cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kina
Historie
Qíns skrekkvelde brøt sammen etter kort tid og gav plass til Hàn-dynastiet. I denne perioden ble konfusianismen forvandlet til en statsfilosofi, og Zhōu-tidens kultur fikk status som ideal. Under Suí-dynastiet ble det gigantiske byggeprosjektet Keiserkanalen oppført for å forsyne troppene ved muren. Táng-dynastiet blir av de fleste kinesere regnet som landets kulturelle gullalder, hvor kalligrafi og poesi nådde sitt høyeste nivå noensinne.
For det meste var de kinesiske hovedsteder beliggende i den østlige del av riket. De fire byene som oftest eller lengst var hovedsteder, var Nanjing, Beijing, Chang'an (i dag Xi'an) og Luoyang.
Yuán-, Míng- og Qing-dynastiene
Mongolene brøt gjennom muren på 1200-tallet og grunnla Yuán-dynastiet. De ble etter kort tid assimilert i den kinesiske kultur, og ble styrtet og etterfulgt av Míng-dynastiet. I Míng-perioden ble hovedstaden flyttet til Beijing der Den forbudte by ble oppført. Kinesiske oppdagere la ut på oppdagelsesferder til andre kontinenter, en virksomhet som tok slutt rett før europeerne for første gang nådde Kina med sine handelsskip.
Fra 1644 regjerte Qing-dynastiet (også kjent som Mandsju-dynastiet). Inntil 1700-tallet hadde Kina et klart teknologisk fortrinn i forhold til folkene i Sentral-Asia, men sakket samtidig akterut i forhold til Europa. Dette la grunnlaget for 1800-tallets defensive avvisning fra kinesernes side til den europeiske imperialisme, samtidig som Kina selv ekspanderte innover mot Sentral-Asia. Kina tapte på denne tiden flere kriger mot europeere og naboland, slik som opiumkrigene (1839–1842 og 1856–1860), den fransk-kinesiske krig (1883–1885) og den første kinesisk-japanske krig (1894–1895).
Kina på 1900-tallet
I 1912 gikk det mandsju-dominerte Qing-dynastiet under, og ble erstattet av republikansk statsstyre i landet. Sun Yat-sen ble utropt til president. Men snart tvang Yuan Shikai, en Qing-general som hadde gått over til de revolusjonæres side, Sun til å tre tilbake og overlate presidentskapet til ham selv. Det tok ikke lang tid før Yuan prøvde å få seg selv kåret til keiser, men han ble raskt avsatt.
Etter general Yuans fall gjenstod Kina som politisk fragmentert; riktignok satt det en internasjonalt anerkjent regjering i Beijing, men den var så å si maktesløs utover landet der lokale krigsherrer var de virkelige maktutøvere.
Under massakren i Nanjing i 1937 drepte japanerne anslagsvis over 300 000 kinesere i løpet av kun seks uker. Mennesker ble kokt levende, brent i hel, overkjørt av stridsvogner og ved andre forferdelige metoder. Forholdet mellom Japan og Kina er fortsatt anstrengt som en delvis følge av det som skjedde i Kina før og under den andre verdenskrig, og måten Japan har behandlet dette på i ettertid. Mens tyskerne har betalt milliarder i erstatning, bygd minnesmerker og bedt om unnskyldning, mener mange at Japan fornærmer sine ofre med å tilbe krigsforbrytere som guder.
Folkerepublikken blir opprettet
Folkerepublikken Kina ble opprettet 1. oktober 1949 av kommunistpartiet etter at partiet hadde gått seirende ut av den kinesiske borgerkrig. Nasjonalist-partiet Kuomintang, som hadde tilkjempet seg regjeringsmakten i Republikken Kina etter Qīng-keiserdømmets fall i 1911, evakuerte da til øya Táiwān. Under ledelse av partiets eneveldige leder Máo Zédōng ble det igangsatt et program for å oppnå et klasseløst kommunistisk samfunn. Staten skulle skapes etter sovjetisk modell, men til forskjell fra nylig industrialiserte Sovjet, ønsket partileder Máo å bygge sin makt på bondebefolkningen, ikke industriarbeiderne. Landets offisielle ideologi ble maoismen, en variant av marxismen-leninismen som la vekt på folkelig mobilisering, oppvurdering av jordbruket, anti-tradisjonalisme og fiendtlig innstilling til vestlig innflytelse. Regimet igangsatte omfordeling av landbruksjorda, utryddelse av jordeierklassen og utdanningsreformer.
Troen på industrialisering gjennom massemobilisering førte til at partiet lanserte «det store spranget» (Dàyuèjìn), et storstilt forsøk på å ta igjen USA og Sovjet i stålproduksjon ved å bygge et smelteverk i nesten hver eneste landsby. Planen slo feil og førte til det som regnes for er verdenshistoriens største hungerkatastrofe. Antall ofre er ukjent, men anslagsvis mellom 20 til 30 millioner mennesker «mangler» ifølge landets befolkningsstatistikk. Etter «det store spranget» begynte Máo å føle sin posisjon i partiet truet. Dessuten brøt den tidligere alliansen med kommunistiske Sovjet sammen etter at den nye partiledelsen i Sovjet skiftet politisk kurs.
I 1966 ble kulturrevolusjonen (Wéngé) igangsatt. Denne innebar at kommunistenes ungdomsbevegelse, millioner av rødegardister (Hóng wèi bīng), i realiteten fikk politimyndighet og nærmest ubegrensede fullmakter til å arrestere, forhøre og straffe personer som rødegardistene oppfattet som klassefiender. Millioner av mennesker, fremfor alt partifunksjonærer og intellektuelle ble tvunget til omskolering gjennom arbeid (Láojiào), det vil si straffearbeid i jordbruket. Skoler og universiteter ble stengt for at elevene og studentene skulle kunne benytte tiden til politiske massemøter og dugnadsarbeid. Tusenvis av kulturminnesmerker ble ødelagt for å fjerne symboler for landets førkommunistiske kultur. Sitatboken med politiske aforismer av formann Máo ble på kort tid den boka i hele verden med nest største opplag. I samtiden regnet regimets tilhengere kulturrevolusjonen for å være en nødvendig reaksjon mot illojalitet og byråkratisering av partiapparatet. Kritikerne og ofrene har påpekt at kulturrevolusjonen kastet landet ut i flere år med lovløshet, vilkårlig vold og økonomisk stillstand. I 1972 gjorde USAs president Nixon et uventet skifte i utenrikspolitikken; hans besøk til landet var innledningen til normalisering av forbindelsene til Folkerepublikken Kina. USA og Folkerepublikken gjorde dette skiftet fordi begge statene anså Sovjetunionen som en større trussel enn hverandre. Folkerepublikken ble anerkjent som Kinas legitime regjering av FN, inntil da hadde republikken på Táiwān hatt Kinas plass i FN og sikkerhetsrådet.
