cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rondibilis
Utseende
Middelsstore, avlange, brun- eller gråaktige trebukker, dekkvingene ofte med mørke tegninger. Antennene er lange, særlig hos hannene. Pronotum er nærmest tønneformet, uten pigger på sidene. Dekkvingene er parallellsidige med litt avrundede "skuldre".
Levevis
Larvene lever i død ved.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst- og Øst-Asia.
Plastlomme
En plastlomme er en flat plastpose med åpning i én ende, og perforert kant som brukes for papirdokumenter.
Fysiske egenskaper
Plastlommer er oftest transparente eller halvtransparente for å tillate visning av innholdet i et dokument uten at det behøver å tas ut. De beskytter papirdokumenter fra riper, vann, mat, flekker og fingeravtrykk, og forhindrer delvis at dokumentene blir skrukkete. Plastlommer har flere hull i den venstre kanten slik at de kan settes inn i en ringperm. Hullene i plastlommer gjør at man ikke behøver å lage hull i selve dokumentet.
Det mest brukte materialet for plastlommer er polypropylen. Imidlertid fins det også plastlommer av polyeten, cellofan, eller andre plaster. Disse kan inkludere resirkulerte og bionedbrytbare plaster (som definert av ASTM D5511 ). Plastlommer er laget i flere størrelser, den vanligste er A4 internasjonalt.
Bruk
En plastlomme kan inneholde bare et lite antall papirark. Ofte fins det bare ett blad per lomme. Iblant kan en plastlomme inneholde to ark, hver med ensidig tekst utad.
EM i basketball for kvinner 2005
EM i basketball for kvinner 2005 (europamesterskapet i basketball for kvinner) ble arrangert i Tyrkia i 2005.
Miguel Lopes
Hugo Miguel Almeida Costa Lopes (født 19. desember 1986) er en portugisisk fotballspiller som spiller for CF Estrela da Amadora. Han er også en del av.
Tzorvas har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Real Betis og Braga.
Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina.
Union de transports aériens
Union de transports aériens (UTA) var det største helt privateide, uavhengie flyselskapet i Frankrike. Det var også det nest største internasjonale, så vel som det nest viktigste interkontinentale, franske flyselskapet. Selskapet var et fullverdig medlem av International Air Transport Association (IATA) siden starten.
UTA ble dannet i 1963 etter en fusjon mellom Union Aéromaritime de Transport (UAT) og Transporterer Aériens Intercontinentaux (TAI).Flyselskapet var et datterselskap av Compagnie Maritime des Chargeurs Réunis,mdet franske rederiet som ble grunnlagt og kontrollert av Fabre-familiem. Etter andre verdenskrig var Francis Cyprien Fabre president i Chargeurs Réunis. Francis Fabre var også grunnleggeren av det opprinnelige Aéromaritime og UTAs styrformann fra 1969 til 1981 Chargeurs Réunis holdt en 62,5 % eierandel i UTA.
UTA hovedkontor lå i 8. arrondissement i Paris. Selskapets viktigste drifts-og vedlikeholds-base lå opprinnelig på Le Bourget lufthavn. I 1974 flyttet bedriften sin viktigste drifts-og vedlikeholdsbase til den nye Charles de Gaulle internasjonale lufthavn  (CDG) nær den nordlige Paris-forstaden Roissy-en-France.
I 1966 etablerte UTA et datterselskap, Compagnie Aéromaritime d'Affrètement for å gi det et fotfeste i den raskt voksende passasjer-og  charter markedet. UTA ' s charter datterselskap ble markedsført som Aéromaritime. Aéromaritime drev Airbus Industrie's Super Guppies (en ombygget Boeing Stratocruiser) fra 1971 til 1989 for å transportere store Airbus deler fra Airbus og tredje-parts leverandører i Storbritannia, Tyskland, Nederland og Spania til konsortiets hovedanlegg i Toulouse, hvor sluttmontering fant sted.
UTA var en indirekte aksjonær i Air Afrique, det tidligere multinasjonale flyselskap for det Franske Vest-Afrika og gjennom sin eierandel i Société pour le Développement du Transport Aérien en Afrique (SODETRAF) hadde UTA  videre en betydelig minoritetsandel i Air Inter, det ledende franske innenriks flyselskap, så vel som den største innenriks rutesellskap i Europa på den tiden. UTA utførte videre teknisk bistand til Air Ceylon, Sri Lanka's tidligere nasjonale flyselskap da landet fortsatt var kjent som Ceylon.
UTA ble absorbert av Air France mellom 1990 og 1992.
Historie
Beslutningen om å slå sammen Union Aéromaritime de Transport (UAT) med Transporterer Aériens Intercontinentaux (TAI) ble tatt i september 1961. Den bygget på en kommersiell forbindelse mellom de to flyselskapene som hadde begynt tidlig på 1950-tallet. UTA, det nye selskapet som lyktes og TAI ble etablert.1. oktober 1963 med en aksjekapital på 2,6 millioner pund
Dannelse og tidlige år
På tidspunktet for oppstarten hadde UTA 4 900 ansatte (inkludert 630 besetningsmedlemmer) og arvet en flåte på 35 fly fra sine forgjengere bestående av seks jet-fly og 29 stempelmotor passasjerfly. Disse ble gradvis malt i UTAs nye farge, en kombinasjon av UATs blå og TAIs grønne farger.
Det overtok et 190 000 km langt nettverk som strakte seg over fem kontinenter. De feste av disse var interkontinentale langruter som forbandt Frankrike med Vest og Sør-Afrika. Den 1. november 1963 introduserte UTA DC-8 jet på sine flyvninger fra Paris til Lagos, Accra, Monrovia og Freetown. UTAs skaperverk falt sammen med nye retningslinjer som fastsatte  eksklusive virkefelt for UTA og Air France. Air France trakk seg fra UTAs sfære, men UTA fortsatte sine afrikanske ruter arvet fra UAT i samarbeid med Air Afrique. Dette betød at UTA overtok plassen til UAT i en felles inntektesdeling i avtalen med Air Afrique. I tillegg fortsatte UTA å gi kommersiell og teknisk assistanse til Air Afrique på samme vilkår som UAT.
