cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruy López de Segura
Han analyserte særlig utførlig den spanske åpning, som opprinnelig ble oppkalt etter ham (og på engelsk kalles den fremdeles Ruy Lopez Opening). Han beskjeftiget seg også inngående med kongegambitten.
I 1575 tapte han revansjespillet mot Leonardo Di Bona. Men et av partiene som han vant, er gått inn i sjakkhistorien:
Ruy López - Leonardo (Madrid, 1575)
1.e4 e5 2.f4 d6 3.Lc4 c6 4.Sf3 Lg4 5.fxe5 dxe5 6.Lxf7+ Kxf7 7.Sxe5+ Ke8 8.Dxg4 Sf6 9.De6+ De7 10.Dc8+ Dd8 11.Dxd8+ Kxd8 12.Sf7+ 1-0
Smidsrød
Smidsrød er en grunnkrets og et tettbebygd område i Færder kommune i Vestfold. Den befinner seg nordøst på Nøtterøy, og har 1 003 innbyggere (2010).
I nord ligger Rosanes, og i øst Oslofjorden. Smidsrødveien er hovedveien gjennom Smidsrød.
Bjørg Tveten Stjernstad
Bjørg Tveten Stjernstad (født 1937) er en norsk tekstilkunstner og maler. Hun kombinerer tekstilkunst og maleri i samme bilde.
Hun er utdannet ved Statens Kunst- og Håndverksskole i Oslo. Stjernstad var elev av Ørnulf af Fjordane Salicath, og fikk sitt gjennombrudd i Lørenskog Kunstforening i 1981.
Stjernstad har bodd på Høgerud Prestegård ved Arvika i Värmland 27 år, og hadde der sitt eget galleri sammen med mannen Knut Stjernstad. Hun har hatt utstillinger i Sverige, Norge, Island, Danmark og USA.
Merkenavn
Et merkenavn, iblant bare merke eller modell (på engelsk brand), er et navn, logo, slagord eller designuttrykk som skiller et produkt eller tjeneste fra konkurrenter. Merker brukes av virksomheter i markedsføring og reklame. Opprinnelsen til begrepet, det engelske branding, er hentet fra brennmerking av kveg som var nødvendig for å identifisere eieren av hvert enkelt dyr i en flokk.
Tilsvarende teknikker for identifisering brukes også i ikke-kommersielle sammenhenger. På 1950-tallet ble fredsmerket designet for motstandere av atomvåpen, og på 1990-tallet ble en rosa sløyfe tatt i bruk for å skape oppmerksomhet om brystkreft blant kvinner.
Merker i markedsføring
Merkevarebygging bygger i stor grad på generelle teorier hentet fra kognitiv og sosial psykologi, økonomi og til en viss grad antropologi og sosiologi. De ledende merkevareforskerne i verden er for det meste psykologer og publiserer sine studier i journaler innen forskning på forbrukeratferd og markedsføring.
Merkevarebygging, også kalt (engelsk) branding, er en svært viktig del av virksomhetenes markedsføring. Sterke, etablerte merkevarer gir virksomhetene mange fordeler. Noen av disse fordelene er økt gjenkjøpsfrekvens, høyere prismargin, motstandsdyktighet mot angrep fra nye merker i kategorien og muligheter for attraktive vekstmuligheter gjennom merkeutvidelser, merkeallianser og lisensiater.
Kai Fjell
Kai Breder Fjell (født 2. mars 1907 i Skoger, død 10. januar 1989 på Lysaker) var en norsk maler, scenograf og tegner.
Merkenavn
Merker i markedsføring
Merkenavnet kan utvikles til en symbolsk personifisering eller legemliggjøring av all informasjon knyttet til produktet, og bidrar til å danne assosiasjoner og forventninger rundt det i kundenes bevissthet. Et merkenavn består gjerne av en logo, skriftsnitt, fargeplan, symboler og lyd, som utvikles for å representere egenskaper, fordeler, verdier, ideer og sågar personlighet. Ofte er merkenavnet et registrert varemerke.
Kai Fjell
Fjell var elev ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i 1927 og ved Statens kunstakademi under Axel Revold i 1928–1929. I 1929–1931 arbeidet han som reklametegner. Han debuterte uten suksess ved en kollektivutstilling i Kunstforeningen i Oslo i 1932. Gjennombruddet kom med hans første separatutstilling i 1937 på Kunstnernes Hus i Oslo.
Fjell arbeidet mest med oljemaleri, men utførte også arbeider innen tegning, skulptur og grafikk. Han illustrerte bøker og laget scenedekorasjoner for Nationaltheatret. Fjells arbeider ble tidlig preget av en ornamental ekspresjonisme, og hans menneskeskikkelser er delvis naturalistiske gjengivelser og delvis bygget opp av geometriske figurer.
Fjells hovedverk Kunst 3 består av Kalven reiser seg, Violinen og Likkjøreren henger i Nasjonalmuseet. Hans Mor og barn er ofte reprodusert. Monumentalarbeider finnes i Regjeringsbygningen, Bakkehaugen kirke og Norsk Skogmuseum. Et arbeid finnes også på tidligere Oslo lufthavn, Fornebu. Han ble utnevnt til Kommandør av St. Olavs Orden i 1976.
Merkenavn
Merker i markedsføring
Et kjent eksempel er brusen Coca-Cola som for mange representerer noe amerikansk og ungdommelig, og ikke bare er en tørsteslukker.
I de senere år har merkevareledelse og det nært beslektete begrepet omdømmeledelse fått stor fokus i næringslivet.
Norske forskere på merkevareledelse er primært knyttet til Norges Handelshøyskole, Handelshøyskolen BI og Høyskolen Kristiania, og disse skolene tilbyr også flere kurs i merkevareledelse.
I 2007 kom den første norske læreboken i merkevareledelse; «Merkevareledelse på norsk» (Samuelsen, Peretz og Olsen) på Cappelen Akademiske forlag.
«Branding» kommer forøvrig egentlig fra et norrønt uttrykk : brandr (der d er stemt lyd) som betyr bumerke. Ordet ble brukt blant annet på utskjæringer på vikingskip. I Valdres ses ennå slike utskjæringer i takgavler på låver som viser gårdens identitetsmerke.
De grunnleggende bestanddeler (film)
De grunnleggende bestanddeler (originaltittel: Elementarteilchen) er en film av Oskar Roehler fra 2006 med Michel Houellebecqs roman av samme navn som litterært forelegg.
