cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atlatl
Atlatl eller womera er et redskap for å kaste kastespyd. Atlatlen består av en kjepp, omtrent så lang som underarmen til spydkasteren, med en liten krok eller kopp i enden. Spydkasteren holder motsatt ende i hånden, og kastespydet plasseres slik at at det ligger parallelt med atlatlen, med bakenden i koppen. Når spydet kastes, virker atlatlen som en forlengelse av kasterens arm, slik at spydet får en mye høyere fart enn det som er mulig ved å kaste for hånd.
Atlatlen var i bruk blant Cro-Magnon i Europa før pil og bue ble funnet opp. I Amerika var atlatlen fortsatt i bruk parallelt med pil og bue da europeerne kom dit på slutten av 1400-tallet. Urbefolkningen i Australia kjente ikke til pil og bue, og brukte atlatl i stedet. Ordet «atlatl» er aztekisk, mens ordet «womera» kommer fra et australsk språk. Et tilsvarende redskap kalt «nuqaq» er i bruk blant eskimostammer rundt Yukon-elva under seljakt.
Mørebil
Mørebil AS var et rutebilselskap som var i drift fra 1. februar 1959 etter sammenslutning av A/S Rutebilane, Ørsta, og A/L Søre Sunnmøre Billag, Volda. 1. august 1963 overtok selskapet også rutene til Vestre Sunnmøre Billag. Mørebil hadde først hovedkontor i Ørsta, seinere på Furene i Volda. Selskapet hadde også avdelingskontor i Eidså, Vestre Sunnmøre.
Virksomhet
Mørebil var et av de største rutebilselskapene i Møre og Romsdal i sin tid. Selskapet hadde rutetrafikk, person- og godsruter, til kommunene på Søre-/ytre Sunnmøre, med ruter helt fram til Ålesund i nord og Nordfjordeid i sør.
Selskapets hovedrute var Nordfjordeid-Volda-Ørsta-Moa-Ålesund. Det er to ferjesamband på veien: Folkestadbygd-Volda og Festøya-Solevågen.
I 1960 startet Mørebil godsrute til Åndalsnes i korrespondanse med Raumabanen. Tidlig på 1970-tallet ble det startet godsrute til Trondheim. Statistikken for 1978 viser at Mørebil var det største rutebilselskapet i Møre og Romsdal, med 105 ansatte, det eneste med over 100 ansatte. I tillegg til dette drev Mørebil også flere bilverksteder. Bilparken omfattet dette året 42 busser, 28 lastebiler, 2 andre vogner og 14 tilhengere.
Det skjedde også utvikling innen reiseliv og ekspressbuss. I 1978 overtok selskapet driften av et reisebyrå i Ørsta og neste år i Volda. Etter hvert ble det satset på turkjøring og bestilt egne turbusser av høyere standard enn bussene i rutetrafikken (Høidal 1989). På slutten 1980-tallet ble Mørebil med på samarbeidet om ekspressbussruter gjennom NOR-WAY Bussekspress. Mørebil fikk andel i ekspressbussrutene Ålesund-Volda-Nordfjordeid-Førde-Bergen, og egen nattbussrute Ørsta-Volda-Stryn-Otta-Oslo (Møre-Ekspressen).
Siste fase for selskapet
På 1990-tallet skjedde det store strukturendringer i rutebilbransjen, og det omfattet også Mørebil. I februar 1996 ble Mørebil overtatt av Møre og Romsdal Fylkesbåtar (MRF). Det fortsatte med oppkjøp av Stranda og Sykkylven Billag i februar 1996, Storfjord Rutebilar i april 1996, og av Sørøy-Buss i oktober 1996. Fra 1998 ble det full sammenslutning mellom de fire selskapene, med MRF som hovedaksjonær, og under navnet Mørebil AS. Hovedkontoret ble lagt til Furene i Volda.
MRF Mørebil ble med i Fjord1-fusjonen, og fikk navnet Fjord1 Mørebil. I 2005 ble det slått sammen med Sunnmøre-Romsdal Billag og dannet selskapene Fjord1 Buss Møre og Fjord1 Gods Møre, ved at persontrafikk og godstrafikk ble lagt til to ulike datterselskaper av Fjord1.
Dette skjedde i forkant av innføring av bussanbud på Sunnmøre. I løpet av 2014-2015 var det anbudskonkurranse om bussrutene og Nettbuss vant anbudsperioden fra 1. januar 2016. Nettbuss har tidligere anbud på bussrutene i Ålesund, Giske og Sula.
Ronald Lindsay
Ronald Charles Lindsay (født 3. mai 1877, død 21. august 1945) var en britisk embedsmann og diplomat.
Lindsay var undersekretær for finans for Egypt fra 1913 til 1919, og var deretter ambassaderåd ved den britiske ambassaden i Washington, D.C.. Han var deretter Minister Plenipotentiary i Frankrike, og deretter undersekretær i utenriksdepartementet frem til 1924. I 1925 ble han ambassadør i Tyrkia, og fra 1926 ambassadør i Tyskland. I 1928 ble han Permanent Under-Secretary of State i utenriksdepartementet.
Lindsay var femte sønn av James Lindsay, 26. jarl av Crawford. Lindsay var gift to ganger, og fikk ingen barn.
10. serierunde i Tippeligaen 1990
Kampfakta
<div id="Moss v Tromsø">
<div id="Fyllingen v Vålerengen">
<div id="Lillestrøm v Brann">
<div id="Strømsgodset vs Start">
Arne Bugge Amundsen
Arne Bugge Amundsen (født 13. august 1955) er en norsk teolog og kulturhistoriker, bosatt i Fredrikstad. I 1996 ble han professor i folkloristikk ved Universitetet i Oslo. Fra 2003 er han professor i kulturhistorie samme sted. I perioden 2005-2006 var han undervisningsleder og stedfortreder for instituttleder ved Institutt for kulturstudier og orientalske språk (IKOS). Fra 2007-2014 var han instituttleder ved IKOS. Fra 2014 er han dekan ved Det humanistiske fakultet, også Universitetet i Oslo.
Hovedvekten i Amundsens forskning ligger på nordeuropeiske forhold i perioden 1500-1900, og med følgende temaer: Folkereligiøsitet og kirkehistorie, adels- og herregårdskultur, kirkehus og kirkegårder, ritualer og ritualforståelse, Pietisme og opplysningstid, visjonære og ekstatiske bevegelser, vekkelsesbevegelser, folkebevegelser, museumshistorie og museumsteori og regionalkultur og identitetskonstruksjon.
