cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johan Meyer
Liv og virke
Johan Meyer var prestesønn. Faren var sogneprest Wollert Dankertsen Meyer (1820–97) og moren Christiane Bolette Wesenberg (1831–1908).
Johan Meyer vokste opp i Saltdalen og i Tysnes. Han tok eksamen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt 1880, og studerte deretter ved Polytechnische Hochschule i Hannover, og arbeidet som assistent for arkitekt Heel i Hannover 1883-85. Fra 1885 var han lærer ved Tegneskolen i Kristiania, og fra 1889 til 1910 ved Den kvindelige Industriskole og ved Kristiania tekniske Skole.
Han giftet seg 2. mai 1889 med Olga Marie Bergesen (5.4.1867–1948), datter av prost Ole Bergesen (1832–99) og Marthe Marie Sophie Jensen (1830–1908).
David Oliver
David Oliver (født 24. april 1982) er en amerikansk friidrettsutøver (hekkeløper). Hans personlige rekord på 110 meter hekk er 12,89 og stammer fra et løp i Paris 16. juli 2010.
Johan Meyer
Fortidsminneforsker, arkitekt
Gjennom 1880- og 90-årene arbeidet Meyer med flere omfattende registreringer av fortidsminner og historisk arkitektur, og i noen grad med restaurering av gamle bygninger. Arbeidene omfattet blant annet Lysekloster, Selja, Hovedøya, Mariakirken i Bergen, Stavanger domkirke, Hoff kirke, Finneloftet, Moster kirke og Utstein kloster. Sammen med Lorentz Dietrichson besøkte han i 1900 Orknøyene, hvorfra de to skrev Monumenta Orcadica.
Da NTH ble opprettet i Trondheim i 1910, ble Meyer professor i form- og ornamentlære og arkitekturhistorie. Hans hovedinteresseområder var middelalderens stein- og trearkitektur, og arkitektur og husbunad fra bondekulturen.
Meyer var 1905-1933 medlem av tilsynskomiteen for restaureringen av Nidarosdomen, og støttet Olaf Nordhagens løsningsforslag.
Han ble Ridder av St. Olavs Orden i 1910 og kommandør fra 1930. Meyer ble statsstipendiat i 1909, men rakk ikke å utnytte stipendet i lang tid før han ble professor.
Didier Mollard
Han debuterte i verdenscupen med 11.-plass i Chamonix 22. desember 1985. Hans beste plassering i verdenscupen var 2.-plass, som han greide i Bad Mitterndorf (Kulm) 31. januar 1993 og i Oslo 14. mars 1993. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 7 i sesongen 1992/93.
Didier Mollard deltok i VM i 1987, 1989, 1991, 1993 og 1997. Hans beste individuelle plassering var 6.-plass i normalbakken i Trondheim i 1997. Han var på det franske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen i Falun i 1993.
West Ham
I henhold til folketellingen av 2011 hadde stedet en befolkning på 15 551 innbyggere.
Didier Mollard
I OL deltok han i 1988, 1992 og 1994. Hans beste plasseringer var 8.-plass i normalbakken i Courchevel (Albertville) i 1992 og 6.-plass i lagkonkurransen på Lillehammer i 1994. Han var med i VM i skiflyging i 1986, 1988, 1990, 1994 og 1996, med 14.-plass i Bad Mitterndorf i 1986 som beste resultat.
West Ham
Stedet er mest kjent for fotballklubben West Ham United FC, som spiller kampene sine på Olympiastadion som ligger i Stratford. Før 2016/2017-sesongen spilte klubben på Boleyn Ground, et tradisjonsrikt stadion som var deres hjemmebane i over 100 år.
Didier Mollard
Hans siste verdenscuprenn var i Planica 22. mars 1997.
Hedehund
Hedehund (anerkjennes ikke av Svenska Kennelklubben) er en mellomstor svensk jakthundrase av spisshundtype. Rasen har egenskaper som stillende elghund. Den kalles også tidvis gulhund, gulehund og holmshund, det siste navnet følger naturlig av Olof J. Holm fra Hede som skapte og eide den første hedehunden man har kjennskap om. Rasen brukes til elgjakt.
Opprinnelse og alder
Hedehunden oppsto på 1920-tallet, da nevnte Olof J. Holm fra Hede krysset norsk elghund grå med svensk lapphund. Rasen mangler raseklubb og Statens jordbruksverk bestemte i 2010 at Sverige ikke skulle påta seg bevaringsansvar for hedehunden, siden status for rasen var ukjent, både med hensyn til hvor mange hunder som fantes i Sverige og med hensyn til raserenhet.
Utseende, anatomi og fysikk
Hedehunden er en mellomstor spisshund med ganske kvadratisk bygning, tørr og kraftig med god reisning. Den gir et kraftfullt, energisk og modig uttrykk. Hodet er kileformet, langstrakt og tørt, og har tydelig markert stopp. Ørene er høy ansatt, stående spisse og rørlige. Halsen er muskuløs, har god lengde og reisning. Ryggen er rett og har kraftig muskulatur. Kraftig, dyp brystkasse og noe opptrukket buklinje. Beina er tørre, rette og kraftige. Halen er høyt ansatt og kan bæres i bue over rygglinjen eller ringlet over ryggen.
Pelsen er grunnleggende blek gul, men hodet har sort maske og sorte kanter langs de stående ørene. Dekkhårene i brystet, ryggen og langs øvre del av flankene kan ha innslag av sort ytterst i tuppene. Likeledes har halen innslag av sort ytterst og den alle ytterste haletippen er gjerne helt sort. Pelsen er tett, ganske grov og noe strittende. Underulla er tett og myk. Fargen skal være gulrød i mørkere og lysere nyanser.
Hundene blir cirka 50–60 cm i skulderhøyde og veier typisk rundt 22 kg, hvorav hannen gjerne blir en del større enn tispa i snitt.
Bruksområde
Hedehunden er en utpreget jakthund for å stille elg, men den har også gode egenskaper som ledhund, ettersøkshund og kløvhund. Den regnes som hardfør, sterk og meget utholdende.
Upton Park
Upton Park er et område i bydelen Newham i østlige London. Det er sentrert ved Green Street som også er grensen mellom West Ham og East Ham. Fotballklubben West Ham United FC spilte tidligere på Boleyn Ground, vanligvis omtalt som Upton Park, men som nå har London Stadium som sin hjemmebane. Upton Park har også et eget grøntområde, eller parkanlegg, kalt for Priory Park, og det strekker seg fra det nordøstlige hjørnet av Boleyn Ground.
Hedehund
Lynne og væremåte
Hedehunden hevdes å ha et stabilt og rolig gemytt, men lite er ellers kjent om hundens egenskaper som familiehund.
