cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nanomotor
Historie
Og konstruksjonen av slike motorer ble først et tema i 1999 da T. Ross Kelly og samarbeidspartnere ved Boston College konstruerte en kjemisk drevet molekylær nanomotor. Denne besto av triptycene og helicene og var i stand til å gjennomføre en 120 graders rotasjon.
Galopinus
Utbredelse
Slekten er utbredt på Madagaskar.
Nanomotor
Historie
Da Alex Zettl og hans team fra UC Berkeley i 2003 bygget sin nanomotor var starten på de såkalte nanoelektromekaniske systemmotorer i gang. Noen konsepter og modeller har dukket opp siden da, som motorer drevet av termisk gradient og elektronvindmøllemotorer, som begge ble laget i 2008.
Videre ble de første forsøkene på biologiske nanomotorer utviklet i løpet av 2000-tallet, med enkelte forsøk på å isolere motorikken i flagellene i E. Coli-bakterier.
Cheto (distrikt)
Distriktet ble opprettet den 9. januar 1953.
Nanomotor
Bruksområder
Nanomotorer kan tenkes brukt i medisinsk sammenheng, deriblant til å levere legemidler til spesifikke deler av kroppen – der nanomotoren både kan fungere som transportmiddel og som pumpe ved selve målet. Et annet medisinsk felt er som energiforskyning til pacemakere, insulinpumper og andre medisinske enheter eller til å utpeke kreftceller og transportere gift til disse.
Skriftemålet (film)
Skriftemålet (orig. I Confess) er en amerikansk kriminalfilm fra 1950, regissert av Alfred Hitchcock.
Nanomotor
Bruksområder
Roterende nanomotorer kan brukes til å blande væsker i mikroflytende systemer eller som en mikrobølgeoscillatorer ved hurtige rotasjoner. I mikroflytende systemer ser man også for seg brukt små nanoplater til å registrere bevegelser i væsken. Tilsvarende ser man også for seg at ladede, oscillerende metallplater kan brukes som sendere av elektromagnetiske bølger.
Skriftemålet (film)
Handling
Pastor Logan er en troende katolsk prest ved Ste. Maries kirke i Quebec. Han ansetter de tyske immigrantene Otto Keller og hans kone Alma, som henholdsvis vaktmester og husholderske. Keller jobber også deltid som gartner for en lyssky advokat, som heter Villette. Historien begynner sent en kveld når en mann iført en prestekjole som går vekk fra Villettes hjem hvor Villette ligger død på gulvet. Kort tid senere, ved kirkens skriftemål, tilstår Keller overfor pastor Logan at han ved et uhell drepte Villette mens han forsøkte å rane ham.
Keller forteller også sin kone om hans ugjerning, men forsikrer henne om at presten aldri kommer til å si noe fordi han har forbud mot å avsløre informasjon som er oppnådd gjennom slike skriftemål. Neste morgen reiser Keller til Villettes hjem, og han rapporterer Villettes død til politiet. Men han innrømmer ikke at han selv var ansvarlig for dødsfallet. Logan blir intervjuet av inspektør Larrue. Ved en politistasjon forteller to unge kvinner til inspektør Larrue at de hadde lagt merke til en prest som hadde forlatt Villettes hjem. Larrue innser til slutt at Keller er morderen, og narrer ham til å tilstå mordet. Keller, som mistenker at pastor Logan hadde forrådt ham til politiet, truer med å skyte Logan.
Nanomotor
Bruksområder
En nanomotor kalt elektronvindmølle regnes også som brukbar til oppgaven som bryter, ved at en spenningspuls fører til at et indre element i elektronvindmøllen begynner å rotere ved en bestemt vinkel.
Det kanskje største og mest generelle feltet nanomotorer tenkes brukt er som drivkraft til ulike nanoroboter. Her er igjen bruksområdene omtrent like mange som til nanomotorer selv, men med større vekt på «selvstyrte» og intelligente systemer.
Virkemåte
De ulike typene nanomotorer har naturlig nok en ganske ulik virkemåte. Biologiske og molekylære nanomotorer går over i hverandre med glidende overganger, hvor ofte de biologiske kan karakteriseres ved at de etterligner eller benytter seg av virkemåter som allerede finnes i celler og skapninger i naturen. Molekylære nanomotorer er i større grad knyttet opp mot rene molekylære og kjemiske prosesser, men henter ofte inspirasjon fra biologien i flere av startideene. Nanorør nanomotorer skiller seg noe ut fra biologiske- og molekylære nanomotorer. De er mye mer robuste og har et større arbeidsområde. Her er karbonnanorør med sine lønnsomme egenskaper, helt avgjørende.
Nanorør nanomotorer
Nanorør nanomotor er en type nanomotor med karbonnanorør som hovedkomponent, som kan generere lineær eller rotasjonell bevegelse. I motsetning til biologiske nanomotorer som er designet for å jobbe i bestemte miljøer, er de menneskeskapte nanorør nanomotorene langt mer motstandsdyktige og kan fungere i diverse miljøer med varierende temperatur, pH, etc.. Mye av dette er takket være karbonnanorør, som med sine ulike fordelaktige egenskaper gjør seg til det meste attraktive materialet å basere slike motorer på.
En nanorør nanomotor (NEMS ), slik det for første gang ble konstruert, består av en gullplaterotor som roterer rundt aksen til et flervegget karbonnanorør, MWNT. Endene på MWNT hviler på en oksidert overflate av en silisium-brikke, som danner to elektroder i kontaktpunktene.
Rotoren er omgitt av tre faste statorelektroder ; to av dem i samme plan som silisiumoksid overflaten, mens en av dem ligger begravd under overflaten. Fire uavhengige spenningssignaler, ett til rotoren og tre til statorene, brukes videre til å kontrollere posisjon, fart og rotasjonsretning på rotorplaten. Spenningssignalene som sendes til rotoren og statorene er forskjellige, der rotorsignalet er et likestrømsignal, mens de tre andre er vekselstrømsignaler som er faseforskjøvet. Ved fortløpende påføring av asymmetriske statorspenninger kan platen da trekkes mot de forskjellige statorene og dermed utføre en fullstendig rotasjon.
Hovedkomponenten i denne motoren er MWNT som fungerer som aksel for rotoren, i tillegg til å overføre de elektriske signalene. Aller viktigst er det likevel at den er kilden til rotasjonsfrihet på grunn av den lave friksjonen til MWNT. Nanorør nanomotorer av denne typen, er på rundt 500 nm tvers gjennom, der de roterende delene er mellom 100–300 nm lange. Karbonnanorøret som brukes som et slags aksel, er ikke mer enn 5-10 nm tykt.
