cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Partidul Democrat-Liberal
Partidul Democrat-Liberal («Det demokratisk-liberale partiet», PD-L) var et rumensk sentrum-høyre-parti. PD-L blei til i januar 2008 gjennom en sammenslåing av de tidligere partiene PD og PLD. Partiet er medlem i Det europeiske folkepartiet og dets representanter i Europaparlamentet sitter i Det europeiske folkepartiet - Europeiske demokrater.
Ved parlamentsvalget i 2008 fikk partiet flest mandater i både deputertkammeret og senatet. Partiet danna deretter regjering sammen med Partidul Social Democrat (PSD). I 2014 slo partiet seg sammen med Partidul Național Liberal (PNL).
Eksterne lenker
Демократическая либеральная партия
Sandsborg tunnelbanestasjon
Sandsborg tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane i bydelen Gamla Enskede i Stockholm.
Tunnelbanestasjonen trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje) mellom Blåsut og Skogskyrkogården. Den ble innviet 1. oktober 1950 som den 7. stasjonen.
Selve stasjonen består av en utendørs plattform, med inngang fra den søndre enden. Stasjonen ble sist renovert sommeren 2004.
Kobberhaughytta
Kobberhaughytta er en betjent turisthytte i Nordmarka. Hytta har 59 sengeplasser og ligger 435 moh. Herfra har man utsikt over Sørkedalen, Bærumsmarka og den sørlige delen av Krokskogen.
Hytta ble bygget i 1931 av medlemmer av Oslo Turn. Den ble bygget på dugnad og er stort sett ikke forandret senere. Den store peisestua var bl.a. tenkt for gymnastikk for medlemmer som skulle overnatte på stedet.
I 1954 ble hytta overtatt av Oslo og Omegn Turistforening – nå DNT Oslo og Omegn – og navnet endret fra "Turnhytta" til Kobberhaughytta.
Anne Cecilie Ore
Anne Cecilie Ore (født 11. oktober 1978) er en norsk handikappidrettsutøver som har deltatt i to paralympiske sommerleker, der hun har vunnet fem medaljer innen ridning. Hun konkurrerer også blant funksjonsfriske ryttere.
Musashi: Samurai Legend
Musashi: Samurai Legend, kjent i Japan som Musashiden II: Blade Master (武蔵伝II ブレイドマスター), er et actionspill utviklet og publisert av Square Enix i 2005 til PlayStation 2. Spillet er en oppfølger til Brave Fencer Musashi som ble publisert i 1998. Figurene ble utformet av Tetsuya Nomura, og musikken ble laget av Masashi Hamauzu og Junya Nakano.
Handling
Spilleren kontrollerer Musashi, og må slåss mot fiender med sverd. Karakteren kan bruke to sverd: en vanlig katana og et større sverd, som endres når spilleren utvikler seg gjennom spillet. Raske angrep kan gjøres med en vanlig katana. Men det større sverdet brukes til å fullføre angrep, langsomme hardtslående angrep eller mer spesifikke angrep. Spilleren kan også bruke sverdene til å blokkere angrep, eller lære forskjellige teknikker. I byen Antheum, båret av et magisk dyr som kalles for Anthedon (en stor hvit hval) ber en ung prinsesse Mycella i det mystiske "Chamber of Rites" om å tilkalle en helt som kan redde deres verden fra den voksende trusselen fra Gandrake Enterprises.
Musashi blir snart funnet av en gammel kampsport-utøver Master Mew, som straks tar ham under sine vinger. Dessverre for Musashi blir prinsessen kidnappet igjen av president Gandrake, for å fremme sine egne onde planer for å grave ut verdens forsyning av "nebulitt" og bruke Mystics-kraften til å drive nebuliu-mmotoren hans. Så Musashi må forhindre Gandrakes onde planer. Underveis må Musashi også forsøke å komme seg forbi Gandrake Enterprises endeløse svermer av morder-roboter og andre skapninger.
Evander Andrews kraftverk
Det stod ferdig utbygd i 2001. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Norsk etnologisk gransking
Norsk etnologisk gransking (NEG) ble stiftet i 1946, og er i dag en seksjon ved Norsk Folkemuseum. Det er et kulturhistorisk arkiv som driver innsamling og bearbeiding av folks egne opplysninger om hverdagsliv og fest, i fortid og nåtid, gjennom utsending av spørrelister. Spørrelistene har blitt sendt til faste meddelere, og andre der temaet tilsier det, og tallet på meddelere har variert fra 63 til 1100.
Historie
NEG sprang ut fra miljøer ved Norsk folkemuseum, med Marta Hoffman som drivende kraft, og etter inspirasjon og mønster fra tilsvarende institusjoner i andre nordiske land. Hoffmann ble ansatt som den første lederen for NEG, men gikk snart tilbake til stillingen sin som konservator ved Norsk Folkemuseum, og ble erstattet av Hilmar Stigum. I tillegg arbeidet Lily Weiser-Aall, Andreas Ropeid og Rigmor Frimannslund Holmsen i NEG den første tiden. I 1974 ble institusjonen fysisk flyttet til lokaler i Sjøfartsmuseet og samlokalisert med Institutt for folkelivsgransking ved Universitetet i Oslo, og i 1987 ble den en egen stiftelse.
De første spørrelistene tok for seg eldre tradisjon knyttet til materiell kultur – eksempler på temaer er Ard og plog og Bordskikk til hverdags. Meddelerne ble oppfordret til å fortelle både om egne erfaringer og om hvordan skikken var i deres miljø eller bygdelag - de skrev altså som representanter for et område. Med tida fikk spørrelistene et mer personlig preg, og de tok heller ikke bare tak i livet i eldre bondesamfunn, men også urbane og samtidige forhold. Eksempler er NEG-spørreliste 174 om russeklær fra 1997, eller undersøkelsen om minnemarkeringene etter 22.juli som ble foretatt i 2011.
De fleste spørrelistene har blitt sendt ut og besvart per papir og post, men fra 2012 har NEG også arbeidet med digitale spørreundersøkelser. Arkivet har også andre materialgrupper enn spørrelistesvarene, blant annet en stor dagboksamling, En dag i Norge, med ca. 17 000 dagbøker fra 26. april 1995.
2. desember 2014 ble spørrelistesvarene til Norsk etnologisk gransking innskrevet i Norges dokumentarv, som er en gren av det internasjonale UNESCO-programmet Memory of the World. .
Matthias Weckmann
Matthias Weckmann (før 1619–1674) var en tysk barokk-komponist.