I 2016 ble han valg inn i Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for kulturfag og estetiske fag.
Siden 2002 har han vært medlem av Kgl. Gustav Adolfs Akademien, Uppsala.
Siden 2004 har han vært medlem av Societas Scientarum Fennica/Finska Vetenskaps-Societeten, Helsinki/Helsingfors.
Mågålaupet
Gjelet består av en rekke store, sammenlenkede jettegryter som elva Driva har gravd ut siden siste istid. Fjellet består av hard gneis, og Driva graver seg ned med en hastighet på ca. 1 mm pr år, tilsvarende 10 meter på 10 000 år.
Brøttum brass
Brøttum brass er et musikkorps fra Brøttum.
På årsmøtet for 1893 ble det vedtatt lover for foreningen. Disse var meget strenge. Det var fastsatt mulkter for alle slags forsømmelser, fra 30 øre til 30 kr, etter som hvor alvorlig "forbrytelsen" var. Foreningen holdt jevnlige møter, og spilte ved forskjellige anledninger i årene fremover, bl. a. ved jernbanens åpning i 1894 hvor Kong Oskar II var til stede. "Til rig belønning for fremmødet høstede musiken H.M. Kongens ros og meget taknemmelige uttalelser" står det i protokollen. 17. mai var nok en stor dag for foreningen, med både toddy og "et glas" eller to. De spilte også av og til til dans i bygda.
Det ble etter hvert et rikt musikkliv på Brøttum. I 1926 var det både voksenkorps, guttemusikk, strykeorkester og mannskor, hele 80 personer var med. Men korpset har nok også hatt sine nedturer. I protokollen fra 1933 står det f. eks: "Det ser ut som at musikforeningen dette år har vært i toppform, da den ikke har behøvet mere end 14 øvelsesmøter for å optræ ved 12 anledninger."
Brøttum Musikkforening, senere Brass, har hatt en flott utvikling helt fra starten. Det har vært entusiastiske ledere og instruktører som har høynet kvaliteten litt etter litt. Særlig skal kanskje nevnes Asbjørn Haug som var medlem og dirigent i foreningen i tilsammen 63 år. Han kan betegnes som Brøttums samlende musikalske midtpunkt hele sitt voksne liv. Et virkelig løft for foreningen kom i 1982, da musikkforeningen for første gang deltok i NM for Brass. Korpset har i løpet av 1980/90-tallet utviklet seg til å bli et brassband av meget høy kvalitet. De hevder seg blant Norges beste korps og innehar en helt spesiell posisjon blant korps i Hedmark/Oppland. Det har vært en drift preget av entusiasme og optimisme, og det har blitt satset seriøst, først og fremst med tanke på kvalitet og på musikalsk utvikling. Brøttum Brass gir et godt musikalsk tilbud til musikkinteresserte ungdommer og voksne i regionen som ønsker en ekstra utfordring, eller som ønsker å satse videre på musikk. BB har fostret mange dyktige musikere. Besetningen består av ca. 35 medlemmer, som først og fremst rekrutteres fra Brøttum, men også fra nabokommunene. Musikkforeningen har et godt samarbeid med Brøttum Skolekorps.
De beste plasseringene til Brøttum brass er: NM 2005 med 6.-plass i 1. divisjon, 2003 vant b-section i EM og i NM med 1.-plass i 2.divisjon, NM 1999 1.-plass i 2. divisjon og NM i 1988 da det ble nr 2 i 2.divisjon. Det er også oppnådd meget gode resultater og gode kritikker i mange andre sammenhenger. Korpset har de senere årene vært engasjert ved ulike offisielle markeringer, bl.a under OL ´94, Fredsjubileet og Kirkens 1000-årsjubileum.
Blå ciklide
Blå ciklide eller blå acara er en ciklide fra Sør-Amerika. Den blir opptil 20 cm lang. Den danner monogame par, der hunnen passer yngelen mens hannen vokter territoriet. Det kan være vanskelig å se forskjell på kjønnene, men hannen har vanligvis spissere rygg- og gattfinne.
Den foretrekker en temperatur på 22-30 grader, helst mellom 26 og 28. Den foretrekker en pH på mellom 6,5 og 7, men kan tåle opptil 8.
Facel Vega
Facel Vega var en fransk produsent av luksusbiler. Merket ble stiftet av Jean Daninos. Opprinnelig så var FACEL (Forges et Ateliers de Construction d'Eure et Loire) et produksjonsfirma som bestemte seg for å gå inn i bilbransjen midt i 1950-årene. Facel gikk opprinnelig inn som leverandør av karosserier for Panhard, Delahaye og Simca.
Den første bilen ble lansert i 1954 med en Chrysler V8-motor. Da det i 1964 ble trangere tider gikk Facel ut av bilmarkedet igjen.
Ramsy Suleiman
Ramsy Bahjat Suleiman (født 1977) er en norsk reality-TV-deltager kjent fra realityserien Big Brother i 2001.
Suleiman ble kjent gjennom sin deltakelse i den første norske versjonen av reality-programmet Big Brother som gikk på TVNorge i 2001. Han ble stemt ut like før finalen, etter 93 dager. Underveis innledet han et forhold til deltaker Anne Mona Hansen, og de giftet seg noen måneder senere i forbindelse med et gjenforeningsprogram som ble sendt på TVNorge høsten 2001. Samme høst deltok han også i en episode av dokumentaren Big Brother 100 dager etter og var gjest i Fredrik Skavlans talkshow Først & sist. I 2010 deltok han i en episode av gameshowet Wipeout på TVNorge.
Suleiman er født og oppvokst i Ålesund. Han er utdannet ingeniør ved Høgskolen i Ålesund (2004). Han er ellers kjent som en ivrig BASE-hopper og har sittet som styremedlem i Norges Luftsportforbund, hvor han blant annet har vært leder for fallskjermseksjonen (2013-2015).
Anna Bugge Tostrup
Karen Anna Bugge Tostrup (født Bugge 14. mai 1875 i Asker, død 15. juni 1936 i Oslo ) var en norsk forfatter og oversetter.
Liv og virke
Tostrup kom i 1918 med sin første roman, Den levende, en bok som ble omtalt som «en eiendommelig debut». Litteraturkritikeren Anna Hvoslef i Aftenposten beskrev den som «En underlig bok, en merkelig bok, skrevet som i trance, behersket av en eneste idé og paa sine steder båret av en nesten synsk fantasi». Boken var blant utgivelsesårets bestselgere, med et opplag på 3300 eksemplarer. To år etter kom romanen Under himmelhvælvet. I boken lovprises de åndelige idealer og utviklingen og frigjørelsen av sjelen gjennom troen på Gud.
