cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grensekonvensjonen av 1826
Skoltesameområdene Petsjenga, Pasvik og Neiden ble fra begynnelsen av 1600-tallet til først på 1800-tallet betraktet som et felles norsk-russisk skattland, det såkalte fellesdistriktet. Frem til 1813 skattet skoltene både til Russland og til Danmark-Norge, men de sto under russisk verdslig og kirkelig jurisdiksjon. I perioden mellom 1814 og 1826 krevde heller ikke Sverige-Norge skatt av skoltene. Det var et dansk-norsk krav fram til slutten av 1700-tallet om en grense som la hele fellesdistriktet under Norge. Hvert år fra 1602 til et stykke ut på 1800-tallet dro fogden i Finnmark fra Vardøhus til Malmis (Kola by) for å legge frem den dansk-norske kongens territorielle krav overfor russerne. Russland mente å ha sterkere krav til fellesdistriktet, fordi de russiske samer (skoltene) var russiske borgere og de var i tillegg underlagt russisk jurisdiksjon. I tillegg hadde skoltene også tidligere mottatt privilegier av den russiske tsar og ikke minst hadde skoltenes viktigste handelsvei alltid gått østover.
Da fogden i Finnmark unnlot å gjøre sine krav gjeldende i 1816, 1819 og 1822, tok de russiske myndigheter det for gitt at nordmennene hadde gitt avkall på fellesdistriktene. De klaget på at nordmenn hadde krenket skoltesamene og at soldatene fra Vardøhus hadde skutt rein som tilhørte samene. Konfliktene i 1820-årene bevirket at grensedistriktene ble besluttet delt. Etter oppdrag fra sine lands regjeringer laget to offiserer – oberst Spørck på norsk side, og oberstløytnant Valerian Galjamin på russisk – et grensekart sommeren 1825. Kartet var et kompromiss mellom norske og russiske krav og dannet utgangspunktet for grensekonvensjonen mellom Norge og Russland. Konvensjonen ble undertegnet i St. Petersburg den 14. mai 1826 (2. mai etter russisk tidsregning) av kongen av Sverige og Norge Karl XIV Johan og den russiske tsar Nikolai I.
Sommeren 1826 ble det foretatt grenseoppgang og grensemerking. Grensegaten over land ble hugget 6 alen eller 5 arsjiner bred (ca. 4m). Djupålsprinsippet ble lagt til grunn for grensetrekningen både i Pasvikelven og Grense Jakobselv.
I 1920 ble Petsamo-området på russisk side overdratt til Finland og Norge hadde ikke lenger grense mot Russland (Sovjetunionen). I våpenstilstandsavtalen av 19. september 1944 etter den finske fortsettelseskrigen måtte Finland gi tilbake Petsamo-området til Sovjetunionen, og den gamle grensen fra 1826 dannet igjen grensen mellom Norge og Russland.
Christine Koht
Anne Christine Koht (født 19. mai 1967) er en norsk programleder på radio og TV.
Utdannelse
Koht er utdannet lærer og har arbeidet ved Hartvig Nissens skole.
Radioprogrammer
Fra 1997 til 2002 arbeidet hun i (NRK P3) med blant annet:
Wilhelm Gutzeit
Friedrich Wilhelm Gutzeit (født 29. september 1802 i Königsberg i Preussen, død 1871) var en norsk sagbrukseier og skipsreder. Han var opprinnelig fra Königsberg og utvandret som ung til Norge, hvor han ble en fremtredende forretningsmann i Drammen og senere i Fredrikstad. Han grunnla firmaet W. Gutzeit & Co., den ene av to forløpere til skogsindustrikonsernet Stora Enso.
Christine Koht
TV-serier
For TV har hun laget følgende serier:
Taurus Raging Bull
Taurus Raging Bull er en revolver ifra våpenprodusenten Taurus i Brasil.
Wilhelm Gutzeit
Forretningsmann i Norge
Gutzeit etablerte etterhvert egen virksomhet som skipsreder og brukseier i Drammen. I Drammen grunnla han og ble den første formann i Drammen Handelsstands Forening. Senere flyttet han virksomheten til Fredrikstad. Med sin kone Dorothea Gurine Holst, født i 1806, fikk han sønnen Hans Gutzeit. Far og sønn grunnla i 1860 selskapet Wilhelm Gutzeit & Co. i Fredrikstad, det første norske sagbruk som ble drevet med dampkraft. I 1854 hadde Stortinget vedtatt å oppheve sagbruksprivilegiene fra 1. januar 1860. Det åpnet for mange store tekniske forandringer innen sagbruksvirksomheten; de fleste vanndrevne oppgangsagene ble nedlagt og de nye dampsagene overtok.
Taurus Raging Bull
Bruk
I de større kaliberne brukes revolveren mye til jakt, bl.a på dyr opptil bison og afrikansk elefants størrelse.
Wilhelm Gutzeit
Forretningsmann i Norge
Wilhelm Gutzeit ble Kongeriket Portugals visekonsul i Drammen; stefetteren Wegner var Portugals visekonsul i Christiania.
Taurus Raging Bull
Design
Revolveren har portet løp (unntatt 22H, 30C og Ultralite), og en rød gummistripe i bakkant av skjeftet for å redusere rekyl (unntatt 22H og 30C som har gul). Alle har fast forsikte og justerbart baksikte.
Wilhelm Gutzeit
Forretningsmann i Norge
Sønnen Hans Gutzeit arvet firmaet W. Gutzeit & Co. i 1869. Under hans ledelse etablerte firmaet det store sagbruket i Kotka i Finland, som ble kjernen i den store treforedlingsbedriften Enso Gutzeit OY, nå fusjonert inn i det finsk-svenske konsernet Stora Enso.
Taurus Raging Bull
Varianter
Raging Bull kommer i flere modeller, sortert etter kaliber:
Valgfri finish er; rustfri, matt rustfri, forniklet, og blånert.
Christine Koht
Priser og utmerkelser
Hun har fått Gullruten som beste kvinnelige programleder to ganger; Under Gullruten 2005 for Jan Johansen: Jakten på den norske mannen og under Gullruten 2007 for Koht i familien. I 2010 ble Koht tildelt Neshornprisen, Klassekampens kulturpris. Hun har i tillegg vært nominert to priser for forestillingen Koht på scenen under Komiprisen 2007: beste kvinnelige artist i revy og komedie og beste forestilling på scene, Komiprisen 2013 i klassen beste stand-up-artist og Gullruten 2017 i klassen beste kvinnelige programleder for Koht og kidsa.