I 1976 døde Máo Zédōng. Etter et kort interregnum der Máos enke og tidligere lederkrets kontrollerte partiet, gikk makten over til Dèng Xiǎopíng. Dèng igangsatte reformer for å gradvis innføre markedsøkonomi og tone ned persondyrkingen som hadde preget kulturrevolusjonen. Dèng og hans støttespillere var imidlertid nøye med ikke å svekke kommunistpartiets maktmonopol, og å unngå at ulønnsom statsindustri ble nedlagt så raskt at det kunne føre til massearbeidsledighet.
Kombinasjonen av fastholdelse av kommunistisk ettpartistat samtidig som markedsliberale reformer har blitt innført har ført til at vestlige kommentatorer har benyttet betegnelsen markeds-leninismen på landets styreform. Staten beholder utstrakt kontroll over pressen, partiet og politiet, men på grunn av landets størrelse har myndighetene i Beijing begrenset oversikt over de lokale maktelitene. Siden reformene i 1978 har Folkerepublikken Kina blitt en av verdens største eksportører av industrivarer. I stor grad har de fått tilgang til teknologi ved å inngå samarbeid med vestlige selskaper (joint-ventures).
Politikk og administrasjon
Folkerepublikken er en sosialistisk republikk og en (ikke-føderal) sentralstat. Landet regjeres på grunnlag av forfatningen fra 1982. Kinas nåværende president (pr. 2019) er Xi Jinping og nåværende statsminister er Li Keqiang.
I tråd med Formann Mao Zedongs lære om det revolusjonære partiets status som mobiliserende representant for bønders og arbeideres objektive klasseinteresser, har Kinas kommunistparti politisk maktmonopol og det er uklar skillelinjer og en glidende overgang mellom Kommunistpartiet og statens myndighetsorganer. Statssystemet består derfor av to parallelle, hierarkiske strukturer for utforming og gjennomføring av politikk – den formelle statsstrukturen med Den Nasjonale Folkekongress, Regjering og President på nasjonalt nivå, og den tilsvarende parallelle partistrukturen med Partikongressen, Sentralkomiteen/Politbyrået og Generalsekretæren.
Mens Kinas økonomi ble liberalisert etter Deng Xiaopings maktovertakelse på 1980-tallet, har ikke det politiske system blitt tilsvarende demokratisert. Det er en viss grad av demokrati på lokalpolitisk nivå, og Kina har siden slutten av 1980-årene hatt valg til kommunestyrer. Pr. 2008 hadde 900 millioner kinesere fått brukt stemmeretten sin. Velgerne kan imidlertid ikke velge mellom flere partier, og Kommunistpartiets lokalavdelinger kontrollerer at de folkevalgte kommunepolitikerne ikke forlater partilinjen. På nasjonalt nivå har man ingen politiske valg, og det politiske ledersjiktet supplerer seg selv. Da Hu Jintaos etterfølger som landets øverste leder skulle utpekes i 2012 var det formelt partikongressen som skulle fatte vedtaket, men Politbyråets stående komité hadde allerede på forhånd utpekt Xi Jinping til etterfølger som generalsekretær. Året etter ble han også valgt til Kinas president av landets folkekongress, i et valg som var en ren formalitet.
De som jobber for å innføre et flerpartisystem blir straffeforfulgt av myndighetene. Hongkong, som ble innlemmet i Folkerepublikken Kina i 1997, er et unntak fra dette systemet, og har fortsatt flerpartidemokrati. Likevel kan myndighetene i Beijing gripe inn i Hongkongs politiske liv og forby regimekritiske partier, for eksempel de som kjemper for selvstendighet. Kina har sterke restriksjoner på organisasjonsfrihet, ytringsfrihet, forsamlingsfrihet, rett til å få barn, og religionsfrihet. Det politiske liv har tidvis vært preget av korrupsjon, til tross for synlige og offisielt prioriterte kampanjer med harde straffer for korrupte ledere. En høyt profilert rettssak endte i 2013 med domfellelse for Bo Xilai, partisjef i Chongqing-provinsen.
Det politiske liv foregår primært innenfor kommunistpartiet, selv om det har vært forsøk på å etablere alternative politiske bevegelser. Myndighetene anser Falun Gong-bevegelsen for å være en konkurrerende samfunnsorganisasjon, og forfølger medlemmene. Studenter i Beijing gjennomførte demonstrasjoner for demokrati i 1989, men protestene ble brutalt slått ned av landets militære styrker. Fagbevegelsen i Kina hadde 137 millioner medlemmer i 2006, men har i liten grad mulighet til å representere medlemmene: I det regulerte samarbeidet mellom partene i Kinas arbeidsliv har fagbevegelsen en stilling som er underordnet partiet og arbeidsgiverne.
Administrativ inndeling
Folkerepublikken Kina er inndelt i 23 provinser (medregnet øya Taiwan), fem autonome regioner, fire bykommuner på provinsnivå, og to spesielle administrative regioner. Dessuten består Folkerepublikken av 56 forskjellige offisielle nasjonaliteter.
Forsvars- og utenrikspolitikk
Folkerepublikken Kinas militærstyrker kalles Folkets frigjøringshær, og ble opprettet i forbindelse med Nanchangopprøret i 1927. Folkets frigjøringshær består av fem forsvarsgrener: Bakkestyrkene, Marinen, Luftforsvaret, Missilstyrkene og de strategiske støttestyrkene (cyberkrigføring og krigføring i verdensrommet). Landet er en atommakt, og har anslagsvis 260 kjernefysiske stridshoder (pr. 2015) fordelt på ICBMer, sjøbaserte ballistiske missiler og bombefly. Totalt omfatter Folkets frigjøringshær rundt to millioner soldater i aktiv tjeneste, samt en halv million reservister. Forsvarsbudsjettet er på ca. 175 milliarder amerikanske dollar. Folkerepublikken Kina har i prinsippet verneplikt, men et stort antall frivillige gjør at de klarer å fylle mannskapsbehovene uten å ta i bruk vernepliktige soldater.
