cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sultestreiken i Nord-Irland 1981
Bakgrunn
Det har vært gjennomført sultestreiker fra irske republikaneres side siden 1917, og 12 menn hadde tidligere dødd under tidlige sultestreiker, blant dem Thomas Ashe, Terence MacSwiney, Seán McCaughey, Michael Gaughan og Frank Stagg. Etter innføringen av interneringsleire 1971, ble Long Kesh, senere kjent som HM Prison Maze, driftet som en leir for krigsfanger. Internerte bodde i sovesaler og disiplinerte seg selv med militærlignende kommandostrukturer, hadde militærøvelser med våpenimitasjoner av tre og avholdte forelesninger om geriljakrigføring og revolusjonær politikk. Dømte fanger ble nektet de samme rettighetene som internerte fanger fram til juli 1972, da Special Category Status, det vil si spesiell status som politisk fange, ble innført som følge av en sultestreik gjennomført av 40 IRA-fanger ledet av den republikanske veteranen Billy McKee. Fanger som kom under Special Category Status ble behandlet i stor grad som krigsfanger, og hadde for eksempel rett til ikke å bære fengselsuniform eller gjøre arbeid i fengselet. I 1976, som en del av kriminaliseringen av paramilitære grupper, sluttet britiske myndigheter å gi Special Category Status til paramilitære fanger i nordirske fengsler. Denne endringen rammet ikke de som allerede var fanger, bare de som ble dømt etter 1. mars 1976. Avslutningen av Special Category Status var en alvorlig trussel mot autoriteten innsatte paramilitære ledere kunne utøve over sine egne, og var dessuten katastrofal med tanke på propagandahensyn.
Den første sultestreiken
Fanger fra Den provisoriske IRA (PIRA) og Irish National Liberation Army (INLA), hvorav den første var Kieran Nugent, begynte først med den såkalte pleddprotesten (blanket protest). De nektet å bære fengselsuniform, og gikk enten nakne eller med klær laget av pledd fra cellene.
I 1978, etter flere angrep på fanger når de gikk ut av cellene for å tømme dobøtter, ble dette utvidet til den skitne protesten (the dirty protest). Fangene som ikke fikk spesialstatus nektet å vaske seg, og smurte inn veggene i sine celler med ekskrementer. De fremmet også fem konkrete krav, som ble velkjent som «Five Demands»:
Denne protesten fikk først ikke så mye oppmerksomhet, og PIRAs ledelse så på den som et sidespor i forhold til den væpnede kampen. Den begynte å trekke oppmerksomhet fra omverdenen da Tomas O Fiach, den katolske erkebiskopen av Armagh, besøkte fengselet og fordømte forholdene der. I 1979 stilte Bernadette McAliskey opp til valg til Europaparlamentet med støtte til aksjonistene som sin hovedsak. Hun fikk 5,9% av stemmene, selv om Sinn Féin hadde oppfordret til boikott av valget. Kort tid etter dette ble Smash H-Block Campaign lansert, med McAliskey som fremste talsperson. Kampanjen hadde støtte til de fem kravene som sin plattform.
I tiden før sultestreiken begynte var det en rekke mord begått av begge sider i konflikten. PIRA skjøt ned og drepte flere fengselsbetjenter, mens lojalistiske paramilitære skjøt ned og drepte flere aktivister i Smash H-Block Campaign. McAliskey og hennes mann ble begge alvorlig såret i et drapsforsøk.
I oktober 1980 begynte syv fanger i Maze fengsel, også kjent som Long Kesh, en sultestreik. Etter noen uker fulgte tre fanger i Armagh kvinnefengsel, og så flere titalls fanger i Long Kesh som var med en kort tid. Flere lojalistiske fanger begynte også en sultestreik, men fikk liten støtte da de ble anklaget for å være opportunister som ville henge seg på republikanernes aksjon uten å risikere noe særlig selv. Da en av fangene var døden nær gikk den britiske regjeringen med på at fangene kunne bære sine egne klær. I desember 1980 ble sultestreiken avblåst, uten dødsfall.
Den andre sultestreiken
Etter noen uker viste det seg at den britiske regjeringen ikke hadde tenkt å gå med på mer enn at fangene kunne gå i sivile klær som de fikk utlevert i fengselet. Aksjonistene følte seg lurt, og 1. mars 1981 begynte den andre sultestreiken. Den første som nektet å ta til seg føde var Bobby Sands, som da var PIRAs kommandant i Long Kesh. Sultestreiken utløste omfattende opptøyer i nasjonalistiske områder i Nord-Irland. Flere fanger sluttet seg til, og aksjonen var organisert slik at de kom til med noen dagers mellomrom. Ettersom antallet dager man kan overleve uten mat er nokså lik for de fleste, kunne man gjennom en slik forskyvning av startdatoen trekke det ut over lengre tid dersom det gikk så langt at aksjonister døde.
Kort tid etter at aksjonen begynte døde parlamentsmedlemmet for Fermanagh & South Tyrone, noe som utløste en høyt profilert valgkamp. Sands ble nominert som Anti H-Block-kandidat, og ble valgt inn i House of Commons den 9. april med 30 492 stemmer mot 29 046 for Ulster Unionist Partys kandidat Harry West.
Tre uker senere døde Sands på fengselssykehuset. Nyheten om hans bortgang utløste opptøyer som varte i flere dager, og mer enn 100 000 mennesker deltok i hans gravferd.
I løpet av sommeren døde ytterligere ni sultestreikende. De døde var:
Flere av aksjonistene stilt opp i valget til Dáil Éireann i juni. Paddy Agnew, som ikke deltok i sultestreiken, men var med på andre former for protest, ble valgt inn for Louth, mens Kieran Doherty ble valgt for Cavan-Monaghan. Joe McDonnell tapte såvidt i Sligo-Leitrim. Sinn Féin stilte ikke opp i lokalvalgene i Nord-Irland som foregikk på samme tid, men uavhengige grupper som støttet aksjonistene vant en rekke seter: Irish Independence Party fikk 21 seter, mens en fellesliste for Irish Republican Socialist Party (INLAs politiske gren) og trotskistgruppen People's Democracy fikk fire seter i byrådet i Belfast.
Da Sands døde ble hans sete i parlamentet ledig, og for å hindre at en annen fange vant suppleringsvalget vedtok det britiske parlamentet en hastelov som forbød dem å stille til valg. Suppleringsvalget ble i stedet vunnet av Owen Carron, som hadde jobbet for å få Sands valgt og som stilte opp som fangenes stedfortreder. Han vant med større margin enn Sands hadde gjort.