Skogskyrkogården tunnelbanestasjon
Skogskyrkogården tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Den trafikkeres av T-bane 1 (grønn linje), og ligger mellom stasjonene Sandsborg og Tallkrogen. Stasjonen ligger i bydelen Gamla Enskede i Söderort i Stockholm kommune. Stasjonen ligger i nærheten av gravlunden Skogskyrkogården, som har gitt stasjonen dens navn.
Matthias Weckmann
Liv og virke
Weckman var elev av Heinrich Schütz i Dresden og Jacob Praetorius den yngre i Hamburg. I 1638 ble han organist ved kurfyrstens hoff i Dresden og fra 1642 ved prinsehoffet i Nykøbing. Etter 1649 vendte han tilbake til Dresden, og fra 1655 til sin død var han organist ved St. Jacobi-Kirche i Hamburg.
Skogskyrkogården tunnelbanestasjon
Stasjonen ble innviet 1. oktober 1950 som den 8. stasjonen. Den het Kyrkogården til 19. november 1958. Stasjonen er en vanlig utendørsstasjon med en plattform, inngang i nord fra Sockenvägen. Her gikk tidligere sporveislinje 8, inntil den ble erstattet av tunnelbanen, og sporveishallen for linje 8 lå noen hundre meter lenger øst langs Sockenvägen.
Matthias Weckmann
Verk
Bevarte verk:
Disse få verkene er nok til fastslå at Weckmann var en svært fantasifull og uttrykkssterk komponist.
Rathdrum kraftverk
Rathdrum kraftverk er et varmekraftverk i Kootenai County, i delstaten Idaho i det nordvestre USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 276 MW fordelt på blant annet 2 gass-fyrte turbiner med effekt på 66–88 MW hver, avhengig av sesong. Operatør er energiselskapet Avista Corp.
Det stod ferdig utbygd i 1995. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass, og noe fyringsolje.
Per Vigeland
Per Vigeland (født 6. februar 1904 i København, død 30. januar 1968 i Oslo) var en norsk kunstmaler og glasskunstner. Han var sønn av Valborg og Emanuel Vigeland og ble elev ved sin fars akademi for glassmaleri allerede som 15-åring. Fra 1919 til 1922 studerte han der, i 1920 kom han inn på Statens håndverks- og kunstindustriskole, hvor han studerte til 1923. Han studerte også ved kunstakademiet i Firenze og École des Beaux-Arts i Paris. Per Vigeland er far til smykkekunstneren Tone Vigeland og metallkunstneren Pål Vigeland.
Utsmykkingsoppgaver
Per Vigeland hadde mange oppdrag som kirkekunstner. Det kunne være glassmalerier, altertavler, salmetavler eller andre interiørdetaljer i kirkene.
Etanol
Etanol eller etylalkohol er den mest kjente alkoholen, og kalles i dagligtalen gjerne for «alkohol». Etanol er den viktigste bestanddelen i brennevin, f.eks. vodka, whisky og rom.
Etanol har den kjemiske formelen C2H5OH, og er en fargeløs væske med spesifikk vekt 0,78 kg/l som er blandbar med vann i konsentrasjoner opp til 96,6 %. Etanol er forholdsvis flyktig og lett antennelig, og brenner med en klar eller svakt blå flamme. Avgassene ved forbrenning av ren etanol er vanndamp og karbondioksid:
Fremstilling
Etanol blir fremstilt petrokjemisk ved hydratisering (tilsetting av vann) til etylen.
Bruk
Moderate mengder etanol virker berusende og euforiserende. Det brukes som nytelses- og rusmiddel i konsentrasjoner mellom 1-2 % og 96 % i drikkevarer som øl, vin, likør og brennevin. Etanolholdige drikkevarer har vært utbredt over det meste av verden siden forhistorisk tid og fremstilles på et utall forskjellige vis, de fleste basert på gjæring av frukt (for eksempel epler), bær (for eksempel druer), knoller (for eksempel poteter), korn (for eksempel bygg) eller sukker.
Etanol kan gi leverskade og føre til avhengighet, det er en av de farligste rusmidlene i bruk. En stor del av innleggelsene i norske somatiske og psykiatriske sykehus har direkte eller indirekte sammenheng med alkoholskader. Inntak av alkohol under svangerskap påvirker fosterets utvikling og kan blant annet føre til føtalt alkoholsyndrom.
Etanol er et bedøvende og sløvende middel, og i de fleste land er det ulovlig å føre bil under påvirkning av alkohol; det samme gjelder andre motorkjøretøyer eller fartøyer over en viss størrelse. I enkelte kulturer er det helt forbudt å drikke alkohol, da oftest religiøst begrunnet.
Etanol virker desinfiserende og brukes som desinfeksjonsmiddel bl.a. i helsevesen, legemiddelindustri og matindustri. I konsentrasjoner over 10-15 % hemmer eller dreper etanol mikroorganismer, og det brukes som konserveringsmiddel i mikstur. Gjærsoppen som omdanner sukker til etanol ved fremstilling av vin, dør når alkoholkonsentrasjonen når 15 %, derfor kan vanlig vin ikke være sterkere enn 15 % alkohol.
Etanol avgir mye energi ved forbrenning. Før kunstig ernæring med direkte tilførsel i blodårene av sukker, fettoppløsninger og aminosyreoppløsninger ble lett tilgjengelig, ble det benyttet intravenøs tilførsel av etanoloppløsning som energitilførsel for pasienter. I norsk litteratur ble det anbefalt en moderat mengde etanol som ikke ville gi rus, men engelsk litteratur anga en noe større mengde etanol for en positiv psykisk bieffekt på pasienten.
Etanol er et effektivt løsemiddel og brukes som rengjøringsmiddel i industri, annen virksomhet og privathusholdninger. Det brukes også som løsemiddel og tildels råstoff i kjemiske reaksjoner i forskning og produksjon.
Etanol blir også brukt som kjølemiddel til varmepumper, for eksempel i et forhold 30 % etanol og 70 % vann. Ferdigblandet etanol (35 %) i vann er da kjent under betegnelsen HX 35 og Nordol 35. Mens ublandet (95 %) har betegnelsen HX 95 og Nordol. Etanol (HX) brukes i stedet for ordinær frostveske Monoetylenglykol (MEG også blant annet kjent som Dowcal 100, MEG 5 og Kilfrost CT.) eller Monopropylenglykol (MPG også blant annet kjent som Dowcal 200, MPG 5 og Kilfrost CTP.). Etanol produseres i Norge av Borregard og selges gjennom Arcus og Univar AS. Et problem med Etanol (HX) er korrosjon, da etanol blir omdannet til syre over tid.
