cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nytte-kostnadsanalyse
Forventningsverdier
Når det er usikkerhet, skal en benytte forventningsverdien for nytten/kostnaden. Det setter nytten/kostnaden til et vektet gjennomsnitt av de mulige utfallene. Ideelt sett bør en benytte en kontinuerlig sannsynlighetsfordeling hvor alle tenkelige utfall inngår. Det gis ikke bestemte føringer på hvilken sannsynlighetsfordeling som skal brukes. I praksis er det ofte nok å fastslå et begrenset antall punktsannsynligheter. Da kan man benytte seg av en enklere tilnærming med en diskret sannsynlighetsfordeling. Med en diskret sannsynlighetsfordeling er forventningsverdien gitt ved:
.
Videre skal en se på usikkerheten i beregningene i usikkerhetsanalysen i punkt 6.
Finansiering over skatteseddelen
Finansiering over skatteseddelen medfører effektivitetstap i økonomien; skatter og avgifter øker prisene i økonomien, slik at noen lønnsomme transaksjoner ikke blir gjennomført. Innkreving av skatter og avgifter medfører også administrative kostnader. Finansiering av prosjekter over det offentlige budsjettet medfører altså en ekstrakostnad. Dette tar man hensyn til i nytte-kostnadsanalyser ved å legge til 20 øre per krone som dekkes av statskassen.
Finansiering med brukerbetaling
I noen tilfeller kan det være aktuelt å benytte brukerbetaling til å finansiere tiltaket. For en vei kan det eksempelvis innføres bompenger. Her må man skille mellom brukerbetaling som er motivert bare ut fra finansieringsbehov, og brukerbetaling som korrigerer for eksterne virkninger. Køproblemer skyldes overforbruk av en vei, siden hver enkelt bilist ikke tar godt nok hensyn til sitt bidrag til køproblemet. Det er en ekstern virkning. Bompenger kan da være positivt med tanke på å minske køproblemet. Når brukerbetalingen bare er motivert av finansieringsbehov, blir effektene mer lik finansiering over skatteseddelen. Da må en sammenligne tapet med brukerbetaling opp mot tapet ved å finansiere via skatteseddelen.
Fordelingsvirkninger
Et offentlig tiltak vil typisk berøre forskjellige grupper i samfunnet ulikt; noen kan ha nytte av tiltaket, mens andre kan oppleve ulemper. Slike forskjeller kalles fordelingsvirkninger. Finansdepartementet har besluttet at det skal gjøres en tilleggsanalyse for å beskrive fordelingsvirkningene ved et prosjekt for særlig berørte grupper og områder når det er relevant. Tilleggsanalysen skal kartlegge og beskrive fordelingseffektene og gi beslutningstageren grunnlag for å kunne vurdere alternativene opp mot hverandre.
Dette innebærer at en ikke skal ta hensyn til fordelingsvirkningene når man beregner samfunnsøkonomisk lønnsomhet; fordelingsvirkningene skal beskrives separat. Ved beregning av samfunnsøkonomisk lønnsomhet skal samlet uveid betalingsvillighet legges til grunn. En følge av dette er at samfunnsøkonomisk lønnsomhet alene ikke gir et normativt svar på hva som er den beste løsningen sett med samfunnets øyne. Samfunnsøkonomisk lønnsomhet vil si at samfunnet samlet er villig til å betale for tiltaket, uten å ta hensyn til hvem som får positiv og negativ nytte (ulemper) av det. En samfunnsøkonomisk analyse gir således et beslutningsgrunnlag, men ingen beslutningsregel.
Det er mulig å benytte fordelingsvekter for å forsøke å inkludere fordelingsvirkninger i beregningen av samfunnsøkonomisk lønnsomhet. Dette bygger imidlertid på strenge forutsetninger som er vanskelige å teste empirisk, og man må gjøre en normativ vurdering av hvordan forskjellige grupper skal vektes mot hverandre og av hva som er marginalnytten av penger. I NOU-en om samfunnsøkonomiske analyser fra 2012 anbefales det derfor ikke å bruke slike fordelingsvekter, og dette er altså linjen Finansdepartementet har valgt.
Fordelingsvekting i andre land
Trafikverket i Sverige har også landet på at fordelingsvirkningene bør håndteres ved å beskrive hvordan forskjellige grupper blir påvirket av tiltaket. Det samme har EU i sin veileder. Storbritannia åpner på sin side for å å bruke fordelingsvekter. Bruk av slik vekting må vurderes ut fra hvor store fordelingsvirkningene er, hvor nøyaktig fordelingsvektene vil være, og hva slags prosjekt det er snakk om. Den britiske veilederen presenterer en modell for hvordan dette kan gjøres. Denne går ut på å dele befolkningen i fem grupper ut fra inntekt. Deretter finner man betalingsvilligheten i hver gruppe og vekter denne med fordelingsvekten. Metoden tar utgangspunkt i at man har større marginalnytte av inntekt jo fattigere man er. Det betyr at fordelingsvekten vil være større for gruppene med lav inntekt, slik at disse betyr mer i analysen enn de ville gjort uten vekting. Størrelsen på vekten er hentet fra studier som er gjort på hvor stor aversjonen mot ulikhet er.
Ringvirkninger
I en nytte-kostnadsanalyse ser man normalt på effekten i kroner og øre for markeder som blir direkte berørt av tiltaket. Det kan imidlertid være effekter av tiltaket også i andre, sekundære markeder. Dette kalles ringvirkninger. For en ny vei mellom to byer er de direkte effektene relatert til transportmarkedet, slik som tidsbesparelser og redusert ulykkesrisiko. Et eksempel på en ringvirkning er agglomerasjonseffekter: Den nye veien kan bidra til økt produktivitet i næringslivet i byene, for eksempel fordi de får et felles arbeidsmarked og bedre samarbeid mellom næringslivet i byene. I en nytte-kostnadsanalyse er det ringvirkninger med netto samfunnsøkonomisk verdi som er relevant – ringvirkningene må rette opp markedssvikt i sekundærmarkedene, eksempelvis gjennom bedret ressursbruk.
I NOU-en om samfunnsøkonomiske analyser fra 2012 konkluderer utvalget med at det har vist seg vanskelig å finne generelle regler for hvordan en skal ta hensyn til ringvirkninger i nytte-kostnadsanalyser. Et annet problem er at ringvirkninger kan føre til dobbelttelling av effekter. Utvalget anbefaler derfor å holde ringvirkninger utenfor når en beregner samfunnsøkonomisk lønnsomhet. Isteden kan ringvirkninger behandles i en separat analyse når det er relevant. Finansdepartementet har valgt å følge denne anbefalingen i sitt reglement.