Andregenerasjons karbonnanorørbaserte nanomotorer, utnytter termisk gradient for å skape bevegelse. I slike motorer er to elektroder koblet sammen ved hjelp av et langt MWNT. En gullplate er koblet til et kortere og bredere mobilt nanorør og fungerer som last. Denne lasten kan da bevege seg fram og tilbake som følge av den termiske gradienten i det lengste karbonnanorøret, som igjen skapes av den strømmen som sendes gjennom den. På grunn av den termiske gradienten som eksisterer langs nanorøret vil det være en nettostrøm av fotoniske eksitasjoner som går fra varme regioner mot kjøligere områder. Disse eksitasjonene vil treffe og overføre bevegelsesmengde til det mobile elementet, og som konsekvens av det vil lasten bevege seg mot nærmeste elektrode.
Denne prosessen kan sees på som det motsatte av varmetapet som oppstår i friksjon; når to objekter skyves mot hverandre vil noe av den kinetiske energien gå over til varme. I nanomotorer drevet av termisk gradient vil det derimot kollidere en netto strøm av fotoner med det mobile elementet i systemet, slik at noe av vibrasjonsenergien blir omdannet til kinetisk energi. Avhengig av karbonnanorørparet kan man skape en lineær bevegelse eller en rotasjonsbevegelse, eller en blanding av begge. Disse bevegelsene kontrolleres ved å sette forskjellige temperaturer på endene av det lange nanorøret, med en presisjon på mindre enn diameteren til et atom. Den høyeste hastigheten til en slik motor er målt til å være én mikrometer.
En annen type nanorør nanomotor er den såkalte karbonnanorørvindmøllen, drevet av «elektronvind». Disse motorene består av en dobbelveggede karbonnanorør, der det ytterste røret er koblet til to eksterne elektroder mens det innerste og korteste røret står fritt til å bevege seg og rotere. Navnet elektronvindmøller kommer av at enheten er drevet av en likestrømsspenning mellom elektrodene som produserer en «vind» av elektroner. Når det går strøm, vil elektronstrømmen få en dreieimpuls som produserer en tangentiell kraft som gjør at det indre røret begynner å rotere. Kraften som produseres viser seg å være vesentlig høyere enn friksjonen mellom rørene, noen ganger med så mye som tre størrelsesordener. Avhengig av spenningen kan det roterende indre røret nå hastigheter på opptil 8000 meter per sekund.
Biologiske nanomotorer
Fra biologien er det et stort potensial til både å finne inspirasjon og byggestener til nanomotorer. Først og fremst har naturen funnet en rekke måter å konstruere små motorer på for å utføre alt fra cellers bevegelse, energitransport, muskelsammentrekning og pumping av ulike stoffer gjennom cellemembraner.
Et slikt eksempel er hydrolysen som ATPase gjennomfører i cellene, der den bruker ATP som energikilde til å pumpe ut hydrogenioner (protoner) av cellemembranen. Denne fungerer omtrentlig som en elektrisk rotasjonsmotor, der det sentrale proteinet, F0, fungerer som en rotor og styres av de elektrokjemiske reaksjonene med molekylets tre protonkanaler. Nanomotorer basert på ATPase har blitt konstruert og kjørt i kontinuerlig drift i flere timer med rent ATP som drivstoff og tenkes blant annet brukt til små kjemiske fabrikker, for eksempel i celler som kan produsere medisiner og slippe disse løs når store nok mengder er produsert.
En annen nanomotor fra naturen som har vært til inspirasjon for flere forskere er flagellene som gjør en rekke bakterier i stand til å bevege seg fremover, og da spesielt flagellene til E. Coli-bakteriene. Disse flagellene forflytter bakteriecellen fremover ved en slags rotasjonsbevegelse og har i senere tid blitt vist å kunne kontrolleres ut fra eksterne stimuli på bakterien, slik som tilgang på næringstoffer eller mangel på sådan.
Det eksepsjonelle ved flagellene er at de ikke er lengre enn rundt 45 nm og kan rotere ved høye frekvenser, opp mot 300 Hz. På mange måter minner flagellene om rotoren bakerst på en ubåt og flagellene er ikke større enn 5 % i forhold til selve bakteriecellen. Med en hastighet på rundt 30 til 60 mikrometer per sekund er dette en svært effektiv motor i forhold til størrelsen.
Michihiro Ogasawara
Michihiro Ogasawara (født 25. oktober 1973) er en japansk tidligere baseballspiller som deltok i De olympiske leker i 2004 i Athen.
Nanomotor
Biologiske nanomotorer
Rotasjonsretningen til filamentet er styrt av kjemiske påvirkninger på baktericellens membran, altså hvilke molekyler den finner i nærheten. En rotasjon mot klokken vil lede bakterien fremover, mens en rotasjon med klokken vil få bakterien til å snu og bevege seg i en annen retning.
Michihiro Ogasawara
Ogasawara vant en olympisk bronsemedalje i baseball under Sommer-OL 2004 i Athen. Han var med på det japanske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Cuba og Australia. Japan tapte semifinalen til Australia med resultatet 1–12, men vant bronsefinalen mot Canada 11–2.
Nanomotor
Biologiske nanomotorer
En potensiell fremstilling av slike motorer har vært foreslått gjennom å først isolere proteinene som er ansvarlige for selve rotasjonen, for deretter å foredle dem og fremstille større mengder. Deretter ser man for seg at disse kan automonteres på en fast overflate som imiterer bakteriens cellemembran, for videre å teste motoren ut i praksis.
Raymond T. Odierno
Raymond T. Odierno (født 8. september 1954 i Rockaway i New Jersey i USA, død 8. oktober 2021) er en amerikansk, firestjerners general.
Nanomotor
Molekylære nanomotorer
Den typen molekylære nanomotorer som for første gang ble utviklet av T. Ross Kelly med samarbeidspartnere ved Boston College, er bygd opp av trebladet triptycenerotor som er koblet til en helicenemolekyl med en enkelbinding som fungerer som en aksel. Motoren er i stand til å utføre en enveis 120 graders rotasjon, hvor bevegelsen kan beskrives i fem trinn. Amingruppen på triptycene er først omgjort til en isocyanatgruppe, på grunn av tilværsen av et fosgenmolekyl, COCl2. Isocyanatgruppen vil bringes nærmere hydroksylgruppen, som følge av termisk rotasjon rundt den sentrale bindingen. Dette fører til reaksjon mellom disse to, og vi får dannet uretan. Denne tilstanden ligger nærmere rotasjonsenergi barrieren, slik at videre rotasjon krever små mengder termisk aktivisering. Helt til slutt blir uretan spaltet tilbake til amin og hydroksyl gruppe.