Familie
Hun giftet seg med forfatteren Pernille Rygg i 2013 etter å ha vært samboere i 23 år.
Sykdom
I januar 2019 ble det kjent at Koht hadde fått kreft, noe som førte til at hun måtte avlyse alle kommende forestillinger. I oktober 2018 fikk hun operert bort en godartet svulst, noe som ble ansett som vellykket. Men det viste seg at hun hadde en form for føflekkreft som ikke lot seg behandle med cellegift eller stråling, men kun med immunterapi.
Post meridiem
Post meridiem latin: «etter middag» (etter kl. 1200)
Post meridiem eller PM er latin for «ettermiddag» og brukes i enkelte land for å angi at et klokkeslett tilhører døgnets andre halvdel, fra middag til midnatt.
6 PM betyr klokken seks på kvelden. Se ante meridiem, AM, «formiddag».
I Norge regner vi alle døgnets 24 timer når vi angir tiden, med midnatt som utgangspunkt. Klokken 6 PM er da klokken 18.
Catullus
Gaius Valerius Catullus (født ca. 84. f.Kr., død ca. 54 f.Kr.), også kjent som Catull, var en av de mest innflytelsesrike romerske diktere i det 1. århundre f.Kr. Hans dikt studeres stadig, og hans innflytelse kan stadig gjenfinnes innenfor diktningen og andre kunstformer. Han hører med til de tidligste lyriske dikterne i Romerriket.
Tobal No. 1
Tobal No. 1 (トバル ナンバーワン) er et slåssespill utviklet av DreamFactory, og utgitt av Square i 1996 til PlayStation.
Catullus
Biografi
Man vet lite sikkert om Catullus' liv. De fleste antikke kilder, som Suetonius og dikteren Ovid er samstemmige om at han ble født i eller i nærheten av Verona. Han var medlem av en førende ridderfamilie fra Verona, men levde i Roma det meste av livet. I 61. f.Kr. forelsket han seg i kvinnen som figurerer i diktningen hans som «Lesbia» (det vil i «kvinnen fra Lesbos» en øy i Egeerhavet som var hjemstedet til Sapfo). I 57. f.Kr. fulgte han sin venn Memmius til Bithynia, hvor Memmius hadde fått stillingen som propraetor. Catullus' eneste politiske stilling var ett år som stabssjef for guvernøren i Bithynia.
Tobal No. 1
Spillet ble regissert av Seiichi Ishii, figurene ble utformet av Dragon Ball-skaperen Akira Toriyama og musikken ble laget av en rekke komponister, inkludert Nobuo Uematsu, Yasunori Mitsuda og Yoko Shimomura.
Catullus
Biografi
Det er usikkert når Catullus døde. Enkelte antikke kilder forteller at han døde av utmattelse 30 år gammel. Tradisjonelt sies han å ha levd fra 84 f.Kr. til 54 f.Kr., siden man ikke kjenner noe dikt fra etter 54 f.Kr.
Tobal No. 1
Spillet har en turneringsmodus, to spillere mot modus, øvelsesmodus og en unik søke-modus, som alle bruker det samme kamp-systemet. Spilleren må forte seg nedover et antall etasjer, unngå å falle i ulike feller, og delta i konflikter mot en rekke forskjellige fiender. Flere gjenstander kan også bli funnet, kastet av fiender eller kjøpt ved hjelp av krystaller. Disse elementene kan hentes, konsumeres eller kastes på fiender, og inkluderer matvarer som kan gjenopprette spillerens helse. Det finnes ingen metode for å redde fremdriften til spilleren. Hvis spilleren dør, må man begynne på nytt fra begynnelsen.
Catullus
Diktning
Catulls forfatterskap har blitt overlevert i en antologi med 116 carmina (sanger). Disse kan deles i tre: 60 korte dikt på ulike former, 8 lengre dikt og 48 epigrammer. Om det er Catull selv eller noen andre som står for rekkefølgen på diktene, vites ikke. Catull regnes blant neoterikerne, en gruppe unge poeter som hentet inspirasjon fra hellenistisk diktning fra 200-tallet f.Kr.
Tobal No. 1
Handling
Spillbare figurer inkluderer Chuji Wu, Oliems, Epon, Hom, Fei Pusu, Mary Ivonskaya, Ill Goga og Gren Kutz. Motstandere inkluderer Nork, Mufu og en keiser som heter Udan. Det eksisterer også en hemmelig motstander som kalles for Toriyama Robo (oppkalt etter Akira Toriyama) som kan låses opp, dersom spilleren har fullført Udans Dungeon-nivå på 30 etasjer i løpet av quest-modus.
Catullus
Diktning
De korte diktene og epigrammene kan deles i fire etter sitt innhold: Alle disse diktene viser den epikureiske holdningen til Catull og vennene hans. De holdt seg for det meste utenfor politikken og var mest interessert i poesi og kjærlighet; man foretrakk venustas (sjarm) fremfor virtus (dygd, bevist i det politiske eller militære) som blant andre Cicero forfektet. Romerske diktere tok vanligvis for seg spørsmål om livets virkelige verdier (mos maiorum) og mening. Catull skriver heller om kjærlighetens gleder og sorger. Han utleverer egne følelser og lyster, og bryr seg lite om det romerske idealet om måtehold. Denne subjektiviteten var ny i den romerske litteraturen, og dannet skole for en diktning der «den personlige kjærlighetsopplevelsen står i sentrum». Senere sto Tibull, Properts og Ovid for liknende dikt.
De åtte gjenværende diktene er syv hymner og ett epillion (et lite epos),en sjanger foretrukket av neoterikerne.
En stadig tilbakevendende skikkelse i Catulls amorøse dikt er kvinnen Lesbia. Kjærligheten til henne beskrives i alle faser, fra første tilnærming til avsluttende motvilje og hat. Både Tibull og Properts dikter opp en kvinne med navn etter greske øyer som sin elskede, henholdsvis Delia og Cynthia, men i motsetning til dem tror man Lesbia sto for en virkelig kvinne, Cloadia.
113 dikt av Catullus har blitt bevart for ettertiden. Disse er blitt oversatt til nynorsk av Erik Eggen, Sigmund Skard og Asgaut Steinnes (Samlaget 1978). De er også blitt oversatt til bokmål av Johann Grip og Henning Hagerup (Tiden 1996).
