cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tsjekkoslovakia
Opprettelse og utvikling
Staten Tsjekkoslovakia ble opprettet den 28. oktober 1918 av Tomáš Garrigue Masaryk som en konsekvens etter den første verdenskrigen og oppløsningen av det habsburgske dobbeltmonarkiet Østerrike-Ungarn. Masaryk hadde etablert et tsjekkoslovakisk nasjonalråd i Paris i 1916 med Edvard Beneš som sekretær. Tsjekkoslovakia ble sommeren 1918 anerkjent som selvstendig stat alliert med Ententen i kamp mot Sentralmaktene. En slovakisk nasjonalkomite sluttet seg 30. oktober 1918 til opprettelsen av republikken. Nasjonalforsamlingen møttes første gang 14. november i Praha og valgte Masaryk til president. Beneš ble utenriksminister. Tsjekkoslovakia ble til på territorier avstått fra Østerrike (de historiske østerrikske landskapene Böhmen på 55000 km2 og Mähren på 22,000 km2, foruten en liten del av Schlesien kjent som Østerriksk Schlesien på 4,400 km2) og fra Ungarn (området som utgjør dagens Slovakia 490 km2, samt Rutenia på 13,000 km2 som i dag er en del av Ukraina). I områdene avstått fra Østerrike var det 6,5 millioner tsjekkere og 3 millioner etnisk tyske, og de fleste tyske bodde konsentrert i grenseområdene og arbeidet særlig i industrien. Våren 1919 ble en sudettysk bevegelse slått ned av tsjekkiske styrker. Republikkens grenser ble fastsatt i Saint-Germain-traktaten i september 1919. De sudettyske områdene av Böhmen, som overveiende hadde tysk befolkning, ønsket å fortsette å være en del av Østerrike, som Deutschösterreich,men ble besatt av tsjekkoslovakiske tropper i 1918, selv om tyskerne enkelte steder gjorde militær motstand. 10. september 1919 underskrev Karl Renner Saint-Germain-traktaten og de tysktalende områdene i Böhmen og Mähren tilfalt Tsjekkoslovakia. Tsjekkoslovakia ble da det åttende mest folkerike land i Europa med nesten like mange innbyggere som de nye landene Ungarn og Østerrike til sammen.
Den nye republikken førte en anti-sovjetisk politikk og støttet den vestlige intervensjonen i Russland etter revolusjonen der. Landets store våpenindustri (særlig i Pilsen og Brno) forsynte Sovjetunionens naboland med våpen utover på 1920-tallet. I 1934 anerkjente Tsjekkoslovakia som det siste landet i Europa Sovjetunionen. Størstedelen av tungindustrien i Østerrike-Ungarn befant seg på det området som ble Tsjekkoslovakia og i mellomkrigstiden var landets maskinindustri blant de fremste i Europa.
Lagging
Historie i Norge
Mens laggeren var en bygdehåndverker, var bøkkeren gjerne en byhåndverker.
Tsjekkoslovakia
Etnisitet
Da Tsjekkoslovakia ble et selvstendig land var det etnisk og språklig mangfoldig. Befolkningen besto av tsjekkere (6,7 millioner eller 51 prosent), slovaker (2 millioner eller 16 prosent), tyskere (3,2 millioner eller 22 prosent), ungarere (745.000 eller 5 prosent) og rutere / østslavere (fra blant annet Rutenia) (4 prosent). Minoritetene bodde hovedsakelig i konsentrerte områder der de utgjorde flertallet. Etniske ungarere bodde hovedsakelig i Slovakia der de utgjorde en 22 % av befolkning og grenseområdene mot Ungarn var dominert av etniske ungarere. I Bratislava var opp mot en tredjedel av befolkningen etnisk ungarsk på det meste. Etnisk tyske (tysktalende) dominerte grenseområdene mot Østerrike og Tyskland i det sørlige Mähren, Šumava (Böhmerwald), Chebsko (Egerland) og deler av Slezsko (Schlesien) – disse etnisk tyske gikk under fellesbetegnelsen sudettyskere og dominerte et område på 27,000 km2. De sudettyske områdene utgjorde ikke et geografisk eller økonomisk sammenhengende område og var heller ikke økonomisk adskilt fra resten av Böhmen. De sudettyske områdene var topografisk skilt fra det tyske riket av fjellområder. Innenfor de sudettyske områdene bodde det i mellomkrigstiden om lag ½ million etniske tsjekkere og det bodde ½ million tyske i språkøyer innenfor tsjekkiske områder. Rutenerne utgjorde flertallet i Karpato-Ukraina som ifølge Elster var preget av utbredt fattigdom og til dels hungersnød i mellomkrigstiden delvis som følge av adskillelsen fra Ungarn.
Lagging
Historie i Norge
I norske museer finnes store mengder gjenstander fra det gamle bondesamfunnet som er laget med lagging som teknikk.
Tsjekkoslovakia
Etnisitet
Mange av tyskerne, ungarerne, østslaverne og polakkene og en del slovaker mente seg undertrykket ved at de mente den politiske elite ikke ga politisk selvstyre for etniske grupper. Denne politikken, kombinert med en økende nasjonalsosialistisk propaganda, særlig i det industrialiserte, tysktalende Sudetenland, ført til uro blant den ikke-tsjekkiske befolkningen.
a)Rutenere, russere og ukrainere. b)Elster oppgir sigøynere, rumenere, jugoslaver og andre.
Mauke
Mauke er en av de sørlige øyene i øygruppen Cookøyene.
Tsjekkoslovakia
Etnisitet
Det levet også en polsk minoritet sammen med tyskerne i Sudetenland som utgjorde en total befolkningsandel på 0,7 prosent. Den sørlige delen av Slovakia hadde delvis ungarsk majoritet. Etniske ungarerne utgjorde 4,9 prosent av Tsjekkoslovakias befolkning. I de østlige Karpatene levet ruterne, særlig i den delen som i 1938 ble avstått til dagens Ukraina.
Mauke
Sammen med Atiu og Mitiaro utgjør disse tre øyene øygruppen Ngaputoru (eller Nga-pu-toru – De tre røtter). Navnet kommer fra han som iflølge legenden grunnla øya – Uke. Navnet betyr «Ukes land». Et eldre navn på øya er «Akatokamanava». Øya er ca. 18 km i omkrets, omkring halvparten av Rarotonga. Den består av et vulkansk platå som er ca. 30 meter høyt og er omringet av fossiliserte korallrev (makatea). Jorda er fruktbar, noe som gjør det mulig å drive jordbruk.