Denne motoren er et molekyl som ved bruk av kjemisk energi aktiverer og induserer en rotasjonsbevegelse inne i selve molekylet. Den er dermed et godt eksempel på bruk av kjemisk energi til å skape bevegelse, men den har likevel noen svakheter. For det første er bevegelsen ikke spesielt rask, og viktigst av alt kan rotasjonsbevegelsen som er beskrevet over ikke gjentas og sekvensen kan ikke utføres flere ganger. Forsøk på å løse dette problemet og utvide systemet har dessverre ikke vært vellykket så langt og prosjektet har stort sett blitt skrinlagt. Men en utvikling i dette feltet kunne bidratt til en mye større forstålelse av kjemien og fysikken på nanoskala.
Raymond T. Odierno
I 2003 var han øverstkommanderende for den fjerde infanteridivisjon under Irak-invasjonen.
Nanomotor
Lysstyrte nanomotorer
En av de nyeste typene blant nanomotorer, er lysstyrte nanomotorer. Forskerne har i lang tid forsket på metoder, som gjør det mulig å omgjøre solenergien direkte til mekanisk energi, uten å måtte gå veien om konvertering til varme eller elektrisitet først. Et av de heteste forskningsfeltene innenfor nanomotorer er å nettopp få omformet solenergien direkte til mekanisk energi på nanoskala. I 2006 ble den første av denne typen nanomotor laget. Denne motoren ble konstruert med to separate molekylære komponenter; en «dummbbel»-formet komponent med en lengde på 6 nm og en ringkomponent med diameter på 1.3 nm. Ringkomponenten omringer den første komponenten og er fanget mellom proppene som befinner seg på hver ende av stanga, se figur {fig: rox}.
Raymond T. Odierno
I tiden 14. desember 2006 til 14. februar 2008 var han kommanderende general for det amerikanskledete Multi-National Corps Iraq og hadde ansvar for de daglige operasjonene.
Nanomotor
Lysstyrte nanomotorer
Det er to punkter på stanga som ringen foretrekker å omringe. Når det da absorberes sollys på en av proppene vil et elektron overføres til et av de to punktene, slik at ringen beveger seg over til det andre punktet. Ringen returnerer til den opprinnelige punktet etter at elektronet sendes tilbake til proppene, og syklusen kan starte på nytt. Bevegelsen utført av motoren er veldig rask og en full syklus utføres på mindre en tusendel av et sekund.
Raymond T. Odierno
I hans første periode i Irak ble det reist kritikk mot Odierno for at han hadde anvendt meget voldelige midler for å få knust motstanden i sin sektor, som innbefattet Saddam Husseins hjemby Tikrit. I hans andre periode i Irak har han jobbet for forsoning mellom fraksjoner i Irak.
Nanomotor
Fremtidige muligheter og utfordringer
En hovedutfordring og fremtidig mulighet er å kunne integrere nanomotorene i større systemer. Dette kan for eksempel være mikroelektromekaniske systemer. I tillegg til de fremtidige mulighetene vi har til å bygge videre på de motorene vi allerede har klart å lage, har vi forsatt et stort forbedringspotensial blant eksisterende menneskeskapte motorer. For selv om man har klart å påvise at nanomotorer kan bygges og er kontrollerbare, er de forsatt ikke i stand til å matche biologiske motorer og motorer på makroskala – blant annet med tanke på effektivitet.
Raymond T. Odierno
16. september 2008 overtok han kommandoen over de 146 000 amerikanske soldatene i Irak etter general David Petraeus, og ble samtidig forfremmet fra sin tidligere rang som generalløytnant.
Hans sønn, Anthony Odierno, den gang 26 år gammel løytnant, mistet den ene armen i et granatangrep i Bagdad i august 2004.
Patrícia Ferreira
Patrícia Ferreira (født 21. mars 1979) er en brasiliansk basketballspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på niendeplass med det brasilianske landslaget.
Joice Rodrigues
Joice Rodrigues (født 6. september 1986) er en brasiliansk basketballspiller. Hun representerte landet sitt i Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på niendeplass med det brasilianske landslaget.
Terrorangrepet i Peshawar 2008
Terrorangrepet i Peshawar 2008 skjedde 6. september 2008 da en selvmordsbomber sprengte seg selv i utkanten av Peshawar i Pakistan. Angrepet inntraff ved et politikontrollsted og kostet 35 mennesker livet, mens 70 ble skadet. Pickupen som selvmordsbomberen kjørte var full av eksplosiver og etterlot seg et én meter dypt krater i bakken. I tillegg førte trykkbølgen til at flere bygninger ved et marked i nærheten kollapset.
Guardian (Bulk-album)
Guardian  er debutalbumet til det norske heavy metal-bandet Bulk, utgitt 7. oktober 2011.
Dukketeater
Typer
Dukketeater inndeles ofte etter hvordan dukkene beveges. De vanligste dukketypene er marionetter, som blir styrt ved hjelp av snorer og staver, stang- eller hånddukker, som blir styrt nedenfra eller som en hanske, eller flate dukker som blir opplyst bakfra og brukes i skyggeteater. Noen foretrekker å definere dukketeater og skyggeteater som ulike disipliner innenfor figurteaterfeltet.
Scenene som benyttes i dukketeater kan variere fra store teaterscener med imponerende scenografi og komplisert mekanikk, via svært enkle enmannskasser til totalt steds- og kulisse-uavhengige arenaer, der dukkespilleren fører eller interagerer med dukken(e) uten behov for ytterligere scenografi eller utstyr.
Dukketeater som kunstnerisk uttrykk og underholdning kan være nært beslektet med moderne dukkefilm.
Historie
Dukketeatertradisjonene strekker seg tilbake til det gamle Egypt, Hellas og Italia. Det er gjort flere arkeologiske funn som tyder på dette, og skyggedukker er også nevnt i den gresk filosofien.
