cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fred Anton Ingebrigtsen
Fred Anton Ingebrigtsen (født 12. oktober 1964) er en norsk forretningsmann fra Randaberg, mest kjent som tidligere eier og gründer av selskapet Acta Kapitalforvaltning.
Bjørkedal stasjon
Bjørkedal stasjon var en jernbanestasjon på Vestfoldbanen i Porsgrunn kommune i Telemark. Den åpnet i 1882 med strekningen Larvik–Skien. Navnet var Birkedalen i begynnelsen, så Bjørkedalen fra 1894 og Bjørkedal fra 1921. Stasjonen ble nedgradert til stoppested i 1925 og holdeplass i 1965. Holdeplassen mistet persontrafikken i 1973 og ble nedlagt i 1978.
Fred Anton Ingebrigtsen
Gründer og fotballentusiast
Selv om Ingebrigtsen beskrives av media som «mediesky» har han nok blitt mest kjent for Acta-saken. Som ung skal han ha vært en allsidig idrettsmann. Som fotballspiller var han sentral som dyktig forsvarsspiller i Randaberg fotballklubb.
Bjørkedal stasjon
Stasjonsanlegget ble tegnet av Balthazar Lange og representerer banens mellomstasjon av 4. klasse, i likhet med stasjonene Galleberg, Barkåker, Jåberg og Råstad. Bygningene er solgt.
Fred Anton Ingebrigtsen
Acta-saken
Den 16. juni 2008 ble Ingebrigtsen sammen med fem andre siktet og pågrep politiet i Rogaland for brudd på reglene i verdipapirhandelloven. På politiets pressekonferanse i Sandnes etter pågripelsen kom det frem mistanke om at de fem siktede skal ha vært organisert som en gruppe, og at det skal dreie seg om investeringer i 100-millionersklassen.
Den 16. november 2012 ble han dømt til 9 års fengsel i saken. Saken ble forsøkt anket til Høyesterett, men Høyesteretts ankeutvalg avviste anken i 2016.
Bjørkedal stasjon
Høsten 2018 åpnet den nye traséen med dobbeltspor på Vestfoldbanen på strekningen Farriseidet – Porsgrunn langs E18. Banestrekningen hvor Bjørkedal stasjon ligger ble da lagt ned og skinnegangen er fjernet.
Ole Bull Show
Ole Bull Show er et musikkalbum med Ole Paus og Gunnar Bull Gundersen, utgitt i 1973.
Fekting under Sommer-OL 2016
Fekting under Sommer-OL 2016 fant sted mellom 6. august og 14. august 2016 på Olympic Training Center i Rio de Janeiro. Det ble konkurrert i 10 øvelser, fem for menn og fem for kvinner.
Medaljetabell
Vertsnasjon (Brasil)
Goiswinta
Goiswintha eller Goisuintha (født ca. 530, død 589) var dronning av det vestgotiske kongeriket i Hispania og Septimania. Hun ble gift med to vestgotiske konger, den første var Atanagild og den andre var Liuvigild. Fra hennes første ekteskap ble hun mor til to døtre: Galswintha og Brunhilda. Døtre ble gift med to frankiske konger av merovingerslekten, sønner av Klotar: Sigibert I og Kilperik I, som etter frankisk lov og skikk arvet hver sin del av sin fars kongerike, henholdsvis Austrasia og Neustria. Goiswintha opptrer som en litterær figur i Venantius Fortunatus’ poetiske klagesang for Galswinthas død. Som de fleste vestgotere var hun ariansk kristen.
Ekteskap
Som følge av Atanagilds død i 567 giftet hun seg på nytt med Liuvigild, bror av Atanagilds etterfølger Liuva. Grunnet den frankiske trusselen i nord gjorde Liuva sin bror til samkonge i 569. Goiswintha ble da vestgotisk dronning for andre gang, og stemor til sin ektemanns to sønner Hermenegild (senere helgenerklært) og Reccared I.
Dronningmor
Goiswintha var en kraftfull og innflytelsesrik personlighet ved det kongelige hoffet. Hennes stesønn Hermenegild giftet seg med hennes barnebarn Ingund, den eldste datteren av Goiswinthas datter Brunhilda og Sigibert I av Austrasia. Som dronning var det Goiswinthas oppgave å ønske den unge bruden til det vestgotiske hoffet. Etter sigende skal bestemoren Goiswintha ha vært meget vennlig innstilt til sitt barnebarn, den unge prinsessen, rundt 12-13 år gammel. Imidlertid var hun bestemt på at Ingund måtte døpes i den arianske tro. Arianismen, som vestgoterne tilhørte, var en kristologisk lære om Jesus’ vesen og hans forhold Gud, sin far. Arianismen sto i opposisjon til katolisismen, og begge retningene betraktet motparten som kjettere. Ingund, som franker, nektet høflig, men bestemt. I henhold til Gregorius av Tours j hans verk om frankernes historie «mistet dronningen sitt temperament fullstendig» og «grep piken i håret og slengte henne til bakken: deretter sparket hun henne inntil hun var dekket med blod, fikk klærne hennes revet av henne og beordret at hun ble kastet i et dåpsbasseng.»
Som følge av Liuvigilds død i 586 ble hans yngre bror Reccared konge. Antagelig skjønt han hvilken vei de religiøse vindene blåste. I januar 587 ga han offisielt avkall på arianismen til fordel for katolisismen, den største enkeltstående begivenheten under hans styre for det vestgotiske Hispania. De fleste adelsmenn og kirkeledere fulgte hans ledelse, men i nord og sør var det motstand. I siste halvdel av 588 var det en sammensvergelse mot ham, ledet av Goiswintha sammen med den arianske biskop Uldila. Det ble oppdaget og biskopen ble forvist. Hva som siden skjedde med enkedronningen er ikke kjent, men hun døde året etter.