Tsjekkoslovakia
Sudetenland og mellomkrigstiden
Da den tsjekkoslovakiske stat ble proklamert i 1918, skjedde det til motstand fra sudettyskerne. Disse ville ha en autonom, tysk region, lagt inn under Østerrike. Saint Germain-traktaten fra 1919 avsluttet denne diskusjonen, og staten Tsjekkoslovakia ble dannet. Tsjekkoslovakia signerte traktaten av 10. september 1919 om minoritetenes rettigheter og behandlet minoritetene bedre en de fleste nye statene etter første verdenskrig. De etniske tyskerne ble utsatt for å diskriminerende tiltak (blant annet når det gjaldt språk) som var utformet for å holde dem borte fra makten. De fleste etniske tyskere stemte ved valgene i 1920, 1925 og 1929 på partier som arbeidet innenfor Tsjekkoslovakias demokratiske system.
474 Prudentia
474 Prudentia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 13. februar 1901 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Navnet betyr klokskap på latin, og personifiseres ofte som en allegorisk skikkelse.
Tsjekkoslovakia
Sudetenland og mellomkrigstiden
Landet var en skjør statsdannelse, særlig på grunn av et stort antall etniske tyskere i områdene nær grensen til Tyskland. Da Tsjekkoslovakia ble opprettet i 1918 bodde det tre millioner tysktalende og syv millioner tsjekkisktalende i Böhmen og Mähren. De to etniske gruppene levde i stor grad i parallelle og til dels separate samfunn.
Mauke
Gjennom historien har innbyggerne, i likhet med innbyggerne på Mitiaro, vært forfulgt og undertrykt av de krigerske innbyggerne fra Atiu.
Øya er turistvennlig, ved at Air Rarotonga flyr hit 2 ganger i uken, og det er både hytter og rom i et gjestehus å leie. Det finnes mange fjorder og hvite strender, samt huler, klipper og en frodig jungel å utforske. Den største hulen heter Motuanga, som betyr «100 rom». Befolkningen er kjent for å være vennlige og gjestmilde. Imidlertid finnes det ingen caféer og restauranter.
Tsjekkoslovakia
Sudetenland og mellomkrigstiden
Mange etnisk tyske bosettere kom til området på invitasjon fra Přemyslidiske dynasti omkring år 1200 og mange sudettyskere kunne spore lokal familiehistorie tilbake til middelalderen. Tysk og tsjekkisk språk har lite til felles og markerte tydelig skillet mellom folkegruppene. Omkring 1900 rammet den økende tsjekkiske nasjonalismen de tysktalende. Blant tsjekkere er det en utbredt oppfatning at Habsburgernes herredømme fra Slaget på Det hvite berg i november 1620 til 1918 ikke var legitimt.
I 1918 var det flere tysktalende enn slovaker i landet, en del av de tysktalende var dessuten jøder. Det var over 100,000 jøder i landet i mellomkrigstiden. Vel en tredel av jødene regnet seg som etniske tyskere, mens nesten halvparten regnet seg som etniske tsjekkere, en liten andel regnet seg som etniske jøder. For eksempel regnet Hermann Kafka seg som tsjekker etter å ha vokst opp i overveiende tsjekkisk landsby, mens han kone og hennes familie i Praha var tysktalende, og de sendte sønnen Franz til tysk skole i Praha. I noen tilfeller ble Tsjekkoslovakias grenser trukket strategisk av seierherrene: For eksempel ble byen Gmünd på jernbanelinjen midt mellom Praha og Wien delt i en østerriksk og en tsjekkoslovakisk del (České Velenice).
Den tsjekkiske grunnloven fra 1920 garanterte fulle borgerrettigheter for sudettyskerne, og gjennom 1920-årene gjorde tyskerne seg sterkt gjeldende i politikken. Moderate tyske politiske krefter samarbeidet med de øvrige etniske gruppene. Det sosialdemokratiske tyske partiet fikk stor oppslutning i befolkningen, og i 1929 var dette partiet ledende i den tyske minoritet. Høyreradikale tyske partier sto derimot for en konfronterende politikk, og i 1933 ble Deutsche Nationalsozialistische Arbeiterpartei (DNSAP) forbudt av myndighetene, for å drive undergravende virksomhet.
I 1930-årene ble Tsjekkoslovakia rammet av dårlige konjunkturer, og dette gikk særlig ut over de sterkt industrialiserte sudettske områdene sammenlignet med de landbruksdominerte tsjekkiske områdene. Endringen medførte større oppslutning om det høyreradikale partiet, som nå het Det sudettyske partiet (SdP).Tsjekkoslovakias president Edvard Beneš hadde sammen med det sosialdemokratiske tyske partiet, prøvd å bremse for høyrekreftene, men mislyktes. I 1935 fikk SdP som var ledet av Konrad Henlein, bare to representanter færre enn Det tsjekkoslovakiske agrarpartiet. Heinlein gikk inn for full løsrivelse fra Tsjekkoslovakia.
Den tysktalende minoriteten ønsket autonomi, og i mellomkrigstiden sendte de en rekke appeller til Folkeforbundet. De klaget blant annet over at tyskspråklige skoler ble stengt. Autonomi for Sudetenland var ikke akseptabelt for Tsjekkoslovakia, både fordi grenseområdene ble oppfattet som tradisjonelle deler av Böhmen og Mähren og fordi områdene var økonomisk og militært viktige. En del tyskdominerte landsbyer markerte sin misnøye med statsdannelsen ved å ikke feire republikkens dag 28. oktober. I Tsjekkoslovakia var det før krigen en utbredt oppfatning at sudettyskerne var farlige kolonister og en trussel mot den tsjekkoslovakiske staten: en nasjonal fiende. Tomáš Masaryk ga uttrykk for denne oppfatningen da han i 1918 omtalte sudettyskerne som «innvandrere og kolonister». Det var en utbredt oppfatning blant tsjekkiske politikere at den tsjekkoslovakiske staten sviktet før krigen fordi et stort antall innbyggere ikke var lojale.
Valgene i Sudetenland og Münchenavtalen
Konrad Henleins høyreradikale parti Sudetendeutsche Partei (SdP), fikk ved valget i 1935 to tredjedeler av sudettyskernes stemmer. SdP var i praksis en gren av Hitlers NSDAP som finansierte partiet i hemmelighet. SdP hadde som mål å undergrave den tsjekkoslovakiske republikken. Partiet fikk 85 % av de sudettyske stemmene ved lokalvalget i 1938. Etter 1935 ble frontene mellom etniske tyskere og etnisk tsjekkere tydelige, og mange sudettyskere viste tydelig at de ikke sluttet opp om republikken Tsjekkoslovakia. De så frem til å bli «befridd» av Tyskland. Hitler krevde også at sudettyskerne og deres land skulle tilbake til de tyske riket, Heim ins Reich.