Fretless
Fretless, som kan oversettes til båndløs på norsk, brukes vanligvis om en bassgitar med glatt gripebrett som en kontrabass. De fleste bassgitarer har bånd (tverrgående metallforhøyninger) på gripebrettet slik som en gitar. En fretless bass gir en tone som minner mer om kontrabass, og man kan gli på tonene og lage vibrato. Til gjengjeld vil en nybegynner ha problemer med å spille rent fordi fingrene må plasseres helt presist på gripebrettet. Den amerikanske jazzbassisten Jaco Pastorius gis mye av æren for utbredelsen av fretless-bassen.
Jacques Forestier
Jacques Forestier (født 27. juli 1890, død 17. mars 1978) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Forestier vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1920 i Paris. Det var kun to lag som deltok og det ble kun spilt én kamp. Han var med på det franske laget som tapte finalen mot USA med 0-8.
Ballstad
Ballstad er et fiskevær og et tettsted i Vestvågøy kommune i Lofoten i Nordland. Tettstedet har 1 142 innbyggere 1. januar 2020 (fordelt på grunnkretsene Ballstad 541, Reine 265, Skotnes/Skarsjø 210 og Gjerstad 126), og ligger på sydspissen av Vestvågøya ytterst ut mot Vestfjorden. Navnet kommer visstnok fra det norrøne mannsnavnet Baldrekr. Fiskeværet er skjermet mot storhavet av store og små øyer.
Stedet
Riksvei 818 forbinder Ballstad med Lofotveien (E10). Ballstadheia er et fjell med god utsikt og lett å bestige, med Nonstind som høyeste punkt på 459 moh. Skottind kan også bestiges til fots, og er Ballstads høyeste punkt med sine 671 moh. Ballstad ligger cirka 11 km fra kommunesentret (og byen midt i Lofoten) Leknes, som har 3 200 innbyggere (1. januar 2020, hvis man ser på grunnkretsene Leknes vest, Leknes øst og Hol som en del av Leknes), og Ballstad er et sted i Vestvågøy kommune, som har 11 433 innbyggere (totalen av alle grunnkretsene 1. januar 2020).
Ballstad har god og rommelig havn, fordelt på tre hovedområder: Hattvika, for mindre båter; hovedhavnen mellom Ballstadøya og Ballstadlandet; og Kræmmervika, som imidlertid også er for grunn for større fartøyer, men som er den aller best beskyttede havn.
Ballstad har nok vært fiskevær i kanskje 1000 år, og stedet er fortsatt et aktivt fiskevær med en betydelig fiskeflåte, flere fiskemottak, og har også mekanisk verksted, og båtslippen Ballstad Slipphall med Nord-Europas største veggmaleri på cirka 3000 m². Veggmaleriet er malt av kunstneren Scott Thoe. Det er trandamperi, skipshandel, bil/båt-verksted, dagligvareforretning og utleie av rorbuer til turister om sommeren. Fiskefilétfabrikken stoppet produksjonen for noen år siden. Honda-verkstedet er velkjent som elektro-verksted, både når det gjelder bil, båt og maskinelt utstyr generelt. Det finnes også bruktbutikk, gårdsutsalg og en del privat produksjon av artikler for turisme og næringsliv generelt. Et eget blad, Ballstadværingen, gis ut en gang per år – siden starten i 1989.
Hvert år feires «Ballstaddagan», som varer fra søndag første helga i juli til søndag andre helga i juli. Det er en kort festival med spill og lek, og lørdagskvelden bes det opp til ordentlig bryggedans på allmenningen. «Ballstaddagan» blir arrangert av det lokale idrettslaget Ballstad UIL.
På Ballstadøya finnes det også gamle vikinggraver (Langøya ved Borgosen).
Sola over horisonten og mulighet for midnattssol på Ballstad fra soloppgang 26. mai til solnedgang 18. juli. Siste soloppgang før mørketida er 8. desember (7. desember når det er skuddår) og første soloppgang etter mørketida er 4. januar.
Deleted Waveform Gatherings
Deleted Waveform Gatherings er et band fra Trondheim/Stjørdal.
De ga ut sitt debutalbum Complicated View på Big Dipper Records 20. november 2006 og spilte sin første konsert på Blæst 16. november 2006. Låtskriver Øyvind Holm har bakgrunn fra Dipsomaniacs.
De fulgte opp med albumet Baby Warfare høsten 2008. Albumet ble også gitt ut i USA på plateselskapet Rainbow Quartz Records.
Bandmedlemmer
Tidligere medlemmer:
Alfred Eluère
Alfred Eluère (født 28. juli 1893 Saint-Clément-des-Levées i departementet Maine-et-Loire, død 12. mars 1985 i Narrosse i departementet Landes) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Goldendale kraftverk
Goldendale (gass)kraftverk er et varmekraftverk i Klickitat County, i delstaten Washington i det nordvestre USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 280 MW fordelt på 2 turbiner med effekt på 77–171 MW hver. Operatør er energiselskapet Puget Sound Energy Inc.
Det stod ferdig utbygd i 2004. Brenselkilden er hovedsakelig naturgass.
Friidrett under Sommer-OL 1906
Under jubileumslekene 1906 i Athen ble det arrangert 26 øvelser i friidrett. Friidrett var ifølge det offisielle programmet innlemmet i den overordnede sportsgrenen Athletik, som også omfattet steinstøt, tautrekking og tauklatring.
5 engelske mil (8047 m)
John Daly fra Irland løp opprinnelig inn til tredjeplass, men ble diskvalifisert fordi han vinglet så mye at Edward Dahl ikke hadde mulighet til å løpe forbi ham. Fritz Skullerud fra Norge deltok i innledningsheatet, men fullførte ikke løpet.
Høydehopp
Listen ble hevet med 2,5 cm for hver gang.
Lengdehopp
Det ble målt med en halv centimeters nøyaktighet.
Stille lengde
Det ble målt med en halv centimeters nøyaktighet.
Tresteg
Det ble målt med en halv centimeters nøyaktighet.
Kulestøt
Det ble målt med en halv centimeters nøyaktighet.
Femkamp
Øvelsen bestod av stille lengde, diskos (gresk stil), spydkast, 192 m løp og ringer (i denne rekkefølgen). Bare de beste 8 utøverne etter 3 disipliner fikk delta i løpsøvelsen. De 6 raskeste løperne deltok deretter neste dag i ringer.
Folkeavstemningen i Sør-Afrika i 1960
Folkeavstemningen i Sør–Afrika i 1960 ble avholdt 5. oktober 1960 og var en folkeavstemning som den hvite minoritetsregjeringen holdt om Unionen Sør-Afrika skulle bryte båndene til det britiske monarkiet og bli en republikk.