Annet
Pelsen krever jevnlig vedlikehold.
Slaget ved Norrmalm
Slaget ved Norrmalm i desember 1317 var et forsøk av de kongelige styrkene under kong Birger Magnusson på å innta Stockholm som hadde vært utenfor hans kontroll i mange år.
Occitanie
Occitanie er en administrativ region i Frankrike som grenser til regionene Nouvelle-Aquitaine i nordvest, Auvergne-Rhône-Alpes i nordøst, Provence-Alpes-Côte d'Azur i øst, Middelhavet i sørøst og Spania i sørvest. Occitanie ble etablert 1. januar 2016 ved en sammenslåing av de to tidligere administrative regionene Languedoc-Roussillon og Midi-Pyrénées. Regionshovedstaden er Toulouse.
Slaget ved Norrmalm
Garnisonen i byen under ledelse av stormannen Ingvald Estridsson hadde nektet å åpne portene for sin konge og istedenfor gikk til motangrep på den kongelige hæren som ble slått og fordrevet.
Occitanie
Regionen er navngitt etter den kulturelle og historiske regionen Oksitania, som dekker et større område.
Slaget ved Norrmalm
Dette slaget forvarslet begynnelsen på et allment opprør av de svenske stormennene mot Sveriges konge som for ettertiden het Krigen mot Birger Magnusson som reaksjon på Nyköpings gjestebud.
Occitanie
Departementer
Regionen er inndelt i 13 departementer.
Upton Park
Stedsnavnet Upton Park ble første gang benyttet av eiendomsselskap som utviklet boligområder øst for West Ham Park på 1880-tallet. Eiendommen tok sitt navn fra den tilknyttede landsbyen Upton med tillegget ‘Park’ lagt til av markedshensyn. Selskapet betalte også for en ny jernbanestasjon, Upton Park undergrunnsstasjon, som fikk navn etter eiendommen.
Auklandshamn skole
Auklandshamn skole er en barneskole i Auklandshamn i Sveio. Klassetrinn er fra 1-7. 17. mai blir arrangert på skolen hvert år, og er kjent for forskjellige arrangementer som blir knyttet til skolen. Barneskolen har flere ganger blitt nedleggingstruet gjennom årene. Dette har ført til at innbyggerne har protestert hvert år når saken tas opp til behandling i kommunestyret.
Krigen mot Birger Magnusson
Krigen mot Birger Magnusson (Avsettelseskrig mot Birger) i 1317 til 1319 startet i desember 1317 med det såkalte Nyköpings gjestebud. Der hadde kong Birger Magnusson anholdt og kastet sine brødre, hertugene Erik og Valdemar Magnusson, i et fangehull i slottet Nyköpingshus.
Den fremste av hertugenes tilhengerne, Mats Kettilmundsson, organiserte et opprør der han stod i spissen for en løs koalisjon av stormenn som hadde sluttet seg til hertugenes parti tidligere. Opprøret ble en nordisk storkonflikt etter at den danske kongen Erik Menved gikk inn i krigen med militær assistanse for svenskekongen.
Etter to år med blodige stridigheter hadde opprørerne jaget kong Birger Magnusson til Danmark. Hertug Eriks sønn Magnus Eriksson ble valgt som Sveriges konge av de svenske stormennene.
Dion (Hellas)
Dion eller Dio (gresk: Δίον eller Δίο; latin: Dium) er en landsby og et tidligere kommune i det gresk prefekturet Pieria. Siden reformen i lokal styreform, er den blitt en del av kommunen Dio-Olympos hvor den er en kommunal enhet. Det er best kjent for sitt arkeologiske sted og det arkeologiske museum i Dion. Guden Zevs ble æret ved den antikke byen Dion ved å være lokalisert ved foten av fjellet Olympos. Dion ligger 15 km sørvest for Katerini, 425 km nord for Athen og 65 km nord for Larissa.
Historie
Landsbyen har sitt navn etter å ha vært en viktig helligdom dedikert til Zevs (Dias, «av Zevs»), gudenes konge som hadde bolig på Olympos, slik som det er nedtegnet av Hesiods i hans Kvinnekatalogen. Thyia, datter av Deukalion, fødte Zevs to sønner, Magnes og Makedon (eller Makednos), sistnevnte var den eponymiske stamfaren oldtidens makedonere og som bodde i Pieria. Ruinene av den antikke byen ligger innenfor den moderne byens grenser.
Første gang Dion er nevnt i historiske kilder er hos Thukydides som forteller at den var den første byen som den spartanske generalen Brasidas kom til etter å ha marsjert gjennom Thessalia og inn i Makedonia på vei til sin allierte Perdikkas II i løpet av hans militære aksjon mot de athenske kolonier i Trakia i 424 f.Kr. I henhold til historikeren Diodorus Siculus var det Arkelaos I av Makedonia som på slutten av 400-tallet f.Kr. ga byen og dens helligdom den påfølgende betydning ved å opprette en ni dager lang festival som omfattet atletiske og dramatiske tevlinger til ære for Zevs og musene.
Den moderne landsbyen ved stedet ble kalt for Malatria fram til 1961 da den fikk sitt gamle navn Dion/Dio tilbake.
Administrasjon
I oktober 1992 ble kommunen Dio (Dimos Diou) opprettet. Den besto da av kommunedistriktene Agios Spyridonas, Dio, Karitsa, Kondariotissa, Nea Efesos og Vrontou. Det administrative senteret var i landsbyen Kondariotissa. Ved reformene i lokalstyre i 2011 ble Dion slått sammen med de tidlige kommunene Østlige Olympos og Litokoro til utgjøre den nye kommunen Dio-Olympos. Dion ble en kommuneenhet i den nye kommunen. Kommuneenheten Dion består av landsbyen ved det samme navnet og Platanakia.
Arkeologi
Stedet for antikkens Dion ble første gang identifisert av den engelske reisende William Martin Leake den 2. desember 1806 i ruinene av den tilstøtende landsbyen Malatria. Han publiserte sin oppdagelse i tredje bind av hans Travels in Northern Greece i 1835. Léon Heuzey besøkte stedet under hans kjente arkeologiske ekspedisjon i Makedonia i 1855 og på nytt i 1861. Senere publiserte epigrafen G. Oikonomos den første serien av inskripsjoner herfra. Den første systematiske arkeologiske undersøkelsen skjedde ikke før i 1928. Fra da og fram til 1931 utførte G. Sotiriadis en rekke undersøkelser og avdekket en makedonsk grav fra 300-tallet f.Kr. og en tidlig kristen basilika. Utgravninger ble ikke gjenopptatt før i 1960 under ledelse av G. Bakalakis i området ved teateret og brønnen. Siden 1973 har professor D. Pandermalis fra Aristotelesuniversitetet i Thessaloniki utført arkeologisk forskning i byen.