Pacificus Li Xuande
Han ble presteviet 17. mai 1930 for fransiskanerordenen. Den 13. desember 1951 ble han utnevnt av pave Pius XII til biskop av Yan'an i Shaanxi, og ble bispeviet i Xi'an av sin medbror i fransiskanerordenen, biskop Anthony Zhou Weidao av Fengxiang i Shaanxi.
Den politiske situasjon gjorde det imidlertid vanskelig for ham å dra til sitt bispedømme, så han forble i Xian. Året etter, i 1952, ble han i tillegg utnevnt av paven til apostolisk administrator av erkebispedømmet Xi'an.
Biskop Li ble så fengslet i 1952, og holdt i fangenskap et tiår. Etter at han ble løslatt dro han til sin hjemby i bispedømmet Sanyuan i Shaanxi.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Anna Bugge Tostrup
Familie
Anna Bugge Tostrup var datter av cand. jur. Oscar Carl Nicolai Bugge og Gunhilde Ingebrigtsen. Hun ble gift med agent, juvelér og antikvitetshandler Hugo Thomas Christian Tostrup (1866–1944) av slekten Tostrup. Hennes sønn, arkitekten Thomas Tostrup, var gift med danseren Gerd Kjølaas (1909–2000).
Karin Huttary
Karin Huttary (født 23. mai 1977) er en østerriksk kjører som deltok i de olympiske vinterleker 2010 i Vancouver.
Huttary kom på fjerdeplass i skicross under vinter-OL 2010 i Vancouver, bak de tre medljevinnerne Ashleigh McIvor fra Canada, Hedda Berntsen fra Norge og franske Marion Josserand.
Veronikas to liv
Veronikas to liv (fransk: La double vie de Véronique; polsk: Podwójne życie Weroniki) er en fransk-polsk film fra 1991, regissert av Krzysztof Kieślowski. Han har også skrevet manuset, sammen med Krzysztof Piesiewicz, og musikken er komponert av Zbigniew Preisner. Filmen vant tre priser under Filmfestivalen i Cannes i 1991.
Dette var den første filmen som Kieślowski laget delvis utenfor Polen, og de deler av filmen som finner sted i Polen tar i liten grad opp de store sosiale omvendinger som fant sted i Polen på denne tiden, midt under Sovjetunionens oppbrudd. En av nøkkelscenene i filmen foregår midt i en stor politisk protest i Kraków, men kameraet fokuserer kun på hvordan situasjonen oppleves av en turist.
På samme måte som i Blå, som skulle komme ut tre år senere, er Preisners filmmusikk en viktig del av handlingen. Kieślowski eksperimenterer også med bruk av fargefilter for å skape en fantasipreget, overjordisk stemning, noe han skulle komme til å gjøre i enda større grad i sitt arbeid med Tre farger-trilogien.
Handling
Irène Jacob spiller både den polske jenta Weronika, som bor i Kraków i Polen, og Véronique, som bor i Clermont-Ferrand i Frankrike. Selv om de aldri møtes – med unntak av et lite glimt under en politisk protest i Kraków, der Véronique er på besøk som turist – lever de parallelle liv og deler til en viss grad personlighet, som var de dobbeltgjengere. Filmen viser hva som skjer når Weronika velger å ofre alt for en karrière som sanger, og tilsvarende hva som skjer når Véronique velger å avslutte sin karrière som musiker for i stedet å forfølge kjærligheten. Mannen hun involverer seg med lager marionetter og setter opp dukketeater, og gjennom denne symbolikken stiller filmen spørsmål om hvorvidt mennesket egentlig har en fri vilje, eller – som så ofte ellers i Kieślowskis filmer – om alt avhenger av tilfeldigheter.
Historien er blitt oppfattet som en politisk allegori hvori Weronika representerer Polen og Véronique Frankrike eller Vesten. Begge er både kultiverte og sofistikerte, men der Véronique er fri og tilsynelatende velger sin egen skjebje, ofrer Weronika alt, som Polen under annen verdenskrig, og lider en tragisk skjebne som følge av dette.
Aceña-demningen
Aceña-demningen er en demning i provinsen Avila i Spania. Det ligger i elva Aceña, i nedbørfeltet til Tajo, beliggende midt i landet. Den ligger i Peguerinos kommune.
Reservoaret er på 1,15 km² (115 hektar), mens vannmassene som demmer opp har et volum på inntil 24 millioner m³. Selve damanlegget er 66 meter høyt og 340 meter lang, og er en buedam.
Jørn Jamtfall
Da han var yngre spilte han blant annet for klubbene National og Strindheim, mens han på tampen av fotballkarrieren hadde et kort opphold i Sogndal.
Han er far til den tidligere Rosenborgspilleren Michael Kleppe Jamtfall, og Cecilie Kleppe Jamtfall.
Sommerfuglciklide
Den ville varianten av arten har en gulgrønn bakgrunnsfarge og blå prikker som strekker seg ut på rygg-, hale- og gattfinnene. De har også syv svake avbrutte mørke loddrette striper på flankene og en loddrett stripe gjennom øyet. Det finnes også flere ulike oppdrettvarianter av sommerfuglciklider som er populære blant akvarister. Blant annet har man den populære "Electric Blue"-varianten som har en neonblå kropp.
Hunnene er mindre enn hannene, og har en mer rosa-aktig farge på fremre del av kroppen. Hanner blir maksimalt 7 cm lange.
Direkte aksjon
Direkte aksjon er både et politisk slagord og en politisk handling. Det betegner enhver aksjon eller demonstrasjon som iverksettes, og fullføres av de involverte selv uten mellomledd. En direkte aksjon skjer når en gruppe iverksetter en handling som har til hensikt å avsløre et eksisterende problem, framheve et alternativ, eller demonstrere en mulig løsning til et sosialt emne. Det kan omfatte ikkevoldelige og mindre voldelige handlinger som er rettet mot personer, grupper, eller eiendom som aksjonsgruppen vil ramme.