Friidrett under Samveldelekene 2018 – 1500 meter menn (T54)
1500 meter for menn (T54) for funksjonshemmede utøvere var en del av friidrett under Samveldelekene 2018, og ble arrangert på Carrara Stadium 9. og 10. april 2018. Øvelsen var også åpen for utøvere i klassen T53.
Dieter Wisliceny
Han var Adolf Eichmanns assistent i RSHAs avdeling for jødesaker. Wisliceny inngikk i Eichmanns gruppe av eksperter som reiste rundt i Europa for å gjennomføre deportasjon til drapsanleggene i de okkuperte Polen. Wisliceny medvirket som vitne i Nürnbergprosessen og var en av de første som ga avgjørende og detaljerte opplysninger om Eichmanns virke og sentrale rolle i holocaust. Dette ble senere brukt i rettssaken mot Adolf Eichmann i 1961. Wislicenys beretning fra 1946 gir viktig innsikt i hvordan forholdene internt i regimet ledet til holocaust.
Mixon oppgir at Wisliceny avanserte til Sturmbannführer (major).
Wisliceny ble etter andre verdenskrig dømt til døden og henrettet for krigsforbrytelser.
Bakgrunn
Wisliceny begynte på teologistudier uten å lykkes og arbeidet en kort periode som kontorist i et byggefirma. Han var arbeidsledig da han meldte seg inn i NSDAP (nazipartiet) i 1931. I 1934 ble han medlem av SS og i juni samme år begynte han å arbeid i SD. Han arbeidet en tid ved det sentrale kontoret for jødisk utvandring. I april 1937 tok Wisliceny over ledelsen av SDs kontor for jødesaker, og sammen med kontorets selvbevisste aktivister Adolf Eichmann, Herbert Hagen og Theodor Dannecker ble kontorets virksomhet lagt om. De tok initiativ til utforming av en konsistent «jødepolitikk» og satte fjerning (tysk: Entfernung) av jødene fra Tyskland som prioritert mål. Wisliceny var opprinnelig Eichmanns overordnete og venn (Wisliceny var fadder for Eichmanns sønn), og han ble beundret av Eichmann. Wisliceny var ugift og avansementet i SS stanset opp slik at Eichmann etter hvert fikk høyere grad. Wisliceny ble regnet som en av de intellektuelle og finkulturelle innenfor SS med sterk interesse for litteratur og musikk. Han ble regnet blant de moderate innenfor SS. Ifølge Eichmann var Wisliceny doven og overlot det kjedelige arbeidet til underordnede. Wisliceny søkte seg over til Utenriksdepartementet da han ble forbigått av Eichmann.
Hans yngre bror Günther-Eberhardt Wisliceny var offiser i Waffen SS som virket på østfronten og Balkan. Han ble tiltalt etter krigen og sluppet fri i 1951.
Republikken Slovakia
Fra «arbeidsgruppen» (ledet av Michael Dov Weissmandl og Gisi Fleischmann) skal Wisliceny ha mottatt 50,000 dollar i bestikkelser for å utsette deportasjonene fra Slovakia. Det er uklart om bestikkelsen hadde noen betydning for at deportasjonene stanset høsten 1942.
Hellas
Wisliceny kom 6. februar 1943 til Thessaloniki dit han ble sendt for å lede Sonderkommando für Judenangelegenheiten (spesialkommando for jødesaker) i Salonika sammen med den brutale antisemitten Alois Brunner. Ifølge Eichmann var Wisliceny Brunners sjef i Salonika på grunn av sin høyere rang. Rolf Günther hadde vært på plass siden januar. I Salonika var omkring 40 % av innbyggerne jødiske og byen hadde tidligere hatt flertall jøder blant borgerne. Der innførte Wisliceny den gule stjernen, gettoisering og andre forberedelser til deportasjon av jødene. I slutten av mars var Wisliceny en tur til Athen for forklare statsminister Konstantinos Logothetopoulos om gjennomføring av de antijødiske tiltakene i landet. Britiske etterretning kjente til dette fordi telegramutveksling om saken ble fanget opp. Logothetopoulos klaget over behandlingen av jødene blant annet etter press fra erkebiskopen i Athen og fra greske organisasjoner.
I Salonika var en sveitsisk representant for Røde Kors, Rene Burckhardt, tilstede og blandet seg inn i Wislicenys arbeid. Burckhardt foreslo i mars 1943 å sende jødene til Palestina i stedet blant annet ved å bruke skip som kom til Salonika med nødhjelp i regi av Sverige og Sveits. Wisliceny forhindret Burckhardt i å sende telegram om saken til det internasjonale røde kors. Burckhardt var brysom for Wisliceny som sørget for å få ham bort fra Salonika. «Spesialkommandoens» hovedkvarter ble fylt av gjenstander stjålet fra jødene i byen. Wisliceny hevdet at han bare var tilskuer til den omfattende plyndringen. Deportasjonene fra Salonika pågikk fra 15. mars 1943 til 10. august. I slutten av september 1943 kom Wisliceny til Athen for å få fart på deportasjonene der.
Ved rettsoppgjøret etter krigen fortalte Wisliceny at det var omtrent 50.000 jøder av spansk herkomst i Salonika og hans team hadde deportert omtrent 54,000 jøder fra Salonika og Makedonia til Auschwitz. Han fortalte i retten at deportasjon til Auschwitz innebar den «endelige løsningen» det vil si biologisk tilintetgjørelse.