Det er et stor tempel dedikert Zevs ved Dion, foruten også en rekke templer til Demeter og til Isis (den egyptiske gudinnen var en favoritt av Aleksander den store). Aleksander samlet sin hær i Dion før han begynte sin store erobringskrig.
I 2006 ble en statue av Hera (Zevs' hustru) funnet bygd inn i bymurene. Statuen, som var 2200 år gammel, ble benyttet av de tidlige kristne i Dion som fyll for byens forsvarsmur.
Den moderne byen
Dion har i dag en skole, postkontor, og plateia (torv)
Wilhelmsen (slekt fra Tønsberg)
Wilhelmsen er en norsk slekt fra Tønsberg som er kjent for sitt eierskap i rederiene Wilh. Wilhelmsen og Wallenius Wilhelmsen; Wilh. Wilhelmsen var i over hundre år Norges største rederi, men har skilt ut rederivirksomheten til det deleide norsk–svenske selskapet Wallenius Wilhelmsen.
Historie
Grunnleggeren av Wilh. Wilhelmsen, Wilhelm Wilhelmsen (1839–1910), var far til skipsreder Halfdan Wilhelmsen (1864–1923), fabrikkeier Finn Wilhelmsen (1867–1951), skipsreder Wilhelm Wilhelmsen (1872–1955) og direktør Axel Wilhelmsen (1881–1957).
Halfdan Wilhelmsen var far til overhoffmesterinne Else Werring (1905–89), gift med skipsreder Niels Roth Heyerdahl Werring (1897–1990). Wilhelm Wilhelmsen (1872) var far til skipsreder Tom Wilhelmsen (1911–78), som var far til fjerde generasjon hovedeiere av Wilh. Wilhelmsen, Wilhelm Wilhelmsen (1937–2020), Finn Wilhelmsen (1939–2013), Cecilie Wilhelmsen gift Paus (f. 1943), og Helen Wilhelmsen, gift Løvenskiold og senere Juell (f. 1947). Femte generasjons eiere er Wilhelm Wilhelmsens barn Monica (f. 1970), Julie (f. 1971) og Thomas Wilhelmsen (f. 1974), Finn Wilhelmsens datter Hannah Wilhelmsen (f. 1994), Cecilie Wilhelmsens døtre Pontine (f. 1973) og Olympia Paus (f. 1976), og Helen Wilhelmsens døtre Cathrine Løvenskiold Wilhelmsen (f. 1969), Hedvig Juell (f. 1976) og Maren Juell (f. 1977).
Skatteunndragelse
I flere generasjoner hadde familien Wilhelmsen en formue plassert i utlandet. Midlene ble i årene mellom 2011 og 2016 tatt tilbake til Norge, under et amnesti for skatt. Avisen Dagens Næringsliv har anslått total verdi av midlene som er tatt inn i Norge under amnestiet til å være rundt én milliard norske kroner.
Alf Schofield
Alfred John Schofield (født 1873 i Liverpool) var en engelsk fotballspiller. Schofield, som var kantspiller, har spilt for Everton, Newton Heath og Manchester United.
Schofield spilte tretten kamper og scoret to mål i løpet av fem sesonger for Everton, før han i august 1900 gikk til Newton Heath, forløperen til Manchester United. Schofield spilte første kamp for sin nye klubb 1. september 1900, da Newton Heath slo Glossop North End 1-0 på bortebane. Han kom til å spille for klubben i begge epokene, og var med da Manchester United rykket opp til Football League First Division i 1906. Schofield spilte ti seriekamper i den engelske toppserien før han la opp i 2007, tilsynelatende i sammenheng med Billy Merediths ankomst til Manchester United.
Schofield drev private forretninger i Liverpool parallelt med sin karriere som fotballspiller. Schofield var også en talentfull cricketspiller.
Axel Kolle
Axel Olav Kolle (født 24. januar 1973 ) er en norsk fotballspiller som spiller for Bærumsløkka Fotballklubb. Kolle var lenge regnet som et stort talent og spilte i Eliteserien for og. Han er sønn av den tidligere Lyn-spilleren Knut Kolle.
Karriere som aktiv
Kolle spilte i barneårene for Fredrikstad-klubben Cicignon. Fra tidlige tenår spilte han for Lyn, klubben hans far hadde gjort karriere for over ti sesonger. Mens faren var kjent som en hardtspillende back, var han selv kjent som en teknisk slepen midtbanespiller.
Axel Kolle debuterte i norsk toppfotball 12. mai 1991 for Lyn i en kamp laget slo 1-0. På dette tidspunktet hadde Kolle allerede representert det norske G-17 landslaget ved to anledninger, samt vunnet den norske cupen for juniorer for Lyn med blant annet Jan-Derek Sørensen på laget. Han hadde også vært på treningsopphold hos og  som 14-åring. Juni 1991 valgte Kolle å gå på lån ut sesongen til, som han sammen med sin eldre bror Kristian hadde trent med tidligere. Oppholdet ble ingen suksess da Kolle fikk det vanskelig også i Fredrikstad med å spille seg inn på laget. Han spilte syv kamper for klubben.
Med hard kamp om plassene på et Lyn-lag som av Bladet Fotball før sesongstart i 1992 var tippet som favoritt til å vinne Tippeligaen, valgte Kolle å forlate Lyn til fordel for i divisjonen under. Etter en god sesong hos Bærum, avslo Kolle tilbud fra og  for å vende tilbake til Lyn.
1993-sesongen var Kolle etablert på midtbanen til et Lyn-lag som endte sesongen med nedrykk fra Tippeligaen. Påfølgende sesong hjalp Kolle Lyn å nå cupfinalen, men klubben mislykkes i forsøket på opprykk. Mot slutten av en 1995-sesong som heller ikke gikk mot opprykk, ble det i oktober offentliggjort at Kolle var klar for fremadstormende fra neste sesong. Da Kolle forlot Lyn hadde han spilt 78 obligatoriske kamper og scoret 28 mål. I 1994 spilte han også seks kamper for det norske U21-landslaget.
I sin første sesong for Stabæk spilte Kolle 24 kamper (2 mål). Kolle spilte for Stabæk ut sesongen 1999. Han spilte totalt 109 kamper i Eliteserien for Stabæk og scoret 10 mål. Høydepunktet i Stabæk-perioden var cupgullet i NM i 1998. Kolle spilte ikke cupfinalen grunnet en kneskade, men ble likevel toppcorer i cupen dette året.
