cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Titus Livius
Titus Livius (født ca. 59 f.Kr., død 17 e.Kr.) var en romersk historiker som allerede i sin samtid var blitt kjent for sitt monumentale verk om Romas historie, Ab Urbe Condita (Fra byens grunnleggelse), (tradisjonelt datert til 753 f.Kr.), som omhandler Romas historie fra grunnleggelsen og frem til Augustus' regjeringstid og Drusus’ død i 9 f.Kr.
Livius tilhørte slekten Livia og var født i Patavium (Padova) ved elven Po i Nord-Italia, hvor han også døde etter å ha levde det meste av livet i Roma. Sammen med Ovidius, Vergil og Horatius utgjorde Livius kjernen i romersk litterære gullalder, og Livius, Vergil og Horatius spilte dessuten en meget viktig rolle i propagandaen ved Augustus’ maktovertagelse.
Periculum in mora («faren ved å vente») er et kjent uttrykk som tillegges Livius.
Ab Urbe Condita
Livius' eneste bevarte verk er Ab Urbe Condita som han arbeidet med fra han var rundt 32 år og fram til han forlot Roma og flyttet tilbake til Patavium på sine eldre dager (antagelig i keiser Tiberius' regjeringstid, etter Augustus' død). Da han begynte sitt verk var han allerede forbi sin ungdom, antagelig hadde hendelser i hans liv før den tid vært utslagsgivende for hans intense aktivitet som historiker. Seneca den yngre nevner kort at Livius var kjent som taler og filosof, og at han hadde skrevet en del filosofiske avhandlinger med en historisk synsvinkel.
Av 142 bøker (kapitler) i Ab Urbe Condita er kun 35 blitt bevart i sin helhet. Innholdet av de øvrige (med unntak av to av dem) kjennes kun i form av epitomer (forkortede utgaver). Verket fikk en meget stor betydning for dannelsen av romernes egen oppfattelse av deres fortid i det tidlige keiserdømme, og da Livius var tett tilknyttet Augustus var verket også på linje med keiserens egen politikk.
Verket ble en meget stor suksess som overskygget alle tidligere historikere, og de yngre historikere måtte deretter ta utgangspunkt i Livius' historie.
Europa først
Bakgrunn
Da Japan angrep USA den 7. desember 1941 hadde Storbritannias krig mot Tyskland og Italia vart i over to år, og landet hadde få ressurser å avgi for å forsvare fjerne kolonier i Sørøst-Asia. I det Tyskland erklærte USA krig den 11. desember 1941 måtte USA vurdere hvordan ressursene skulle fordeles på de to hovedfrontene; som geografisk lå svært langt fra hverandre. Selv da aksemaktenes erobringer var som størst så var det fremdeles flere tusen kilometer mellom tysk og japanskkontrollert område, så fra et strategisk synspunkt kunne man se det som to adskilte konflikter. På den ene siden hadde Japan angrepet USA direkte og den japanske marinen truet amerikanske områder på en måte som Tyskland, med sine begrensede overflatestyrker ikke kunne. På den andre siden var Tyskland ansett for å være den sterkeste og farligste av aksemaktene og USAs allierte i Europa var grunnet geografien tvunget til å konsentrere krigføringen der.
Avtalen
Kort tid etter krigserklæringen ved Arcadiakonferansen ble USA og Storbritannia enig om «Europa først» strategien. USA skulle så snart som mulig overføre amerikanske hærstyrker og luftstyrker for å bekjempe Tyskland i Europa og Afrika. Krigen mot Japan skulle fokusere på å stoppe japansk fremrykking inntil Tyskland var nedkjempet; etter det skulle USAs, Storbritannias og Sovjetunionens fulle styrke settes inn mot Japan. Denne strategien ville konsentrere ressursene om det man anså var den sterkeste av aksemaktene, og ville forhindre en tysk seier som kunne slå Storbritannia eller Sovjet ut av krigen.
Konsekvenser
I praksis kunne USA allikevel bruke det meste av sin marineflåte mot Japan uansett, siden Tysklands marine hadde få overflateskip og eskortefartøyene som ble brukt i slaget om Atlanterhavet var jagere. Krigen i Stillehavet kunne føres fremgangsrikt med relativt små mengder bakkestyrker, for det meste US Marines. Innen Japan var slått hadde de allierte gjenerobret Burma, Filippinene og en rekke øygrupper nær selve Japan. Etter at Tyskland hadde kapitulert startet USA en massiv overføring av tropper til Asia for å invadere Japan, men innen man kom så langt kapitulerte Japan etter å ha blitt truffet av to kjernefysiske våpen og blitt overkjørt av sovjetiske styrker i Mandsjuria.
En klar konsekvens av «Europa først» var at slag i de europeiske krigsteateret tenderte til å være planlagte operasjoner. Med mindre ressurser i Stillehavet var krigføringen der mer improvisert og fleksibel; man måtte utnytte de sjansene man fikk. Eksempler på dette er slaget om Leyte og etter det slaget om Iwo Jima – begge ble gjennomført med svært lite foregående strategisk planlegging.
The Settlers fra Catan
The Settlers fra Catan [sic] (Nybyggerne fra Catan, tysk: Die Siedler von Catan) er et tysk brettspill som er spesielt populært i Europa. Det er et strategispill med sivilisasjonsoppbyggning som tema. Klaus Teuber designet den første versjonen som ble utgitt av Kosmos i Tyskland i 1995. Spillet vant den prestisjetunge prisen Spiel des Jahres dette året. Senere laget Mayfair Games The Settlers of Catan for det amerikanske markedet og Capcom for Japan.
Spillet ble opprinnelig gitt ut på tysk, men har senere blitt oversatt til flere språk som: dansk, engelsk, finsk, fransk, gresk, islandsk, italiensk, japansk, koreansk, latvisk, nederlandsk, norsk, portugisisk, russisk, slovensk, spansk, svensk, tsjekkisk og ungarsk. I Norge ble spillet først gitt ut som The Settlers til tross for norsk oversettelse av regler og spillkort. Senere ble spillet gitt ut med tilnavnet of Catan som ble oversatt til fra Catan, dermed står det The Settlers fra Catan på spilleskene i dag.
Det originale Settlers var grunnspillet i tillegg til utvidelsespakken Sjøfarerne fra Catan (Seefahrer von Catan). Senere har utvidelsespakkene Byer og riddere (Städte und Ritter) og Historiske scenarier blitt gitt ut.