Ungarn
I november 1942 trodde Himmler at deportasjonene fra Ungarn snart kunne settes i gang. Himmler tilbød utenriksminister Ribbentrop en erfaren ekspert, Wisliceny, til å administrere jødesaker ved ambassaden i Budapest. I første fase så de for seg at 100,000 jøder fra områdene annektert fra Slovakia og Romania skulle deporteres. I desember 1942 innså Himmler at det ungarske regimet ikke var interessert i å deportere sine jødiske borgere.
Tyske styrker okkuperte Ungarn i mars 1944 og forberedte deportasjon til Auschwitz. Wisliceny kom straks til Ungarn som del av Sondereinsatzkommando Eichmann. I siste del av april 1944 ble jødene i Karpato-Ruthenia, det nordøstlige Ungarn og det nordlige Transilvania tvunget inn i ghettoer og arbeidet ble 24. april inspisert av Wisliceny sammen med Eichmann og László Endre. På denne reisen ble prosedyrene for gjennomføring av deportasjonene finpusset, blant overlevering av jødene fra ungarsk til tysk kontroll i Košice (Kassa). Også i Ungarn var han involvert i evakuering av jøder mot betaling. I august 1944 hjalp han Pinchas Freudiger (også kjent som Fülöp Freudiger) med familie og venner å flykte til Romania. Freudiger var en av de sentrale lederne for jødiske organisasjoner i Budapest. Freudiger betalte Wisliceny med betydelige verdier i juveler og kontanter. Wisliceny sørget også for få med flere personer på «Kastner-toget» til Sveits.
Rettsoppgjør
Wisliceny var rett etter krigen den viktigste kilden til opplysninger om Eichmanns liv. I Nürnberg 3. januar 1946 fortalte Wisliceny at Eichmann hadde en sentral rolle i planlegging og gjennomføring av holocaust, to dager senere flyktet Eichmann fra interneringsleiren i Oberdachstätten. Til Wisliceny skal Eichmann ha sagt at han (Eichmann) ville gå i graven med et smil fordi tanken på at han hadde fem millioner liv på samvittigheten var svært tilfredsstillende. Hermann Göring repliserte da: «Denne Wisliceny er en liten gris som ser stor ut bare fordi Eichmann ikke er her.» Etter krigen uttalte Wisliceny at Eichmann var en stor feiging som ikke våget å gjøre noe uten klarsignal fra gestapo-sjef Heinrich Müller og Ernst Kaltenbrunner. I Nürnberg bekreftet Wisliceny at Eichmann var i live. Ifølge Hannah Arendts bok Eichmann i Jerusalem forberedte Wisliceny i god tid et alibi på bekostning av Eichmann.
Ved rettsoppgjøret i Nürnberg etter andre verdenskrig vitnet Wisliceny om at Himmler tre måneder etter Wannsee-konferansen ga en direkte, entydig og skriftlig ordre til Eichmann. Ordren som Eichmann skal ha vist til Wisliceny er siden ikke funnet. Wisliceny fortalte at Eichmann hadde vist ham en skriftlig ordre om å utrydde jødene, ordren kom fra Hitler og hadde Himmlers signatur. Wisliceny var den eneste som vitnet om at det fantes en skriftlig ordre. Wisliceny bekreftet at Heydrich ledet RSHA til sin død hvorpå Ernst Kaltenbrunner overtok ledelsen. Wisliceny pekte med dette ut Kaltenbrunner som av de tiltalte med største ansvar for holocaust.
Wisliceny ga i amerikansk varetekt en utførlig beskrivelse av sitt 10 år lange samarbeid med Eichmann. Wisliceny argumenterte med at Eichmann var i live og at Eichmann var for feig til å ta sitt eget liv slik Eichmann skal ha snakket om mot slutten av krigen. Wisliceny skisserte selv en plan for å oppspore Eichmann blant annet ville han selv stå spissen for en gjennomsøkning av alle krigsfangeleirer for å finne Eichmanns medarbeidere. Dernest ville Wisliceny lete opp Veronika Eichmann som han var sikker på visste hvor ektemannen hadde gjemt seg. Ledende agenter i Haganah forhørte Wisliceny i Bratislava om Eichmann og Wisliceny sa blant annet: «Hvorfor skal jeg henges alene? Eichmann burde henge ved siden av meg.» Wisliceny ble hengt i Bratislava i 1948 og skrev i et brev før henrettelsen: «Jeg er overbevist om at Eichmann er i live og holder seg skjult i Østerrike.» Journalisten Moshe Pearlman møtte Wisliceny i fengsel i Bratislava i 1946. Jacob Robinson og Institute for Jewish Affairs (IJA) forsynte Jacksons stab med dokumentasjon samt juridiske utredninger, statistiske analyser og bakgrunnsinformasjon som forberedelse til rettssaken. I november 1945 reiste Robinson til Nürnberg for å forsyne Jackson med mer materiale som dokumenterte antall drepte jøder og arbeidet med forberedelse av det som ble kalt «jødeforfølgelsen» i tiltalen. Robinson bisto i november 1945 aktoratet i forbindelse med forhøret av Dieter Wisliceny som var en av Adolf Eichmanns medarbeidere.
I Nürnberg fortalte han retten at omkring 66,000 var deportert fra Slovakia, omkring 64,000 fra Hellas og en halv million fra Ungarn. Fra Zagreb kjent han til at 3000 var deportert og fra Bulgaria 8000. Han fortalte at Eichmann anslo det totale antall drepte til 5 millioner, mens han selv anslo minst 4 millioner jøder. Wislicenys utførlige beretning ved rettsoppgjøret kan ha vært et forsøk på å skyve ansvar over på systemet og på sine tidligere kamerater. Han var svært hjelpsom overfor de som jaktet på Eichmann, kanskje for skape formildende omstendigheter for seg selv.