På sensommeren begynte sultestreiken å falle sammen. Dette skyldes spesielt innsatsen til den radikale katolske presten fader Denis Paul, som oppsøkte aksjonistenes familier og oppfordret dem til å gi tillatelse til intravenøs tilføring av næring når aksjonistene mistet bevisstheten. Den første fangen en slik intervensjon skjedde med var Paddy Quinn, og deretter fulgte flere andre. På grunn av dette avbrøt PIRA og INLA sultestreiken den 3. oktober.
Richard O'Rawe, som var republikanernes PR-ansvarlige i fengselet etter Sands' død, hevdet i sin bok Blanketmen fra 2005 at Gerry Adams hadde bidratt til å forlenge streiken, fordi den tjente Sinn Féins sak og sørget for at Owen Carron vant valget. Denne anklagen har blitt imøtegått av flere av deltagerne i sultestreiken og av Brendan McFarlane.
Cato Guntveit
Cato Falck Guntveit (født 6. august 1975) er en norsk tidligere fotballspiller. Han er kjent for sine mange sesonger i Brann hvor han spilte i flere ulike posisjoner og tidvis også var kaptein. Han har også spilt for Aberdeen og Fana.
Sultestreiken i Nord-Irland 1981
Andre deltagere
I tillegg til de ti som døde var det tretten andre som nektet å ta til seg føde, men som avsluttet sultestreiken enten av medisinske grunner eller på grunn av intervensjon fra familien. Flere av dem fikk varige mén i form av fordøyelsesproblemer, synsforstyrrelser og fysiske eller nevrologiske skader.
Cato Guntveit
Sportsklubben Brann
Guntveit debuterte for Brann som 20-åring i 1995 og ble spesielt i tiden før Hallvar Thoresen ble sparket som trener, benyttet mye på sidebackene. Etter at Kjell Tennfjord tok over som Brann-trener ble det mindre spilletid på Guntveit, og i de neste sesongene var han mye inn og ut av laget.
Sultestreiken i Nord-Irland 1981
Andre deltagere
De tretten var:
Cato Guntveit
Sportsklubben Brann
I 1998-sesongen fikk han igjen mulighet som back, men ble den store syndebukken da Brann tapte for Viking i den tradisjonsrike 16. mai-kampen. Han var så skuffet over sin egen innsats at han nektet å gå bak Branns parole under hovedprosesjonen i Bergen på 17. mai. Ironisk nok kom hans store gjennombrudd bare noen få uker etterpå. Guntveit ble flyttet opp på høyresiden av midtbanen av lagets nye trener Harald Aabrekk der han umiddelbart ble en suksess. Han fikk mye av æren for Branns gode høstsesong i 1998 og bidro sterkt til at Brann tok bronsemedaljen i eliteserien i 1999 og at klubben nådde cupfinalen sammen år.
Sultestreiken i Nord-Irland 1981
Konsekvenser
Sultestreiken førte til økt voldsbruk etter flere nokså rolige år. Det var omfattende opptøyer i Nord-Irland, og flere alvorlige sammenstøt i Irland, blant annet opptøyer utenfor den britiske ambassaden i Dublin, der mange håpet eller fryktet at det ville gå som etter Bloody Sunday, da ambassaden ble brent ned. Storbritannias håndtering av sultestreiken ble fordømt av en rekke land.
Cato Guntveit
Aberdeen
Høsten 1999 ble han utenlandsproff i den skotske Premier League-klubben Aberdeen. Der markerte han seg som pliktoppfyllende spiller, men slet også i perioder med skader.
Sultestreiken i Nord-Irland 1981
Konsekvenser
PIRA opplevde et voldsomt oppsving i rekrutteringen. Samtidig hadde hendelsene den virkning at den republikanske bevegelsen begynte å vurdere andre metoder, etter å ha sett suksessen i valg til det britiske parlamentet, Dáil Éireann og lokalråd i Nord-Irland. Dermed var en ny strategi født, «Armalite og stemmeurne». I 1982 viste Sinn Féin seg som et seriøst politisk parti med betydelig styrke, og således åpnet sultestreiken veien for den politiske prosessen som førte frem til Belfastavtalen og en reell fredsprosess i 1998.
Cato Guntveit
Retur til Brann
Sommeren 2002 bestemte Guntveit seg for å returnere til Brann, men det tok nesten et år før han ble spilleklar på grunn av en mystisk skade. Da han endelig kom på banen, fikk han mye av æren for at Brann gjorde en meget god høstsesong i 2003 etter en elendig start på sesongen.
I 2004 ble Guntveit Branns lagkaptein, men da Brann vant cupen var det uten Guntveit på banen under cupfinalen mot Lyn på grunn av for mange gule kort. Han beholdt kapteinsvervet til tross for at Brann hentet landslagskaptein Martin Andresen foran 2005-sesongen. Han fikk imidlertid store deler av 2005-sesongen spolert på grunn av skade. Senere avslørte Guntveit at han opplevde kapteinsrollen distraherte han fra sitt eget spillet og før 2006-sesongen ble kapteinsbindet tatt fra han og gitt til Andresen.
Sultestreiken i Nord-Irland 1981
Minnesmerker
Det er en rekke minnesmerker over aksjonistene, og spesielt Bobby Sands, i Irland. Men også utenfor Irland finner man monumenter:
Cato Guntveit
Retur til Brann
Guntveit ble i Brann regnet som en spiller med en oppofrende spillestil, som er kjent for å gå på smarte løp. Samtidig ble det pekt på at han manglet stabilitet. Han passet best som indreløper på midtbanen eller som kantspiller, men hans allsidighet gjorde at hans egenskaper ble ofret for Branns behov for en back de siste sesongene.
Sultestreiken i Nord-Irland 1981
Minnesmerker
I tillegg har det blitt spilt inn en rekke sanger om aksjonen, som Wolfe Tones' «Joe McDonnell» og Black 47s «Bobby Sands, M.P.».
Cato Guntveit
Retur til Brann
Høsten 2010 sluttet Guntveit i Sportsklubben Brann etter mange sesonger i klubben. Sin siste sesong var også tynget under skader og han var på banen i 14 kamper gjennom året. Han var likevel god da han var frisk og fikk tillit sentralt på midtbanen. 13. november ble han presentert som spiller for lokalklubben Øystese. Guntveit hadde også tilbud fra Løv-Ham og gamleklubben Fana men valgte Øystese mye på grunn av et nært vennskap til hovedtrener Håkon Østevold.
Sultestreiken i Nord-Irland 1981
Minnesmerker
Filmen Some Mother's Son fra 1986 er basert på sultestreiken. Det samme er filmen Hunger fra 2008.