Etanol som drivstoff
Etanol er et rent og forholdsvis rimelig brennstoff og brukes i noen land som drivstoff i biler, eventuelt som tilsetning i bensin, bl.a. i Brasil. I Brasil fremstilles denne etanolen fra sukkerrør eller avfall etter sukkerproduksjon. Sukkerrørproduksjonen i Pernambuco i Brasil er omdiskutert både på grunn av forhold for arbeiderne og miljøskader i forbindelse med denne produksjonen. Sverige er langt fremme på produksjon og bruk av etanol. Når etanol brukes som drivstoff, og ikke er framstilt fra fossilt brensel, er det vanlig å omtale det som bioetanol. Bioetanol og etanol er samme stoff.
Opptak og nedbrytning i kroppen
Nedbrytningen av etanol skjer gjennom flere ulike mekanismer, men den dominerende veien er nedbrytning til acetaldehyd ved hjelp av enzymet alkoholdehydrogenase. Acetaldehyd er en giftig substans som er skyld i mye av ubehagsfølelsen «dagen derpå». Dette brytes videre ned til eddiksyre, som i sin tur blir til karbondioksid og vann, eller skilles ut i urinen.
Når etanolen omdannes til energi, forbrukes mye B-vitaminer. Det er mye B-vitaminer i ølgjær, men svært lite i klart øl. Ved innleggelser for alkoholrelaterte skader vil injeksjoner av B-vitaminer ofte være hensiktsmessig.
Etanol hemmer det antidiuretiske hormon (ADH). Hormonet virker på nyrene og gir en normalt begrenset vannlatning. Ved inntak av etanol hemmes hormonet og nyrene skiller ut langt mer urin. Ved inntak av mye alkohol kan individet bli dehydrert og trenge mer væske, helst vann. En av mekanismene ved bakrus er manglende væske mellom hjernehinnene, som gir hodepine.
Produksjon og salg
Vinmonopolet har enerett i Norge til å selge drikkevarer som inneholder over 4,7 % etanol til private forbrukere. Servering for forbruk på stedet, skjenking, kan gjøres av de som innehar skjenkebevilling.
Det eksisterer myter om at etanol over 60 % er definert som blant annet narkotika, men det stemmer ikke. Etanol over 60 % er forbudt i henhold til alkohollovens § 8-13, men det finnes en rekke unntak.
DS «Kronprindsesse Victoria»
Lastet med kull forlot «Kronprindsesse Victoria» Pelaw-on-Tyne nær Newcastle. Ruten ville ta henne ned langs østkysten av England, rundt Norfolk og inn i Den engelske kanal. Utenfor kysten av Norfolk ligger Haisborough Sands, en sandbanke med en lengde av 16 km (nordvest-sørøst) og bredde av 1,6 km. «Kronprindsesse Victoria» treffer sandbanken og forliser, 5 av mannskapet omkommer.
Stavanger Kontrollsentral
Stavanger Kontrollsentral er en av Norges tre kontrollsentraler for luftfart og dekker Sør-Norge sammen med Oslo Kontrollsentral i Røyken. Bodø Kontrollsentral dekker Midt- og Nord-Norge. Stavanger Kontrollsentral ligger i Sola ved Stavanger. Sentralen eies og drives av Avinor. Det arbeider 40 flygeledere og 15 øvrige ansatte ved kontrollsentralen.
Skottland
Skottland (engelsk/skotsk: Scotland, skotsk-gælisk: Alba) er et delvis selvstyrt landområde (konstituert land) i den nordlige delen av landet Storbritannia og øya Storbritanna. Innenfor øya Storbritannia er Skottland arealmessig det nest største landområdet (med 32 % av flaten, men bare 8 % av befolkningen) etter England, fulgt av Wales og Nord-Irland. Det meste av befolkningen, inkludert hovedstaden Edinburgh, er konsentrert i Det sentrale beltet, det vil si flaten mellom Det skotske høylandet og Det sørlige opplandet (Southern Uplands) i Det skotske lavlandet. Det geografiske området består av den nordlige tredjedelen av øya Storbritannia samt øygruppene Shetland, Orknøyene og Hebridene. Skottland grenser i sør mot England, i nordøst mot Nordsjøen og norsk sjøsektor, mot Atlanterhavet i nord og vest, Irskesjøen i sørvest. Foruten fastlandet består Skottland av mer enn 790 øyer. Hovedstaden er Edinburgh, men den største byen er Glasgow. Andre store byer er Aberdeen og Dundee.
Skottland er delt inn i 32 administrative underavdelinger eller lokale myndigheter, kjent som rådsområder (council areas). Glasgow er det største rådsområdet når det gjelder befolkning, med Highland som det største når det gjelder areal. Begrenset selvstyrende makt, som dekker emner som utdanning, sosialtjenester og veier og transport, er delegert fra den skotske regjeringen til hver underavdeling. Skottland er det nest største landet i Storbritannia, og utgjorde 8,3 % av befolkningen i 2012.
Kongedømmet Skottland oppsto som en uavhengig suveren stat på 900-tallet og fortsatte å eksistere fram til 1707. Ved arv i 1603 ble Jakob VI av Skottland konge av England og Irland, og dannet dermed en personalunion av de tre kongedømmene. Skottland inngikk deretter en politisk union med kongeriket England 1. mai 1707 for å opprette det nye kongeriket Storbritannia. De to landene hadde hatt felles monark siden personalunionen i 1603, men hadde beholdt uavhengige parlamenter. Skottland har alltid hatt en egen forvaltning, inkludert eget juridisk og rettslig system som bygger på andre prinsipper enn de engelske. Forbundet opprettet også parlamentet i Storbritannia, som etterfulgte både parlamentet i Skottland og parlamentet i England. I 1801 inngikk kongeriket Storbritannia en politisk union med kongeriket Irland for å opprette Det forente kongerike Storbritannia og Irland (i 1922 løsrev Den irske fristaten seg fra Storbritannia, noe som førte til at sistnevnte ble offisielt omdøpt til Det forente kongeriket av Storbritannia og Nord-Irland i 1927).
Innenfor Skottland har monarkiet i Storbritannia fortsatt å bruke en rekke stiler, titler og andre kongelige symboler for statsskap som er spesifikke for kongeriket Skottland fra før foreningen. Rettssystemet i Skottland har også holdt seg adskilt fra det i England og Wales og Nord-Irland; Skottland utgjør en distinkt jurisdiksjon i både offentlig og privatrett. Den fortsatte eksistensen av juridiske, utdanningsinstitusjoner, religiøse og andre institusjoner som er forskjellige fra de i resten av Storbritannia, har alle bidratt til fortsettelsen av skotsk kultur og nasjonal identitet siden 1707 som innlemmet unionen med England. den skotske kirken har bidratt til å opprettholde skotsk identitet og nasjonalitet til tross for unionen.