MAX (operativsystem)
Madrid Linux, eller MAX, er en Linux-distribusjon som er basert på Ubuntu. Den blir sponset av utdanningskontoret i den autonome regionen Madrid, som har installert den på datamaskiner i skolene. MAX er brukt i undervisningen og har en stor mengde læreprogrammer, i tillegg til vanlige skrivebordsprogrammer.
Distribusjonen benytter skrivebordsmiljøet GNOME og Xfce og er tilgjengelig i utgaver for x86-32 og x86-64.
Gary Taylor-Fletcher
Gary Taylor-Fletcher (født 4. juni 1981 i Widnes, Cheshire, født Fletcher) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Michał Rapcewicz
Michal Rapcewicz (født 10. mars 1982) er en polsk rytter som spesialiserer seg i dressur. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 8 i lagkonkurransen.
Bilyesta
Bilyesta er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).
Utseende
Små til middelsstore (ca. 7 - 10 millimeter), avlange, mørke praktbiller med gule tegninger på dekkvingene. Pronotum er avrundet firkantet med lange, lyse hår.
Levevis
De voksne billene besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Artene er utbredt i Argentina.
Ramnane
Ramnane er et fjell i Luster og Stryn kommune i Sogn og Fjordane. Det er en nunatak som ligger midt inne på Jostedalsbreen, rundt tre kilometer sør for Briksdalsbreen. Fjellet har en høyde på 1 844 meter over havet.
En kilometer mot sørøst på samme fjellrygg ligger toppen Søre Ramnane, som ligger 1 791 meter over havet og har en primærfaktor på 65 meter.
Flyt
Flyt kan ha flere betydnigner:
MilitærHistorie
MilitærHistorie utkom første gang 15. april 2008. Tidsskriftet har senere utkommet med seks utgivelser årlig. Redaktører er Heine Wang og Per Erik Olsen.
Gespenster (1918)
Gespenster er en østerriksk-ungarsk film fra 1918, regissert av Otto Kreisler. Han skrev også manuset, som bygger på Henrik Ibsens skuespill Gengangere fra 1881.
Gespenster hadde premiere i Wien 15. mars 1918.
Handling
Ved et stort gods ved en fjord på Vestlandet: Chamberlain Alving har giftet seg med Helene, men han ligger også med en rekke andre kvinner. Han ligger blant annet med deres kammerpike Regine, og gjør henne gravid.
Hans kone, Helene Alving, fikk deretter sønnen Oswald, som hun snart adopterte vekk. Barnet har nå blitt en ung mann som, etter Alvings død, reiser til Paris for å studere.
Antoine Michel Padeloup
Antoine Michel Padeloup (også kaldt den unge, født 22. desember 1685, død 7. september 1758) var en fransk hoffbokbinder og portugisk kongelig bokbinder.
Padeloupe var sønn av bokbinder Michel Padeloup og Françoise Baron, og kom til å stå i spissen for et helt lite familiedynasti av bokbindere. Hans arbeider er kjennetegnet ved godt håndverk og høyt kunstnerisk nivå. Padeloup var dessuten en av de første bokbindere som brukte trykte etiketter til å signere sine verk med, hvilket kan ses på enkelte av de bind han utførte i 1731 til boken om kroningen av Ludvig XV.
Kithara
Kithara (gresk κιθάρα – i moderne gresk også betegnelsen på gitar) er et klimpreinstrument fra den greske antikken.
Hellenerne holdt kitharaen for å være et av de mest fornemme instrumentene og brukte den mye ved festlige anledninger, ikke minst i apollonkulten. Til forskjell fra den enklere lyren ble kithara hovedsakelig brukt av profesjonelle musikere. Også etruskere og romere brukte instrumentet.
Historikk
Kitharaen ble utviklet i det 8. til 7. århundre før vår tidsregning med utgangspunkt i instrumentet forminx (φόρμιγξ), som hadde fra to til seks strenger. Forminxen var også utgangspunktet for lyren. Eposdikteren Homer betegnet spill på forminx som «kitharis» og «kitharizein». Begge instrumentene var viet guden Apollon.
Konstruksjon
Kitharaen var bygd rundt en resonanskasse av tre. På sidene satt to ovalt formede klanglegemer som buet seg mot hverandre og i enden var forbundet med en stav, som også tjente som strengeskruer. Fra denne staven løp de fra fem til tolv strengene v-formet over resonanskassa og til strengeholderne i nederste ende av instrumentet.
Spillemåte
Kitharisten (κιθαριστής) holdt i de fleste tilfellene instrumentet loddrett foran seg, fiksert mot brystet ved hjelp av et bånd som gikk over venstre håndledd. Strengene ble anslått ved hjelp av et plekter holdt i høyre hånd, mens venstre hånd dempet strengene eller forkortet strengene for å gi dem en høyere grunnsvingning. Mange senere versjoner av instrumentet ble holdt oppe ved hjelp av en skulderstropp.
Lyrikeren Sapfo er nært knyttet til musikk, spesielt strengeinstrumenter som kithara og barbitos. Hun var en kvinne av høy sosial status og komponerte sanger som fokuserte på følelser. En gresk mytologisk fortelling hevder at hun gikk opp den bratte siden av fjellet Parnassos, hvor hun ble ønsket velkommen av musene. Hun vandret gjennom laurbærlunden og kom over Apollons hule, hvor hun badet i en kilde og tok Foibos’ plekter for å spille musikk. De hellige nymfene danset mens hun strøk strengene med så mye talent for å frambringe søte, musikalske melodier fra den klangfulle kithara.