UTA hadde det største afrikanske nettverk enn noe europeisk flyselskap og fløy til 25 destinasjoner. Dets travleste rute, Paris—Abidjan ble fløyet daglig i begge retninger. UTA drev primært langdistanse interkontinentale ruter som knyttet Frankrike med de fleste land i det frankofone Vest-og Sentral-Afrika og en rekke land i det anglofone Vest og Sør-Afrika (inkludert Ghana, Nigeria, Liberia, Sierra Leone, Malawi, Zambia og Zimbabwe), samt Angola og Mosambik i det lusofone Sør Afrika, Libya i Nord-Afrika. Dessuten Midtøsten (Bahrain og Oman), Sør-Asia (Sri Lanka), Sørøst-Asia (Indonesia, Malaysia, Singapore), Ny-Caledonia, Australia, New Zealand, Tahiti og Los Angeles. I tillegg brukte flyselskapet å ha regionale trafikkrettigheter mellom Japan, New Caledonia og New Zealand, mellom Sør-Afrika og det franske Réunion i Det indiske hav så vel som mellom Tahiti og den amerikanske vestkysten.
Gjennom det meste av sin eksistens var UTA et av bare bare fire helt privateide uavhengige selskaper utenfor USA med store langdistanseruter. I motsetning til sine britiske, canadiske og Hongkong uavhengige samtidige. I det meste av sin eksistens hadde ikke UTA et nettverk av kort-/medium-ruter og heller ikke hadde det moen konkurranse i noen av sine ruter med Air France, den primære franske flagg-carrier på det tidspunktet. Dette gjorde det nesten til et utelukkende interkontinentalt ruteselskap. Det hadde også et rutenettverk som var komplementær til Air France og Air Inter.
UTA i løpet av 1980-tallet
I 1986 bestemte den franske regjeringen plutselig seg for å slappe av sin politikk med å dele trafikkrettigheter for ruteflyginger mellom Air France, Air Inter og UTA uten noen overlapping mellom dem. Regelverket som regulerte Frankrikes transportsektor på den tiden hadde blitt vedtatt i 1963. Det hadde forhindret landets tre viktigste ruteflyselskaper fra å operere utenfor sine respektive interessesfærer og konkurrere med hverandre. Den franske regjeringens beslutning om å vedta en mindre rigid tolkning av sin politikk snudde gradvis begge disse reglene. Det aktiverte UTA til å starte ruter til nye destinasjoner i Air Frances innflytelsessfære i konkurranse med flyselskapet. Ruten Paris — San Francisco ble den første ruten hvor UTA konkurrerte med Air France non-stop fra Paris. UTAs evne til å sikre seg trafikkrettigheter utenfor sin tradisjonelle sfære i konkurranse med Air France var et resultat av en vellykket kampanje som hadde sin bakgrunn i lobbyvirksomhet til regjeringen for å sikre den til å vokse raskere, og dermed blir en mer dynamisk og mer lønnsom virksomhet. I løpet av den tiden hadde UTA også planlagt å lansere et kortdistanse europeisk matenettverk som ble gjennomført av dets Aéromaritime datterselskap. Disse planene ble vraket etter en lang, bitter industriell tvist mellom UTAs ledelse og fagforeningene som representerte flertallet av piloter i Aéromaritime så vel som i UTA. Tvisten gjaldt innføring av ny, lavere lønn i Aéromaritime for å forberede det i konkurransen. Det varte til den bedre delen av året fra slutten av 1988 til oktober 1989. løpet av denne perioden ble UTAs planer om et europeisk matenettverk også overkjørt av den etterfølgende fusjon med Air France.
Yao Yan
Yao Yan (født 9. desember 1974) er en kinesisk badmintonspiller.
Pornsawan Plungwech
Pornsawan Plungwech (født 15. januar 1973) er en thailandsk badmintonspiller.
Hun representerte Thailand under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i tredje runde i singel.
Nguyen Thi Kim Ngan
Nguyen Thi Kim Ngan (Nguyễn Thị Kim Ngân,født 1954 i Giong Trom-distriktet i provinsen Ben Tre i Vietnam) er en vietnamesisk kommunistisk politiker. Hun ble i 2011 Vietnams visepresident i nasjonalforsamlingen.
1. divisjon fotball for kvinner 2000
1. divisjon fotball for kvinner 2000 var den 14. sesongen i den nest øverste divisjonen i fotball for kvinner. Det var den siste avdelingsinndelte sesongen. Da 1. divisjon skulle bli nasjonal i 2001, ville de fleste lagene i de seks avdelingene rykke ned, to ville rykke opp til Toppserien, to ville rykke ned fra Toppserien og de resterende åtte besto av nummer en eller to i sin avdeling. Alle som kom på førsteplass, skulle også spille kvalifisering til opprykk til Toppserien. Fordelingen av lag som kvalifiserte seg til 1. divisjon ble slik:
Gruppespill
I tabellen er laget som kvalifiserte seg til kvalifisering til Toppserien markert i gull, de som kvalifiserte seg til nasjonal 1. divisjon umarkert (med hvit bakgrunn) og lag som rykket ned til 2. divisjon markert med rosa bakgrunn.
Gruppe 1, Østlandet
Gruppe 1 fikk en ledig plass til 1. divisjon. Liungen vant med god margin etter bare én uavgjort og ellers seire. Liungen gikk dermed videre til kvalifisering, mens de resterende lagene rykket ned til 2. divisjon.
Gruppe 2, Øst- og Sørlandet
Gruppe 2 ble tilgodesett med to plasser, der vinneren gikk til kvalifisering og nummer to gikk rett til neste års 1. divisjon. Røa vant en spennende kamp mot Vålerenga om opprykk. De resterende lagene rykket ned, inkludert tidligere cupfinalist Donn.
Gruppe 3, Sørvestlandet
Gruppe 3 ble vunnet av Haugar i overlegen stil.
Gruppe 4, Vestlandet
Follese slo Sandviken på målstreken, og ble dermed Bergens nest beste lag etter Bjørnar. Dette var første og per 2011 eneste gang Sandviken ikke var et av de to beste lagene fra Bergen.
Kvalifiseringsspill
Vinnerne av de forskjellige gruppene ble fordelt i to grupper som spilte en kamp mot hverandre. Alle lagene fikk en hjemmekamp og en bortekamp.Vinnerne av gruppe 1, 5 og 6 kom i gruppe 1, mens vinnerne av gruppe 2, 3 og 4 kom i gruppe 2.
I tabellen er laget som kvalifiserte seg til Toppserien markert i gull. De andre lagene fortsatte i 1. divisjon.