Handlingsreferat
Filmen fokuserer på Michael og Bruno, og deres forstyrrede seksualitet. De er to halv-brødre, som er veldig forskjellige. De hadde også en veldig uvanlig barndom fordi moren deres var en hippie, i stedet vokste de opp hos bestemødrene eller ved internatskoler. Michael vokser opp til å bli en molekylær-biolog, og er fascinert av genetikk. Han ønsker å skille re-produksjon fra seksualitet ved å klone, i stedet for å gjennomføre faktiske seksuelle forhold. Michael blir frustrert over jobben sin i Berlin, og bestemmer seg for å fortsette sin videre forskning rundt kloning ved en annen institusjon i Irland. Bruno, ungdomsskole-lærer og mislykket forfatter, er på sin side besatt av sine egne seksuelle lyster. Han blir ofte involvert i mislykkede forsøk med kvinner, og netter sammen med prostituerte. Han sjekker seg frivillig inn på et psykiatrisk sykehus, etter å ha seksuelt trakassert en av studentene sine.
Før han reiser til Irland, besøker Michael landsbyen hvor han ble født, for aller første gang på mange år. Til sin overraskelse møter han barndomsvenninnen Annabelle igjen, og oppdager at hun fremdeles er singel. De innleder snart et seksuelt forhold. Bruno forlater mentalinstitusjonen og reisre på ferie til en hippie-leir etter at hans kone ønsker skilsmisse. På leiren møter han Christiane, som også er seksuelt åpen. Selv om de har et åpent forhold, blir han etter hvert forelsket i henne. Under en sex-orgie under et av besøkene deres ved en swing-klubb, kollapser Christiane. På sykehuset får Bruno vite at Christiane er lam for alltid, på grunn av en kronisk sykdom. Ikke desto mindre ønsker Bruno å leve sammen med henne.
Michael flytter etter hvert til Irland, og får vite at til tross for tvilen hans var hans tidligere forskning på kloning et revolusjonerende gjennombrudd. Imidlertid savner han fremdeles Annabelle, men klarer ikke å få tak i henne på telefonen. Annabelle får beskjed om at hun er gravid, men at hun må ta abort og fjerne livmoren på grunn av livstruende abnormiteter. Christiane velger å begå selvmord, istedenfor å leve med med sykdommen sin resten av livet. Deretter legger Bruno seg inn på mentalinstitusjon igjen, hvor han opplever hallusinasjoner av Christiane.
Central Milton Keynes
Central Milton Keynes er den sentrale bydelen i Milton Keynes i Buckinghamshire, England. Det grenser mot Great Linford, Campbell Park, Loughton og Bradwell.
Området har vært et verdslig sogn siden 2001. Befolkningstallet er nokså lite, ettersom det meste av området er satt av til næringsvirksomhet.
Når man i byen snakker om Central Milton Keynes mener man særlig det sentrale, overbygde handleområdet Centre:MK og Midsummer Place, de offentlige kontorene og biblioteket ved siden av handlesenteret, teaterdistriktet, underholdningskomplekset Xscape og forretningsområdet ned til jernbanestasjonen og det nasjonale hockeystadion.
Skyalbedo
Skyalbedo er et mål på reflektiviteten i en sky. Høye verdier betyr at skyene kan reflektere mer solstråling.
Ingvald B. Aase
Ingvald Berentin Aase (født 5. februar 1882 i Bergen, død 23. mai 1948) var en norsk fagforeningsleder og politiker for  Arbeiderpartiet og Norges Kommunistiske Parti.
Han fikk sitt fagbrev som maler i 1907. Han ledet samvirket Bergens Malerverksted fra 1914 til 1923. Han var formann i  Malersvennenes forening i Bergen fra  1912 til 1916,   og Bergen faglige samorg i 1917.
Aase var medlem av Bergen bystyre fra 1916 til 1933 i perioden fra 1919 til 1931 satt han i formannskapet. Han var også styremedlem i avisen Arbeidet.
Han ble valgt til Stortinget fra Bergen i 1922, han representerte da Arbeiderpartiet. Han ble gjenvalgt i 1925, da som representant for Norges Kommunistiske Parti. Han hadde sin tredje periode på Stortinget fra 1928 til 1930. Aase meldte seg ut av NKP i 1929 og gikk tilbake til DNA.
I 1930 ble han ansatt som sekretær i Norsk Bygningsarbeiderforbund. Han ble valgt til formann i forbundet i 1933. Fra 1934 til sin død i 1948 var han hovedkasserer i Landsorganisasjonen.
Tom Burke
Tom Burke eller Thomas Burke er navnet til flere personer:
Kåre Haugen
Kåre Haugen (født 1945 i Snertingdal) var ordfører i Gjøvik for Arbeiderpartiet. Han overtok etter Tore Hagebakken som ble stortingsrepresentant i september 2005. Haugen har i egenskap av varaordfører i flere perioder fungert som ordfører i Hagebakkens fravær.
Han stilte ikke som ordførerkandidat i forbindelse med valget i 2007, da han ble etterfulgt av Bjørn Iddberg.
Haugen vokste opp på et småbruk i Snertingdal. Han har i tillegg til vervet som ordfører og varaordfører vært både leder og nestleder i Gjøvik arbeiderparti. Haugen har vært spesielt engasjert i feltet helse og sosial, og i hans tid som leder av kommunepartiet ble institusjonene Haugtun og Sørbyen bygd ut.
Han er (2011–2015) medlem av Oppland fylkesting, og sitter pr. 2012 i Komite for samferdsel.
Patrick Sheridan
Patrick Joseph Thomas Sheridan, vanligvis Patrick J. Sheridan (født 10. mars 1922 i New York City i USA, død 2. desember 2011 samme sted) var en amerikansk katolsk prelat og hjelpebiskop i New York.
Bakgrunn
Patrick Sheridan, sønn av en familie på syv, vokste opp rundt i New Yorks West Side. Etter eksamen fra Cathedral College i New York studerte han filosofi og katolsk teologi ved seminaret ''«St. Joseph»'' i Dunwoodie/Yonkers.
Prest
Han ble ordinert til prest 1. mars 1947 og tjente først som kapellan. Han tok en mastergrad i utdanning ved University of Chicago, og i 1949 ble han sogneprest i Our Lady of Victory på Manhattan, og i 1956 i Corpus Christi på Manhattan. Han sluttet seg til New York Apostolate Mission Band i 1957, en gruppe prester som senere engasjerte seg med å gjøre Det andre Vatikankonsils beslutninger kjente i erkebispedømmet i New York. I 1965 ble han leder for denne gruppen. I 1967 ble han sogneprest for Blessed Sacrament på Manhattan.