Tøydamper
En klesdamper eller tøydamper er en type utstyr som brukes for å fjerne rynker fra tekstiler og plagg ved bruk av varm damp. Andre navn som brukes noen ganger er dampoppfrisker eller steamer. De kan for eksempel brukes for å rette ut skrukkete skjorter ved at dampen sørger for for at stoffet slapper av og retter seg ut. Dampere kan også fjerne lukt.
Virkemåte
Damperen fylles med vann som varmes opp og dunstes ut som damp. De fleste modeller har elektrisk ledning og kobles til nettspenning.
Bruk
Håndholdte modeller kan brukes ved at plagget først henges på en kleshenger, hvorpå en vanntank fylles opp og varmes til damp etter noen minutter. Dampingen foregår så ved at man går over klesplagget med en styrkebevegelse. Noen anbefaler å bruke destillert vann for å unngå at det bygger seg opp mineraler i damperen.
Formfaktor
Tøydampere kan kategoriseres etter størrelse og bruksområde:
Gulvstående modeller kan ha et fast stativ med kleshenger slik at de også fungerer som en herrebetjent.
Sammenlignet med stryking
Damping gjør at fibrene i tøyet «slapper av» i motsetning til strykejern hvor fibrene blir trykt flate, og damping er derfor mer skånsomt mot tøyet, samt at man unngår svidde klær som kan være en risiko med dårlige strykejern eller utrente brukere. Dampere gjør det også mulig å fjerne rynker på delikate tekstiler som for eksempel silke.
Dirk van Holland (biskop)
Dirk van Holland (død 28. august 1197 i Pavia) var biskop i Utrecht i 1197.
Dirk var sønn av grev Dirk VI av Holland og Sophia av Rheineck, og bror av biskop Balduin som han sammen med Arnold av Isenburg etterfulgte.
Korpreiret
Korpreiret er et kilometerlangt gjel eller canyon i elven Øksna i Løten kommune, rundt én kilometer nord for Ebru i retning Nordhue fra riksvei 3. Gjelet ble utformet her mot slutten av siste istid for mellom 11 000 og 9 000 år siden. Ved avsmeltningen ble det derfor dannet større vannmasser som gravde seg avløp gjennom Korpreiret på vei østover mot Glommavassdraget.
Dirk van Holland (biskop)
Etter at biskop Balduin døde i 1196, foreslo Holland Dirk til posisjonen som biskop i Sticht Utrecht, sammen med sine to andre brødre, grevene Otto av Bentheim og Floris III av Holland, ville da grevskapet Hollands grep på Utrecht forsterkes. Hans kandidatur ble støttet av keiser Henrik VI av det tysk-romerske rike, mens Gelre foreslo Arnold. Arnold ble støttet av Kölns erkebiskop og pave Innocens III.
Korpreiret
Det eksisterer i dag to større fosser i Korpreiret, hvor den øverste og minste ikke ligger langt nedenfor bruen, mens den nederste og høyeste av de to ligger rundt én kilometer lenger ned på grensen til Elverum kommune. Navnet stammer fra korp, som er et vanlig brukt navn i Skandinavia på fuglearten ravn. Det at ravnen er vanlig i området og at den ofte hekker i bergvegger gjør navnevalget overveiende sannsynlig.
Bjarne Lingås
Bjarne Lingås (født 7. januar 1933 i Kristiansand, død 19. november 2011) var en norsk bokser. Han ble norgesmester seks ganger i vektklassene tungvekt og lett tungvekt. Han ble nordisk mester i lett tungvekt i 1955. I 1954 deltok han på europalaget i Golden Glove-turneringen i USA, og vant sine to matcher. For denne prestasjonen ble han tildelt Morgenbladets gullmedalje.
Lingås representerte Norge under OL 1952 i Helsingfors. Han fikk walk-over i første runde, og ble slått ut av brasilianeren Lucio Grotone i andre runde. Til sammen hadde Bjarne Lingås 198 amatørkamper med 11 tap og 14 proffkamper med to tap. Etter sin aktive karriere var Bjarne Lingås trener i AIK Lund i Kristiansand.
Svein-Åge Evenstad
Svein-Åge Evenstad (født 10. desember 1960) er en musiker fra Målselv. På 80- og 90-tallet bidro han aktivt i bandmiljø og folkemusikkmiljø, og er kjent for multiinstrumentell utøving og egne komposisjoner. Hovedinstrumenter er fele og gitar. Han ga i 2004 ut CD-en Facades med egne sanger.
Tsjekkoslovakia under Vinter-OL 1972
Tsjekkoslovakia deltok under Vinter-OL 1972. Førtien sportsutøvere, trettisju menn og fire kvinner, fra Tsjekkoslovakia deltok i åtte sporter, kunstløp, ishockey, langrenn, kombinert, skihopping og skiskyting under Vinter-OL 1972 i Sapporo i Japan. Tsjekkoslovakia kom på tolvteplass med en gull- og to bronsemedaljer. Skihopperen Jiří Raška var Tsjekkoslovakias flaggbærer under åpningsseremonien.
Georg Aursnes
Georg Overvåg Aursnes (født 18. desember 1976) er en tidligere norsk fotballspiller. Spilte for moderklubben Hareid frem til 1996, da han ble solgt til Hødd. Spilte for Hødd frem til han la opp i 2005. Gjorde et lite comeback for Hareid i 2006, men det ble med én kamp. Spilte litt for Hasundgot i 2009.
Georg Aursnes har spilt 316 kamper for Hødd og 85 for Hareid. Var i utgangspunktet spiss eller midtbanespiller, men slo ikke gjennom i Hødd før han ble flyttet bak som midtstopper.
Simaxis
Simaxis (sardisk: Simàghis) er en italiensk kommune i provinsen Oristano i regionen Sardinia. Den har 2 243 innbyggere og ligger rundt 7 meter over havet.
Henry Hallett Dale
Henry Hallett Dale (født 9. juni 1875 i London i England, død 23. juli 1968 i Cambridge i England) var en britisk fysiolog. Han ble tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1936, sammen med østerrikeren Otto Loewi for sine funn knyttet til kjemisk overføring av nerveimpulser.
Dales arbeid om ergotoksiner, samt undersøkelsene som kastet lys over histaminets virkningsmekanisme, dannet grunnlaget for bruken av antihistaminpreparater. Sammen med Barger var Dale den første som isolerte rent histamin fra vev fra dyr. Arbeidet med å klarlegge det autonome nevesystemets fysiologi var med på å danne grunnlaget for Nobelprisen.