Nåverdimetoden
Et prosjekt er samfunnsøkonomisk lønnsomt hvis nåverdien av nytte- og kostnadsvirkningene er positiv. Nåverdimetoden handler om å summere nytte- og kostnadsvirkningene som er målt i kroner, for årene prosjektet varer (analyseperioden). For å kunne gjøre dette må imidlertid verdien av virkninger i fremtiden justeres ned (neddiskonteres) med en kalkulasjonsrente før man summerer. Dette finnes flere begrunnelser for dette. En er observasjonen om at folk er «utålmodige» og verdsetter høyere ting som skjer i dag enn ting som skjer i fremtiden. En annen er alternativkostnaden: Ressurser som brukes på prosjektet i dag, kan plasseres andre steder og gi avkastning der. En tredje er at en gjerne forventer økonomisk vekst. Hvis en rikere i morgen, er forbruk i dag verdt mer enn forbruk i morgen.
Netto nåverdi (NNV) kan uttrykkes matematisk på følgende måte:
Prosjektets analyseperiode er fra år 0 til år n. gir nytte fratrukket kostnad for hvert enkelt år i analyseperioden, og r er kalkulasjonsrenten. Prosjektet er samfunnsøkonomisk lønnsomt hvis uttrykket for NNV er positivt.
Det er vanlig å beregne NNV relativt til nullalternativet, det vil si en realistisk videreføring av dagens situasjon. Årsaken er at et nytt tiltak bør være minst like bra som å videreføre nåværende situasjon.
Valg av kalkulasjonsrente
Jo høyere kalkulasjonsrente, desto mindre vekt legger man på effekter som kommer i fremtiden. Valget av kalkulasjonsrente er gjenstand for betydelig faglig diskusjon, særlig for tiltak der virkningene kommer langt inn i fremtiden.
Det finnes to innfallsvinkler til kalkulasjonsrentebegrepet. Den ene tar utgangspunkt i konsumet. Et offentlig prosjekt innebærer investeringer slik at konsumet blir mindre i dag, med mål om at investeringene skal gi høyere konsum i fremtiden. Kalkulasjonsrenten skal derfor reflektere hvor mye ekstra konsum man krever i fremtiden per krone investert i dag. Ramsey (1928) gir en fremstilling av dette prinsippet. Den andre innfallsvinkelen tar utgangspunkt i markedet. En investering i et offentlig prosjekt innebærer en alternativkostnad, for pengene kunne alternativt vært investert i noe annet. Avkastningen i finansmarkedet gir et mål på dette. Det er imidlertid relevant å justere for prosjektets systematiske risiko. Kapitalverdimodellen illustrerer denne innfallsvinkelen. Gjennom årene er begge tilnærmingene blitt brukt i Norge. I perioden 1967–1999 ble Ramsey-tilnærmingen brukt og renten fastsatt til 10 %, senere 7 %. NOU-en fra 1997 om samfunnsøkonomiske analyser anbefalte å gå over til kapitalverdimodellen, og i årene etter 1999 ble denne tilnærmingen brukt. NOU-en fra 2012 anbefalte å gå bort fra kapitalverdimodellen. Utvalget viste til at modellen har svakheter med tanke på å vurdere risikopåslaget for offentlige tiltak, og til nyere utvikling på fagfeltet hvor det vektlegges at usikkerheten i den økonomiske utviklingen øker over tid. Sistnevnte poeng taler for at en skal bruke lavere kalkulasjonsrente lenger inn i fremtiden.
Finansdepartementet fastsatte i 2014 at statlig forretningsdrift i direkte konkurranse med private aktører skal bruke samme kalkulasjonsrente som de private aktørene står overfor. Ellers skal man bruke følgende kalkulasjonsrenter: Kalkulasjonsrentene på 4 %, 3 % og 2 % er i tråd med 2012-utvalgets anbefaling. Merk at kalkulasjonsrenten gjelder for tidsintervaller. For et prosjekt med en analyseperiode på 45 år skal renten på 3 % bare brukes på år 41–45 ned til år 40. Etter det skal 4 % brukes.
Kalkulasjonsrenter i andre land
Det danske Finansministeriet anbefaler i sin veileder fra 2017 4 % kalkulasjonsrente de første 35 årene, deretter 3 % frem til år 70, og 2 % etter år 70. Storbritannia har en kalkulasjonsrente på 3,5 %. Før 2003 var den 6 % og inneholdt da et større påslag for risiko. En har nå isteden valgt å ta hensyn til risikoen på andre måter. 3,5 % gjelder frem til år 30. Deretter har en 3,0 % frem til år 75 og synkende mot 1 % frem mot år 300. EU anbefaler å bruke et vektet gjennomsnitt av avkastningskravene i de aktuelle landene når man har infrastrukturprosjekter som berører flere land.
Netto nåverdi per budsjettkrone
Budsjettrestriksjoner kan medføre at ikke alle lønnsomme tiltak kan realiseres. I slike tilfeller er det aktuelt å beregne netto nåverdi per budsjettkrone (NNB). Dette er relativt lønnsomhetsmål som noe forenklet sier noe om hvor mye en får igjen for hver krone som benyttes over det offentlige budsjettet for å realisere prosjektet. NNB er gitt ved:
Her kan en komme ut for fire situasjoner (de to nederste er uvanlige):
Beregning av restverdi
,
der L er levetiden og n er analyseperioden.
Usikkerhet
Usikkerhetsanalysen skal se på både prissatte og ikke-prissatte virkninger. Den består i grove trekk av tre deler. Først skal en beskrive relevante tiltak og gi en grov vurdering av hvor stort utslag de kan ha på vurderingen av samfunnsøkonomisk lønnsomhet. Deretter skal en anslå konkret hvordan faktorene kan slå ut på samfunnsøkonomisk lønnsomhet, før en til sist skal vurdere hvordan usikkerheten skal håndteres.
Følsomhetsanalyse er en enkel form for usikkerhetsanalyse som brukes for mindre prosjekter. Her ser man på de forskjellige usikkerhetsfaktorene én etter én og beregner hvordan forskjellige verdier påvirker den samfunnsøkonomiske lønnsomheten. Man bruker gjerne en pessimistisk verdi og en optimistisk verdi i tillegg til forventningsverdien (som er den som benyttes i den grunnleggende beregningen av samfunnsøkonomisk lønnsomhet). For større prosjekter kan det være aktuelt å gjennomføre en mer omfattende scenarioanalyse. Her åpner man for å kunne endre flere av usikkerhetsfaktorene samtidig. Det kan også være aktuelt å gjøre simuleringer for å finne ut hvor sannsynlig det er at forskjellige scenarioer inntreffer.