I 1999 ble et skotsk parlament gjenopprettet, i form av en delegert lovgiver i ettkammer bestående av 129 medlemmer, med myndighet over mange områder av innenrikspolitikken. Lederen for den skotske regjeringen er Skottlands førsteminister, som støttes av den første viseministeren i Skottland.[28] Skottland er representert i Det britiske parlamentet med 59 parlamentsmedlemmer. Det er også medlem av British-Irish Council, og sender fem medlemmer av det skotske parlamentet til den britisk-irske parlamentariske forsamlingen, i tillegg til å være en del av Joint Ministerial Committee, representert av førsteministeren.
Etymologi
Opphavet til navnet Skottland kommer fra Scoti, det latinske navnet på gælerne. Philip Freeman har spekulert i sannsynligheten for at en gruppe krigere/angripere adopterte et navn fra en indoeuropeisk rotord, *skot, og siterer parallellen i gresk skotos (σκότος), som betyr «mørke, dysterhet». Det senlatinske ordet Scotia («landet til gælerne») ble opprinnelig brukt for å referere til Irland, og på samme måte i tidlig angelsaksisk ble Skottland brukt for å henvise til Irland. Senest på 1000-tallet ble Scotia brukt til å referere til (gælisktalende) Skottland nord for elven Forth, ved siden av Albania eller Albany, begge avledet fra den gæliske Alba. (Albania her må ikke forveksles med republikken Albania på Balkan-halvøya i Sørøst-Europa.) Bruken av ordene Skottland og Skottland for å omfatte alt det som nå er Skottland ble vanlig i senmiddelalderen.
Forhistorie
Neolittisk gårdsdrift brakte faste bosetninger. Ved Balbridie i Aberdeenshire ble avlingsmerker undersøkt, og det ble funnet grøfter og stolpehull, som avslører en massiv tømmerrammet bygning som dateres til rundt 3600 f.Kr. En nesten identisk bygning, med levninger etter keramikk, ble gravd ut ved Claish nær Stirling.
Tidlig historie
Den første skriftlige referansen til Skottland var i 320 f.Kr. av den greske sjømannen Pytheas fra Massalia, som kalte nordspissen av Skottland for Orcas, kilden til navnet på Orknøyene. I løpet av det første årtusen f.Kr. endret samfunnet seg dramatisk til en høvdingmodell, ettersom konsolidering av bosetting førte til konsentrasjon av rikdom og underjordiske lagerrom med overskuddsmat.
Den romerske erobring av Britannia ble aldri komplett da det meste av dagens Skottland aldri ble brak inn under romersk politisk kontroll. Den første romerske inngrepet i Skottland skjedde i 79 e.Kr., da den romerske hærføreren Agricola invaderte Skottland; han beseiret en kaledonsk hær i slaget ved Mons Graupius i 83 e.Kr. Etter den romerske seieren ble romerske festningsverker kortvarig opprettet langs høydedraget Gask Ridge nær kanten av Det skotske høylandet, men tre år etter slaget ble romerske hærene trukket seg tilbake til Southern Uplands. Rester av romerske festninger etablert i det 1. århundre har blitt funnet så langt nord som Moray Firth. Under den romerske keiseren Trajans regjeringstid (r. 98–117), hadde romersk kontroll bortfalt til Britannia sør for en linje trukket mellom elven Tyne og Solway Firth. Langs denne linjen reiste Trajans etterfølger Hadrian (r. 117–138) et defensivt murverk kalt Hadrians mur i Nord-England   og Limes Britannicus, som romerne kalte den, ble den nordlige grensen til Romerriket]. Den romerske innflytelsen på den sørlige delen av landet var betydelig, og de introduserte kristendommen til Skottland.
Den antoninske mur ble bygget fra 142 etter ordre fra Hadrians etterfølger Antoninus Pius (r. 138–161), og forsvarte den romerske delen av Skottland fra barbariske (ikke-romerske) delen av øya, nord for en linje mellom Firth of Clyde og Firth of Forth. Den vellykkede romerske invasjonen av Caledonia 208–210 ble utført av keisere fra det severanske dynasti som svar at kaledonerne i 197 hadde brutt traktaten, men permanent og endelig erobring av hele Britannia ble forhindret av dødsfallet til seniorkeiseren Septimius Severus (r. 193–211) mens han var på felttog ved Eboracum (York), og kaledonerne var igjen i opprør i 210–211. Festninger som ble reist av den romerske hæren under det severanske hærtoktet ble plassert i nærheten av de som ble etablert av Agricola og og i særdeleshet mengder ved inngangen til dalene i høylandet.
For de romerske historikerne Tacitus og Dio Cassius ble det skotske høylandet og området nord for elven Forth kalt Caledonia. I følge Dio Cassius var innbyggerne i Caledonia kaledoniere og Maeatae. Andre antikke forfattere brukte adjektivet «kaledonsk» for å gjelde hvor som helst i det nordlige eller indre Storbritannia, og nevner ofte regionens mennesker og dyr, dets kalde klima, dets perler og en bemerkelsesverdig region med skogkledde høydedrag (latin: saltus) som den gresk-romerske filosofen Klaudios Ptolemaios i hans verk Geographia på 100-tallet e.Kr. beskrev til å må ha vært sørvest for Beauly Firth. Navnet Caledonia har sitt ekko i stedsnavnene til Dunkeld, Rohallion og Schiehallion.
Conspiratio barbarica («barbarenes sammensvergelse») var romernes betegnelse på et felles angrep fra flere folkegrupper eller stammer mot romersk styre i Britannia på slutten av 300-tallet, men ble etter hvert slått tilbake av Flavius Theodosius. En av angriperne var folkegruppe kalt Scoti. En virkning av dette store angrepet var opprettelsen av en ny romersk provins kalt Valentia, etter den regjerende keiseren Valens (r. 364–378), som kan ha vært i Skottland på denne tiden. Romersk militærstyre ble helt trukket tilbake fra øya tidlig på 400-tallet, noe som resulterte i innvandring og bosetning av germanske folk fra nordlige Europa til Britannia, saksere, anglere og andre, felles betegnet som angelsaksere. Disse slo seg også ned i sørlige Skottland og resten av det østlige Britannia.