Europa
Den katolske kirke tok tidlig i bruk dukketeater som pedagogisk verktøy. En dukke av den unge jomfru Maria, på fransk Marion, var en vanlig skikkelse i kirkespill i middelalderen og gav blant annet navn til begrepet marionett. Parallelt med kirkens dukkespill oppstod det en folkelig form på 1500-tallet med utgangspunkt i commedia dell'arte, lystige improvisasjonskomedier med faste rollefigurer. Ved de europeiske fyrstenes hoff ble det også spilt dukketeater, men i en mer forfinet versjon. I Frankrike ble det fra slutten av 1500-tallet av etablert faste dukketeaterscener, deriblant i Palais-Royal i Paris.
Miguel de Cervantes skrev i storverket Don Quijote (del I utgitt i 1605, del II i 1615) om hovedpersonens møte med en dukketeatertrupp. Den italienske Pulcinello-skikkelsen ble videreført i Punch-figuren i England, Polichinelle i Frankrike, Hanswurst eller Kasper i Tyskland, Petrusjka i Russland, Mester Jackel i Danmark og Kasper i Sverige. Slikt dukketeater kalles fremdeles kasperteater på svensk. Det henvendte seg opprinnelig til voksne, men ble siden særlig beregnet på barn.
Goethe
Johann Wolfgang von Goethe stiftet tidlig bekjentskap med dukketeateret. På julaften i 1753 fikk han og søsknene et dukketeater i gave av farmoren. Han lærte teaterstykket som var ment for denne scenen utenat, og oppførte det stadig med begeistring sammen med venner. Senere i livet ble barndommens dukketeater inspirasjon for dikteren Goethe, noe Georg Brandes omtalte i en bok om Goethe som ble utgitt i 1915; Brandes opplyste da at det samme dukketeateret kunne beskues i museet som var opprettet i Goethes hjem.
Goethe selv skriver i Wilhelm Meisters Lehrjahre at hovedpersonen som barn hadde følgende ønske mens han lekte med dukketeateret:"«å være blant de fortryllede og trollmennene på samme tid, samtidig å ha hendene skjult med i spillet og som tilskuer å nyte illusjonens glede.»"
Faust som dukketeater
Dramaet Faust blir i moderne tid som regel knyttet til Goethes navn. Men historien om Faust som solgte sin sjel til djevelen var kjent i Europa lenge før Goethes fødsel. Vibeke Helgesen og Ragnhild Wang skriver i sitt historiske overblikk over dukketeaterets historie at «(f)aktum er at dette stykket i 300 år har vært det mest spilte og mest populære dukketeaterstykket i Tyskland. Det er folkekunst i den forstand at det ikke har noen kjent forfatter.»
1800-tallet: Fornyet popularitet
Rundt 1850 oppstod det en fornyet interesse i Europa, og da særlig i Mellom-Europa og Storbritannia, for dukketeater som scenekunst. Det var særlig marionetteteateret som fikk vind i seilene i denne perioden. I mange områder ble dukketeateret mer populært enn forestillinger med levende skuespillere. Dukketeaterets popularitet begynte først å avta da kinoforestillinger begynte å bli tilgjengelig for det alminnelige publikum.
Flyttblokk
Flyttblokk er en stein som har blitt lagt igjen av en isbre etter at breen har trukket seg tilbake. Opprinnelig har flyttblokken frosset inn i isbreen og så blitt transportert av gårde ettersom isbreen har beveget seg. Blokkene kan ha blitt transportert over lange avstander, slik at en flyttblokk derfor kan være av en annen bergart enn grunnen den ligger på. Ved å studere bergartene til flyttblokkene kan man si noe om hvor de kommer fra, og dermed vite hvor isbreen har beveget seg.
Dukketeater
2016: Verdensarvstatus
I 2016 besluttet UNESCO å tildele tsjekkisk og slovakisk dukketeater status som del av den immaterielle verdenskulturarven. I kunngjøringen av utnevnelsen skrev UNESCO blant annet:"«Puppet theatre is an integral part of Slovak and Czech local theatre and literary tradition. It also plays an important role in socialization, helping performers to develop as creative thinkers and learn about cooperation, communication and to strengthen their sense of identity in society. Featuring with other traditional rituals and festive events like feast days, markets and fairs, puppet shows today come in many different forms but still draw from tradition. Practice bearers include performers, playwrights, puppet and costume makers, as well as stage designers.»"
Flyttblokk
Ut fra hvor kantete eller rund en flyttblokk er, kan man si noe om den har ligget lenge nederst i breen eller ikke. Er den fin og rund, har den blitt pusset og slipt når den har ligget nederst i breen og blitt skurt mot fjellet som breen har beveget seg over.
Dukketeater
Asia
I Østen har dukketeaterkunsten lenge vært høyt ansett. Høydepunktet i Japan ble nådd på 1500-tallet da flere anerkjente forfattere skrev stykker for dukketeaterspill. Seinere har særlig indonesisk skyggeteater stått sterkt. Også den indonesiske dukketeaterformen wayang golek har en sterk tradisjon, som også har påvirket vestlige utøvere.
USA
I moderne tid har dukketeater med hånddukker blitt kjent gjennom de amerikanske TV-seriene Muppet Show og Sesame Street (begge seriene produsert av Jim Henson), som i Norge ble presentert gjennom den pedagogiske barne-TV-serien Sesam Stasjon. Andre eksempler på populære filmer fra nyere tid er Team America og The Thunderbirds, der rollene blir framstilt ved hjelp av marionettefigurer.
Flyttblokk
Steinene har kommet inn i isbreene enten nedenfra, ved at underliggende fjell har sprukket opp, og så har de løse steinen frosset fast i breen, eller ovenfra, ved at stein har rast ned på breen.
Dukketeater
Lang historie
Dukketeater har en meget lang historie i Norge, noe Anne Helgesen påviste i sin doktorgradsavhandling.
Amund Helland skriver i boken ''Norges land og folk : topografisk-statistisk beskrevet : topografisk-statistisk beskrivelse over. 13 D. 1 : Bergen'' (1916) at det tidlig på 1700-tallet fantes en skuespiller ved navn Jørgen Friderich Sweiger som var teatersjef for et omreisende dukketeater. Dette dukketeateret skal ha besøkt Bergen både i 1722 og i 1736. Sweiger skal ifølge Helland for øvrig vært oldefar til professor Schweigaard. Jørgen Friederich Schweiger var fra Holstein i Nord-Tyskland, og hans sønn Johan Ludvig Schweiger (1719-1781) ble organist og innvandret til Norge, nærmere bestemt til Kongsberg.
