cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slagene ved Lexington og Concord
Menotomy til Charlestown
En stor militsstyrke ankom fra Salem og Marblehead. De kunne ha avskåret Percys rute til Charlestown, men disse mennene stoppet ved nærliggende Winter Hill og lot britene unnslippe. Noen anklaget kommandanten for disse styrkene, oberst Timothy Pickering, for å ha latt kongens styrker passere fordi han fremdeles håpet å unngå krig ved å forhindre soldatenes totale nederlag. Pickering hevdet senere at han hadde stoppet på Heaths ordre, men Heath benektet dette. Det var nesten mørkt da Pitcairns Marines forsvarte et siste angrep på Percys bakre del idet de gikk inn i Charlestown. Soldatene inntok solide posisjoner på høydene. Noen av dem hadde vært uten søvn i to dager og hadde marsjert i 21 timer, åtte av dem under ild. Men nå holdt de høyereliggende områder ved solnedgang som var støttet av tungt artilleri fra HMS Somerset. Gage sendte raskt over to uthvilte linjekompanier for å okkupere høydene i Charlestown og bygge festningsverk. Selv om de var påbegynt, ble befestningene aldri fullført og ville senere bli et utgangspunkt for militsens arbeid to måneder senere før slaget ved Bunker Hill. General Heath studerte posisjonene til den britiske hæren og bestemte seg for å trekke militsen tilbake til Cambridge.
Etterspill
Om morgenen våknet Thomas Gage og fant Boston beleiret av en stor militsarmé som hadde marsjert fra hele New England. Denne gangen, i motsetning til Powder Alarm, var ryktene om blodsutgytelser sanne, og uavhengighetskrigen hadde begynt. Hæren av irregulære soldater fortsatte å vokse ettersom de omkringliggende koloniene sendte menn og forsyninger. Den kontinentale kongressen ville adoptere og sponse disse mennene inn i den gryende kontientale armé. Selv nå etter at åpen krigføring hadde startet, nektet Gage fremdeles å innføre unntakstilstand i Boston. Han overtalte byens selectmen til å overgi alle sine private våpen mot løftet om at enhver innbygger kunne forlate byen.
Med tanke på hva som ble oppnådd og tapene, var ikke dette et betydelig slag. Men med tanke på å støtte den politiske strategien bak Intolerable Acts og den militære strategien bak Powder Alarm, var slaget en betydelig britisk fiasko på grunn av at ekspedisjonen førte til kamper som den var ment å forhindre og fordi få våpen ble konfiskert.
De faktiske kampene ble fulgt av en krig om britisk politisk støtte. Innen fire dager etter slaget, hadde Massachusetts provinsielle kongress samlet mengder med vitneforklaringer under ed fra militsmenn og fra britiske fanger. Da det lekket ut etter en uke etter slaget at Gage sendte sin offisielle beskrivelse om hendelsene til London, sendte den provinsielle kongressen over 100 av disse detaljerte beskrivelsene på et raskere skip. De ble gitt til en sympatiserende embetsmann og gitt ut av pressen i London to uker før Gage sin rapport ankom. Gage sin offisielle rapport var for vag i detaljene til å ha innflytelse på opinionen. Selv George Germaine, som ikke var noen venn av kolonistene, skrev at «folket i Boston har rett til å gjøre kongens styrker til aggressorene og kreve seieren.» Politikere i London hadde en tendens til å legge skylden på Gage for konflikten i stedet for på sine egne politikker og instrukser.
På amerikansk jord var det ikke lenger mulig for enhver intelligent mann i noen koloni å sitte på gjerdet. John Adams forlot sitt hjem i Braintree for å ri langs slagmarkene dagen etter kampene. Han ble overbevist om at «terningen er kastet, Rubicon er krysset.» Thomas Paine i Philadelphia hadde tidligere tenkt på kranglingen mellom koloniene og hjemlandet som «en slags anmeldelse,» men etter at nyhetene om slaget nådde ham, «avviste (han) den forherdede, surmulende faraoen i England for alltid.» George Washington mottok nyhetene på Mount Vernon og skrev til en venn at «de en gang glade og fredelige slettene i Amerika vil enten bli dekket av blod eller bli bebodd av slaver. Triste alternativ! Men kan en driftig mann nøle i sine valg?» En gruppe jeger i grenseområdene navnga sin leir Lexington da de hørte nyhetene om slaget i juni. Deres leir ble til slutt byen Lexington, Kentucky som (per 2000) hadde åtte ganger så mange innbyggere som byen i Massachusetts.
Senere historiske bilder
Det var viktig for den tidlige amerikanske styresmakten at bildet om britenes skyld og amerikansk uskyldighet ble opprettholdt for dette første slaget i krigen. Historien om patriotenes forberedelser, etterretning, faresignaler og usikkerhet om det første skuddet ble sjelden diskutert i det offentlige i flere tiår. Avhandlinger som nevnte disse aktivitetene ble ikke publisert og ble returnert til de involverte. Malerier viste Lexington–kampen som en urettmessig slakt.
Spørsmålet om hvilken side som hadde skylden forsvant i løpet av det 19. århundre, og Lexington og Concord inntok en nesten mytisk kvalitet i den amerikanske bevisstheten. En fullstendig endring skjedde og patriotene ble portrettert som aktivt kjempende for sin sak fremfor som lidende uskyldige. Malerier av Lexington–trefningen begynte å vise militsen stående og kjempende tilbake i tross.
I 1837 udødeliggjorde Ralph Waldo Emerson hendelsene ved Old North Bridge i sitt Concord Hymn:
Etter 1860 lærte flere generasjoner av skolebarn Longfellows dikt Paul Revere's Ride utenatt.
Anglofili i USA rundt overgangen til det 20. århundre førte til en mer balansert tilnærming til historien til slaget. Under første verdenskrig ble en film om Paul Reveres ferd tatt under Espionage Act of 1917 for å promotere spenninger mellom USA og Storbritannia.
Taktikkene og strategien til British Army ved Lexington og Concord har ofte blitt sammenlignet med de amerikanske styrker brukte i Vietnamkrigen. Under den kalde krigen, portretterte høyresiden i USA minutemennene som frihetssymboler på frie markedskrefter mens venstresiden portretterte dem som anti–imperialister. I dag blir slaget ofte sitert av begge sider av våpenpolitikken og saker rundt det andre tillegget i USA.