Eksempler på ikkevoldelig direkte aksjon (også omtalt som ikkevoldelig motstand eller sivil motstand) kan være å sette seg ned og lenke seg sammen (som ved demonstrasjonene i forbindelse med Alta-konflikten på 1970-tallet); streiker, okkupasjon av arbeidssted, blokader og lignende. Voldelig direkte aksjon kan omfatte skade som politisk vold, sabotasje, ødeleggelse av eiendom, angrep og overfall på personer, og lignende. Det motsatte av direkte aksjon er vanlige demokratiske virkemidler, demokratiske valg, diplomati, forhandling, megling og lignende. Ikkevoldelige aksjoner er tidvis en form for sivil ulydighet, og kan involvere grader av bevisste lovbrudd hvor personer bevisst plassere seg selv i situasjoner hvor de vil bli arrestert, eksempelvis mange av aksjonsformene til de politiske feminstgruppene Pussy Riot fra Russland og Femen fra Ukraina. Andre aksjoner (som streiker) involverer ikke nødvendigvis brudd på straffeloven.
Målet med direkte aksjon er hovedsakelig å forhindre en politisk deltaker eller organisasjon fra å utføre en bestemt praksis som aktivistene motsetter seg; eller å løse problemer med tradisjonelle samfunnsmessige institusjoner (regjering, religiøse organisasjoner eller etablerte fagforeninger) som aksjonistene mener ikke utfører sine oppgaver på tilfredsstillende vis, eksempelvis når miljøaktivister aksjoner mot monstermaster eller oljeutvinning i sårbare strøk. Ikkevoldelige direkte aksjoner har historisk sett blitt en vanlig taktikk benyttet av sosiale bevegelser, fra forkjempere av kvinners rett til stemmerett på begynnelsen av 1900-tallet (som suffragettbevegelsen), videre til Mahatma Gandhis ikkevoldskamp i den indisk selvstyrekampen, til den amerikanske borgerrettsbevegelsen.
Opprinnelse
Slagordet var opprinnelig knyttet til den syndikalistiske bevegelsen i Frankrike, og ble første gang fastslått som CGTs (Confédération générale du travail) framgangslinje på kongressen i Bourges i 1904. Slagordet fikk omkring 1900 stor teoretisk og praktisk betydning, særlig i Frankrike, men også i flere andre land, blant annet Norge.
Direkte aksjon - «proletariatet på krigsfot»
Den direkte aksjon, syndikalismens kampmetode, er «proletariatet på krigsfot». Direkte aksjon og vold har ingenting med hverandre å gjøre, slik pressen gjerne har fremstilt det. Direkte aksjon kan være et hvilket som helst middel som blir brukt av arbeiderne selv, og som rettes direkte mot den man prøver å påvirke. En direkte aksjon vil nødvendigvis bryte med hovedavtaler, forhandlingsplikt, og forbundets regler for godkjenning av konflikter. Direkte aksjon skal styrke solidariteten arbeiderne imellom, og fremme masseaksjonen. Direkte, individuell, aksjon er en forpost til masseaksjonen. Direkte aksjon lærer arbeiderne å benytte de midler som er mest praktiske til våpen i «kampen for tilværelsen». Den direkte aksjon har en stor oppdragende moralsk betydning, idet den fremkaller solidaritets- og klassefølelsen, samholdet og fellesskapsfølelsen, og har det fortrinn at den kan tilpasses nøyaktig etter forholdene.
Indirekte aksjon
Indirekte aksjon er det når arbeiderne overlater løsningen av sine egne spørsmål til andre uvedkommende. De forsøker å påvirke utviklingen gjennom andre mennesker som skal ivareta deres interesser. Da er det ikke lenger arbeiderne selv som beslutter eller går til aksjon, men deres valgte representanter. Den indirekte aksjon fratar arbeiderne enhver innflytelse, enhver betydning og ethvert initiativ i den kamp arbeiderne selv skal føre som klasse. Arbeiderens rolle er redusert til den passive.
Streik
Streik er brudd i forhandlinger mellom to parter, fagforening og arbeidsgiver. En vill streik er arbeidsnedleggelser som ofte ikke er meldt eller godkjent etter gjeldende avtaler og regler.
Sympatistreik er det når man streiker i sympati med andre arbeideres konflikter med arbeidskjøperne. Dette kan være nødvendig hvis eksempelvis arbeidskjøperne prøver å kjøpe varer og tjenester fra andre enn de streikende.
Den høyeste form for streik er den ekspropriative generalstreiken, det vil si den allmenne arbeidsnedleggelsen hvor proletariatet besetter og overtar jord og bedrifter, som skal være dødsstøtet mot det kapitalistiske samfunnet.
Okkupasjon
Streik kan kombineres med okkupasjon hvor man blir stående ved produksjonsapparatet og styrer dette selv. Man kan møte en lockout med å fortsette driften for egen regning. Dette er enklest i de bedriftene som kan holdes gående ved hjelp av de kontanter som kommer inn fra den daglige omsetningen, som f.eks. kollektivtrafikkselskaper. En beslektet metode er å starte egne kampbedrifter. Det skjedde i stort omfang under barber‑ og frisørsvennenes konflikter i 1920. Det var et fag hvor det krevde lite kapital for å starte opp, og i alt 38 kampforretninger kom i gang rundt i landet. Andre fagforeninger støttet opp ved å pålegge sine medlemmer under trussel om eksklusjon å bare bruke disse. Omtrent alle barbersvenner i streik eller lockout kunne arbeide under konflikten. Heismontørene har egen streikebedrift som tar oppdrag når heismontørene ellers er i streik eller lockout. Dette ble brukt tidlig på 2000-tallet.
Sabotasje
Sabotasjens former er avhengig av de omstendigheter hvorunder den foretas og hvilket mål den stiller og som det gjelder å nå.
Mens den streikende arbeider forlater arbeidsplassen og er uten lønn, står sabotøren igjen på arbeidsplassen og hever lønnen sin uten at arbeidskjøperen har noe utbytte av det arbeidet han utfører. Mens den streikende rammer seg selv økonomisk samtidig som han rammer arbeidskjøperen, rammer sabotøren arbeidskjøperen uten å ramme seg selv. Ødeleggelse av maskiner forfeiler som oftest sitt mål. Når skaden har skjedd har arbeidskjøperen ingenting mer eller verre å frykte. Arbeiderne har spilt ut sin største trumf og har siden ingenting mer å komme med. Den grove sabotasje har karakter av hevn siden alle andre midler har vært prøvd. Den mildere form for sabotasje virker som et torturredskap. Når «skruene klemmes hard nok til», så gir ofret heller etter enn å risikere økonomisk ruin.
Streiken er et tveegget sverd som også rammer arbeiderne økonomisk. Ved sabotasje derimot, kan arbeiderne føre striden på arbeidsplassen slik at arbeidskjøperne får betale det meste av kostnadene. Arbeiderne får lønn, om enn mindre enn normalt, mens aksjonen står på og fagorganisasjonen sparer utgifter til streikestøtte. Metoden eliminerer faren for streikebryteri. Sabotasje rammer arbeidskjøperen midt i hjertet, dvs. midt i pengepungen.
