsatt etter at Sauron tok dem fra alven. Det er sakt i Om maktens ringer og det tredje tideverv (en del av boka Silmarillion) at Sauron fordervet De Ni og De Syv slik at de ble forbannet og forrådet dem som bar dem. Denne forbannelsen kan merkes i dvergene Thrór og Thráin IIs død, begge drevet gjennom dødelig fare av ringen deres hus (Durins folk) hadde.
Megasticus
Utbredelse
Artene er endemiske for Madagaskar.
Maktens ringer
Allmenne egenskaper blant Ringene
I et ubrukt tekstutkast indikerte Tolkien at Calaquendi som Glorfindel kunne bruke usynlighetskraften i en ring til å velge om de ville stå fram enten i den fysiske verden eller i skrømtverdenen istedenfor å leve i begge to samtidig. Det kan være noe av det samme som skjedde når Sauron forble synlig til tross for at han hadde ringen på seg.
De Ni
De ni ringene for dødelige menn ble delt ut blant ambisiøse menn som dermed også ble dømt til å bli til Nazgûl, Ringskrømt. Ingen av dem er nevn spesifikt i Ringenes herre, ved unntak av deres leder Heksekongen av Angmar. Hans nestkommanderende er navngitt i Ufullendte fortellinger som Khamûl, den svarte Austringen. Det som er kjent er at tre av de ni Ringskrømtene opprinnelig var store fyrster av Númenor på midten av det andre tidevervet.
Videre detaljer om Nazgûl ble skapt for Middle-earth Roleplaying game fra 1980-tallet, men disse er ikke basert på noen av Tolkiens.
De Syv
Sauron gav Syv ringer til dvergenes herrer (selv om det ifølge dvergenes overleveringer var Celebrimbor som gav en av dem til Durin III). Siden det er syv dvergslekter, eller nasjoner, er det naturlig å tro at hver av dvergkongene fikk en ring hver, men dette står det ikke noe om noe sted.
Tolkien skrev at dvergene ikke kunne bli usynlige, ikke kunne bli til skrømt, ikke bli dominert av ringene eller få et lengre liv på grunn av dem. Denne motstanden frustrerte Sauron veldig, men han kunne likevel bruke sin innflytelse på dem gjennom ringene til å gjøre dem sinte og grådige.
Dvergene brukte disse maktens ringer til å etablere sine skattesamlinger, for det virker som om de på en måte kunne avle rikdom med ringene sine. Tolkien forklarte aldri hvordan dette ble gjort, unntatt at ringene trengte gull for å avle mer gull. Som sagt, dvergene var immune mot mange av ringenes effekter, og det er antatt at dette kommer av deres hardføre natur. På den tiden da handlingen i Ringenes herre utspiller seg, hadde fire av dvergenes syv ringer blitt ødelagt av drakeild og resten var blitt tatt tilbake av Sauron. Den siste av de syv ble tatt fra Thráin II, som var blitt tatt til fange, og pint av Sauron (under forkledningen som Necromancer) i år 2845 av det tredje tideverv.
De Tre
Elrond hinter til posisjonene til de tre ringene under Elronds rådsmøte i Kløvendal, i Ringens brorskap, da han sa at verken han eller Havnene eller Lothórien hadde makten til å stå imot Mordors makt.
I motsetning til de andre av Maktens ringer brakte ikke De Tre usynlighet til sine bærere. Det er uklart hvorvidt de ville ha utvidet livslengden til dødelige folk, skapt skrømt, eller på noen annen måte hadde de egenskapene som Sauron la i de andre ringene.
De tre var forbeholdt å beskytte og å bevare skjønnhet, og var mektigere enn de syv og de ni. En bærer av en av de tre ringene får makten til å bevare, på mange forskjellige måter, ulikt hva de kontrollerer. Ringen Nenya tillater Galadriel å blokkere Saurons øye fra å se inn i Lothlórien og beskytter det dermed fra hans ondskap og fra tidenes slit. Vilya gjør Elrond i stand til å gjøre det samme i Kløvendal og det er mulig at Círdan gjorde noe av det samme for Gråhavnene før han gav sin ring videre.