Ikke-prissatte virkninger
Også virkninger som det er faglig uforsvarlig å prissette, skal tas med i den samlede vurderingen av samfunnsøkonomisk lønnsomhet. De ikke-prissatte virkningene må ikke tillegges mindre vekt bare fordi de ikke er prissatte når de er viktige for analysen. De ikke-prissatte virkningene skal beskrives verbalt, og en skal forklare hvordan de påvirker den samfunnsøkonomiske lønnsomheten av tiltaket.
Det er vanlig å bruke pluss/minus-metoden for å gi en oppsummering av de ikke prissatte virkningene. Her markerer en hvor stor positiv/negativ effekt tiltakene har på de ikke-prissatte virkningene med forskjellig antall plusser/minuser, slik at en kan foreta en sammenligning. En rangerer deretter tiltakene. Rangeringen av tiltakene etter ikke-prissatte virkninger behøver likevel ikke være basert på en enkel summering av plusser og minuser; en kan tillegge bestemte virkninger større vekt. I eksemplet nedenfor har en eksempelvis lagt ekstra vekt på naturmangfold, slik at tiltak B rangeres over tiltak A selv om A kommer bedre ut samlet sett.
Kostnadseffektivitetsanalyse og kostnad-virkningsanalyse
Nytte-kostnadsanalyse er beslektet med kostnadseffektivitetsanalyse og kostnad-virkningsanalyse. Kostnadseffektivitetsanalyse er egnet når nytten av de forskjellige alternativene den samme, slik at spørsmålet er å finne det rimeligste alternativet. I en kostnad-virkningsanalyse er nytten av alternativene forskjellig, men vanskelig eller ikke ønskelig å verdsette i kroner. Kostnadene blir dermed veiet opp mot en kvalitativ vurdering av nytten. I begge typer analyser skal man ta hensyn til ikke-prissatte kostnader.
Noter
<references group='lower-alpha' />
Brønderslev
Brønderslev, by og senter i Brønderslev kommune, i landskapet Vendsyssel i Danmark. Kommunen inngår i den nye Region Nordjylland, som etter kommunalreformen i 2007 utgjør omtrent samme område som det tidligere Nordjyllands Amt. Byen har 11,889 innbyggere (2013).
Brønderslev ligger ved motorveien E45 og jernbanelinjen mellom Frederikshavn og Aalborg, om lag 21 km sør for Hjørring og 26 km nord for Aalborg. Den oppstod med veiforbindelsen og (fra 1871) jernbaneforbindelsen mellom Hjørring og Aalborg. Byen fikk nå jernstøperi, bryggeri og sykehus, og hadde også et viktig slakteri- og kjøttmarked hvert år fra 1843. Brønderslev ble kjøpstad i 1921.
Sentralt i byen ligger Vester Brønderslev kirke fra 1150.
Acherontia styx
Acherontia styx er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den ligner i alt mye på dødningehodesvermeren (Acherontia atropos), som den erstatter i deler av Asia. Arten er særlig kjent gjennom thriller-filmen Nattsvermeren (The Silence of the Lambs), der den spiller en viss rolle. Arten blir i filmen omtalt som "Acherontia styx" men eksemplarene som vises i filmen er faktisk dødningehodesvermere (Acherontia atropos).
Utseende
En stor (vingespenn 90 – 120 mm) og kraftig svermer, ligner sterkt på dødningehodesvermeren (Acherontia atropos), men noe lysere på farge (større innslag av gult) enn denne. Dødningehode-tegningen på brystet er stor og kantet med svart, og den lyse fargen går i full bredde helt bak (hos de andre artene er det lyse felet mer eller mindre fiolin-formet). På bakkroppen dominerer den gule fargen, den blå midtstripen og de svarte tverrstripene er ganske smale. Bakvingene er gule med to, ganske smale, svarte tverrbånd.
Levevis
Larven kan leve på en rekke forskjellige planter. De viktigste næringsplantene tilhører trompettrefamilien, erteblomstfamilien, oljetrefamilien, sesamfamilien, søtvierfamilien og jernurtfamilien, men åmene er også funnet på planter i elleve andre familier. A. styx vandrer en del, men ikke så mye som dødningehodesvermeren.
Utbredelse
A. styx finnes fra vestkysten av Saudi-Arabia i vest til stillehavskysten av Kina i øst. Det er sannsynlig at den snart vil spre seg til Øst-Afrika. Streifere er funnet så langt nordvest som Tyrkia.
Sandnes skistadion
Sandnes skistadion er Sandnes Idrettslag sin skistadion på Sandnes utenfor Kirkenes.
Hellurnar
Hellurnar er en bygd på Færøyene. Den ligger på sørsiden av Oyndarfjørður på østkysten av Eysturoy. Bygda ligger i Fuglafjarðar kommuna.
K-type-asteroide
K-type-asteroide er heller sjelden asteroider med et moderat rødlig spektrum ved kortere bølgelengder enn 0,75 μm og med en blålig trend ved lengre bølgelengder. De har en lav albedo. Spektrene deres ligner på det til CV- og CO-meteorittene.
Disse asteroidene blir beskrevet som trekkløse S-typer i Tholen-klassifiseringen. K-typen ble lagt frem av J.F. Bell og hans kolleger i 1988 for legemer som har et spesielt grunt absorpsjonstrekk ved 1 μm og som mangler 2 μm-absorpsjonen. Disse ble funnet under studien av Eos-familien.
Hellurnar
Hellurnar har veiforbindelse til Oyndarfjørður og til bygdene ved Skálafjørður.
K-type-asteroide
Eksempler K-typer er 181 Eucharis, 221 Eos, 402 Chloë og 417 Suevia.
Ferjesambandet Stornes–Bjørnerå
Stornes–Bjørnerå er et ferjesamband som krysser Toppsundet som del av fylkesvei 8670 i Troms, mellom Storneset ferjekai på Hinnøya og Bjørnerå ferjekai på Grytøya i Harstad kommune. Sambandet drives av Torghatten Nord.
Laurentius J. Studach
Laurentius J. Studach (egentlig Jakob Laurenz, født 25. januar 1796 i Altstätten ved Zürich i Sveits, død 9. mai 1873 i Stockholm) var apostolisk vikar av Sverige og dermed også katolsk overhyrde for Norge fra Den katolske kirke igjen ble tillatt i 1843 til 1869.
Ferjesambandet Stornes–Bjørnerå
Ferjestrekningen har en lengde på 3,7 km og blir betjent av MF «Lyngen» 12–20 ganger daglig i hver retning.