Det afrikander–dominerte Nasjonalistpartiet som kom til makten i 1948 var republikanere og regnet Sør–Afrikas bånd til tronen som en levning av britisk imperialisme. Men det var ikke før 1960 at statsminister Hendrik Verwoerd holdt en folkeavstemning om saken. Sør–Afrikas hvite ble spurt: «Støtter du en republikk for unionen?» Resultatet viste rett over 52% for en endring.
Hvite i de tidligere boerrepublikkene Transvaal og Oranjefristaten stemte klart for republikk, i likhet med Sørvest–Afrika. I Kapp-provinsen var der en mindre majoritet, mens Natal som hadde flere engelsk–språklige hvite enn afrikaans–språklige, stemte mot. Noen hvite i Natal talte til og med for å trekke seg ut av unionen, men dette ble aldri alvorlig vurdert.
Opposisjonspartiet United Party arbeidet aktivt for Nei, mens det mindre Progressive Party appellerte til tilhengere for en foreslått endring til å forkaste denne republikken. De arhumenterte med at Sør–Afrikas medlemskap i Samveldet som medførte privilegerte handelsforbindelser, ville bli truet.
National Party hadde ikke utelukket fortsatt medlemskap etter at landet ble republikk, men Samveldet hadde nå nye asiatiske og afrikanske medlemmer som så på apartheidregimets medlemskap som en hemsko mot organisasjonens demokratiske prinsipper. Resultatet var at Sør-Afrika forlot Samveldet da landet ble republikk. Dr Verwoerd lot som om han hadde til hensikt å opprettholde medlemskapet i Samveldet. Ved et møte for statsledere i Samveldet som ble holdt etter folkeavstemningen, tok han opp saken om at hans land skulle bli republikk. Dette burde ikke ha ført til så mange problemer, siden India beholdt sitt medlemskap i Samveldet til tross for at landet ble republikk i 1949, men dr Verwoerd hisset opp en konfrontasjon som førte til at mange medlemmer truet med å trekke seg ut dersom Sør–Afrikas søknad om fornyet medlemskap ble godkjent. Resultatet (i henhold til dr Verwoerds plan) var at medlemssøknaden ble trukket tilbake, noe som betydde at da Sør–Afrika ble republikk, gikk deres medlemskap ut. Mange afrikandere ønsket dette rene bruddet med kolonitidens fortid velkommen.
Da Republikken Sør-Afrika ble erklært 31. mai 1961, sluttet dronning Elisabeth II å være statsoverhode, og den siste generalguvernøren i unionen inntok embetet som den første statspresident.
Andre symbolske endringer skjedde også:
Den nye desimerte valutaen, randen, som ikke hadde bilder av dronningens portrett på hverken mynter eller sedler, hadde allerede blitt introdusert før etableringen av republikken.
Men den eneste betydelige forskjellen mellom konstitusjonen til republikken og den til unionen, var at statspresidenten var seremonielt statsoverhode, i stedet for dronningen og generalguvernøren. National Party bestemte seg for ikke å ha et utøvende presidentskap og adopterte i stedet en minimalistisk tilnærming som en forsonende gest mot de engelsk–språklige hvite som var mot republikken. Presidentskapet ble utøvende i 1983 med innføringen av den nye konstitusjonen. På lignende vis forble Union Jack representert i Sør-Afrikas flagg frem til 1994, til tross for at det var upopulært blant mange afrikandere.
Fred. Olsen & Co.
Historie
Fred. Olsen & Co.-selskapene har sitt utspring i Hvitsten i forrige århundre. Opphevelsen av den engelske navigasjonsakten i 1849 skapte en oppblomstring av internasjonal handel og skipsfart og de tre brødrene Fredrik Christian, Petter og Andreas Olsen forsto raskt hvilke muligheter som da åpnet seg for norsk skipsfart. De ble alle skipsførere i ung alder. Den eldste av dem, Fredrik Christian Olsen, født i Hvitsten i 1815, ble skipsfører i 1841. Han kjøpte sine to første seilskip allerede i 1848, skonnertene «Johanne Christine» og «Elisabeth».
Da han døde i 1875 hadde han eid hele 22 seilskip. Petter Olsen (født 1821 – død 1899) kjøpte i 1852 sitt første skip, briggen «Thilda». Hans rederi kom opp i 16 seilskip samt andeler i andre skip. Andreas Olsens (født 1826 – død 1893) første eget fartøy var barken «De Tre Venner» som han kjøpte i 1860. Senere ervervet han 5 andre seilskip. Brødrene Olsens forretningsvirksomhet ble etter hvert så omfattende at det ble opprettet egen tollstasjon i Hvitsten.
Tidlige år
Den som i første rekke kom til å føre brødrene Olsens skipsfartstradisjon videre var Thomas Fredrik (Fred.) Olsen (født 1857, død 1933), sønn av Petter Olsen. Han ble kaptein 23 år gammel og seilte på farens skip. Oppbyggingen av Fred. Olsens egen flåte begynte med at «Bayard II», og «Skien» ble overtatt fra faren Petter Olsen i 1886. I de følgende år skjedde det samme med «Eda», «Gerda» og «Nornen». Frem til 1892 kjøpte han også «Cito», «Courant», «Morning Light» og «Broderfolket». Fred. Olsens seilskipsflåte vokste raskt.
Fred. Olsen hadde en kongstanke, nemlig å bygge opp et nett av regulære linjer på Nordsjøen og senere oversjøisk. En forutsetning for å kunne lykkes var etter hans mening å tilby kundene regelmessige seilinger og best mulig service. Som den fremsynte mann han var, forsto han på et meget tidlig tidspunkt at for å nå sine mål måtte han skifte fra seil til damp. Allerede i 1897 lot han derfor sitt første dampskip DS «Bayard» på 1550 tonn bygge ved Nyland Værksted i Christiania. I henholdsvis 1898 og 1899 fulgte søsterskipene «Bonheur» og «Balduin» fra samme verksted.