Narya er også kalt Tenneren og det sies at den er en av grunnene til Gandalvs mesterlighet med ild, noe som antyder at Ringene kanskje også var tilknyttet til det elementet som de hadde navn etter. Uansett var Naryas hovedoppgave å tenne håp. Dette kan ha vært det som skjedde da Gandalv helbredet kong Théoden av Rohan for den uviljen han hadde lidd under eller i håpet som vendte tilbake til Gondors soldater når Gandalv var i nærheten.
Den Ene
Den ene ringen ble i all hemmelighet skapt av Sauron i hjertet av Dommedagsberg, og hadde makt til å dominere alle de andre nitten store ringene. Den gjorde Sauron i stand til å se og kontrollere tankene til dem som bar de andre ringene og alt de gjorde med dem. På grunn av alvenes forsiktighet, og dvergenes naturlige motstandskraft, var Saurons dominans over disse ringene ikke fullkommen, men makten han fikk med ringen var utrolig. Dette var også ventelig siden han hadde lagt en stor del av sin egen styrke inn i ringen da han skapte den; en nødvendighet som senere førte til hans fall.
Den Ene hadde alle egenskapene som var sett i De Ni og kunne også forbedre sin bærers naturlige egenskaper. Den kan også ha hatt en generell makt til å kontrollere eller ha innflytelse på andre, siden den gjorde at Sauron raskt fikk lurt Númenoreanerne inn i ondskap, og at den gjorde at Frodo og Sam framsto som mektige og framsynte ved flere anledninger. Og i tillegg, hadde den Ene gitt Sam muligheten til å forstå orkenes tale i Mordor, og Bilbo til å forstå talen til de store edderkoppene i Myrkskog.
Mestring av Den Ene krevde tid og øvelse i bruk av den til å kontrollere andre. Videre var de evnene og den kraften som ringen gav til sin bærer basert på de kreftene og evnene som bæreren hadde fra før. På den måten kunnen ingen som Frodo eller Gollum ha brukt den til å dominere bærerne av de andre ringene. I tillegg hadde også ringen en slags vilje eller forstand for seg selv slik at den kunne gli på eller falle av en finger i utide eller påvirke bæreren (for eks. skjedde dette med Isildur ved Sverdliljevollene). Den ene kunne til og med ha innflytelse på folk som aldri hadde tatt i den, som det var med Sméagol som ble drevet til å myrde sin venn Déagol.
Hva skjedde med Maktens ringer?
Drager ødela fire av dvergenes syv ringer, og etter Saurons gjenkomst fikk han tak i de gjenværende tre (den siste tok kan fra Thráin II, far til Thorin Eikenskjold, neste hundre år før handlingen beskrevet i Hobbiten finner sted). Hva som skjedde med dem etter Saurons fall er ikke kjent, men det er sannsynlig at de ble ødelagt da Barad-dûr falt sammen. Uansett er det trygt å anta at de, som alveringene, mistet sine krefter.
De Ni ble båret av Saurons Ringskrømt helt til han tok dem tilbake igjen. Når de først var under hans makt trengte Sauron ikke lenger ringene. Skjebnen til De Ni var antakelig den samme som de gjenværende av dvergenes ringer.
De Tre forble skjult for Sauron og var ikke rørt av ham – Vilya er hos Elrond, Nenya holdes av Galadriel, og Narya ble båret av Gandalv. Alle tre ble tatt med til Valinor av sine bærere på slutten av det tredje tideverv.
Den Ene Ringen ble ødelagt i Sammath Naur i Orodruin (på samme sted hvor den ble skapt) i Atter en konge, og dette førte til Saurons fall og at alt hans verk ble ødelagt. Galadriel fastslo i sin samtale med Frodo at når Den Ene ble ødelagt ville kreftene til de andre ringene bli gradvis mindre og til slutt forsvinne helt.
Davide Rummolo
Davide Rummolo (født 12. november 1977 i Napoli) er en italiensk svømmer som tok bronsemedalje under sommer-OL i Sydney i 2000. I 2002 ble han europamester på 200 m brystsvømming, både på kortbane og langbane.