Flyttblokk
Ruggestein
I Norge finnes mange flyttblokker som er minner etter den siste istiden for ca. 10 000 år siden. Noen av disse steinene er store og kan rugges på og kalles ruggesteiner. Et eksempel er Knutmannsteinen i Stavanger, og et annet er Ruggesteinen på Bolga, en øy i Nordland.
Kampestein
I folkloristikken har slike steiner blitt tilskrevet kamper mellom troll eller jotner, hvilket har ført enkelte til å tro at det er opphavet til navnet kampestein. Men sammenhengen er at ordet kommer av gammelnorsk "kumbr", dialektalt "kump", som vi kjenner fra begrep som "klump", "kubbe" og matretten "kompe". Gammelnorsk "trékumbr" har blitt til "trekubbe".
Dukketeater
Lang historie
På 1800-tallet vet vi at blant annet den berømte skuespilleren Johannes Brun og dramatikeren Henrik Ibsen laget sine egne dukketeatre i ungdommen.
Flyttblokk
Kampestein
Til flere flyttblokker er det knyttet sagn om at trollet kastet dem etter kirken eller noe annet det ikke likte og så landet steinen der den ligger i dag. Senere ble slike flyttblokker forklart med at de var fraktet dit under syndfloden. Det var først på 1800-tallet at forståelsen av at det hadde vært en istid dukket opp, slik at flyttblokkene fikk sin naturlige forklaring.
Dukketeater
Lang historie
I 1880 rykket signaturen S. Pedersen Bælling in følgende annonse i Bergens Tidende:"«Mekanisk Dukketeater i det Engelske Ridehus""Den 17. maj kl. 5 Eftermiddag og følgende dage giver Undertegnede Forestillinger, som udmærker sig med sin Elegance og har vundet Bifald i flere hovedstæder.»"I 1898 ga Elling Holst og illustratøren Eivind Nielsen ut Norsk Dukketeater : Med tekst: Store Bukken Bruse. I oversikten Norsk Bogfortegnelse 1891-1900 er denne utgivelsen oppført under overskriften «Selskabsspil». Dette var et sett som kom i en eske, og som barn kunne bruke til selv å spille dukketeater med. Året før hadde Nielsen og Holst gitt ut boken Barneminder og andre smaastubber for barn : med mange billeder, der Holst forklarte leserne hvordan de kunne innrede en kasse til sitt eget dukketeater, gjerne med kulisser klippet ut fra utklippsark utgitt av den tyske leketøysprodusenten Gustav Cohn i byen Neu Ruppin i Mecklenburg. I kapittelet Hvordan en lager et dukketeater forteller Holst at slike utklippsark fra den samme produsenten benyttet han selv da han var barn, og at han nå har laget dukketeater med kulisser og dukker fra tilsvarende ark for sin lille sønn.
På begynnelsen av 1900-tallet benyttet Bokken Lasson skyggeteater i mange av sine forestillinger på Chat Noir. I siste halvdel av 1900-tallet ble særlig Ivo Caprinos animasjonsfilmer populære, der dukkene ofte er styrt ved hjelp av mekaniske anordninger. Bjørg Mykle og Arne Bust Mykle laget i 1969 barne-TVserien Reparatørene, en dukketeaterserie på fem episoder skrevet for om figurene Pompel og Pilt.
Flyttblokk
Kampestein
I nyere tid er flyttblokkene blitt objekt for en nyere variant av fjellklatring, nemlig buldring (etter den engelske betegnelsen boulder).
Dukketeater
Pedagogisk dukketeater
Både i Norge og i utlandet har dukketeaterets potensial som pedagogisk virkemiddel vært utnyttet og anerkjent. Interesseorganisasjonen UNIMA har vedtektsfestet at organisasjonen også skal fremme dukketeateret som pedagogisk virkemiddel.
I 1956 startet noen polititjenestemenn (deriblant Harald Fosshagen) ved den nye Forebyggende avdeling ved daværende Oslo politikammer, det såkalte «Politiets dukketeater». Gruppen holdt skoleforestillinger som skulle lære barn trafikkvett, og var i aktivitet i 25 år. Politimennene fikk ideen fra Sverige, og den dengang kjente polititjenestemannen Boris Hansen var en av drivkreftene. Den lille gruppen politimenn fikk Agnar og Jane Mykle til å undervise seg, og Jane Mykle laget dukkene til stykket som fikk navnet Ola og trafikktrollene. Så sent som i 1995 spilte en gruppe politifolk i avdeling Forebyggende tjeneste ved Hamar politikammer dukketeater som del av sin oppsøkende virksomhet ved skoler i Hedmark. Også i disse forestillingene var trafikktrollene skurkene som skolebarna skulle lære å passe seg for. Politiets dukkespillere uttalte til NRKs distriktsmagasin Norge Rundt at de hadde fått ideen fra Oslo politikammers og Boris Hansens virksomhet på 1950-tallet.
Nåtid
Det er en rekke store og mindre figurteaterscener og -ensembler i Norge i dag. Institusjonsteatrene Oslo Nye, Hordaland Teater og Akershus Teater har alle figurteater som fast del av sitt repertoar. I tillegg finnes det en rekke frigrupper rundt om i landet. Figurteateret i Nordland (FiN) har med årene fått en sentral plass i utviklingen av figurteaterproduksjoner. Både norske og utenlandske kompanier har hatt arbeidsopphold i FiNs produksjonslokaler i Stamsund, noe som har resultert i en rad med prisbelønte og kritikerroste publikumssuksesser.
Historie
Noen år etter andre verdenskrig vendte Agnar og Jane Mykle hjem fra et lengre studieopphold i Paris, og startet etterkrigstidens første norske dukketeaterensemble. Ved oppstarten av Folketeatret i Oslo ble ekteparet Mykle engasjert til å etablere et dukketeater som en del av satsingen på barneteater. Etter et par år trakk de seg ut av Folketeatret igjen, og i 1953 ble Julian Strøm leder for dukketeateret. Oslo Nye Dukketeater ble opprettet i 1966.
Organisasjon for figurteater
Mange figurteatre og figurteaterkunstnere er i dag tilsluttet UNIMA Norge, som er en medlemsorganisasjon for norske figurteatre.