Chandrawati
Chandrawati (hindi: चन्द्रावती, punjabi: ਚੰਦਰਾਵਤੀ; født 8. januar 1928 i landsbyen Dalawas i distriktet Bhiwani i Øst-Punjab i Britisk India, død 15. november 2020 i Rohtak i Haryana i India) var en indisk politiker.
Hun var sønn av Hazarilal Sheoran som tjenestegjorde i hæren.
Hun var det første kvinnelige medlem av Haryanas Vidhan Sabha, det vil si delstatens parlament. I årene 1964–1966 og 1972–1974 var hun delstatsminister i Haryana. Fra 1977 til 1979 var hun president i Janata Party. Hun var fra 1977 til 1979 den første kvinne parlamentsmedlemmet fra Haryana. Fra 1982 til 1985 var hun leder av opposisjonen og senere senior kongresspartileder i Haryana.
Hun var viseguvernør i Puducherry fra 19. februar 1990 til 18. desember 1990.
Chandrawati døde av covid-19 på et sykehus i Rohtak i Haryana den 15. november 2020 i en alder av 92 år.
Bjørnstad (etternavn)
Bjørnstad er et vanlig etternavn i Norge. Per januar 2020 var det 3,102 nordmenn med Bjørnstad som etternavn.
Bøle stoppested
Bøle stoppested var en jernbanestasjon på Vestfoldbanen og Bratsbergbanen i Skien kommune i Telemark. Bøhle holdeplass åpnet i september 1883. Holdeplassen ble oppgradert til stoppested i februar 1884, og fra april samme år ble navnet skrevet Bøle. Stoppestedet ble nedgradert til holdeplass i 1933, og denne ble nedlagt i 1978.
En billettkiosk som stod på stedet, er revet.
Patrick Weihrauch
Patrick Weihrauch (født 3. mars 1994) er en tysk fotballspiller som fra 30. juni 2020 er klubbløs.
Tone Rasmussen
Tone Rasmussen (født 1. april 1968) er en norsk tidligere padler som konkurrerte i kajakk flatvann.
Lars Jalmert
Lars Jalmert (født 1944) er en svensk pedagog og mannsforsker. Han er professor emeritus i pedagogikk ved Stockholms universitet og regnes som en av grunnleggerne av mannsforskningen i Norden; han skrev den første nordiske boken innen mannsforskning, Den svenske mannen (1984). Han har sittet i fire regjeringsoppnevnte ekspertutvalg innen likestillingsrelaterte problemer i Sverige og vært leder for likestillingsrådet i det svenske universitets- og høyskoledirektoratet (Högskoleverket) og likestillingskomiteen ved Stockholms universitet. Jalmert har vært riksdagskandidat for Feministiskt initiativ.
Rolf Bergendahl
Rolf Bergendahl (født 15. mars 1917 i Lunner, død 3. november 1999) var en norsk diplomat og ambassadør.
Han var fra Katnosa i Sørkedalen i Oslo, sønn av skikongen Lauritz Bergendahl (1887–1965). Under den andre verdenskrig flyktet han til Sverige og var skilærer for norske militære styrker der borte. Etter cand.oecon 1944 var han ansatt i Forsyningsdepartementet ett års tid før han fra 1946 til 1951 var i Kirke- og undervisningsdepartementet. Han gikk inn i utenrikstjenesten og gikk av med pensjon i 1985. Han var også utdannet ved Forsvarets høgskole.
Erhard Jakobsen
Erhard Villiam Jakobsen (1917–2002) var en dansk politiker. Han var medlem av Folketinget i 42 år, først for Socialdemokratiet, senere for Centrum-Demokraterne, som han var grunnlegger og partileder for.
Liv og virke
Han ble første gang valgt inn i Folketinget for Socialdemokratiet fra Københavns amtskrets i 1953. Han satt samtidig som borgermester i forstadskommunen Gladsaxe fra 1958 til 1974.
Slike som Erhard Jakobsen og Arne Melchior kom på kant med Socialdemokratiets venstredreining med sekstiåtterne. Jakobsen representerte etterkrigstidens «småborgerskap» og forsvarte det tidligere småkårsfolkets rett til materielle goder som enebolig og privatbil, som han så som velferdssamfunnets triumf. Han var også sterk tilhenger av NATO og EF, og han satt som president for Europabevegelsen i Danmark foran folkeavstemningen om EF i 1972, som ente med ja-flertall. I 1970-årene ble han kritisk til det han oppfattet som venstreradikal indoktrinering i mediene og skolen.
I 1973 brøt han med Socialdemokratiet, og samme år utløste han nyvalg ved å utebli fra en votering i Folketinget, der den sosialdemokratiske regjeringen mistet flertallet. Han påstod at bilen hadde gått tom for bensin. Like etter stiftet han partiet Centrum-Demokraterne, som fikk 14 mandater i Folketinget ved det som ble hetende «jordskredvalget». Han representerte Centrum-Demokraterne i Folketinget frem til 1995.
Erhard Jakobsen spilte en viktig rolle i samlingen av de borgerlige partiene til regjeringssamarbeid under Poul Schlüter som statsminister. Jakobsen valgte likevel å fortsette i Folketinget mens partiet satt i regjering. Unntaket var en kort periode som minister for økonomisk samordning fra 1987 til 1988.
I 1989 overlot han partiledervervet i Centrum-Demokraterne til sin datter Mimi Jakobsen.