Kolle ble etter sitt opphold hos Stabæk sidelinjet i to år, igjen grunnet en kneskade. Da Lyn var tilbake i Tippeligaen i 2001 hadde Kolle håpet å spille sesongen for klubben han startet karrieren i og få avsluttet karrieren som utenlandsproff. I stedet hang fotball-karrieren i en tynn tråd. I 2003 returnerte Kolle til toppfotballen med Lyn. Kolle fikk med seg to seriekamper og en cupkamp som innbytter i det som ble hans siste sesong for Lyn. Hans siste kamp i norsk toppfotball ble et innhopp i det 69. minutt i Lyns 1-2 tap mot Bodø/Glimt 31. juli 2003. I 2004 og 2005 spilte Kolle i 6. divisjon for. Senere har Kolle signert for 5.-divisjonslaget Bærumsløkka, der han har spilt sammen med Jan-Derek Sørensen, Thomas Wæhler, Glenn Hartmann og andre gamle lagkamerater fra Lyn.
Opphold i utlandet
Axel Kolle hadde i løpet av sin aktive karriere flere opphold i utlandet på prøvespill. Allerede som 14-åring var han på prøvespill i Sampdoria. Han fikk også opphold hos de italienske klubbene Genoa CFC og Perugia Calcio, samt prøvespill for det tyske laget 1860 München.
Kontroverser
11. september 1995 fikk Kolle sitt eneste røde kort som Lyn-spiller. Etter en hodeløs takling i det 25. minutt i en kamp mot Sandefjord fikk Kolle direkte rødt kort. Kolle scoret for øvrig Lyns eneste mål i den samme kampen som endte 1-1.
Etter fotballkarrieren
Da Hrvoje Braović forlot Lyn i 2003, overtok Kolle sammen med Tommy Berntsen treneransvaret i klubben for en kort periode.
Etter endt fotballkarriere etablerte Kolle seg som eiendomsmegler og er bosatt på Frogner i Oslo.
Meritter
Juniornorgesmester med Lyn i 1990 Norgesmester med Stabæk i 1998
Ultrafiolett stråling
Ultrafiolett stråling (forkortes UV-stråling) er elektromagnetisk stråling med kortere bølgelengde enn synlig lys (bølgelengder mellom 10 – 400 nm).
På mennesker og dyr kan UV-stråling forårsake skader på hud, øyne og arvestoff. Store nok skader på arvestoffet kan for eksempel føre til kreft. På planter kan den føre til vekstreduksjon. Ozonlaget i atmosfæren absorberer UV-stråling og beskytter oss derfor i stor grad mot de farlige strålene.
UVB-strålene (280-315 nm) slipper delvis gjennom ozonlaget og absorberes i det ytterste laget i huden. Denne strålingen gir økt produksjon av melanin og opptak av vitamin D. Det er UVB-stråling som først og fremst gjør huden rød og solbrent. Men også etter soling kan den gi en økt beskyttelse mot senere UVB-stråling.
UV-indeks er et mål på hvor sterk UV-strålingen er nede ved bakken. Tykkelsen på ozonlaget er bare en av flere faktorer som avgjør verdien til UV-indeksen. Skyer, solhøyde og refleksjon av stråling fra bakken spiller også en rolle. UV-indeksen er knyttet til virkningen på hud (solbrenthet). Dobbelt så høy UV-indeks gir halvparten så lang tid før huden blir solbrent. Særlig ved påsketider er det mye snakk om UV-indeks. På denne tiden av året er ozonlaget ofte tynnere enn ellers. Sjansen for å bli solbrent er stor dersom
I Norge måler Statens strålevern UV-indeks på et antall steder, og Meteorologisk institutt lager UV-varsel.
Odderøyhallen
Odderøyhallen i Kristiansand er opprinnelig en militær idrettshall som Kristiansand kommune har overtatt. Hallen har full håndballstørrelse, men har ingen tribunekapasitet.
Johann Wolfgang Franck
Johann Wolfgang Franck (1644 – ca. 1710) var en tysk kapellmester, kantor og komponist.
Liv og virke
Johann Wolfgang Franck var hoffkapellmester i Ansbach fra 1673 til 1679, og bodde deretter i Hamburg fra 1679 til 1690. Her komponerte han flere «Geistliche Sing-Spiele» for Oper am Gänsemarkt før han mellom 1682 og 1685 bekledte en domkantorpost. Fra 1690 bodde han i London der han først var konsertarrangør i samarbeid med, fra 1693 arbeidet han bare som komponist i byen.
Ved siden av enkelte operaer skrev han lieder (særlig til bruk under konserter i London), kantater og en rekke sangbokmelodier.
Katherine McNamara
Katherine McNamara (født 22. november 1995 i Kansas City i Missouri) er en amerikansk skuespiller.
Karriere
McNamara skal spille Sonya i Maze Runner: The Scorch Trials (2015), oppfølgeren til The Maze Runner - I dødens labyrint (2014). Hun har også fått rollen som Clary Fray i TV-serien Shadowhunters, som kom i 2016.
Kvina
Det opprinnelige nedbørfeltet er 1 445 km².
Margrethe von Heinen
Margrethe von Heinen (født 26. juni 1730, død 14. februar 1805) var en dansk adelsdame.
Kvina
Kvina er sterkt regulert av Sira-Kvina Kraftselskap, og vann fra 809 km² (56 %) overføres til Sira i Sirdal. Elva (inkludert Litleåna) hadde en middelvannføring på 81 m³/s før regulering. I dag har elva en midlere vannføring på 32 m³/s.
Margrethe von Heinen
Hun var eldste datter av major Ulrik Frederik von Heinen til Ulriksholm (1695–1761) og Catharina von Brüggemann (1709–1790) Hun var dame de l'union parfaite.
Kvina
Kvina er i dag lakseførende til Rafoss, dvs en strekning på 13 km og i Litleåna går laksen til Åmot, 1 km opp i elva.
Margrethe von Heinen
Den 18. april 1749 giftet hun seg med høyesteretsassessor Christian Stockfleth, som døde allerede året efter.
Polen rundt 2008
Jens Voigt vant sammenlagt i et ritt som var preget av dårlige værforhold.
Prince Regent DLR-stasjon
Prince Regent DLR-stasjon er en stasjon for Docklands Light Railway (DLR) i Docklands, London. Den ligger ved østenden av ExCel Exhibition Centre.
Stasjonen ble åpnet 28. mars 1994. Den ligger på DLRs Beckton-gren, i kollektivsone 3.
Phloeostichidae
Phloeostichidae er en liten familie av biller med bare åtte kjente arter fordelt på fire slekter. Det er usikkert om de fire slektene egentlig er nært beslektet med hverandre. Phloeostichidae ble tidligere regnet som en undergruppe av familien Boganiidae. I 2005 ble denne gruppen delt enda mer opp, og familiene Agapythidae, Myraboliidae, Priasilphidae og Tasmosalpingidae ble skilt ut fra Phloeostichidae. Én art lever i Mellom-Europa, de andre på den sørlige halvkulen. Lite er kjent om biologien deres, men de er trolig knyttet til død ved.