Forfatteren Howard Fast publiserte i 1961 April Morning, en beretning om slaget fra en tenkt 15–årings perspektiv som siden ofte har blitt brukt i ungdomsskoler i USA. En filmversjon ble produsert for fjernsyn i 1988 med Chad Lowe og Tommy Lee Jones.
Patriot's Day feires i Massachusetts, Maine og Wisconsin til ære for slaget.
Sidi Bouzid
Sidi Bouzid (arabisk: سيدي بوزيد), også skrevet Sidi Bou Zid, er en by i Tunisia og hovedstaden i provinsen med samme navn, Sidi Bou Zid. Byen har 39 915 innbyggere (2004).
Marta Domachowska
Marta Domachowska (født 16. januar 1986 i Warszawa) er en polsk kvinnelig profesjonell tennisspiller.
Sidi Bouzid
Opprøret i Tunisia i 2010–2011 startet i Sidi Bouzid.
Liste over kulturminner i Sel
Liste over kulturminner i Sel er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Sel. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Oljeberget
Oljeberget (hebraisk:, Har HaZeitim; arabisk جبل الزيتون, الطور, Jebel az-Zeitun) er et høydedrag i Israel, øst for Jerusalem. Oljeberget har fått navn etter oliventrærne som gror der.
I jødisk religion
Oljeberget er et ettertraktet sted for jøder å bli gravlagt. Dette kommer av at stedet er sentralt i den jødiske religion. På kong Davids tid var dette et sted man pleide å tilbe Gud.
Det gamle testamentet forteller at profeten Sakarja i et syn så at Herren selv skulle komme ned til jorden for å dømme ved å sette sin fot på Oljeberget. Dommedag vil altså starte ved at Gud kommer til Oljeberget.
I kristendommen
Det nye testamentet forteller at Kristi himmelfart skjedde fra Oljeberget. Deretter kom en engel til Jesu apostler, og forklarte at Jesus skal komme tilbake på samme måte som han forlot jorden. Tusenårsriket vil altså starte ved at Jesus kommer tilbake til Oljeberget.
Da Jesus fra Nasaret underviste i Jerusalem hadde han byen Betania, som lå ved foten av Oljeberget, som sin base. Antakelig bodde han hos sin venn Lasarus. Flere av Jesus sine mest kjente taler ble holdt ved Oljeberget, blant annet talen om de siste tider.
Hagen Getsemane, kjent som stedet der Jesus Kristus oppholdt seg før han ble korsfestet, ligger ved foten av Oljeberget.
Peter Fjågesund
Peter Fjågesund (født 1959) er dr.philos. fra Oxford University og er professor i britisk litteratur og kultur ved Universitetet i Sørøst-Norge, Bø i Telemark. Han er også en kjent oversetter, spesielt av D.H. Lawrence. I sin forskning har han særlig fokusert på studier av britisk litteratur, reiselitteratur og anglo-skandinaviske forhold. I 2014 ga han ut boken The Dream of the North: A Cultural History to 1920 på forlaget Rodopi, Amsterdam.
Fjågesund er lokalpolitiker i Seljord for De Grønne.
Draumkvedet, og tekster fra norrøn middelalder
Draumkvedet, og tekster fra norrøn middelalder er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, utgitt i 2004. Boken er redigert av Gro Steinsland og inneholder norske og norrøne (dvs norsk/islandske) tekster som kaster lys over tro, tanker og kultus innen kristendommens tidligste historie i Norge i middelalderen.
Utvalget av tekster viser kulturutvekslingen mellom Norge/Norden og det øvrige kristne Europa. Flere av tekstene er lånt fra den kristne felleskulturen (i dette utvalget preknene og legendene om Maria, Agate og Agnes), mens andre er nordiske adapsjoner av internasjonale motiv (i dette utvalget blant annet Sunnivalegendene og Nikodemusevangeliet). Selv de tekstene som mest tydelig er skapt i Norden inneholder trekk som knytter dem til en felles europeisk tros- og tekstkultur (i dette utvalget blant annet Lilja og Draumkvedet).
Fylkesvei 5720
Fylkesvei 5720 (Fv5720) går mellom Grovøyane og Erdal i Stryn kommune i Sogn og Fjordane. Veien er 3,9 km lang.
Has Anybody Seen My Gal? (sang)
«Has Anybody Seen My Gal?» (På grunn av den første linjen i teksten blir den noen ganger identifisert som «Five Foot Two, Eyes of Blue») er en amerikansk sang fra 1920-årene med melodi av Ray Henderson samt tekst av Sam M. Lewis og Joseph Widow Young. Den ble først spilt inn på plate av The California Ramblers i 1925. Den enkle sangen med fire vers fortsatte å være populær under og etter den andre verdenskrig og har levd videre som en representant for 1920-årenes kultur.
Mange artister har gjort coverversjoner av den, innbefattet Shane Fenton and The Fentones (under tittelen «Five Foot Two, Eyes of Blue», Mitch Miller og skuespilleren, modellen og designeren Milla Jovovich (kalt «Has Anybody Seen My Girl?»). Sangen ble anvendt som temasang i The Ina Ray Hutton Show i 1956.
I 2008 spilte Mark Weber inn sangen. Den ble utgitt på hans album When I Fall in Love.
Fotballsang
En del av sangen ble anvendt av fotballpublikumet i England i slutten av 1960-årene og begynnelsen av 1970-årene i respekt for spesielt kraftfullt taklende forsvarsspillere med ordene endret til ''«Six foot two, eyes of blue [navnet på spilleren]'s after you».
Coretta Scott King
Coretta Scott King (født 27. april 1927, død 30. januar 2006) var en amerikansk menneskerettighetsforkjemper, forfatter og musiker, som var gift med Martin Luther King jr.
Hun mottok i 2004 medaljen Congressional Gold Medal for sitt arbeid. Dette er den høyeste utmerkelsen kongressen i USA deler ut til enkeltpersoner. Medaljen ble tildelt henne sammen sin avdøde mann.
I 2011 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Rolf Hiorth-Schøyen
Rolf Hiorth-Schøyen (født 24. september 1887 i Kristiania, død 16. mars 1932) var en norsk forfatter og teateranmelder.
Hiorth-Schøyen ga ut diktsamlingene Spillemænd (hans debut, 1908), For din skyld (1911) og Høk og due (1922). Han skrev også skuespill og oversettelser.
Kate
Kate er en opprinnelig engelsk kortform av kvinnenavnet Katharina, som er dannet av det greske ordet katharos, «ren».