Obstruksjon
Arbeidet utføres så bokstavelig, formalistisk eller nøyaktig ifølge reglementets bestemmelser, at arbeidet stopper opp så å si av seg selv. Dette er spesielt effektivt innen transport‑ og kommunikasjonssektoren hvor tidsaspektet er viktig.
Blokade
Arbeidskjøperen hindres i å skaffe seg arbeidskraft, eller i å skaffe seg råstoffer, maskiner og lignende. Inn‑ og utkjøring fra bedriften hindres.
Boikott
Boikott går ut på at salget av bestemte produkter skal forhindres, kanskje for å fremtvinge bedre arbeidsforhold for arbeiderne av de boikottede varer eller helt å hindre produksjonen. Boikotten kan ta en politisk karaktér ved å rette seg mot arbeiderfiendtlige lover og forordninger. Boikottens store betydning ligger i at den også omfatter arbeiderklassen som forbruker.
Merking
Fagbevegelsen merker (engelsk: label) varer som man oppfordrer folk til å kjøpe. Det vil si det motsatte av boikott. Av dette merket ser så forbrukerne hvilke varer som er produsert av organiserte arbeidere, under full organisasjonsmessig kontroll, og til tarifflønn. Merkingen er en oppfordring til konsumentene å kun kjøpe sine varer hos en kjøpmann eller fabrikant hvis varer bærer dette merke.
Register
Registeret ble brukt den gang det stort sett var lokale lønnsfastsettelser.
Alle arbeidere innen en viss bransje og en viss region blir enige om en minimumspris på arbeidskraften sin. Den lokale seksjonen eller syndikatet danner en registerkomité. Denne undersøker hva som på et gitt tidspunkt er den høyeste gjeldende lønnen. Deretter bestemmes denne som den pris som minst skal gjelde for at arbeiderne skal ta et visst arbeide. Ingen får gå under denne prisen. Registeret skal være det organ hvormed arbeiderne skal utøve kontroll og skaffe seg innflytelse og oversikt, såvel over produksjonsprosessen som over omsetningen av de ferdige produkter.
Australian Open 1969
Australian Open 1969
Freightliner
Daimler-Benz kjøpte Freightliner av Consolidated Freightways i 1981, som et ledd i sin strategi mot USA-markedet.
Stormaskin
Stormaskin er en kategori av datamaskin som beskriver datamaskiner konstruert med visse kjennetegn.
Det viktigste kjennetegnet på en stormaskin som skiller det fra andre maskiner blir ofte regnet for å være graden av prosessor-avlastning av I/O-operasjoner; stormaskiner er optimalisert for transaksjonsbehandling, med kraftige, selvstendige kontrollere (ofte kalt "kanaler") for disker ol.
Stormaskin som begrep stammer fra 1960-tallet, da to forskjellige designfilosofier var i tydelig utvikling - mellom mer transaksjonsorienterte systemer og mindre, mer interaktive systemer som etterhvert fikk navnet minimaskiner.
En bruker eller programmerer var nesten aldri i direkte kontakt med en stormaskin. Vanligvis var det en luke ved maskinrommet der operatører tok imot data og programmer på hullkort eller magnetbånd, og gav tilbake resultatene, printet ut på listepapir.
Etterhvert som interaktiv databruk ble vanlig, ble det også laget transaksjonsorienterte terminaler. Den svært vanlige IBM 3270-terminalen fungerte i praksis ved å motta skjemaer fra den sentrale datamaskinen, og returnere det brukeren fylte inn - en mekanisme svært lik HTML-skjemaer.
Det er fordeler og ulemper ved å dele en sentral maskin. Fordelene er blant andre administrative og driftsmessige. Det er også enklere å sikre maskinen og lageret fysisk enn hvis data og maskiner er spredt, for eksempel i et kontorlandskap.
Gerrit Voorting
Gerardus Petrus «Gerrit» Voorting (født 18. januar 1923 i Velsen, død 30. januar 2015) var en nederlandsk syklist som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Voorting vant en olympisk sølvmedalje i sykling under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass landeveisrittet over 194,6 kilometer individuelt bak José Beyaert fra Frankrike.
Feeling
Feeling er det femte studioalbumet fra den norske popsangeren Inger Lise Rypdal.
Det ble utgitt høsten 1975 på plateselskapet Talent og lå fem uker på VG-lista i 1976 med 16.-plass som beste plassering.
De mest kjente sangene fra albumet er «Feeling», «Baby Blue» og «S.O.S.», som alle gjorde seg bemerket på Norsktoppen.
Calanus marshallae
Arten ble første gang beskrevet av Frost i 1974.
Putumayo (elv)
Putumayo (i Brasil: Içá) er ei sideelv til Amazonas. Den ligger vest for og parallelt med Japura, og danner deler av Colombias grense mot Ecuador og mesteparten av grensa mot Peru. Den kalles Putumayo i de tre nevnte statene, men skifter navn til Içá idet den krysser grensa til Brasil.
Oppdrett av kveg er sammen med gummiproduksjon de viktigste næringsveiene langs Putumayo, og produktene skipes langs elva og videre over Amazonas til Manaus i Brasil.
Omega (band)
Omega var et ungarsk rockeband dannet i Budapest i 1962, som har beveget seg innen mange rocke-sjangere som hardrock og progressive rock. De har gitt ut mer enn 20 album både på ungarsk, engelsk og også på tysk.
Omega var aktive fra 1962 til 1987, og etter et opphold på 6 år fortsatte de fra 1994 frem til 2021. I starten var det flere utskiftinger av medlemmer men fra 1971 og frem til 2020 hadde de samme besetning, i nesten 50 år. Både László Benkő (keyboard, fløyte, trompet) og János Kóbor (vokal) var med fra starten og frem til sin død, Benkő i 2020 og Kóbor i 2021. György Molnár (gitar) og Tamás Mihály (bassgitar) ble med i 1967, og Ferenc Debreczeni (trommer) ble med i 1971.
Deres siste studioalbum ble Testamentum utgitt i november 2020. Albumet var en stor suksess blant fans og kritikere.
Deres mest kjente sang er «Gyöngyhajú lány» fra 1969, den er også utgitt på tysk «Das Mädchen mit dem Perlenhaar», i to versjoner på engelsk «Pearls In Her Hair» og «White Dove». Det tyske rockebandet Scorpions har også laget sin versjon av låten med tittelen «White Dove», som finnes på albumet Live Bites.