Erhard Jakobsen var også medlem av Europaparlamentet fra 1973 til 1987 og fra 1988 til 1994. Han var tilsluttet Det europeiske folkepartiets gruppe.
Han var utdannet økonom (cand.polit.) og arbeidet i ligningsvesenet før han ble politiker.
Cambarus cumberlandensis
Cambarus cumberlandensis eller «Cumberland crayfish» er en art av ferskvannskreps eller «hulekreps» av slekten av ferskvannskreps (familie Cambaridae, orden Reptantia) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Dette er en av i alt om lag 100 arter i slekten med det som på engelsk kalles enten bare «crayfish», eller «cave crayfish».
The Bondage of Fear
The Bondage of Fear er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Travers Vale.
Cambarus cumberlandensis
Utbredelsen er begrenset med forekomster i elver og innsjøer i deler av Nord-Amerika.
Taksonomisk plassering
En moderne oppdatering av systematikken gis her med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013.
Gaupe
Gaupe (Lynx lynx), også kalt eurasisk gaupe, er et mellomstort kattedyr (Felidae) i slekten ekte gauper (Lynx). Arten er mest tallrik i det boreale barskogbeltet i Eurasia, men fragmenterte bestander finnes også i mer sydlige strøk. Det er beskrevet flere underarter. Arten kan være både en sekundærkonsument, tertiærkonsument og toppkonsument i sitt økosystem og står gjerne på eller svært nær toppen av næringskjeden.
Gaupa er et nattaktivt rovpattedyr og det eneste viltlevende kattedyret som finnes i Norden. Den er sky og observeres sjelden i åpent lende. Arten regnes med blant Europas fem store, som dessuten inkluderer ulv, brunbjørn, jerv og visent. Gaupe har 19 kromosompar.
Gaupe er klassifisert som sterkt truet i Norsk rødliste for arter 2010, 2015 og 2021, men internasjonalt regner IUCN arten som livskraftig.
Etymologi
Ordet gaupa kan ifølge Falk og Torps etymologiske ordbok stamme fra det angelsaksiske ordet géopan, som betyr å sluke. Det var også i bruk i vårt norrøne språk. Gaupe ble brukt til å beskrive karmen rundt en åpning, og skal da være et låneord fra lavtysk. Det er derfor tydelig at gaupe må ha sammenheng med det å gape, trolig i sammenheng med at dette dyret biter et bytte. Gaupe har også tilknytning til uttrykket geipe, som i det å «henge med geipen», gjespe og kanskje også gispe. Alle henger sammen med det å åpne gapet.
Det vitenskapelige navnet Lynx lynx stammer fra latin og betyr å skinne eller skinner og har sammenheng med det reflekterende belegget i øynene. Gaupas øyne har en adapsjon som gir dette kattedyret bedre nattsyn enn andre katter.
Beskrivelse
Eurasiske gaupe er den fysisk største av de ekte gaupene og blir ofte over dobbelt så tung som de nordamerikanske artene. Den har en forholdsvis kvadratisk og muskuløs kropp, med et karakteristisk, steilt bakparti og kort hale med sort ytterdel. Lemmene er kraftige (baklemmene ekstra lange) og labbene svært store for størrelsen. Hodet har villkattpreg og rundt i formen. Snutepartiet er kort og kraftfullt, og kinnene har kraftig kinnskjegg. Øynene har loddrette, bønneformede pupiller og står framoverretta i skallen på dyret. Ørene forholdsvis små og spisse og har lange, sorte øredusker.
Gaupas tannformel er som følger: tenner.
Som de fleste kattedyr har gaupa meget godt utviklet hørsel (som forsterkes av hårduskene på ørene) og syn, og god luktesans. Den kan se en mus på ca. 80 m avstand. Av sansene er trolig hørselen viktigst for gaupas suksess når den jakter på byttedyr, tatt i betraktning at gaupa ofte ferdes i tett vegetasjon og ikke er spesielt utholdende, selv om nok synet er viktigst i den siste, avgjørende fasen av jakten. I vill tilstand lever gaupa til den blir omkring 10–12 år gammel. Den blir sjelden mer enn 17 år, selv om noen hevder at ei gaupe ble hele 24 år.
Pels og utfarging
Vinterpelsen blir tykk, ullen og er svært varmeisolerende i nordlige strøk, mens sommerpelsen er tynn og glatt. Bunnfargen i er rødbrun om sommeren og gråhvit om vinteren, noe som gir gaupa god kamuflasje. Fargen varierer imidlertid gjerne med det habitat dyra lever i. Noen steder blir den mer gulbrun enn rødbrun. Buken er hvit eller svært lys, og kroppen dekket med et antall mer eller mindre tydelige mørkere flekker. Flekkmønsteret gir opphav til de tre pelsvariantene. Gaupa har også hvite markeringer under haken og på nedre del av kinnene. Kinnene har dessuten lengre behåring (kinnskjegg). Baksiden av ørene har sort behåring med en hvit flekk på nedre halvdelen. Øretuppene har sorte hårdusker. Labbene er svært store i forhold til dyrets størrelse, spesielt på varianter som lever i snørike områder. Den korte halen har sort behåring på den ytre halvdelen.
Utbredelse
I Sørøst-Europa finnes det fortsatt små, spredte naturlige bestander med gaupe i Karpatene og land som Nord-Makedonia og Albania, samt sør i De dinariske alper i Hellas. Arten ble dessuten forsøkt re-introdusert i flere europeiske land i 1970-årene, blant annet i Sveits, Slovenia, Italia, Tsjekkia, Østerrike, Tyskland og Frankrike. Suksessen har ført til at alperegionen har blitt re-kolonisert. Gaupa okkuperer i dag et område på omkring 27,800 km² i denne fjellregionen.