Utbredelse
Kate var mest brukt i England på 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. Kjæleformen Katie har vært populær siden 1980-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
Kata (keresztnév)
Khristodoulos Khristodoulou
Khristodoulos Khristodoulou (gresk: Χριστόδουλος Χριστοδούλου; født 13. april 1939 i Avgorou i Britisk Kypros) var Kypros' sentralbanksjef.
Han har tidliger vært lærer, vært embedsmann i representanthuset på Kypros, og fra 1985 ble han fast statssekretær i det kypriotiske Arbeids- og sosialdepartementet. Fra 1994 til 1999 var han finansminister, deretter innenriksminister frem til 2002. Stillingen som sentralbanksjef hadde han fra 2003 til 30. april 2007, da Athanasios Orfanidis overtok.
Wolfgang Wippermann
Wolfgang Wippermann (født 29. januar 1945 i Wesermünde i provinsen Hannover, Fristaten Preussen, død 3. januar 2021) var en tysk historiker.
Klunkeflaske
Klunkeflaske eller klukkeflaske er en flaske som er snevret inn slik at den ligner på et timeglass. Over- og underdelen er forbundet med 5 tynne rør. Klunkeflaska ble gjerne brukt til servering av brennevin. Når en skjenket måtte luften i flasken passere innsnevringen, og da oppsto en klukkende lyd (klunking). Når flaska så ble snudd tilbake, klukket den igjen. Skjenkingen kunne derfor føre til mere moro enn med vanlig karaffel. Klunkeflaska ble fort populær og ble brukt både i borgerlig og folkelig drikkekultur. Den er produsert både i klart, røkfarget og grønt glass.
Klunkeflasken ble et populært produkt da glassindustrien startet opp i Norge på 1700-tallet. Da var den allerede vel kjent i de tyske glassverkene, og fasongen har røtter tilbake til senmiddelalderen da det var populært med forskjellige typer skjemteflasker.
På Gjøvik Glassverk ble klunkeflaskene produsert i klart glass med standard størrelser 1/4, 1/2, 3/4 og 1 pott. Klunkeflasker var svært populære som romantiske kuriositeter på midten av 1800-tallet. Det blir fortsatt laget klunkeflasker, bl.a. på Hadeland Glassverk, men det er ingen stor produksjon. I dag brukes klunkeflasker gjerne til akevitt.
Testing har vist at ikke alle flasker som etter bygningen burde klukke, gjør det.
Dickens County
Dickens County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det grenser mot Motley County i nord, King County i øst, Kent County i sør og mot Crosby County i vest.
Dickens Countys totale areal er 2 344 km² hvorav 3 km² er vann. I 2000 hadde fylket 2 762 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Dickens. Fylket har fått sitt navn etter J. Dickens som døde i slaget om Alamo.
Agnieszka Radwańska
Agnieszka Roma Radwańska (født 6. mars 1989 i Kraków) er en polsk kvinnelig profesjonell tennisspiller.
Radwańska bar sitt lands flagg under åpningen av Sommer-OL i London i 2012. Hun nådde nummer 2 på rankingen etter semifinale i Wimbledon i 2012. Hun er i dag ranket som nummer 3. Radwanska er kjent for sitt intelligente spill og hennes feeling. Hun har 4 år på rad blitt kåret til WTA fan favorite (2012-2015).
Sohar kraftverk
Sohar kraftverk er et kombinert gasskraftverk og oljekraftverk i Batinah i Oman. Det har en installert produksjonskapasitet på 585 MW, fordelt på 3+1 turbiner. Anlegget ble påbegynt omkring 2005, og stod ferdig i 2007. Brenselkilden er fyringsolje eller naturgass. Utstyret er levert av bl.a Siemens og Alstom. Operatørselskapet er Sohar Power. Anlegget støtter bl.a et avsaltingsanlegg.
Republikken Texas
Republikken Texas var en uavhengig stat i Nord-Amerika i nesten ti år, i perioden mellom 2. mars 1836 og 29. desember 1845.
Kypros’ sentralbank
Kypros' sentralbank (gr: Κεντρική Τράπεζα της Κύπρου, tr: Kıbrıs Merkez Bankası) er sentralbanken på Kypros.
Sentralbanken ble etablert ved en sentralbanklov av 1963, like etter frigjøringen fra Storbritannia i 1960. I 2002 ble sentralbankloven endret, bl.a. for å sikre sentralbankens uavhengighet, og for å tilpasse seg EU og ESSB sitt regelverk.
Siden Kypros er medlem av EU, er også sentralbanken medlem av ESSB – Det europeiske systemet av sentralbanker og Eurosamarbeidet. På denne måten har banken innflytelse på pengepolitikken og den økonomiske politikken både på Kypros og i EU.
Republikken Texas
Republikken Texas opphørte i desember 1845 da Texas ble USAs 28. delstat.
Kypros’ sentralbank
Hovedmålsettingen i ESSB er å bevare prisstabilitet i EU-regionen. For tiden er dette inflasjonsmålet satt til 2%.
Sentralbanklovens seksjon 6 definerer sentralbankens hovedoppgaver;
Sentralbanksjef er pr august 2018 Chrystalla Georghadji. Hun har hatt denne stillingen siden april 2014.
Kunståret 1811
Kunståret 1811 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1811.
William Ernest Henley
William Ernest Henley (født 23. august 1849, død 11. juli 1903) var en engelsk viktoriansk poet, litterær kritiker og redaktør. Han tolket britisk nasjonalfølelse, stoisme og det britiske imperium, og er best kjent for diktet «Invictus» fra 1875.
Liv og karriere
Henley var født i Gloucester som den eldste i en barneflokk på seks barn: fem gutter og en jente. Faren William var bok- og papirhandler. Moren Mary Morgan nedstammet fra poeten og litteraturkritikeren Joseph Warton (1722–1800). Henley hadde en oppvekst i fattigdom, men han kom inn som elev ved skolen The Crypt School i Gloucester, hvor han var elev fra 1861 til 1867.
Ledelsen av The Crypt School hadde forsøkt å fornye skolen ved å sikre seg den briljante og akademisk framragende Thomas Edward Brown (1830–1897) som rektor. Brown var teolog og poet, født på øya Man. Ansettelsen ved skolen var relativt kort, ca 1857-1863, men for Henley fikk Brown stor betydning: Han ble kjent med en poet og «et geni — den første jeg noensinne hadde truffet». Vennskapet ble langvarig, og Henley skrev et beundrende minneord over Brown i New Review desember 1897: «Han var særdeles vennlig mot meg på et tidspunkt hvor jeg trengte vennlighet mer enn jeg trengte oppmuntring.»