Jernbanelinjen Berlin–Görlitz
Jernbanelinjen Berlin–Görlitz er en tysk jernbanestrekning mellom Berlin og Görlitz. Den er en hovedstrekning som forbinder Berlin, Brandenburg og Sachsen.
Strekningen går fra Berlin via Königs Wusterhausen, Lübben, Cottbus, Spremberg, Weißwasser og Horka til Görlitz. Opprinnelig gikk den fra Görlitzer Bahnhof i Berlin, siden denne ble revet i 1962 tar den av fra Ringbanen. På grunn av stor trafikk fikk forstadsbanen år 1900 egne spor mellom Berlin og Grünau, 1951 ble disse forlenget til Königs Wusterhausen.
Yu Jing
Yu Jing (kinesisk: 于静, pinyin: Yú Jìng, født 29. mai 1985 i Harbin, Heilongjiang) er en kinesisk skøyteløper, vinner av Sprint-VM på skøyter 2012 der hun satte to verdensrekorder. Hun ble første kvinne som gikk under 37 sekunder på 500 m da hun fikk 36,94 i samløp med Jenny Wolf som var verdensrekordholderen med 37,00, men fikk et uheldig løp. Samme kveld satte hun personlig rekord på 1000 meter samme sted med 1.13,47 i samløp med Christine Nesbitt og slo henne også med 0.020 i sammendraget med 148.610 som også er verdensrekord (4-kamp sammenlagt). Hun har flere seiere i Verdenscupen, blant annet i Nagano den 13. desember 2008, da Jenny Wolf falt og fikk brutt serien med tjuetre pallplasseringer på rad.
Tom Starke
Tom Peter Starke (født 18. mars 1981 i Freital) er en tysk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Han la egentlig opp etter sesongen 2016/2017, men gjorde comeback etter at Bayern Münchens førstekeeper, Manuel Neuer, ble langtidsskadet. Ha la opp igjen etter sesongen 2017/2018.
Han kom fra TSG 1899 Hoffenheim i 1.Bundesliga i Tyskland.
20 mai 2017 spilte han sin siste kamp for Bayern München mot SC Freiburg.
Alta videregående skole
Alta videregående skole er en skole som tilbyr videregående utdanning i flere forskjellige linjer og programområder. Skolen er plassert ved siden av Alta ungdomsskole og Alta rådhus, som alle ligger i Altas gamle sentrum. Skolen har rundt regnet 1 000 elever, der noen av dem er utvekslingselever fra andre land.
Innenfor studiespesialiserende utdanningsprogram finner man:
Innenfor yrkesforberedende utdanningsprogram finner man:
Dødningehode
Dødningehode med eller uten knokler, brukes i kunst, opplysningsmerker (spesielt for giftstoffer), kjennetegn, populærlitteratur, tegneserier (spesielt «Fantomet»), flagg (spesielt for sjørøvere), våpenskjold (spesielt for prester) m.m.
Fra middelalderen er et dødningehode – også kalt en hodeskalle – et vanlig symbol i både malerkunst og dekorasjoner bl.a. i kirker. Dødningehodet kan være lagt på to krysslagte knokkelbein, eller knoklene kan være plassert nedenfor dødningehodet.
I mange framstillinger, blant annet i norske segl og våpenskjold fra 1600-tallet, sees tre blomster som vokser opp fra issen på dødningehodet, som et symbol for et liv etter døden. Et dødningehode med eller uten blomster, er brukt som skjoldmerke eller hjelmtegn i personlige segl fra prester, andre embetsmenn, byborgere og bønder. Dødningehodet inngår som figur i våpenskjoldene til bl.a. de norske slektene Bentzen, Borchgrevink, Heiberg, Kielland, Kirsebom, Klingenberg og Saxe.