Hellurnar
Kapellet på Hellurnar ble innviet i 1976 og tilhører Fuglafjarðar sókn i Fólkakirkjan.
Laurentius J. Studach
Bakgrunn
Jakob Laurenz Studach var sønn av Matthäus Studach og hans hustru Magdalena født Hasler fra Altstätten i St. Galler Rheintal. Han tok eksamen ved kantonsgymnaset og studerte medisin ved Universität Wien. Her kom han i kontakt med den konvertitten og katolske presten Zacharias Werner (1768–1823), som tilhørte kretsen rundt Klemens Maria Hofbauer (1751–1820, senere helligkåret). Studach ble influert av ham, og bestemte seg for å studere teologi. Fra 1817 studerte han ved Landshuter Universität, der han lærte under den senere biskop Johann Michael Sailer (1751–1832).
På hans formidling overtok han fra mar 1818 til november 1819 stillingen som oppdrager og huslærer for de yngre av bbarna til dikteren og konvertitten Graf Friedrich Leopold zu Stolberg-Stolberg (1750–1819), på Gut Sondermühlen ved Melle i Niedersachsen.
Prest
Den 13. februar 1820 ble han presteviet i Landshut og ble tilknyttet bispedømmet Eichstätt. Atter ved fader Sailers formidling virket han som huslærer, nå i husholdet til den nominelle landherren, Eugène de Beauharnais, Herzog von Leuchtenberg und Fürst von Eichstätt. Denne var stesønn til keiser Napoleon I og svigersønn til den bayerske kong Maximilian I Joseph.
Dronningens huskapellan i Stockholm
Han kom til Sverige i 1823 sammen med dronning Josefine, som hennes skriftefar. Fra 1828 var han dessuten privatlærer i tysk filosofi for Charles de Montalembert (1810-1870), hvis foreldre da bodde i Stockholm.
Apostolisk vikar
Etter noen år fikk han av pave Gregor XVI ansvaret for sjelesorg for katolikker i Sverige, som apostolisk vikar (utnevnelse 10. august 1833). Den første katolske kirken i Norden etter reformasjonen (med unntak av en fransk kirke som bare var åpen for utlendinger i 1740-årene), St. Eugenias kirke, ble innviet i Stockholm i 1837.
I Studachs tid tilkom ytterligere en i Sverige virkende katolsk prest, en nederlender. Videre utkom det en ny katekisme, oversatt fra tysk. Den første katolske bønneboken siden reformasjonen i Sverige utkom også. Missale romanum, den katolske messeboken, ble utgitt med tekst på latin og på svensk.
I 1842 sendte Studach Gottfried Ignatius Montz til Oslo for å døpe et barn på det franske konsulatet, og dette førte til at man startet arbeidet med å opprette en menighet i Norge. Etter at tillatelsene var på plass sendte Studach Montz til Kristiania som landets første katolske sogneprest siden reformasjonen. Det apostoliske vikariat Sverige var allerede definert til å omfatte Norge, ettersom de to landene var i personalunion på dette tidspunkt.
Studach var aktiv som forfatter og forsker. Han var interessert i runer og beskrives som en representant for romantikken og mystisismen. Fredrika Bremer, Per Böcklin og Fabian Wrede tilhørte hans venner og debattpartnere.
Studach skrev mange artikler for tyske kirkeblader om de religiøse forhold i sitt misjonsområde. Han ble på den måten et kjent navn, og det hjalp med pengeinnsamlingene i Tyskland til hans virke. Slik klarte han for eksempel å bygge katolske kirker i Stockholm (1835–37 - før nevnte Sta. Eugenia), Kristiania (St. Olavs kirke, 1850–56) og Göteborg (1862).
Biskop
I Stockholom fikk han etablert en passende bispegård og en katolsk gravlund. Han ordinerte den første svenske katolske prest etter reformasjonen, fader Josef Popp, som han snart gjorde til sogneprest i Malmö.
Biskop Studach virket i Sverige som apostolisk vikar frem til sin død.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Turboviftemotor
En turboviftemotor (engelsk: turbofan engine, noen ganger kalt ved den norsk-engelsk bladingen «turbofanmotor») er en variant av turbojetmotoren. Mens de fleste delene er de samme, har turboviftemotoren en viftedel foran kompressoren. Denne vifta, som er enda en mengde roterende blader, er også drevet av turbinen, mens hovedformålet med denne er å presse store mengder luft gjennom kanaler som ligger utenpå motorens kjerne. Selv om denne forbipasserende lufta («bypass-lufta») ikke har så stor hastighet, vil den store mengden med luft produsere en markant skyvekraft (i tillegg til den som produseres gjennom motorens kjerne) uten å forbrenne ekstra drivstoff. Derfor er en turboviftemotor mye mer effektiv enn en ren turbojetmotor. I tillegg hjelper den forbipasserende lufta til med å dempe støyen fra motorens kjerne og gjør turboviftemotorer langt mer støysvake sammenlignet med rene jetmotorer.
I en turboviftemotor med lite forbipasserende luft (low-bypass) går bare en liten del av lufta gjennom de ytre kanalene (bypass-kanalene) og vifta har gjerne liten diameter. (Typisk brukt i jagerfly når disse har turboviftemotor, og i tidlige varianter av turboviftemotorer for passasjerfly.)
Vifta i en turboviftemotor med mye forbipasserende luft (high-bypass er) mye større for å presse en mye større del av lufta gjennom de ytre kanalene (bypass-kanalene). En slik motor er mye større i diameter, den produserer mer skyvekraft, er mer drivstofføkonomisk og mye mer stillegående sammenlignet med turboviftemotorer med trangere ytterkanaler.
De virkelige kjempene
Turboviftemotorer finnes i alle størrelser, fra de små som for eksempel CFM-56-familien som leveres i blant annet Boeing 737 Next Generation (-700, -800 og -900) og til kjempemotorene som brukes i det største to-motors passasjerflyet noensinne: Boeing 777. Motorene til sistnevnte fly er de virkelige kjempene blant flymotorer.
Boeing 777 er det største passasjerflyet noensinne med færre enn fire motorer. Det er større enn de eldre bredskrogs-flyene som Boeing 767, McDonnell Douglas DC-10/MD11 og Airbus A300/A310, men fortsatt mindre enn de største passasjerflyene som er drift, som Airbus A380-800 og Boeing 747-400 eller de planlagte Airbus A380-900 og Boeing 747-8. Dermed stilte det nye 777-flyet helt nye krav til motorprodusentene, for det fantes ingen motorer sterke nok fra før.