«Bayard» ble satt inn i en linje mellom Fredrikstad og Garston (ved Liverpool), mens «Bonheur» betjente en rute Fred. Olsen opprettet mellom Norge og London. I 1914 satte han inn Norges første diesel motorskip, MS «Brasil» i Syd-Amerikalinjen og kontraherte flere 10 000 dwt motorskip. Fred. Olsens skipsfartsvirksomhet hadde etter hvert fått slike dimensjoner at det i 1898 ble naturlig å flytte kontoret fra Hvitsten til Christiania. De nyopprettede linjene ble en suksess og Fred. Olsen fikk raskt ry som en dyktig og fremsynt leder. Dette førte til flere henvendelser om å overta ledelsen i bestående linjerederier som var kommet i vanskeligheter. På denne måten overtok han følgende selskaper og ruter:
Fred. Olsen tok også selv initiativet til opprettelsen av nye regulære ruter. Dette gjaldt blant annet mellom Skandinavia og Syd-Amerika og mellom Norge og havner i Østersjøen. Han så også hvilke muligheter som åpnet seg da Panamakanalen ble åpnet i 1914 og etablerte derfor umiddelbart en linje til sentrale havner på den nordamerikanske vestkyst.
Første verdenskrig og mellomkrigstiden
Under første verdenskrig forliste 23 av rederiets 44 skip og etter krigen startet en meget hektisk gjenoppbyggingsperiode. Aktiviteten ble også utvidet, og i 1921 overtok rederiet hovedinteressen i Otto Thoresens daværende Spanskelinje og Kanarilinje og deres andel av Syd-Amerikalinjen. Spanskelinjen ble senere utvidet til også å omfatte indre Middelhav. I 1923 overtok Fred. Olsen & Co. Jeløylinjens ruter til tyske havner.
Rederiet bygget sitt første tankskip, MT «Borgny», i 1929. På den tiden begynte man også oppbyggingen av en moderne flåte av hurtiggående fraktskip til bruk i Middelhavet og på Kanariøyene. Etter Fred. Olsens død i 1933 overtok hans sønner Rudolf og Thomas Olsen hovedansvaret for den videre utvikling. De var opptatt som partnere henholdsvis i 1914 og 1922. I 1916 ble det personlige firmaet Fred. Olsen forandret til Fred. Olsen & Co.
I årene frem mot andre verdenskrig ble det bygget flere lasteskip for Nordsjølinjen samt hurtige fruktskip for Middelhavslinjen. I denne perioden ble også de moderne og elegante passasjerskipene MS «Bretagne», MS «Black Prince» og MS «Black Watch» bygget, alle tre ved A/S Akers mek. Verksted, Oslo.
Andre verdenskrig og etterkrigstiden
Da Norge ble angrepet 9. april 1940 var rederiets skip spredt over halve kloden. Alle skip som ikke lå innesperret i fiendtlig okkupert havn gikk da straks inn i alliert tjeneste. Krigstapene ble betydelige. Ved krigens slutt i 1945 var hele 28 skip gått tapt, dvs. halvparten av rederiets flåte. Den utenlandske virksomheten ble under krigen ledet av Thomas Olsen fra New York.
I årene etterpå fulgte en intens gjenoppbyggingsperiode. Det ble da lagt vekt på å bygge spesialskip tilpasset den linjen de skulle betjene. Det ble bygget hurtiggående linjeskip utstyrt med moderne ventilasjonsanlegg og med kjøle- og fryserom for bl.a. å kunne transportere frukt, grønnsaker, kjøtt og meieriprodukter. For Nordsjølinjen la man spesiell vekt på å konstruere skip for fullmekanisert lastebehandling, og gjennom palletesering av stykkgodslast oppnådde man en betydelig effektivisering av laste- og losseoperasjoner, noe som igjen resulterte i mindre liggetid i havn og bedre kapasitetsutnyttelse. I 1970-årene ble operasjonen ytterligere rasjonalisert ved omlegging til ro-ro tonnasje.
Passasjertrafikken på Nordsjøen, som har lange tradisjoner i rederiet, ble styrket ved de nye søsterskipene MS «Braemar» og MS «Blenheim» fra begynnelsen av 1950-årene, mens kombinasjonsskipene MS «Black Watch» og MS «Black Prince» for fart mellom Storbritannia - Kanariøyene og fergeservice i Nordsjøen kom i 1966. Sistnevnte ble senere utviklet til nåværende Fred. Olsen Cruise Lines, mens fergeselskapet Kristiansands Dampskipselskap ble overtatt i 1968 og utviklet videre til det ble solgt i 1991.
Energi
Allerede i midten av 1960-årene så Fred. Olsen hvilke muligheter som lå innen oljesektoren, spesielt på letesiden, og han var en av initiativtakerne til etableringen av Norwegian Oil Consortium (NOCO) og senere Saga Petroleum A/S. Dette viste seg å være en riktig satsing. Gjennom en 45 % eierinteresse i NOCO hadde man et betydelig engasjement innen oljeleting, produksjon og salg av olje. Disse interessene ble solgt i 1991. Også innen offshoresektoren har Fred. Olsen & Co. – selskapene vært blant pionerene i Norge. I et raskt stigende olje- og offshoremarked ble det fra 1973 bygget opp en meget slagkraftig offshoredivisjon med Dolphin International Inc., Houston og senere Dolphin A/S, Tananger og Dolphin Drilling Aberdeen som operasjonsselskaper.
Virksomheten i Aker-gruppen, som frem til 1970-tallet var vokst til landets største industriarbeidsplass, ble omstrukturert fra bygging av skip til konstruksjoner og service for offshore næringene. Rederiet var en pådriver i forbindelse med byggingen av de kjente Aker H-3-riggene og kontraherte i begynnelsen av 1970-årene selv flere enheter. Dolphin, som opererer riggene, har markert seg som et internasjonalt selskap og gjennomført store offshoreoppdrag i Nordsjøen, Middelhavet og Mexico-gulfen samt utenfor Syd-Amerika, Alaska, Sakhalin, Australia og Indonesia. Dolphin-selskapene var også tidlig aktive innen relaterte tjenester som prosjektering, brønnvedlikehold, dykkertjenester og fjernstyrte undervannsfartøy. Disse aktivitetene er senere solgt. Fred. Olsen Production AS ble etablert i 1994 og har utviklet en rekke prosjekter innen flytende oljeproduksjon. I 1997 ble offshore- og energi-aktivitetene samlet i Fred. Olsen Energy ASA (FOE), et nytt, selvstendig selskap.