Utseende
Små til middelsstore (2,5 –15 mm), avlange, mørke, lett glinsende biller. Hode, brystskjold og dekkvinger er tydelig skilt av innskjæringer. Ikke tydelig hårete, oversiden har kraftig mikroskulptur. Slekten Hymaea har grove, oppstående børster som sitter festet på små knøler. Hodet er stort og bredt med små, runde utstående fasettøyne. Antennene er omtrent så lange som hode og brystskjold til sammen (Phloeoestichus, Hymaea, Bunyastichus) eller nesten så lange som hele kroppen (Rhopalobrachium), 11-leddete, det innerste leddet er pæreformet, det tre ytterste danner en svakt antydet kølle hos slekten Phloeostichus. Brystskjoldet (pronotum) er litt bredere enn langt, omtrent firkantet sett ovenfra, med noen dype groper nær midten. Sidekanten er tydelig avsatt med flere utadrettede, kraftige tenner eller knøler. Dekkvingene er parallellsidige, betydelig bredere enn brystskjoldet, med tydelige skuldre. De har tydelige, grove lengdepunktrekker. Beina er middels lange og tynne (ganske lange hos Rhopalobrachium), særlig føttene er slanke. Larvene er ikke tilstrekkelig beskrevet.
Levevis
Lite er kjent om biologien til disse billene. Den europeiske arten, Phloeostichus denticollis, antas å leve under løs bark på døde trær, larvene har blitt funnet under barken på lønn. Den australske arten Hymaea succinifera har blitt klekket i ganske store mengder fra råtnende trestokker på Tasmania. Sannsynligvis finnes alle artene under barken på døde trær, i alle fall én art har blitt funnet i gangene til en vedborende snutebille i underfamilien Platypodinae.
Kilder
Leschen, R.A.B., Lawrence, J.F. og Slipinski, S.A. 2005. Classification of basal Cucujoidea (Coleoptera: Polyphaga): cladistic analysis, keys and review of new families. Invertebrate Systematics 19 (1): 17-73.
Eksterne lenker
Phloeostichus denticollis, fra Atlas of the family Phloeostichidae of Russia.
Kronprinsesse Märthas kirke
Kronprinsesse Märthas kirke er en kirke i Stockholm, Sverige. Den ble bygd i 1975, og fungerer som menighetskirke for nordmenn bosatt i Stockholm og som «sjømannskirke». Kirken er ikke del av Sjømannskirken – Norsk kirke i utlandet, men samarbeider med den. Kirken ble vigslet av biskop Kaare Støylen 19. desember 1976 i nærvær av kongehusene i Norge og Sverige
Historikk
Under andre verdenskrig var det flere tusen norske flyktninger i Stockholm, og man holdt derfor gudstjenester på norsk, med norske prester, hver søndag, men fra krigens slutt i 1945 og fram til 1953 ble det kun holdt norske gudstjenester på 17. mai. Fra 1953 begynte man igjen med jevnlige gudstjenester. Man holdt nå månedlige gudstjenester i Storkyrkans menighetslokaler med presten i sjømannskirken i Göteborg. Året etter ble det valgt et kirkeråd som blant andre hadde representanter fra ambassaden, konsulatet, Dameforeningen og norske foreninger som Det Norske Samfund. I 1954 ble det innen menigheten dannet en Dameforening som skulle arbeide for å stötte menigheten. Den eksisterer fortsatt 2018. I 1958 fikk menigheten juridisk status, og det ble ansatt en norsk prest i Stockholm og menigheten valgte menighetsråd etter norsk mønster. I de første årene var det i tillegg til de valgte medlemmene også medlemmer fra ambassaden, konsulatet og ulike norske foreninger i menighetsrådet.
I 1958 tok menigheten navnet «Den Norske Menighetskrets i Stockholm», i 1964 ble det endret til «Norsk Kirke i Stockholm» i 1984 til «Den Norske Kirke i Stockholm».
Allerede i 1953 hadde man ønsket en egen, norsk kirke, og i 1966 begynte pengeinnsamlingen. På 1960-tallet søkte man også etter kirketomt, og fikk i 1970 fire forslag, alle tomtene i bydelen Södermalm. Det ble søkt om at kirken skulle få de samme vilkårene som den svenske Margaretakyrkan som ble bygd i Oslo i 1925. Den norske menigheten ønsket å bygge på Stigeberget, og fikk tilatelsen og en festeavgift på én krone i året, det samme som den svenske menigheten i Oslo betalte.
En av de viktigste pådriverne i byggeprosessen var biskopen i Oslo Kaare Støylen. Han fikk gjennomført at et offer i norske kirken i forbindelse med kong Olav Vs 70-årsdag skulle gå til kirkebygging. Regjeringen gav 1,2 millioner kroner, og det ble samlet inn penger gjennom salg av «aksjebrev», kunstauksjoner og lignende.
Arkitekten Tore Moxness kom til Stockholm i 1929. Han hadde tegnet skisser av potensielle kirker som be lagt ved alle søknadene som ble sendt på 1960-tallet, og da man fikk tomt ble han bedt om å tegne kirken. Det er han som tegnet kirken som står, men han døde i september 1976, tre måneder før kirken var ferdig. Grunnsteinen ble lagt ned 28. november 1975 av biskop Støylen. Med på gudstjenesten var også kong Olav V og kong Carl XVI Gustav. Selve byggingen startet i februar 1976, og 19. desember samme år ble kirken innviet med en stor gudstjeneste der det svenske kongeparet, Astrid, fru Ferner og Olav V var tilstede. Gudstjenesten ble ledet av Kaare Støylen. Siden det var begrenset plass i kirken holdt man i tillegg til gudstjenesten en fest i Stockholms rådhus for over 600 mennesker. Her deltok også Sølvguttene.
Da kirken stod ferdig, hadde den kostet 4,6 millioner SEK og menigheten hadde 1,3 millioner SEK i gjeld. Menigheten samlet inn en del penger selv, og i forbindelse med kong Olavs 75-årsdag i 1978 ble det solgt jubileumsmynter. Kongen delte overskuddet fra salget mellom Kronprinsesse Märthas minnefond, Kong Haakons kirke i København og Kronprinsesse Märthas kirke, og menigheten fikk med dette dekket gjelden samt penger til et driftsfond.
Om navnevalget
Kronprinsesse Märtha var gift med Kronprins Olav fram til hun døde i 1954. Hun var opprinnelig svensk prinsesse, datter av den svenske prins Carl og danske prinsesse Ingeborg. Hun ble svært populær i Norge, og var en brobygger mellom folk og kongehus og mot andre nasjoner.