Litteratur
Norsk
Utenlandsk
Fallskjermsoldat
En fallskjermsoldat er en soldat som er trent til å hoppe i fallskjerm. Fallskjermsoldater har en taktisk fordel i at de kan opptre på slagmarken overalt hvor luftfartøy kan fly over. De kan dermed unngå fiendens befestninger som opprettes for å slå tilbake angrep fra en bestemt retning, og de kan tvinge fienden til å forbruke styrker på å beskytte baktroppen. Fallskjermsoldater brukes ofte til å etablere et brohode. En fallskjermsoldat i infanteriet er ofte også jeger og kalles derfor fallskjermjeger.
Historikk
Fallskjermsoldater ble først brukt i stor utstrekning under andre verdenskrig. Det var Sovjetunionen som først fattet interesse for konseptet og startet et treningsprogram i stor skala på 1930-tallet. Men det var tyskerne som først brukte dem operativt i kamp, i forbindelse med felttoget i Norge og Danmark, nærmere bestemt erobringen av Sola flyplass og Aalborg lufthavn.
Soldatene brukte i starten en rund skjerm, som tillot minimal styring ved at soldaten dro i de fire stroppene mellom selen og selve skjermen. Selv med en viss manøvreringsevne kunnes soldaten i liten grad kontrollere nøyaktig hvor han ville lande, og vindretning avgjorde hvor landingsstedet ville bli. Tyske fallskjermsoldater benyttet seg av seler med kun én stropp festet på baksiden, og kunne dermed ikke styre skjermen på samme måte, og var fullstendig prisgitt vinden i forhold til hvor de kom til å lande.
Dagens fallskjermsoldater bruker fortsatt runde fallskjermer, dog modifisert for å gjøre dem mer kontrollerbare, men rektangulære fallskjermer, med stor manøvreringsevne, brukes også. Siden fallskjermsoldater slippes i store antall og i lav høyde, har erfaringen vist at runde fallskjermer er å foretrekke, for å unngå at soldatene kolliderer i luften og at avdelingene spres utover store områder.
Absolutt fabelaktig
Handling
Serien handler om Edina Monsoon og Patsy Stone, to middelaldrende, men umodne, motefikserte, alkoholiserte og ganske overfladiske engelske kvinner. Edinas datter Saffron er en bebrillet og snusfornuftig student, som forsøker å holde moren i tømmene. I serien opptrer en mengde kjente skuespillere og kunstnere som seg selv eller i fiktive roller.
This Wheel's on Fire
Åpningsmelodien til serien er This Wheel's on Fire av Bob Dylan og Rick Danko, sunget av Julie Driscoll og Adrian Edmondson. I 2016 innspilte Kylie Minogue en ny versjon av sangen til filmen Ab Fab: The Movie.
Rotuma
Rotuma (og øyene Hatana, Haf'liua, Rotuma, Solkope, Solnohu og Uea) er en vulkansk øy som ligger i Stillehavet. Selv om øyene har vært en del av Fiji siden 1881, ligner rotomansk kultur mer på polynesisk kultur.
Historie
Øyene ble oppdaget av europeere i 1791 av kaptein Edward Edwards som lette etter mytteristene fra Bounty. På 1840-tallet kom det katolske og metodistiske misjonærer til øyene. Konflikter mellom de to gruppene, i tillegg til allerede pågående konflikter mellom stammene førte til at høvdingene i 1879 ba om å få bli en britisk koloni. Den 13. mai 1881 ble øyene en del av det britiske imperium, som en del av Fiji, syv år etter at Fiji ble en koloni.
Politikk
I statistiske sammenhenger blir Rotuma ofte regnet til Eastern Division, en av Fijis fire divisjoner.
Distrikter
Da Rotuma ble oppdaget av europeere i 1791, var øya delt inn i syv distrikter som var forholdsvis selvstyrte. Hvert distrikt er ledet av en høvding med tittelen gagaj 'es itu'u.
Bjørn Braun
Bjørn Braun (født i Kristiansand 10. mai 1913, død 29. juli 1980) var en norsk salmedikter, prest og redaktør.
Førdehuset
Førdehuset er et regionalt kulturhus i Førde på 17 500 m². Kulturhuset ble bygd som en del av satsingen på Førde som et vekstsenter, og stod ferdig i 1976. I 1996 ble det utvidet fra 12 000 m² til 17 500 m².