Spillet
Brettet består av 37 heksagoner, seks bunker forskjellige kort, nummererte brikker, hus, byer, veier og en røver. Først legges heksagonene i en hovedsakelig tilfeldig rekkefølge slik at de former en sirkel med vann rundt, dette blir da en øy. Etterpå får alle landområdene et nummer, og kortene legges i sine respektive bunker. Siden brettet ikke blir likt fra gang til gang, vil heller ikke to runder bli like.
Stemmeseddel
En stemmeseddel er dokument som velgerne bruker under politiske valg til å avgi sin stemme. Avhengig av hva slags valg det er tale om, kan stemmeseddelen være utformet på ulike måter. I en folkeavstemning om ett bestemt spørsmål (for eksempel ja eller nei til innmelding i Den europeiske union), vil stemmeseddelen foreligge i kun én versjon. Ved valg til ny folkevalgt forsamling (for eksempel et kommunestyre, eller Stortinget), vil hvert politiske parti utarbeide hver sin stemmeseddel, med ulike kandidater på de respektive partienes versjon.
The Settlers fra Catan
Spillet
Hver spiller plasserer hus og vei på tillatte plasser hvor de får mest ut av dem. Målet er å skaffe et visst antall poeng (10). Dette kan oppnås ved å bygge hus og byer, lage den lengste veien eller kjøpe utviklingskort. Trekker man utviklingskort kan man oppnå forskjellige fordeler, men poengkort og riddermakt er det eneste som kan gi poeng. Plassering av de første landsbyene er et viktig strategisk trekk, da det i stor grad påvirker utviklingen. Plasserer man en landsby ved tallet 12 vil man svært sjelden trekke inn ressurser fra dette tallet, men 8 og 6 er pålitelige tall. Røveren flyttes ved terningkast 7.
12 og 2 –  1 av 36 kast 11 og 3 –  1 av 18 kast 10 og 4 –  1 av 12 kast 9 og 5 –  1 av 9  kast 8 og 6 –  5 av 36 kast 7      –  1 av 6  kast
Stemmeseddel
Historikk
I det gamle Hellas brukte innbyggerne potteskår for å risse inn navnet på en politiker under prosessen som fikk betegnelsen ostrakisme (etter ostrakon, det greske ordet for «potteskår»). De første stemmesedlene av papir ble brukt ved valg i Roma i 139 f.Kr.
Ulike valgsystemer
Når det brukes flertallsvalg i en valgkrets kan stemmeseddelen inneholde bare ett navn, eller ett til hver posisjon som skal velges dersom flere valg avholdes samtidig.
Lene Hansen
Hun representerte Norske Samers Riksforbund på Sametinget i perioden 2005–2009.
Stemmeseddel
Ulike valgsystemer
I systemer med lukkede lister kan man ikke endre rekkefølgen på kandidatene, og da kan stemmeseddelen være en liste over partier, og så velger man ved å markere det partiet man vil stemme på.
Lene Hansen
Hun er utdannet lærer, og har arbeidet som lærer og journalist, og som rådgiver i Troms fylkeskommune.
Stemmeseddel
Norge
Ved et kommune- og fylkestingsvalg kan man stemme på personer som skal representere partiet i kommunestyret, mens ved et stortingsvalg kan man stemme for hvem i partiet som skal være stortingsrepresentant.
The Settlers fra Catan
Turneringer og mesterskap
Det arrangeres turneringer og internasjonale mesterskap i Settlers. Det første offisielle NM ble arrangert i 2005, første EM i 2009 og første VM i 2002. VM finner sted hvert annet år, vekslende med EM.
Lene Hansen
I 2014 ble hun styreleder for Beaivváš Sámi Našunálateáhter. Som styreleder for teateret var hun blant annet en nøkkelperson da teateret våren 2020 fikk gjennomslag for kravet om et eget teaterbygg for det samiske kompaniet. Hansen tok ikke gjenvalg som styreleder i 2020, og ble etterfulgt av Maria Utsi.
Natalja Glebova
Natalja Grigorjevna Glebova (født Natalja Grigorjevna Sjive, russisk: Наталья Григорьевна Глебова født Шиве; født 30. april 1963 i Kemerovo) er en tidligere sovjetisk skøyteløper som deltok i de olympiske vinterleker 1984 i Sarajevo og 1988 i Calgary.
Sjive vant en olympisk bronsemedalje under Vinter-OL 1984 i Sarajevo. Hun kom på tredjeplass på 500 meter skøyter, bak Christa Rothenburger og Karin Enke fra Øst-Tyskland.
The Settlers fra Catan
Settlers online
Her kan man spille Settlers online:
Stemmeseddel
Norge
I Norge skal fylkesvalgstyret sørge for at det blir trykt stemmesedler for alle valglister som er godkjent innen 10. august.
Utformingen av stemmesedlene er regulert gjennom forskrift. Stemmeseddelen skal være lett å forstå, og det skal ikke være mulig å se hva som er skrevet på den når den er sammenbrettet. Farger, utforming og papirkvalitet er også bestemt slik at utformingen av stemmesedler blir lik i hele landet. Stemmesedler til kommunevalg er rosa, mens stemmesedler til fylkesvalg er blå, og stemmesedler til stortingsvalget er oransje.
Selmer Nilsen
Sverre Ingebregt Selmer Nilsen (født 25. mai 1931, død 18. juni 1991) fra Bakfjord i Måsøy, Finnmark, var en nordmann som drev spionasje til fordel for Sovjetunionen under den kalde krigen. Han ble tvangsvervet av KGB da han var 16 år og var aktiv spion i 19 år.
Biografi
Selmer Nilsen ble rekruttert av KGB i 1948, etter at familien hans hadde hatt kontakt med sovjetiske agenter siden den annen verdenskrig. Blant annet hadde to av hans eldre brødre vært i Sovjetunionen under krigen, i den hensikt siden å kunne brukes som spioner mot de tyske okkupasjonstroppene i Finnmark.
Etter krigen ble Selmer Nilsen mot sin egen og familiens vilje tvunget til å samarbeide med russerne. Man skal i denne sammenhengen heller ikke glemme hvordan oppfatningen om russerne som befriere fra 1944 satt dypt i folk i Finnmark. Århundrer med pomorhandel mellom folkene på Nordkalotten hadde skapt et fellesskap som ble avbrutt av revolusjonen i november 1917. Til og med emigrasjon til det før-revolusjonære Russland fra Øst-Finnmark hendte, slik folk lenger sør hadde utvandret til Amerika. Morten Jentofts bok De som dro østover fra (2001) forteller historien om hvordan de klarte seg i det nye landet.