Kina har diplomatiske relasjoner med de fleste større land i verden. Sverige anerkjente, som det første vestlige land, Folkerepublikken Kina den 9. mai 1950. Folkerepublikken Kina overtok i 1971 Republikken Kina (Taiwan) sin plass som representant for Kina og ble en av de fem permanente medlemmer av sikkerhetsrådet. Kina er også observatør i Organisasjonen av alliansefrie nasjoner.
Kina fører Ett-Kina-politikk, som betyr at Kina kun vil ha diplomatiske forbindelser med land som anerkjenner Kinas krav på Taiwan og som ikke har diplomatiske forbindelser med Taiwan. Den kinesiske regjering er også kraftig imot at taiwanske politikere som Lee Teng-hui og Chen Shui-bian eller kontroversielle personer som Tenzin Gyatso (Tibets Dalai Lama) mottas offisielt av noen land.
Japan og Kina har innimellom hatt et anstrengt forhold til hverandre blant annet fordi at det i noen japanske skolebøker er benektelser av overgrep begått av japanske soldater i Kina under andre verdenskrig. En annen grunn er at japanske toppolitikere med jevne mellomrom har besøkt Yasukuni-helligdommen, der de minnes japanske soldater falt i strid, inkludert militære ledere dømt for krigsforbrytelser etter andre verdenskrig. Uenighet rundt eierskapet til Senkakuøyene i Øst-Kina-havet bidrar også til det anstrengte forholdet mellom Japan og Folkerepublikken.
Menneskerettigheter
Bruk av sensur er utbredt, og kommunistpartiet undertrykker enhver organisasjon som det anser for å være en trussel imot dets makt – som det var tilfellet med demonstrasjonene på Den himmelske freds plass i 1989. Kina er det landet i verden som idømmer og iverksetter flest dødsstraffer, både relativt sett og i absolutte tall. Myndighetene holder tallet på henrettede hemmelig, men Amnesty International anslår at Kina henretter flere tusen mennesker hvert år.
I forkant av Sommer-OL 2008 laget Amnesty International en rapport om Kinas brudd på menneskerettigheter. Sentralt i rapporten stod undertrykkelsen av befolkningen i Tibet, fengsling av menneskerettighetsforkjempere, urimelig bruk av tvangsmidler slik som omskoleringsleirer mot de som ønsker å fremme sin sak for myndighetene, og begrensninger for journalister og sensur på internett.
Siden Jiang Zemins lederperiode på 1990-tallet har Publisitetsdepartementet til Kinas kommunistparti kontrollert alle kinesiske medier. Etter at Hu Jintao overtok i 2002 ble det i noen år myket noe opp, og mediene kunne på denne tiden skrive om sosiale problemer og kritisere korrupsjon i lokalforvaltningen. Fra 2005 til 2006 ble linjen igjen hardere, og kritiske aviser og publikasjoner ble stemplet som ulovlige og stengt ned. Samtidig innførte myndighetene streng kontroll over Internett-trafikk, og gjennom systemet kjent som «Den kinesiske brannmur» blokkerer de utenlandske nettsteder, samt overvåker og sensurerer kinesiske internettbrukeres private kommunikasjon og aktivitet i sosiale medier. Rundt 2010 var det igjen blitt åpnere forhold der bloggere kunne skrive om sosiale og politiske reformer og kinesiske brukere kunne nå internasjonale nettsteder, men etter at Xi Jinping overtok makten i 2012 har det blitt innført nye teknologiske sperrer og lover som hindrer ytringsfriheten på Internett i Kina.
I 2014 innførte myndighetene en stor nasjonal database der innbyggerne rangeres etter Kommunistpartiets mål for pålitelighet og troverdighet, og denne informasjonen brukes til både å straffe og premiere folk alt ettersom hvordan de har oppført seg i trafikken, på kollektivtransport, på Internett, og ellers i samfunnet. Personer som får dårlig poengscore i dette «sosial kreditt»-systemet kan få dårligere jobbmuligheter, dårligere Internett-tilgang, nektes skoleplass, eller nektes å reise.
Forholdet til Norge
Forholdet mellom Norge og Kina var lenge på frysepunktet etter at den opposisjonelle Liu Xiaobo fikk Nobels fredspris 2010. Etter seks år uten politisk kontakt ble forholdet normalisert igjen fra november 2016, da landene gjenopptok forhandlinger om en frihandelsavtale.
Økonomi og næringsliv
I 2009 ble Kina verdens største eksportnasjon med en vareeksport på 1 200 milliarder dollar. I 2015 var vareeksporten økt til 2 420 milliarder dollar, en dobling av eksportverdien i løpet av ni år. Importen var samme år 2 017 milliarder dollar, som gir et handelsoverskudd på 303 milliarder dollar i 2015. Hovedeksporten består av tekstiler, elektroniske produkter, olje og oljeprodukter, kjemikalier, lettere industrivarer, og våpen. Også servicenæringen har vokst kraftig og utgjør mer enn 40 % av BNP.
Reformer fra 1980-årene
Kina ble i 2001 medlem av Verdens handelsorganisasjon. Det er opprettet børser i Beijing og Shanghai, i tillegg til den eldre Hang Seng-børsen i Hongkong. Aksjemarkedene er likevel umodne, myndighetene tillater ikke større fluktuasjoner og griper ofte inn overfor svingninger i aksjekursene. Bankmarkedet er også umodent, noe som har bidratt til framveksten av et grått lånemarked hvor ikke-finansielle bedrifter og privatpersoner låner ut penger. Kina har lenge hatt en fundamental ubalanse i økonomien med høye investeringer og eksport, mens privat forbruk har vært beskjedent. Vestlige land med USA i spissen har anklaget Kina for å administrere en kunstig svak valuta for å styrke egen eksport på verdensmarkedet. Samlet utenriksgjeld har blitt redusert til om lag 12 prosent av BNP, mens statens totale gjeld inklusive innenriks fordringer er økende og har passert 60 prosent av BNP.
Industri, naturressurser og energi
Kina er rikt på naturressurser som blant annet kull og jernmalm, samt en betydelig andel av verdensreservene av sjeldne jordarter (rare earths). Landet utnytter olje- og gassforekomster i sør, men er blant verdens største importører av olje.
Bilindustri
I 1983 signerte American Motors Corporation (AMC) en 20-års kontrakt for å produsere sine Jeep-modeller i Beijing. Etter det produserte Volkswagen, Peugeot og en rekke andre bilfabrikanter flere av sine modeller i Kina. Senere er det kinesiske bilmerker som har tatt over.