Fra han var 12 år gammel led Henley av tuberkulose i beinet, noe som resulterte i amputering av den venstre foten nedenfor kneet. Amputasjonen er tidfestet til 1865 eller til perioden 1868–69. Hyppig sykdom gjorde at Henley var mye borte fra skolen, skjønt at farens forretning gikk dårlig kan også ha bidratt. I løpet av 1867 flyttet han til London hvor han forsøkte å etablere seg selv som journalist. Faren William døde i 1868 og etterlot moren Mary Morgan og barna en rekke kreditorer.
Arbeidet som journalist ble forstyrret av lange perioder på sykehus, da også den høyre foten var blitt dårlig. Henley motsatte seg at også denne foten skulle bli amputert, og han ble pasient hos den fremragende legen Joseph Lister (1827–1912) ved Det kongelige sykehus i Edinburgh. Ved dette sykehuset oppholdt han seg i tre år (1873-75), og i løpet av denne perioden skrev han dikt som ble utgitt i samlingen «In Hospital». Listers behandling og radikale metoder berget den andre foten. Behandlingen ga ikke fullstendig helbredelse, men gjorde det mulig for Henley å ha et relativt aktivt liv i bortimot 30 år.
I Edinburgh ble Henley forelsket i Hannah (Anna) Johnson Boyle (1855–1925). Hun var søster av en av værelseskameratene, kaptein Boyle, og den yngste datter av Edward Boyle, en maskiningeniør i Edinburgh.
I januar 1875 fikk Leslie Stephens den skotske forfatteren Robert Louis Stevenson til å besøke Henley på sykehuset. Dette besøket innledet et nesten livslangt vennskap. Ifølge opplysninger i brev fra Robert Louis Stevenson ble idéen til figuren Long John Silver i Skatten på sjørøverøya inspirert av vennen Henley. Stevensons stesønn, Lloyd Osbourne, beskrev Henley som «... en stor, glødende, fyr med brede skuldre, med et stort rødt skjegg og en krykke; jovial, forbløffende begavet, og med en latter som rullet som musikk; han hadde en utenkelig ild og vitalitet; han feide folk overende.» I et brev til Henley etter utgivelsen av Skatten på sjørøverøya skrev Stevenson «Jeg vil nå komme med en innrømmelse: Det var synet av din bydende kraft som skapte Long John Silver… idéen om en lemlested mann, herskende og fryktet, var tatt helt og holdent fra deg.».
Senere i 1875 ble Henley utskrevet fra sykehuset og dro tilbake til London. Den 22. januar 1878 giftet han seg med Anna Boyle i Edinburgh. Paret skaffet seg bolig i Shepherd's Bush i vestlige London, den første av mange i de neste ti årene.
Ekteparet Henleys eneste barn Margaret ble født 4. september 1888. Hun fikk bare leve i fem år og døde 1. februar 1894, på grunn av hjernehinnebetennelse. Den sykelige datteren er blitt udødeliggjort av Henleys venn, forfatteren James Matthew Barrie, i den klassiske barneboken om Peter Pan:  Ute av stand til å snakke klart refererte unge Margaret til sin venn Barrie som hennes «fwendy-wendy», hvilket førte til navnet Wendy ble med i tittelen på «Peter and Wendy», utgitt i 1911. Margaret selv fikk aldri lese boken, siden hun døde i 1894. Hun ble gravlagt på landeiendommen til hennes fars venn, Harry Cockayne Cust, i Cockayne Hatley i Bedfordshire.
National Observer hadde, som Henley selv ironisk uttrykte det, omtrent like mange lesere som skribenter. Bladet var hovedsakelig lest i litterære sirkler, men var likevel et levende og innflytelsesrikt bidrag til Storbritannias litterære liv. Henley hadde en egen evne til å oppdage talentfulle skribenter, og disse bekreftet i stor grad den tilliten han ga dem. En av Henleys nære venner var Charles Whibley, og han hjalp til med redigeringen av både Scots Observer og National Observer.
Den konservative holdningen i National Observer gjorde at bladet var positivt innstilt til tidens voksende imperialisme. Via tidsskriftet ble Henley venn med Rudyard Kipling og kom til å utgi Kiplings krigslyrikk Barrack-Room Ballads, «Ballader fra barakkene». Diktene ble utgitt i to deler, første del i 1892 og andre del i 1896. Henley introduserte forfatterne Joseph Conrad, H.G. Wells og W.B. Yeats for det britiske publikumet.
Som unge menn var Stevenson og Henley svært gode venner, og Henley hjalp Stevenson med det litterære arbeidet. Han sikret avtale for utgivelsen av Skatten på sjørøverøya (1883) med forlaget Cassell og for utgivelse av A Child’s Garden of Verses (1885) med Longmans. Mot slutten av 1880-tallet begynte vennskapet å sprekke opp. Grunnene for endringene var mange: Henley mislikte Stevensons hustru, den amerikanskfødte Fanny Van de Grift, som han mente blandet seg inn vennskapet mellom mennene. Han hadde større tro enn Stevenson på skuespillene de skrev sammen, og da Henley stadig hadde pengeproblemer, mente han stykkene burde være mer lukrative. Stevenson var på sin side mindre interessert i fortsatt samarbeid, da han følte at skuespillene ikke var en litterær suksess. Den største krangelen oppsto i mars 1888, da Henley anklaget Fanny Van de Grift for plagiat, noe Stevenson tok ille opp. Vennskapet kom aldri over dette.
I 1902 falt Henley av en jernbanevogn, og hendelsen førte til at den passive tuberkulosen blomstret opp igjen. I juli 1903 døde han fredelig, 53 år gammel. Han ble gravlagt på den samme kirkegården som datteren, i Cockayne Hatley. Hustruen Anna Boyle Henley ble senere gravlagt på samme sted.
Litterære tekster
I dag er Henley mest husket for diktet «Invictus» (latin for «uerobret» eller «uovervinnelig»), skrevet i 1875. Diktet avslutter som følgende: «I am the master of my fate; / I am the captain of my soul.» («Jeg mestrer min skjebne / Jeg er herre over min sjel»).