Spionasje
Selmer Nilsen ble rekruttert av KGB i 1948, etter at familien hans hadde hatt kontakt med sovjetiske agenter siden den annen verdenskrig. Blant annet hadde to av hans brødre vært i Sovjetunionen under krigen, med det formål siden å kunne brukes som spioner mot de tyske troppene i Finnmark. Selmer Nilsen ble utdannet i radiotelegrafi og etterretning, særlig HUMINT i Murmansk fra høsten 1948 til april 1949. Offisielt hadde han vært i Bergen på skole i skipselektro i denne tiden. Han begynte straks med hemmelige meldinger til KGB fra en radiosender han hadde fått med seg, og dannet en spionring sammen med broren og svogeren. Det var ikke mye nytte av denne spionringen den første tiden, og i 1950 ble dette sambandet og radiosenderen i Bakfjord lokalisert ved radiopeiling. KGB sendte straks melding tilbake til Selmer om dette, og han fikk ordre om å stoppe sendingene. Politiet kom på besøk, men bare Selmer var hjemme, og politiet mistenkte ikke en nittenåring.
I 1952 reiste faren, broren Edmund og Selmer til Vajda-Guba i Sovjetunionen og ga beskjed til KGB om at det var slutt på avtalen om spionering mot NATO og Tyskland fra Norge, og dette ble godtatt av KGB med et pålegg om å tie med det de visste om KGBs spionvirksomhet i Norge. KGB hevdet de hadde gode kontakter i hele Norge, og at brudd på avtalen vil få alvorlige følger for hele familien. Avtalen inngått våren 1945 var skrevet på russisk, og måtte underskrives av alle partisaner før de fikk returnere til Norge. Oversatt av tolken Wilfred Jørstad var ordlyden slik: «''Jeg – NN, sier meg med dette villig til å arbeide frivillig for Sovjetunionens etterretning. Jeg vil aldri røpe for noen det jeg får høre eller se i tjenesten. Og jeg vil aldri glemme at Sovjetunionens straff vil nå meg hvor jeg enn måtte være i verden, om jeg skulle bryte denne kontrakten.''»
Selmer Nilsen spionerte i tidsrommet 1956–1963 i traktene rundt Bodø, og observerte blant annet landingene til det amerikanske spionflyet U-2 som landet flere ganger i Bodø i dette tidsrommet for å fylle drivstoff. Selmer Nilsen hevdet at han holdt flyplassen under oppsikt 1. mai 1960 fra Rønnvikhaugen da det like etterpå ble kjent at et av flyene hadde blitt skutt ned over Sovjetunionen og piloten, Francis Gary Powers var tatt til fange etter å ha skutt seg ut.
Fengsling og dom
I 1967, etter nesten 20 år i sovjetisk tjeneste, ble det offentlig kjent at Selmer Nilsen var avslørt, etter at Dagbladet og andre medier hadde fattet interesse for saken. Det var først og fremst funnet av rullen med kodepapir som ble vanskelig å forklare. Selmer ble arrestert i Havøysund i Finnmark den 7. april 1967. Han ble tatt inn til forhør, og der tilstod han alt, men ble ikke trodd av politimesteren og sorenskriveren. Etter dette trakk Selmer forklaringen sin tilbake. Senere ble han tatt med til steder i Nord-Norge der han sa at han hadde vært, blant annet der lyttekabelen for ubåter på Nordkyn lå. Etter hvert begynte politiet også å tro på det Selmer hadde fortalt. Senere samme år falt dommen. For dette ble Nilsen den 19. desember 1967 dømt til syv og et halvt års fengsel og inndragning av 75,000 kroner.
Medtiltalte
Dømte
Dokumentarfilm
NRK-programmet Spekter sendte høsten 2007 en dokumentarfilm som opprinnelig ble laget i 1971, men aldri vist – hvor man i et langt intervju med Selmer Nilsen får bakgrunnshistorien for hvorfor han valgte å gå i sovjetisk tjeneste. Som det fremgår av programmet, ble det ansett som for farlig å sende det på et tidspunkt hvor den kalde krigen var på sitt kaldeste. Forfatteren Kjell Fjørtoft har også omtalt Nilsen i sine bøker.
Selmer Nilsen døde i 1991 etter lang tids sykdom og er gravlagt på Slåtten kirkegård i Måsøy kommune i Finnmark.
Selmer Nilsen i populærkulturen
Den norske filmen Brent av frost (1997) var løst basert på Nilsens liv.
Geijeraffären
Geijeraffären var en politisk skandale i Sverige som omfattet mørklegging av fakta og falske dementier. Det hele begynte den 18. november 1977 da avisen Dagens Nyheter trykket en artikkel av Peter Bratt om at Lennart Geijer, Sveriges justisminister fra 1969 til 1976, hadde kjøpt seksuelle tjenester på et bordell i løpet av sin embetstid. Dette var et sikkerhetsproblem, især hvis noen av de involverte prostituerte hadde kontakter med østblokkambassadene og deres agenter. Kilden skal ha vært et memorandum fra rikspolitisjefen Carl Persson til statsminister Olof Palme.
Palme og Geijer dementerte alt som stod i artikkelen, sammen med Stockholms politisjef Hans Holmér, Geijers pressekontakt Ebbe Carlsson og Hans Dahlgren på regjeringskanselliet. Dementiet påpekte to mindre saksfeil i artikkelen. DN godtok dementiet og måtte betale erstatning til Lennart Geijer, et beløp han overførte til et stipend om undersøkende journalistikk.
Staffan Heimerson, redaktør i Aftonbladet, bestilte en granskning fra Jan Guillou. Guillou forsøkte og lyktes med å få Bratt til å røpe sin kilde. Det var Leif G.W. Persson som arbeidet for rikspolitisjefen, som på direkte spørsmål bekreftet overfor Bratt at det var sendt et memorandum der justisministeren ble vurdert som en sikkerhetsrisiko. Aftonbladets ansvarlig utgiver Gösta Sandberg avstod fra å publisere artikkelen.
Meteorologiåret 1917
Meteorologiåret 1917 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1917.
Geijeraffären
I mai 1978 sendte Sveriges Television et Studio S-program, «Papperen på bordet», der man fortalte at memorandumet omtalte Geijer. Da Gunilla Andrén reiste spørsmålet i Riksdagen 9. mai, dementerte Palme nok en gang, denne gang sammen med den sittende statsministeren Thorbjörn Fälldin.
En journalist i Expressen, Jan Mosander, krevde at sikkerhetspolitiet skulle utlevere det aktuelle notatet. Han fikk det først ved hjelp av en domstol. Det ble publisert i Expressen og bekreftet historien.