Tankfart
Tankfart har også lenge vært et satsingsområde. Siden 1929 har Fred. Olsen-relaterte selskaper operert mer enn 40 tankskip, på i alt over 5 mill. dwt. Tankflåten ble solgt i 1972/73, men Ganger Rolf og Bonheur gikk inn i tankmarkedet igjen i 1986 og ervervet i de påfølgende år en rekke Suez-max og VLCCer. I 1993 ble disse engasjementer konsolidert i et nytt selskap, First Olsen Tankers Ltd., Bermuda (FOTL). Etter en aksjeemisjon på USD 108 mill. i oktober 1993 var også FOTL børsnotert inntil 1999. Selskapet (som nå heter First Olsen Ltd.) er nå 100 % eiet av Bonheur og Ganger Rolf.
Fornybar energi
Den første investering i fornybar energi ble gjort i 1997 som partner i en vindkraftpark i Skottland. Gjennom Fred. Olsen Renewables AS har senere en rekke vindkraftprosjekter blitt utviklet og realisert, som en fortsettelse av de Fred. Olsen-relaterte selskapenes brede engasjement i energi-relatert virksomhet. Fred. Olsen Renewables AS arbeider med prosjekter i Norge, Sverige, Irland og Storbritannia.
Maurice Labeyrie
Maurice Labeyrie (født 1889, død ukjent) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Labeyrie vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1920 i Paris. Det var kun to lag som deltok og det ble kun spilt én kamp. Han var med på det franske laget som tapte finalen mot USA med 0-8.
Professor Balthazar
Professor Balthazar er tittelen på og hovedpersonen i en animert, jugoslavisk barne-TV-serie skapt av den kroatiske animatøren Zlatko Grgic i Zagreb Films studio.
Serien handler om en gammel professor og oppfinner som løser ulike problemer og hjelper sine venner i den lille byen de bor i ved hjelp av en universalmaskin som frenstiller fantastiske dråper. Tegnestilen er barnevennlig og humoristisk, påvirket av datidens vitsetegninger og psykedeliske flower power-design. Det ble laget 59 episoder av tegnefilmserien i perioden fra 1967 til 1974, hver med en spilletid på fra 5 til 10 minutter.
Filmene ble vist de påfølgende år i en rekke europeiske land, både i det tidligere Jugoslavia, Danmark, Finland, Nederland, Norge, Portugal og Sverige. Professor Balthazar ble også vist i Iran og på barnekanalen Nickelodeon i USA på 1980-tallet. En dataanimert versjon var planlagt å komme på slutten av 1990-tallet. NRK sendte serien i reprise på NRK Super fra våren 2011.
Trickle Trickle
Sangen nådde en 73.-plass på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten i 1980.
Den kom på den newzealandske singlelisten 15. mars 1981, lå der i fem uker og på en 32.-plass i én uke.
Norsk versjon
Eldar Vågan har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Vond rygg, såre knoker». Sangen ble utgitt av Vazelina Bilopphøggers på albumet Gå for gull! (Slagerfabrikken/Opal SLP 99008 (LP), Slagerfabrikken/Opal SCD 99008 (CD)) i 1987.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1998
Under Vinter-OL 1998 i Nagano ble det arrangert 10 øvelser i hurtigløp på skøyter. Løpene gikk i den nye skøytehallen M-Wave.
Det ble satt flere verdensrekorder. Gianni Romme senka Johann Olav Koss' rekord på 10 000 m fra Hamar fire år tidligere med over 15 sekunder, og sin egen rekord på 5000 m med 8 sekunder. Ådne Søndrål gikk ned verdensrekorden på 1500 m med over ett sekund til 1.47,87. Marianne Timmer satte verdensrekord på 1500 m og Claudia Pechstein på 5000 m.
Medaljeoversikt
Ved lik plassering er nasjonene sortert alfabetisk.
Beste utøvere medaljer
Ved lik plassering er sorteringen gjort alfabetisk på nasjoner deretter på etternavn for utøver.
Rioja
Rioja er Spanias mest kjente vinregion. Den ligger hovedsakelig i den autonome regionen La Rioja. Regionen har først på de seneste ti årene tvinges begynne å kjempe om sin plass som Spanias fremste vinregion, men mange anser at både Ribera del Duero og Priorato har passert den gamle Rioja kvalitetsmessig. Rioja var også fram til nylig den eneste vinregion som hadde æren å nyte av DOCa status (Denominación de Orígen Calificada). I Rioja er omkring 18 000 hektar dyrket med vinranker.
Nicholas Ridley
Nicholas Ridley (født ca. 1500 i Tynedale i Northumberland i England, henrettet 16. oktober 1555 i Oxford) var en engelsk biskop av London som ble henrettet ved brenning på bålet.
Bakgrunn
Nicholas Ridley ble utdannet ved Royal Grammar School, Newcastleand Pembroke College og senere ved University of Cambridge, der han ble tildelt sin mastergrad i 1525.
Prest, professor
Like etter at Ridley ble ordinert som prest reiste han til Paris for å få sin videre utdannelse.
Etter hjemkomsten til England rundt 1529, ble han ansatt som professor ved Cambridge University i 1534. Rundt denne tiden var det betydelig debatt om pavens overhøyhet i riket. Ridley var godt bevandret på bibelsk hermeneutikk.
Ridley ble utnevnt av daværende erkebiskop av Canterbury, Thomas Cranmer, til å tjene som en av hans feltprester. I april 1538 valgte erkebiskopen Ridley til prest i Herne i Kent. Ridley ble også valgt til Master of Pembroke College.
I 1543 ble Ridley anklaget for kjetteri, men han klarte å motbevise dette. Erkebiskop Thomas Cranmer hadde besluttet å støtte den engelske reformasjonen som oppstod på denne tiden, ved å gradvis erstatte den gamle garde i hans kirkelige provins med menn som fulgte den nye tenkningen.
Biskop
Ridley ble derfor valgt til biskop av Rochester i 1547, og kort tid etter at Ridley begynte i dette embetet fikk han ordre om at alteret i alle kirkene i hans bispedømme burde fjernes, og i stedet skulle det settes inn bord for å feire den siste nattverden til Jesus.
Ridley ble brent på bålet på grunn av forræderi mot den britiske staten og for å ha støttet Jane Grey som også ble henrettet.
Adrianopeltraktaten
Fredstraktaten i Adrianopel (også kalt Edirnetraktaten, Adrianopeltraktaten, Adrianopelfreden) avsluttet den russisk-tyrkiske krig (1828-1829). Den ble undertegnet 14. september 1829 i Adrianopel av grev Alekseij Orlov på vegne av Det russiske keiserriket og Abdul Kadyr-bey på vegne av Det osmanske rike.