I 2012 turnerte Omega sammen med et symfoniorkester under navnet "Omega Rhapsody" som en markeringen av deres 50-årsjubileum.
Omega har fått flere prestisjetunge priser for sine bidrag til ungarsk kultur inkludert Liszt Ferenc-prisen i 1986, Hungarian National Award i 1998 og Kossuth-prisen i 2013.
Studioalbum
Album på engelsk
Steinsetting
Steinsetting, eller steinsetning, er en samlebetegnelse for forhistoriske monumenter bestående av reiste steiner som danner sirkulære, firkantede eller ovale kretser. Enkelte kan også være skipsformet. Steinsettingen kan gjerne ha store kantsteiner i form av bautasteiner og de rektangulære settingene har gjerne store hjørnesteiner. De som er formet som et skip har gjerne en stor stein i endene, i baug og akter, og mindre i økende grad mellom disse. Eksempler på dette finnes på Gotland og i Elgesem i Vestfold.
Steinsettingene finnes over hele Europa hvor de som regel dateres til steinalderen eller bronsealderen. I Norge kan dateres de vanligvis til eldre jernalder. De er svært vanlige i Sverige. De fleste av Sveriges steinsettinger finner man i Jönköpings län og Skaraborgs län, men de forekommer også på Öland, Gotland samt i Mälardalen. Arkeologiske undersøkelser har vist at monumentene ofte markerer graver. Steinsettinger kan være over 30 meter i diameter og skipssettingene kan være opp til 45 meter lange, eksempelvis Elgesem.
En annen benevnelse på de sirkulære steinsettingene er «dommerringer» eller «tingsteiner» (svensk: domarring). Steinene i disse er oftest odde i antall, hvor sju eller ni steiner er det vanligste. Navnet kommer fra en feilaktig oppfatning fra historisk tid om at steinsettingene var brukt som tingplasser, at det skulle være sete for dommerne i det lokale tinget; at de enkelte steinene var sete for den enkelte dommer. Det finnes ingen belegg for denne påstanden. Tvert imot er det vist til at steinsettingene på Hunn i Borge teller i alt tjue steinsettinger liggende tett i tett. Så mange «tingplasser» liggende så kloss opp i hverandre demonstrerer at tolkningen faller på sin egen urimelighet. Gjengs tolkning i dag er at steinsetningene helt enkelt er gravanlegg, og at de ofte inneholder relativt sparsomt utstyrte branngraver. Sekundærgraver kan ha tilkommet i ettertid.
Altopedaliodes
Altopedaliodes er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Slekten er én av ganske mange slekter som ble spaltet av fra den kjempestore slekten Pedaliodes i 1964.
Utseende
Middelsstore, rødbrune til brunsvarte sommerfugler med avrundede vinger. Forvingen har noen hvite flekker på oversiden, men ingen øyeflekker.
Levevis
Larvene utvikler seg trolig på bambus i slekten Chusquea, i likhet med de fleste andre Pronophilina.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Colombia og Ecuador.
Newry (elv)
Newryelven og Clanrye to betegnelser som begge brukes om en elv i Nord-Irland. Elven renner gjennom byen Newry og ut i Carlingford Lough nær Warrenpoint. På noen kart kalles delen nedstrøms fra byen 'Newry River' mens strekningen fra utspringet i Mournefjellene til byen kalles 'Clanrye'. Det finnes imidlertid også andre kilder som ikke gjør dette skillet.
Rådhuset i Newry er bygget på en brokonstruksjon over elven.
Lokalt kalles også elven 'The County River' («grevskapselven») fordi det utgjør store deler av grensen mellom grevskapene Down og Armagh (grevskap).
Ifølge tradisjonen skal St. Patrick på en av sine reiser i Irland ha slått leir ved elven. Her plantet han et barlindtre som skulle symbolisere Irlands voksende kristne tro. Et klostersamfunn ble opprettet ved elven, og fra 1144 et Cistercienser-kloster.
Hårarbeid
Hårarbeid er kunsten å lage smykker og andre dekorative gjenstander av menneskehår. «Hårarbeid» brukes også som betegnelse på de ferdige gjenstandene. Dette kunsthåndverket hadde størst popularitet og utbredelse i Europa og USA i siste halvdel av det 19. århundre. Utøverne var både profesjonelle og amatører. Rundt første verdenskrig endret motene seg, og håndverket døde nærmest ut. Fortsatt (pr. 2016) finnes kunstnere og kunsthåndverkere som lager smykker og andre gjenstander med menneskehår som hovedbestanddel, og det finnes personer som behersker og utøver håndverket i forbindelse med turisme. Det finnes egne foreninger og museer for hårarbeider, og skikken med smykker og veggdekorasjoner av menneskehår er i det 20. og 21. århundre blitt gjenstand for kulturhistorisk forskning, mens arbeidene er blitt ettertraktede antikviteter for samlere.
Før første verdenskrig
Det har vært knyttet mye overtro til menneskehår, og hårlokker og -smykker har vært både fetisjer og motegjenstander i mange kulturer. Skikken med å ha en hårlokk til minne om nære venner, kjærester eller familiemedlemmer har vært utbredt i mange hundre år, og den lever videre i det 21. århundre, blant annet i form av hårlokker i minnebøker om barnets første år.
Det er usikkert når man begynte å lage hårsmykker. Fra 1200-tallet finnes en beretning fra England om at adelskvinner vevet eget hår inn i gaver til sine utkårne riddere, og fra samme tid finnes en oppskrift på hvordan man skal øke kjærligheten fra den man holder av: «Når man en Ring gør af dens Hår, man holder af, øges Kærligheden».
Ifølge forskeren Marcia Pointon startet bruken av hår i minnesmykker antagelig i middelalderen, og det virker som om det var en rent kristen skikk. Hun antyder at skikken kunne stamme fra en spesiell tolkning av Johannes' åpenbaring, slik at en hårlokk ble et tegn på en mulig gjenforening med den avdøde i det hinsidige.
Sørgesmykker som inneholder den avdødes hår, er kjent fra det 14. århundre, men var ikke vanlige før mot slutten av 1600-tallet. I det 18., og spesielt i det 19., århundre ble slike smykker en mote, og er kjent både fra Europa, USA og Australia.
En av årsakene til at hårsmykker ble så populære, kan ha vært at Napoleonskrigene førte til mangel på gull i Europa i 1800-tallets første tiår.