Kvalifiseringsgruppe 1
Kvalifiseringsgruppe 1 besto av Fortuna Ålesund, Fløya og Liungen. De tre gruppevinnerne var alle markant bedre på hjemmebane enn bortebane. Alle slo hverandre ppå hjemmebane, og alle scoret tre hjemmemål. Det som viste seg å være avgjørende var at Liungen holdt nullen hjemme mot Fortuna Ålesund og lyktes å score mot Fløya,og dermed vant gruppen på målforskjell.
Liungen kvalifiserte seg til Toppserien.
Kvalifiseringsgruppe 2
Følgende lag utgjorde 1. divisjon 2001:
Rui Jordão
Rui Manuel Trindade Jordão (9. August 1952 – 18. oktober 2019) var en portugisisk fotballspiller.
Han tilbrakte mesteparten av sin profesjonelle karriere i to av de største klubbene i landet, Benfica og Sporting CP. Han var en av de mest produktive spissene i portugisisk fotballhistorie, og vant Sølvballen to ganger - én gang med hvert av de to nevnte laga.
Jordão representerte Portugals herrelandslag i fotball for 17 år, og var en del av troppen i EM i Frankrike i 1984.
Klubbkarriere
Han fødtes i Benguela i Portugisisk Angola, men dro i tenårene til Portugal for å spille fotball i Benfica. Han gjorde sin profesjonelle debut i sesongen 1971-72. I debutsesongen spilte han 18 kamper og skåret syv mål. I den påfølgende sesongen opptrådte han ikke like hyppig, men bidro likevel med fem mål. Klubben vant Primeira Liga begge årene, og i denne perioden tapte bare én kamp
Jordão hadde sine beste år med løvene i Sporting CP, og skåret tosifra i seks av sine syv første sesonger. Det ble totalt 57 mål de årene Sporting vant ligaen (1980 og 1982). Etter fylte 35 flyttet han til Vitória de Setúbal, hvor han ble gjenforent med tidligere lagkamerat på Sporting Manuel Fernandes, en øvrig veteranmålskårer. Da han to år senere la støvlene på hylla, kunne han smykke seg med 212 mål i portugisisk toppdivisjon.
Internasjonal karriere
Tidlig i 1972 vant Jordão den første av sine 43 landskamper for Portugal. Det var mot Kypros, i en kvalifiseringskamp til VM i 1974. Det året ble han også plukket ut til troppen som tapte Den brasilianske selvstendighetsturneringen. Det ble 1-0 til vertsnasjon Brasil.
13. November 1983 skåret Jordão det avgjørende målet mot Sovjetunionen, da Portugal vant 1-0 i Lisboa og kvalifiserte seg til EM i 1984. Portugal nådde semifinalen, der Jordão skåret to mot Frankrike i Marseille, den 23. juni. Portugal ledet 2-1 med kun seks minutter igjen av ekstraomgangene, men tapte til slutt 3-2. Tidligere FIFA-president Michel Platini var del av Frankrikes vinnertropp.
Jordãos siste landskamp spilte han i 1989. Da var han nesten 37 år, og var i ferd med å legge også klubbkarrieren på hylla. Han hadde egentlig bestemt seg for å slutte på landslaget to år tidligere, men ble tilkalt som erstatter etter at flere spillere fikk sportslige straffer etter Saltillo-saken under VM i 1986.
Senere liv
Etter at la fotballkarrieren bak seg, søkte Jordão seg vekk fra alt som hadde med fotball å gjøre. Han var egentlig en tilbaketrukken og introvert mann, og tålte dårlig å omgås store egoer, som jo ofte fotballspillere har. Han begynte da sitt virke som maler og billedhogger, og i intervjuer var det ene og alene det han ville snakke om. Fotball kommenterte han ei. Han døde den 18. oktober 2019 i en alder av 67 år, etter å ha blitt innlagt på sykehus i Cascais med hjerteproblemer. Fernando Gomes, presidenten i det portugisiske fotballforbundet, kom med en uttalelse i anledning hans bortgang der han beskrev Jordão som "uten like".
Méline Gérard
Méline Gérard (født 30. mai 1990) er en fransk fotballspiller.
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i kvartfinalen med det franske kvinnelandslaget.
Ema Abina
Ema Abina (18. februar 1999 i Ljubljana) er en slovensk håndballspiller, som spiller for den slovenske klubben og det slovenske landslaget.
Sakina Karchaoui
Sakina Karchaoui (født 26. januar 1996) er en fransk fotballspiller.
Ema Abina
Abina fikk sin mesterskapsdebut for det slovenske kvinnelandslaget under Håndball-EM 2020 i Danmark.
Sakina Karchaoui
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i kvartfinalen med det franske kvinnelandslaget.
Ema Abina
Hun er lillesøster til håndballspilleren Ana Abina.
Dines Pedersen
Dines Pedersen (også skrevet Dynes Pedersen, Dynes Pederssøn, Dionys Pederssøn og lignende) (død 19. april 1571 i Bergen) var fogd i Senja og ble dømt til døden og henrettet for underslag. En rekke detaljer om saken og henrettelsen er kjent takket være slottspresten Absalon Pederssøn Beyers dagbok.
Dines Pedersens henrettelse
Dines Pedersen ble fogd i Senja fogderi i 1565. Som fogd kom han i strid med tolleren Nils Basse. Han ble anklaget for å ha underslått bøter og tiende som kongen skulle ha. I 1570 reiste de til København for å få saken avgjort av kongen. Her ble Dines Pedersen satt i fengsel i Blåtårn i København, før de begge ble sendt tilbake til Bergen for at saken kunne pådømmes. Her ga flere av borgerne kausjon for Dines, slik at han slapp å sitte i fengsel.
Ifølge Absalons dagbok tilbragte Dines Pederssøn de siste dagene av sitt liv med bønn, salmesang og religiøse samtaler. Også på retterstedet vakte han oppsikt ved rolig å takke de fremmøtte, forære kjortelen sin til bøddelen og ved bønn og salmesang til det siste.
Absalon skriver at han har sett mange henrettelser, men Dines Pedersen overgikk alle, han gikk til døden «lige som een prest» og en «marterer» (martyr).
Ut fra Absalons beskrivelse får man inntrykk av at fogden var dømt uskyldig.
Uskyldig?