I desember 2007 krevde to av de prostituerte, som under Geijer-affæren var i 14-årsalderen, en million svenske kroner hver i erstatning av den svenske staten.
Bjarne Myhre
Bjarne Myhre (født 19. april 1934, død 14. januar 2021) var en norsk politiker (H). Han var ordfører i Alstahaug kommune fra 1999 til 2003, da han ikke stilte til gjenvalg. Myhre var periodevis syk da han var ordfører, og da fungerte varaordfører Håkon Mørk i hans sted. Myhre var i 2007 i krangel med sitt eget lokallag, Alstahaug Høyre, om eiendomsskatt, og uttrykte sterk skepsis til Nordland Høyres kandidater til fylkestinget. Myhre var leder i Helgeland Historielag fra 2005.
Tušimice kullkraftverk
De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 2 746 000 tonn ved Tusimice 2, ned fra 4 107 300 tonn i 2007. Total 2008-kvote som var 2,31 mill tonn.
Jack Silcock
John «Jack» Silcock (født 15. januar 1898 i Wigan, død 28. juni 1966) var en engelsk fotballspiller som spilte i forsvar. Han ble plukket opp som attenåring av Manchester United-manager John Robson i 1916. Han debuterte på Manchester United 30. august 1919 mot Derby County. Han spilte i Manchester United fram til 1934 da han gikk til Oldham Athletic. Da hadde han spilt 449 kamper for United og scora to mål. Han er nummer 17 på lista over spillere som har spilt flest kamper for Manchester United.
Selv om han aldri vant noe i karrieren, spilte han spilte tre kamper for.
Han døde 68 år gammel i 1966, bare en måned og to dager før England vant fotball-VM på hjemmebane.
SAM
SAM har flere betydninger:
Adoptianisme
Adoptianismen er et teologisk standpunkt innenfor kristologien at Kristus fra begynnelsen av kun var et menneske som ble «adoptert» som Guds sønn ved dåpen i Jordanelven.
Pølsevogn
Pølsevogn er en vogn hvorfra det servereres varme pølser i brød. Allerede før første verdenskrig var det pølsevogner på gaten i større tyske byer som for eksempel Berlin. Grunnlaget for denne spesielle restauranttypen var oppfinnelsen av petroleumsbrenneren, som gjorde det mulig å oppvarme kar og beholdere mobilt.
Pølsevognen var opprinnelig en trekkvogn med en kobberkjele som ble varmet opp med en primusbrenner. Det var en trekasse rundt kjelen. Den inneholdt blant annet pølsebrød, som den gangen var et rundstykke. Kassen, som var hvitmalt, var montert på et understell med to store hjul og trekkstenger.
Som de første i Danmark, gav Københavns borgerrepresentasjon den 4. mars 1920 tillatelse til å selge varme pølser på gaten. Tirsdag den 18. januar 1921 ble det solgt varme pølser i brød fra i alt seks mobile pølsevogner og siden bredte pølsevognene seg til resten av landet. Særlig mellom 1950 og 1970 hadde pølsevognene sin storhetstid. Vognene ble større og mer moderne, men tapte fra 1970 markedsandeler til stasjonære hurtigmatrestauranter.
Pølsevognene står i dag i de fleste større danske byer. I 1970-årene var det omkring 700 pølsevogner i Danmark, men i dag er antallet nede på litt over 100. Noen pølsevogner har også endret utseende litt idet de er blitt stasjonære og er uten hjul. I København er antallet falt fra ca. 400 i 1950 til 93 i 2007 og 60 i 2010.
Vognene var i gamle dager mer eller mindre drevet av selvstendig næringsdrivende, men i dag er de fleste overtatt av de store slakteriene som for eksempel Danish Crown.
En moderne pølsevogn har hjul under og er uavhengig av fast strøm- og vannforsyning, og hver 19. time lades den opp. Den har egen motor og kan pakkes sammen på 15 minutter. Pølsevognen kan også være en tilhenger, som ved flytting kan kobles til en bil med tilhengerfeste.
Det er kun København, Odense, Slagelse og Hørsholm kommuner som har holdt fast på kravet om invaliditet, samt regelen om at vognene skal kjøres i garasje hver kveld. I resten av landet er det nå mer eller mindre faste pølsekiosker som står for salget av varme pølser, det total salget er på omkring 116 millioner stk. i året. En moderne pølsevogn selger blant annet pølse i brød, kokte eller ristede wiener- og knekkpølser, franske hotdogs, hamburgere, brus og øl m.v.
Pølsevognen er også blitt en eksportvare, blant annet er det solgt over 100 til Russland og ca. 70 til Sverige.
Avon
Avon, forvansket fra walisisk afon som betyr «elv», er navnet på en rekke elver. Man antar at karttegnere har spurt lokalkjente hva en elv heter, fått beskjed om at det er en afon, og så skrevet ned dette. En rekke elver og byer i andre deler av verden har senere blitt oppkalt etter en av de britiske elvene som heter Avon.
Steder
Canada
Frankrike
Amerikas forente stater
NM i bandy 1976
'''Det 59. Norgesmesterskapet i bandy – 1976'''
Statsdumaen
Statsdumaen (russisk: Государственная дума, Gosudarstvennaya duma, vanlig forkortelse: Госдума, Gosduma) er underhuset i Russlands føderale forsamling. Russlands konstitusjon fra 1993 fastsatte at statsdumaen skal bestå av 450 representanter, som velges for en periode av fire år. Halvparten skulle velges gjennom forholdstallsvalg, de andre ved enkelt flertall i enkeltmannskretser. Russiske statsborgere over 21 år er valgbare til statsdumaen. Dumavalg ble gjennomført i 1993, 1995, 1999, 2003, 2007, 2011 og 2016. Selve bygningen ligger i sentrum av Moskva, like ved Manezjnaja-plassen. Den nåværende formen av Dumaen ble skapt i 1993 etter at en ny grunnlov ble innført av Boris Jeltsin og bekreftet ved en folkeavstemning.
NM i bandy 1976
Mjøndalen vant seriemesterskapet. Mjøndalen, Ullevål, Stabæk og Drafn gikk til semifinale.
Statsdumaen
Fra 2007-valget er enkeltmannskretsene sløyfet, og alle representantene velges gjennom forholdstallsvalg fra partier med minst 7 prosent oppslutning.
NM i bandy 1976
Sluttspill
Valle Hovin stadion, Oslo 29. februar 1976 – 1200 tilskuere
Esbjerg forenede Boldklubber
Esbjerg forenede Boldklubber, forkortet EfB, er et dansk fotballag fra Esbjerg.