Til tross for Henleys mange og til dels imponerende dikt, er det «Invictus» alene som har forhindret at han har blitt glemt. En side ved diktet er den agnostiske holdningen som Henley uttrykker: Da han ikke kan vite om det finnes en Gud eller flere, takker han de guder som finnes, «whatever gods may be», om det i det hele tatt finnes noen. Mot slutten av diktet er det åpenbart at eksistensen av en gud eller flere er i seg selv ikke viktig for hans egen eksistens,. Han utfordrer oppfatningen at man ikke kan stole på ens egen indre styrke alene, og avviser således at han må ha behov for en eller annen guddom for å overleve:
Diktet kan være et bilde på Henleys utholdenhet etter amputasjonen av foten. Det lidenskapelige og trassige diktet er blitt sammenstilt med hans vakre og tankefulle aksept av døden og av det å dø, i diktet «Margaritae Sorori». En del av de impresjonistiske diktene som ble utgitt i samlingen «In Hospital» er blant de første eksemplene på frivers, eller rimfri poesi, som er skrevet i England.
Sammen med J.S. Farmer redigerte Henley «Slang and its Analogues», et oppslagsverk på syv bind om slanguttrykk. Dette arbeidet inspirerte også Henley til å lage to oversettelser av ballader av den franske poeten Francois Villon, gjennomført i slangspråk til tyver.
Henley utga en ny diktsamling «The Song of the Sword» i 1892, navngitt etter det første diktet. I andreutgaven i 1893 ble boken omdøpt til «London Voluntaries», etter en annen del av samlingen. Robert Louis Stevenson skrev at ingen poesi hadde gjort ham så entusiastisk, og vært så inderlig og så dypt, siden George Merediths «Joy of Earth» og «Love in the Valley». «Jeg ville ikke ha gjettet at du var en slik stor magiker. Dette er nye toner, dette er en undertone av den sanne Apollon. Dette er ikke vers, det er poesi.»
Sammen med Stevenson gav Henley i 1892 også ut tre teaterstykker: «Beau Austin», «Deacon Brodie» og «Admiral Guinea». Tre år senere, i 1895, ble Henleys dikt «Macaire» utgitt i et bind sammen med de andre skuespillene. Skuespillet Deacon Brodie ble satt opp i Edinburgh i 1884 og senere i London. Herbert Beerbohm Tree satte opp Beau Austin i Haymarket i London den 3. november 1890.
Under den første verdenskrig ble Henleys dikt «Pro Rege Nostro» populært, på grunn av det patriotiske innholdet. Diktet inneholder følgende omkved:
Diktet og nasjonalfølelsen det uttrykker har siden blitt parodiert av mange som har vært misfornøyd med det de oppfatter som sjåvinisme i innholdet, eller som har vært misfornøyd med måten diktet har blitt brukt på i propagandaøyemed. «England, My England» er tittelen på en novelle av D. H. Lawrence, og «England, Their England» er tittelen på en roman av A.G. Macdonell; begge hentyder til Henleys omkved.
Mens Nelson Mandela var fengslet på Robben Island, pleide han å sitere diktet «Invictus» til andre fanger. Mandela var oppløftet av diktets budskap om ens eget potensial. I filmen Invictus – den uovervinnelige fra 2009, produsert og regissert av Clint Eastwood, ble diktet referert flere ganger: Diktet blir gitt som inspirasjon fra Mandela til François Pienaar, kaptein for rugbylaget Springbok før Rugby World Cup i 1995. Sør-Afrika var vert for dette mesterskapet, som til slutt ble vunnet av underdogen Springboks.
Den finske forfatteren Hella Wuolijoki nevner i sine memoarer Enkä ollut vanki at diktet «Invictus» også inspirerte og oppmuntret henne da hun satt fengslet i Katajanokka/Skatudden i Helsingfors, mot slutten av den andre verdenskrig.
Njávgoaijohka
Njávgoaijohka er ei elv i Utsjok kommune i Lappland i Finland. Den er ei sideelv til Akujoki i Tanavassdraget og er 14,0 kilometer lang. Elva har utspring fra fjellet Njávgoaivi i Paistunturit. Den renner først mot sør, deretter rundt hele øst- og nordsiden av Njávgoaivi, før den snur mot vest og fortsetter ned til samløpet med Akujoki.
Sjøfossen kraftverk
Kraftverket utnytter et fall på 60 meter i Sundfjorddalselva. Storvatnet er magasin for verket og det reguleres mellom 188 og 184 moh.
Eier var Sjøfossen Energi AS som er et offentlig eid aksjeselskap med Beiarn og Gildeskål kommune som majoritetseiere. Eier nå er Salten kraftsamband.
Reinskar kraftverk utnytter også vannet fra Storvatnet.
Opprinnelig installasjon
Sjøfossen kraftverk ble satt i regulær drift i 1950 for å forsyne Gildeskål og Beiarn. Naturlig nedbørfelt ved inntaket var ved oppstart oppgitt til 200 km². Det er fem større vann i vassdraget, Storvatn, Langvatn, Feldvatn, Fiskvatn og Segelvatn. De to første var regulert ved opprinnelig utbygging. Langvatn var etter planen også tenkt regulert.
Opprinnelig var det bygget en inntaksdam ved Ågnes, 450 m fra sjøen, og fra denne gikk det en 150 m lang driftstunnel med tverrsnitt 8 m2. Ved enden av denne var det overgang til turbinrør av tre, som var 310 m langt og med diameter 2,1 m. Kraftverket ble satt i drift med to francisturbiner tilknyttet hver sin generator på 2,0 MVA. Maksimalytelsen var opprinnelig 3,2 MW med en årsproduksjon på 20 GWh.
Sommeren 1953 ble det etablert samkjøring med Glomfjord kraftverk. Siden kraftverket hadde stort nedslagsfelt med liten mulighet for regulering ble det om sommeren overført kraft til Norsk Hydros anlegg i Glomfjord. Denne samkjøringen foregikk over 22 kV-nettet til Meløy kommunale kraftverk.
Opprusting og utvidelse
Et nytt kraftverk ble satt i drift i August 2020. Det har to francisturbiner på 4000 kVA hver.
Slukeevnen er økt fra 8,2 m3/s til 14 m3/s, det reduserer antall dager med overløp på dammen fra ca 90 til 20 dager i året.
Produksjonen er økt med 5,9 GWh til 23 GWh.