Juristen Ludvig Aubert (1838-1896) nevner Dines Pedersens sak som et eksempel på justismord i norsk rettspleie på 1500-tallet. På den annen side skriver Absalon et annet sted at fogdene nordenfjells plager allmuen og «holdt seg likesom herremenn». Samtidig med dommen mot Dines skrev kongen til befalingsmannen på Bergenhus og ba ham granske fogdenes regnskap. Absalon skriver også om andre fogder som ble hengt omkring 1570, nemlig «Jens skriver» og Anund.
Georges Roes
Georges Charles Roes (født 3. mars 1889, død 14. mai 1945 i Levallois-Perret) var en fransk skytter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.
Dines Pedersen
Uskyldig?
Psykiateren Johan Scharffenberg (1860-1965) nevner Dines Pedersens hengning som et eksempel på «høistemt religiøs stemning» ved enkelte henrettelser i artikkelserien «Bøddelen og hans gjerning» i Arbeiderbladet 1935.
Émile Rumeau
Rumeau vant en olympisk sølvmedalje i skyting under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i lagskyting 300 meter armégevær liggende bak USA. De andre på laget var Léon Johnson, Achille Paroche, André Parmentier og Georges Roes.
Georges Roes
Roes vant en olympisk sølvmedalje i skyting under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i lagskyting 300 meter armégevær liggende bak USA. De andre på laget var Léon Johnson, Achille Paroche, André Parmentier og Emile Rumeau.
Émile Rumeau
Fire år senere, under sommer-OL 1924 i Paris, vant han en sølvmedalje i lagskyting frigevær, sammen med Paul Colas, Albert Courquin, Pierre Hardy og Georges Roes.
Georges Roes
Fire år senere, under sommer-OL 1924 i Paris, vant han en sølvmedalje i lagskyting frigevær, sammen med Emile Rumeau, Paul Colas, Albert Courquin og Pierre Hardy.
Han Jingna
Han Jingna (født 16. januar 1975) er en kinesisk badmintonspiller.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i kvartfinalen i singel.
Kopriva Peak
Kopriva Peak er et bratt fjell med en høyde opp mot 1 100 moh sør for Wolseley Buttress ved sørøstsiden av Detroit Plateau på Nordenskjöld Coast i Graham Land i Antarktis. Det ligger på Albonebreen i øst og Edgeworthbreen i vest.
Fjellet er oppkalt etter bebyggelsen Kopriva vest i Bulgaria.
EM i basketball for kvinner 2007
EM i basketball for kvinner 2007 (europamesterskapet i basketball for kvinner) ble arrangert i Italia i 2007.
Even Meinseth
Even Meinseth (født 22. mai 1996 på Fevik) er en norsk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerer i sprintløp. Han representerer Sørild FIK, og ble norsk mester på 60 meter innendørs i 2020.
Han fikk gull på 100 meter under Nordisk mesterskap i friidrett innendørs 2022 og på 4 × 200 meter stafett under Nordisk mesterskap i friidrett innendørs 2016, og har også gull på 100 meter fra Nordisk-baltisk U23-mesterskap i friidrett 2018.
Han er sønn av tidligere sprinter og norgesmester Sølvi Olsen Meinseth, og tidligere friidrettsutøver og fotballspiller Frank Otto Meinseth.
2012
Meinseth deltok i Ungdomsmesterskapet innendørs 2012, og kom på sjuendeplass på 60 meter. Utendørs fikk han bronse på 100 og 200 meter under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2012.
2013
Han deltok i NM i friidrett innendørs 2013, og ble der slått ut i semifinalen på 60 meter, og han ble også slått ut i forsøksheatet på 200 meter, der han løp på 23,92 og fikk 26. beste tid. Under Ungdomsmesterskapet innendørs 2013 fikk han sølv på 60 meter i G17-klassen, bak Karsten Warholm.
Han vant 100 meter i G17-klassen under Grimstadlekene og Romerikslekene i mai, og i juni kom han på sjetteplass på 200 meter i den nasjonale konkurransen under Bislett Games. Han vant 100 meter i G17-klassen under Tyrvinglekene og Veidekkelekene, og deltok i Världsungdomsspelen 2013, der han fikk bronse på 100 meter i klassen G17. Han deltok i Ungdoms-VM i friidrett 2013, men ble slått ut i forsøksheatet på 100 og 200 meter. Under Junior-NM i friidrett 2013 fikk han bronse på 100 meter i U20-klassen, og han deltok også på 200 meter der han ble slått ut i semifinalen. Han deltok også i NM i friidrett 2013, men ble slått ut i forsøksheatet på 100 og 200 meter der. Han vant 100 meter under Ungdomsmesterskapet i friidrett 2013.
2014
Under UM inne 2014 nådde han finalen på 200 meter i klassen G18-19, men stilte ikke til start i finalen. Han fikk bronse på 60 meter i samme klasse. Utendørs kom han på sjuendeplass på 200 meter i den nasjonale konkurransen under Bislett Games, og han satte ny personlig rekord på 200 meter med 21,65 sekunder under Veidekkelekene. Han deltok han i Världsungdomsspelen 2014, der han kom på femteplass på 100 meter og sjetteplass på 200 meter, i klassen G19.
Han fikk bronse på 100 meter under Junior-NM i friidrett 2014, og ble tatt ut til å delta i Nordisk juniormesterskap i friidrett 2014, der han kom på sjuendeplass på 100 meter, og han deltok på Norges stafettlag som vant 4 x 100 meter stafett. Under NM i friidrett 2014 kom han på sjetteplass på 100 meter, men nådde ikke finalen på 200 meter. I september deltok han i Ungdomsmesterskapet i friidrett 2014, og kom der på fjerdeplass på 100 meter i klassen G18-19.
Bang Soo-hyun
Bang Soo-hyun (født 13. september 1972) er en sørkoreansk badmintonspiller.
Even Meinseth
2015
Meinseth deltok i Göteborgs Inomhus, og kom der på sjetteplass på 60 meter i seniorklassen. Under Tyrvinglekene satte han ny personlig rekord på 60 meter innendørs, med 6,83 sekunder, og kom der på tredjeplass i seniorklassen, og han satte også ny personlig rekord på 200 meter innendørs i samme stevne, med 21,61 sekunder. Under UM inne 2015 fikk han sølv på 200 meter, bak Karsten Warholm, men ble diskvalifisert i semifinalen på 60 meter, for tyvstart.
Bang Soo-hyun
Hun representerte Sør-Korea under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun tok gull i singel.
Hun tok sølv under Sommer-OL 1992.