Middelalderen
I de påfølgende århundrene ekspanderte skottenes kongedømme fra et forholdsvis lite område i Moray til bortimot det som ble dagens Skottland. Helt i nord og på de ytre øyene beholdt norrøne bosettere kontroll mens de skotske kongene stadig søkte å utvide territoriene sørover i det nordlige England.
Perioden var likevel markert med et relativt godt forhold til Wessex-herskere i England, samtidig som det var intense dynastisk uenighet innad. En gang etter en invasjon av kongedømmet i Strathclyde ved kong Edmund I av England i 945 ble provinsen overtatt av kong Máel Coluim mac Domnaill (Malcolm I av Skottland). I løpet av regimet til kong Indulf av Skottland (954-962) erobret skottene festningen som senere ble kalt for Edinburgh, deres første fotfeste i Lothian og regimet til kong Máel Coluim mac Cináeda (Malcolm II av Skottland) markerte en tettere innlemmelse av disse områdene, men det kritiske året var kanskje 1018 da Máel Coluim beseiret northumbrianerne i slaget ved Carham.
Normannisering av Skottland
Den normanniske erobringen av England i 1066 medførte en kjede av hendelser som drev det skotske kongedømme vekk fra sine gæliske røtter. Kong Máel Coluim mac Donnchada (Malcolm III av Skottland) giftet seg med prinsesse Margaret, søster av Edgar Ætheling, den avsatte anglosaksiske tronpretendenten til England og som deretter fikk skotsk støtte. Margaret spilte en hovedrolle i å redusere innflytelsen til den keltiske kristendommen, og da hennes yngste sønn ble konge som David I av Skottland inviterte han normanniske adelsmenn til landet. Disse bidro til en normannisk føydalisering av Skottland. David etablerte en rekke bykjerner, såkalte burgher, for å utvikle handelen med kontinentet og Skandinavia. David giftet seg normannisk og ved slutten av 1200-tallet var en rekke av adelsfamiliene i Skottland normanniske. De første møtene til Skottlands parlament kom også sammen på denne tiden.
Den skotske uavhengighetskrigen
Skottlands krise startet med at purunge Margareta, jomfruen fra Norge, døde på sjøfarten over fra Norge til Skottland som den siste direkte arvingen til kong Alexander III av Skottland. Den skotske adelen inviterte den engelske kongen til å avgjøre rivaliserende krav til å arve den skotske tronen. Kong Edvard I av England innførte isteden Johan Balliol som en vasallkonge og utøvde direkte kontroll over Skottland, men skottene motsatte å bli underlagt engelsk styre, først under lederskap ved William Wallace og Andrew Murray til støtte for Johan Balliol som satt i engelsk fangenskap. Mot alle odds slo de to hærførerne engelskmennene ved Stirling Bridge i 1297. Den legendariske Robert Bruce, som ble kronet som Robert I den 25. mars 1306, vant en avgjørende seier over engelskmennene i slaget ved Bannockburn mellom den 23. og 24. juni 1314, men krigen blusset opp igjen under den andre uavhengighetskrigen fra 1332 til 1357 da Edvard Balliol forsøkte uten hell, selv med aktiv støtte fra England, å vinne tilbake tronen fra Bruce-familiens arvinger. Med fremkomsten av Stewart-dynastiet i 1370-årene begynte situasjonen i Skottland igjen å stabilere seg.
På slutten av høymiddelalderen begynte Skottland å dele seg i to kulturelle områder – det hovedsakelig skotsk-talende lavlandet og det hovedsakelig gælisk-talende høylandet og helt syd i Galloway. Historisk sett har lavlandet fra Edinburgh og sørover vært nærmere den europeiske kulturen i motsetning til klan-systemet i de nordlige regionene som forble dominerende frem til personalunionen i 1707.
Union med England
I 1603 arvet kong Jakob VI av Skottland tronen til kongedømmet England, forlot Skottland for aldri mer å vende tilbake og ble således Jakob I av England. Med unntaket av en kortere epoke under Oliver Cromwells protektorat forble Skottland en selvstendig stat, men med betydelig konflikter mellom kronen og den presbyterianske bevegelsen convenanterne over kirkens styre. Etter den ærerike revolusjon og avsettelsen av den katolske Jakob VII ved Vilhelm og Maria ble Skottland kortvarig truet til å velge en annen protestantisk monark fra England. I 1707 derimot, etter trussel fra England om stenge handelen og fri bevegelse over grensene, gikk det skotske og det engelske parlamentet sammen om personalunionen («Acts of Union 1707») som dannet kongedømmet Storbritannia.
To betydelige jakobittopprør oppsto i vestlige Skottland i 1715 og 1745, men maktet ikke å fjerne Huset Hannover fra den britiske tronen i 1746 da prins Karl Edvard Stuart, også kjent som Bonnie Prince Charlie, gjorde krav på den skotske tronen. Det siste slaget om makten ble ført på Culloden Moir 16. april 1746, utenfor Inverness, hovedstaden i det skotske høylandet, hvor mer enn 1,200 skotter og knapt 400 engelskmenn døde.
Den moderne perioden
I kjølvannet av den skotske opplysningstiden og den industrielle revolusjonen ble Skottland ett av de kommersielle, intellektuelle og industrielle maktsentrene i Europa. Paradoksalt med den nasjonale og kulturelle blomstringen var det samtidig stor fattigdom som kulminerte med den brutale ryddingen av Høylandet, «The Highland Clearances», på 1800-tallet da småfolks bosteder ble brent ned, sult og nød bredte seg og en stor del av Skottlands befolkning ble tvunget til utvandre for å skape rom for rikfolks sauemarker.
I tiden etter den andre verdenskrig skapte nedgangen i industrien nød og arbeidsledighet, men de siste tiårene har Skottland oppnådd en kulturell og økonomisk renessanse, fyrt opp ved en forbedret økonomi, oppbyggingen av en elektronikkindustri, og utvinningen av olje og gass fra Nordsjøen. I 1945 fikk Det skotske nasjonalitetspartiets første medlem i parlamentet støtte for ideen om skotsk selvstendighet. Tanken om skotsk selvstendighet vokste, og i 1979 stemte et flertall av velgerne (52% ja mot 48% nei med 62% oppslutning) for en egen folkevalgt forsamling med sete i Edinburgh. Likevel den innekommende regnering av den konservative statsministeren Margaret Thatcher opphevet loven om etableringen av parlamentet. Den konservative regjeringens politikk møtte hard motstand fra skottene. Dette førte igjen til nye krav om skotsk selvstyre og etter arbeiderpartiet tok makt i 1997, ble en ny folkeavsteming om å etablere en skotsk parlament godjkent i 1997, 74% ja mot 26% nei med 60% oppslutning.