Bygget inneholder en rekke kulturtilbud, som Førde bibliotek, kunstnersenteret i fylket, idrettshall, svømmehall, kino og Sogn og Fjordane Teater, i tillegg til kontorene til kulturetaten i Førde kommune, Reisemål Sunnfjord og Førde Internasjonale Folkemusikkfestival. Førde stadion er også tilknyttet Førdehuset.
Bjørn Braun
Braun skrev i 1968 teksten til salmen «Høstens Herre, når du sender» som man finner i Norsk Salmebok, i Antifonarium : musikk til tidebønnene (Den romersk-katolske kirke i Norge), og i sangboken Rop det ut (Lunde, 1982). Han skrev også «Jeg bor ved kanten av et hav» som ble satt musikk til av Knut Nystedt og spilt inn blant annet på platen Kärlekens lov i 1978.
Til vigslingen av orgelet i Oddernes kirke i 1950 skrev Braun en kantate. Organist Birger Reinertsen satte musikk til, og den ble fremført av et kor opprettet for anledningen. Kantaten er ikke skrevet ned, men det antas at det var en koralkantate.
Vidar Lønn-Arnesen
Lønn-Arnesen var programleder for de norske finalene i Melodi Grand Prix i 1972, 1973, 1974 og 1977. I 2006 ble Lønn-Arnesen hedret med Årets hederspris av Prix Radio. Den 22. juni 2010 mottok Lønn-Arnesen Kongens fortjenstmedalje for sin rolle som en markant person i norsk kulturliv.
Lønn-Arnesen er leder for ressursgruppen for informasjon og samfunnskontakt i Seniorsaken, som er en landsomfattende interesseorganisasjon for alle over 50 år. Vidar Lønn-Arnesen er medlem av Den norske Frimurerorden.
Oppvekst og tidlig virke
Vidar Lønn-Arnesen ble født i Lardal den 22. juni 1940 som sønn av ingeniøren Jack Arnesen og Edit Arnesen (f. Lønn). Han vokste opp i Horten sammen med foreldrene og lillesøster Brit, og fikk tidlig interesse for radio. På gutterommet laget han programmer med grammofonplater og intervjuer tatt opp på familiens båndopptaker. Etter hvert begynte han også å skrive i lokalavisen om musikk og ungdomsaktiviteter. I ”Barnetimen på Horten kino” kunne han boltre seg med sang og sketsjer, og han ble redaktør for skoleavisen både på realskolen og på gymnaset og selvskreven redaktør for russeavisen i 1959.
Men allerede i 1955 startet han og en kamerat en ulovlig nærradio på et loft midt i Horten – ”Flakong Radio”. De sendte musikk fra grammofon og båndopptakere på en gammel radiosender fra krigens dager. Stasjonen ble populær i nærområdet og en konkurrent til ærverdige NRK, og etter to års drift ble den peilet inn av politiet fordi den forstyrret kommunikasjonen med flyene som kom inn fjorden mot flyplassen på Fornebu.
Karriere i NRK
I 1962 laget Lønn-Arnesen, etter å ha fått midlertidig ansettelse i NRK, sitt første TV-program med seg selv som programleder, Sommerlørdag ved fjorden. Dette var et familieunderholdningsprogram som sendtes fra Ingierstrand Bad. Deretter jobbet han som programleder i ungdomsserien Pop-korn sendt fra Centralteatret. Sommeren 1964 ble han headhuntet til NRK av redaktør i NRKs barne- og ungdomsavdeling Helge Sverre Nesheim, og debuterte deretter med de egenlagde programmene Sikksakk og Skru på. 1. januar 1965 fikk hanfast ansettelse i NRKs Barne- og ungdomsavdeling.