Kina er nå en stor bilprodusent, ikke minst innen elektriske modeller er de langt fremme teknologisk. I mars 2023 er det over 100 kinesiske bilmerker og 11 av disse blir importert til Norge (Polestar, MG, BYD, Maxus, Aiways, Lotus, Hongqi, Dongfeng, Xpeng, Nio og Jac).
Turisme
Med 60,7 millioner utenlandske besøkende i 2017 var Kina det fjerde største turistmålet i verden. Flesteparten av de utenlandske besøkende er imidlertid kinesere fra Taiwan, Hongkong og Macao, og hvis disse holdes utenfor mottok landet 26 millioner utenlandske turister i 2014. De fleste utenlandske turister kommer fra andre land i Asia, og landene med flest antall turister til Kina er Sør-Korea, Japan, Russland, USA, Vietnam, Malaysia og Mongolia. Omtrent 20 % av turister til Kina er europeere, og omtrent halvparten av disse er russere.
Større kinesiske foretak
Kinas næringsliv domineres av statseide bedrifter, og mange av disse hører blant verdens største konsern i sine bransjer. Alle de store bankene er statlige, og det samme gjelder samtlige fire lisenshavere innenfor telekommunikasjoner. Også de største energiselskapene er statseide, både innenfor oljeproduksjon (CNPC, CNOOC, Sinopec, PetroChina), og innenfor vannkraft- og kullkraftproduksjonen (State Grid, CPIC). En del større private selskaper er registrert i Hongkong, og noen større private selskap i Fastlands-Kina har særlig vokst fram innenfor IT-industrien (Lenovo, Huawei, Alibaba).
Kalender
Den kinesiske kalender er en lunisolarkalender. I Kina benytter man i dag den gregorianske kalenderen, men den kinesiske kalender brukes fremdeles til markering av tradisjonelle helligdager, for eksempel kinesisk nyttår, Duanwu-festivalen og Månefesten. Den brukes også til å velge en gunstig dag for brylluper eller for innvielse av en ny bygning. Ettersom en måned i den kinesiske kalender er like lang som månens omløpstid, forteller kalenderen også noe om månens faser.
Den kinesiske kalender har også gitt navn til årene. De følger en syklus på tolv forskjellige år i denne rekkefølgen: rotte, okse, tiger, hare, drage, slange, hest, sau, ape, hane, hund, og gris. 5. februar 2019 begynner grisens år, mens rottens år begynner 25. januar 2020.
Utdanning og forskning
Det kinesiske skolesystemet er fullt ut drevet av staten og organisert under det kinesiske utdanningsdepartementet. Det er ni års obligatorisk skolegang, vanligvis fordelt på seks år med barneskole (fra seks eller syvårsalderen) og tre år med ungdomsskole (for elever fra tolv til femten år). Noen provinser opererer også med modellen med fem års barneskole og fire års ungdomsskole. Etter ungdomsskolen er det mulighet for å gå tre år på videregående skole.
Opptaksprøven til høyere utdanning kalles Gaokao, og har spesielt fokus på elevenes kunnskaper i kinesisk, matematikk og fremmedspråk. Eksamenen er regnet som vanskelig, og bare 40 % av eksaminandene består. Resultatene ved denne prøven danner grunnlaget for hvilken høyere utdanningsinstitusjon man blir tilbudt studieplass ved.
I 2016 hadde landet omtrent 2,600 høyere utdanningsinstitusjoner, en økning fra 1071 i 1999. I samme periode økte studentpopulasjonen fra 8,8 millioner til 29 millioner. Årlig uteksamineres 15 000 ingeniører med ph.d.-grad, noe som er det høyeste antallet på verdensbasis. Blant de mest kjente universitetene er Tsinghuauniversitetet og Pekinguniversitetet (begge i Beijing), og Fudanuniversitetet i Shanghai.
I 2016 passerte Kina USA som verdens mest publiserende forskningsland innenfor teknologi og naturvitenskap. Rundt to prosent av BNP brukes til forskning pr. 2015, noe som er en fordobling siden 2001. Kina har også hatt en sterk økning i publiserte artikler i verdens høyest rangerte vitenskapelig tidsskrifter. Kinesernes satsing på vitenskap og teknologi er imidlertid ikke bare av nyere dato, og historisk sett har kinesernes tekniske oppfinnelser omfattet for eksempel kompasset, boktrykkerkunsten, papiret, den orientalske abakus, kruttet, armbrøsten og rustningen. Den kinesiske matematiker Zu Chongzhi klarte på 400-tallet å regne ut tallet π (pi) med syv desimaler. Alkymi er taoistisk kjemi, svært forskjellig fra moderne kjemi. Kineserne drev det tidlig langt innen biologi og urtelære, blant annet om medisinale planter. Likeså var kineserne tidlig ute med kirurgi, og er fremdeles helt i tet hva gjelder akupunktur.
Massemedier
Kinas største fjernsynsselskap er China Central Television (CCTV), som er statseid og underlagt Publisitetsdepartementet til Kinas kommunistparti. CCTV har 24 kanaler og når én milliard mennesker. De internasjonale kanalene til CCTV ble i 2016 skilt ut under merkenavnet China Global Television Network (CGTN), og CGTN driver kanaler på engelsk, arabisk, fransk, spansk og russisk.
Folkerepublikken Kinas største dagsavis er Folkets dagblad, som er organ for kommunistpartiet. Landet har også to engelskspråklige aviser: Beijing-baserte China Daily og Shanghai-baserte Shanghai Daily. Den kinesiske regjeringen står også bak nyhetsbyrået Xinhua.
Kina har liten eller ingen grad av pressefrihet, og organisasjonen Reportere uten grenser rangerer landet nær bunnen i sine årlige oversikter over pressefrihet i verdens land. Kinesiske medier er under streng statlig kontroll, og det er vanskelig for utenlandske journalister å arbeide i landet. Myndighetene overvåker også av hva folk poster på internett, i chat-rom og i sosiale medier, og journalister og bloggere som kritiserer myndighetene risikerer fengselsstraff. Kinas sosiale kredittsystem effektiviserer overvåkningen og gir kinesiske innbyggere sosial kreditt (poeng) basert på oppførselen deres.
Urbanitet
Kina kjennetegnes av en stor indre migrasjon fra land til by, der fattige migranter forlater hjemplassene sine for å søke arbeid i de store og mellomstore byene. Denne personstrømmen går i hovedsak fra landets indre områder til kyststrøkene, og fra det vestlige og sentrale Kina til det østlige Kina. Ifølge offisielle tall hadde Kina i 2009 totalt 230 millioner migrantarbeidere, og omtrent 60 % av disse arbeider i industrien eller i byggenæringen.