Kirkebygget som bærer hennes navn er en del av det norske folks gave til Kong Olav i forbindelse med hans 70-årsdag. Han gav høsten 1972 tillatelse til at kirken skulle få bære navn etter sin kone, og uttalte senere at «av alle de gaver som jeg fikk ved min 70-årsdag står ideen med Kronprinsesse Märthas Kirke i en særstilling»
Utenfor kirken står det en statue av Kronprinsesse Märtha. Den er laget av Kirsten Kokkin og ble avduket av Märthas datter, prinsesse Astrid i 2008.
Bruksrom
Kirken har et kirkerom med plass til rundt 150 mennesker. Om man i tillegg tar i bruk den tilstøtende spisesalen, kan man få plass til rundt 250 mennesker i kirken. Dette rommet blir også brukt til konserter og lignende arrangementer.
Bygget har også kontorlokaler til staben, peisestue som blir brukt til menighetsaktiviteter, bibliotek, mosjonsrom som også blir brukt til utstillinger, et konferanserom som og kan brukes som kontor, badstu, en leilighet og en hybel. Det er også en sovesal med plass til rundt 25 mennesker.
Alle møbler og annet inventar ble kjøpt i Norge og skulle være mest mulig «norsk».
Sakralt inventar
Altertavlen består av tre glassmalerier som viser Jesus på korset. På hver sin side av Jesus står det to personer, noe som skal være etter inspirasjon av slik korsfestelsen blir beskrevet i Johannesevangeliet.
Kunstneren bak altertavlen er ukjent, men glassmaleriene har en lenger historie enn kirken de nå står i. De ble opprinnelig laget til en norsk sjømannskirke i North Shields i England. Glassmaleriene stod i kirken da den ble innviet 21. desember 1868. Kirken ble lagt ned i 1967 og revet i 1973, og byarkitekten i North Shields fikk tatt vare på glassene. Disse ble videre gitt til Sjømannsmisjonen som gav dem i gave til kong Olav i 1973, med ønske om at de skulle stå i den nye kirken i Stockholm.
Liturgisk utstyr som kirkesølv, messehagler, prekestolkleder, alterduker, kirkeklokker og lignende ble gitt i gave til kirken de første årene.
Tlotliso Leotlela
Tlotliso Gift Leotlela (født 12. mai 1998) er en sørafrikansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Han representerte Sør-Afrika under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i forsøksheatet på 200 meter.
I 2021 representerte han Sør-Afrika under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter der han ble utslått i semifinalen.
Lassie (1943)
Lassie (originaltittel: Lassie Come Home) er en amerikansk drama- og eventyrfilm fra 1943, regissert av Fred M. Wilcox.
Handling
Filmen handler om en engelsk familie i trange kår som blir nødt til å selge sønnens høyt elskede collie til en rik hertug. Men Lassie lengter tilbake og rømmer fra sin nye eier og begynner den lange og farlige veien fra Skottland hjem til Yorkshire.
Om filmen
Filmen ble nominert til Oscar for beste foto.
Lassie ble innlemmet i National Film Registry i 1993, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress.
Kiribati
Kiribati (uttales Kiribass) er en øystat i Stillehavet. Landet består av 32 atoller og éi øy (Banaba), spredt over 3 500 000 km² nær ekvator. Landet omfatter øygruppene Gilbertøyene, Phoenixøyene og Linjeøyene, til sammen 811 km². Landet har 108,800 innbyggere (2013).
Junior-VM i ishockey 1978
Junior-VM i ishockey 1978 ble arrangert i Canada i 1978.
Kiribati
Kiribati ble en selvstendig republikk i 1979. Landet var tidligere en britisk koloni. I 1999 ble Kiribati medlem i FN. Landet tilhører også Samveldet av nasjoner.
Tarawa er den mest folkerike atollen og det er sør på denne atollen hovedstadsfunksjonene ligger.
Geografi
Landet dekker en flate på 811 km².
Kiribati består av tre større øygrupper; Gilbertøyene, Phoenixøyene og Linjeøyene. Øyene er korallatoller som er dannet på toppene av undersjøiske vulkaner, de fleste ikke høyere enn få meter over havet. Det er kun Gilbertøyene og tre av Linjeøyene som er bebodd. Klimaet er varmt og fuktig, og vegetasjonen består av planter og palmer som tåler salt, fremst kokos- og bananpalmer. Den kalkede jorden gjør jordbruk vanskelig.
Gilbertøyene har vært bebodd i tusenvis av år, først av mikronesiere og siden kom polynesierne fra sør.
Øya Kiritimati, som er del av Linjeøyene, er verdens største koralløy om man måler flateinnhold og ikke utstrekning. Ettersom nesten hele Kiribati består av atoller, har området en veldig flat topografi. Med få unntak strekker Kiribati seg ikke mer enn to meter over havet.
I tillegg til disse øyene kommer Banaba-øya. Banaba er både politisk og geografisk uavhengig av de to øyene. Øya har rike fosfatforekomster, noe som medførte intensiv gruvedrift fra britene da Kiribati lå under Storbritannia. Den nåværende geografien er sterkt påvirket av gruvedriften. Kiribatis høyeste punkt, 81 moh., finnes på øya Banaba. Banaba er den eneste av øyene som er en øy, og ikke en atoll.
Kiribati blir delt av datolinjen, og fram til 1995 var det slik at det var to forskjellige dager på øyriket. I 1995 ble det bestemt at hele Kiribati skulle trekkes øst for datolinjen, og på den måten er Kiribati verdens østligste land. Caroline Island var den første som gikk inn i det nye millenniet, og ble deretter omdøpt til Milenniumsøya.
Miljøproblemer
I 1989 ble Kiribati regnet av FN som et av landene som kom til å forsvinne om utviklingen i havnivåøkning kom til å fortsette.
Kiribati har inngått samarbeid med Fiji for å sikre landets innbyggere et tilholdssted dersom hjemlandet skulle oppslukes av stigende havnivå. Regjering har kjøpt land på Vanua Levu i Fiji, også annet med tanke på matsikkerhet. I mai 2014 betalte Kiribati siste avdrag på 8,6 millioner amerikanske dollar en eiendom.
Befolkning
Beregnet folkemengde for 2013 var 108,800. Flesteparten (ca. 40 %) av innbyggerne i Kiribati bor i Sør-Tarawa.
Folket i landet er mikronesiske kiribatiere, som på sitt eget språk kiribatisk, kaller seg i-Kiribati (Kiribati-folk). I kolonitiden ble folket kalt gilbertesere ettersom britenes navn på øyene var Gilbertøyene. Kiribatierne er den opprinnelige befolkningen på øyene.