Østerrikes Anschluss til Nazi-Tyskland styrket Konrad Heinleins posisjon, og han gikk inn for en sammenslåing av Sudetenland med Tyskland. Like etter Anschluss ble Tyskland mer aktive i Tsjekkoslovakia. Ambassadøren i Praha hadde fire dager etter innmarsjen i Østerrike møte med Henlein. De avtalte at Henleins sudettyske parti skulle følge Tysklands linje og ta ordre fra Berlin. Hitler hadde selv møte med Henlein 28. mars der Hitler la opp retningslinjene for det sudettyske partiet. Henlein skulle blant annet fremme krav som regjeringen i Praha ikke kunne godta og stadig skjerpe kravene slik at de ikke kunne oppfylles. Henlein la i Karlsbad 24. april frem krev i tråd med Hitlers instrukser. På grunn av rykter om tyske styrkesamlinger mobiliserte Tsjekkoslovakia 20. mai deler av hæren langs grensen.
Münchenavtalen av 29. september 1938 er karakterisert som andre verdenskrigs begynnelse for Tsjekkoslovakia. Ved denne avtalen ble oppdelingen av Tsjekkoslovakia godtatt av stormaktene, uten tsjekkoslovakiske myndigheters medvirkning. Avtalen medførte at Sudetenland med omkring 40 % av Böhmens og Mährens areal ble overtatt av Tyskland. Området som ble overført til Tyskland (kalt «Sudetengau» med Konrad Henlein som gauleiter), hadde 3,5 millioner innbyggere. Denne befolkningen besto av 2,8 millioner tysktalende og 700,000 tsjekkisktalende. Omkring 440,000 tysktalende befant seg i områdene som fortsatt ble kontrollert av Tsjekkoslovakias regjering. Hitlers annektering av Sudetenland ble ønsket velkommen av de fleste sudettyskere. Hitler ble av mange sudettyskere hyllet som frigjører fra «det tsjekkiske åk». Mange etniske tsjekkere ble fordrevet fra det annekterte området, og samtidig ble mange sudettyskere presset til å melde seg inn i SdP slik Milena Jesenska rapporterte.
Oppløsningen av Tsjekkoslovakia
Planene for oppløsning («likvidering») av resten av Tsjekkoslovakia ble lagt i Berlin 21. oktober 1938. Innenfor den delen av landet som ikke var overført til Tyskland var det en etnisk tysk minoritet på 500,000. Hitler ønsket at oppløsningen av Tsjekkoslovakia skulle skje på en tilsynelatende lovlig måte.
Polske styrker krysset 1. oktober 1938 grenseelven Olza og tok kontroll over et området på vel 1000 km2 inkludert byen Český Těšín (polsk: Cieszyn), jernbaneknutepunktet Bohumín og en viktig tungindustri. Det annekterte området hadde 240,000 innbyggere hvorav 75,000 etnisk polske og 25,000 etnisk tyske.
President Hácha avsatte 10. mars selvstyreregjeringen i Slovakia. Tiso, Tuka og Durchansky ble satt i husarrest 11. mars og Hácha erklærte unntakstilstand i Slovakia. Jozef Tiso anmodet straks Tyskland om hjelp via radiosenderen i Wien og Hlinkagarden og den tyske minoriteten innledet kamper. Karol Sidor ble utnevnt til ny statsminister for Slovakia. Mens Sidors kabinett hadde regjeringsmøte i Bratislava kvelden 11. mars trengte Arthur Seyss-Inquart, Josef Bürckel og fem tyske generaler inn i rommet og krevde at Slovakia erklærte uavhengighet fra Tsjekkoslovakia. Tiso reiste 13. mars til Berlin for å konferere med Hitler. Tiso erklærte Slovakia uavhengig av Tsjekkoslovakia 14. mars etter presse fra Hitler og basert på en tekst forfattet av Ribbentrop. Slovakia kom i praksis under tysk kontroll og forble formelt en selvstendig stat. Dette skapte stor bekymring i Polen der Slovakia ble betraktet som polsk interessesfære og Polen ble med dette omgitt av tyskkontrollerte områder på tre kanter. Før oppstanden i 1944 blandet ikke Tyskland seg direkte inn i Republikken Slovakias indre forhold.
Tyske styrker ble 7. mars konsentrert langs grensen og den tsjekkoslovakiske regjeringen skal ha vært orientert om at okkupasjonen skulle skje natt til 15. mars. I begynnelsen av mars var det uroligheter i Karpato-Ukraina og general Prchala fikk all diktatoriske fullmakter i området. Hitler truet 15. mars 1939 med at Praha ville bli bombet om president Emil Hácha ikke gikk med på tyske krav. Hacha aksepterte da at Böhmen og Mähren skulle bli tysk protektorat. Da Hácha og hans delegasjon i Berlin undertegnet avtalen klokken 5 om morgenen hadde tyske styrker allerede i flere timer beveget seg over grensen fra nord (Breslau) og sør (Wien). Den 16. mars kunngjorde Adolf Hitler opprettelsen av Riksprotektoratet Böhmen-Mähren. Storbritannia protesterte mot denne disse endringene. USA avviste at opprettelsen av Riksprotektoratet hadde noen juridisk grunnlag. Tsjekkoslovakias representant i Paris fikk tillatelse av franske myndigheter til å opprette eksilhær på fransk territorium. I desember 1939 anerkjente Storbritannia den tsjekkoslovakiske «nasjonalkomite» under ledelse av Beneš som representanter for det tsjekkoslovakiske folk.
Samtidig ble Republikken Slovakia opprettet og en marionettregjering innsatt. Etter å ha tatt kontroll over Praha og hele Böhmen/Mähren gikk tyske styrker videre inn i Slovakia og tok full militær kontroll i august 1939. Slovakiske soldater ble innrullert i den tyske hæren og 250000 tyske soldater ble utplassert ved grensen til Polen. Tyskland lot Ungarn beholde Karpato-Ukraina.
Fra 1939 til slutten av annen verdenskrig utgjorde den historisk østerrikske delen, altså de tsjekkiske kronlanden, det tyske protektoratet Böhmen-Mähren, mens Republikken Slovakia ble en egen stat i allianse med Hitler. Et stort antall tysktalende tsjekkere (sudettyskere) ble rekruttert til Wehrmacht og Schutzstaffel (SS), og mange var involvert i overgrep mot befolkningen. Også andre tsjekkoslovakiske borgere gikk okkupasjonsmaktens ærend. Blant de sudettyske kollaboratørene var den anti-tsjekkiske Karl Hermann Frank. Den tsjekkoslovakiske motstandsbevegelsen rapporterte allerede i 1939 at tsjekkerne fikk et stadig mer radikalt syn på sudettyskerne og at «nasjonen bare overlever på håpet om hevn». Mange sudettyskeres støtte til okkupantene styrket tsjekkernes oppfatning om at sudettyskerne ikke hadde rett til å bo på tsjekkisk jord. Etter opprettelsen av protektoratet tillot Storbritannia at Tsjekkoslovakias gullbeholdning i Bank of England ble overført til protektoratet og marionettregjeringen i Slovakia fikk etablere et konsulat i London.