Kultur
Kinas kultur er en av verdens eldste. Landet hadde et utviklet samfunnssystem allerede for 4 000 år siden og det er i Kina mange store oppfinnelser har sett dagens lys, for eksempel papiret og boktrykkerkunsten, porselen, krutt og kompasset. Keiserdynastiene varte i mer enn 2 500 år og omfattet både epoker med stabilitet og med revolusjonerende forandring.
Musikk, dans og drama
Kineserne utviklet et stort antall musikkinstrumenter, blant annet zheng, xiao og erhu. Musikkinstrumentet sheng fikk en rekke arvtakere i Vesten.
Dragedans og Løvedans er kjente kinesiske former for fremvisningsdans.
Litteratur og skriftkultur
Kinesisk litteratur har en lang og rik historie, delvis tilskyndet av oppdagelsen av trykkekunsten under Song-dynastiet. Forut for den tid var de klassiske og religiøse manuskripter nettopp «manuskripter» – håndskrevne, med blekkpensel. Det dreide seg for det meste om konfutsianske, taoistiske og buddhistiske verker. For å granske disse tekstene opprettet de lærde et stort antall akademier. Noen av akademiene var finansiert av herskerdynastiene, og de kongelige kunne selv ta aktivt del i diskusjonene der. Av dokumenter forfattet på denne tidlige tid er titusener blitt bevart. Kinesiske filosofer, forfattere og diktere har for det meste nydt stor respekt i samfunnet, og spilt en viktig rolle som kulturbærere.
Kunst, verdensarv og museer
I Kina har man alltid satt billedkunsten høyt, og de eldste bevarte maleriene er fra 200-tallet f.Kr. Fra ca. 400-tallet e.Kr. ble det å lage tegninger med tusj og pensel vanlig blant embedsmenn og andre i eliten, og det at kinesisk kalligrafi også har høy status som kunstform henger sammen med at det var den skrivekyndige klassen som begynte med billedkunst. Fra Song-dynastiets tid ca. rundt år 1000 skjedde det en stor utvikling i kinesisk landskapsmaleri, og i denne epoken kom også fugle- og blomstermalerier som kunstform. Et format som er vanlig for kinesisk billedkunst er de lange, strimmelformede billedrullene, såkalte «horisontalbilder». Dette formatet er meget gammelt i bruk til fortellende figurfremstillinger, men fra Song-tiden og utover ble de også brukt til panoramautsyn over elve- og fjellandskap.
Fra Yuan-dynastiet (1271–1368) tok billedkunsten en mer personlig retning. Den største kinesiske maleren på denne tiden var Zhao Mengfu, kjent for sine hestemalerier. Blant andre kjente kunstnere fra denne epoken er Wang Meng og Ni Zan. Under Ming-dynastiet (1368–1644) fikk kunsten en tilbakeskuende tendens, der man så til gamle mestere for inspirasjon. Kjente kunstnere fra Ming-tiden er Shen Zhou og etterfølgeren Wen Zhengming. Kunsten under Qing-dynastiet (1644–1912) begynte med en motreaksjon mot tilbakeskuingen under Ming, med de tre malende munkene Zhu Da, Shitao og Kun Can som sentrale aktører. Senere i Qing-perioden var det ingen overordnet trend i kinesisk billedkunst, og alle malere hadde hver sin stil. På 1800-tallet var kinesisk billedkunst preget av nedgang, på grunn av de sosiale og økonomiske problemene i landet.
Det finnes eksempler på kinesisk skulpturkunst helt tilbake til Yangshaokulturen og fra bronsealderen, men det var først med buddhismen] inntog i landet at skulpturer i større format ble vanlig. Buddha-statuene begynte å ta menneskelig form i det første århundre etter Kristus, og med utviklingen av ulike retninger innenfor buddhismen ble det også stort spenn i fremstillingen av Buddha. Felles for de fleste var imidlertid at de var veldig statiske todimensjonale, og var ment å sees rett forfra. Fra 500-tallet ble kinesisk skulpturkunst mer tredimensjonal, og fra 600-tallet ble skulpturene nesten overdrevet kroppslige. Senere i kinesisk kunsthistorie har man beholdt formspråket fra 400–700-årene, og stort sett gjentatt eller variert over stilen med overdrevne former.
Kineserne har aldri skilt skarpt mellom kunst og kunsthåndverk, og retninger innenfor sistnevnte har periodevis hatt stor prestisje. Kinesisk keramikk har røtter tilbake til steinalderen, og fra 600-tallet e.Kr. slo porselenet igjennom. Dette ble snart en viktig handelsvare som ble eksportert vestover til Midtøsten og Europa. Fra 1300-tallet begynte kinesiske porselenskunstnere å eksperimentere med å male med blå koboltfarge over hvit porselen, og Jingdezhen ble senter for landets porselensproduksjon. Porselensteknikkene utviklet seg videre i Ming- og Qing-periodene, og siden 1700-tallet har kinesisk blåhvitt og emaljedekorert porselen vært inspirasjonskilde og forbilde også for keramikere i vesten. Edelmetaller har aldri spilt noen sentral rolle i kinesisk kunsthåndverk, men fra Shang-dynastiet (ca. 1550–1045 f.Kr.) kjenner man avanserte metoder for støping av bronse. Utgravinger har fått for dagen store mengder bronsegjenstander fra landets tidlige historie, der spesielt bronsekar brukt til ofringer til forfedres ånder er unike. Ved siden av bronsen har også jade vært spesielt for Kinas kunsthåndverk, og fra Han-dynastiet (202 f.Kr.­­–220 e.Kr.) finner man hele drakter av jadeplater. Fra senere perioder har man småskulpturer i elfenben, blant annet fra Ming-dynastiet. Spesielt fra kinesisk kunsthåndverkstradisjon er også bruken av horn fra neshorn, blant annet til vinbegere.
Siden Folkerepublikken Kina ratifiserte UNESCOs konvensjon om beskyttelse av kultur- og naturarven i 1985 har landet fått 53 oppføringer på listen over Verdens kultur- og naturarvsteder, noe som er nest flest i verden. Blant de mest kjente verdensarvstedene i Kina er Den forbudte by i Beijing, Den kinesiske mur, Potalapalasset i Tibet og Terrakottahæren ved Qin Shi Huangdis mausoleum.
Mat og drikke
Mat er en viktig del av kinesisk kultur. Stort sett all mat er knyttet til en eller annen effekt på helsen. Det kinesiske kjøkken har opphav i de forskjellige provinsene og det finnes uendelig mange retter.