Mykles dukketeaterskole
På 1960-tallet var Arne Bust Mykle leder for en dukketeaterskole som holdt til på Frogner Hovedgård i Oslo, der også Oslo Bymuseum holdt til. NRK TV sendte i mai 1969 et innslag fra undervisningen i magasinet Teaterspeilet, som viste både hvordan elevene trente fysisk på å bli i gode dukkespillere, hvordan de laget dukker og hvordan de innøvde en scene med Mykle som instruktør. Innslaget inneholdt også et intervju med Mykle, der han blant annet benyttet dukken Pilt fra serien Reparatørene kommer! for å illustrere sine poenger.
Riksteatrets treårige utdanning
Riksteatret 3-årige dukketeaterutdanning kom igang i 1975 under teatersjef Gudrun Waadeland, som påtok seg den krevende oppgaven å bygge opp et dukketeaterensemble med en tre-årig dukketeaterutdanning i bunn. Oppstarten ble et tre måneders innføringskurs innen dukketeater, med kompetanse fra fra Romania ved Margareta Niculescu (senere rektor for diplomutdanning i figurteater ved Institutt international de la Marionette i Charleville i Frankrike ). Tre deltagere fra innføringskurset ble tatt opp som elever i Riksteatrets ensemble av hundre søkere.
I 1977-78 ble de første elevene tatt opp i den nå etablerte treårige-utdanningen. Ved siden av praktisk opplæring gjennom innstuderinger og turneer med dukketeater- forestillinger fikk elevene tre års utdanning undervisning i grunnleggende fag, som dukkespill, skuespill, sceneplastikk, dans, stemmebruk, sang og teater- og dukketeaterhistorie.
Det ble uteksaminert fire kull og det siste kullet gikk ut i 1991. Teatersjef Anne Gullestad videreutviklet den treårige-utdanningen basert på inntak fra en distriktspolitisk samarbeidsmodell mellom fire fylker, for å gi dukketeaterutdanningen en større legimitet og bedre økonomi. Det siste kullet ble uteksaminert ved Hordaland teater i regi av Riksteatret.
Norsk Dukketeater Akademi i Fredrikstad
UNIMA-Norge hadde over lang tid arbeidet med å få etablert en kunstfaglig figurteaterutdanning som skulle gi dukkespillerne mulighet til å fagorganisere seg i Norsk skuespillerforbund. I 1991 ble Norsk Dukketeater Akademi etablert som et prøveprosjekt under Høgskolen i Østfold. Mona Wiig ble utdanningens første rektor. I 1996 ble akademiet en del av Høyskolen i Østfold. I 2003 ble Norsk Dukketeater Akademi omdannet til Akademi for scenekunst under Høgskolen i Østfold. Per 2018 har ikke Akademi for scenekunst figurteater som eget fag i sitt undervisningstilbud.
Doktorgrader
I 2003 ble Anne Helgesen den første i Norge som tok en doktorgrad i figurteater. I 2014 tok Lise Hovik doktorgraden på en avhandling om teater for de aller minste (barn i alderen 0-3 år), der figurteater var en av scenekunstformene hun hadde forsket på. I 2017 ble Mona Wiig kreert til doktor etter å ha forsket på tsjekkisk figurteater.
Utøvere
Kjente norske dukkespillere er pionerene Agnar Mykle og daværende hustru Jane Mykle, Kirsten Langbo, Birgit Strøm, Arne Mykle og daværende hustru Bjørg Mykle, Anne Helgesen, Tatjana Zaitzow, Åsmund Huser og Hanne Dahle.
I Tsjekkia, der dukketeaterkulturen har lange og sterke tradisjoner, er blant annet Jan Svankmajer kjent for å blande dukketeater og animasjonsfilm.
I den amerikanske musikalen Avenue Q, som vant flere Tony-priser i 2004 (for beste nye musikal, beste nye manus og beste nye teatermusikk), er alle rollene spilt av dukker. Per 2017 spilles Avenue Q fortsatt på scenen i New York City, og har også gått en rekke sesonger i utlandet, blant annet på Londons West End.
Eksterne lenker
Puppet Pupo Pupo
En manns vei
En manns vei, (originaltittel: Miehen tie) er en finsk spillefilm fra 1940 regissert av Hugo Hytönen og Nyrki Tapiovaara, etter Frans Eemil Sillanpääs roman.
Dette var Tapiovaaras siste film. Han forlot produksjonen før den ble fullført for å delta i vinterkrigen, hvor han døde samme år.
Handling
Den unge bonden Paavos kone dør under en fødsel, og den nyfødte babyen deres dør kort tid senere. Konens familie krever tilbake medgiften hun tok med seg inn i ekteskapet deres.
Men Paavo har allerede brukt opp det meste av disse pengene til ulike forbedringer ved gården sin. Paavo tyr deretter til å alkohol, og tilværelsen hans blir stadig verre.
Staatliche Hochschule für Musik und Darstellende Kunst Stuttgart
Staatliche Hochschule für Musik und Darstellende Kunst Stuttgart er en høyskole for musikere og utøvende kunstnere i Stuttgart, (Baden-Württemberg), Tyskland. Høyskolen ble grunnlagt i 1857 som kongeriket Württembergs konservatorium, og er dermed en av Tysklands eldste i sitt slag.
Bibliotek
Universitetsbiblioteket omfattet i 2007 bøker,  noter og  opptak.
Asunción (Chachapoyas)
Asunción er en by i provinsen Chachapoyas i Amazonas i det nordvestlige Peru, og er hovedstaden for distriktet Asunción. Byen ligger om lag 2 820 moh. og har 162 innbyggere (2012).
Wilhelm Hoff
Wilhelm Hoff (født 21. august 1851 i Hirschberg (Warstein), død 8. august 1940 i Berlin) var en tysk politiker og organisator av den prøyssiske jernbanen.
Som etterfølger av den avtroppende Paul von Breitenbach ble Hoff 14. november 1918 utnevnt til minister for offentlige anliggender, og dermed også til «jernbaneminister». Han trakk seg fra stillingen den 25. mars 1919, da det ble åpenbart at han ikke støttet sammenslåingen av Preußische Staatseisenbahnen og de andre jernbanene til Deutsche Reichsbahn.
Wan Li
Wan Li (kinesisk: 万里, pinyin: Wàn Lǐ, født 1. desember 1916 i fylket Dongping i provinsen Shandong i Kina, død 15. juli 2015 i Beijing) var en kommunistisk kinesisk politiker. I sin politiske karriere tjenestegjorde han blant annet som visestatsminister i Folkerepublikken Kina og som president for Den nasjonale folkekongress.
Wan Li ble medlem av Det kinesiske kommunistiske parti i 1936 og innehadde en rekke viktige embeder både i stat og parti etter Folkerepublikken Kinas grunnleggelse.