Ved folketellingen i 2010 var 99 % av innbyggerne kiribatiere, mens det fantes mindre grupper med opphav i Tuvalu, Fiji, Nauru, Australia og andre land.
Språk
Kiribatierne taler det mikronesiske språket kiribatisk. Engelsk ble introdusert i kolonitiden. 93 % av befolkningen kunne ved folketellingen i 2010 lese kiribatisk, mens 92 % var skrivekyndige i språket. I alt 86 % av befolkningen kunne lese, og 74 % kunne skrive, engelsk.
Religion
Det er religionsfrihet garantert av grunnloven. Landet har ingen statsreligion, men den overveiende kristne befolkningen og kirkesamfunnenes stilling i samfunnet gjør at kristendommen også setter sitt preg på den offentlige og den politiske sfære. Flere kristne høytidsdager er offentlige helligdager. Offentlige og politiske møter starter gjerne med bønn.
De første kristne misjonærene fra American Board of Commissioners for Foreign Missions (ABCFM) kom til Abaiang i 1857. ABCFM drev misjon på de nordlige Gilbertøyene. London Missionary Society (LMS) virket fra 1870 på øyene i sør, der Tamana og Arorae for det meste fortsatt er protestantiske, mens katolisismen står sterkere på øyene i nord. Folk fra Nonouti ble kjent med katolisismen etter arbeid på plantasjer på Tahiti og i 1888 etablerte også Den katolske kirke misjon på øyene. Misjonsvirksomheten medførte resultater og ved utgangen av andre verdenskrig var 95 % av kiribatierne kristne. Til tross for dette eksisterer fortsatt tradisjonelle religiøse forestillinger.
Den katolske kirke er det største kirkesamfunnet, etterfulgt av Kiribati Uniting Church. Over halvparten av kiribatierne er katolikker (55,8 % i folketellingen i 2010), mens en tredel er protestanter (33,5 % i 2010). 4,7 % av befolkningen tilhører mormonisme, mens 2,3 % tilhører bahai og 2 % er sjuendedagsadventister (2010). En rekke andre trossamfunn finnes også.
I 1917 overtok LMS virksomheten til ABCFM. Det katolske bispedømmet Tarawa ble opprettet i 1966. Den selvstendige protestantiske kirken Gilbert Islands Protestant Church ble opprettet i 1968 og da landet ble selvstendig i 1979 ble den omdøpt til Kiribati Protestant Church (KPC). I 2014 ble kongregasjonalistiske, evangeliske, anglikanske og presbyterianske retninger innlemmet i den protestantiske kirken og navnet ble endret til Kiribati Uniting Church.
Det var tradisjonelt rivalisering mellom de katolske og protestantiske kirkene og i 1989 ble Kiribati National Council of Churches etablert for å virke for kristen enhet.
Blant de mindre trossamfunnene har mormonene, som kom til øyene i 1976, vært i vekst med en oppslutning på nesten 5 % av befolkningen i 2010, mens Church of God har opplevd nedgang. Sjuendedagsadventistene etablerte seg i 1947 og talte 2 % av befolkningen i 2010. Det finnes flere mindre pinsemenigheter. Bahai ble introdusert i 1954 og har etablert seg med 2,3 % av befolkningen (2010). Den lille gruppen av Jehovas vitner kalles Te Koaua. Islam er en ny religion i Kiribati og den lille gruppen muslimer (0,1 % i 2010) holder for det meste til på Tarawa.
Menneskerettigheter
Kiribati har fengselsstraff inntil 14 år for homofili.
Historie
De første menneskene som slo seg ned på øya kom sannsynligvis på begynnelsen av 1200-tallet. De første europeerne var trolig fra Spania, og kom på slutten av 1500-tallet, og begynnelsen av 1600-tallet. Man antar at skipene som ankom Kiribati drev med hvalfangst, slaveri og handel. James Cook kalte en av øyene for Christmas Island ettersom han landet der den 24. desember 1777. Elleve år etter kom kapteinene Thomas Gilbert og John Marshall til øygruppen.
På 1800-tallet ble noen av øyene brukt som base for å fange og drepe hval. Men antall hval ble etter hvert sterkt redusert, og etter noen år ble det ikke lenger aktuelt å drive hvalfangst fra disse øyene. Det kom deretter to bølger av misjonærer. I 1850 kom den første bølgen med misjonærer, fra American Board of Commissioners for Foreign Missions til øya, og kristendom ble etablert. Den andre bølgen var katolsk, fra «Kongregasjonen for Jesu og Marias hellige hjerter» (må ikke forveksles med picpuspatrene), og kom i 1888.
I 1892 ble Kiribati et britisk protektorat, og i 1900 begynte gruvedrift av fosfat på øya Banaba, som ble annektert av Storbritannia. I 1916 ble øya slått sammen med Elliceøyene til Gilbert and Ellice Island protectorate. Engelskmennene igangsatte forflytning av mennesker basert på antatt overbefolkning og en tørkeperiode, og flere ble forflyttet til Salomonøyene. Konflikter mellom stammer og katolikker og protestanter kan også ha vært med på britenes argumenter for forflytning.
Under den andre verdenskrig var Kiribati okkupert av Japan. Slaget ved Sør-Tarawa ble et av de blodigste sjøslagene i andre verdenskrig, og et hardt slag for Japan. Etter andre verdenskrig brukte USA og Storbritannia Kiribati og øyene rundt til å prøvesprenge kjernefysiske våpen. Storbritannia sprengte sin aller første hydrogenbombe på disse øyene i 1957. Kort tid etter begynte Storbritannia å utforske mulighetene for selvstendighet for Gilbert og Ellice. I 1975 skilte Ellice seg fra protektoratet, og i 1977 ble landet uavhengig som Tuvalu.
Kiribati ble selvstendig 12. juli 1979. Stemmerett ble øyeblikkelig innført, og den første presidenten (beretitenti) ble Ieremaia Tabai, som ble valgt som 29-åring. Tabai satt i sine tre perioder og gikk deretter av i 1991. Hans etterfølger, Teburoro Tito, ble valgt, og gjenvalgt to ganger. Imidlertid ble han veltet av mistillitsvotum etter ett år i sin nye presidentperiode, og han var dermed utelukket fra å bli gjenvalgt, ettersom han hadde blitt valgt tre ganger.
I mars 2015 ble landet ramma av høye bølger skapt av syklonen Pam. På Tamana og Arorae ble boliger ødelagt og på Tarawa og Onotoa ble vegfyllinger skadet.