Det spises med pinner. Maten serveres i felles skåler på bordet og alle spiser av alle rettene som er på bordet. I Sør-Kina er ris det dominerende tilbehøret, men i nord er det mer basert på brød laget av korn. Kineserne bruker en langt større del av sin inntekt på mat enn man gjør i Norge. De er langt mer oppmerksom på smak, kvalitet og viktigheten av å spise sunt og variert.
Helene Andrea Nilsen
Helene Andrea Nilsen (født Paulsen 7. april 1901 i Kragerø, død 31. oktober 2011) var da hun døde den eldste personen i Norge, og ble kjent som superhundreåring da hun rundet 110 år.
Kina
Idrett
Kina er blant de tidligste steder i verden hvor man begynte å drive med sport. Det finnes bevis for at Kina er det sted i verden der en form for fotball først ble spilt. Andre populære sportsgrener i Kina: kampsport, bordtennis, badminton, svømming, basketball og i den senere tiden golf og rugby. Brettspill som go, xiangqi (kinesisk sjakk) og mahjong (májiàng) og i den senere tiden sjakk er populære spill i Kina.
Helene Andrea Nilsen
Etter å ha bodd i mange år på Rjukan flyttet hun og ektefellen, Arne Nilsen, til Drammen i 1972. Hun ble boende der resten av sitt liv.
Kina
Idrett
I kinesisk kultur anses det som viktig å være fysisk aktiv, og man kan se eldre trene qigong og tai chi i parker om morgenen og studenter som gjør uttøyningsøvelser på skolens område. Den profesjonelle amerikanske basketball-ligaen NBA har mange unge tilhengere i Kina og Yao Ming er et stort idol for dem.
Helene Andrea Nilsen
Hun døde var hun blitt 110 år og 207 dager gammel. Helene Andrea Nilsen sovnet stille inn på Fjell bo- og servicesenter i Drammen med alle barnebarna rundt seg.
Dorrit Willumsen
Dorrit Kirsten Willumsen (født 31. august 1940 i på Nørrebro i København i Danmark) er en dansk forfatter.
Kina
Idrett
Vinter-OL 2022 ble avholdt i Beijing og områder ved Yanqing og Chongli i Kina.
Helene Andrea Nilsen
Hennes foreldre var hyreagent Karl Paulsen, født i Kragerø den 6. august 1871 og Anna Paulsen, også hun født i Kragerø (den 16. juli 1872). Faren omkom i et skipsforlis i 1920-årene.
Bydannelse i Norden
Bydannelse er en arkeologisk term som omfatter de aller tidligste bydannelsene på skandinavisk område, deres historie, og ikke minst de politiske, sosiale og økonomiske drivkreftene som ligger bak disse aller tidligste byene, eller forløpere for byer.
Dorrit Willumsen
I 1997 ble hun tildelt Nordisk råds litteraturpris for Bang: en roman om Herman Bang. Siden 1980 mottar hun livsvarig kunstnerlønn fra det danske Statens Kunstfond.
Willumsen var fra 1963 gift med lyrikeren Jess Ørnsbo. Lyrikeren Tore Ørnsbo er deres sønn.
Bydannelse i Norden
Historikere
Til å begynne med var det historikerne som diskuterte grunnene til at de første byene oppsto. I Norge var det ved skiftet mellom det 19. og 20. århundre en livlig debatt mellom to grupper. Det var de som mente at lokale strandsteder og markedsplasser oppsto spontant, og at kongemakten tok kontrollen over disse og utviklet dem videre til byer. Den andre gruppen mente at det var kongen som gikk inn og ved sin egen autoritet grunnla byer ut fra intet. Her er det viktig å merke seg at historikerne førte denne diskusjonen på basis av svært mangelfulle skriftlige kilder.
Arkeologer
Fra slutten av 1800-tallet er det gjort tallrike arkeologiske undersøkelser i eksisterende og forlatte bysamfunn, og arkeologenes vinkling på problemstillingene har ført til at man nå heller setter hovedfokus på byenes utvikling og deres funksjoner og aktiviteter. Man mener å ha funnet tre utviklingssteg mot de egentlige byene.
Kina
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
Bydannelse i Norden
Stedsnavnsforskning
Byene vokste frem fra markedsplasser med fire navnetyper som går igjen. De heter «Bjerkøy» eller tilsvarende, eller de har «torg»- eller kaup- eller lahell (dvs. lasteplass) i navnet. Det best kjente «Bjerkøy» er Birka (dvs. Björkö i Mälaren). Den spesielle rettsordningen som gjaldt på handelsplassene, het bjarkøyretten, og avskaffet hjembygdenes ættesamfunn ved å sikre at alle frie menn som befant seg på fiske- eller markedsplasser, var sikret hauldsrett. I Norge ble bjarkøyretten avlløst av middelalderens bylover, men levde videre inn i nyere tid i Danmark i «birkeretten».
Kina
Oppføring på UNESCOs lister
Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Bydannelse i Norden
Stedsnavnsforskning
Stedsnavn som viser til «Bjerkøy» finnes det en rekke av, deriblant Bjerkøya i Asker; Bjerkøya i Vestfold; Bjerkøy på Nøtterøy; Bjørkøya i Porsgrunn; Bjørkøya i Hemne og Bjørkøya og Bjarkøy, begge i Troms. Stedsnavn med «torg» : Torget i Spydeberg, Torget på Nesodden; Torve i Kristiansand; Torget på Bømlo; Torgar ved Fitjar på Stord og Torget i Brønnøy.
Kina
Oppføring på UNESCOs lister
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
VM i turn 1985
Det 23. verdensmesterskapet i turn ble arrangert i perioden 3. til 10. november 1985, i Montréal, Canada.
Terminal Central de Autobuses del Poniente
Terminal Central de Autobuses del Poniente, også kjent som Observatorio, er den vestlige av de fire bussterminalene i Mexico by. Den brukes hovedsakelig for ruter til og fra de vestlige delene av landet. Terminalen befinner seg i colonia Real del Monte i Álvaro Obregón, ved veiene Sur 12 og Avenida Río Tacubaya. Den har 115 perronger, 60 parkeringsplasser for busser og seks ventesaler. Terminalen har overgangsmulighet til metroens Observatorio stasjon.