Dale mottok sin mastergrad fra University of Cambridge i 1909. Mens han jobbet ved University College London møtte han og ble venn med Otto Loewi. Dale ble senere direktør for avdelingen for biokjemi og farmakologi ved National Institute for Medical Research i London. Han ble adlet i 1932 og mottok Order of Merit i 1944 og Knight Grand Cross av Order of the British Empire i 1948. Han var president i Royal Society fra 1940 til 1945. Under andre verdenskrig tjenestegjorde Dale i vitenskapspanelet som rådgiver for kabinettet.
Dale ble innvalgt som utenlandsk representant nummer 752 av Kungliga Vetenskapsakademien i 1932.
Zaki Elhadif
Zaki Elhadif (født 25. desember 1890, død 27. oktober 1938 ), også kjent som Zaki Alhadif og Zaki al-Hadif, var en israelsk politiker og forretningsmann.
Elhadif var borgermester i Tiberias mellom 1928 til 1938, da en del av Palestinamandatet. Han var byens første borgemester.
Bakgrunn
Elhadif var av sefardisk-jødisk herkomst, og nedstammet fra flere rabbinere.
Dødsfall og minnesmerke
Elhadif ble drept av arabiske opprørere den 27. oktober 1938. Angrepet fant sted under det som senere ble omtalt som Tiberias-massakren i 1938.
En gate i Tiberias er oppkalt etter ham.
Petalas
Petalas (gresk: Πεταλάς) er en ubebodd øy i Hellas og øygruppen Ekhinadene, som hører til De joniske øyer. Dette er den største øyen i Ekhinadene med et areal på 5,4 km². Petalas er en privateid øy som ligger nær det greske fastlandet.
Eksterne lenker
Kart og flyfoto:
Korea Open 2017
Korea Open 2017 var en tennisturnering, og del av WTA-touren 2017 som fant sted i Doha i Qatar fra 18. til 24. september 2017. Det ble konkurrert i singel og dobbel for kvinner på hardcourt.
Mesterligaen i fotball for kvinner
UEFA Women's Champions League, også kjent som Mesterligaen for kvinner, er en årlig europeisk fotballturnering avholdt av UEFA. Turneringen begynner på sensommeren og avsluttes i mai påfølgende år.
Historikk
Turneringen het fra starten i 2001/02 UEFA Women's Cup og ble avgjort med to finalekamper, en på hvert lags hjemmebane. Hver nasjonal mester kunne meldes på, og fjorårets mester fikk en ekstra. Åtte lag kvalifiserte seg fra gruppespill på ett lags hjemmebane, og spilte deretter kvartfinaler og semifinaler som dobbeltkamp.
Fra og med 2009/10 ble turneringen endret og heter UEFA Women's Champions League. Sølvvinnere i de åtte best seedede land ble med og finalen skal spilles på nøytral grunn. Etter gruppespillet begynner sluttspillet med 32 lag. Lagene fra ligaene med høyest UEFA-rangering ble direkte kvalifisert til sluttspillet. Antall lag i gruppespillet og hvor mange som kvalifiserer seg kan variere fra år til år avhengig av hvor mange lag som er påmeldt/kvalifisert til turneringen. Det skal være fire lag i hver gruppe og gruppevinneren skal gå videre til sluttspillet. Færrest mulig andreplasser skal gå videre til sluttspillet.
Fra 2011/12 ble de beste toerne fra de åtte beste landene seedet direkte inn i sluttspillet. Fra 2016/17 utvidet man til de 12 beste toerne, med klubbkoeffisient som avgjørende for hvilke lag som ble seedet rett inn i sluttspillet. Tyskland, Sverige, England, Frankrike, Danmark og Italia hadde serietoere med i hele denne perioden; Russland (konstant fra 2011 til 2020), Island, Norge, Østerrike, Tsjekkia, Spania, Skottland, Sveits, Kasakhstan og Nederland har også deltatt med toere.
Norske spillere i finalen
''Oppdatert 4. juni 2023''
Tilleggsinformasjon: † = spilleren kom inn som innbytter
Norsk deltagelse
Listen viser hvilke norske lag som deltok, hvor langt i turneringen de kom og hvilket lag de spilte mot i siste kamp.
Toppskårer etter sesong
Toppskårertittelen blir utdelt til spilleren som skårer mest mål i hele turnering, inkludert kvalifiseringsrunder. Islandske Margrét Lára Viðarsdóttir har vunnet tittelen tre ganger. Norske Ada Hegerberg ble den første kvinnelige spilleren til å score 15 mål på én sesong.
Mamelodi Sundowns FC
Mamelodi Sundowns Football Club (stiftet 1970) er en sørafrikansk fotballklubb fra Mamelodi øst for Pretoria.
Nordahl Eide
Nordahl Eide (født 14. oktober 1911 i Stavanger, død 10. desember 2003 i Stavanger) var en norsk maler.
Mesterligaen i fotball for kvinner
Toppskårere gjennom tidene
Oppdatert etter sesongen 2021/22. Spillere i uthevet skrift er aktive per 2022.
Nordahl Eide
Eide var født og oppvokst i Stavanger. Han studerte først ved Stavanger Tegneskole under Leif Søyland og Annelise Convad. Senere var han også elev ved Studieatelieret i Stavanger, med lærere Henry Imsland, Ellen Idén, Bengt Galaiuz og Thoralf Gjesdal.
Ved siden av sin virksomhet som maler arbeidet Eide alltid i andre jobber. Først var han sjømann i ti år i rederiet Peder Smedvig AS. Deretter var han en periode dekoratør ved Stavanger Flint. I midten av sekstitallet tok han etterutdanning og ble tegneassistent hos byarkitekten i Stavanger kommune. Malervirksomheten fortsatte han også etter at han ble pensjonist på slutten av syttitallet.
Eide debuterte på Vestlandsutstillingen i 1956. Siden hadde han en rekke utstillinger i kunstforeninger, blant annet i Stavanger, Bergen, Oslo og Esbjerg. Haugesund Billedgalleri og Rogaland Kunstmuseum har hver tre maleri av Eide. Rogaland Kunstmuseum eier de tre maleriene Holmane (1974), Varm morgendis i Roma (1979) og Gåsetrekket (1987).
Eide foretok en rekke studieturer til utlandet, til Italia, Spania, Frankrike og England. I 1976 reiste han med støtte fra Stavanger kommunes kulturstipend også på studiereise i Norge.
Maleriene til Eide er preget av en nær tilknytning til fargeanalyse. Samspillet mellom form og farge og fargene i mellom er viktige bestanddeler. Motivet er ofte naivistisk, eventyraktig framstilt. Ifølge Eide selv har han lært lite av andres kunst, men mye av andre kunstnere.