Det osmanske rike innrømmet Russland adgang til Donaus munning og avsto festningene Akhaltsikhe og Akhalkalaki i Georgia til russerne. Sultanen anerkjente russernes herredømme over Georgia (med Imeretia, Mingrelia, Guria) og over khanatenes Erivan og Nakhichevan som Persia hadde avstått til tsaren i Turkmentsjaijtraktaten ett år tidligere.
Traktaten åpnet også Dardanellene for alle handelsfartøy, og dermed for en oppblomstring av handelen med korn, kveg og trevirke. Men det var ikke før med Hünkâr İskelesi-traktaten (1833) at hele spørsmålet om stredene ble regulert mellom partene. Sultanen innrømmet Serbia autonomi, lovet Hellas autonomi, og tillot Russland å okkupere Moldavia og Valakia inntil Det osmanske rike hadde betalt en stor krigserstatning.
Paranal-observatoriet
Paranal-observatoriet (spansk: Observatorio Paranal) er et astronomisk observasjonsenter i Cerro Paranal (Chile). Det drives av Det europeiske sørobservatorium (ESO).
Altaelva
Altaelva (nordsamisk: Álttáeatnu eller Álaheajeatnu; kvensk: Alattionjoki; finsk: Alattionjoki eller Altajoki) er nedre del av Alta-Kautokeinovassdraget som ligger i vest Finnmark og er 49,4 kilometer lang. Vassdraget starter ved grensen til Finland og fylkesgrensen mot Troms. Den øverste delen, som renner gjennom Kautokeino kommune, heter Kautokeinoelva. Etter utbyggingen av elva er demningen blitt skillet mellom Altaelva og Kautokeinoelva. Herfra renner den inn i Alta kommune og gjennom Sautso, Nord-Europas største canyon, og videre igjennom Storelvdalen og Altadalen med sitt kulturlandskap på sin vei til Altafjorden.
Fiske
Elva er kjent for sin storvokste laks og sitt eksklusive fiske. Fiskekort i elva kan kjøpes fra Alta Laksefiskeri Interessentskap, men kortene selges i et begrenset antall. Søknad må sendes inn tidlig på året, og alle kortene selges i løpet av en trekning. Ved kjøp av kort får en eksklusiv rett til fiskeplassen, og det er kun lov å fiske med en stang av gangen.
Fiskesoner
Elva er delt inn i fem soner, med varierende antall kort i hver sone. Navnene på fiskeplassene i elva er en blanding mellom norske, samiske og finske navn.
Sautso
Sautso er ca. 7 km lang og øverste sone i elva. Den starter like nedenfor demningen og går igjennom Alta canyon ned til Gabo, som er et stryk det ikke er mulig å passere med båt. Det er ikke mulig å få kjøpt fiskekort i Sautso da det i utganspunktet er strengt regulert fiske der. Kortene i Sautso:
Sandia
Sandia er ca. 9,5 km lang og strekker seg fra Gabo og ned til Gilvo. Gilvo og Patagoski er to stryk etter hverandre bare erfarne båtførere gir seg i kast med. Kortene i Sandia:
Vina
Vina er ca. 9 km lang og går i fra Gilvo til Nedre Sierra. Kortene i Vina:
Jøraholmen
Jøraholmen er ca. 9,5 km lang og går fra Nedre Sierra til Åkergjerdet. Kortene i Jøraholmen:
Raipas
Raipas er ca. 11 km lang og strekker seg fra Killistrømmen og ned til Alta bro, som er broen i munningen av elva. Denne sonen har tradisjonelt sett blitt solgt som ett kort med varighet fra 3 til 6 døgn, og til 25 stk ad gangen. De siste årene har kortene blitt delt inn i eksklusivt fiske som elva ellers for deler av sesongen. Kortene i denne tiden heter:
Adkomst
Vanlig fremkomstmiddel i elva er elvebåt. Dette er en egen type båt som er 7 til 9 meter lang og litt over en meter bred. Nå til dags drives den fram av påhengsmotor. I tidligere tider ble den staket oppover av to stakere, en i front og en bak. På den tiden var båten mye smalere og noe kortere enn dagens båter. Nedre del av elva kan en komme til med bil, men det kan til tider være svært dårlige skogsveier. I Sandia og Sautso er båt eneste framkomstmiddel.
Historie
Fram til 1600-tallet var det stort sett bare samer som drev fiske i Altaelva. På 1600-tallet ble den danske kongen mer interessert i de nordlige landområdene, og begynte å forpakte bort elva mot en årlig avgift. Dette varte fram til ca. 1730. Etter det begynte de første elveselskapene som siden har utviklet seg til Alta Laksefiskeri Interessentskap. På 1800-tallet var det svært mange briter som reiste rundt i Norge for å drive sportsfiske etter laks. Sir Hyde Parker er en av de første som kom til Altaelva for å fiske laks i 1836. Etter det har mange briter kommet til elva i flere generasjoner for å fiske. Mange altaværinger har hatt jobb som stakere (guide) for utenlandske fiskere. Denne jobben har ofte gått fra far til sønn i generasjoner.
Altautbyggingen
De første forslagene om å bygge ut Alta-Kautokeinovassdraget kom opp allerede rundt 1912. I etterkrigstida blei tanken tatt opp igjen og det blei arbeida med utbyggingsplaner, men uten at lokalbefolkninga blei informert. I Utbyggingsprogrammet for Nord-Norge av 1952 blei det foreslått ei utbygging som omfatta oppdemming langs elva helt fra Čávžu ril Kautokeino kirkested, det vil si at Máze og mye annen bebyggelse langs elva ville bli satt under vann. Forslaget omfatta også oppdemning av Joatkkajávrrit og Stuorajávri. I 1956 ga Industridepartementet konsesjon til oppdemning av Stuorajávri, denne var knytta til bygging av kraftstasjon i Čábardasjohka, men også til framtidig kraftutbygging ved Čávžu.
I 1968 la Vassdragsdirektoratet fram «en vurdering for utnyttelse av Alta-Kautokeino-vassdraget samt sideelvene Iešjåkka, Tverrelva, Joat'kajåkka, Vesterelva og Eibyelva.» Denne omfatta oppdemning av Guovdageaineatnu opp til kote 301, på nivå med Kautokeino kirkested.
I 1970 kom det informasjon fra Norges vassdrags- og energidirektorat om at Altaelva med tilhørende sideelver skulle utbygges.
Samme år kom protester fra Naturvernforbundet og folkemøte i Máze dannet «Aksjonsutvalget mot neddemming av Masi».