Det gamle kraftverksbygget er revet, bare en liten del står igjen. Nybygget er plassert på samme sted.
Bygningsfysikk
Bygningsfysikk er de fysiske prosessene knyttet til varme-, luft- og fukttransport i en bygning. Typiske bygningsfysiske problemstillinger er varmeisolering av bygninger, lufttetthet og fuktsikring mot vanndamp og fritt vann. Akustikk og brann er også fysiske prosesser som hører inn under bygningsfysikk, men disse fagene er vanligvis skilt ut som egne fag da de er forholdsvis kompliserte og omfattende. Hensikten med bygningsfysikk som fag er å øke kompetansen omkring de ulike fysiske prosessene i en bygning blant annet for å redusere risikoen for byggskader.
Torjus Værland
Torjus Larsen Værland (1868–1954) var en norsk politiker for partiet Venstre.
Værland var sønn av Lars Værland og Ingeborg Grasaasen. Født på gården Værland i Vegårshei, som han senere overtok og drev sagbruket og trelastforretningen videre (1904–1922). Fra 1933 til 1942 var han hypotekbankdirektør.
Han satt i Johan Ludwig Mowinckels andre regjering som sosialminister fra 1928 til 1931. Han var stortingsrepresentant fra 1919 til 1933. I denne perioden var han blant annet formann av lønningskomitéen og medlem i fullmaktskomitéen. Han satt også i Vegårshei herredsstyre fra 1900 til 1925 og var ordfører i perioden 1907 til 1919. Han satt også i en periode i styret til Agderposten.
Phú Quốc
Phú Quốc er den største øya i Vietnam. Den ligger i Siambukta, nær den kambodsjanske kysten. Arealet er 574 km², hvilket omfatter hovedøya og mindre holmer. Administrativt er det et distrikt i provinsen Kiên Giang. Phú Quốc er et populært turistmål med mange rene strender.
Den nye Phu Quoc internasjonale lufthavn åpna i 2012.
Rusail kraftverk
Rusail kraftverk er et kombinert gasskraftverk og oljekraftverk i Batinah i Oman, 40 km vest for Muskat. Det har en installert produksjonskapasitet på 538 MW, fordelt på 8 omtrent like store blokker (6 x 88 MW, 2 x 95 MW). Anlegget ble påbegynt omkring 1980, og stod ferdig i 2001. Brenselkilden er fyringsolje eller naturgass. Utstyret er levert av bl.a General Electric og Alstom. Operatørselskapet er Al-Rusail Power.
Moon Over Naples
«Moon Over Naples er en instrumentalsingle fra 1965, komponert og fremført av den tyske bandlederen Bert Kaempfert. Melodien var det første sporet på hans album The Magic Music of Far Away Places for Decca Records.
Fjell i Akershus
Dette er en liste over fjell i Akershus over 600 moh med en primærfaktor på minst 50 meter, samt øvrige kommunetopper.
Moon Over Naples
Den ble en hitsingle i 1966 for Al Martino, da engelsk tekst ble lagt til av Eddie Snyder og Charles Singleton og tittelen ble endret til «Spanish Eyes». Singlen ble utgitt i slutten av 1965 i USA. Den ble også en hit i Europa og solgte anslagsvis 800.000 eksemplarer i Vest-Tyskland.
Terje Olsen
Terje Olsen kan vise til:
Moon Over Naples
I 1968 ga «Moon Over Naples» Kaempfert én av fem BAFTA Awards det året. De andre var for hans komposisjoner «Lady», «Sweet Maria», «Strangers in the Night» og «The World We Knew (Over and Over)». En posthum Bafta Award ble gitt 16. september 2003.
Som «Spanish Eyes» ble den fremført av artister som Faith No More, Engelbert Humperdinck, Wayne Newton og Elvis Presley.
Sangen ble også sunget av Homer Simpson i The Simpsons-episoden Simpson vs. Dignity.
Norsk versjon
Fredrik Friis har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Spanske øyne».
Badminton under samveldelekene 1994
Badminton under de britiske samveldeleker 1994. Badminton var en av flere sporter under de femtende samveldelekene som ble arrangert i Victoria i Canada i perioden 18. til 28. august 1994. Det var åttende gangen som badminton var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1994 ble det konkurrert i fem øvelser i badminton, single og double for både menn og kvinner samt en mixeddoubleturnering. Alle tapende semifinalister fikk bronsemedaljer. England ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Malaysia som også vant to gull.
László Budai
László Budai (født 19. juli 1928 i Budapest, død 2. juli 1983 i Budapest) var en ungarsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker Sommer-OL 1952.
Budai ble olympisk mester i fotball under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som vant OL-turneringen foran Jugoslavia og Sverige. Ungarn vant kvartfinalen mot med 7-1 og i semifinalen slo de  med 6-0. Finalen mot Jugoslavia, som ble spilt 2. august, endte med seier 2-0 til. Budai spilte en kamp turneringen.
Budai spilte 39 landskamper og scoret 10 mål for  i perioden 1949–1959.
Redruth
Redruth (kornisk: Rysrudh) er en by og et verdslig sogn i Cornwall i England. Den ligger omkring halvannen mil vest for Truro og to mil øst for St. Ives. Befolkningen var på 14 018 ved folketellingen i 2011.
Beskrivelse
Historisk var Redruth en liten markedsby, inntil den begynte å vokse under kobberboomen på 1700-tallet. Gruvedriften i Cornwall var mest fokusert på tinn, mens kobber hadde mindre betydning. Med økt behov for kobber under den industrielle revolusjon ble Redruth, som var omgitt av større kobberforekomster, raskt et av de største og rikeste sentrene for gruvedrift i Storbritannia. Befolkningen steg merkbart i denne perioden.
Mot slutten 1800-tallet importerte Storbritannia det meste av kobberet det var behov for, og gruveindustrien i Cornwall møtte nedgangstider. Mange av gruvearbeiderne emigrerte til Nord- og Sør-Amerika, Australasia og Sør-Afrika. Den siste kommersielle gruven i Cornwall, South Crofty, lå ved Pool mellom Redruth og Camborne. Den ble stengt i mars 1998. Befolkningstallet gikk som følge av nedleggelsene ned, og det verdslige sognet, som omfatter noen områder utenfor selve byen.
Alnabru stasjon
Alnabru stasjon består av to stasjonsanlegg, beliggende langs eller på Hovedbanen på Oslos østkant.