Historie
Esbjerg forenede Boldklubber ble stiftet den 23. juli 1924, hvor klubbene E.B. 98 og Esbjerg Amatør Klub slo deg sammen etter 12 års rivalisering.
Den nye klubbens ambisjoner var mye større, og ga resultater med en gang.
Truls Berg
Truls Petter Berg (født 15. mai 1963) er en tidligere norsk IT-gründer. Han er redaktør, forfatter og foredragsholder. Han innehar flere styreverv og er fast skribent i Computerworld.
Han har vært med å starte opp en rekke virksomheter, blant annet Component Software, Integrate og Comperio. I tillegg har han bistått en rekke andre oppstartsbedrifter. Han har ofte ledet disse virksomheten kun i oppstarts- og vekstfasen.
I perioden 1992-96 var han med på å bygge opp Sybase Norge fra 2 til 75 medarbeidere. Etter at selskapet ble solgt til amerikanerne startet han i 1997 opp Component Software som i perioden 1997 til 2001 var Norges raskest voksende IT-selskap. Etter en kort periode i FAST ledet Berg i 2005 oppstarten av Comperio, et kompetansesenter innen søketeknologi.
I år 2000 ble han kåret til «Årets IT-Leder». I perioden 2002 – 2004 var han styreleder for Den Norske Dataforening. I 2009 satt Berg i styret til nettverket First Tuesday. I tillegg er han medlem i Dataforeningens Rosingkomite’ og leder for IT-politisk råd. Han er i 2014 generalsekretær i Innovation Forum Norge samt partner i investeringsselskapet Digital Insight AS.
I 2008 forfattet han boken Informasjonshavet – en overlevelsesguide for morgendagens kunnskapsmedarbeidere, og i 2013 lanserte han boken Halvveis til fremtiden, 5 megatrender som endrer Norge – og resten av verden! som er skrevet i samarbeid med den nederlandske fremtidsforskeren Adjiedj Bakaas.
Fra 2020 representerer Berg partiet Høyre i nye Asker kommune, som varamedlem i kommunestyret og i utvalg for plan og byggesak.
Esbjerg forenede Boldklubber
Meritter
Danmarksmesterskapet Landspokalturneringen
Omega navigasjonssystem
Omega var et amerikansk verdensomspennende navigasjonssystem for atomubåter som var i drift fra mars 1966 til 1997.
Navigasjonssystemet hadde stasjoner i Norge, Liberia, Nord-Dakota, Argentina, Australia, Japan, og på øyene Hawaii og La Reunion.
Posisjonsbestemmelsen ble gjort ved måling av tidsforskjell og faseforskyvning mellom signaler mottatt fra to stasjoner på langbølge. Andre systemer som benytter tilsvarende teknikk er Decca navigasjonssystem og LORAN.
Omegastajonen på Bratland
Den eneste omegastasjonen i Norge lå på Bratland i Aldersundet i Lurøy kommune på Helgeland.
Bratland Omega senderen (Senderstasjon – 66.42083°N, 13.15056°W) lå mot Aldersundet og var den eneste Europeiske Omegastasjonen. Den brukte en uvanlig antenne, en lang strekkantenne over Aldersundet mellom to store ankerfester i betong. Lengden var 3500 m. Det ene festet på fastlandet i øst 66.42417°N, 13.16694°W og det andre på Aldra i vest. 66.41472°N, 13.08861°W. Antennen ble tatt ned i 2002.
En egen gruppe av United States Coast Guard (den amerikanske kystvakta) hadde ansvaret for operasjonen av systemet, mens Japan tok seg av synkroniseringen av navigasjonssignalene. I Norge ble stasjonen eid av Fiskeridepartementet og Telenor, mens omegautstyret ble eid og betalt av USA. Dette viklet oss inn i en forsvarspolitisk debatt på 1970-tallet.
Omega Norge og Hawaii var de eldste stasjonene i systemet. Historien startet 1. mai 1965 da Per Rise (senere stasjonsbestyrer) kom med helikopter til Bratland for å ta de første målingene. Dermed startet en anleggsperiode med bygging av antennefundament og strekking av antenner mellom Aldra og Liatind. Liatind ble nå arbeidsplass for 10-20 personer. Det ble bygget en taubane opp til toppen for å transportere byggematerialer bl.a. til 2 anleggsbrakker som ble tjora fast på berghyller. Den ene hytten brukes fortsatt ved antennevedlikehold.
Under strekking av den ene antennelina 19.februar 1966 røk en sjakkel i festet for en kasteblokk oppe på Aldertind, slik at hele antennelina ramla ned og feide med seg den 27 år gamle Odd Pedersen fra Aldra. Dette skjedde bare noen få dager før sønnen Gunvald ble født.
Vinteren 1965/1966 var stri med mye snø. Det ble også rigget til en mottakerstasjon ute på Hestmann og til transport ble benyttet båten «Rundholmen» fra Aldersund. Skipper Sigleif Andreassen bar en gassflaske uten stopp en kilometer innover Hestmona.
Omegautstyret kom ferdigmontert i vogntog fra USA og England. Denne transporten var ikke helt enkel før ferjeleiet i Stokkvågen var ferdigbygget. På gunstig flo ble de losset på kaia i Stokkvågen og tauet inn til Bratland. Sendervogna fra England var fylt med halm for å holde ting på plass under transporten.
Per Rise var kommet om høsten i 1965, mens Egil Selnes var på plass etter nyttår i 1966. Sammen med Karstein Marthinsen, Bernt Pedersen, Leif Vatne, Jann Kristiansen og Eystein Albertsen jobbet de nesten døgnet rundt for å få tingene til å fungere, godt hjulpet av Kvina Auto og Liens Mek.