Hjelpebiskop i New York
Den 30. oktober 1990 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av Cursola og hjelpebiskop i erkebispedømmet New York. Erkebiskopen av New York, kardinal John Joseph O'Connor, bispeviet ham den 12. desember 1990; medkonsekratorer var New Yorks hjelpebiskoper Patrick Vincent Ahern og Anthony Francis Mestice. I 1993 ble han utnevnt til Cancellarius Curiae og hadde tilsyn med bispedømmeseminarene. I 1995 organiserte han pave Johannes Paul IIs besøk til New York og messen i Central Park.
Den 15. januar 2001 aksepterte pave Johannes Paul II hans aldersbetingede avskjedssøknad. Patrick Sheridan nøt stor popularitet i erkebispedømmet.[1] Han ble gravlagt på Calvary Cemetery i Queens.
Øra (Nøtterøy)
Øra er en grunnkrets og et lite sted i Færder kommune i Vestfold. Øra ligger vest på Nøtterøy, og har 31 innbyggere (2010).
Øra er kanskje mest kjent for Ørastranda. Nordvest for Øra ligger Verjø, som tilhører Sandefjord kommune. Sundet mellom Nøtterøy og Verjø kalles Verjøsundet. Like utafor Øra ligger den lille øya Kausen med ei fyrlykt.
Man kommer til Øra via Øraveien, som er en avstikker fra Tenvikveien.
Seiko Yamada
Seiko Yamada (født 22. mars 1978) er en japansk badmintonspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2004 i Athen, der hun ble utslått i første runde i dobbelturneringen.
Jiří Lipták
Jiří Lipták (født 30. mars 1982) er en tsjekkisk skytter som konkurrerer i trap. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 18 i trap.
The Pink Robots (album)
The Pink Robots er et musikkalbum med The Pink Robots, utgitt i mars 2010. Dette er bandets debutalbum.
Jiří Lipták
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok han gull i trap.
Sunaina Jassal
Sunaina Jassal fra Skjetten debuterte som skuespiller i filmen Venner for livet da hun var 12 år.
I filmen spiller Jassal rollen «Nila», klatrer i fjell, kaster seg utfor avgrunner og temmer en okse på 1100 kilo (spilt av NRF-oksen 5739 Aalstad) fra Stange gård). «Nila» er en indisk flyktningejente som sammen med oksen Samson treffer bygutten Petter (Magnus Solhaug), hunden Leo og sammen løser de bygdas mysterium.  BA gengir handlingen i filmen kort slik:  «Et møte med en hund som skambankes av den lokale bensinstasjoneieren (Thorbjørn Harr), en indisk jente fra det nærliggende asylmottaket (Sunaina Jassal) som har temmet Norges desidert største okse og et raid av biltyverier gir likevel mer spenning enn godt er for Petter.»
Jassal var 13 år da filmen hadde norgespremiere 18.02.2005. Aldersgrense for filmen var 7 år. 26. mai 2005 hadde filmen solgt 175 031 billetter.
Sammen med den andre tobente hovedrolleinnehaveren (Magnus Solhaug) ble hun omtalt som «filmens store beholdning», fikk kritikk for å spille godt og naturlig Romsdals Budstikke skrev at Solhaug og Jassal gjorde en god jobb og karakteriserte "Venner for livet" som både spennende og engasjerende sett fra barnas perspektiv. Mediehuset Nettavisen beskrev «Magnus Solhaug og Sunaina Jassal som lysende debuterer - så naturlig at de voksne skuespillerne til tider virker tilgjorte», mens iTromsø mente at de voksne i filmen ble temmelig karrikerte i sine roller. VG ga også Jassal gode kritikker for sin rolle og imponerte og betok med hvordan hun håndterte oksen Samson. VG mente også at de voksne spilte stivt og teatralsk umedgjørlig, men at barna og dyrene spilte «[l]ett og ledig, intenst og spennende, så naturlig at man fryder seg.» Romerikes blad skrev at Jassal spilte som om hun aldri hadde gjort annet.
I november 2005 ble hun for rollen i Venner for livet kåret til «Beste unge skuespiller» på Barne- og ungdomsfilmfestivalen i Sotsji i Russland.
Oktilliard
En oktilliard er tusen oktilioner, eventuelt en million septilliarder, det vil si, det naturlige tallet 1 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000, eventuelt 10^51. Ved å forklare det i «dagligtale» vil det si en million milliard milliard milliarder.
Jane Eyre (1910)
Jane Eyre er en amerikansk stumfilm fra 1910.
Handling
Jane blir deretter sendt til et barnehjem for foreldreløse barn, av sin ufølsomme tante. Fem år senere forlater Jane dette barnehjemmet, og blir ansatt til å ta hånd om Lord Rochesters lille niese. Barnet er datteren til Rochesters avdøde bror. Moren til denne niensen har blitt sinnssyk, og bor i Lord Rochesters hjem - under Lordens beskyttelse.
Lord Rochester er ofte bortreist fra hjemmet deres. Men hennes aller første møte med arbeidsgiveren hennes blir både spennende og romantisk for begge parter. Janes velstående slektninger, Reed-familien, kommer på besøk til Lord Rochester. De er bare interessert i Rochester på grunn av hans penger og sosiale status. Men de fornærmer og ydmyker Jane så ofte de kan, ved å behandle henne som en tjener.
Frankrike under Kortbane-VM i svømming 2018
Frankrike deltok under Kortbane-VM i svømming 2018 i Hangzhou i Kina fra 11. - 16. desember 2018.
Pentaphylla
Pentaphylla er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Små (ca. 10 millimeter), avlange, blanke, rødbrune oldenborrer. Oversiden er naken og nokså kraftig punktert.
Utbredelse
Slekten er endemisk for Madagaskar.
José Antonio Crespo
José Antonio Crespo (født 24. juni 1977) er en spansk badmintonspiller.
Han representerte Spania under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i første runde i dobbelturneringen.
Diabathrarius
Diabathrarius er en gruppe av små snutebiller med lang, tynn snute. Billene lever på levende planter, og en del arter er problematiske skadedyr.
Utseende
Middelsstore (gjerne ca. 10 millimeter), avlange, men kraftige, matt brunlige snutebiller. Kroppen er tett kledt med brede, matte skjell og virker noe rufsete. Snuten er forholdsvis kort.
Levevis
Denne underfamilien går på levende planter, og larvene utvikler seg som oftest i blomster, frukter eller frø.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i det sentrale og sørlige Afrika, og Madagaskar.