Slaget ved Pells Point
General George Washingtons tropper gjemte seg i et område nå kjent som Rodman's Neck da britiske krigsskip ankret opp og satte i gang en landgang ved Pells Point (den sørlige spissen av Rodman's Neck). Ifølge lokal legende stod Washington og oberst John Glover på Glover's Rock og bevitnet invasjonen fra den andre siden av engen.
Washington beordret sine styrker til å trekke seg tilbake til White Plains, New York (se slaget ved White Plains) og etterlot oberst Glover og hans 750 menn fra 14th Continental Regiment fra Marblehead, Massachusetts (The Marbleheaders) for å forsvare Rodman's Neck mot 3000 briter og hessere.
Slaget ved Pell's Point var i utgangspunktet vunnet av britiske styrker etter en intens kamp om brohodet. Glover ble tvunget til å trekke seg tilbake etter at åtte soldater ble drept og 13 såret mens de påførte britene 25 døde og sårede. Men Washingtons retrett hjalp ham å vinne den amerikanske revolusjonen.
Ståle Wikshåland
Ståle Wikshåland (født 30. juni 1953 i Stavanger, død 18. januar 2017 i Oslo) var en norsk professor i musikkvitenskap og musikkritiker. Han har vært musikkanmelder for klassisk musikk i Dagbladet siden 1980 og han redigerte Ballade - tidsskrift for Ny Musikk 1978—1986.
Liv og virke
Ståle Wikshåland var elev ved Stavanger katedralskole. Han studerte musikkvitenskap i Oslo fra 1971, tok filosofisk magistergrad på Theodor W. Adorno i 1977 og han tok doktorgrad i musikkvitenskap i 1995 på en avhandling om Claudio Monteverdi: ''...en melodi som unnslipper, en innskrift som består. Studier i Claudio Monteverdi og musikalsk barokk'' Han arbeidet som musikk-koordinator ved Henie Onstad Kunstsenter i 1981–84. Han var ansatt ved Institutt for musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo siden 1988, og ble professor i 1995. Han sto for en estetisk-historisk tilnærming til klassisk musikk, en tilnærming som ikke var så vanlig i Norge.
Ståle Wikshåland var med på å grunnlegge prosjektet Norsk musikkarv på 2000-tallet, i et samarbeid med en rekke høyere norske musikkinstitusjoner. De siste årene viet han seg mer og mer til studier av barokken og musikalsk retorikk. Sammen med operasjef Per Boye Hansen initierte han et samarbeid mellom Institutt for musikkvitenskap og Den Norske Opera & Ballett, med studentundervisning og internasjonale seminarer knyttet tett opp til produksjon og framføringer ved Operaen.
Vasamuseet
Vasamuseet er et museum ved Galärvarvet på Södra Djurgården i Stockholm. Det regnes som en av Stockholms største turistattraksjoner, med cirka 800 000 besøkende årlig. På Vasamuseet kan man se alt som ble funnet fra Regalskipet «Vasa» som sank ved Beckholmen i 1628 og ble berget i 1961. Utenfor museet finnes flere andre nyere museumsfartøy, som fyrskipet «Finngrundet» og isbryteren «St. Erik».
Museet fikk sin form etter en internasjonal arkitektkonkurranse, vunnet av Månsson & Dahlbäck Arkitektkontor. Bygget fikk Kasper Salin-prisen i 1990.
Chrysonopa
Chrysonopa er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Vasamuseet
Wasavarvet
Etter hevingen ble regalskipet Vasa først plassert i et midlertidig museum om lag 300 meter sør for dagens museum, benevnt som Wasavarvet.
Chrysonopa
Utseende
Amå (ca. 4 millimeter), avlange, blanke, mørke bladbiller, oftest med blålig eller bronseaktig metallisk glans. Antennene er knapt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er rundet, mye smalere enn dekkvingene, noe spredt og kraftig punktert. Dekkvingene er jevnbrede med fine punktrader. Beina har kraftige lår uten tenner på undersiden.
Vasamuseet
Wasavarvet
Planleggingen av området begynte i 1959 og det var klar for skipet i 1961. På land ble det oppført to parallelle, lave bygninger for utstillinger og kontorer for ansatte ved museet.
Chrysonopa
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Vasamuseet
Wasavarvet
Selve Vasa var plassert flytende på en pongtong, med et aluminiumsskur over.
Chrysonopa
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.
Liste over mottagere av Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste 1923–1933
Liste over mottagere av Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste 1923–1933 omfatter kunstnere og forskere i naturvitenskap, humaniora og samfunnsvitenskap, som ble innvalgt i den tyske ordenen Pour le Mérites avdeling for vitenskap og kunst etter at denne ble gjeninnstiftet som fritt ordensselskap i 1923.
30. serierunde i Tippeligaen 2015
30. serierunde i Tippeligaen 2015 ble innledet søndag 8. november 2015 klokken 18.00.
Kampfakta
'''Søndag 8. november 2015''' <div id="Haugesund v Tromsø">
<div id="Odd v Lillestrøm">
<div id="Bodø/Glimt v Stabæk">
<div id="Strømsgodset v Vålerenga">
<div id="Viking v Mjøndalen">
One Tree Hill (New Zealand)
One Tree Hill er en 182 meter høy vulkansk topp i Auckland på New Zealand. Forstaden som ligger nær denne høyden har også navnet One Tree Hill. Høyden er også kjent under maorinavnet sitt, Maungakiekie. Lavakjeglen som danner området ble dannet ved et utbrudd for 20 000 – 30 000 år siden, og lavaen dekket et område på 20 km². Fra toppen er det vidt utsyn over Auckland-området, og man kan se begge av byens to havner. Toppen, og området rundt, var landområdet til maoristammen Wai o Hua fra tidlig på 1700-tallet, og kanskje også før den tid. Andre maoristammer i Auckland-regionen kan også føre sine røtter til One Tree Hill.
Historikk
Maungakiekie var den største og viktigste paen i før-europeisk tid, og man har regnet ut at innbyggertallet kan ha vært opp mot 3000. På denne tiden styrte høvdingen over Nga Marama-stammen, Kiwi Tamaki-paen, og brukte det strategiske området til å kreve toll av reisende som kom fra Northland, og skulle til andre deler av Nordøya over landtungen der Auckland ligger. Plasseringen mellom Waitemata-havnen mot øst og Stillehavet, og Manukau-havnen mot vest og Tasmanhavet, gav rikelig tilgang på sjømat fra havet på begge sider, og den vulkanske jorden i liene var svært fruktbar og lett å verge mot angrep fra andre stammer, ettersom landskapet er bratt og det var satt opp opp palisader.