I mars 1966 ble de første Omegasignalene sendt ut, men signaler i det hørbare området slo inn på alt som var tilknyttet kraftnettet. Dårlig jordinger eller tilkoplinger forsterket problemene. Dessuten hadde ikke kraftlinjene til Rødøy-Lurøy Kraftverk kapasitet nok for de store radiosenderne. Hvert hvert 10 sek. forsvant derfor TV-bildet p.g.a. for lav spenning. Dette ble ordnet ved at stasjonen kjørte nødaggregat i TV-tiden. Trailerne med utstyr var plassert ved foten av Liatind i et område hvor det stadig gikk snø- og steinras som ødela bygninger og utstyr. For å fullføre testprogrammet besluttet Per Rise på egen hand å bygge om stasjonen, slik at den kunne fjernstyres fra kontorbrakka på Bratland. Arbeidstegninger ble produsert etter hvert på pappkartonger, ukeblad og bordbiter. Etter 14 dager kunne stasjonen igjen kjøres på lufta, men nå fra nevnte kontorbrakke på Bratland. Det første Omegautstyret hadde mange svakheter, dessuten var antenna en utmerket lynavleder. Etter hvert lærte man seg å takle overslag og branntilløp, men en antennedom brant ned. Utstyret ble forbedret etter hvert som feilene oppsto, noen ganger med nye deler, andre ganger måtte man produsere delene selv. Oppfinnsomheten og kreativiteten var på den tiden meget stor, selv om det av og til bar galt av sted. I et forsøk på å skyte en line gjennom et rør v.h.a. en rakett, kom raketten ut av kontroll og bare flaks hindret den fra å rasere hele stasjonen. Slik ble stasjonen drevet fram til 1973, da det nye anlegget ble tatt i bruk.
Overgangen til nye moderne lokaler hadde sine barnesykdommer. Fortsatt raserte stein fra Liatind kabelgrøfta mellom senderstasjon og antennehuset, og fylte den med flomvann fra oversvømte bekker. Oppgaven til Omegastasjonen var nå, kontinuerlig å sende ut navigasjonssignaler hele døgnet, som krevde en bemanning på 10 personer. 5 tekniske betjenter som gikk inn i et helkontinuerlig vaktsystem, 3 teknikere inkludert bestyrer, 1 marskintekn. Og 1 rengjøringsbetjent. En gang i året ble stasjonen slått av for full overhaling. All fastforankring på antennene måtte løses og antennekabelen forhales for å endre trykkpunkt på lina. Antennearbeidet har for det meste i 30 år vært ledet av anleggsleder Håkon Padøy i bergensfirmaet Olav Aga.
Omega Norge ble fra første dag en mønsterstasjon. Ekspertisen på stasjonen ble også benyttet av andre omegastasjoner. Per Rise var en periode engasjert som teknisk rådgiver i USA. Egil Selnes var flere turer nede på LaReunion og Roy Johansen var i Liberia etter borgerkrigen. Ellers var det en utstrakt reisevirksomhet. Etter hvert som utstyret bedret seg, ble jobbene mer og mer rutinepreget og man hadde behov for flere arbeidsoppgaver. En av dem var brannmeldingstjenesten for Lurøy og deler av Rødøy. Dessuten fikk personalet mer tid til å engasjere seg i det lokale kultur- og organisasjonslivet.
Navigasjonssystemet fikk navnet Omega etter den siste bokstaven i det greske alfabetet. Dette fordi man mente at dette var den siste generasjon av den type navigasjon. Etter mer enn 30 års drift ble systemet avslått den 30. september 1997 kl. 0500.
Antennene henger ikke lengre over Aldersundet, og i dag er det bare få spor av det lengste antennespennet i Europa. Man så heller ikke nytten av å etablere et museumsanlegg her, til store kostnader. I dag er det bare det store antennefestet på Liatinden tilbake.
Loran C-saken
I 1977 var det to kontroversielle saker hvor partiet Sosialistisk Venstreparti (SV) var i fokus, i ettertid kjent som Listesaken og Loran C-saken. SV-politikeren Berge Furre (1937–2016) var i mindre grad involvert i den første, men hovedperson i den andre.
SV-politikeren Ivar Johansen (f. 1950) hadde ved hjelp av åpne kilder laget lister over ansatte i overvåkningspolitiet. Dette ble gjort kjent gjennom et intervju med Johansen i Arbeiderbladet 1. august 1977, og Johansen antydet at disse kunne bli offentliggjort i Ny Tid. Politiet satte i gang et stort apparat for å oppspore listene og beslagla dem. Ifølge SV-politikeren Otto Hauglin (1942–2012) hadde også Furre på et tidspunkt kopi av listene. Navigasjonssystemene LORAN-C og OMEGA ble etablert på norsk territorium i 1960-årene. Loran C-stasjonen ble opprettet i Bø i Vesterålen. Loran C var til stor hjelp for amerikanske ubåter som førte atomvåpen, og etableringen av systemet ble vedtatt av Odvar Nordlis regjering uten å ha blitt vedtatt i Stortinget. SV mente at disse navigasjonssystemene var i strid med norsk base- og atompolitikk, og at opprettelsen av anlegget på Bratland ikke var vedtatt av Stortinget på en konstitusjonelt forsvarlig måte. Etter at SV-politikerne Arent M. Henriksen (f. 1946) og Finn Gustavsen (1926–2006) hadde tatt opp saken i Stortinget satte regjeringen i 1975 ned et utvalg ledet av Andreas Schei (1902–1989) som fikk i oppdrag å utrede forhold rundt den konstitusjonelle fremgangsmåten ved etableringen av navigasjonssystemene. Bare en begrenset del av utvalgets rapport ble gjort offentlig, og saken ble behandlet i lukket møte i Stortinget.
SV ønsket at utvalgets rapport skulle offentliggjøres, og Furre gikk ut og truet med at han ville bryte taushetsplikten og offentliggjøre rapporten dersom ikke regjeringen gjorde det. Ifølge Yngvar Ustvedt erklærte Furre og Gustavsen allerede under Stortingets lukkede behandling at de ikke ville respektere hemmeligstemplingen, men fritt sitere fra hele rapporten. Rossavik skriver at Furre og Gustavsen «følte seg bundet av taushetsløftet», men var under hardt press fra hovedstyret i SV hvor særlig Steinar Stjernø sto hardt på at dersom regjeringen ikke selv offentliggjorde fakta skulle SV gjøre dette.
Da regjeringen ikke etterkom Furres ønske, røpet Furre og Gustavsen hemmeligstemplede opplysninger fra rapporten i et åpent møte i Folkets Hus i Oslo den 22. august 1977. Samtidig ble hele Schei-komiteens innstilling offentliggjort av Pax forlag.
Langbølgesenderne trengte lange antenner, og antennestrekket i Aldersundet var 3500 meter langt mellom Liatind på fastlandet og Aldertind på øya Aldra. Dette var ei tid Nord-Europas lengste luftspenn. I dag er antennespennet tatt ned, men en liten utstilling ved Grønsvik kystfort viser med utstyr fra stasjonen, modeller, plansjer og bilder hvordan systemet fungerte.
Botafogo de Futebol e Regatas
). I tillegg har klubben vunnet Rio de Janeiro-mesterskapet 18 ganger.
Botafogo spiller hjemmekampene sine på Estádio Luso Brasileiro.