Konflikter
Banaba-øya har i lengre tid vurdert å kreve overgang til Fiji. Under britisk styre ble flesteparten av innbyggerne tvangsflyttet til Rabiøya i Fiji, og da selvstendigheten kom var flere fijianere med banabaisk bakgrunn interessert i å få hjemøya inn under Fiji. Kiribatis regjering har ikke gått med på dette, men har i stedet gitt flere innrømmelser til Banaba. En av dem er at den lokale administrasjonen faktisk ligger på Rabiøya, og dermed er Banaba underlagt Fiji administrativt, men ikke politisk.
Økonomi
Kiribati er et av verdens fattigste land, og dårlige investeringer med fondet som ble satt opp da fosfatdriften holdt på har gjort situasjonen alvorlig for atoll-gruppen. Kiribatis inntekter er hovedsakelig indirekte, det vil si penger for tillatelse av industriell fiske som andre betaler regjeringen. I tillegg er Kiribati med på en rekke prosjekter igangsatt av blant andre FN. Ettersom det er lite som vokser der, bortsett fra kopra, må Kiribati også importere mat.
Fisketillatelser og eventuell oljeforekomst (det bores noe etter olje) er en relativt viktig inntekt ettersom Kiribati strekker seg over 3 millioner kvadratkilometer med hav som juridisk ligger inn under dem.
Kultur
Kiribati har en tradisjonell sang- og dansestil som er relativt unik for dem. Sangen er stort sett a capella, som oftest sittende kor, enda stående dans og «hoftedans» (Te Buki) forekommer. Dans i Kiribati er som oftest stående, med utstrakte armer og få bevegelser med unntak av en fugleaktig bevegelse med hodet.
Kiribati har et, men dette har ikke spilt kamper siden 2011, og er ikke anerkjent av FIFA. Kiribati har vært representert i OL to ganger, i 2004 og 2008. De stiller for det meste med 100-meterløpere, men også vektløftere. 100-meterløpersken Kaitinano Mwemweata var den første som representerte Kiribati i OL.
HBO (andre betydninger)
HBO kan vise til:
Sars
Sars kan vise til:
Kringlemoveien
Kringlemoveien (1-9, 2-10) er en vei på Hov på Nordsiden i Hønefoss.
Kringlemoveien har avkjøring fra Hovsmarkveien, nordover. Veien består av to mindre veier, som ligger med cirka 50 meters avstand. Begge løper nordover fra Hovsmarkveien, oppover åssiden. Den er preget av trehusbebyggelse, og ligger cirka 87 meter over havet ved Hovsmarkveien.
Berta Geissmar
Berta Geissmar (1892–1949) var en tysk musikkviter og forfatter av jødisk opprinnelse.
Geissmar var dirigenten Wilhelm Furtwänglers privatsekretær fra 1921 til slutten av 1934, da hun flyktet til England. Thomas Beecham, som hun allerede kjente fra sitt arbeide for Furtwängler, hjalp henne til britisk pass, arbeidstillatelse og en sekretærstilling for ham selv og London Philharmonic Orchestra.
Under en avnazifiseringsprosess mot Furtwängler etter krigen, var Berta Geissmar og de berømte musikerne Paul Hindemith, Yehudi Menuhin og Szymon Goldbergs vitnemål til fordel for ham, avgjørende for at han ble frikjent.
David Van Landing
David Van Landing (født 6. oktober 1964, død 17. november 2015 ) var en amerikansk vokalist, best kjent for å vært medlem i Michael Schenker Group.
Mari Eide
Mari Eide (født 18. november 1989) er en norsk tidligere langrennsløper som representerte Øystre Slidre Idrettslag. Hun vant bronse på sprinten under Ski-VM 2019 i Seefeld.
Idrettskarriere
Hun debuterte i verdenscupen i langrenn den 14. mars 2010 i Holmenkollen. I desember 2011 vant hun lagsprinten i Düsseldorf sammen med Maiken Caspersen Falla. Individuelt har hun en sjetteplass som beste resultat i verdenscupen.
Verdenscupen i langrenn
Etappeseire i Tour de Ski og andre «tour»-konkurranser ble inntil 2015 ikke regnet som verdenscupseire, men etter at en tilbakevirkende regel ble innført i desember 2015, teller også disse etappeseirene som verdenscupseire.
Barcelona Open
Barcelona Open er en profesjonell tennisturnering som blir spilt på grus. Den er en del av ATP-touren, og er klassifisert som en 500-turnering.
Den blir spilt hvert år i Barcelona i Spania.
Thomas Loebb
Thomas Loebb (født 11. juli 1957 i Gelsenkirchen-Buer), tysk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles. Loebb vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det vesttyske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Jugoslavia og USA. Röhle spilte sju kamper og scoret tolv mål i OL-turneringen.
Maamiehen Ystävä
Maamiehen Ystävä («Bondevennen») var et finsk ukemagasin som ble grunnlagt i den finske byen Kuopio i 1844 av Johan Vilhelm Snellman. Avisen ble trykt i trykkeriet til Johan Anton Karsten.
Maamiehen Ystävä var rettet mot almuen blant de finske bøndene og magasinet inneholdt stort sett landbruksrelaterte, praktiske artikler. Selve nyhetsinnholdet var mindre, men magasinet innbefattet også artikler for å øke den allmenne forståelsen av de ulike samfunnslag, den politiske utvikling, den katolske kirke, Kalevala og folkelig poesi.
Utgivelsen av magasinet opphørte i slutten av 1855.
.38 ACP
.38 ACP (.38 Automatic Colt Pistol) er en patron for pistol lansert rundt 1900.
Patronen ble først brukt i John Moses Browning sin Modell 1897 prototype, men ble så lansert med Colt M1900. Patronen ble senere videreutviklet til .38 Super. Patronen kalles også .38 Auto, og i Europa brukes også betegnelsen 9 x 23 mm SR
Ønskebarn
Ønskebarn er en norsk interesseorganisasjon for fertilitet og barnløshet. Organisasjonen ble stiftet i 1982 og rådgir mennesker som strever med å få barn. Ønskebarns hovedkontor ligger i Oslo; i tillegg ligger det to lokalavdelinger i Rogaland og i Midt-Norge.
William Montgomery
William Montgomery (født 1871, død 1930) var en presbyteriansk pastor og britisk kryptoanalytiker (kodeknekker) som arbeidet i Room 40 under første verdenskrig.
Montgomery og Nigel de Grey dechiffrerte Zimmermanntelegrammet og bidro slik til å bevege USA til å tre inn i krigen i 1917.
Christian Valeur
Biografi
Valeur debuterte med boken Steffen tar sin del av ansvaret på Aschehoug forlag i 2009. I 2012 ga han ut romanen PUSLING!!! I 2013 kom hans første ungdomsroman Sprengt Monster.