Bydannelse i Norden
Sentralplasser
Etter 1980 er det lokalisert flere slike steder, som nå kalles sentralplasser, og flere er undersøkt ved utgravninger. Her kan nevnes Sorte Muld på Bornholm, Lejre på Jylland, Uppåkra i Skåne, Borg i Lofoten, Kaupang på Öland. Generelt virker det som om dette er steder der det har vært drevet handel og håndverk, men verken omfanget av dette eller befolkningsstørrelsen virker som om man kan snakke om bymessig bebyggelse. Enkelte av plassene er tolket dit hen at det har vært drevet sesongpregede markeder på stedet, og at det har ligget mer eller mindre ubebodd i lange perioder. Eksempler på disse er Åhus i Skåne og Sebbersund i Danmark. I Norge er slike steder hittil ikke blitt sikkert lokalisert. Det har imidlertid blitt foreslått at slike «midlertidige» sentralplasser kan ha vært lokalisert i Vikkilen i Grimstad, (Aust-Agder), og ved Spangereid i Lindesnes, Vest-Agder.
De tidligste byene
Andre steder er det funnet regulære urbane bosetninger. De er karakterisert ved at det har oppholdt seg en permanent bosetning som har hatt hovederverv innen handel og/eller håndverk. De er også atskillig større enn sentralplassene; ett hektar eller større. Bebyggelsen er regulert i parseller for hver boenhet, en inndeling som viser seg å være stabil over lang tid. På nordisk område er det konstatert fire slike tidlige bydannelser: Birka i Mälaren, vest for Helgö (ca. 770 – 970), Ribe i Vest-Jylland (ca. 775 – 850), Kaupang (ca. 800 – 900) og Hedeby i Slesvig-Holstein, men opprinnelig dansk område(ca. 810 – 1070). Alle disse ble nedlagt eller avfolket i løpet av vikingtiden.
Samtlige av disse hadde flere fellestrekk: Bygrunnen hadde et planlagt gatenett og en regulert bebyggelse. Bygningene lå med gavlen vendt mot vannet. Byene lå strategisk til for transport til lands og til sjøs. Håndverkerne produserte varer for et voksende marked og varene ble distribuert over større områder enn før. Byene inngikk i et internasjonalt handelsnettverk.
Hedeby ble plyndret og brent av Harald Hardråde i 1050. Seksten år senere kom folkegruppen venderne og herjet byen. Kort tid deretter flyttes byfunksjonene til Slesvig (by) på nordsiden av Sliensfjorden. Birka synes å ha fungert fram til omkring år 970 da den blir erstattet av Sigtuna. Ved Kaupang tyder resultatene fra arkeologiske utgravninger gjennom mange år på at den bymessige bebyggelsen forsvinner senest omkring år 900.
Kaupangbegrepet
Sentralplasser og de tidligste byene sammenfattes ofte i populærlitteraturen som kaupang (norrønt for «kjøpstad», «by»). Begrepet finnes i sagalitteraturen assosiert med slike steder, og også egentlige byer. Steder som benevnes slik er Kaupang, Kaupanger i Sogn, Koppang i Østerdalen, Kaupangen i Trøndheimen og Hamarkaupangen. Kaupangen på Veøy i Romsdal ble lokalisert arkeologisk på 1990-tallet. I områdene Skåne og Halland i Sverige er det et antall av mindre handelssteder som alle har navn som ender med «-köping». Samtlige steder ligger i nærheten av kysten og en elv.
De egentlige byene?
Mot slutten av perioden, 950 – 1050, vokser de første byene som fortsatt eksisterer fram. I Norge er de første Oslo, Trondheim og Skien, som kan ha de første ansatsene til bydannelse allerede på 900-tallet. Bergen er noe yngre. Hittil har det ikke vist seg mulig å påvise en tidlig 1000-tallsbebyggelse i Tønsberg. I Stavanger ligger de eldste lagene på tidlig 1100-tall. I Borg (nåværende Sarpsborg) er mesteparten av den gamle bygrunnen forsvunnet i leirras, og det lille som er igjen har bare i beskjeden grad vært gjenstand for arkeologiske utgravninger.
Noen forskere mener at det er bare disse byene, som anlegges etter et kongelig initiativ, som bør kalles byer. Dette standpunktet er imidlertid omdiskutert.
Parlamentsvalget i Serbia 2008
Parlamentsvalget i Serbia 2008 ble avholdt i Serbia den 11. mai 2008 etter at Serbias statsminister Vojislav Koštunica trakk seg 8. mars etter intern uenighet i koalisjonsregjeringen om hvordan den skulle håndtere Kosovos uavhengighetserklæring. Valget kommer mindre enn et år etter det forrige.
Bakgrunn
Dyp uenighet innad i koalisjonsregjeringen om forholdet til EU, sammen med problemene som Kosovos uavhengighetserklæring medførte, endte med at statsminister Koštunica ga opp og kunngjorde sin avgang. Det som tilslutt fikk regjeringen til å kollapse, var en stor uenighet om et resolusjonsforslag fra Det radikale partiet med betingelse for nye samtaler med EU, som krevde at anerkjennelsene av Kosovo ble trukket helt tilbake og at planene om på sende nye europeiske politifolk og jurister til Kosovo ble avlyst. Koštunica og hans parti, Demokratska stranka Srbije, støttet forslaget, mens president Tadić og hans parti, Det demokratiske parti var imot det. Tadić ville fortsette med forhandlingene med EU, helt uavhengig av Kosovo, selv om også presidenten var sterkt imot Kosovos uavhengighetserklæring.
Ji (navn)
Ji (kinesisk: 姬 pinyin: Jī, på kantonesisk: Kei) er et kinesisk slektsnavn. Det var navnet til herskerslekten under Zhou-dynastiet i den kinesiske oldtid. Navnet er relativt sjelden i Kina.
Trosa kommune
Trosa kommune er en kommune i Södermanlands län i landskapet Södermanland i Sverige. Kommunen har grenser mot nabokommunene Gnesta og Nyköping i Södermanlands län og til Södertälje i Stockholms län. Kommunens administrasjonssenter ligger i Trosa.
Geografi
Den sørlige delen av innsjøen Sillen ligger nordvest i kommunen, og dreneres av Trosaån, som munner ut i Østersjøen ved tettstedet Trosa. I øst skjærgårdskyst mot Østersjøen. Største øy er Askö.
E4 går gjennom kommunen. Trosa kommune er forbundet til det svenske jernbanenettet gjennom jernbanestasjonen i Vagnhärad på Södra stambanan.
Tettsteder
Trosa kommune har fem tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Historie
Området rundt Trosa er rikt på fornminner i form av runesteiner. Kjent er også en gullskatt som ble gravd opp av jorda ved Tuna by i Västerljung i 1774. Gullskatten, som pleier å kalles Tureholmsskatten, veide hele 12 kg og er den største skatten som har blitt funnet i landet. Gullskattens viktigste gjenstander er en halsring og beslag. De oppbevares i dag i det såkalte gullrommet på Historiska museet i Stockholm. Gullskatten er fra folkevandringstida, altså 400–550 e.Kr.