Den tsjekkoslovakiske våpenindustri var viktig for Adolf Hitlers krigføring, og han var misfornøyd med at daværende riksprotektor Konstantin von Neurath ikke klarte å bryte ned den tsjekkiske motstandsbevegelsen. I 1939 tiltrådte derfor Reinhard Heydrich som stedfortredende riksprotektor. Heydrich var tidligere sjef for den sentrale sikkerhetstjenesten i Det tredje riket. Han sørget dels for at levekårene ble forbedret, dels ble voldsutøvelsen intensivert. Det ble innført unntakstilstand, der 4 000 til 5 000 mennesker ble arrestert og 400 henrettet.
Reinhard Heydrich ble 27. mai 1942 utsatt for et attentat i Praha, og døde 4. juli. Drapet medførte storstilte represalier, under ledelse av Kurt Daluege. Henrettelser skjedde uten lov og dom, og herjingene kulminerte med utslettelsen av to landsbyer, Lidice og Lezaky. Lidices 192 voksne menn ble henrettet, mens kvinner og barn ble deportert og landsbyen ble revet. I 1939 bodde 118 000 jøder i landet; av disse ble 78 154 ble drept av okkupasjonsmakten. I tillegg til jødene ble ytterligere flere hundre tsjekkoslovaker henrettet under Heydrichs styre.
Republikken Slovakia
Jozef Tiso, leder av selvstyreregjeringen i Bratislava, erklærte, med tysk støtte, Republikken Slovakias uavhengighet fra Tsjekkoslovakia 14. mars 1939. Hitler påtok seg 16. mars å beskytte den nye staten Slovakia, og Ribbentrop undertegnet traktat om dette med Vojtech Tuka 23. mars. Traktaten inneholdt et hemmelig tillegg som ga Tyskland enerett til å utnytte Slovakias næringsliv. Hele Tsjekkoslovakia var da i praksis under tysk kontroll, mens Republikken Slovakia formelt forble en uavhengig stat. Tyskland intervenerte i innenrikspolitiske saker i Slovakia via Tysklands ambassadør. USA anerkjente ikke Republikken Slovakia og betraktet Tsjekkoslovakias eksilregjering i London som landets eneste representant under krigen. USA ignorerte Slovakias krigserklæring i desember 1941.
Republikken gikk i 1940 inn i tremaktspakten med Tyskland og Italia. Slovakia deltok i angrepet på Sovjetunionen i juni 1941. Tiso var arvtaker etter Andrej Hlinkas katolsk-nasjonalistiske politikk, også kalt klerikal fascisme. Regimet hadde nær forbindelse med Vatikanet. Jødiske slovaker ble utsatt for forfølgelse straks republikken Slovakia var opprettet. Fra april 1939 ble jøder i stadig større grad utestengt fra skoler, forretningsliv og offentlig administrasjon. Under et møte i Salzburg i slutten av juli 1940 strammet Hitler opp det slovakiske regimet fordi Hitler mente de opptrådte for selvstendig. Hitler krevde opptrapping av de anti-jødiske tiltakene etter mønster av Det tredje riket. Ribbentrop beordret sine folk til å sørge for tyske rådgivere i den slovakiske regjeringene på områdene politi, propaganda, økonomi og jødesaker. I august 1940 kom hauptsturmführer Dieter Wisliceny til Bratislava som rådgiver i jødesaker. Jundekodex av 9. september 1941 hadde 270 paragrafer hvorav mange allerede var trådt i kraft. Etter Salzburg-møtet forsøkte Tuka og Mach en radikal nazifisering av Slovakia. I september 1941 innførte de antijødiske bestemmelser etter mønster av Nürnberglovene og innen mars 1942 hadde de sikret seg den jødiske befolkningens eiendeler. Tiso motsatte seg ytterligere nazifisering landet slik Tuka og Alexander Mach ønsket. Tuka representerte den ytterliggående og aggressive slovakiske nasjonalismen, mens Tiso hadde en viss modererende innflytelse. Den politiske situasjonen i Slovakia lignet på den politiske situasjonen i Romania.
Holocaust
Nesten alle slovakiske dødsofre under krigen var jøder. I hele Tsjekkoslovakia utgjorde jøder 75-80 % av alle ofre. Flere tusen sigøynere ble deportert til Auschwitz eller drept på annen måte, opptil 7000 ifølge Sniegon. I Karpato-Ruthenia var det 110,000 jødiske innbyggere og disse utgjorde over 15 % av befolkningen i regionen. I dette området arbeidet en firedel av jødene i landbruket noe som var uvanlig i Europa på den tiden. De fleste jødiske barn gikk på tsjekkisk-språklige skoler og ble beskyldt for å drive «tsjekkifisering» av området. I Košice, som ble overført til Ungarn i 1938, bodde det omkring 12000 jøder og disse utgjorde 20 % byens befolkning.
Et stort antall tysktalende tsjekkere (sudettyskere) ble rekruttert til Wehrmacht og Schutzstaffel (SS), og mange var involvert i overgrep mot befolkningen. I 1939 bodde 118,000 jøder i landet; av disse ble 78,154 ble drept av okkupasjonsmakten. I perioden november 1941 til tidlig 1943 ble først 70,000 fra Böhmen-Mähren og etter hvert 60,000 jøder fra det Tyskland, Nederland, Belgia og Danmark deportert til Theresienstadt. Theresienstadt fungerte som propaganda for regimet og vist frem som en god jødisk bosetting. I realiteten var forholden i Theresienstadt ille og mange døde før de ble deportert. De fleste ble sendt videre til andre leirer og færre enn 20,000 overlevde.
Fire dager etter at Reinhard Heydrich døde etter attentat gikk en togtransport fra Praha merket «AaH» (Attentat auf Heydrich). På toget var 1000 jøder som straks ble drept i Belzec.
Omkring 20,000 deporterte jøder kom tilbake i 1945, litt over 10 % av den jødiske befolkningen fra før krigen. Jøder innvandret også fra Karpato-Ruthenia som Sovjetunionen hadde annektert. Jøder ble ikke tatt godt i mot Tsjekkoslovakia og andre østeuropeiske land etter krigen. I rapport til eksilregjeringen i London het det at «etter krigen vil ikke jødene kunne returnere til stillingene som de hadde tidligere». Noen jøder ble utvist fordi de ble kategorisert som tyske. De få overlevende jødene som ble værende tok en tsjekkoslovakisk (og anti-tysk) ikke-religiøs identitet etter krigen.