Årsaken til at man kan bruke bare to motorer i disse flyene er at motorene er sertifisert for ETOPS (Extended Twin OPerationS eller Extended Range – Twin Engine Operation) på 180 minutter, altså at de kan fly med maksimal last på bare én motor i mer enn 3 timer. Flyene får derfor lov til å fly ruter der det er inntil 3 timer til nærmeste flyplass der de kan nødlande, og dette gjelder for eksempel over Nord-Atlanteren mellom USA og Europa.
De tre største jetmotorprodusentene, General Electric, Rolls-Royce og Pratt & Whitney, startet alle utviklingen av nye kjempemotorer for bruk i Boeing 777. Dette er motorer med statisk skyvekraft på opptil 512 kN, en slik motor tilsvarer fire stk. CFM-56-7 som brukes i Boeing 737 Next Generation. Disse motorene er store, og viftedelen er en viktig årsak til at diameteren blir stor. Viftediameteren på den aller største, GE90-115B er hele 3,25 m, og ytre diameter på motorhuset er 4,19 m, hvilket gjør at motoren til sammenligning har større diameter enn flyskroget til et av de første jetpassasjerflyene, Boeing 707 (3,76 m).
Farid ud din Attar
Farid ud din Attar (فریدالدین) var dikternavnet til Abū Hamīd bin Abū Bakr Ibrāhīm (ابو حمید ابن ابوبکر ابراهیم) (trolig født rundt 1145 i Nishapur i Persia, død ca 1220 samme sted) som var en persisk sufisk forfatter.
Turboviftemotor
Eksterne lenker
Turboréacteur
Farid ud din Attar
Han regnes for å være en av de tre store forfatterne innenfor sufismen, sammen med Sanai og Jalal ad-din Rumi.
Hans mest kjente verk er Fuglenes forsamling (Maqamat-e toyur), som kom i norsk utgave i 2002. Han skrev også Minnesmerke over de hellige (Tazkiratú l-awliya), en samling biografier over hellige menn, og flere andre verk: Prøvelsenes bok (Mushibat-nama) og Gudsboken (Elahi-nama). Én tradisjon tilskriver ham hele 27 verk, men det er påvist at flere av disse er skrevet etter hans død. Selv nevner han 8 verk i innledningen til en av bøkene sine. Lite er kjent om hans liv, men tilnavnet Attar kommer av itr «parfyme», så trolig var han apoteker eller parfymehandler som sin far. Det framgår ellers av bøkene at han må ha vært både lærd, og selvbevisst.
Krakeviktunnelen
Krakeviktunnelen er en veitunnel på fylkesvei 616 i Bremanger kommune i Vestland. Tunnelen går under Haukedalssætra mellom Krakevika og Tjuveholmsundet på Rugsundøya. Tunnelen er 470 meter lang. Tunnelen er en del av Bremangersambandet, som knytter Bremangerlandet og Frøya til fastlandet. Anleggsstart for veianlegget var 13. januar 1998, og Krakeviktunnelen og resten av veien ble åpnet 12. juli 2002.
Verdensarven i Afrika
Verdensarven i Afrika omfatter en rekke vitnesbyrd om tidlige høykulturer på dette kontinentet, sammen med naturområder av særlig økologisk eller naturhistorisk betydning.
Tyrkias provinser
Tyrkia er delt i 81 provinser (tyrkisk: iller). Provinsen administreres av en guvernør (vali). Provinsene ble tidligere benevnt guvernementer (vilayet).
Verdensarven i Afrika
Afrikas verdensarvsteder omfatter både kulturarv, naturfredninger og «blandede verneformål». Stedene omfatter ulike vernebegrunnelser.
Guarani
Guarani eller guaraní kan sikte til:
Accon
Accon er en liten rektangulær «flatbotning» i Frankrike med kasseliknende fasong med dels utfallende sider og ender med spring forut og litt høyere akterspeil. Denne båttypen har blitt nevnt så tidlig som i 1000-tallet som en båt til bruk ved lavvann utenfor den vestfranske provinsen Aunis (nå innlemmet i departementet Charente-Maritime) i regionen Poitou-Charentes ved byen La Rochelle.
Når det er lavvann utenfor Aunis, blir store områder med gjørme og lite vann avdekket med tilgang til muslinger som ved høyvann lå dypere ned i sjøen. Fiskere som dro ute på den lille båten, måtte ta seg over gjørmen ved å sparke fra med det ene benet i knelende stilling. Etter muslingene var sanket inn i løpet av tiden det var lavvann, kom sjøen tilbake og fiskeren dro hjemover ved hjelp av seil. En mindre mast ble satt gjennom den forreste toften og luggerseilet ble heist. I nyere tid er acconen bygd av aluminium eller glassfiber, de tyngste kan være opptil 300 kg i deplasement.
Slektninger av denne båttypen for bruk i liknende omgivelser har spredt seg over hele verden som den amerikanske «muddersleden» i San Francisco Bay Area og den walisiske «mud sledge» langs Bristol Channel.
Accon som havnebåt
I franske kolonier som i Antillene, Karibia var større seilbåter for frakt av ferskvann og forsyninger til krigsskip blitt betegnet som «accon». En slik båt kunne ha skværseil på masten og kan være opptil 6-9 meter langt og 1,2 til 1,5 meter bredt. Den største varianten som en egen båttype betegnes som gros bois på opptil 15 meters lengde.
Eduardo Guerrero
Eduardo Guerrero (født 4. mars 1928 i Salto i provinsen Buenos Aires i Argentina, død 17. august 2015) var en argentinsk tidligere roer som ble olympisk mester under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Sammen med Tranquilo Capozzo vant han dobbeltsculler foran de sovjetiske roerne Georgij Zjilin og Igor Jemtsjuk.
Fredrik Franz II av Mecklenburg-Schwerin
Fredrik Franz II, tysk: Friedrich Franz II, (født 28. februar 1823 på slottet Ludwigslust, død 15. april 1883 i Schwerin) var fra 7. mars 1842 og til sin død 15. april 1883 regjerende storhertug av Mecklenburg-Schwerin.
Fredrik Franz var eldste sønn til storhertug Paul Fredrik og prinsesse Alexandrine av Preussen. Som 19-åring etter fulgte han sin far som storhertug og gjennomførte i de etterfølgende årene en rekke utenlandsreiser, blant annet til Russland og Italia. Under marsrevolusjonen i Tyskland i 1848 inntok storhertugen en kompromissvillig holdning og lot det i 1849 bli innført en liberal konstitusjon, noe som ga ham en stor personlig popularitet, til tross for at Det tyske forbund opphevet denne året etter.