Vardøger
Vardøger, også kalt vardøge, vardøgge, vardyger, vardygr, vardøgle, vardøiel, vardevil, vardyvle, føreferd og annet, beslektet med *vord, er i norsk folketro en varslende følgeånd som går foran personen som den er knyttet til, og høres eller viser seg like før personen selv kommer. Et vardøger oppfattes tradisjonelt som en fylgje, det vil si en god hjelpeånd, skytsengel eller vernende ledsager som alle mennesker har. Det kan være en usynlig vette eller spøkelsesaktig dobbeltgjenger som går i forveien for å varsle om en persons komme eller advare mot truende farer. I dag betegner et vardøger (eller en vardøg) ofte bare et forvarsel om en person som snart innfinner seg. Varselet arter seg særlig i form av lyder, men kan også være noe en ser. I finsk folklore finnes et tilvarende fenomen: Etiäinen.
Toby Ng
Ng vant en sølvmedalje sammen med Alexandra Bruce i mixedoubleturneringen i badminton under de Panamerikanske leker 2015 i Toronto i Canada. Fire år tidligere, under de Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico vant han mixeddoubleturneringen sammen med Grace Gao.
Vardøger
Det finnes ikke empirisk grunnlag som tilsier at vardøger finnes i virkeligheten, og det føyer seg derfor inn i rekken av antatt overnaturlige fenomener som kan forklares ut fra pareidoli, menneskehjernens tendens til å se mønstre og sammenhenger som ikke nødvendigvis eksisterer.
Etymologi
Vardøger kommer etter alt å dømme av gammelnorsk *varðhygli, der første ledd er stammeformen av vǫrðr, som betyr «vokter» eller «vaktmann», og der *-hygli er en avledning av hugr, som betydde 'hug, sinn, sjel, tanke, følgeånd, vardøger'.
Historier om vardøger
Det er en mengde historier, også fra moderne tid, om folk som har opplevd å høre eller se noen ankomme rett før de virkelig har gjort det. Det er gjerne små, hverdagslige episoder uten dramatikk og gjelder ofte nære familiemedlemmer. Det kan for eksempel dreie seg om lyden av stemmer, en nøkkel som vris om i låsen, skritt i gangen eller en bildør som slamrer uten at det er noen der når man ser etter. Det heter seg da at personen som kommer, «har vardøger».
Fenomenet med vardøger har av noen blitt beskrevet som en forutanelse eller «omvendt déjà vu», altså at man opplever eller aner noe før det faktisk skjer.
Vardøger i norsk litteratur
I Jonas Lies roman Den Fremsynte, eller Billeder fra Nordland fra 1870 skriver han følgende om den gamle, overtroiske samekvinnen «Anne Kvæn»: «Hun saa hver Mands Vardøger eller Fylgje. For dets Skyld maatte Døren ikke lukkes for hastigt efter den, som gik ud, og hun kunde altid høre det varsle forud, naar Fader kom hjem fra Rejse.»
Bjørnstjerne Bjørnson nevner kort vardøger i fortellingen om Arne Bjørnejægeren i Brude-Slaatten fra 1872: «,Ja, det er ikke frit, sagde han, og han talte påfaldende sagte; Kvas og jeg var just på spor efter en bjørn; men nu har vi tabt det, — og er det noget vardøger, som følger mig, så er det bestemt en bjørn. Han smålo.»
Haakon Løken skriver i Urolige tider, billeder og minner fra ungdoms- og studentertiden 1875-1881 fra 1923: «En annen hyggelig bostonkamerat hadde de i Kristian Hummel, stud. med. Nyårsaften ventet de ham hos Elias, hørte raske skritt i trappen og banking på døren. Men ingen var derute! Da han endelig kom, sa de: «Har du vardøger, Kristian?» Han likte ikke dette riktig, men bostonen begynte uforstyrret.»
Lars Mytting nevner også vardøger i boken Hekneveven hvor faktisk presten selv ikke kan nekte for at han tror på dette. «[Folklore] avviste han bryskt, men vardøger - det hadde han selv erfart flere ganger»
Sakprosa om vardøger
Fenomenet med vardøger har blitt behandlet i flere bøker og skrifter. Dette gjelder særlig litteratur om overnaturlige vesener i norsk folketro, for eksempel i Åse Moes Hekser og troll :vardøger, varsler, fabeldyr og spøkelser fra 1993. Georg Hygen, professor og sekretær i Norsk parapsykologisk selskaps forskningsgruppe, utgav boka Vardøger – vårt paranormale nasjonalfenomen på Cappelen forlag i 1987 (ISBN 82-02-11190-0). Der gjengir og kommenterer han 82 vardøgeropplevelser innsendt i brev fra hele Norge. I heftet Vardøger, tankeoverføring og synske folk : om oversanselige opplevelser fra 1991 inneholder svarene i en spørreundersøkelse fra Norsk etnologisk gransking.
Liknende overnaturlige vesner
Det er mange slags verne- eller varsleånder i folketro og mytologi:
Andre overnaturlige fenomen som varsler om hendelser som skal komme, er omen og jærtegn.
«Vardøger» som tittel på bøker og annet
Ordet vardøger har i Norge gitt navn til en rekke kulturprodukter, blant annet:
Liste over gater i Molde
Liste over gater i Molde inneholder 257 gater i byområdet i Molde kommune i Møre og Romsdal fra Leirgrovvik i øst til Djupdalen i vest. De fleste gatenavn i Molde er oppkalt etter historiske gårdsbruk, husmannplasser, eiendommer eller personer som har vært historisk viktige for Molde. I enkelte deler av byen har flere smågater blitt oppkalt etter samme kategori, som for eksempel på Kviltorp der det er mange gater som er oppkalt etter forskjellige himmellegemer og gater, i Nordbyen som har fått navn etter diverse planter og dyr. Også Bjørnstjerne Bjørnson har fått stor plass i Moldes gatenavn, og i Granlia ligger det flere gater som har fått navn etter hans romankarakterer.
Tidligere var det kommunestyret i Molde som ga navn til gatene etter forslag fra en valgt gatenavnkomite, mens i dag er det kulturstyret i kommunen som vedtar navnene etter innstilling fra kultursjefen. Også privatpersoner eller organisasjoner har såkalt uttalerett, og da kommunen i 2013 ba publikum om hjelp fikk de over 130 forslag til nye gatenavn i kommunen.
I tillegg til alle bygatene går også Europavei 39 gjennom byen, samt fylkesveiene 64, 662, 401 og 405.