U19-EM i fotball for menn 2006
U19-EM i fotball for menn 2006 ble arrangert i Spania i 2006.
Andreas Scherhaufer
Andreas Scherhaufer (født 24. juli 1970) er en østerriksk skytter som konkurrerer i trap. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hans beste resultat var nummer 17 i trap.
Verdenscupen i alpint 2021/22
Verdenscupen i alpint 2021/2022 ble organisert av Det internasjonale skiforbundet (FIS) og var den 56. sesongen av verdenscupen i alpint. Sesongen startet i Sölden i Østerrike 23. oktober 2021, og ble avsluttet i Méribel i Frankrike 20. mars 2022. Det ble arrangert 37 renn for menn (elleve i utfor, sju i super-G, åtte i storslalåm, ti i slalåm og ett i parallell). For kvinnene ble det også arrangert 37 renn (ni i utfor, ni i super-G, ni i storslalåm, ni i slalåm og ett i parallell). Det ble dessuten arrangert én lagkonkurranse. Marco Odermatt fra Østerrike og Mikaela Shiffrin fra USA vant verdenscupen sammenlagt.
Lagkonkurranse
* reserver
Tjalve
Tjalve var, ifølge norrøn mytologi, Tors tjener. Tor besøkte Tjalves foreldres gård med vogn og bukker. Han drepte bukkene og lagde et måltid til seg selv og vertsfolket. Da Tor etter måltidet vekket bukkene til live igjen, var en av dem halt. Det var Tjalve som hadde brukket et av bena for å få tak i margen. Som straff måtte bondefamilien gi fra seg Tjalve og søsteren hans, Roskva, for å bli Tors tjenere.
BMW IIIa
BMW IIIa var en tysk seks-sylindret, vannavkjølt flymotor med en enkel overliggende kamaksel og et slagvolum på 19,1 liter. Motoren var den første som ble utviklet av BMW GmbH. Den ble produsert fra slutten av 1917, og var sterkere og gav de tyske jagerflyene bedre ytelse enn lignende allierte jagerfly, spesielt i store høyder. Motorens store suksess la grunnlaget for BMWs fremtidige suksess.
Anvendelser
BMW IIIa ble brukt i følgende flytyper:
Liste over færøyske lagtingsmedlemmer 1974–1978
Det var 26 medlemmer av Lagtinget på Færøyene mellom lagtingsvalgene 1974 og 1978. Javnaðarflokkurin og Tjóðveldisflokkurin var største partier, med henholdsvis 7 og 6 mandater. Fólkaflokkurin og Sambandsflokkurin hadde 5 mandater hver, mens Sjálvstýrisflokkurin og Framburðsflokkurin hadde henholdsvis 2 og ett mandat.
Enkeltdistanse-VM på skøyter 2012
'''Det 14. enkeltdistanse-VM i hurtigløp på skøyter''' ble arrangert i IJsstadion Thialf, Heerenveen, Nederland fra torsdag 22. til og med søndag 25. mars 2012.
Etter Salt Lake City, Nagano og Inzell er Heerenveen og Thialf det fjerde stedet enkeltdistanse-VM blir arrangert for andre gang, første gang Heerenveen arrangerte var i 1999.
Dronning Beatrix av Nederland besøkte mesterskapet på lørdag 24. mars.
Tidsskjema
Tidsskjema for Enkeltdistanse-VM på skøyter 2012 i Heerenveen.
Medaljestatistikk
Ved lik plassering er nasjonene sortert alfabetisk
Wetterstein
Wetterstein er en fjellkjede på grensen mellom Tyskland (Bayern) og Østerrike (Tirol) med bl.a. Tysklands høyeste fjell, Zugspitze (2962 moh.).
Avgrensning
Wetterstein ligger mellom Bayern-Alpene i nord, Karwendel i øst, Stubai-Alpene i syd og Lechtal-Alpene i vest. Grensene følger elven Loisach fra Ehrwald i vest til Garmisch-Partenkirchen i nord. I øst dannes grensen av Isardalen og Seefeld-platået. Via Oberinntal i syd og Gurgltal og Fernpasset i vest returnerer grensen til Ehrwald.
Daler og videre inndeling
På østsiden av kjeden ligger Leutaschdalen, som har veiforbindelse til Mittenwald i nord, Seefeld i øst og Oberinntal i syd. Gaistal, som er sidedal av Leutaschdalen, deler fjellkjeden i den egentlige Wetterstein i nord og Mieming-kjeden (Mieminger Kette) i syd. Sistnevnte betraktes av noen som en selvstendig fjellkjede, ikke som en del av Wetterstein.
Topper
De høyeste toppene i (den egentlige) Wetterstein er:
De høyeste toppene i Mieming-kjeden er
Geologi
Wetterstein består av dolomitt, en hard kalkstein. På grunn av wettersteinkalkens høye andel av bly, sink og sølv har det vært en del gruvedrift i området.
Jean and the Calico Doll
Jean and the Calico Doll er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Laurence Trimble.
Handling
En stor sum penger utveksles mellom Mr. Doyle og en annen mann. Under transaksjonen sitter Mr. Doyles sønn ved vinduet, og hans lille datter leker med hunden hennes Jean på gulvet. Faren deres legger deretter igjen pengene på bordet. Sønnen forlater rommet og den lille jenta, som nå er alene i rommet, får øye på pengene. Hun tror at dette bare er vanlig papir, tar dem med seg og legger dem i den lille vuggen sammen med dukken sin og klipper en eller to av sedlene til dukker. Etter at barnet har gått ut går faren tilbake til rommet, men finner ikke igjen pengene.
Han ringer sin kone, men hun vet ingenting om dette. Faren anklager sønnen sin for å ha stjålet alle pengene. Sønnen blir indignert, og reiser hjemmefra. Han har knapt forlatt huset når den lille jenta kommer inn med pengene. Hun gir dem til moren sin, og viser henne den pene papir-dukken hun har laget av en av sedlene. Hunden følger etter med en annen haug av pengene, som barnet har mistet. Moren ringer mannen sin, og barnet forklarer at hun trodde pengene bare er vanlig papir. Men de må forsøke å finne igjen faren hennes, som hadde forlatt hjemmet etter å ha blitt anklaget for å ha stjålet pengene hans.
Chim Chim Cher-ee
«Chim Chim Cher-ee» er en sang fra filmmusikalen Mary Poppins (1964).