I 1938–1939 kom det tsjekkoslovakiske jøder som flyktninger til Norge, blant andre legen Leo Eitinger som overlevde både Auschwitz og Buchenwald. Nansenhjelpen ordnet innreisetillatelse for 60 barn og 200 voksne jøder fra Tsjekkoslovakia etter Hitlers okkupasjon våren 1939.
Holocaust i Slovakia og Ungarn
Republikken Slovakia var det første landet som i stor skala sendte sine egne innbyggere til dødsleirene. I Slovakia ble ikke jødene samlet i ghettoer som i Polen og de baltiske landene og holocaust artet seg mer som i de okkuperte landene i Vest-Europa. Republikken Slovakia var det eneste landet som betalte Tyskland for å ta i mot de deporterte jødene.
Praha-offensiven
Praha-offensiven var det siste store slaget som ble utkjempet under andre verdenskrig i Europa. Kampen om Praha fant sted på Østfronten i dagene 6. mai til 11. mai 1945, og er særlig bemerkelsesverdig fordi den siste delen foregikk etter at Tyskland hadde kapitulert 8. mai. Slaget ble også utkjempet samtidig med et større folkelig opprør i Praha i dagene 5.–8. mai. Praha ble endelig frigjort som en følge av denne offensiven.
Etter Slaget om Berlin var Böhmen og Mähren fortsatt kontrollert av tyske styrker. Amerikanske styrker avanserte raskere enn ventet gjennom Tyskland, og 17. april krysset amerikanske patruljer grensen til Tsjekkoslovakia. General Patton overlot frigjøringen av den vestlige delen av Tsjekkoslovakia til Sovjetunion som avtalt.
De første dagene i mai ble 1,7 millioner soldater (med blant annet blant annet 1,800 stridsvogner og 2,900 kampfly) fra den røde armé sendt sørover fra Berlin og Dresden mot Praha. De sovjetiske styrkene hadde inntatt Bratislava 4. april og Brno 26. april rykket gjennom Mähren mot Praha.
Etter ny avtale med Sovjetunionen krysset Pattons styrker 5. mai grensen til Tsjekkoslovakia og rykket frem til Budweis, Pilsen og Karlsbad. Tsjekkiske partisaner støttet av folkelig oppstand tok kontroll over sentrale deler av Praha og ble 6. mai angrepet av tyske styrker. De sovjetiske styrkene angrep for å bistå partisanene. En divisjon (omkring 25,000 soldater) av Den russiske frigjøringsarméen (ROA i tyske uniformer) som befant seg i Tsjekkoslovakia hadde skiftet side og rykket inn i Praha og kjempet mot sine tidligere allierte.
ROAs styrke forlot Praha for å overgi seg til amerikanske styrker 9. mai, men ble drept eller tatt til fange av den røde arme. Den tsjekkoslovakiske nasjonale ledelsen ga de tyske styrkene fritt leide vestover der de skulle overgi seg til amerikanerne. Noen tusen tyske soldatene nådde de amerikanske sperringene, og de fleste ble senere overlatt til den røde armé. Omkring 600,000 tyske soldater ble tatt til fange av den røde armé. De sovjetisk styrkene møtte Pattons hær ved Pilsen 11. mai og da var de siste store kampene i Europa over. Omkring 11,000 sovjetiske soldater falt.
Etterspill
Politikken for tiden etter frigjøringen ble formulert i det såkalte Košice-programmet i april 1945. Dette var utformet av landets første etterkrigsregjering under ledelse av president Beneš. Košice ble frigjort av sovjetiske styrker i januar 1945 og fungerte en periode som hovedstad. Programmet ble utformet uten mandat fra befolkningen og uten en lovgivende forsamling. Programmet anerkjente slovakene som en etnisk særegen folkegruppe og la retningslinjer for likebehandling av tsjekkere og slovaker, noe som ble tatt dårlig mot blant mange tsjekkere. Slovakenes erfaring med en egen statsutdannelse under krigen hadde styrket den slovakiske nasjonalismen, en nasjonalisme som i Stalin-tiden ble karakterisert som «bourgeois nasjonalisme».
Den etniske rensningen – som skjedde i samsvar med Beneš-dekretene – av de tyske og ungarske minoritetsbefolkningene etter andre verdenskrig førte til at store områder ble tømt for sine befolkninger og etter hvert tvangskolonisert av tsjekkere. Dette fikk nokså varige demografiske og sosiale virkninger.
Statspropagandaen proklamerte uansett en offisiell ideologi om at det ikke eksisterte noen tsjekkere eller slovaker, men en nasjon med tsjekkoslovaker, noe som ikke ble tatt godt imot av slovaker og andre etniske grupper. Straks et forent Tsjekkoslovakia var forent etter den andre verdenskrigen (etter at landet hadde blitt delt under krigen) kom motsetningen mellom tsjekkere og slovaker til overflaten igjen.
I 1945 ble Tsjekkoslovakia gjenopprettet, med unntak av at det ukrainsktalende Rutenia (Karpato-Ukraina) ble avgitt til Sovjetunionen i henhold til den sovjetisk-tsjekkoslovakiske traktaten av juni 1945. Dette området ble frigjort av den røde arme sommeren 1944.
De fleste sudettyskere og mange etniske ungarere (madjarer) ble fordrevet som følge av de såkalte Beneš-dekretene og Potsdamavtalen. Omkring tre millioner mennesker ble fordrevet fra sine hjem i de tsjekkiske kronlandene Böhmen, Mähren og Slovakia på slutten av og etter andre verdenskrig. Beneš-dekretene la grunnlaget for dette ved inndragelse av statsborgerskap og eiendom. Fordrivelsene av etniske tyskere fra Tsjekkoslovakia og Polen er det største enkelttilfelle av tvungen migrasjon som er kjent fra historien. Dekretene opphevet statsborgerskap for tysktalende tsjekkoslovaker som ikke kunne bevise sin lojalitet til Tsjekkoslovakia; eiendommene deres ble beslaglagt og de var i flere måneder uten vanlig rettslig vern. Dekretene nevner ikke selve fordrivelsen. I løpet av våren og sommeren 1945 ble omkring 700,000 etniske tyskere fordrevet og ytterligere 300,000 flyktet i den som kalles «den ville fordrivelsen» (tsjekkisk: «divoký odsun»). I siste halvår 1945 (etter Potsdam-konferansen) skjedde fordrivelsene eller tvangsforflytningen på bakgrunn av Potsdamavtalen, og fra og med 1946 skjedde uttransporteringen i ordnete former og under tilsyn av de allierte. Omkring 2,1-2,3 millioner tysktalende ble offisielt utvist og tvangsflyttet etter Potsdam. Fordrivelsene sprang også ut av ambisjonen om å gjøre Tsjekkoslovakia til en etnisk basert nasjonalstat av slaviske folk. Zdeněk Fierlinger sa i en tale til nasjonalforsamlingen 30. oktober 1945 at Potsdamkonferansen «ga oss muligheten til å fullføre vår historiske oppgave med å skape en tsjekkisk og slovakisk nasjonalstat». De fleste innbyggerne i Karpato-Ruthenia ble ukrainske borgere etter krigen.