23. april 1965 lanserte Lønn-Arnesen platelisteprogrammet Ti i skuddet, etter inspirasjon fra Britiske Top ten game og svenske Tio i topp. I dette programmet, som var en foreløpig nysatsning på populærkultur i NRK, stemte ungsdomsjuryer over hele landet med mentometer, et avstemningsapparat der publikum stemte med hver sin knapp, på popmusikk fra hele verden, for å utvelge hvilke låter som skulle få plassering i programmet. Ti i skuddet ble en kommersiell kjempesuksess i NRK som utvidet kanalens tradisjonelle demografi til tenåringer. I Ti i skuddet møtte Lønn-Arnesen Tove Lønn-Arnesen, som arbeidet som mentometerbestyrer, og senere ble hans kone. Ti i skuddet varte fra 1965 til utgangen av 1970, for deretter å bli relansert på i 1981. I 1991 overtok Steinar Fjeld som programleder etter å ha vært medprogramleder i flere år, etter Lønn-Arnesen bengynte i NRK TVs underholdningsavdeing.
Lønn-Arnesen programleder for de norske finalene i Melodi Grand Prix i 1972, 1973, 1974 og 1977. Høsten 1974 startet Familietreff i Store Studio som et allsangprogram på NRK, med Lønn-Arnesen som programleder, Philip Kruses orkester som husorkester og diverse kjente kulturpersonligheter som gjester. Programmet førte til plateserien for barn Jo mer vi er sammen med Philip Kruses orkester og Lønn-Arnesen på vokal.
I 1976 kom Skandinavisk musikkbar, et program der en svensk, dansk og norsk programleder; Rune Hallberg, Finn Kragerup og Lønn-Arnesen; spilte plater fra egne land for hverandre. På dette programmet hadde de også livesendinger fra Stockholm, København og Oslo, der de inviterte artister fra landene og hadde fremføringer med orkester. Programmet ble lagt ned i 1991.
I 1982 begynte Lønn-Arnesen i radioprogrammet Musikktelefonen, et pop-quiz program der lyttere kunne ringe inn, for å så kunne motta plater i posten. I 1986 startet Lønn-Arnesen Norsk på norsk, et musikkprogram for norsk musikk med norske tekster, i protest mot at Norsktoppen hadde åpnet opp for norske låter med engelske tekster, som etter hvert hadde kommet til å dominere programmet.
I 1991 begynte Lønn-Arnesen i NRKs underholdningsavdeling på TV. Her ble han programleder i Da Capo, et populært program han ledet i ti år, og fikk blant annet ord på seg av journalister for å ha ”sort belte i allsang”.
I 2001 begynte Lønn-Arnesen som programleder i Norsktoppen, et program han ledet frem til det ble lagt ned i 2008. Han engasjerte seg sterkt mot nedleggelsen av programmet, som hadde vært kontinuerlig på lufta siden 1973. Programmet ble likevel nedlagt på P1, men gjenoppsto i reprise på NRK Gull. Samtidig var han programleder i Alle tiders blinkskudd på P1, der han var arbeidet frem til han sluttet i NRK i 2010. Da han gikk av med pensjon mottok han Kongens fortjenstmedalje for sitt arbeid i NRK og for sin rolle som en markant person i norsk kulturliv.
Lønn-Arnesen er gift med TV-produsenten Tove Lønn-Arnesen. De bor på Jar i Bærum. Sammen har de datteren Kjersti sønnen Rune, samt flere barnebarn.
Karriere som musiker
Som musiker begynte Lønn-Arnesen sin karriere i Horten på slutten av 50-tallet som vokalist i gruppa Top Trio med Wenche Gyhring og Grethe Torp. Top Trio platedebuterte i 1958, og fikk en hit med Eselsangen, som ble populær i Ønskekonserten på P1. Senere spilte han i duoen Wenche og Vidar sammen med Wenche Gyhring. På 1960-tallet var han medlem av sanggruppa Tre tainers med Kåre Tærland (vokal og gitar) og Rudolf Wik (vokal og gitar), som fikk hits med blant annet "Stakkars mannfollk", "Opp til Alaska" og "Tre døgn i bua".