Alnabru stasjon 1902-1971
Den første stasjonen på Alnabru ble opprettet i 1902. Stasjonsbygningen ble levert og satt opp av Strømmen Trævarefabrik. Stasjonen hadde ekspedisjon av passasjerer, men var primært opprettet som en skiftestasjon for godstog som kom fra de to tilstøtende godsbanene fra Grefsen og Loenga, dvs. Alnabanen åpnet i 1901 og Godsbanen Loenga-Alnabru åpnet i 1907. Den opprinnelige skiftestasjonen ble etterhvert utvidet med forskjellige private sidespor og en ordinær godsterminal av moderat størrelse. Godsterminalene for jernbane i Oslo var tidligere lokalisert ved Østbanestasjonen og på Filipstad.
I forbindelse med utbyggingen av ny sentralstasjon i Oslo, ble Alnabru stasjon også ombygget og utvidet kraftig. For å få til dette ble Hovedbanens dobbeltspor lagt opp om flyttet litt vestover slik at godstrafikken på skiftestasjonen ble helt atskilt fra persontogene på hovedlinjen. Håndteringen av persontrafikken på Alnabru ble flyttet til en nyopprettet holdeplass med navnet Alna. Alnabru stasjon som stasjon på Hovedbanen ble formelt nedlagt 14. juni 1971. Alna holdeplass ble opprettet 7 dager tidligere, under navnet "Alnabru", men fikk navnet "Alna" fra februar 1973. Stasjonsbygningen fra 1902 ble revet for å gi plass til den nye skiftestasjonen.
Alnabru sentralskiftestasjon 1970-
«Jernbaneanleggene på Alnabru består av Alnabru sentralskiftestasjon (Alnabru S) og Alnabru godsterminal (Alnabru G). Alnabru S er en sorteringsmaskin for godsvogner hvor godstog løses opp og settes sammen, mens Alnabru G er sporene hvor godsvognene lastes og losses.»
Siden den nye skiftestasjonen ble liggende ved siden av Hovedbanen, ble den i stedet regnet som en egen stasjon på godsbanen fra Loenga til Alnabru. Den ble tatt i bruk som ny skiftestasjon fra 2. november 1970, og ble formelt betegnet som stasjon i sikkerhetsmessig forstand fra 7. juni i 1971, styrt fra stillverket i nordenden av eselryggen, under navnet "Alnabru S".
Alnabru holdeplass 1872/73
På noenlunde samme sted som Alnabru stasjon, lå i årene 1872–1873 en holdeplass ved navnet Alna, likelydende som den senere holdeplassen ved området.
Tayside Police
Tayside Police var en regional britisk politistyrke med ansvar for de skotske regionene Angus, City of Dundee og Perth and Kinross. Den hadde navn etter den tidligere regionen Tayside.
Styrken ble opprettet 16. mai 1975, i forbindelse med reformen av lokalstyret i Skottland, ved sammenslåing av Perth and Kinross Constabulary, Angus Constabulary og City of Dundee Police.
Österbotten
Österbotten (finsk: Pohjanmaa) er et landskap i det vestlige Finland, ved Bottenhavets og Kvarkens østlige kyst. Landskapets administrasjonssete er den tospråklige byen Vasa. Landskapets befolkning har en knapp svenskspråklig majoritet, selv om denne andelen har sunket jevnt siden 1800-tallet. I dette landskapet ligger kommunen Korsnäs, som tidligere var den kommunen i Finland med høyest andel personer med svensk som morsmål; i dag er denne passert av Hammarland på Åland. Österbotten grenser til landskapene Mellersta Österbotten, Södra Österbotten og Satakunta.
Kommuner og regioner
Österbotten består av 15 kommuner, hvorav seks er byer. Kommunene utgjør fire økonomiske regioner. Nedenstående oversikt viser hvordan kommunene fordeler seg på de fire økonomiske regionene. Byene er oppført med fet skrift.
{|
Jakobstadsregionen
Jakobstadsregionen, Sydösterbotten og Vasaregionen er tospråklige med en sterk svenskpråklig majoritet i de to første. Kyroland er enspråklig finsk.
Côn Đảo
Côn Đảo er en vietnamesisk øygruppe. Den ligger i Sør-Kina-havet og består av 16 øyer. Administrativt utgjør den et distrikt i provinsen Bà Rịa–Vũng Tàu. Nasjonalparken i Côn Đảo er hjem for mange havdyr, spesielt havskilpadde. Øyene er et populært turistmål. Flyplassen i Côn Đảo har flygninger til Ho Chi Minh-byen og Hanoi.
De franske kolonistene bygde fengselet i Côn Đảo i perioden til Fransk Indokina. Fengselet ble bygget for vietnamesiske kommunister.
UltraBirken løp 2010
Ultraterrengløpet UltraBirken løp 2010 var en del av Birkebeinerløpet 2010, og ble arrangert 18. september 2010. Løpet var 73 km langt, som året før, men var siste gang løpet var så langt.
Kopjehubro
Kopjehubro (Bubo capensis) er en ugle i slekten Bubo.
UltraBirken løp 2010
80 herrer og 8 kvinner fullførte løpet.
Lysvatn kraftverk
Lysvatn kraftverk er et vannkraftverk i Spilderdalen i Meløy kommune i Nordland fylke.
Kraftverket utnytter et fall på 284 meter mellom Lysvatnet og Spilderdalsvatnet. Lysvatnet er magasin for verket og det reguleres mellom 372 og 362 moh.
Det er installert en peltonturbin på 4,1 MW. Midlere årsproduksjon er på 28 GWh.
Kraftverket ble renovert i 2020. Eier er Meløy Energi AS.
Sabine Egger
Sabine Egger (født 22. april 1977 i Klagenfurt) er en tidligere østerriksk alpinist.
Karriere
Sabine Egger bor i Globasnitz (Kärnten). Sesongen 1993/94 ble hun for første gang tatt ut på Østerrikes alpinlandslag. I løpet av karrieren vant hun to slalåmrenn i verdenscupen. I 1999 gikk hun til topps i slalåmcupen sammenlagt.
Ved store mesterskap hadde hun som best en fjerdeplass i slalåm under VM 2001 og en femteplass fra slalåmrennet i OL 1998 i Nagano. Hun la opp etter 2005-sesongen.