Regjeringsmakten over Skottland ble delegert fra det britiske parlamentet til det skotske parlamentet gjennom Skottlandloven av 1998. Det skotske parlamentet, etablert i 1999, innehar både lovgivende og utøvende makt; den utøvende makten iverksettes av en eksekutivkomité («Scottish Executive») med en førsteminister som leder.
Politikk
Som ett av de konstituerte land av Storbritannia er det skotske overhodet den britiske monarken, nåværende kong Charles III (siden 2022)
Konstitusjonelt er Det forente kongedømmet en union med et regjerende parlament og regjering. Under systemet med selvstyre (home rule = hjemmestyre) fra slutten av 1990-årene ble de konstituerte landene innenfor Det forente kongedømmet gitt begrenset selvstyre, underlagt det britiske parlamentet i Westminster som kan endre, utvide eller avskaffe de nasjonale selvstyrene. I den forstand er det skotske parlamentet ikke selvstendig og uavhengig, men det betraktes som lite sannsynlig at et britisk parlament vil ensidig avskaffe selvstyre uten å konsultere en folkeavstemning i de gjeldende landene.
Utøvende makt i Det forente kongedømme er gitt fullmakt til kongen i rådsforsamlingen, King-in-Council, mens lovgivende makt er gitt fullmakt til kongen i parlamentet, King-in-Parliament (kronen og parlamentet og den utøvende makt i Det forente kongedømme ved Westminster i London). Under selvstyret har den utøvende og lovgivende makt i bestemte områder gitt konstituert delegert makt til eksekutivkomitéen og det skotske parlamentet i Holyrood i Edinburgh. Det forente kongedømmets parlament beholder aktiv makt over det skotsk skattesystemet, sosiale sikkerhetssystemet, militæret, og internasjonale forbindelser, kringkasting, og noen andre områder som er tydelig spesifisert i Skottlandsloven av 1998 som reserverte saker. Det skotske parlamentet har lovgivende autoritet over alle områder relatert til Skottland, men har begrenset myndighet til å endre inntektsskatt.
Det skotske parlamentet er en lovgivende forsamling bestående av 129 medlemmer, 73 som representerer individuelle valgkretser (personlige stemmer), og 56 som blir valgt fra åtte ulike valgregioner ved tilleggsstemmer. Kongen utpeker ett av parlamentsmedlemmene, ved en nominasjon i parlamentet, som «førsteministeren» som fungerer som en «statsminister». Andre ministrer blir også utpekt av kongen ved nominasjon i parlamentet, og sammen med førsteministeren danner de eksekutivkomitéen, den utøvende makt i regjeringen.
Den nåværende førsteministeren (siden 2014) er Nicola Sturgeon fra det skotske nasjonalpartiet (Scottish National Party) som argumenterer for skotsk uavhengighet. Det viktigste opposisjonspartiet er Arbeiderpartiet (Labour Party). Andre partier inkluderer det konservative partiet (Conservative), Liberaldemokratene (Liberal Democrats), det skotske grønne partiet (Scottish Green Party) og det skotske sosialistpartiet (Scottish Socialist Party).
Under selvstyret er Skottland representert med 59 medlemmer fra parlamentet i det britiske Underhuset (House of Commons), valgt fra territorialbaserte skotske valgkretser. En statssekretær for Skottland sitter i Det forente kongerikets kabinett og er ansvarlig for reserverte (ikke-delegerte) beslutninger, foruten også forholdet til andre ministrer i Whithall. Det skotske parlamentet kan overføre saker som blir sett på som anliggende for Det forente kongerike tilbake til Westminster. Skottlandskontoret (Scotland Office) er et departement i Det forente kongerikets regjering, ansvarlig for reserverte skotske anliggender. Inntil 1999 kunne skotske adelsmenn sitte i det britiske Overhuset (House of Lords).
Det politiske debatten i Skottland tenderer å bevege seg rundt konstitusjonelle spørsmål. Under presset fra en voksende støtte for skotsk uavhengighet har politikken for selvstyre blitt fremmet av de tre største partiene til en viss grad i løpet av deres historie, skjønt både Arbeiderpartiet og Det konservative partiet har også til tider vært imot det. Dette spørsmålet har dominert den skotske politiske debatten i den siste halvdelen av 1900-tallet. Nå som selvstyret har blitt innført er går spørsmålene på om det skotske parlamentet skal ha utvidet myndighet (eksempelvis over finans og skatter), eller om det skal oppnå full uavhengighet. Ved valget til den skotske nasjonalforsamlingen den 5. mai 2011, fikk nasjonalistene flertall og kunne danne en flertallsregjering med Alex Simon som førsteminister. 15. oktober 2012 ble det inngått en avtale («The Edinburgh Agreement») mellom Storbritannias statsminister David Cameron og den skotske førsteminister Alex Salmond i den skotske hovedstaden Edinburgh for å sikre britisk godkjennelse av en folkeavstemning. Folkeavstemningen om skotsk uavhengighet skal etter planen avholdes 18. september 2014.
Lovverk
Skotsk lov er loven i Skottland. Det er et unikt system med røtter både i oldtiden og i romersk lov, og kombinerer egenskaper fra en borgerlov som dateres tilbake til Corpus Juris Civilis og allmenn lov som har kilder i middelalderen. Vilkårene for Unionstraktaten med England i 1707 garanterte den fortsatte eksistensen av et separert lovsystem i Skottland. Tidligere var det flere ulike regionale lovsystemer, ett som var i bruk var Udal Law på Orknøyene og Shetland med røtter tilbake til norrøn tid og basert på den norske Odelsretten, men som for det meste ble avskaffet i 1611. Andre lovsystemer var basert på vanlig gælisk eller bretonsk lov som overlevde på Det skotske høylandet helt frem til 1800-tallet.
Skotsk lovverk har tre former for domstoler: sivil, kriminal og heraldisk domstoler. I de sivile domstolene er høyesteretten (High Court of Justiciary) den øverste og avgjørende kriminaldomstolen. Begge domstolene holder til i Parliament House i Edinburgh, det tidligere parlamentet i Skottland før selvstyret. Fylkesdomstolen (Sheriff Court) er hoveddomstolen for sivile og kriminelle rettstvister. Det er 60 av disse over hele landet. Distriktsdomstoler ble introdusert i 1975 for mindre lovovertredelser. Den heraldiske domstolen (Court of the Lord Lyon) regulerer heraldiske spørsmål i Skottland.