Da andre slesvigske krig brøt ut, ble Fredrik Franz tilbudt kommandoen over et prøyssisk armékorps, men avslo dette av både politiske og personlige grunner. Han deltok imidlertid i Den fransk-prøyssiske krig i 1870, først som kommanderende general over 6. kavaleridivisjon, deretter som kommandant over 13. armekorps. Under denne kommandoen deltok han under felttoget i Loire og beseiret det franske hæren ved Beaune-la-Rolande. For sin innsats i denne krigen var han en av kun åtte personer for ble tildelt Jernkorsets storkors.
Familie
Fredrik Frans gifte seg andre gang i Darmstadt 4. juli 1864 med prinsesse Anna av Hessen (1843–1865), og disse fikk datteren:
Siste gang giftet han seg med prinsesse Marie av Schwarzburg-Rudolstadt (1850–1922), og de fikk følgende barn:
Torleif Elgvin
Torleif Elgvin (født 21. februar 1950) er en norsk professor i teologi ved NLA Høgskolen og ekspert på dødehavsrullene. Elgvin er fra Steigen i Nordland.
Elgvin har teologisk embetseksamen fra Menighetsfakutetet. Han var prest i Alta 1980-1985, rektor ved Israelsmisjonens studiesenter Caspari Center for Biblical and Jewish Studies i Jerusalem 1986-93 og tok doktorgraden på Dødehavsrullene ved det hebraiske universitetet i Jerusalem i 1998 med avhandlingen An analysis of 4QInstruction. Han var førsteamanuensis ved Frikirkens teologiske høgskole fra 1998 og ved Høgskolen i Staffeldtsgate fra 2004 og er fra 2013 professor i bibelfag og jødiske studier ved NLA Høgskolen.
Elgvin har siden 1998 vært leder i fagforumet Collegium Judaicum ved Menighetsfakultetet. Han var leder for det nordiske nettverket for Dødehavsforskere 2003-2007, og har siden 1992 deltatt i utgiverteamet for Dødehavsrullene. I 2004 redigerte han Dødehavsrullene i Bokklubbenes serie Verdens hellige skrifter. I 2016 utga han ''Gleanings from the Caves. Dead Sea Scrolls and Artefacts from The Schøyen Collection, og i 2018 en fagbok om Salomos Høysang, The Literary Growth of the Song of Songs during the Hasmonean and Early-Herodian Periods.''
Hans øvrige forfatterskap omfatter ''Hør Israel! Ved disse ord skal du leve! Tekster og tider i 5. Mosebok (2000), Mine lepper spiller fløyte, jødiske bønner før Jesus (2003), oversettelse fra hebraisk av rabbinske tekster i Jødiske tekster (Verdens hellige skrifter, 2001) og flere artikler; i Tidsskrift for teologi og kirke: «Tempelrullen fra Qumran» (1985), «Nyere bidrag til Qumranforskningen» (1997), «Forbannet er den som henger på treet» (1998), «En apokalyptisk katekisme fra Qumran» (1999); og i Norsk tidsskrift for misjon'' «The Caspari Center in Jerusalem: a personal view on its history» (2002).
AirBaltics destinasjoner
Denne listen viser en oversikt over alle AirBaltics destinasjoner som blir trafikkert på regulær rutebasis. Listen inneholder ikke codeshare og franchise-destinasjoner.
AirBaltics rutenett dekker de fleste større lufthavner i Europa. Selskapet har også et lite antall ruter til destinasjoner i Asia og Nord-Afrika.
Tidligere destinasjoner
Fra Riga: Amsterdam, Budapest, Köln, Dnipro, Dubai, Frankfurt am Main, Genève, Praha, Stuttgart, Warszawa.
Fra Vilnius: Budapest, Köln, Wien, Warszawa
Tupí
Tupí kan referere til:
Haukedaltunnelen
Haukedaltunnelen er en veitunnel på fylkesvei 616 i Bremanger kommune i Vestland. Tunnelen er 65 meter lang. Tunnelen er en del av Bremangersambandet, som knytter Bremangerlandet og Frøya til fastlandet. Anleggsstart for veianlegget var 13. januar 1998, og Haukedaltunnelen og resten av veien ble åpnet 12. juli 2002.
Mud sled
Mud sled på norsk betyr mudderslede, og det er helt presist hva denne unike båten i liten størrelse var brukt. Båten i den amerikanske San Francisco Bay Area med mye grunne myrområder, lavvannsområder med tykk mudder og varierte forholder, ble sendt ut når det er lavvann for å sanke inn muslinger.
Båten er rektangulært i form som en norsk «flatbotning» med lite fribord som var staket framover på mudderet og det som var tilbake av vannet på mudderbankene ute i bukten. Etter hvert som muslingene ble høstet inn, ble de stukket ned i sekker om bord på båten. Når høyvannet kommer, stiger vannet slik at båten flyter tilbake mot landet. Fiskeren som hadde arbeidet med å sanke inn muslingene, deretter tok fram en stake for å komme seg på landet.
Poul Christian Holst
Poul Christian Holst (født 21. januar 1776 i Røyken, død 7. august 1863 i Christiania) var en norsk embetsmann og statsråd 1814–1848.
Liv og virke
Holst var sønn av presten Christian Holst, studerte først teologi, men skiftet studium og ble cand.jur. i København i 1798. Han arbeidet først i rentekammeret i København, men vendte hjem til Norge i 1806 som slottsfogd for Akershus slott og fogd for Aker og Follo. I 1813 var han konstituert amtmann i Akershus.
Han deltok ved stormannsmøtet på Eidsvoll (ofte kalt Notabelmøtet) den 16. februar 1814. Noen måneder samme høst var han konstituert som leder av 1. departement (finansvesenet), men uten å være medlem av statsrådet. Gjennom 1814 og i alle år fram til 1848 spilte han en sentral rolle i den unge norske staten. Holst ledet de avsluttende forhandlingene om Gjeldsoppgjøret med Danmark og fremforhandlet avtalen som løste Bodøsaken i 1821. Han var regjeringsmedlem fra 1822 til 1848; og i noen korte måneder i 1827 var han endog konstituert som Norges statsminister i Stockholm.
Hans memoarer, Efterladte Optegnelser om sit Liv og sin Samtid, ble utgitt av den historiske forening i 1876, og regnes som et verdifullt bidrag til norsk historie. Holst var en av de fire første mottagerne av storkorset da St. Olavs Orden ble innstiftet i 1847. Han var også innehaver av Nordstjerneordenen og Borgerdådsmedaljen i gull.