I hårarbeidene fra det 18. århundre var menneskehår oftest bare en del av smykket, for eksempel en lokk av en kjærestes hår i en medaljong, eller den avdødes hår i et sørgesmykke, gjerne som bakgrunn for et miniatyrportrett, eller et miniatyrskjelett, i et memento mori-smykke, som skulle minne de gjenlevende om sin egen dødelighet.
I det 19. århundre utviklet skikken med hårsmykker seg. De var ikke lenger bare minne- eller sørgesmykker, men ble en egen mote og i mange tilfeller en kommersiell vare. Utformingen av smykkene i en bestemt periode kunne være påvirket av samme moteretning, og være inspirert av salgskataloger og dameblader, men smykkene var likevel unike og hadde en sentimental verdi, fordi de som oftest var laget av håret fra en kjær venn eller et familiemedlem.
Europa
Etter 1789, det første året i den franske revolusjon, ble det slutt med adelens overdådige pudderparykker, og parykkmakerne gikk magrere tider i møte. Kunnskapen deres om behandling av hår, og enkelte av apparatene de brukte når de laget parykker, kunne anvendes til å utvikle hårsmykkekunsten.
Nytale
Nytale er den norske oversettelsen av det engelske begrepet newspeak. Begrepet ble introdusert i George Orwells dystopiske roman 1984, som ble utgitt i 1949. Generelt har nytale fått betydningen et hvert forsøk på å begrense mislikt språk av en regjering eller annen mektig enhet.
Hårarbeid
Europa
I 1867 var det 40 produksjonsverksteder for hårarbeider i Frankrike. Disse sysselsatte 50 tegnere og 500 kvinnelige medarbeidere til fremstilling av smykker og bilder av menneskehår.
Nytale
Prinsippene for nytale
Orwell skildrer en verden der «Store Bror» er den som kan alt, ser alt og styrer alt. Hans parti er PARTIET og er det eneste. Innenfor i Partiet er Det indre partiet som man bare vet at eksisterer, men ikke kjenner utstrekningen av. De som ikke er partimedlemmer er proletarene.
Sannhetsministeriet har som oppgave å forvalte dagens sannhet, som ikke nødvendigvis var den samme dagen eller uken før. En stor del av de ansattes tid går derfor ut på å revidere nyheter og historiske dokumenter slik at en alltid har hatt fred med sør og krig med øst, i stedet for det som stemte i forgårs. Siden verden og alliansene stadig forandrer seg, er det et travelt ministerium.
Hårarbeid
Europa
Den eldste kjente lærebok i håndverket ble publisert i Tyskland i 1818. Terminologien i denne boken er i stor grad fransk. Også i den svenske Konsten att göra hår-arbeten fra 1833, brukes begreper som tyder på at kunnskapen kommer utenfra, for eksempel: «garcettefläta», «engelsk fläta», og «tambour» om selve arbeidsbrettet.
Nytale
Prinsippene for nytale
De andre ministeriene er:
Mye vekt legges på å omskrive språket, slik at den nye terminologien og dagligspråket gjør det umulig å formulere opposisjonelle eller avvikende tanker. De kompliserende ordene blir utryddet og erstattet med enkle begreper. Synonymer blir fjernet. Adjektiver blir ordnet slik at beholdningen blir liten, positivt verdiladet, og ikke inneholder motsetninger. Motsatsen, for eksempel til god blir ugod, om nødvendig med dobbel- eller pluss som forsterker. Når en person blir en uperson, må alle spor etter denne personen ryddes, inklusive som i eksempelet:
Hårarbeid
Europa
I England er det bevart brosjer fra 1600-tallet, og her var hårsmykker populære til 1880-årene, også blant de kongelige.
Nytale
Prinsippene for nytale
Siden alle innbyggere på laveste og nest laveste/høyeste nivå er kontrollert og overvåket av interaktiv to-veis TV så godt som overalt, samt skjulte mikrofoner på potensielle opposisjonsmøtesteder, og stadig får mat- og komfortkvotene endret, må også uforbedringer kunne tillegges positiv betydning, ved å fremstilles som sunnere, riktigere eller i verste fall som heroiske ofre som tjener den enkelte til stor heder. Språkopplæring for slike sørger for at alle tanker forblir enkle, og at følelser blir nesten umulige å snakke om.
Hårarbeid
Europa
I den romantiske, til tider sentimentale, viktoriatiden var hår både tegn på kjærlighet og respekt. Da interessen var på sitt høyeste, rundt 1840–60, var det nærmest en besettelse å eie, lage, eller gi bort hårlokker eller smykker og gjenstander av hår. Et kunstferdig portrett av dronning Victoria, i full størrelse og kun laget av menneskehår, gjorde stor suksess på verdensutstillingen i Paris i 1855. Dronningen besøkte utstillingen samme år som den åpnet, og var også i Versailles, der hun ga keiserinne Eugénie et armbånd laget av sitt eget hår.
Nytale
Prinsippene for nytale
Innen Partiet lærer man seg dobbelttenkning (eng: doublethink) som skal sette en i stand til å forstå nok om hva som foregår til at en klarer å tilpasse seg, men fravike spørsmål om det som var før og verdispørsmål utenom hyllest av partiet og Store Bror. Historiefaget dreier seg om gjeldende versjon – og den har «bestandig» vært slik den er her og nå.
Hårarbeid
Skandinavia
I det danske kongehuset finnes det hårarbeider fra rundt 1600, blant annet en ring og et armbånd, som var gaver fra kong Christian IV (1577–1648) til hans dronning, men det var først et par hundre år senere at smykker og bilder laget av menneskehår ble en mote.
Det fantes både amatører og profesjonelle, i hovedsak kvinner, som behersket kunsten å lage hårarbeider i alle de nordiske landene.
Det lille tettstedet Våmhus i Dalarna kom til å bli et senter for hårarbeid fra rundt 1830 og frem til rundt første verdenskrig.
Disse taglringene anses å være opptakten til hårarbeidet deres, som ble en viktig næringsvei gjennom 1800-tallet. På de stedene jentene kom under sine reiser, fikk de bestilling på smykker og dekorasjoner av menneskehår og lærte seg å lage slike, antagelig med parykkmakere eller barberere som læremestere. De dro også på arbeidsreiser i resten av Sverige, så det er mulig at hårarbeidskunsten kom til Dalarna fra Stockholm, der det fantes profesjonelle hårarbeidskunstnere allerede rundt 1800. Jentene omtales som «hårkullor» i de fleste skandinaviske kildene.
I Mora og omegn hadde hårarbeid sin største utbredelse fra rundt 1875 til århundreskiftet. Bare i Våmhus, som i 1865 hadde rundt 475 husholdninger, var det en hårkulla på minst hver andre eller tredje gård.