Sommeren 1945 kom jøder deportert av nazi-regimet tilbake til landet. Omkring 20.000 jøder kom tilbake, litt over 10 % av den jødiske befolkningen fra før krigen. Deres eiendom var beslaglagt av nazistene. Jøder innvandret også fra Karpato-Ruthenia som Sovjetunionen hadde annektert. Jøder ble ikke tatt godt i mot Tsjekkoslovakia og andre østeuropeiske land etter krigen. I rapport fra hjemlandet til eksilregjeringen i London het det at «etter krigen vil ikke jødene kunne returnere til stillingene som de hadde tidligere». Noen jøder ble utvist fordi de ble kategorisert som tyske. De få overlevende jødene som ble værende tok en tsjekkoslovakisk (og anti-tysk) ikke-religiøs identitet etter krigen.
Demografiske og etniske endringer
Tsjekkoslovakiske myndigheter hadde planlagt å utvise 200,000 borgere av ungarsk etnisitet fra Slovakia, men fra motstand fra regjeringene i Ungarn, Storbritannia og USA førte til at bare 80,000 ble tvangsflyttet over grensen til Ungarn. I tillegg ble 44,000 tvangsflyttet til Sudetenland. Omkring 50,000 ukrainere måtte forlate Tsjekkoslovakia og omkring 115,000 tsjekkere og slovaker ble flyttet fra Ruthenia og Ungarn hovedsakelig til Sudetenland.
Tsjekkoslovakia hadde før krigen vært en multietnisk stat. Holocaust og jødisk utvandring, avståelse av territorium (Karpato-Ruthenia) til Sovjetunionen og fordrivelsen av etnisk tyske fra de tsjekkiske områdene og madjarer fra de slovakiske områdene, etterlot landet etnisk mer homogent. Etter krigen ble Tsjekkoslovakia et land hovedsakelig av tsjekkere og slovaker. Jøder ble ikke lenger anerkjent som en etnisk gruppe og måtte enten bekjenne seg som tsjekkere eller slovaker. Edvard Beneš var varm tilhenger av sionismen og mente jødene måtte velge mellom å emigrere til Palestina eller la seg assimilere. Mange holocaust-overlevende fra Øst-Europa brukte Tsjekkoslovakia som springbrett for utvandring til Palestina
Fordrivelsene endret i betydelig grad den demografiske sammensetningen i Tsjekkoslovakia. Landskapene som utgjorde Tsjekkoslovakia (de tsjekkiske kronlandene og Slovakia) hadde gjennom nesten et årtusen vært flerkulturelle og bebodd av både tyskere, tsjekkere og ungarere, og tyskerne utgjorde før annen verdenskrig omkring en fjerdedel av befolkningen. Fordrivelsen påvirket også landets økonomi; siden det ikke fantes nok tsjekkiske eller slovakiske nybyggere til å befolke de avfolkede sudettyske områdene, sank både folketallet og dermed også produktiviteten i tradisjonelle industrigrener. Omtrent 250,000-300,000 etniske tyskere, i all hovedsak anti-nazister og uunnværlige fagarbeidere, fikk forbli eller ble tvunget til å bli i landet. Over 1,5 millioner tsjekkere og slovaker flyttet til Sudetenland etter fordrivelsene. Også en del etniske ungarere, roma og etniske tsjekkere fra Wien samt fra områder avstått til Sovjetunionen (Ukraina) og fra Volhynia ble tvunget eller oppfordret til å flytte til områdene tømt for etniske tyskere.
Etter at fordrivelsen av etniske tyskere ble avsluttet i 1948 var ambisjonen å «homogenisere» befolkningen, inkludert de gjenværende tysktalende, til en felles kultur. Spor av landets tyske fortid ble systematisk fjernet. Myndighetene arbeidet med å skrive om historien slik Sudetenland fremsto som nesten rent tsjekkisk. For eksempel i landsbyen Hnanice (tysk: Gnaldersdorf) sør i Mähren var det i mellomkrigstiden 90 % etniske tyskere, mens det i 1950 ikke ble registrert en eneste tysktalende. Husene i Hnanice forlatt av etniske tyskere ble plyndret og tyskspråklige bøker fra biblioteket ble brent og erstattet av tsjekkisk.
Rettsoppgjør
Mange saker som gikk for lavere domstoler hadde ofte bakgrunn i nabokrangler eller skilsmisser. Etter hvert oppsto en viss utmattelse eller trøtthet i befolkningen og i domstolene, iveren etter straff og gjengjeldelse ebbet ut særlig etter at de fleste etniske tyskere var fordrevet, slik at straffene ble mildere og flere ble frikjent. Først i 1946 innledet den nasjonale domstolen i Praha saker mot ledende figurer noe som endte i dødsstraff for tre generaler, syv journalister og mange ledende tsjekkiske nazister. Den gamle eliten slapp lettere unna og mange ledende tjenestemenn i protektoratet unnslapp dødsstraff.
Vojtech Tuka og Jozef Tiso ble etter krigen dømt til døden for landsforræderi og henrettet. Mange slovaker, også hans politiske motstander, opplevde henrettelsen av Tiso som en urimelig straff. Sett fra Böhmen og Mähren var Tiso en quisling. Edvard Beneš nektet å benåde Tiso ved å omgjøre straffen til livsvarig fengsel. Rettssakene ble ansett som et internt anliggende i Tsjekkoslovakia og ikke som en del av det internasjonale rettsoppgjøret. Saken mot Tiso inngikk i et en intens maktkamp i Tsjekkoslovakia etter krigen. Dommen mot Tiso ble av en del betraktet som en tsjekkisk eller kommunistisk hevn. Alois Brunner flyktet til Syria og levde der under regimets beskyttelse.
Det tsjekkoslovakiske parlamentet vedtok i 1946 en lov som gjorde ellers straffbare handlinger, begått mellom 30. september 1938 og 28. oktober 1945, frie for straff. Vilkåret var at handlingene enten var utført for å forsvare tsjekkiske eller slovakiske interesser, eller at de var uttrykk for en rettferdig gjengjeldelse av okkupasjonsmaktens eller dens alliertes handlinger.