Den ble opprinnelig sunget av Dick Van Dyke og Julie Andrews. «Chim Chim Cher-ee» har også en fremtredende posisjon i den prisvinnende scenemusikalen til Cameron Mackintosh/Disney med samme navn, som hadde premiere i London på the Prince Edward Theatre i 2004. Mary Poppins hadde premiere på Broadway 16. november 2006. Sangen kan høres i Mary Poppins-scenen i The Great Movie Ride i Disney's Hollywood Studios og under Mary Poppins-segmentet i Magical: Disney's New Nighttime Spectacular of Magical Celebrations på Disneyland.
I 2005 hadde Julie Andrews med denne sangen som en del av Julie Andrews Selects Her Favorite Disney Songs.
Låtskrivere
Sangen ble skrevet av Robert B. Sherman & Richard M. Sherman (the Sherman Brothers), som også ble tildelt en Oscar for beste sang og en Grammy Award for musikken i filmen Mary Poppins.
Borgervern
Borgervern er et frivillig ordensvern eller en lignende privat virksomhet som har til formål å opprettholde ro og orden eller drive andre former for rettshåndhevelse på offentlig sted.
Chim Chim Cher-ee
Inspirasjon
Sangen var inspirert av ett av maleriene av en feier, skapt av Mary Poppin's manusforfatter, Don DaGradi. Da han ble spurt om maleriet av Sherman-brødrene, forklarte DaGradi at den britiske folkloren fra eldre tider attribuerte feiere og hvordan det å ta hverandre i hendene kunne bringe en person hell. I deres behandling fra 1961 hadde Sherman-brødrene allerede slått sammen flere av P. L. Travers' figurer i skapelsen av Bert. Hans temasang ble «Chim Chim Cher-ee».
I tillegg til standardversjonen, som Bernt synger til barna, synger han korte stykker av sangen til seg selv ulike ganger, med forskjellige vers spesifikt til en [unfolding] element i intrigen.
Borgervern
Borgervernet samarbeider iblant med de lovlige rettslige myndighetene, men fører iblant også en kamp mot disse, spesielt om borgervernet oppfatter dem som upålitelige og korrupte.
Atmosfærisk vindu
Atmosfæriske vinduer viser til de delene av det elektromagnetiske spekteret som blir svakt absorbert når jordatmosfæren er i sin naturlige tilstand. I vinduene er det stor sannsynlighet for at et foton fra overflaten når verdensrommet, og motsatt.
Chim Chim Cher-ee
Norsk versjon
Per Lekang har skrevet en norsk tekst.
Borgervern
Norge
Norge hadde flere borgervernsorganisasjoner i førkrigstiden. Dette kan sees i sammenheng med et svakt politi og forsvar og gryende politiske trusler (fascisme og kommunisme).
Robert Sjavlakadze
Robert Mikhajlovitsj Sjavlakadze (რობერტ შავლაყაძე; russisk Роберт Михайлович Шавлакадзе, født 1. april 1933 i Tbilisi, død 4. mars 2020) var en sovjetisk idrettsutøver som konkurrerte i høydehopp.
Atmosfærisk vindu
Det atmosfæriske vinduet i infrarødt ligger for bølgelengder mellom omtrent 8 og 12 mikrometer.
Chim Chim Cher-ee
Parodier
Sangen ble parodiert av Allan Sherman (ikke i familie med Sherman-brødrene Sherman Brothers) og brukte samme tittel som sangen. I sin versjon holdt han narr av de amerikanske varene, som ses i TV-reklamer.
Supportere til de britiske fotballagene, Millwall, Birmingham City og Blackburn Rovers, synger en versjon av sangen som refererer til hvert av lagenes lokale rivaler, West Ham, Aston Villa and Burnley, som alle bærer mørk rødlilla og blå skjorter.
Robert Sjavlakadze
Sjavlakadze ble olympisk mester under OL i 1960 i Roma, med et hopp på 2,16 meter, som var ny olympisk rekord. Han vant foran sin landsman Valerij Brumel, som også klarte 2,16 meter, men først i andre forsøk; Sjavlakadze tok i første. Bronsemedaljen gikk til John Thomas fra USA med 2,14 meter. I EM i 1962 tok Sjavlakadze bronse, og i OL i 1964 i Tokyo kom han på femteplass. Sjavlakadzes personlige rekord på 2,17 meter ble satt i 1964.
Borgervern
Norge
I politiloven av 1936 ble det ble innført et totalforbud mot frivillige ordensvern i Norge med bakgrunn i en politisering av borgervernsorganisasjonene. Stortinget så på disse organisasjonene som en trussel mot demokratiet og fryktet et statskupp. Forbudet ble videreført i den nye politiloven av 1995.
Atmosfærisk vindu
Årsak
Av naturlige bestanddeler i atmofæren har ozon (O3) bidrag i det atmosfæriske vindu. Midt i spekteret til ozon er absorpsjonen så sterk at strålingen ut i verdensrommet kommer fra stratosfæren.
Borgervern
Norge
Samfundsvernet var en paramilitær «hvit garde», sterkt forankret i det borgerlige samfunn, som organiserte borgervern og halvmilitære grupperinger. Organisasjonen hadde aktiviteter over hele Norge en periode i mellomkrigstiden.
Atmosfærisk vindu
Årsak
Uten det infrarøde vinduet ville Jorden ha vært altfor varm til å inneholde liv, og trolig så varm at den ikke ville inneholdt vann, slik som Venus. Vinduet i det elektromagnetiske spekteret er altså svært viktig for livet på Jorden.
Borgervern
Italia
I de italienske sikkerhetslovene av 2009 innført av Silvio Berlusconi er borgervern legalisert. Dette har medført en fremvekst av politiske borgervernsorganisasjoner som mange har uttrykt har sterke likhetstrekk med fascistiske organisasjoner fra mellomkrigstiden.
Atmosfærisk vindu
Farer
De siste tiårene har det blitt flere gasser som inneholder bindinger mellom fluor og enten karbon eller svovel i atmosfæren. Disse gassene absorberer stråling som ligger innenfor det atmosfæriske vinduet. Disse ikke-reaktive gassene blir ikke fjernet i den naturlige sirkulasjonen i jordatmosfæren. Man har for eksempel estimert at gasser som perfluorkarbon (CF4, C2F6, C3F8) kan holde seg i atmosfæren i over 50 000 år, et tall som kan være underestimert siden disse gassene ikke har naturlige kilder.
Dette betyr at slike sammensetninger har et enormt potensial for global oppvarming. En kilo med svovelheksafluorid vil for eksempel føre til like stor oppvarming som 23 tonn med karbondioksid i løpet av 100 år. Perfluorkarbon har en lignende effekt og man trenger 1800 ganger så mye karbondioksid for å gi den samme globale oppvarmingen som karbontetraklorid (CCl4).