Berømte spillere som tidligere har spilt for klubben er blant annet Jairzinho, Garrincha og Mario Zagallo.
Patripassianisme
Patripassianisme (fra lat. pater, «fader» og passio, «lidelse») er et kristologisk uttrykk utviklet av Tertullian på 200-tallet.
I løpet av 200-tallet raste det blant de kristne lære strider om Treenigheten og relasjonene mellom de forskjellige personene i Treenigheten.
Patripassianismens tilhengere identifiserte Sønnen med Faderen. Dette betød, påpekte Tertullian, som var en av deres motstandere, at Faderen hadde lidt døden på korset sammen med Sønnen.
Freden i Sèvres
Freden i Sèvres var fredsavtalen etter første verdenskrig mellom Det osmanske riket og de allierte 10. august 1920.
Bakgrunn
De viktigste endringen denne avtalen medførte, var blant annet:
Sevres-traktaten sørget for en oppsplitting av Det osmanske riket som nå bare satt igjen med mindre områder i det sentrale Anatolia. Økonomien var under full alliert kontroll, og tyrkerne ble ilagt store begrensninger i det militære. Etter Den tyrkiske frigjøringskrigen fram til 1923 ble dagens grenser trukket gjennom Lausannetraktaten av 24. juli 1923, og denne annullerte Sèvres-avtalens bestemmelser om oppdeling av Anatolia.
Underskrivere
Representantene underskrev avtalen i Sèvres i Frankrike. For Det osmanske riket var det fire underskrivere: Rıza Tevfik, storvesiren Damat Ferid Pasha, ambassadør Hadi Pasha og undervisningsminister Reşid Halis som var godkjent av Sultan Mehmed VI. Avtalen ble aldri sendt til det osmanske parlamentet for ratifikasjon. Det ble oppløst av britene da de besatte Istanbul den 18. mars 1920. Traktaten ble derfor aldri ratifisert av Det osmanske riket.
Av de viktigste allierte deltok ikke USA. Det gjorde heller ikke Russland, fordi de hadde forhandlet Brest-Litovsk-avtalen med Det osmanske riket i 1917. I denne traktaten insisterte storvesir Vizier Talat Pasha at Det osmanske riket gjenvant de områdene som Russland erobret i den Russisk-tyrkiske Krigen (1877–1878), spesielt Ardahan, Kars og Batumi.
Sir George Dixon Grahame underskrev for Storbritannia, Alexandre Millerand for Frankrike og grev Lelio Bonin Longare for Italia.
Blant de andre allierte ville ikke Hellas akseptere de nye grensene og underskrev derfor ikke avtalen.
Avetis Aharonian, formann for Delegasjon fra den Demokratiske Armenske Republikk, som også underskrev Batum-avtalen den 4. juni 1918, var også underskriver av denne avtalen.
Reaksjoner
I Storbritannia ble Sevres-traktaten sett på som streng, men rettferdig. De fleste mente at tyrkerne hadde gjort seg fortjent til straffen de fikk, men selv blant de mest positive var det stor bekymring for om de allierte ville være i stand til å gjennomføre traktatens bestemmelser. De fleste var enige om at traktaten utgjorde en stor seier for grekerne.
I Italia ble traktaten sett på som en stor seier for Storbritannia. Pressens raseri rettet seg mot Frankrike som man mente hadde gitt etter for Storbritannias krav i altfor stor grad. Til tross for misnøyen, var italienerne fornøyde med den økonomiske innflytelsen de hadde fått i Tyrkia.
Franskmennene delte i stor grad italienernes syn på saken. Entusiasmen var lav, og de fleste så traktaten som en byttehandel med Storbritannia for å sikre Frankrikes interesser i Vest-Europa.
I Tyrkia ble traktaten møtt med sjokk og raseri. Den ble sett på som et dødsstøt og regjeringen i Istanbul var fullt klar over at de ikke ville klare å få befolkningen med seg. Den tyrkiske nasjonalistlederen, Mustafa Kemal, ga ordre om å gjøre motstand, og oppslutningen om nasjonalistbevegelsen vokste sterkt i ukene som fulgte.
Etterspill
Fredsoppgjøret i Midtøsten har hatt stor betydning for situasjonen i området i dag, men selve Sevrès-traktaten fikk kort levetid. Avtalen ble undertegnet av osmanene, men aldri ratifisert på grunn av motstand fra den tyrkiske nasjonalistbevegelsen i Anatolia.
En kort krig ble utkjempet fra 1921 til 1923 mellom de tyrkiske nasjonalistene og de utenlandske maktene i Tyrkia, hovedsakelig Hellas. Sevrès-traktaten ble til slutt erstattet av Lausannetraktaten fra 1923, som markerte slutten på den tyrkiske uavhengighetskrigen. I denne traktaten ble dagens grenser for Tyrkia gjeldende. Som en konsekvens opphørte Det osmanske riket å eksistere, mens republikken Tyrkia ble opprettet.
SMS «Szent István»
SMS «Szent István» var et slagskip i den østerriksk-ungarske marinen. Det var oppkalt etter den ungarske kongen Stefan I.
«Szent István» var det eneste større østerriksk-ungarske krigsskipet som ble operert fra den ungarske halvdel av keiserriket. Dette var på grunn av de store økonomiske forpliktelsene Ungarn tok på seg med utviklingen av Viribus Unitis-klassen av slagskip.
Da Østerrike-Ungarn var under blokade mesteparten av første verdenskrig lå «Szent István» til kai i Pula mesteparten av tiden. Den 10. juni 1918 gikk skipet ut på tokt for å prøve å bryte blokaden, og i nærheten av øyen Premuda i Adriaterhavet ble det angrepet av en italiensk motortorpedobåt. Dette førte til at skipet sank, på grunn av dårlig konstruksjon gikk skipet ned selv om skadene egentlig ikke var så store. 89 sjøfolk gikk ned med «Szent István».
Rolpa (distrikt)
Rolpa ligger Rapti Sone i Midtvestregionen, og regnes til Nepals åsdistrikter. Hovedstad er Livang.
Rolpa grenser mot Salyan i vest, Rukum i nordvest, Baglung i nordøst, Pyuthan i øst og Dang i sør.
Distriktets areal er 1 879 km². Befolkninga var i 2001 210 004.
Rolpa inneholder 51 landsbyutviklingssoner og ingen bykommuner.