Etterkrigstiden
Tsjekkoslovakia var den eneste demokratiske staten i sentral- og Øst-Europa gjennom mellomkrigstiden. Også det første valget etter andre verdenskrig var demokratisk. Kommunistpartiet ble det klart største partiet ved valget i mai 1946 (40 % i den tsjekkiske delen og 30 % i den slovakiske delen), mye takket være partiets aktive motstandskamp mot tyskerne under krigen. Det sto ikke sovjetiske styrker i landet på dette tidspunktet. I 1948 grep kommunistene makten i landet fullt og helt etter at sosialdemokratene ble presset til å akseptere en sammenslåing av de to partiene. Tsjekkoslovakia ble erklært å være en sosialistisk republikk, og de øvrige partiene måtte akseptere å underordne seg kommunistpartiets lederskap i en Nasjonal Front som stilte felles liste ved alle senere valg fram til 1989. Tsjekkoslovakia ble på denne måten reelt sett en ettpartistat og en del av Østblokken under Sovjetunionens ledelse. Landet ble medlem av Warszawapakten da denne ble opprettet i 1955.
Fra midten av 1960-tallet slo Tsjekkoslovakia under ledelse av Alexander Dubček, inn på en politisk reformkurs som fikk navnet Prahavåren. Dette ble ikke positivt mottatt av Sovjetunionens leder Leonid Bresjnev som fryktet at Tsjekkoslovakia ville gli ut av Sovjetunionens kontroll. I august 1968 ble Tsjekkoslovakia invadert av andre Warszawapaktland. Dubček ble avsatt og de politiske reformene ble reversert.
Fløyelsrevolusjon og oppdeling
I 1988 ble det arrangert flere demonstrasjoner på merkedager. Den største var 21. august, 20 år etter Warszawapaktens innmarsj. Demonstrasjonen begynt smått ved at noen samlet seg ved Vaclav-momunentet på Václavplassen i Praha. Tusenvis av løpesedler var på forhånd delt ut med oppfordring om å delta og til slutt deltok omkring titusen i marsj nedover plassen inntil politiet kom og løste opp forsamlingen. På syttiårsdagen 28. oktober for etableringen av Tsjekkoslovakia hadde flere tusen samlet seg på plassen og ble jaget av politiet som brukte tåregass og vannkanoner. Havel informerte myndighetene om at han 11. november skulle avholde et symposium, alle de tsjekkiske deltakerne ble arrestert. Ny demonstrasjon var tillyst 15. januar 1989 ved tyveårsdagen for Jan Palachs død, 3500 politifolk møtte opp for å hindre demonstrasjonen. Markeringene fortsatte til 19. januar.
I den såkalte fløyelsrevolusjonen fra 16. november til 29. desember 1989 ble det kommunistiske styret tvunget til å gå av etter fredelige massedemonstrasjoner, og Václav Havel ble valgt til president. I november 1989 sendte Havel brev til Richard von Weizsäcker der han personlig fordømte fordrivelsen av sudettyskerne som «dypt umoralske» handlinger. Havel mente de hadde moralsk skadet tsjekkerne like mye som de fordrevne. Han ville ikke gå med på at nazistenes større overgrep rettferdiggjorde behandlingen av sudettyskerne. Havel sammenlignet senere overgrepene mot sudettyskerne med Hitlers og Stalins overgrep, og insisterte på at tsjekkerne lot seg konfrontere med denne uhyggelige delen av landets fortid. Havel og forbundspresisdent Weizsäcker utveklset unnskyldninger under statsbesøk i 1990. I 1992 signerte Tsjekkoslovakia og det gjenforente Tyskland en vennskaps- og naboskapsavtale.
Relasjonen mellom tsjekkere og slovaker forble et tema fra gjenoppretting av republikken etter andre verdenskrigs til den fredelige oppløsningen. Demokratiske valg ble avholdt i 1990. Valgene viste en splittelse mellom den tsjekkiske og den slovakiske delen av landet, og 1. januar 1993 ble Tsjekkoslovakia oppløst og delt mellom den nye staten Tsjekkia og det gjenopprettede Slovakia. Delingen av Tsjekkoslovakia er ofte blitt kalt en «fredelig skilsmisse» fordi begge parter var enige om delingen.
Tövsala
Tövsala (finsk: Taivassalo) er en finsk kommune i landskapet Egentliga Finland. Kommunen har cirka 1 700 innbyggere og et areal på 142,08 km² hvorav 1,64 km² er vann. Tövsala er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Gustavs, Nystad, Vemo, Virmo og Nådendal.
Om sommeren mangedobles folketallet i kommunen på grunn av alle feriegjestene.
Bhutans flagg
Bhutans flagg er skrådelt gult og oransje, med en oppadstigende drage i skrålinjen. Proporsjonene er 2:3.
Den safrangule fargen i Bhutans flagg symboliserer kongen, som utøver av den verdslige makten. Den oransje fargen representerer buddhismens åndelige kraft.
Historie
''For bilder av tidligere versjoner, se lenke 2
En tidlig, kvadratisk versjon av flagget ble tatt i bruk i 1949, ved en seremoni knyttet til undertegnelsen av avtalen mellom India og Bhutan. Fargene var til dels de samme som i dag, men dragen var grønn i denne versjonen.
En ny versjon ble brukt i 1956: hvit drage, og med rødbrun og skarp gul farge.
Det er usikkerhet om når dagens versjon ble innført, men den offisielle versjonen (lenke 1) er at den nåværende kongens far, kong Jigme Dorji Wangchuk, fastsatte dagens farger i 1968 eller 1969. Skikken med å heise flagget foran offentlige bygg ble innført av kongen i 1968, og et flaggreglement ble vedtatt av nasjonalforsamlingen i 1972.
Edward C. Hyatt vannkraftverk
Edward C. Hyatt vannkraftverk er et såkalt pumpekraftverk i Butte fylke i California, og utnytter kraften fra to vertikalt beliggende reservoarer med 600 m vannfall (head), i elva Feather som er ei sideelv til Sacramento. Installert effekt er 780 MW fordelt på seks turbiner.
Surinam under Sommer-OL 1988
Surinam deltok under Sommer-OL 1988. Seks sportsutøvere, fire menn og to kvinner fra Surinam deltok i fire sporter, friidrett, judo, sykling og svømming under Sommer-OL 1988 i Seoul. Dette var sjette gangen Surinam deltok i et sommer-OL, de kom på en delt 29.-plass med en gullmedalje.
Edward C. Hyatt vannkraftverk
I samme fylke ligger også Edward C. Hyatt-demningen som betjener tre egne turbiner i tradisjonell elvekraftverk-teknologi med en produksjon på 351–367 MW som fordeles til pumpekraftverket. Til kraftproduksjonen inngår ellers vann ledet fra den store Oroville-demningen med Lake Oroville, og hele dette anlegget inklusive E. C. Hyatt vannkraftverk stod ferdig i 1968. Årsproduksjonen er 2,12 TWh.