Afronemoura spinulata
Afronemoura spinulata er en av art av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe. Denne familien finnes i dag bare på den sørlige halvkulen, men den tilhører en gruppe (Arctoperlaria) av steinfluer som lever på den nordlige halvkulen, så det er sannsynlig at den er av nordlig opprinnelse og har vandret sørover.
Utseende
Små, mørke steinfluer. Et karakteristisk kjennetegn er at baklårene er svært kraftige.
Levevis
Artene kan finnes i en rekke forskjellige ferskvanns-lokaliteter, men foretrekker kaldt og oksygenrikt vann. Noen arter lever på steiner som blir overskylt av fossefall eller stryk, andre lever i elver eller innsjøer. Nymfene eter døde planter og dødt, organisk materiale og gjennomfører utviklingen på ett år. De har sterke bein og kan krype opp loddrette overflater, også mot en kraftig vannstrøm. De voksne fluene kan hoppe ved hjelp av sine kraftige baklår, noen arter flyr også godt. De tar trolig næring til seg.
ISO 3166-2:GG
ISO 3166-2:GG er Guernseys del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Organization for Standardization, som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
Det er for tiden ikke definert noen ISO 3166-2-koder for Guernsey.
Guernsey, som er en kronbesittelse tilhørende Storbritannia, har vært tildelt ISO 3166-1 alfa-2-koden GG siden 2006. Området hadde tidligere koden GB-GSY under ISO 3166-2:GB, Storbritannias del av ISO 3166-2.
Avro Canada C102 Jetliner
Avro C102 Jetliner var en canadisk prototype medium-range turbojet-drevet jet passasjerfly bygget av Avro Canada i 1949. Det kom i luften bare 13 dager etter de Havilland Comet, og ble dermed det andre jetpassasjerfly i verden. Navnet "Jetliner" ble valgt som en forkortelse for begrepet "jet airliner", et begrep som fortsatt er i populær bruk i Canada og ellers i verden. Flyet ble ansett som egnet for travle ruter langs USAs østlige kystlinje og fikk intens interesse, spesielt fra Howard Hughes som selv tilbød å starte produksjonen på lisens. Men fortsatte forsinkelser i Avros hel-værs avskjæringsflyprosjektet, førte Av CF-100 til en ordre om å stoppe arbeidet på prosjektet i 1951 med prototypen som senere ble hugget opp for skrap.
Opprinnelse
I 1945 begynte Trans-Canada Airlines (TCA) å utforske en rekke flys utvikling under ledelse av Jim Bain. Avro fra England. Han hadde nylig blitt tatt over flabrikken Victory Aircraft i Toronto, og begynte å utforske produksjonsmuligheter Hid TCA for et tomotors turbopropfly, lik Vickers Viscount. I løpet av høsten 1945 reiste Bain til England for å besøke ulike flyfabrikker, og i løpet av sin utforskning av Rolls-Royces motoravdeling, så han tidlig arbeider på det som da var kjent som AJ65, en ny turbojetmotor. Den nye motoren, senere kjent som Rolls-Royce Avon, fengslet Bain og på hans retur til Canada forandret han planer for Avros utvikling for å bruke den nye motoren i stedet for turboprop.
I løpet av de neste par måneder, raffinerte lagene på TCA og Avro kravene, som ble signert 9. april 1946. De satset på et 36-seters fly med en marsjfart på 684 km/t og en rekkevidde på 1 900 km, en gjennomsnittlig avstand mellom mellomlandinger 400 km og lengste enkeltstrekning 800 km. Forskjellen mellom gjennomsnitt og maksimal flyplassavstander var for å gi rom for de nødvendige 45 minutter til lossing og lasting til en 190 km fjern alternativ lufthavn med 30 km/t motvind. Flyet hadde også behov for å være i stand til å bruke de eksisterende 1 200 m rullebaner. Lasten ble 12 700 kg og 50 passasjerer.
Endringer i konstruksjonen
I 1947, Fred Smye, president av Avro, rådet James Herbert Symington av TCA at de ikke kunne oppgi fast pris for oppdraget. Symingtons reaksjon var å trekke seg ut av prosjektet, kanskje på grunn av å ha lykkes i levering av deres nye Canadair North Star. C. D. Howe gikk inn og tilbød 1,5 millioner dollar for å fortsette prosjektet, i et langsommere tempo. På omtrent samme tid fortalte Rolls-Royce Avro at sivil sertifisering av Avon ikke kunne garanteres i tide for Jetleiners ferdigstilling. Dette, i sin tur, ville føre til høyere drifts-og vedlikeholdskostnader. Likevel, Avro fortsatte med sin plan om å bygge Jetliner, valgte fire Rolls-Royce Derwents til å erstatte de to Avons. Chief Designer James C. Floyd ble opprørt av denne utviklingen, men på slutten fant han en rekke fordeler til det fire-motors forslaget. Den største fordelen var at flyet ville miste bare en fjerdedel av sin skyvekraft, snarere enn halvparten, som gjorde krafttoleranser lettere å møte.
Selv om Jetliner lignet på de jet-drevne Avro Tudor 8 og 9, tidligere fly med jetmotorer i 1948, og den siste eksperimentelle Avro Ashton i 1950). Floyds konstruksjon ble utviklet fra begynnelsen som et kommersielt jet passasjerfly. Den oppdaterte konstruksjon ble presentert i oktober 1948, og i februar 1948 svarte TCA med endringer av sine egne. Nå ønsket de at flyet skulle ha en marsjfart på 500 mph og økt drivstoffkapasitet, nødvendig for større avstander. I april tok Gordon McGregor over presidentskapet i TCA, og fortalte Smye at han ikke ønsket å være være det første flyselskapet med jet. Likevel, prosjektet trykket på, og var tema for en større artikkel i Aviation Week i november.
Det var planlagt å starte leveranser i mai 1952, og starte ruteflyvninger i oktober, . noe som ville ha gitt det seks års forsprang på 707, som ikke kom inn i drift før oktober 1958, og mer enn 11 år på toppen av konkurrenten, Boeing 727. Dette ble overskredet av Sud Aviation Caravelle (med et tilsvarende antall passasjerer).
Operativ historie
To år senere begynte den første prototypen, CF-EJD (-X), tester med taksing, og fløy for første gang 10. august 1949, bare 25 måneder etter at prosjektet hadde startet, og bare 13 dager etter den første flyvningen med DH Comet. En forsinkelse forårsaket av reparasjoner på rullebanen bygging på selskapets egen flyplass, Malton, kombinert med andre reparasjoner og hindret Jetliner fra å bli der første jet-drevne fly å fly. På sitt andre fly. Den 16. august klarte ikke understellet å felle ut og Jetliner hadde å gjøre en å foreta en buklanding. Men skaden var liten og flyet var i luften igjen i tre uker.