Luigi Poggi
Luigi Poggi (født 25. november 1917 i Piacenza, Italia, død 4. mai 2010 i Roma i Italia) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var fra 1994 til 1997 bibliotekar og arkivar for Den hellige romerske Kirke.
Bakgrunn
Han studerte ved Alberoni-kollegiet i Piacenza og Det pavelige universitet Sant'Apollinare. Han tok ved sistnevnte doktorgrad i både sivil- og kirkerett.
Erkebiskop
Poggi ble i april 1965 utnevnt til titulærbiskop av Forontoniana med personlig rang av erkebiskop, og til apostolisk delegat til Sentral-Afrika (Kamerun, Tsjad, Kongo-Brazzaville, Gabon og Den sentralafrikanske republikk. I 1966 ble han pro-nuntius i Kamerun og i 1967 pro-nuntius i Gabon og Den sentralafrikanske republikk. Han ble så flyttet til Peru, hvor han ble ordinær nuntius i 1969.
Pave Paul VI engasjerte erkebiskop Poggi i sin Ostpolitik, som hadde som målsetting å forbedre Pavestolens relasjoner med de kommuniststyrke landene i Warszawapakten. Den 1. august 1973 gav pave Paul ham en spesialstilling, at han som nuntius skulle arbeide opp imot Polen, Ungarn, Tsjekkoslovakia, Romania og Bulgaria. Den 7. februar 1975 utnevnte pave Paul VI ham til leder av en spesialdelegasjon til Polen.
Tidlig under pave Johannes Paul IIs pontifikat ble erkebiskop Poggi, ansett som ekspert på polske anliggender, først sendt til Warszawa og deretter til Moskva. Senere besøkte han Praha.
I 1986 ble han nuntius i Italia, og i 1992 ble han pro-prefekt for Vatikanbiblioteket og pro-arkivar for Vatikanets hemmelige arkiv.
Kardinal
Poggi ble ved konsistoriet i november 1994 kreert til kardinaldiakon av pave Johannes Paul II. Samme dag ble han prefekt for biblioteket og sjefarkivar for arkivet. Han fikk Santa Maria in Domnica som sin titteldiakonia.
Han gikk av fra disse stillingene da han fylte åtti år, i 1997. Han mistet samtidig retten til å stemme ved pavevalg ettersom han kom over aldersgrensen. I samme år ble han kardinalprotodiakon, det vil si den eldste kardinaldiakon. Denne rangen hadde han inntil han ble forfremmet til kardinalprest i 2005. Hans nye tittelkirke fra 24. februar det året ble da San Lorenzo in Lucina; valget å bli kardinalprest var hans eget, etter ti år som kardinaldiakon. Dermed var han ikke tjenesteeldste kardinaldiakon da pave Johannes Paul II døde noen uker etter, og hadde da ikke dennes oppgaver i forbindelse med sedisvakans og pavevalg. Det ble dermed hans etterfølger, chileneren Jorge Arturo Medina Estévez, som fra balkongen over Peterskirkens porter fikk kunngjøre valget av kardinal Joseph Ratzinger, (Benedikt XVI) til ny pave.
John McCartan
John William «Jack» McCartan (født 5. august 1935 i Saint Paul i Minnesota), amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
McCartan ble også verdensmester i ishockey 1960, OL-turnering i Squaw Valley var også det 27. verdensmesterskapet i ishockey.
Fylkesvei 4443
Fylkesvei 4443 går mellom Line og Haugland i Time. Veiens lengde er 2,7 km.
Liste over Latvias statsministre
Tabellene nedenfor viser alle Latvias statsministre for både den første periode med selvstendighet (1918–1940) og den andre perioden med selvstendighet (1990-dags dato). Fra 1990 til 6. juli 1993 var stillingen kjent som formannen for ministerrådet, men er generelt ansett som den samme rollen.
Fylkesvei 4443
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 208.
Fylkesvei 169
Fylkesvei 169 (Fv169) går mellom Fjellsrud i Lillestrøm og Løken i Aurskog-Høland.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Acherontia lachesis
Acherontia lachesis er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den ligner i alt mye på dødningehodesvermeren (Acherontia atropos), som den erstatter i deler av Sørøst-Asia. Som de andre artene i slekten Acherontia er den glad i honning og kan komme seg inn i bikuber ved å etterligne bienes feromoner. Den for derfor være i fred der andre inntrengere ville blitt stukket i hjel.
Utseende
En stor (vingespenn 100 – 132 mm) og kraftig sommerfugl, men litt spinklere enn de andre Acherontia-artene. Den har en "dødningehode"-tegning på brystet, men denne er ganske variabel og kan noen ganger være utydelig. På bakkroppen er den gule fargen redusert til trekanter på sidene. Forvingen er svartbrun, ca. 1/4 fra spissen med et smalkt, hvitt tverrbånd, utenfor dette lysere farget. Bakvingen er gul med tre brede, svarte tverrbånd, i motsetning til hos de andre Acherontia-artene er det mer svart enn gult. Larven er gulgrønn med blå og fiolette skråstriper på siden av hvert ledd. «Hornet» på bakkroppen er langt og krøllete, med tydelige hår.
Levevis
Larven kan finnes på en rekke forskjellige planter, blant andre potet, søtpotet, tobakk og piggeple. De fleste næringsplantene inneholder giftstoffer, som trolig gir larven et visst vern. De voksne sommerfuglene har en kort sugesnabel, og kan ikke suge nektar fra blomster. Derimot går de gjerne inn i bolene til forskjellige bier, også de fryktede kjempebiene, for å suge honning.
Hardangervidda nasjonalpark
Nasjonalparken er Fastlands-Norges største, og strekker seg fra Numedal og Uvdal i øst og Røvelseggi i Ullensvang i vest. Den ligger i kommunene Ullensvang og Eidfjord i Vestland fylke; Vinje og Tinn i Vestfold og Telemark fylke og kommunene Hol og Nore og Uvdal i Viken fylke; og den grenser opp til Møsvatn Austfjell landskapsvernområde og Skaupsjøen/Hardangerjøkelen landskapsvernområde, og Bjoreidalen naturreservat.
Flora og fauna
Nasjonalparken representerer et særlig verdifullt høyfjellsområde. Den er viktig som tilholdssted for Europas største villreinstamme, og er sørligste utpost for fjellrev, snøugle og mange andre arter av arktiske planter og dyr. Nasjonalparken er også kjent for sine tallrike vann og vassdrag med fin fjellørret.
Kulturminner
På vidda finnes det mange fangstanlegg fra tidligere tiders jakt på elg og rein.
Nordmannsslepa, som er de eldste ferdselrutene innlands mellom Østlandet og Vestlandet, går tvers over vidda.