Trosa er kjent som by siden 1300-tallet, og er dermed en av Sveriges eldste byer. Allerede i begynnelsen av 1400-tallet var Trosa en betydningsfull handelsplass og fikk bystatus av kong Karl I i 1454.
Som mange andre steder langs Østersjøkysten ble Trosa utsatt for russerherjingene. Byen ble brent ned til grunnen av den russiske flåten i 1719. Kirken ble imidlertid ikke ødelagt.
Akraneskaupstaður
Akranes (eller Skipaskagi) er en by på vestkysten av Island med 6234 innbyggere (ved utgangen av 2007). Byen oppsto som en fiskerlandsby på 1800-tallet, og fikk formell bystatus i 1942, hvorpå en sterk befolkningsvekst fulgte. Den største sysselsettingen er fortsatt innen fiskeri, men en viss handelsvirksomhet har også vokst fram fordi Akranes er et senter for store omkringliggende områder. Offisielt navn på kommunen er Akraneskaupstaður.
De to store industrivirksomhetene i Akranes i dag er en sementfabrikk som har holdt til i byen siden 1950-tallet og et smelteverk for aluminium som startet nær byen i 1998. Det er forventet at byen vil vokse videre grunnet aktivitet i industrien og bedre utbygd transport til Reykjavík. Hvalfjörður-tunnelen åpnet i 1998, og er med sine 5.57 kilometer en av verdens lengste underskjøiske tunneler.
Ernst-Reuter-Platz undergrunnsstasjon
Ernst-Reuter-Platz undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på linje U2 i Berlin. Den ble åpnet 14. desember 1902 som Knie undergrunnsstasjon og befinner seg i bydelen Charlottenburg under Ernst-Reuter-Platz. Siden starten av oktober 1953 har plassen båret samme navn som plassen som igjen er oppkalt etter tidligere borgermester i Vest-Berlin, Ernst Reuter.
Stasjonen, som i BVGs stasjonsfortegnelse omtales som RP, har to 111,5 meter lange og 3,5 meter brede perronger. Den har ingen heis og er altså ikke barrierefri. I nærheten av stasjonen ligger Technische Universität Berlin, derfor er det gjerne mange studenter som benytter denne stasjonen. På Ernst-Reuter-Platz har man muligheter til å ta flere busslinjer.
Skudenes Ungdoms- og Idrettslag
Skudenes Ungdoms- og Idrettslag (stiftet i 1931) er et norsk idrettslag på Skudeneshavn. A-laget i fotball spiller i 5. divisjon.
Domaine de Boingnères
Domaine de Boingnères er et armagnachus. De ligger utenfor Le Frêche i departementet Landes. Den ligger i armagnacregionen Bas-Armagnac. Eiendommen eies av familien Lafitte.
Historie
Huset ble etablert i 1807. Léon Lafitte overtok eiendommen i 1953, da hans svigerfar døde. Samme år kjøpte han også mer vinmarker fra naboeiendommen. Léon lafitte drev gården, og var også ordfører i byen Labastide i 18 år.
Léon Lafitte startet med produksjon av armagnac på flasker, og fikk innpass hos mange restauranter. På slutten av 1950-tallet samlet han produksjonen omkring 3 druetyper, som han kalte "Cépages Nobles", dvs. Folle Blanche, Colombard og Ugni Blanc.
I 1975 etablerte de sin egen alambic (destillasjonsapparat), med gassbrenner.
Léon døde i 1994, da overtok hans kone, Marguerite, og hans datter Martine. I 2004 døde også Marguerite, og Martine Lafitte overtok hele gården. Hun har sluttført prosessen med å fokusere utelukkende på druetypen Folle Blanche.
De produserer 30-40 tønner armagnac pr år, og bruker ingen tilsettingsstoffer som boisé og karamell.
Utvalg
Utvalget vil variere over tid, siden de stort sett produserer årgangsarmagnacer.
Minna Nystedt
Minna Rosita Nystedt Rødseth (født Minna Rosita Nystedt, 11. oktober 1967 i Levanger) er en norsk tidligere skøyteløper. Hun representerte Idrettsforeningen Fram og senere Hamar Idrettslag.
Nystedt vant NM på skøyter, sprint i 1990. Hun vant tre gull på 3 000 meter i NM på skøyter, enkeltdistanser i 1989, 1990 og 1992 samt ett gull på 5 000 meter i 1990. Hun deltok under vinter-OL for Norge i 1988 i Calgary med 25.-plass på 1 500 meter, 25.-plass på 3 000 meter og 24.-plass på 5 000 meter.
Sammenlagt i Verdenscupen
– = ikke deltatt på distansen i nevnte sesong.
0 = ikke samlet poeng i nevnte sesong, men deltatt.
Kongeriket Jugoslavia
Kongeriket Jugoslavia var et kongerike på Balkan som eksisterte fra slutten av første verdenskrig til andre verdenskrig. Fra 1918 til 1929 ble det offisielt kalt Kongeriket av serbere, kroater og slovenere, men begrepet «Jugoslavia» (bokstavelig talt «land av syd-slaver») var dets folkelige navn på grunn av dets opprinnelse. Det offisielle navnet på staten ble endret til «Kongeriket Jugoslavia» av kong Alexander I 3. oktober 1929.
Etablering
Kongeriket ble etablert i 1918 med sitt første navn «Kongeriket av serbere, kroater og slovenere» (serbokroatisk: Краљевина Срба, Хрвата и Словенаца/Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca)
1. desember 1918 ble det nye kongeriket proklamert av Alexander I av Jugoslavia som var prinsregent for sin far Petar I av Serbia. Det nye kongeriket var sammensatt av de tidligere uavhengige kongerikene Serbia og Montenegro, og fikk etter Saint-Germain-traktaten store områder som tidligere var deler av Østerrike-Ungarn: Kroatia, Slavonia og Vojvodina fra den ungarske delen av dobbeltmonarkiet, Krain, deler av Steiermark og mesteparten av Dalmatia fra den østerrikske delen, og provinsen Bosnia-Hercegovina, annektert i 1908.
Kongeriket hadde sine grenser mot Italia og Østerrike i nordvest, Ungarn og Romania i nord, Bulgaria i øst, Hellas og Albania i sør, og Adriaterhavet i vest.