Valg av navn
I Norge er det valgfritt om man vil kalle gatene for «vei» eller «veg», men i Molde har kommunen bestemt at navneformen skal være «veg». I tillegg følger Molde adresseveilederen som blir utgitt av Kartverket, der det blant annet står at:
Kommunesammenslåing
I anledning kommunereformen i Norge som ble vedtatt av Regjeringen i 2015, ble Molde slått sammen med Midsund og Nesset fra 1. januar 2020. Når sammenslåingen skjedde, ble noen gatenavn dubletter. Hovedprinsippet for hvem som måtte bytte og hvem som fikk beholde navnet var antall adresser på veien, og den med flest adresser fikk beholde navnet. De gatene som fikk nye navn i denne prosessen var:
Olav Bergersen
Olav Bergersen (født 2. juli 1880 i Strinda, død 17. desember 1973 i Trondheim) var en norsk sjøoffiser, sjøkrigshistoriker, assurandør og politiker for Høyre.
Familiebakgrunn og yrkesliv
Han ble født på Bromstad i daværende Strinda herred som sønn av overrettsassessor og ordfører i Trondheim Bernhard Konrad Bergersen og hustru Marie Magdalene Selmer. Han giftet seg i 1906 med Ynghild Grønning, datter av jern- og farvehandler August Emil Grønning og hustru Anna Matzine Schmidt i Trondheim.
Han avla dispasjøreksamen i 1921 og var ellers uteksaminert fra Sjøkrigsskolen i Horten fra 1901, premierløytnant fra 1904, kaptein fra 1912, kommandørkaptein fra 1934 og kommandør fra 1945. Bergersen var fungerende kanonkontrollør i Marinen 1911–1915, og var da bosatt i Horten. Han var videre sjef ved skadeavdelingen i Trondhjems Forsikringsselskab A/S 1919–1945, sjef for Trøndelag sjøforsvarsavsnitt under nøytralitetsvakten 1939–1940 og sjef for Marinekommando Trøndelag fra 1. mai til 1. august 1945. Under andre verdenskrig satt han tilsammen fem måneder (over to perioder) som gissel på Falstad fangeleir, levde i landflyktighet i Sverige 1943–1944 og tjenestegjorde ved admiralstaben i London 1944–1945.
Sussex Archaeological Society
Sussex Archaeological Society («Sussex arkeologiske samfunn», SAS), grunnlagt i 1846, er Storbritannias største regionale arkeologiske forening. Hovedkvarteret er i Lewes, East Sussex. Administrerende direktør er arkeologen John Manley.
Olav Bergersen
Familiebakgrunn og yrkesliv
Han hadde en rekke offentlige og organisatoriske verv, blant annet som medlem av rådet for Norsk Sjøfartsmuseum, styremedlem i Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum fra 1928, formann i hovedstyret for Trøndelagsutstillingen i 1930, medlem av Trondheim katedralskoles forstanderskap 1934–1938, medlem av Videnskapsselskapet i Trondhjem fra 1938 og formann i Trondhjems Sjømannsforening 1923–1926. Bergersen var også ordfører i representantskapet i Den Nordenfjeldske Kreditbank fra 1931 og styreformann i flere rederier og industribedrifter.
Sussex Archaeological Society
Ved siden av å overvåke oppgravinger i Sussex, utgir foreningen Sussex Archaeological Collections (utgitt stort sett årlig siden 1848) og en årsrapport. Foreningen administrerer monumentet Long Man of Wilmington og seks andre historiske eiendommer:
Arnljot Gelline
Arnljot Gelline er en svensk legendarisk figur fra vikingtiden, kjent fra Snorres Olav den helliges saga og fra en episk diktsyklus av Bjørnstjerne Bjørnson, utgitt i 1870.
Olav Bergersen
Politisk arbeid
Bergersen var medlem av Horten bystyre og formannskap 1910–1915, en tid som formann i Hortens liberal-konservative velgerforening. Tilbake i hjembyen var han den første formannen i Trondheim Unge Høyre 1922–1927, deretter formann i Trondheim Høyre 1927–1930 samt medlem av partiets sentralstyre 1926–1931. Han var medlem av Trondheim bystyre 1925–1937 og medlem av formannskapet 1925–1931. Bergersen var stortingsmann for kjøpstedene Trondheim og Levanger 1931–1933, og satt i Stortingets universitets- og fagskolekomité.
Utmerkelser
Han skrev forøvrig Bergersen en rekke militærvitenskapelige avhandlinger, deriblant den omfattende biografien Viceadmiral Tordenskiold (1925) om Peter Wessel, og ble tildelt Sjømilitære samfunds sølvmedalje og gullmedalje for disse. Han ble også tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull og kommandørkorset av St. Olavs Orden.
Arnljot Gelline
Bjørnsons dikt tar utgangspunkt i Snorres beretning, og bygger ut Arnljots biografi til en tragisk skikkelse med svære krefter, stor livsvilje og en søken etter et høyere formål med livet. I Bjørnsons dikt på femten lange sanger, er innholdet i den første og de syv siste basert på Snorre, mens midtseksjonen, med Arnljots lære- og vandreår blant annet «foran Sydens kloster» og «i nordhavs-tåken», er Bjørnsons eget stoff.
Diktet veksler mellom ulike versemål og -rytmer.
Diktsyklusen var av forfatteren dedikert til Nordens folkehøyskoler.
Arnljot Gelline er også gitt en betydelig rolle i Olav Gullvågs stykke Spelet om Heilag Olav, som framføres på Stiklestad.
Arnljot Gelline er protagonisten i den historiske operaen Arnljot, skrevet av Wilhelm Peterson-Berger, som framføres hver sommer på Frösön i Jämtland.
Gemeine Herrschaft
En gemeine Herrschaft (tysk), Bailliage commun (fransk) eller Baliaggo commune (italiensk; ordrett «felles herredømme», uttales «g e m ai ne h e r-sjaft» / «baij a: zj kåm æ » / «balj a d-zjå kåm o: ne», flertall gemeine Herrschaften / Baillages communs / Baliaggi communi) var inntil 1798 et avhengig område som ble forvaltet av flere sveitsiske kantoner i fellesskap. Gemeine Herrschaften var dermed et spesialtilfelle av Untertanenlande.
Vanligvis ble gemeine Herrschaften eid i fellesskap av alle de kantonene som hadde bidratt til erobringen av området. Noen gemeine Herrschaften hadde tidligere hatt status som zugewandte Orte, dvs. som assosierte medlemmer av Det sveitsiske edsforbund. Overgangen var også delvis flytende, fordi kantonene kunne opptre som skytsherrer heller enn eiere av områder, såkalte Schirmvogteien (spesielt klostre og byer). Alle gemeine Herrschaften ble opphevet med opprettelsen av Den helvetiske republikk i 1798, dvs. deres befolkning fikk de samme rettighetene som resten av Sveits.