Rolpa er et av Nepals fattigste og minst utvikla distrikter, og var fram til 2001 helt uten veier. Hæren bygde dette året de første veiene, for å frakte forsyninger fram til avdelinger som kjempa i Nepals borgerkrig 1996 - 2006. Distriktet er helt uten industri og har ellers svært lite moderne indfrastruktur, med en økonomi og kultur som kan minne om Norges på 1300-tallet.
Forventa levealder var 58,1 år, barnedødelighet pr. 1 000 fødte 83, befolkning uten tilgang til reint drikkevann 37,9 % (tall fra 2001). antall leger 2 (2002).
Andel parbatiya 35,55 %, dalit 16,93 %. Buddhister var 24,3 %. (Alle tall fra 2001.) Nasjonalt er distriktet kjent for å være dominert av magar-nasjonaliteten, som snakker flere nær beslekta tibeto-burmesiske språk og blander tradisjonell religion med innslag fra hinduisme og buddhisme. Et anslag er at 80% av befolkninga er magar.
Magarene står i motsetning til den herskende forma for hinduisme i Nepal, som bl.a. har undertrykt noen av deres religiøse seremonier. Kvinnene har også en på mange måter friere stilling enn i reinere hinduiske befolkninger. Kaste-systemet var historisk sett fremmed for magarene, og er i den grad de har det, kommet gjennom hinduisk misjon.
I det nordlige Rolpa står kham magar sterkt. De er ei egen undergruppe av magar-folket med språklige og religiøse særegenheter, bl.a. sterke innslag av shamanisme.
Distriktet har fra 1950-tallet vært et feste for kommunisme. Landsbyen Tawang var kjent alt da for å være fullstendig kommunist-dominert. Tidlig på 1990-tallet blei Rolpa dominert av maoistene, som vant alle representanter i parlamentsvalget i 1991 og fikk flertall i lokalvalga i 1992. Det utvikla seg borgerkrigsliknende tilstander som førte til at tusener gikk under jorda, noe som bidro til at borgerkrigen i Nepal brøyt ut i 1996. Mange av opprørernes angrep den første opprørsdagen, 13. februar, skjedde mot politistasjoner og regjeringskontorer i Rolpa.
Rolpa og nabodistriktene Rukum og Jajarkot var det viktigste kampområdet i borgerkrigens første år. Alle tre har stor magar-befolkning, og magarer dominerte fra starten av maoistenes styrker.
Opprørerne fra NKP (Maobadi) dominerte snart området, og Rolpa blei i Nepal kjent som opprørets hjerteland og et viktig symbol for maoistene.
Da opprørerne begynte å sette ut i livet sitt program for å gjøre om det sterkt sentraliserte Nepal i en føderal republikk med sjølstyre for nasjonale minoriteter og regioner, var den første regionen de proklamerte den 9. januar 2004 et nasjonalhjem for magarene, Den Autonome Magarat-regionen. Regionens folkeregjering blei utropt på et massemøte i Tawang der det blei opplyst at 75 000 var til stede.
Blant kjente nepalere fra Rolpa er magar-lederen, tidligere Tawang-ordfører og parlamentsrepresentant Barman Budha, og Krishna Bahadur Mahara, som er NKP(M)s leder i Nepals overgangsparlament 2007 og informasjonsminister i Nepals overgangsregjering 2007.
Oddleiv Skagestad
Oddleiv Skagestad (født 1941) er en norsk politiker (H) som var ordfører i Lindesnes kommune fra 1993 til 1999.
FN FNC
FN FNC (Fabrique Nationale Carabine) er et automatgevær ifra Fabrique Nationale i Belgia
Historie
Geværet ble introdusert i 1979 og er kamret for kaliber 5,56 x 45 mm NATO ammunisjon. FNC er basert på «FNC 76»-prototypen, som igjen ble laget ut ifra FN FAL-geværet. Det ble primært laget fordi det var rimeligere å produsere enn forgjengeren FN FAL.
Design
Geværet kommer i to hovedutgaver; standard – Modell 2000 og Modell 0000, og karabin – Modell 7000 og Modell 6000. Standardutgaven har 178 mm rifling mens karabinen har en tregere 305 mm rifling. FNC har bryter for å velge mellom hel og halvautomatisk ild, samt 3 skudds «burst»-ild. Magasinet tar 30 patroner og det kan ombyttes med M16-magasiner. En modifisert versjon produseres som Ak 5 på lisens av Bofors i Sverige.
Eugène Michel Antoniadi
Antoniadi var også en sterk sjakkspiller. I en turnering i Paris i 1907 gikk han ubeseiret igjennom og delte førsteplassen med Frank Marshall, ett fullt poeng foran Savielly Tartakower.
Bartrevepser
Bartrevepser (Siricidae) hører til blant plantevepsene og er en familie i ordenen vepser. De finnes i barskog. Larvene lever av å gnage i ulike bartrær. Den lever i symbiose med en tredrepende sopp, som hjelper til å bryte ned treet, slik at larven lettere kan gnage. Utviklingen kan ta flere år.
Utseende
Bartrevepser er store vepser. Kroppen er sylindrisk, uten en innsnørt «midje». De fleste er mørke, svarte med gule eller brune flekker. Ofte som mørke bånd på en gul bakkropp. Hunnens eggleggningsrør (brodd) er kraftig. Men de er helt ufarlige og stikker ikke og har heller ikke gift. Hunner hos bartrevepser i slektene Sirex og Urocerus har en beholdere (mycetangier) med et «slim», i eggleggningsrøret. Dette slimet har soppsporer, av barksopp, i form av gjærceller. Litt av dette kommer på eggene når de legges.
Vingene er ofte røkfarget, men uten flekker. Vingemerket og årenettet er tydelig. Hodet er bredest bak øynene. Antennene er trådformet.
Levevis
Bartrevepser finnes i barskog. Hanner begynner ofte å fly noen dager tidligere enn hunnene.
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Sammen med egget fulgte det med noen soppceller av en tredrepende barksopp. I Norge er det særlig soppartene Amylostereum areolatum, granlærsopp (Amylostereum chailletii) og einerlærsopp (Amylostereum laevigatum). Disse begynner å spire til sopphyfer som produserer enzymer og treverket blir brutt ned. Den nyklekte larven får lett tilgang på mat, nedbrutt treverk, på grunn av soppen. De gnager i treet og soppen følger etter. Etterhvert som larven gnager utvider gangen seg i bredde. Bak larven ligger det igjen trespon og avføring. Like før puppestadiet lager larven et lite puppekammer like under barken på treet.
Bartrevepser tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der vepsens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med et hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) barvepsen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen.
Utbredelse
Bartrevepser finnes i hele verden. Flere arter finnes i Norge.