Even Meinseth
2015
Han vant 200 meter i den nasjonale konkurransen under Bislett Games i juni. Han deltok i Lag-EM i friidrett 2015, der Norge deltok i Superligaen, og kom der på sjetteplass på 200 meter. Norge kom på tolvte- og sisteplass i Superligaen dette året, og rykket dermed ned til 1.-divisjon under Lag-EM i friidrett 2017. Under Junior-EM i friidrett 2015 satte han ny personlig rekord med 20,94 sekunder på 200 meter, og fikk med det bronse bak Tommy Ramdhan og Elliot Powell fra Storbritannia. Han fikk sølv på 100 meter under NM i friidrett 2015, og under Junior-NM i friidrett 2015 vant han 100 og 200 meter i U20-klassen. Der satte han norsk juniorrekord på 200 meter, med 20,96 sekunder. I slutten av august representerte han Norge under Nordisk juniormesterskap i friidrett 2015, og fikk der gull på 100 meter individuelt og på 4 × 100 meter stafett.
2016
Under Tyrvinglekene satte han ny personlig rekord på 200 meter innendørs, med 21,36 sekunder. Han deltok i Nordisk mesterskap i friidrett innendørs 2016, og fikk der gull på 4 × 200 meter stafett. Individuelt kom han på fjerdeplass på 200 meter. Han vant 60 meter under UM inne 2016, i klassen G20/22, og under NM i friidrett innendørs 2016 kom han på femteplass på 60 meter, og fikk gull på 4 x 200 meter stafett sammen med Sandnes IL.
Han konkurrerte ikke utendørs i 2016-sesongen, på grunn av et begynnende tretthetsbrudd i bekkenet.
2017
Meinseth konkurrerte lite i 2017, men deltok blant annet i den nasjonale konkurransen i Bislett Games, der han kom på åttendeplass på 200 meter. Han kom på tredjeplass på 200 meter under Norwegian Grand Prix-stevnet på Nadderud. Under NM i friidrett 2017 fikk han sølv på 1000 meter stafett sammen med Sandnes IL.
2018
Han konkurrerte ikke innendørs i 2018-sesongen. I mai deltok han i NM i stafetter 2018, for Gular IL, og kom der på andreplass på 4 × 400 meter stafett og femteplass på 4 × 100 meter stafett. Han kom på andreplass på 100 meter under Windsprint-stevnet i Sundsvall, og han fikk to gull under Nordisk-baltisk U23-mesterskap i friidrett 2018 - på 100 meter individuelt og på 4 × 100 meter stafett. Under NM i friidrett 2018 kom han på fjerdeplass på 100 meter, én hundredel bak Jonas Tapani Halonen som kom på tredjeplass.
2019
Heller ikke i 2019 konkurrerte Meinseth i innendørssesongen. Han deltok i noen mindre stevner, og deltok i Sommeruniversiaden 2019 i Italia, der han fikk 36. beste resultat i forsøksheatet på 100 meter, og gikk ikke videre til semifinalene. Under NM i friidrett 2019 kvalifiserte han seg til finalen på 100 meter, men stilte ikke til start i finalen.
2020
Han deltok i NM i friidrett innendørs 2020, og vant der 60 meter, samtidig som han tangerte sin personlige rekord på 6,83 sekunder. Dette var også hans første individuelle NM-gull som senior. Han ble tatt ut til å delta i Nordisk mesterskap i friidrett innendørs 2020, der han kom på fjerdeplass på 60 meter. Under Karsten Warholm International 2020 kom han på andreplass på 200 meter, bak Mathias Hove Johansen.
Utendørs deltok han i Kuortane Games i Finland, og kom der på tredjeplass på 100 meter med ny personlig rekord på 10,49 sekunder. Han vant 100 meter under NM i friidrett 2020, med tiden 10,69.
2021
Meinseth satte ny personlig rekord på 60 meter innendørs under Norna Indoor, med 6,72 sekunder. I mars deltok han i EM i friidrett innendørs 2021, men ble slått ut i forsøksheatet på 60 meter der.
Han deltok i NM i stafetter 2021 i mai, og fikk der gull på 4 x 100 meter stafett, sammen med IL Gular. Han forbedret sin personlige rekord på 100 meter i 2021, først med 10,47 i Spania i mai, deretter med 10,30 i Norgeslekene i august. Under Lag-EM i friidrett 2021 (First League) kom han på tiendeplass på 100 meter, som ga 3 poeng i lagkonkurransen, og han deltok på Norges stafettlag som kom på femteplass på 4 x 100 meter stafett. Han vant på nytt 100 meter under NM i friidrett 2021, og han kom på tredjeplass på 100 meter under Trond Mohn Games.
2022
Den 5. februar 2022 vant han 60 meter under NM i friidrett innendørs 2022, med ny personlig rekord på 6,69 sekunder. Han ble tatt ut til å representere Norge under Nordisk mesterskap i friidrett innendørs 2022 (Nordenkampen), og vant der 60 meter, en hundredel foran Samuli Samuelsson fra Finland.
Erika von Heiland
Erika von Heiland (født 24. desember 1965) er en amerikansk badmintonspiller.
Hun representerte USA under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i første runde i double.
Sabrina Delannoy
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i kvartfinalen med det franske kvinnelandslaget.
NM i bryting 1936
NM i bryting 1936 ble arrangert i Bergen 28.-29. mars. Arrangør var Bergens Atletklubb. Kongepokalen ble vunnet av Ivar Stokke.
Stefan Landberg
Stefan Olof Ragnar Landberg (født 5. mai 1970) er en svensk tidligere fotballspiller.
Linda French
Linda French (født 4. mars 1964) er en amerikansk badmintonspiller.
Hun representerte USA under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i første runde i double.
Aiko Miyamura
Aiko Miyamura (født 11. august 1971) er en japansk badmintonspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i første runde i double.
Amel Majri
Amel Majri (født 25. januar 1993) er en fransk fotballspiller.
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i kvartfinalen med det franske kvinnelandslaget.
Akiko Miyamura
Akiko Miyamura (født 14. oktober 1974) er en japansk badmintonspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i første runde i double.
Amandine Henry
Amandine Henry (født 28. september 1989) er en fransk fotballspiller.
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i kvartfinalen med det franske kvinnelandslaget.
Ingeborg Flood
Ingeborg Boyine Flood (født 8. mai 1901 i Bærum, død 3. oktober 1963 i Oslo) var en norsk forfatter, lyriker og genealog, kjent for et allsidig og produktivt forfatterskap.