Liste over gemeine Herrschaften
I tillegg kom territoriene der to eller flere kantoner opptrådte som skytsherrer (Schirmvögte). Disse regnes til tider som gemeine Herrschaften og til tider som zugewandte Orte. Det dreide seg fremfor alt om kirkelige områder (abbediene Bellelay, Engelberg, Pfäfers og fyrsteabbediet St. Gallen samt Toggenburg), men også byene Gersau og Rapperswil.
Monfalcone
Monfalcone (lokal dialekt: Mofalcòn) er en by og kommune i provinsen Gorizia i regionen Friuli-Venezia Giulia i Italia og ligger ved Triestebukten.
Byen er et industrisentrum for skipsbygging, flybygging, tekstilindustri, kjemisk industri og oljeraffinering. Byen er blant annet hovedbasen for det store skipsbyggeriet Fincantieri Cantieri Navali Italiani.
Geografi
Monfalcone er den femte største byen i regionen Friuli-Venezia Giulia og er hovedsenteret i det såkalte Bisiacaria-området. Med de omkringliggende områdene utgjør det urbane området rundt 50 000 innbyggere. Byen ligger mellom Carso-fjellene og Adriaterhavet og er den nordligste havnen i middelhavsområdet. Byen ligger ved utløpet av elvene Isonzo og Timavo (inkl. Reka).
Historie
I området var det en rekke befestede landsbyer allerede før Romertiden, altså fra ca. 1000 f. Kr. Disse landsbyene ble kalt Castellieri. Etter at romerne anla byen Aquileia i 181 f.Kr., ble det anlagt badebygninger i høydene ved byen, disse ble kalt Insulae Clarae.
Etter Napoleonskrigene ble området en del av Østerrike-Ungarn og var viktig som hovedsetet for skipsbygging for dobbeltmonarkiet. Området lå i frontlinjen for kampene i Italia under første verdenskrig med tilsammen tolv slag som ble utkjempet i området. Først ved fredsslutningen etter første verdenskrig ble området en del av Italia.
Fra 4 til 70
Fra 4 til 70 er det tredje studioalbumet fra den norske popsangeren Inger Lise Rypdal, utgitt høsten 1973 på plateselskapet Talent. Albumet mottok Norges første platinaplate og lå 23 uker på VG-lista i 1974 med andreplass som beste plassering.
Hele seks sanger fra albumet var inne på Norsktoppen: «I mitt liv», «Denne gården», «En spennende dag for Josefine», «Sangen han sang var min egen», «Nyforelsket 70 år» og «Regn».
To singler gikk også inn på VG-lista: «I mitt liv» i sju uker i 1973 med sjetteplass som beste plassering, og «En spennende dag for Josefine» i 22 uker i 1974 med førsteplass som beste plassering.
Isère (elv)
Isère renner gjennom følgende franske departementer og byer:
Etymologi
Navnet Isère er først nedtegnet under formen Isara, som betyr noe slikt som «den rasende, den kraftige, den raske» Det er ikke opprinnelig et keltisk ord, men mest sannsynlig assimilert av keltere fra gammelt av. Ordet er beslektet med det indoeuropeiske ordet *isərós i betydningen «heftig, rask, energisk», noe som tilsvarer sanskrit isiráh med samme definisjon. Det var antagelig basert på det rekonstruerte indoeuropeiske rotordet *eis(ə) (og ikke *is-), som forresten ikke har blitt funnet i øykeltiske språk på De britiske øyer.
Ordet Isara figurerer i etymologien i mange andre elvenavn, både i oldtidens Gallia og i naboland. Eksempler er Isar i Tyskland, den lille fransk-belgiske elven Yser, og selv oldtidsnavnet Oise i Belgia og Frankrike. I ikke-keltiske land finnes den italienske elven Isara i Veneto, Éisra og Istrà i Litauen, og Jizera i Tsjekkia. Se også etymologien for den engelske elven Ure.
Heiberg
thumb|Gert Falch Heiberg (1871-1944) utga i 1907 andre utgave av slektshistorien. Heiberg er et norsk og dansk slektsnavn. Forfatteren Johan Sebastian Welhaven, samt tidligere statsminister Jens Stoltenberg, er blant kjente etterkommere av personer i Heibergslekta.
Slektsvåpen
Det kan beskrives heraldisk (blasoneres) slik: I rødt skjold et dødningehode over to krysslagte knokler, alt sølv. Hjelmtegnet er to sølv vesselhorn. Medlemmer av slekten har også brukt varianter av dette slektsvåpenet og andre våpenskjold bl.a. i segl.
Skjoldmerket kjennes allerede fra seglet til Søffren Lauritzsøn (død 1653) og finnes senere brukt av mange slektsmedlemmer, bl.a. i ex libris.
Abroscelis
Abroscelis er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Midelsstore, slanke og svært langbeinte sandjegere, svarte, dekkvingene lysere. Kjevene er store og sigdformede, fasettøynene store og rundede. Pronotum er smalere enn hodet, noe avsmalnende forover, mye lengre enn bredt. Dekkvingene er nokså jevnbrede.
Levevis
De voksne billene er raske, dagaktive jegere som lever på havstrender.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Georg Ernst von Wedel-Jarlsberg
Georg Ernst von Wedel-Jarlsberg (født 23. mai 1666, død 30. januar 1717) var en tysk-norsk diplomat og adelsmann. Han var sønn av Gustav Wilhelm, Greve av Jarlsberg, men han døde før faren og arvet derfor aldri grevetittelen.
Liv og virke
17 år gammel reiste han utenlands. Han besøkte blant annet Frankrike, England og Italia. Da han vendte hjem i 1687 ble han gjort til kammerherre ved hoffet, med en årlig lønn på 2000 riksdaler. 20. februar 1694 ble han sendt som sendemann til det keiserlige hoffet i Østerrike, men han ble tilbakekalt i desember samme år. I 1698 mottok han det hvite bånd av dannebrogordenen.
I 1703 ble han utnevt til vise-guvernør i grevskapene Oldenburg og Delmenhorst, der faren var guvernør. Georg Ernst var sterkt plaget av gikt, og han døde før faren. Han døde den 30. januar 1717. Grevskapet Jarlsberg gikk i arv til hans eldste sønn, Frederik Anton, etter at faren hans døde den 21. desember. Georg Ernst ble begravet i Oldenburg.
Familie
2. april 1689 giftet han seg med Wilhelmine Juliane, datter av Anton von Aldenburg, greve av Aldenburg. De fikk fem barn:
Paul Koht
Paul Steenstrup Koht (1844–1892) var en norsk pedagog og politiker knyttet til Venstre.