Albert I av Monaco
Albert I av Monaco (født Albert Honoré Charles Grimaldi 13. november 1848 i Paris, død 26. juni 1922 i Paris) var fyrste av Monaco fra 10. september 1889 til sin død. Albert utdannet seg til havforsker og deltok i flere forskningsekspedisjoner på 1870-tallet. Albert finansierte og organiserte fire oseanografiske ekspedisjoner til farvannene rundt Svalbard.
Familie
Han var sønn av fyrste Karl III av Monaco. Albert I var gift to ganger. Hans første kone var Mary Douglas-Hamilton, datterdatter til storhertug Karl av Baden, som var bror til dronning Fredrika av Sverige. Hans andre kone var Antoinette de Mérode.
Albert I hadde kun ett barn, Ludvig II av Monaco.
Oseanografi
Albert viet mye av sitt liv til studiet av sjøer og hav. I en alder av 22 år, startet han en karriere i den relativt nye vitenskapen oseanografi. Han forstod viktigheten av forholdet mellom levende vesener og deres miljø og utviklet en rekke teknikker og instrumenter for måling og utforsking. Albert var også «pådriver og arkitekt» for den oseanografiske vitenskap som han medvirket til å skape.
Albert eide fire, stadig mer imponerende forskningsfartøy, «Hirondelle», «Princesse Alice», «Princesse Alice II» og «Hirondelle II». Ledsaget av noen av verdens ledende havforskere, reiste han i Middelhavet, skrev en rekke oseanografiske studier, kart og diagrammer.
I 1896, på en oseanografisk undersøkelse av Asorene, oppdaget han Prinsesse Alice-banken. I løpet av årene 1898–1907 gjorde han fire arktiske forskningsekspedisjoner til Svalbard for oseanografiske og zoologiske undersøkelser. Innsatsen hans her ble senere hedret ved navngiving av Albert I Land på Spitsbergen.
Utmerkelser og æresbevisninger
I 1918 tildelte National Academy of Sciences i USA fyrst Albert sin Alexander Agassiz Medal. The Explorers Club valgte Albert til sin høyeste medlemskapskategori, æresmedlem, i 1921. Han ble tildelt Cullum Geographical Medal av American Geographical Society. Fyrst Rainier av Monaco og International Association for the Physical Sciences of the Oceans etablerte Prince Albert I Medal i fysisk og kjemisk vitenskap om havene til hans ære.
Den 30. mars 1875 ble han tildelt St. Olavs Orden.
Kent County
Kent County er navnet på flere fylker (counties) i USA og Canada:
James Blake
James Blake (født 28. desember 1979 i Yonkers, New York) er en amerikansk profesjonell tennisspiller.
Han har vunnet ti singeltitler på ATP-touren og hans beste i Grand Slam-turneringer er to kvartfinaler i US Open.
James Blake er kjent for harde slag. Han tar ofte ballen tidlig for å sette press på motstanderen eller få en ren vinner. James Blake er best på raske underlag.
Come into My World
«Come into My World» er en dansepop-sang innspilt av den australske sangeren Kylie Minogue til hennes åttende studioalbum Fever. Sangen er den fjerde og siste singelen fra albumet, og den vant en Grammy Award i 2004.
James Blake
14. august 2008 slo Blake Roger Federer ut av kvartfinalen i sommer-OL 2008i to strake sett (4–6, 6–7).
Come into My World
Informasjon
Etter suksessen med den forrige singelen «Love at First Sight» i USA kunngjorde Minogue hun ville utgi en fjerde og siste singel fra albumet Fever, og «Come into My World» ble valgt. Sangen ble skrevet og produsert av Cathy Dennis og Rob Davis. Det fantes to innspilte versjoner, en albumversjon og en singelversjon, som ikke ble utgitt digitalt. Men singelversjonen ble utgitt senere på samlealbumet Ultimate Kylie (2004).
Singelen ble utgitt den 2. november 2002, og nådde nummer åtte på UK Singles Chart og nummer fire på den australske hitlistene. Ifølge Australian Recording Industry Association har singelen solgt til gull. Sangen nådde nummer 34 i New Zealand, deretter nummer 20, og den forble på hitlistene i elleve uker. I USA nådde singelen nummer 91 på Billboard Hot 100. Sangen hadde også lave resultater i Europa og nådde nummer 78 i Frankrike, nummer 15 i Danmark og nummer 13 i Italia.
Komposisjon
«Come into My World» er en dansepop-sang, som også inkluderer elementer av house og disco. Sangen inneholder også mange elektroniske elementer som synthesizer-melodier.
Musikkvideo
Den medfølgende videoen viser Kylie som rusler rundt en byblokk i Boulogne-Billancourt, en forstad til Paris i Frankrike. Hver gang hun fullfører runde i området, kommer en ny Kylie ut fra en av butikkene, og hver av personene i bakgrunnen er også duplisert i litt forskjellige posisjoner. Musikkvideoen konkluderer med fire Kylie og hvert element i bakgrunnen også avbildet fire ganger. Videoen ender som en femte Kylie kommer ut.
Formate og sporliste
Dette er de formatene og sporoppføringene av de store singleutgivelsene av «Come into My World»:
Rødgran
Den blir opptil 40 m høy med en stammediameter på 100 cm. Krona er smalt kjegleformet. Barken er gråbrun eller rødbrun. Nålene er 0,8–2,5 cm lange og firkantet i tverrsnitt. Konglene er 2,3–4,5 cm lange.
Rødgran vokser i rene bestander som danner store skoger. Den kan også vokse sammen med andre trær som balsamedelgran, svartgran, papirbjørk, weymouthfuru, kanadahemlokk, sukkerlønn, amerikabøk, gulbjørk, tuja, kvitgran og rødlønn. Vanlige busker er blant annet bærlyng, Viburnum lantanoides, bringebær, krypberglyng, Lonicera canadensis, arter i ripsslekta, virginiatrollhassel, tresøtmispel, nebbhassel og canadabarlind. Trevirket er likt andre granarter og brukes til trelast og papirmasse.
Arten er utbredt fra De kanadiske kystprovinser og Saint-Pierre og Miquelon sørvestover til Maine, sørlige Québec, sørøstlige Ontario, sentrale New York, østlige Pennsylvania, nordlige New Jersey og Massachusetts. Spredte forekomster finnes videre sørover i Appalachene: helt vest i Maryland, øst i Vest-Virginia, nord og øst i Virginia, vest i Nord-Carolina og øst i Tennessee.
Agapanthiini
Agapanthiini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).