Lønn-Arnesen debuterte som soloartist med albumet Vidar synger Prøysen i 1974. Fra 1975 - 1978 gjorde Lønn-Arnesen suksess med plateserien for barn Jo mer vi er sammen med Philip Kruses orkester. Siden har han gitt ut en rekke solualbum, deriblant serien Countryfest, basert på radioprogrammet Lanhandelen, som kom i syv utgaver, samt Vidar synger Egner, Vidar synger Prøysen 2, samt allsangalbumet Á la da Capo! fra ''1999. ''
Hypotheclini
Hypotheclini er en delgruppe av glansvingene som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
Nokså små stjertvinger med små stjerter på bakvingen. Oversiden er mørk, ofte med metallglans, med et hvitt felt midt i vingene. Undersiden er hvit og brun.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia.
In The Country
In The Country er en norsk jazztrio bestående av pianisten Morten Qvenild, bassisten Roger Arntzen og trommeslageren Pål Hausken. Bandet ble startet i da alle var elever på Norges musikkhøgskole. I 2005 gav de ut sin første plate, This Was the Pace of My Heartbeat, mens deres seneste album, Without, er av nettstedet All About Jazz benevnt som «et av 2009s beste jazzalbum». I 2004 fikk de «JazzIntro»-prisen på Moldejazz.
Høsten 2010 var bandet på turné sammen med vibrafonisten og gitaristen Andreas Mjøs i regi av Rikskonsertene, mens de i juni 2011 var på sin fjerde turné i USA samtidig som de slapp sitt fjerde album «Sounds and Sights», som mottok strålende kritikker. Sammen med Solveig Slettahjell, Bugge Wesseltoft og Knut Reiersrud ga de i 2014 ut albumet Norwegian Woods – Jazz at Berlin Philharmonic II. For albumet ble de nominert til Spellemannprisen 2014 i klassen jazz. De ble dessuten nominert i åpen klasse sammen med Frida Ånnevik for albumet Skogens sang.
Erling Fløtten
Erling Fløtten (født 20. november 1937 i Kirkenes, død 28. oktober 2010) var en norsk næringslivsleder og politiker for Arbeiderpartiet. Han var fylkesordfører i Finnmark. Han var også en brobygger mellom Finnmark og Murmansk i Russland.
Fløtten representerte Arbeiderpartiet i Finnmark fylkesting i flere år. Han var fylkesordfører fra 1987 til 1995 og i perioden fra 1983 til 1987 var han leder av fylkeskommunens helse- og sosialstyre. Etter fylkestinget var han regiondirektør i NHO. Denne stillingen hadde han frem til han pensjonerte seg i 2007. Han hadde også flere tillitsverv, som blant annet styremedlem og senere styreleder i Finnmarkseiendommen (Fefo) og medlem av styret for Høgskolen i Finnmark. Fløtten meldte seg ut av partiet i 2009 i protest mot at han ble kastet som styreleder fra Finnmarkseiendommen av sitt eget parti. Han var også president i Norges Sjakkforbund fra 1997 til 1998.
Fløtten var også opptatt av landsdelens forhold til Russland, og i 1988 undertegnet han, sammen med guvernøren i Murmansk, den første samarbeidsavtalen mellom Finnmark fylkeskommune og Murmansk oblast. Han var særlig opptatt av miljøutfordringene på Kola i forbindelse med atomkraftverkene og tungmetallene fra Nikkel. Videre la han vekt på at Finnmark og Nord-Norge skulle utvikle sin egen kompetanse for å skape et tungt miljø internasjonalt. Han ville hindre at vi ble utkonkurrert av andre lands interesser og multinasjonale selskaper med profitt som mål. Han var også sentral i prosessen da Barentsregionen ble stiftet i 1993. Han var på slutten av sitt liv gjesteprofessor ved Kola Science Centre i Apaty i Murmansk.
Aura (Nesset)
Aura er ei elv i Nesset kommune i Møre og Romsdal. Den starter fra Aursjøen på grensen til Lesja og renner først mot vest, deretter mot nordvest gjennom bygda Eikesdalen, og munner ut lengst sør i Eikesdalsvatnet. Aura og Eikesdalsvatnet inngår i Eiravassdraget med utløp til Eresfjorden. Ved Finnset danner Aura fossen Aurstaupet, som nå dog er tørrlagt mesteparten av året. Elva er 25,3 km lang, og har et nedbørfelt på 842,71 km².