Familie
Ingeborg Flood var datter av tollkontrollør og forfatter Just Wright Flood (1850–1936) av slekten Flood og Stine Marie Olsen Mostad (1856–1922). Hun ble 18. mars 1939 gift med reisefører Herman Hoë Brodtkorb (1878-1946). Hun ble annen gang gift 23. januar 1948 med arkitekt Finn Fauchald Narum (f. 1890).
Liv og virke
Selv om Flood ikke hadde noen utdannelse ut over gymnaset, nedla hun i flere tiår en betydelig intellektuell virksomhet. Hun utmerket seg først som lyriker, med debuten Nattevakt i 1929, og enda fire diktsamlinger i 1930-årenes løp. Hennes siste diktsamling, Godt å være to, ble utgitt i 1945. Sistnevnte regnes sammen med Hverdagens under fra 1932 som hennes beste diktsamling.
Henimot 1950 la hun en ny type utgivelser til sitt virke, gjennom bøker bestående av skisser som bygget på gamle rettsdokumenter, blant annet med I kro og strede: kulturhistoriske skisser fra gamle tingbøker (1951) og Fra Nattmannshaugen til Hovedtangen: skisser fra gamle rettsdokumenter (1952). Hun dokumenterte også lokalhistorien på Lysaker og Ullern. Hun var dessuten hovedredaktør for verket Norges Apotek og deres innehavere, hvor hun selv skrev bind 3-6.
Flood var i 1948–51 styremedlem i Kunstnerforeningen, som 1950 hedret henne med ridderkorset av Purpurneseordenen.
João Pedro da Silva Pereira
João Pedro da Silva Pereira (født 25. februar 1984) er en portugisisk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for Sporting CP U23.
Han er også en del av. Pereira har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Valencia CF og Braga fra Portugal.
Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina.
Si-An Deng
Si-An Deng (født 25. juni 1963) er en canadisk badmintonspiller.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i første runde i double.
Jessica Houara
Jessica Houara (født 29. september 1987) er en fransk fotballspiller.
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i kvartfinalen med det franske kvinnelandslaget.
Ørtvatn kraftverk
Ørtvatn kraftverk er et vannkraftverk ved Storforshei i Rana kommune i Nordland.
Det utnytter et fall på 54 meter fra Ørtvatnet til Ranelva. Vannet hentes fra flere mindre elver i området rundt gruveområdet i Ørtfjell. Ørtvatnet ble tørrlagt på 60-tallet på grunn av gruvedriften. Nå er dette vannet fylt opp igjen, og brukes som vannreservoar for kraftverket.
Installert effekt er 4,3 MW fra en vertikal francisturbin. Årsproduksjon er 13 GWh.
Kraftverket fikk store skader på alt elektrisk utstyr i en storflom høsten 2020.
Frans Ykens
Frans Ykens også stavet IJkens (født 1601 i Antwerpen, død 1693 i Brussel) var en flamsk barokkmaler som spesialiserte seg på å male blomsterstilleben.
Han studerte hos sin onkel Osias Beert og sluttet seg til Antwerpen-avdelingen av Sint-Lucasgildet i 1630. I 1635 giftet han seg med blomstermaleren Catarina Ykens I (1608/1618–1666/1685), som var datter av Lucas Floquet I og søsteren til tre malere. Gjennom hele sin lange karriere adopterte han stilen til andre malere, herunder "frokost"-stykker (ontbijtjes) lik Willem Claeszoon Hedas verk, store overdådige malerier i stilen til Frans Snyders og fromme blomsterkranser influert av Daniel Seghers. Et eksempel på det siste, Madonna og barnet omgitt av en blomsterkrans, er i Musée des Beaux-Arts i Caen. Peter Paul Rubens eide seks av Ykens sine stilleben.
Golia Tennisklubb
Golia Tennisklubb (GTK) er en tennisklubb fra Godlia i bydel Østensjø i Oslo. Tennisklubben strekker sin historie tilbake til 1934, i tilknytning til et anlegg som ble bygd på tidlig 1930-tall.
Tennisklubben eier anlegget siden 1935, tinglyst fra 1946 da anlegget ble restaurert etter inaktivitet under andre verdenskrig. Fra 1976 har klubben hatt et innendørsanlegg, på folkemunne kalt tennisbobla.
Sportslig er Godlia en breddeklubb, men har i løpet av 2010-tallet vært i elitedivisjonen for lag. Klubben har hatt norgesmestre for yngre juniorer, norgesmester for old-boys, samt en spiller som har spilt på landslaget. Bronselagets legendariske fotballkeeper fra OL i 1936, Henry «Tippen» Johansen fikk 1938 Egebergs Ærespris, og hans resultater som tennisspiller i GTK var den ene av de nødvendige idrettsgrenene i tillegg til fotball, hopp og ishockey.
GTK har alltid vært en sosial klubb med andre aktiviteter i tillegg til tennis. Før krigen arrangerte klubben skirenn på jordene om vinteren.
Margit Borg
Margit Borg (født 15. juni 1969) er en svensk badmintonspiller.
Hun representerte Sverige under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i første runde i double.
Tija Gomilar Zickero
Tija Gomilar Zickero (12. mai 2000 i Ljubljana) er en slovensk håndballspiller, som spiller for den tyske klubben og det slovenske landslaget. Hun har tidligere spilt for den slovenske storklubben.
Zickero ble tatt ut i bruttotroppen til Uroš Bregar foran Håndball-VM 2019 i Japan, men var ikke blant de 17 utvalgte til mesterskapet. Året etter fikk hun sin mesterskapsdebut under Håndball-EM 2020 i Danmark.
Claire Lavogez
Claire Lavogez (født 18. juni 1994) er en fransk fotballspiller.
Hun representerte Frankrike under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i kvartfinalen med det franske kvinnelandslaget.
Jan Fuglestvedt
Jan Sigurd Fuglestvedt, født 19. mai 1960 i Mysen, Østfold, er en norsk klimatolog. Han er bror av arkeologen Ingrid Fuglestvedt,
I 1995 tok han graden som dr.scient. i atmosfærekjemi med avhandlingen Model Studies of Indirect Effects on Climate Through Changes in the Chemistry of the Troposphere. Fuglestvedt har tidligere vært ansatt ved Senter for utvikling og miljø, Universitetet i Oslo, Statens forurensningstilsyn og Seksjon for ressurs og miljøanalyse, Forskningsavdelingen, i Statistisk sentralbyrå før han ble tilsatt som forsker I ved CICERO i 2003. I 1998 gikk han inn i stilling som forskningsleder ved CICERO.