Forvaltning og bruk av området
Hardangervidda er et populært turmål for mange og DNT (Den Norske Turistforeningen) har mange turisthytter der. I påsken er det populært for mange å gå fra hytte til hytte på Hardangervidda.
Chris Turner
Chris Turner (født 3. januar 1987 i Ballymoney) er en nordirsk fotballspiller som spiller for den Derry City.
Turner, som har vært en del av Derby sitt fotballakademi, skrev under på sin første profesjonelle kontrakt i februar 2005.
Starfish
Starfish er et musikkalbum utgitt av Vidar Busk i 2005] Albumet lå 2 uker på VG-lista og endte med 12.-plass.
Quarrata
Quarrata er en kommune i provinsen Pistoia i den italienske regionen Toscana.
Nabokommunene er Agliana, Carmignano (PO), Lamporecchio, Pistoia, Prato (PO), Serravalle Pistoiese og Vinci (FI).
Georges de la Tour
Georges de La Tour (født 13. mars 1593 i Vic-sur-Seille ved Metz som teoretisk var i Det tysk-romerske rike, men de facto var styrt av Frankrike, død 30. januar 1652 i Lunéville) var en fransk maler i barokken.
Liste over vestromerske keisere
Listen over vestromerske keisere henviser til de keisere som styrte den vestlige halvdelen av Romerriket ved ulike tidspunkter. Vestromerriket oppsto da Romerriket ble delt i to halvdeler, den andre var Østromerriket (det bysantinske rike) med hovedstad i Konstantinopel. Diokletianus innførte systemet med tetrarkiet («firemannsstyre») i 286. Det innebar at Romerriket ble styrt av to keisere med tittelen som augustus med ansvar for hver sin halvdel, og begge med hver sin juniorkeiser, cæsar, og utpekte etterfølgere. Det ble således bygd opp to adskilte hoff og administrasjoner. Vestromerriket kom til å eksistere i flere perioder mellom 200- og 400-tallet. Noen keisere samlet riket under en administrasjon, men etter at Theodosius den store døde i 395 ble riket delt mellom hans sønner. Romerriket ble aldri forent igjen. Etter at Romulus Augustulus var blitt avsatt, nedla den østromerske keiser Zenon det vestlige hoffet og utropte seg selv som enekeiser over Romerriket. Vestromerriket opphørte dermed å eksistere.
Georges de la Tour
Bakgrunn
Georges de la Tour var sønn av en bakermester, og det annet av syv barn. Moren var Sybille de La Tour, født Molian, som kan ha vært av adelig byrd. Om hans ungsomstid og læretid er intet kjent. Det vites ikke hvordan han kom til malerkunsten. Det er hevdet at han gikk i lære hos Jacques Bellange i Nancy.
I 1618 ble han gift med Diane Le Nerf, datter av en finansforvalter for hertugen av Lorraine. En av deres sønner ble i 1670 elevert til adelsstanden.
Lyle Alzado
Lyle Martin Alzado (født 3. april 1949 i Brooklyn, New York, død 14. mai 1992 i Portland, Oregon) var en amerikansk fotball defensive end i National Football League (NFL) som ble kjent for sin intense og skremmende spillestil.
Alzado spilte i NFL i 15 sesonger for Denver Broncos, Cleveland Browns og til slutt Los Angeles Raiders som han vant Super Bowl XVIII med.
College
Etter å ikke ha fått tilbud om stipend til college spilte Alzado for Kilgore College, et "junior college" i Kilgore, Texas. Etter to år ble han bedt om å forlate laget fordi, ifølge han selv, han ble venn med en mørkhudet lagkamerat. Fra Texas flyttet Alzado til Yankton College i Sør-Dakota. Selv om han spilte for et relativt obskurt lag i NAIA ble Alzado oppdaget av NFL etter at en speider for Denver Broncos fikk problemer med bilen og prøvde å få tiden til å gå ved å se på film fra Montana Tech, en av Yanktons motstandere. Speideren ble imponert av hvordan den ukjente spilleren gikk opp mot Montana Techs angrep og sendte en positiv rapport til laget. Broncos endte opp med å drafte Alzado i fjerde runde av draftet i 1971. Alzado returnerte til Yankton etter nykommersesongen for å fullføre graden sin. Han fikk en bachelor i fysisk utdanning med fokus på sekundærutdanning. I college deltok Alzado også i amatørboksing og nådde semifinalen av Midwest Golden Gloves Boxing Tournament i Omaha i 1969.
Denver Broncos
Etter at Broncos' startende høyre defensive end Rich "Tombstone" Jackson ble skadet i 1971 tok over Alzado stillingen og endte opp med å bli inkludert på flere All-Rookie-lag for sine 60 taklinger og åtte sacks. Året etter fikk Alzado nasjonens øyne på seg etter å ha sanket 10,5 sacks og 91 taklinger. I 1973 spilte Alzado en viktig rolle da Broncos fikk sin første vinnende sesong noensinne med et sesongresultat på 7–5–2.
I 1974 ble Alzado utpekt til All-AFC med 13 sacks og 80 taklinger (åtte for tap), og ble anerkjent som en av ligaens beste defensive ends sammen med Elvin Bethea, Jack Youngblood, L.C. Greenwood, Claude Humphrey og Carl Eller; Bethea, Youngblood, Humphrey og Eller er alle innlemmet i Pro Football Hall of Fame. Denver Broncos hadde sin andre vinnende sesong på rad med et sesongresultat på 7–6–1.
Året etter ble Alzado flyttet til defensive tackle, hvor han hadde 91 taklinger og syv sacks. Broncos avlsuttet sesongen 6–8. På sitt første play i 1976 pådro Alzado seg en kneskade, og gikk glipp av hele sesongen. Da Broncos var 9–5 i sesongen rapporterte SPORT magazine at 12 spillere, inkludert Alzado, ikke trodde at laget kunne nå sluttspillet med John Ralston som hovedtrener. Før 1977-sesongen ble Ralston erstattet av Red Miller.
1977-sesongen var lagets beste sesong så langt; Broncos hadde et av ligaens beste forsvarsrekker, gikk 12–2 i sesongen, og slo så Pittsburgh Steelers og Oakland Raiders, som Alzado senere skulle spille for, i sluttspillet før de nådde Super Bowl XII. I den kampen, som ble avholdt i New Orleans, tapte de 27–10 mot Dallas Cowboys. Året var en suksess for Alzado, som ble enstemmig valgt til All-Pro og All-AFC, og også ble utpekt til UPI AFC Defensive Player of the Year. Han ledet også Broncos i sacks med åtte, og hadde 80 taklinger.