I Skandinavia viser kartleggingen av gaupebestanden at arten kan koeksistere med ulv (Canis lupus) i utbredelsesområdet, uten at dette påvirker noen av artene i særlig grad, så lenge tilgangen på byttedyr er god for begge. Ulv jakter primært på elg, mens gaupa primært tar rådyr.
Skandinavisk gaupe
Skandinavisk gaupe tilhører underarten L. l. lynx (nominatformen) og er det eneste ville kattedyret som finnes her. Arten innvandret trolig fra kontinentet, via landbroen som oppsto mellom Danmark og Sverige etter siste istid - og har således eksistert her i nærmere 9000 år. Den skandinaviske gaupa er gjerne noe større fysisk enn de kontinentale underartene.
Helene Falch Fladmark
Helene Falch Fladmark (født 27. oktober 1966 i Arendal) er en norsk sivilingeniør og politiker (V).
Gaupe
Skandinavisk gaupe
Da skandinavene gikk over fra å være en jeger- og samlerkultur til å dyrke jorda og holde husdyr, oppsto det konflikter med rovdyra. Det skyldes at gaupa av og til tar husdyr på beite. Konflikten eksisterer fortsatt, til tross for at den skandinaviske bestanden med gaupe nå er beskjeden.
Helene Falch Fladmark
Fladmark er utdannet sivilingeniør bygg ved NTH (1992). Hun har også grunnfag i fransk og sosialantropologi. Hun har blant annet arbeidet som konsulent i Miljøverndepartementet, redaktør i Kunnskapsforlaget, rådgiver i NHO og rådgiver og direktør i Tekna.
Gaupe
Skandinavisk gaupe
Pelsverk var viktig for folk i nordområdene i tidligere tider. Det var behov for varme klær i vinterhalvåret, og rovpattedyra var i så måte viktige råvarer. Befolkningen her drev også utstrakt eksport og byttehandel med pelsverk utenfor Skandinavia, og gaupepels var spesielt verdifull. På 1500-tallet var et gaupeskinn verd det firedobbelte av ulv- og mårskinn, og på begynnelsen av 1600-tallet kunne man oppnå 13–16 ganger mer for gaupeskinn enn for bjørn-, ulv- og korsrevskinn. Det hevdes at mange kongelige og andre høyheter bruke gaupeskinn som sengetøy, og at dette var årsaken til den høye verdien.
Helene Falch Fladmark
Fladmark var vararepresentant til Stortinget for Oslo i perioden 1997–2001. Hun møtte fast mens Odd Einar Dørum satt i regjering. Fladmark har også vært sentralstyremedlem i Venstre 1994–1998, leder i Norges Venstrekvinnelag 1995–1998 og leder for flere Venstre-utvalg.
Gaupe
Gaupejakt
I Norge ble arten nesten utryddet på 1930-tallet. I 1846 ble det innført skuddpremie på gaupe i Norge og bestanden sank raskt. I 1932 ble det innført forbud mot bruk av fotsakser på rovdyr og i 1972 ble det forbudt å bruke gift. Bestanden holdt seg lav inntil skuddpremieordningen ble avskaffet i 1980. Da kom gaupejakt inn under grunneiernes kontroll og yngletidsfredning ble innført. Videre ble viltloven innført i 1981, samtidig som yngletidsfredningsordningen ble utvidet både da og i 1986 og i 1989. I 1990 ble det forbudt å bruke gaupebås (et fangstredskap). Arten ble fredet sør for Nord-Trøndelag og Fosen i 1992, noe som førte til oppgang i bestandene i det sørlige Norge. Samtidig økte rådyrbestanden. I 1994 ble det derfor innført nasjonal kvotejakt på gaupe. I 1996 ble det innført såkalte hunndyrkvoter, slik at jakten måtte avsluttes om et visst antall hunner var avlivet. I 1997 ble det igjen lov å bruke visse typer gaupebåser til fangst av gaupe. I 1998 ble det vedtatt å opprette såkalte gaupenemnder med forvaltningsmyndighet knyttet til kvotefastsettelser. Disse nemndene ble erstattet med regionale rovviltnemnder fra 2005.
Stortinget har besluttet at det skal være minst 65 gaupeynglinger i Norge årlig. I hver yngling fødes det én til tre unger.
Gaupe er i dag en jaktbar art med fastsatt jakttid i medhold av viltloven. Gaupe er klassifisert som storvilt og har derfor en nedre aldersgrense på 18 år for de som skal jakte og/eller fange slikt rovvilt. Dersom jakta skal foregå med rifle, må utøveren dessuten ha gyldig skyteprøve for storviltjegere. Det er tillatt å jakte gaupe med både løs drivende halsende hund (typisk støvere) og stillende hund (typisk langbeinte spisshunder).
Rovviltnemnden har myndighet til å fatte vedtak om kvote for felling eller kvote for jakt når bestanden ligger over de nasjonalt fastsatte bestandsmålene for regionen. Kvotevedtaket skal baseres på antall familiegrupper før jakt tok til året før. For å unngå for stor avskyting av hunndyr, vil det som en hovedregel benyttes egne hunndyrkvoter.