Cornwall Park
One Tree Hill og området rundt var en del av eiendommen til Sir John Logan Campbell, og lå opprinnelig i utkanten av Auckland. Han tenkte først på å bygge et herskapshus til familien i skråningen under toppen, men ombestemte seg, og bygde nærmere byen. Omkring år 1900 skjønte han at leveområdene i Auckland var i ferd med å vokse svært fort, og han bestemte seg for å gi dette området til byen som en park. Dette er nå Cornwall Park.
Han gav parken dette navnet fordi hertugen og hertuginnen av Cornwall (senere kong Georg V og dronning Mary) var på besøk i Australia og New Zealand i 1901, og han benyttet da muligheten til å gi området navn etter deres hertugdømme. Som takk ble han adlet.
Utbygging
Parken ble utformet av landskapsarkitekten Austin Strong etter modell av Golden Gate Park i San Francisco. På toppen av åsen ligger graven til sir John Logan Campbell. Over denne er det reist en obelisk, og inntil for få år siden stod det også et tre av furuslekt (lat. Pinus radiata) her. Dette treet, opprinnelig et av to, hadde blitt plantet i byen for et tre maoriene holdt hellig, totara (lat. Podocarpus totara) (noen mener at treet var et pohutukawa (lat. Metrosideros tomentosa). Dette treet ble hogd ned til brensel av en hvit nybygger i 1852. Obelisken ble laget i samsvar med ønsket og beskrivelser i testamentet til John Campbell for å vise hans respekt for, og verdsetting av maorifolket. Foran obelisken står en bronsestatue av en maorikriger.
Obelisken var ferdig i 1940 – til hundreårsdagen for Waitangi-traktaten, men ble ikke avduket før 24. april 1948, etter at den andre verdenskrigen var avsluttet, for å holde oppe maoritradisjonen om å ikke delta i slike seremonier i perioder med krig.
Trærne
Det ble opprinnelig plantet to trær. I 1960-årene, under en speiderleir (jamboree), hogde noen speidere ned det ene av dem. Det andre ble skadet to ganger med motorsag av maoridemonstranter. Etter den siste skaden kunne ikke treet reddes, og ble fjernet 26. oktober 2000.
Maria Schneider
Maria Schneider (født 27. mars 1952 i Paris, død 3. februar 2011 i Paris ) var en fransk skuespiller.
Hun var datter av den franske skuespilleren Daniel Gélin og den tyske modellen Marie Christine Schneider.
Maria Schneider fikk sin debut med filmen Madly fra 1969 og medvirket deretter i forskjellige andre mindre filmer før hun i 1972 fikk sitt store internasjonale gjennombrudd i filmen Siste tango i Paris med Marlon Brando som motspiller.
Etter suksessen med Siste tango i Paris forsvant hun for en tid fra rampelyset. I 1975 forlot hun en filminnspilling for å la seg legge inn på et sykehus. Etter en pause på flere år gjenopptok hun sin skuespillerkarriere og medvirket deretter i over 30 filmer, hovedsakelig europeiske.
I januar 2010 ble hun tildelt Ordre des Arts et des Lettres.
3. februar 2011 meddelte hennes familie at hun var død etter lang sykdom.
Sand tingrett
Sand tingrett var en tingrett i Aust-Agder. Den ble opprettet som Sand sorenskriveri ved kongelig resolusjon den 23. mars 1852. Sorenskriveriet omfattet mesteparten av det tidligere Vestre Nedenes sorenskriveri, herunder tinglagene Sand, Landvik og Fjære. I 1926 ble Grimstad byfogdembete nedlagt og innlemmet i Sand sorenskriveri. Samtidig ble sorenskriverkontoret flyttet fra Lillesand til Grimstad. Den 1. januar 1992 skiftet Sand sorenskriveri navn til Sand tingrett. Den 1. januar 2004 ble Lillesand og Birkenes kommuner overført til Kristiansand tingrett. Sand tingrett ble nedlagt den 1. september 2004, og arbeidsoppgavene ble overført til Aust-Agder tingrett.
Arkiv
Arkivet etter Sand tingrett, tidligere Sand sorenskriveri, ble avlevert i tre omganger til Statsarkivet i Kristiansand. Arkivet er delvis sammenfallende med arkivet etter Vestre Nedenes sorenskriveri. Arkivet har et omfang på 161 hyllemeter.
Lāsma Kauniste
Lāsma Khermanovna Kauniste (født Lāsma Khermanovna Avotiņa, den 19. april 1942 i Riga i daværende Latvia SSR) er en tidligere skøyteløper som representerte Sovjetunionen. Hun ble verdensmester i 1969.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 for Miljøpartiet De Grønne
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 blei avholdt 12. september 2011. Denne delartikkelen omhandler valgresultatet for Miljøpartiet De Grønne.
Kommunevalget
[[Fil:Kommunevalg 2011 miljopartiet.svg|miniatyr|Miljøpartiet De Grønnes oppslutning ved kommunevalget (prosent)
Fargekoder: {{legend|#44AA00|over 4 %}} {{legend|#66FF00|1–3,99 %}} {{legend|#99FF55|under 1 %}} {{legend|#B3B3B3|Stilte ikke}} {{legend|#FFCC00|Fellesliste}}]] Ved kommunevalget 2011 stilte Miljøpartiet De Grønne (MdG) reine lister i 55 av de 429 kommunene. Partiet fikk i alt 21,864 stemmer, det vil si 0,9 prosent av de avgitte stemmene.
Partiet fikk under 1 prosent av stemmene i 18 kommuner og mellom 1 og 2 prosent i 23 kommuner. Det svakeste resultatet kom i Elverum, Strand og Kristiansund med 0,4 prosent. MdG blei minste parti i 27 av kommunene der det stilte liste, og nest minst i ytterligere 14.
Partiet fikk i alt 18 kommunestyremandater. I Trondheim og Nesodden fikk Miljøpartiet to representanter og i 14 andre kommuner én.
Felleslister
Miljøpartiet De Grønne var med på fellesliste i én kommune, Sveio i Hordaland. Samarbeidet var med Sosialistisk Venstreparti, og det gav 116 stemmer (4,46 prosent). Felleslista fikk ett mandat.