I 1885 flyttet familien til Skien, hvor Koht ble overlærer ved Skien skole. Også her engasjerte han seg i politikken og var ordfører fra 1887. Som ordfører ledet han arbeidet med å gjenreise byen etter den store bybrannen i 1886.
Koht møtte som representant for Skien på Stortinget 1889–1891, og var valgt for perioden 1891–1894.
Privatliv
Koht var sønn av apoteker Joachim Andreas Koht og Johanna Andrea Conradi. Han var gift med Betty Giæver, og far til professor Halvdan Koht.
Ernest Bai Koroma
Ernest Bai Koroma (født 2. oktober 1953 i Makeni) var president i Sierra Leone fra 2007 til 2018. Koroma representerte partiet All People's Congress (APC).
Koroma arbeidet i forsikringsbransjen.
Han vant presidentvalget i 2007 og etterfulgte Ahmad Tejan Kabbah i presidentembetet. I valgkampen la Koroma vekt på kamp mot korrupsjon og misbruk av offentlige midler. Han er tilhenger av markedsøkonomi og ønsket å få utenlandske investeringer som ledd i gjenoppbyggingen av landet etter borgerkrigen. I 2012 vant han presidentvalget på nytt i første runde med Julius Maada Bio som hovedmotstander.
Embraer EMB-314 Super Tucano
Embraer EMB-314 Super Tucano (også kjent som ALX eller A-29) er et brasiliansk kampfly proudusert av Embraer. Flyet fløy for første gang i 1996, og er drevet av én turboprop-motor. Det er utviklet for pilottrening og lette kampbruk, og har moderne avionikk- og våpensystemer.
Historie og utvikling
Et lett angrepsfly var opprinnelig en komponenent i Brasils SIVAM-prosjekt. Dette flyet skulle fly sammen med Embraer R-99A og R-99B som da var i tjeneste, og skulle drive avskjæring av ulovlige fly og patruljere Brasils grenser.
Den første enseters Super Tucano fra produksjonslinja fløy 2. juni 1999, mens den første flighten med en toseter skjedde 22. oktober samme år.
Zeeman-effekt
Zeeman-effekten består i en oppsplitting av spektrallinjene fra et atom når det plasseres i et magnetfelt. Den skyldes vekselvirkningen av dette feltet med det magnetiske momentet til elektronene i atomet. I et elektrisk felt vil spektrallinjene splittes på en tilsvarende måte ved Stark-effekten.
Effekten ble først påvist i 1896 av den nederlandske fysiker Pieter Zeeman og gitt en teoretisk forklaring av hans landsmann Hendrik Antoon Lorentz kort tid etterpå. Han forutsa at hver linje kunne splittes opp i to eller maksimalt tre nye linjer. Begge mottok i 1902 Nobelprisen i fysikk for oppdagelsen.
Mer nøyaktige eksperiment viste snart at den magnetiske oppsplittingen av spektrallinjene var mer komplisert enn hva Lorentz' klassiske teori kunne forklare. Den kan kun benyttes for det som senere omtales som den normale Zeeman-effekten. Mer vanlig er den anomale Zeeman-effekten hvor en spektrallinje splittes opp i et tilsynelatende vilkårlig antall komponenter. Dette fenomenet fikk først en forklaring med etableringen av kvantemekanikken som ga en enhetlig beskrivelse av hvordan et atom påvirkes av et magnetfelt.
Zeeman-effekten var viktig i etableringen av moderne atomfysikk og spesielt for forståelsen av kvantemekanisk spinn. I dag har den en sentral rolle i spektroskopi og danner grunnlaget for kjernemagnetisk resonans som blant annet benyttes ved MR for diagnose av forskjellige sykdommer.
Oppdagelse og første forklaring
I slutten av oktober samme år offentliggjorde han oppdagelsen og bare et par dager senere hadde hans kollega Hendrik Antoon Lorentz en teoretisk forklaring. Han tenkte seg at et atom inneholdt elektrisk ladete partikler som tilsvarer ionene som var tidligere observert i elektrolyse. En spektrallinje med vinkelfrekvens ω0  vil da oppstå ved at en slik partikkel oscillerer med denne frekvensen. Har den hastigheten v, vil denne bevegelsen i et ytre magnetfelt B bli påvirket av Lorentz-kraften e v×B der e er partiklene elektriske ladning. Har den i tillegg en masse m, sier Newtons andre lov at partikkelen er beskrevet ved bevegelsesligningen
hvor vektoren r = (x, y, z) angir dens posisjon slik at hastigheten er gitt som den deriverte v = d r/dt. Definerer man retningen til B som z-aksen, vil svingningene i denne retningen ikke påvirkes av feltet. I de to retningen vinkelrett til dette, er da bevegelsen beskrevet ved de to koblede differensialligningene
De kan løses ved å anta at den nye bevegelsen er en ny oscillasjon sammen med  hvor ω  er en modifisert frekvens.Ved innsettelse i ligningene følger da at
hvor ωL = eB/2m  er Larmor-frekvensen. Da amplitudene til oscillasjonene i x-  og y-retning må være like store, vil partikkelens bevegelse tilsvare en rotasjon om magnetfeltet med vinkelfrekvensen ω. Er denne negativ, vil det bare bety at rotasjonen foregår i den andre retningen slik at det utsendte lyset får motsatt polarisasjon. Man kan derfor i praksis regne med bare positive frekvenser. Hvis man i tillegg benytter at den indre kraften i atomet representert ved ω0  må være mye større enn den magnetiske kraften uttrykt ved  ωL, vil det utsendte lyset fra atomet i magnetfeltet opptre med de to frekvensene
skapt av den sirkulære bevegelsen i xy-planet, sammen med frekvensen ω0  generert av den uforstyrrete oscillasjonen i z-retning.
Egenskaper
Fra denne modellen til Lorentz følger det derfor at man i allminnelighet skal se tre spektrallinjer i Zeeman-effekten. Den ene linjen har den opprinnelige frekvensen ω0  og vil være «lineært polarisert» da den er skapt av en oscillasjon langs z-aksen. De to andre linjene har frekvenser som ligger like over og under denne i en avstand gitt ved Larmor-frekvensen  ωL. Avhengig av hvordan lyset fra atomet blir observert relativt til retningen til B-feltet, vil disse to linjene vanligvis være «elliptisk polarisert». Men analyseres lyset langs feltretningen, vil det være «sirkulært polarisert». I denne retningen vil det ikke sendes noe lys fra svingningene i z-retning slik at bare disse to linjene kan observeres.