Erling Fløtten
Han var utdannet lektor med fransk, engelsk og historie.
Sri Lanka under Sommer-OL 2004
Sri Lanka under Sommer-OL 2004. Sju sportsutøvere, fire menn og tre kvinner fra Sri Lanka deltok i tre sporter, friidrett, svømming og skyting under Sommer-OL 2004 i Athen. De vant ikke noen medalje. Friidrettsutøveren Susanthika Jayasinghe var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Erling Fløtten
Fløtten døde under en sjakkturnering i Arco i Italia.
Kateter (verktøy)
Kateter betegner innen medisinen et rør som kan føres inn i kroppen. Kateter brukes for å drenere eller injisere væsker eller medisinsk utstyr. Handlingen å legge inn et kateter kalles kateterisering. I de fleste tilfeller er kateter et tynt, bøyelig rør. Kateter kan også være større og hardere, avhengig av hvor og hvorfor røret benyttes.
I Oldtidens Egypt ble papyrus brukt til å fremstille kateter, og i antikkens Hellas benyttet man siv. Benjamin Franklin skal ha oppfunnet et mykt kateter til sin bror.
Kateter brukes blant annet for å:
Et lite kateter for innføring i en vene kalles oftest et perifert venekateter, PVK, og settes i en liten, perifer vene. I Norge bruker man ofte handelsnavnet Venflon uansett fabrikat. Et sentralt venekateter (CVK) brukes for å kanalisere legemidler eller væsker inn i et større kateter posisjonert i en vene nær hjertet. CVK er egnet til spesielle legemiddeltyper og store væskemengder. Et Swan-Ganz kateter er et kateter plassert i arteria pulmonalis (arterien som går fra hjertet til lungene) for å måle trykk i hjertet.
Ordet kateter kommer av det greske ordet katheter, av kathienai, å senke ned.
Oppfinner
David S Sheridan fant opp det moderne engangskateteret rundt 1940. I løpet av livet etablerte og solgte han fire firma som drev med kateter, og fikk i 1988 tilnavnet «Kateterkongen» av Forbes Magazine.
Han har i tillegg blitt kreditert som oppfinneren av den moderne trachealtuben til intubasjon, som er hyppig brukt under kirurgi. Tidligere ble røde tuber av gummi brukt, sterilisert og brukt på ny. Dette førte til spredning av sykdommer og økte risikoen for infeksjoner. På denne måten har oppfinnelsen reddet tusenvis av liv.
Sheridan innehadde mer enn 50 patenter på medisinske instrumenter. Han døde 95 år gammel den 29. april 2004 i Argyle, New York.
Prolepse
Prolepse (av gresk prolambanein, «foregripe») betegner i narratologien en form for anakroni, dvs. avvik fra kronologisk framstilling i fortellende tekster. En prolepse er et innslag i teksten som forteller om begivenheter som ligger forut for det punktet i historia der fortellinga i øyeblikket befinner seg. Et relatert begrep er frampek, som gjerne brukes om mer vage hint om hva som skal skje i framtida. Det motsatte av prolepse, at en går bakover i historia, kalles analepse.
Dominion (album)
Dominion  er det andre studioalbumet til det amerikanske progressiv/power metal-bandet Kamelot.
Albumet ble utgitt i 1997 på Noise Records. Det var det siste med vokalist Mark Vanderbilt og trommeslager Richard Warner.
Spy vs Spy jr.
Spy vs Spy jr. er en serie i tegneseriebladet MAD kids, første gang utgitt i 15. november 2005.
Serien er en avlegger for barn fra tegneserien Spy vs Spy, som er opprinnelig ble skrevet av Antonio Prohias for det amerikanske satiremagasinet MAD. Serien handler om to små spioner som forsøker skade hverandre mest mulig. De har våpner som bløtkaker i metall-form og dynamitt. De kan lett bli kjent igjen på de spisse ansiktene, stor hatt, joggesko, trekantet kropp og at de har en S på magen. Den hvite har en sort S og omvent.
Rekursjon
Rekursjon er (periodisk) gjentakelse, det vil si at noe gjentar seg eller vender tilbake.