Finnmark Fylkesting gikk inn for utbygging inkl. neddemming av Máze. I 1971 gikk et flertall i Alta kommunestyre inn for utbygging. I 1973 blei Aksjonsutvalget mot regulering av Kautokeino-Alta og Tanavassdraget (Kautokeinovassdraget) oppretta.
I 1976 gikk flertallet i kommunestyrene i både Alta og Kautokeino mot utbygginga.
Den 30. november 1978 ble søknaden innvilget på Stortinget med 90 mot 36 stemmer. Folkeaksjonen mot utbygging av Alta-Kautokeinovassdraget startet i 1978, og ble etter hvert en landsomfattende organisasjon med rundt 20000 medlemmer.
Den første sivile ulydighetsaksjonen skjedde den 5. juli 1979, ved at demonstranter satte seg ned for å stoppe anleggsmaskinene. Dette fortsatte til midten av oktober, og folk fra hele landet møtte opp for å delta. Det lokale politiet maktet ikke å rydde demonstrantene av veien, og Norges største politiaksjon med 600 politi var et faktum. 10 % av landets politistyrke oppholdt seg i Alta, og ble innkvartert på et cruiseskip. I tillegg var det mannskaper fra sivilforsvaret med i aksjonen. Saken utviklet seg etter hvert fra å bevare laksen, til å bli en sak om samiske rettigheter. Den 24. januar 1982 innså Folkeaksjonen at slaget var tapt, og dermed stanset de aksjonene. I slutten av februar 1982 avsa Høyesterett en dom om at Stortingets vedtak var gyldig. I mai 1987 ble kraftverket satt i drift.
I dag er et Altakraftverk blitt en uoffisiell enhet, og det refereres gjerne til hvor mange Altakraftverk en ny kraftutbygging vil gi av kraft.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1988 – 1500 meter damer
1 500 meter damer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1988 og ble avholdt på Olympic Oval i Calgary, Canada den 27. februar 1988.
29 utøvere fra 13 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Dette var gjeldende verdens og olympisk rekord før Vinter-OL i 1988:
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Hans Sachs
Hans Sachs (født 5. november 1494 i Nürnberg i Tyskland, død 19. januar 1576 samme sted) var en tysk skomaker, poet, dramatiker og mestersanger. Sachs skapte den tyske lavkomiske farse i senmiddelaldersk stil, og hans mer alvorlige drama hadde for første gang tysk diktning betegnelsen tragedie. Han var også den første som innførte aktinndeling etter klassiske prinsipper.
Biografi
Hans Sachs ble født i Nürnberg. Hans far var en skredder. Han gikk på latinskole i hjembyen og da han var 14 år gammel ble han lærling som skomaker. Etter læretiden, 17 år gammel, dro han på vandring, hans «Wanderjahre», for å arbeide litt her og litt der i de neste fem årene.
Det er sagt at han tok beslutningen å bli en mestersanger i Innsbruck i 1513, og det samme året begynte han som lærling i dette musikalske faget i München. En mestersanger, tysk Meistersinger, var en tysk lyrisk poet i renessansen som videreførte tradisjonen med kjærlighetssanger, tysk Minnesänger, som blomstret mellom 1100-tallet og 1300-tallet. Den enkelte sang ble kalt for minnelied. Lienhard Nunnenbeck, en lerretsvever fra Nürnberg var hans mester. I 1516 bosatte han seg i Nürnberg, og ble i hjembyen resten av livet.
Den 1. september 1519 giftet han seg med Kunigunde Creutzer (født ca. 1502), men hun døde i 1560. Han giftet seg på nytt den 2. september 1561, denne gangen med den unge enken Barbara Harscher. Fem døtre og to sønner ble født i det første ekteskapet, men alle døde før deres far. Hans andre hustru brakte med seg seks barn fra sitt første ekteskap i det nye husholdet.
Fra 1525 og framover fikk Sachs voksende sympatier for Martin Luther og støttet protestantismen i en del verker.
Historisk betydning
Hans Sachs er betraktet som den dyktigste og mest berømte av mestersangerne. De strenge reglene og håndverksmessige tilnærmingen til poesi skapte en form for poesi som ikke er like tiltalende for ettertiden. Deres historiske verdi ligger i at det oppmuntret produksjon av lyrikk for folk flest for deres egen glede.
Det er som dramatiker at Sachs har betydning for ettertiden. Hans karnevalsspill, komedier eller lavkomiske farser som ble framført i karnevalstiden, er betraktet som hans beste verker, og blir fortsatt spilt.
Dramatikken rundt figuren Enhver bidro Sachs for dens spredning i Tyskland ved at han oversatte Macropedius’ Hecastus, en moralspill om Enhver, til tysk. Hans tragedier, med aktinndelinger etter klassisk mønster, var derimot stort sett krøniker og gjenfortellinger av Bibelen på rim, og av minimal verdi.
Han skrev over 6000 stykker av ulik art, det nøyaktige antallet varierer en god del i litteraturhistorien, hovedsakelig ettersom det ikke er opplagt hva som er selvstendig verk og hva som er en del av en større sammenheng. Det er også vanskelig å sammenligne ulike kilder, da bestemte verker kan bli plassert i ulike kategorier av forskjellige litterater. Hans produksjon er uansett bemerkelsesverdig høy, da han også arbeidet som skomaker hele livet. Det var nødvendig, da det synes som om mestersangere ikke skulle skrive eller synge for profitt.
Det er omtrent 4200 mestersanger etter ham, foruten en rekke andre dikt, tragedier og komedier, men også en del prosadialoger og fabler. Av hans religiøse avhandlinger finnes Eyn wunderliche Weyssagung von dem Babsttumb, wie es ihm biz an das endt der welt gehen sol i samarbeide med Andreas Osiander (1527).
Thorsrudgården
Thorsrudgården er en 250 m² stor villa på campus til Norges miljø- og biovitenskapelige universitet i Ås kommune.
Beskrivelse
Gården er en villalignende bygning i sveitserstil i 1 ½ etasje med saltak og vegger av panelt plankereisverk, bestående av hovedfløy med en smalere og noe lavere sidefløy i vinkel. Den er plassert fritt i parklandskapet. Bygningen er utvendig meget godt bevart med opprinnelige detaljer i behold. En del vindusrammer er skiftet ut i opprinnelige karmer, fortrinnsvis i sørlige fasader i sidefløyen. Eksteriørfarger med brukket hvitt og detaljer i rødt er tilnærmet de opprinnelige som ble påvist ved Riksantikvarens fargeundersøkelse 1978.