Maria Bengtsson
Maria Bengtsson (født 5. mars 1964) er en svensk badmintonspiller.
Jan Fuglestvedt
Fuglestvedts forskning har hovedsakelig vært konsentrert på to tema;
Maria Bengtsson
Hun representerte Sverige under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i første runde i double.
Jan Fuglestvedt
• Beregning av bidrag fra ulike sektorer og kilder, og historiske land-/regionsfordelte bidrag til oppvarming, spesielt studier av klimaeffekter fra ulike transportsektorer (luftfart, veitrafikk mm.)
Fuglestvedt er forfatter og/eller medforfatter av ca. 60 fagartikler i publikasjoner med fagfelle-vurdering (peer-review). Han har vært bidragsyter til flere rapporter fra FNs klimapanel (IPCC) og WMO/UNEP Ozone assessments. I IPCCs femte hovedrapport (AR5) bidrar han som hovedforfatter (Lead Author) i kapitlet «Anthropogenic and NaturalRadiative Forcing». I arbeidet med rapporten er han medlem av Core Writing Team for synteserapporten.
I 2011 var han konsulent for det amerikanske miljøverndepartementet (EPA) i dets Advisory Council on Clean Air Compliance Analysis for review of EPA's report to Congress on Black Carbon. I 2015 ble Fuglestvedt valgt inn som en av sju nestledere i FNs klimapanel.
Ivan Strinić
Ivan Strinić (født 17. juli 1987) er en kroatisk fotballspiller som fra 30. juni 2019 er klubbløs.
Han spiller i forsvar, og er også en del av. Strinić har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Hajduk Split og Hrvatski Dragovoljac fra Kroatia.
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
St. Victor-klosteret
St. Victor-klostret i Paris var et rikt og påvirkningsfullt kloster som ble grunnlagt i 1108 og var i bruk fram til den franske revolusjonen i 1790. Klostret dannet sin egen orden, St. Victor-ordenen (viktorinerne). Det var en regulær klosterorden (latin Liber Ordinis Sancti Victoris). Ordenen hadde stor innflytelse i Vest- og Nord-Europa under høgmellomalderen.
13. serierunde i Bundesliga 2020/21
13. runde i Bundesliga 2020–2021 startet desember 18. desember 2020 med –,  runden avsluttet mandag 20. desember.
St. Victor-klosteret
Historie
Klostret ble grunnlagt i 1108 av teologen og filosofen Vilhelm av Champeaux, som ble kannik i et prestefellesskap som fulgte reglene til augustinerordenen. I tillegg fulgte klosterbrødrene de detaljerte levereglene til benediktinerordenen. Klostret utviklet seg etter hvert til en viktig kilde for gregorianske ideal om reform av kirken, prestevirket og geistlig moral.
Vilhelm ble biskop av Châlons-sur-Marne i 1113, og Gilduin ny leier av klostret.
Klosteret vokste seg rikt gjennom gaver fra kongelige, adelige og paver, og fikk stor innvirkning på andre kannik-samfunn i Europa, som St. Geneviève-klostret i Paris, St. Augustin i Bristol, San Pietro ad Aram i Napoli og Æbelholt kloster på Nordsjælland. Som et eksempel testamenterte kong Ludvig VIII av Frankrike (1187–1226) gaver til 40 klostre...(?) Flere viktige personer innen kirken var innom klostret, som Hugo av Sankt Victor, italienske Petrus Lombardus, engelske Thomas Becket og flere andre.
Religiøse og ikke-religiøse sluttet seg til klostret eller gikk på skole der, mellom annet Pierre Abélard, erkebiskopene Øystein Erlendsson og Tore Gudmundson i Nidaros. Skolen ved klostret var sammen med dem ved St. Geneviève-klostret og Notre-Dame de Paris, utgangspunktet for Universitetet i Paris som oppsto rundt 1200.
Nedgang og nedleggelse
Den store geografiske spredningen av klosterne, dårlig forbindelse mellom dem og liten interesse fra abbedene i Paris i de andre klostrene, førte snart til at St. Victor-ordenen løste seg opp. Pave Benedikt XIIs reform av kannikordenen i 1339 gjorde slutt på St. Victor-ordenen.
På 1600-tallet ble klostret forbundet med jansenismen, som den katolske kirken erklærte som vranglære. De gikk gjennom harde tider både på 1600- og 1700-tallet.
Klostret ble stengt i 1790 under den franske revolusjonen og bygningene solgt som statseiendom. Bygningene ble revet i 1811. I dag finner en Jussieu-området og parken Jardin des plantes de Paris på det tidligere klosterområdet.
Mads Veslelia
Mads Veslelia (født 10. mai 1991) er en norsk rapper fra Hønefoss.
Sommeren 2015 ble opptredenen hans på Slottsfjell-festivalen i Tønsberg lagt merke til.
I oktober 2015 signerte Veslelia platekontrakt med Sony Music Norway. Han signerte også en kontrakt med managerselskapet Artistpartner.
På slutten av 2017 brøt han kontrakten med Sony Music Norway. Etter en lengre tids pause lanserte han flere nye låter i 2019.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2016/17 – Verdenscup 3 – 1500 meter kvinner
Distansen ble vunnet av japanske Miho Takagi på 1.56,36 foran de to nederlandske løperne Marrit Leenstra på andreplass og Jorien ter Mors på tredjeplass. Gruppe B ble vunnet av tyske Gabriele Hirschbichler foran nederlandske Linda de Vries på andreplass og italienske Francesca Lollobrigida på tredjeplass.
Gitte Lillelund Bech
Gitte Lillelund Bech (født 21. januar 1969 i Aarhus) er en dansk næringslivsleder, tidligere minister og politiker.
Lillelund Bech satt i Folketinget fra 1999 til 2013, og ble valgt inn fra Gladsaxekredsen (Københavns Omegns Storkreds). Hun var forsvarsminister i regjeringen Lars Løkke Rasmussen I.
I august 2013 forlot hun Folketinget til fordel for en stilling i kommunikasjonsselskapet Advice.
Utdannelse og sivil karriere
Gitte Lillelund Bech er datter av lektor Jørgen Bech og Helle Lillelund Bech. Hun vars tudent ved Faaborg Gymnasium i 1987 og fikk bachelor i næringslivsøkonomi og matematikk i 1990. Bech er cand.merc (mat.) fra Copenhagen Business School fra 1992.