Både vandreprotokollene som ble ført i Sverige, og vandre- og lenspassene som ble innført i de stedlige passprotokoller der de oppholdt seg, gjør det mulig å se omfanget av hårkullornas arbeidsreiser. I perioden 1860–1880 ble det foretatt 2733 hårarbeidsreiser fra Våmhusområdet. En av de svenske hårkullorna skal ha vært «hoffleverandør» av hårsmykker til dronning Victoria.
Da første verdenskrig startet, ble det vanskelig for hårkullorna å fortsette sine vandringer, og deres arbeidsreiser opphørte.
I Våmhus er det reist en statue av en hårkulla, for å hedre de unge kvinnene som bidro til at bygda overlevde i vanskelige tider. Statuen er laget av Arvid Backlund. Hårkullorna reiste også langt inn i Norge, og etter hvert lærte flere norske kvinner og menn hårarbeidkunsten av dem, direkte og indirekte. På 1800-tallet fantes både vandrende norske håndverkere, og fastboende som påtok seg hårarbeid. De fastboende hårarbeiderne man kjenner til, var her, som i nabolandene, i hovedsak kvinner. Gauslaa omtaler to søstre i Valdres, som hadde fått gjort om gårdens gamle smørkinne til fletteapparat, og Bergsåker skriver om kvinner som laget hårarbeid for salg, blant annet et par kvinner i Haugesund, som flettet urkjeder, halsbånd og armbånd. En av dem averterte i Karmøyposten i 1884 at hun påtok seg å ”trese” urkjeder.
I Rogaland kunne ”austmenn” (=menn fra Telemark), som hadde vært med på vårsildfisket, gå fra gård til gård og spore opp gifteklare jenter. Av hår fra jenta laget de så urkjede som festegave til gutten hun skulle gifte seg med. Dette var sesongarbeid, etter fisket og før våronna.
Et urkjede av kvinnehår var noe av et kjennemerke på en skipper som seilte på de syv hav, i motsetning til en skipper som holdt seg i fjordene og på kysten.
Hårgjenstander i norske museer viser at både skikken med hårbilder og -smykker var utbredt. I mange tilfeller er det ukjent hvem som har laget arbeidene, men katalogkortene viser at hårbildene har hengt i norske hjem, og at smykkene ble båret av norske kvinner og menn.
Smykkeutstillingen «Gamle smykker i Norge 1550–1900» i Oslo i 1928, viste 52 hårarbeidsmykker fra perioden 1790 til rundt 1850. Enkelte av smykkene, som også inneholdt gull eller perler, var laget av norske gullsmeder, et par av dem var utført av Jacob Ulrich Holfeldt Tostrup, senere «kongelig hoff- og ordensjuvelér».
Sagunt
Sagunto (katalansk: Sagunt) er en antikk by i Spania, i dagens fruktbare distrikt Camp de Morvedre i provinsen Valencia øst i landet. Den ligger på et sted preget av høyder, 33 km nord for Valencia, nær Costa del Azahar ved Middelhavet.
Atylotus quadrifarius
Atylotus quadrifarius er en av kleggene i slekten Atylotus. Den er utbredt sør i Europa, sør for Alpene. Den finnes østover i Asia og i Nord-Afrika. Ikke i Norge.
Atylotus quadrifarius tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der fluens indre og ytre organer endres.
Sagunt
Eksterne lenker
Saguntum
Hårarbeid
Skandinavia
Også i Danmark fantes profesjonelle hårarbeidere og amatører, fastboende og omreisende. Passprotokollene viser at de svenske hårkullorna ofte reiste rundt i Danmark, og redskaper og hårarbeider som finnes etter de danske håndverkerne, viser tydelig at de fleste av dem har lært kunsten av svenskene. Også slingrestokker ble av enkelte brukt til fletting av hårsnorer.
I 1852 trådte en forordning i kraft. Det skulle ikke lenger være tillatt å reise omkring i landet og falby sine varer. En muntlig overlevering sier at det var de danske parykkmakerne som var redde for sin næring, og fikk ordnet det så det ble forbudt for hårkullorna å lage og selge hårarbeider i Danmark. Denne regelen gjaldt til 1856, da forordningen ble innskjerpet, men denne gang var det tatt inn en spesiell passus om at «Fruentimmer fra Provinsen Dalarna i Sverige» var unntatt fra forbudet.
Noen av de profesjonelle, danske hårarbeiderne reiste selv omkring. I Helsingør Avis kunne man både i mai og juli 1841 lese at «Haarfletter Andersen» oppholdt seg i Hotel du Nord noen få dager, og mottok kunder der.
Den siste profesjonelle hårarbeideren i Danmark, damefrisør Kirsten Marie Badstue, døde i 1960.
Bangsbomuseet ved Frederikshavn, som hører inn under Nordjyllands Kystmuseum, har en stor samling hårarbeider.
USA
I 1850 sto det i det toneangivende damebladet Godey's Magazine at hårarbeid nylig var kommet til USA fra Tyskland, men hårarbeidkunsten kom til «Den nye verden» med innvandrere fra flere europeiske land. Det er kjent at blant annet enkelte svenske hårkullor emigrerte til USA og laget og solgte sine varer der. I noen tilfeller var deres menn også hårarbeidere.
I USA fantes ingen adel eller kongelige som var først ute med smykker av menneskehår. Her var det den hvite middelklassen som i det 18. århundre hadde råd til å betale en gullsmed eller en dyktig håndverker for å lage slike smykker. Den første tiden var hårsmykkene ment å være et uttrykk for at eieren var et menneske med dype, oppriktige følelser. De som eide slike arbeider la stor vekt på dette idealet. Følelsene skulle ikke demonstreres åpenlyst, men komme til syne gjennom personens smak når det gjaldt kunst, litteratur og eiendeler, som miniatyrportretter med en bakgrunn av den portrettertes hår.
Som i Europa fantes hårarbeider som kunstferdige smykker og veggdekorasjoner. Gjenstandene kunne være laget av profesjonelle eller av amatører og var mest populære fra rundt 1830 til 1880-årene. Man kunne bestille smykker laget av en gullsmed, eller sende hår til et postordrefirma og få det tilbake forarbeidet som et armbånd eller en urkjede. Det fantes også veiledninger og oppskrifter på hårarbeid i dameblader og egne hefter.
I 1844 skrev damebladet Ladies National Magazine at minnearmbånd (sentimental bracelets), laget av hår, er nå ansett som uunnværlige.