Telefonoverdrag
Før de lette mobiltelefonene ble vanlige ga telefonoverdragene mulighet for å svare på innkommende telefonsamtaler til drosjer, ambulanser og legevakt fra radioer i bilene eller fra håndapparater.
I USA, der lokale telefonsamtaler er gratis, har det vært vanlig at radioamatører kunne koble sammen en amatørradiostasjon til telefonlinjen for samtale mellom andre radioamatører og telefoner i eget lokalområde med telefonoverdrag, engelsk: phone patch.
Telefonoverdrag kan også koble en telefonlinje til miksebordet til en radiostasjon som kringkaster radioprogram til allmennheten. Samtaler kan dermed bli håndtert ved hjelp av lydutstyret i studioet (mikrofon, hodetelefoner, høyttalere) og også kringkastes.
Institutt for statsvitenskap (UiO)
Institutt for statsvitenskap er et institutt under Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo. Instituttet driver forskning og tilbyr utdanning på bachelor-, master- og ph.d.-nivå. Det har 45 årsverk i akademiske stillinger.
Instituttleder er professor Dag Harald Claes.
Río Reventazón
Reventazón er ei elv i Costa Rica. Den har sitt opphav i det sentrale høylandet og renner 145 km ned til lavlandet ved Det karibiske hav, hvor den flyter sammen med Parisminaelva og videre ut i havet. Sammen danner de to elvene Reventazón–Parismina-nedslagsfeltet.
Den øvre delen av Reventazón er kilden til 25 % av drikkevannet til San Josés byområde. Den er også viktig for kraftproduksjon; de tre reservoarene Cachí (100,8 MW), Angostura (210 MW) og Reventazón (305 MW) står for en stor del av landets elektrisitet.
Dale kraftverk
Dale kraftverk ligger ved Dale i Vaksdal kommune i Vestland.
Sturmabteilung
Sturmabteilung, forkortet SA (i flertall Sturmabteilungen, tysk for «stormavdeling»), var det tyske, nasjonalsosialistiske (nazistiske) partiet NSDAPs paramilitære underorganisasjon for partiets uniformerte «gatetropper». De politiske aktivistene i SA spilte en nøkkelrolle i partilederen Adolf Hitlers vei til makten i Tyskland i 1933.
Dale kraftverk
Vassdrag
Kraftverket er det nederste i Bergsdalsvassdraget. Vannet i Bergsdalsvassdraget magasineres i Torfinnsvatnet og Hamlagrøvatnet og benyttes av kraftstasjonene Hodnaberg, Kaldestad og Fosse før det til slutt benyttes i Dale kraftverk.
Sturmabteilung
Mens Schutzstaffel (SS) for en stor del ble rekruttert fra middelklassen, og var disiplinerte og lojale mot partiet, ble SA-mannskap særlig rekruttert fra arbeidsledige og fra arbeiderklassen. I 1934 hadde SA vokst 3 millioner mann og SA-ledelsen ville la SA erstatte den tyske hæren på 100.000 soldater. Hitler ønsket å holde seg inne med den regulærer hæren og trusselen fra SA var bakgrunn for at Hitler beordret SA-lederne drept.
Dale kraftverk
Vassdrag
Nedslagsfeltet er på 248,6 km², og tilsig er på 680 millioner m³. Vannkraftverket utnytter et fall på 375 m. Vannet ledes i en 2,18 km tunnel fra Storefossdammen, som er inntaksmagasin for kraftstasjonen.
Dale I
Kraftverket ble satt i drift 1927 og ferdig utbygget i 1951. Totalt var det installert seks aggregater. Arkitekt Arent Greve var ansvarlig for bygningen som regnes som den viktigste nyklassisistiske kraftstasjonen på Vestlandet. Bygingen av kraftanlegget ble finansiert med et lån fra USA på 2 millioner dollar.
Dale II
Mellom 1987 og 1990 ble en ny kraftstasjon bygget i fjellet like bak den gamle kraftstasjonen. Etter at det siste aggregatet ble installert i 2007 overtok den nye kraftstasjon hele produksjonen.
Sturmabteilung
Historikk
Termen Sturmabteilung ble først brukt på de spesialiserte stormtroppene som ble brukt av Tyskland i 1918 i første verdenskrig. De brukte en såkalt Hutier-taktikk. I stedet for store masseangrep, ble Sturmabteilung organisert i små grupper med få soldater. Taktikken ble først brukt i slaget ved Cambrai. En mer utbredt bruk førte til at de britiske og franske styrkene ble presset tilbake flere kilometer.
Dale kraftverk
Dale II
Installert effekt er 146 MW fordelt på to francisturbiner. Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon er 677 GWh.
Sturmabteilung
Historikk
I München, høsten 1920, organiserte Hitler selv Ordnertruppen, eller «ordenstropper». Muskuløse nasjonalsosialister, tidligere soldater og ølhallsvankere ble brukt til vakter ved taler. I tillegg gikk de inn for å forstyrre motstandernes taler. Vakter trengtes også for å skape ro og orden ved partisamlinger. Navnet på troppene ble raskt endret til Sportabteilung, et dekknavn som kan oversettes med «sportsavdeling». Avdelingen ble kjent under forkortelsen «SA». Sent i 1921 ble navnet endret til Sturmabteilung. Under ledelse av den populære Ernst Röhm ble SA stadig viktigere i NSDAPs maktstruktur. Etter hvert kunne SA telle tusenvis av medlemmer. SA utførte diverse voldshandlinger mot sosialistiske grupperinger gjennom 1920-årene. Typisk kunne dette skje gjennom gateslagsmål. SS tok til slutt over SAs rolle.
Dale kraftverk
Dale II
Anlegget er eid og driftes av BKK.
Flerbrukshall
Fra 2007 var det ikke lenger behov for den gamle kraftstasjonbygningen. BKK inngikk en avtale med Vaksdal kommune om å etablere en ny flerbrukshall ved den gamle kraftstasjonen. Etter avtale med Hordaland fylkeskommune skal den gamle kraftstasjonens første byggetrinn (1927) bevares som et kulturminne på stedet og de nyere byggetrinnene bevares gjennom dokumentasjon og rives for å gi plass til den nye flerbrukshallen. Den eldste delen av gamle kraftstasjonen skal i framtiden bl.a brukes til formidling av Dale kraftverks historie. Hallen ble åpnet 25. januar 2014.
Sturmabteilung
Historikk
En av «SA» sine såkalte martyrer er Horst Wessel som ble drept i 1930 etter en antagelig krangel som skal ha involvert kommunister som var SA sin største fiende. Etter døden av Wessel ble sangen hans, «Die Fahne Hoch» omdøpt til Horst Wessel Lied Horst Wessel lied ble NSDAP sin parti sang og den var også Tysklands andre Nasjonalsang etter partiets maktovertagelse i perioden 1933-1945