Etter sin utdannelse arbeidet hun som analytiker i Danske Bank fra 1991 til 1994, som konsulent hos COWI Rådgivende Ingeniører A/S fra 1994 til 1998 og som økonom i Nykredit fra 1998 til 1999.
Fra 2013 til sommeren 2014 arbeidet hun i kommunikasjonsselskapet Advice. Etter dette ble hun direktør for Danske Havner, og i februar 2016 vendte hun tilbake til Advice som «public affairs director».
Politisk karriere
Lillelund Bech var nestformann/sekretær i Venstre i Østre Storkreds (10. krets) 1991-1996, medlem av Bydelsrådet på Indre Østerbro 1996-2001 og formann for Utvalget vedrørende Havnen under Bydelsrådet 1996-98.
Gitte Lillelund Bech har siden 1996 til 2013 vært partiets folketingkandidat i Gladsaxekredsen. Hun ble valgt inn i Folketinget i oktober 1999, og avsløste da Bertel Haarder som medlem av Folketinget.
I 1999 var hun kandidat til Europaparlamentet fra Venstre.
I 2010 ble hun ved ministerrokaden i februar utnevnt til forsvarsminister etter Søren Gade.
Ved folketingsvalget i september 2011 ble Bech valgt inn med 1745 personlige stemmer. Bech satt i Næringslivs, Vekst- og Eksportutvalget, Utvalget for Utlendinger og Integrasjonspolitikk samt Forsvarsutvalget. Hun var også stedfortreder for Lars Løkke Rasmussen i det Udenrigspolitiske Nevn. Lillelund Bech forlot Folketinget i august 2013 for å jobbe som lobbyist i byrået Advice. Hennes oppgave der var å argumentere for at forsvaret skulle erstatte F-16 kampfly med det europeisk utviklede Eurofighter. Hennes plass i Folketinget ble overtatt av Jakob Engel-Schmidt.
EM i basketball for kvinner 2009
EM i basketball for kvinner 2009 (europamesterskapet i basketball for kvinner) ble arrangert i Latvia i 2009.
Gitte Lillelund Bech
Forsvarsminister
Lillelund Bech ble Danmarks første kvinnelige forsvarsminister, en post hun hadde i 18 måneder. Under sin tid som forsvarsminister var Bech blant annet flere ganger i Afghanistan, hvor hun besøkte Danmarks tropper – blant annet sammen med Dronning Margrethe og Kronprins Frederik. Hun hadde en sentral rolle da Danmark den 18. mars 2011 med et bredt flertall i Folketinget, valgte å gå militært inn i borgerkrigen i Libya, med det formål å bekjempe Muammar al-Gaddafis styrker.
NM i bryting 1937
NM i bryting 1937 ble arrangert i Tønsberg 21.-22. mars. Arrangør var Tønsberg-Kameratene. Kongepokalen ble vunnet av Karl Fevaag.
Kylie Minogues diskografi
Diskografien for den australske sangerinnen Kylie Minogue inneholder 11 studioalbum, 9 samlealbum, 4 konsertalbum og 11 remiksalbum. Minogues musikkarriere begynte med hennes popularitet i Naboer, en australsk såpeopera. Minogue spilte inn sitt debutalbum Kylie med Stock Aitken Waterman. Albumet solgte over 5 millioner eksemplarer. Hennes andre album Enjoy Yourself (1989) hadde to førsteplass-singler i Storbritannia med «Hand on Your Heart» og «Tears on My Pillow». Minogues trejde album Rhythm of Love (1990) ble et vendepunkt i hennes karriere. Hennes fjerde album Let's Get to It ble utgitt i 1991, etterfulgt av samlealbumet Greatest Hits.
Etter skuffende salg signerte Minogue med plateselskapet Parlophone og ga ut Light Years i 2000. Med dette albumet gikk hun tilbake til dansepop. Hennes neste album, Fever (2001), nådde førsteplass i over førti land og albumet ble bestselgende i hennes karriere. Hennes neste album Body Language ble utgitt i slutten av 2003 og hennes andre offisielle samlealbum Ultimate Kylie i 2004. I mars 2005 ble Minogue diagnostisert med brystkreft noe som tvang henne til å avbryte alle innspillingsprosjekter. I 2007 gjenopptok hun sin karriere med utgivelsen av det tiende albumet, X. Hennes ellevte studioalbum, Aphrodite, ble utgitt den 5. juli 2010.
PlayStation: The Official Magazine
PlayStation: The Official Magazine (PTOM) var et tidsskrift som originalt var gitt ut som PlayStation Magazine (PSM), men ble til PlayStation: The Official Magazine sent i 2007. PlayStation: The Official Magazine ble gitt ut 13 ganger i året av Future plc inntil det ble lagt ned sent i 2012.
Kylie Minogues diskografi
Kylie Minogue har solgt 68 millioner album og 55 millioner singler på verdensbasis.
Studioalbum
"—" understrek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
Samlealbum
"—" understrek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
Konsertalbum
"—" understrek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
1980-tallet
"—" understrek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
1990-tallet
"—" understrek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
2000-tallet
"—" understrek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
2010-tallet
"—" understrek for utgivelser som ikke har fått en listeplassering.
Martine de Souza
Martine de Souza (født 26. juli 1973) er en mauritisk badmintonspiller.
Hun representerte Mauritius under Sommer-OL 1996 i Atlanta, der hun ble utslått i første runde i double.
Valget i Hamburg 2020
Valget i Hamburg 2020 var valget til den 22. delstatsforsamlingen Hamburgs borgerskap, og ble holdt 23. februar 2020.
SPD gikk tilbake under valget, men beholdt sin plass som parlamentets største parti. Bündnis 90/Die Grünen tilnærmet fordoblet sin representasjon, mens CDU gikk kraftig tilbake. AfD berget såvidt sine plasser ved å komme over sperregrensen på fem prosent. FDP kom ikke over sperregrensen, men fikk ett direktemandat som likevel går inn i parlamentet. Parlamentet fikk deretter 123 medlemmer.
Valgsystem
Delstatsforsamlingen besto etter valget i 2015 av 121 medlemmer, hvorav 71 mandater ble valgt direkte fra 17 flermannskretser (3-5 mandater), og de resterende 50 fra delstatslister.