Skotsk lov er også spesiell ved at det tillater tre kjennelser i kriminelle saker, inkludert den kontroversielle «ikke bevist»-domsavgjørelsen. Ikke bevist og ikke skyldig gir samme utslag – at en person ikke kan bli tiltalt for samme forbrytelse igjen.
Underavdelinger
I 1996 ble Skottland delt inn i 32 rådsområder for lokalstyring. Disse er felles myndigheter for alle lokale tjenester som utdannelse, sosiale tjenester, miljø og vegvesen. Noen av de større rådene er også delt inn i områdekomiteer. Samfunnsråd er uformelle organisasjoner som representerer bestemte områder innenfor et rådsområde. Kongen utpeker en embetsperson, Lord Lieutenant, som representerer henne i de trettito tilsvarende områdene i Skottland.
Bystatusen på nivået city i Storbritannia er bestemt av det kongelige charter. For øyeblikket er der seks byer med slik status i Skottland:
Status som kongelig burgh er også belønnet ved kongelig charter og blir holdt ved 66 steder. Dundee er den eneste byen som også har status som kongelig burgh. Aberdeen, Edinburgh, Glasgow, Inverness og Stirling har alle fått denne ære trukket tilbake.
Avgrensninger
Skottland består av den nordlige tredjedelen av øya Storbritannia, og ligger i nordvestlige hjørnet av Europa. Det totale landmassene består av 78 772 km². Skottlands eneste landgrense er mot England i sør og som strekker seg 96 km fra kyst til kyst, fra elven Tweed på østkysten til fjorden Solway Firth i vest. Øya Irland ligger rundt 30 km sør for sørvestlige Skottland. Norge ligger rundt 400 km til nordøst og Færøyene og Island ligger rett nord. Skottland ligger mellom Atlanterhavet og Nordsjøen.
Skottlands territorium ble generelt etablert ved York-traktaten i 1237 mellom Skottland og England, og Perth-traktaten i 1266 mellom Skottland og Norge. Unntakene inkluderer Man, som nå er underlagt den britiske kronen, men er ikke en del av Det forente kongerike; Orknøyene og Shetland som ble overtatt fra Norge; og byen Berwick-Upon-Tweed som ble definert som underlagt engelske lover i henhold til parlamentsbeslutningen («Wales and Berwick Act») i 1746. Den lille øya i Atlanterhavet, Rockall, ble annektert av Storbritannia i 1972 og ble administrativt underlagt Harris på Hebridene, men dette er blitt bestridt av Irland, Island og Danmark. Både Storbritannia (i 1997) og Irland (i 1996) har siden ratifisert De forente nasjoners konvensjon om Sjøloven som ekskluderer Rockall fra å bli kvalifisert som landområde fra hvor territorialgrenser kan bli målt, skjønt Rockall er blitt påstått å allerede være innenfor territorialgrensene til henholdsvis både Storbritannia og Irland.
Landet består av et fastlandsområde foruten flere øygrupper. Fastlandet kan bli delt inn tre områder: Høylandet i nord (Highland); det sentrale beltet (Central Belt) og de sydlige høylandene (Southern Upland). De nordlige høylandene er fjellrike og delt i to av Great Glen. De høyeste fjellene i Storbritannia ligger her, inkludert Ben Nevis som strekker seg 1 344 meter. Alle fjellene som er over 900 meter er kjent som Munros. Det sentrale beltet er generelt lavland og her bor de fleste innbyggerne. Det sentrale beltet blir ofte delt mellom vestkysten med områdene rundt Glasgow og østkysten med områdene rundt hovedstaden Edinburgh. De sydlige høylandene består av en rekke høydedrag og fjell som strekker seg rundt 200 km lang fra Stranraer ved Irskesjøen til East Lothian og Nordsjøen.
Skottland har over 790 øyer, delt inn fire hovedgrupper: Shetland, Orknøyene og Hebridene, sistnevnte delt i Indre Hebridene og Ytre Hebridene. Firth of Clyde og Firth of Forth har også mange øyer. St. Kilda er den mest fjerntliggende av alle ubebodde skotske øyer og ligger over 160 km fra fastlandet.
Klima
Det skotske klimaet er temperert og oseansk, og er vanligvis svært omskiftelig. Det blir varmet av Golfstrømmen fra Atlanterhavet. Temperaturen er generelt lavere enn resten av Storbritannia. Den kaldeste, -27.2 °C, ble målt ved Braemar i Grampian-fjellene den 11. februar 1895 og 10. januar 1982, og ved Altnaharra i Høylandet den 30. desember 1995. Gjennomsnittlig maksimal vintertemperatur er 6 °C i lavlandet og med en tilsvarende gjennomsnittlig maksimal sommertemperatur på 18 °C. Den høyeste temperaturen som er blitt målt er 32.9 °C ved Greystock i grenseområdene den 9. august 2003.
Generelt er det vestlige Skottland vanligvis varmere enn det østlige området på grunn av Golfstrømmen, og det kaldeste overflatetemperaturen er i Nordsjøen. Tiree på Indre Hebridene er det mest solrike stedet i landet: det hadde 300 dager med solskinn i 1975. Regn varierer over hele Skottland. De vestlige høylandene i nord er de mest regnrike områdene med årlig gjennomsnittlig nedbør på mer enn 3 000 mm. Til sammenligning får det mest av lavlandet mindre enn 800 mm årlig. Tung snøfall er ikke vanlig i lavlandet, men blir mer vanlig lenger nord. Braemar erfarer et gjennomsnitt på 59 snødager i året mens kystområdene har gjennomsnittlig mindre enn 10 dager.
Økonomi
Den skotske økonomien er tett forbundet med økonomien i Europa og resten av den videre vestlige verden, spesielt innenfor eksport. Skotsk økonomi er markedsstyrt, men med noe justering fra myndighetene, omtrent som i Norge. Etter den industrielle revolusjon var skotsk økonomi konsentrert på tungindustri, dominert av skipsbygging, kulldrift og stålindustri. Da veksten i industrien falt dramatisk etter den andre verdenskrig endret karakteren på skotsk økonomi seg betydelig og den ble vendt mot teknologi og tjenestebasert økonomi. I 1980-årene oppsto det en voldsom vekst i den såkalte «Silicon Glen»-korridoren mellom Glasgow og Edinburgh hvor mange store teknologibedrifter ble bygget. Oppdagelsen av olje i Nordsjøen i 1970-årene bidro også til omforme skotsk økonomi i betydelig grad.