På den tiden, på midten av 1950-tallet var Kalde Krigen begynt, og de canadiske myndigheter var midt i å utvide det militære. Avro ble involvert i utformingen av det første dedikerte jet-drevne, hel-værs jagerfly for RCAF. Avro CF-100 Canuck. prosjektet ble noe forsinket, selv om selskapets videre arbeid på passasjerflyet forårsaket noe uenighet. Etter at prototypen var returnert, hadde selskapet fortsatt ingen umiddelbare salgsprospekter, og C. D. Howe ("minister of everything") bestemte derfor programmet avsluttet i desember 1951. Den andre prototypen, Jetliner var nesten fullført i den viktigste monteringshangar, men ble hugget opp på den tiden.
Likevel, bare et par måneder senere hadde den eksentriske Howard Hughes først lært om konstruksjonen og leide Jetliner prototype for å teste, fløy den et par runder da de kom til Culver City, California. Han ble en troende leder av TWA og fløy passasjerer fra New York til ferieparadiser i Florida på halve tiden enn konkurrentene. Han ble desperat etter å kjøpe 30 Jetliners, men Avro måtte flere ganger avslå på grunn av begrenset produksjonskapasitet og overarbeid på CF-100-prosjektet. Hughes begynte å se på amerikanske selskaper for å bygge for ham. Convair viste seg interessert og startet studier på å ruste opp en produksjonslinje. C. D. Howe gikk igjen inn og insisterte på at Avro konsentrerte seg om sin pågående turbojet, og CF-100 jetjager.
Prosjektet hadde nesten startet i 1953, da CF-100 produksjonen var i full gang, men dette skjedde aldri. I 1955 bestilte TCA 51 Vickers Viscount turbopropfly fra Vickers-Armstrongs i England. Disse var de første turboprop drevne fly i vanlig tjeneste i Nord-Amerika. De fortsatte i tjeneste fram til 1974.
Avbestilling
Enkelte passasjerfly ble senere brukt som flyfoto plattform for CF-100-prosjektet. Passasjerfly som var bestilt var kverskuddsfly, og selv om det ble donert til National Research Council, hadde ikke instituttet rom for lagring og tok bare nesenseksjonen med cockpit. Resten av flyet ble kuttet opp 13. desember 1956. Det eneste overlevende er nese- og cockpit-delen i Canada Aviation and Space Museum i Ottawa, Ontario.
Arv og minner
Canada Post utstedte et frimerke til minne om utvikling av passasjerfly. Jetliner Road i Mississauga, Ontario er oppkalt etter passasjerflyet på Toronto Pearson internasjonale lufthavn. "Avro Private Jetliner" minnes også flyet på Ottawa McDonald-Cartier internasjonale lufthavn.
Jaël Bestué
Jaël Sakura Bestué Ferreras (født 24. september 2000 i Barcelona) er en spansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun ble spansk mester på 200 meter innendørs og utendørs i 2018.
2015
Bestué ble spansk U16-mester på 60 meter innendørs i 2015. Hun var med å vinne 4 x 100 meter under det spanske mesterskapet i friidrett i august.
2016
Hun vant 200 meter under det spanske 200 U18-mesterskapet innendørs i 2016. Utendørs vant hun også 200 meter under det spanske U18-mesterskapet. I juli deltok hun i Ungdoms-EM i friidrett 2016, og kom der på fjerdeplass på 200 meter med ny personlig rekord på 24,13. I det spanske mesterskapet i friidrett fikk hun gull på 4 x 100 meter stafett.
2017
Utendørs vant hun 200 meter i det spanske U18-mesterskapet, og hun ble tatt ut til å delta i U18-VM i friidrett 2017, der hun fikk sølv på 200 meter bak Talea Prepens fra Tyskland, med ny personlig rekord på 23,61. I U20-EM i friidrett 2017 kom Italia på sjuendeplass på 4 x 100 meter med Bestué på laget.
2018
Bestué ble spansk mester på 200 meter innendørs i februar 2018. Hun deltok i International U20 Indoor Match i Minsk, og ble der målt til 7,1 sekunder med manuell tidtakning i forsøksheatet, og løp på 7,48 sekunder i finalen på 60 meter, som holdt til seier. Hun vant også 60 meter i det spanske U20-mesterskapet innendørs.
Hun deltok i U20-VM i friidrett 2018, som ble arrangert i Tammerfors i Finland. Hun nådde der semifinalen på 200 meter, men ble der slått ut i semifinalen med ellevte beste tid. Hun vant 200 meter under det spanske mesterskapet i friidrett, og fikk bronse på 4 x 100 meter stafett.
Hun representerte Spania under EM i friidrett 2018. Der fikk hun 19. beste tid i forsøksheatene, og gikk ikke videre til semifinalene.
2021
Hun representerte Spania under Sommer-OL 2020 i Tokyo, der hun ble slått ut i forsøksheatene på 200 meter.
Ashley Brehaut
Ashley Brehaut (født 18. september 1980) er en australsk badmintonspiller.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i første runde i dobbelturneringen.
Hayashichroma
Hayashichroma er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, spinkle, grønnlig metallisk fargede trebukker med et par mørkere lengdestriper på pronotum og dekkvinger. Antennene er tynne og omtrent så lange som kroppen hos hunnen, litt lengre hos hannen. Hodet er noe snuteformet forlenget. Pronotum er tønneformet, omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er nokså jevnbrede. Beina er lange og tynne, mørkt fargede.
Levevis
Larvene utvikler seg i ved av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er kjent fra Vest-Malaysia og Borneo.
Never Mute Noise, Just Turn Down Sleep
Never Mute Noise, Just Turn Down Sleep er et musikkalbum med Jack Dalton, utgitt i april 2010. Dette er bandets debutalbum.
Sæbø kirke
Sæbø kirke (Sæbø kyrkje) er en langkirke fra 1884 på Sæbø i Alver kommune, Vestland fylke. Kirka er den sørøstre av kirkene på Radøy. Den er en del av Den norske kirke og hører til Nordhordland prosti i Bjørgvin bispedømme.
Historikk
Den første kirken som lå på Sæbø ble sannsynligvis bygd rundt 1300, noe som gjør Sæbø til et at de første sognenen i Nordhordland med egen kirke. I 1860-årene ble det klart at man trengte en ny kirke på Sæbø, da den gamle kirken ikke tilfredsstilte kravene som ble satt i lovene. Ved bispevisitasen i 1871 ble det bemerket at kirken var i god stand, men for liten. Prosten ble derfor pålagt å rydde opp i dette. Det ble satt igang en prosess, og i 1882 ble det gjort vedtak om at byggingen av ny kirke skulle starte våren 1883. Arbeidet ble gjort av byggmester Karl Askeland som også hadde legd tegningene til kirken. Grunnmuren ble bygd som pliktarbeid for folk i bygden. Arbeidet gikk etter planen, og kirken ble vigslet av biskop Fredrik Waldemar Hvoslef 20. mai 1884, en dag som forøvrig var en tirsdag og ikke en søndag som er vanlig for kirkevigsler.
Never Mute Noise, Just Turn Down Sleep
Sporliste
Utgitt på Dayladore Collective.
Sæbø kirke
Historikk
I 1960- og 70-årene ble det gjort store utbedringer på kirken. Man senket blant annet prekestolen og bygde om alterringen. Det ble og bygd bårehus under kirken. Kirken ble så malt til hundreårsjubileet i 1984, og et nytt oppussingsarbeid ble satt igang i 2009.
Materialet fra den gamle kirken ble solgt på auksjon i bygden. Den eldste delen av inventaret var en døpefont i stein fra 1100- eller 1200-tallet. Den står nå på Bergen Museum.
Thérèse Raquin
Thérèse Raquin er en roman fra 1867 av den franske forfatteren Émile Zola, det var forfatterens debut, og hans gjennombrudd. Romanen ble først publisert som føljetong i tidsskriftet L'Artiste, og utkom i bokform i desember samme år. Forfatteren dramatiserte selv romanen i 1873.
Romanen er en naturalistisk skildring av begjær, utroskap, mord, kjærlighet og hat. Den livslystne Thérèse blir gift med sin sykelige fetter Camille, og fungerer som hans sykepleierske. Da Camilles kraftige arbeidskamerat Laurent flytter inn hos familien, innleder Thérèse og Laurent et forhold. De dreper Camille ved å drukne ham, men blir forfulgt av skyldfølelse; «de ser alltid mannens lik mellom seg i sengen – og det slutter med at de tømmer giftbegeret sammen.» Romanen er filmatisert mer enn ti ganger. Det er også grunnlag for to operaer (Lars Gunnar Werle 1964 og Tobias Picker 2001) og musikalen Thou Shalt Not (2001) av David Thompson og Harry Connick, Jr..
I 2012 ble den utgitt på lydbok, fortalt av den britiske skuespillerinnen Kate Winslet.
Handlingsreferat
Thérèse Raquin er datter av en fransk kaptein, og en algerisk mor. Etter morens død tar faren henne med til en tante, Madame Raquin, og Camille: hennes sønn. Men sønnen hennes er hypokonder, og Madame Raquin skjemmer ham bort - og han oppfører seg veldig egoistisk. Camille og Thérèse vokser opp side om side, og Madame Raquin gifter dem med hverandre når Thérèse er 21 år gammel. Kort tid senere bestemmer Camille at hele familien burde flytte til Paris, slik at han kan satse på en bedre karriere.
Thérèse kommer på ideen om å drepe Camille, og de liker ideen om å kunne være sammen permanent hvis de gifter seg. Det ser ut til at Camille er den eneste hindringen for dette. De drukner ham til slutt på en båt. Men når Camille forsvarer seg, biter han Laurent i nakken. Madame Raquin havner deretter i sjokk, etter å ha hørt om sønnens forsvinning. Alle tror at drukningen var en ulykke, og at Thérèse og Laurent faktisk prøvde å redde Camille. Men Laurent er fremdeles veldig usikker på om Camille virkelig er død, og besøker ofte likhuset - og oppdager til slutt den døde kroppen hans der.
Thérèse blir etter hvert langt mer nervøs og får mareritt. Den tidligere så rolige Laurent blir også mer nervøs. Følelsene deres overfor hverandre er i stor endring, men de planlegger fremdeles å gifte seg uten å vekke mistanker. Thérèse opptrer veldig dempet rundt familie og andre bekjente, og Laurent viser offentlig stor bekymring og omsorg for henne. Så Michaud, en av familiens faste besøkende, tror at Thérèse burde gifte seg på nytt - og at hennes ideelle ektemann er Laurent. De gifter seg til slutt, men de blir fremdeles hjemsøkt av minner om drapet på Camille. Laurents arr hvor han ble bitt, fungerer som en konstant påminnelse for dem begge. De har hallusinasjoner av den døde Camille i sengen hver kveld, noe som hindrer dem i å ta på hverandre - og gjør dem raskt enda mer sprø.
Paret vakler mellom å forsøke desperat å gjenopplive lidenskapen sin ovenfor hverandre og bli kvitt alle hallusinasjonene, eller å fullstendig forakte hverandre. Laurent, tidligere en talentløs kunstner, blir plutselig slått av overraskende kunstnerisk talent og dyktighet. Men han kan ikke lenger male et portrett (selv et landskap) som ikke på noen måte ligner den døde Camille. Dette fører snart til at han gir opp hele kunsten. De må også ta seg av Madame Raquin, som utviklet et hjerneslag etter Camilles død. Hun får senere et nytt slag og blir fullstendig lam (bortsett fra øynene) hvoretter Thérèse og Laurent ved et uhell avslører drapet på Camille i hennes nærvær - under en av deres mange krangler.
Madame Raquin, tidligere lykkelig, blir nå fylt med raseri, avsky og redsel. Thérèse og Laurent synes livet sammen har bltt utålelig. Laurent har begynt å bruke vold mot Thérèse, noe hun bevisst provoserer frem for å distrahere seg selv fra tanker om Camillle. Thérèse har overbevist seg selv om at Madame Raquin har tilgitt henne, og bruker timevis på å kysse henne og be ved den funksjonshemmede kvinnens føtter. Paret krangler nesten konstant om Camille og hvem som var mest ansvarlig for hans død. De blir også drevet til planer om å myrde hverandre.
Jean the Match-Maker
Jean the Match-Maker er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Laurence Trimble.
Handling
To unge kvinner slår opp et telt ved bredden av en vakker innsjø, i landlige og rolige omgivelser. Men to bondegutter, som bor sammen med moren sin, en enke, er ikke særlig langt unna leiren deres. De kommer uventet kommer inn i teltet til de to kvinnene. Men guttene forlater snart området, og forteller moren deres om de to kvinnene.