I 2006 eksporterte Skottland (ikke medregnet handel med resten av Storbritannia) for rundt 20,6 milliarder pund, hvorav rundt to tredeler (13,6 milliarder pund) var industriproduksjon. Den største eksportgruppa er mat og drikke (3,7 milliarder pund; hvorav alkoholholdig drikke (mye whisky) stod for 88 prosent). Det største markedet er USA, Frankrike og Tyskland. Skottlands bruttonasjonalprodukt (BNP) er på rundt 104 milliarder pund (2006), noe som gir per innbygger en BNP på 20,250 pund.
Kun omtrent ¼ av landet blir kultivert (korn og grønnsaker), men sauedrift er fortsatt viktig i høydeområder som er dårlig egnet for gårdsdrift og på øyene. Det mest av jordområdene er eid av relativt få personer, og kun 350 mennesker eier omtrent halvparten av hele Skottland. Som et resultat av den knappe eierkonsentrasjonen utstedte det skotske parlamentet i 2004 en landreform som gjorde det mulig for gårder som leide jorda og mindre samfunn å kjøpe land selv jordeieren ikke var villig.
Skotsk finans har også noen særegne karakteregenskaper. Selv om Bank of England er den sentrale banken i Storbritannia utsteder tre skotske banker, Bank of Scotland, Royal Bank of Scotland og Clydesdale Bank deres egne, skotske Sterling-pengesedler. Disse kan ikke benyttes i England, Wales eller Nord-Irland, men tilsvarer og veksles en til en med de Sterling som Bank of England utsteder, tilsvarende hva som også gjøres med Sterling fra øya Man. Til tross for dette er det kjent at butikkeiere andre steder i England har avvist skotske pengesedler, men en ny lov skal løse dette med å forby at skotske sedler kan avvises.
Royal Bank of Scotland produserer fortsatt pengesedler på 1 pund, noe som er unikt blant britiske banker. Den komplette rekken med banksedler som utstedes er 1, 5, 10, 20, 50 og 100 pund. Samlet verdi på alle sedler i sirkulasjon er på rundt 2,500 millioner pund.
Skotske oppfinnelser
Siden før den industrielle revolusjonen har skotter vært foregangsmenn og innovatører på en rekke fagområder: dampmaskin, pedalsykkel, makadamisering, telefon, fjernsyn, transistor, film, penicillin, elektromagnetisme, radar, insulin, matematikk, kloning.
Språk
Ettersom Storbritannia mangler et kodifisert konstitusjon har Storbritannia som helhet ikke noe offisielt språk, men Skottland har tre offisielle og anerkjente språk: Engelsk, skotsk gælisk og skotsk. Engelsk er hovedspråket og alle skotter snakker skotsk standard engelsk. Skotsk gælisk og skotsk er anerkjent under det europeiske charter for regionale eller minoritetsspråk som er ratifisert av Storbritannia i 2001, og Skottland er forpliktet til å gi støtte til både skotsk og skotsk gælisk.
I løpet av det siste hundreåret har antallet innfødt gælisktalende sunket fra rundt 5 % til kun 1 % av befolkningen. Språket er stort sett kun talt på de vestlige øyene hvor kommunerådet bruker det gælisk navn på seg selv; «Comhairle nan Eilean Siar» («Council of the Western Isles» eller «Kommunerådet for de vestlige øyer»). Under loven for det gæliske språket for 2005 er det besluttet ved lov av det skotske parlamentet skal tilby et begrenset utvalg av offentlige tjenester hvor gælisk og engelsk språk skal motta «likeverdig respekt», men ikke ha likeverdig legal status.
Reinhard Mohn
Reinhard Mohn (født 29. juni i 1921 i Gütersloh i Westfalen i Tyskland, død 3. oktober 2009 i Steinhagen) var en tysk forretningsmann og leder for forlagskonsernet Bertelsmann, som er det sjette største mediakonglomerat i verden.
Skottland
Religion
Kirken i Skottland, Church of Scotland, også omtalt med det gamle norrøne ordet The Kirk, er en nasjonal kirke. Det er en presbyteriansk kirke, men er ikke underlagt staten eller statlig kontroll, og er heller ikke «etablert» som Kirken i England, Church of England, er det innenfor England. Kirken i Skottland ble formelt anerkjent som uavhengig av de britiske myndigheter ved kirkeloven av 1921 som avgjorde århundregamle stridigheter om forholdet mellom stat og kirke og om myndigheten over kirkens anliggender.
Reinhard Mohn
Bakgrunn
Mohn ble født som den femte av Heinrich Mohns seks barn. Carl Bertelsmann hadde grunnlagt familiens forlagskonsern i 1835.
Skottland
Religion
Den skotske reformasjonen ble innledet i 1560 og ledet av kalvinisten John Knox, og i løpet av 1600-tallet og 1700-tallet opprettholdt den skotske kirken sin teologi og holdt tett kontroll over befolkningens moral. Kirken hadde betydelig innflytelse over den kulturelle utviklingen i Skottland i moderne tid. Andre protestantiske kirkesamfunn i Skottland er Den frie kirke i Skottland (Free Church of Scotland dannet av Thomas Chalmers i 1843), en utbrytergruppe fra Kirken i Skottland som preker en mer konservativ utgave av kalvinismen, og Den skotske episkopale kirke (Scottish Episcopal Church), som er å betrakte som en del av det anglikanske kirkesamfunnet. Metodistene er en liten kirkegruppe i Skottland og det er også Kongregasjonalistkirken, et kirkesamfunn som den berømte skotten David Livingstone var et medlem av.
Thomas Kjekstad
Thomas Kjekstad (født 15. august 1971) er en norsk gitarist.
Oncopoduridae
Oncopoduridae er en familie med seksbeinte leddyr som hører til ordenen spretthaler (Collembola). Det er en artsfattig spretthalefamilie med rundt 50 beskrevne arter.
Reinhard Mohn
Andre verdenskrig, fangenskap
Mohn var løytnant i Erwin Rommels Afrikakorps. Han ble skadet i kamphandlinger i Afrika og tatt til fange av amerikanske styrker i Tunisia i 1943. Mohn endte opp i Camp Concordia, en fangeleir i den amerikanske delstaten Kansas. Der lærte Mohn seg engelsk, så vel som amerikansk forretningsdrift.
Oncopoduridae
Utseende
Små til middelsstore, sylindriske spretthaler med forholdsvis korte, fire-leddete antenner. Springgaffelen (furca) er nokså kort.