Bestandsovervåkning
Før jakt i 2007 var det registrert minimum 69–74 familiegrupper i Norge. I 2009 var dette økt til 81–92 familiegrupper, men antallet var igjen redusert til 69 grupper før jakten i 2012. I 2007 tilsvarte dette en beregnet minimum totalbestand på 409–439 dyr mens denne var økt til 477–543 dyr i 2009. Den kjønnsmodne bestanden er anslått til færre enn 250 dyr, hvorav cirka 100 hunndyr. Det var under anslaget for hva man regner å være en bærekraftig bestand. Det nasjonale bestandsmålet på 65 årlige ynglinger (fødsler) av gaupe, fastsatt av Stortinget i 2004, ble nådd i 2007. Den totale bestanden av gaupe i Norge og Sverige ble anslått til cirka 2,000–2,500 dyr, hvorav 1,500–2,000 i Sverige.
I 2014 måtte imidlertid myndighetene revidere synet på gaupebestanden, som har vist en synkende tendens i senere år. Det nye estimatet for Skandinavia angir at det er 197 familiegrupper totalt, hvorav 3 på grensen mot Finland. Av disse utgjør derfor 53,5 familiegrupper den norske gaupebestanden, mens den svenske utgjør 142 familiegrupper. Totalt 195,5 familiegrupper, siden 1,5 av totalen må regnes som finske. For Sveriges del utgjør dette cirka 840 gauper, noe som er betydelig mindre enn tidligere antatt, mens den norske utgjør cirka 313 dyr. Også for Norges del er dette betydelig færre dyr enn bestandsmålet, allikevel innvilger myndighetene kvotejakt på 87 dyr i perioden 1. februar til 31. mars 2015.
Norske dyreparker med gaupe
I Norge kan man oppleve gaupe i noen av landets dyreparker, for eksempel i Langedrag Naturpark på Tunhovd i Nore og Uvdal, Bjørneparken på Flå i Hallingdal, Kristiansand Dyrepark i Kvitheia utenfor Kristiansand, Namsskogan Familiepark på Trones i Namdalen, og Polar Park i Salangsdalen i Bardu.
Atferd
Gaupa står øverst på næringskjeden og trenger mye plass. Den kan både klatre og svømme godt. Voksne gauper hevder revir og lever solitært utenom paringstiden. Reviret markeres med duftavsetninger (urinering, duftkjertler og lignende) og kloremerker. På dagtid er gaupa gjerne passiv. Den ligger ofte og hviler på en forhøyning i terrenget, der den har skjul og god oversikt over byttedyr og farer som ferdes i reviret. Disse hvileplassene kalles gjerne dagleier, og gaupa har gjerne mange slike. Først når mørket faller på vil gaupa begynne å bevege på seg for å jakte.
Hanner kan ha litt overlapp i ytterkant av revirene, mens flere hunner kan ha overlappende revirer med en hann. Hannenes revirer er gjerne større enn hunnenes, men revirene varierer i størrelse. Det er typisk tilgangen på byttedyr som avgjør størrelsen. I Białowieżaskogen i Polen er i snitt hanngaupenes revier på 248 km², mens hunngaupas er 133 km². Studier av radiomerkede gauper har vist at voksne hanngauper i Skandinavia bruker revir på fra 500–2000 km² i løpet av et år, mens voksne hunngauper benytter fra 200-1000 km². Gauper i Troms og Finnmark bruker langt større områder enn gauper i sør. I nord er det registrert 4000 km2 på det meste mot rundt 300 km2 i sør. Hannene bruker generelt større arealer enn hunnene.
Siden gaupa ikke er særlig utholden beveger den seg mest i gangfart. Skrittlengden er da cirka 80–110 cm. Om dyret traver øker skrittlengden til 100–150 cm, avhengig av hvor fort den traver. Den galopperer sjelden, helst bare når den jakter eller blir skremt.
Jaktatferd
Dietten består i hovedsak av hjortevilt, men den kan også nedlegge andre arter. I Sør-Skandinavia er rådyr det mest vanlige byttedyret, både om vinteren og om sommeren, mens den ofte tar tamrein i nordområdene. Det hender også at gaupa tar kalv av elg og hjort, samt rødrev, hare, sørhare, mår, smågnagere, storfugl, orrfugl og hønsefugler og ulike småfugler. Om den får anledning, tar også gaupa husdyr, spesielt sau og til dels geit. I Norge antas den å ta flest sauer av rovdyrene. Den kan også drepe tamkatter. Siden den foretrekker ferskt kjøtt, hamstrer den ikke, slik noen rovdyr kan gjøre. Det er kjent at (spesielt unge) hanngauper som dreper sau kan drepe flere dyr enn de trenger (såkalt overskuddsdreping).
Gaupa vil normalt bli ved kadaveret til det er oppspist, om den ikke forstyrres. Det kan ta opptil sju dager. Mellom spisingen vil gaupa gjerne ligge i skjul og hvile, typisk med oversikt til byttet. Byttet dekkes gjerne løselig til mellom måltidene, med mose, løv, gress og snø eller lignende. Hunner med unger har gjerne et hierarkisk spisemønster, siden bare ett dyr spiser av gangen. Mora spiser først, deretter ungene etter tur.
I Norge blir det hvert år erstattet cirka 9,000 sauer, som om de var drept av gaupe. Det er imidlertid ikke dokumentert at gaupa står bak alle dødsfallene.
Formering
Utenom paringstiden lever gaupa solitært. Arten parer seg vanligvis i tidsrommet januar-mars. Selve paringsleken varer normalt i to dager. I denne korte tiden gjør de to dyra alt sammen, inkludert det å jakte og å stelle med hverandre. Selve paringsakten foregår gjentatte ganger, men etter cirka to dager forlater hannen leken for å finne seg en ny paringspartner. Han kan ha flere paringspartnere hvert år. Hunnen har derimot gjerne kun en, selv om hun unntaksvis kan ha to. Som regel som følge av at to hanner har kjempet om retten til å pare seg med henne, og når den første beileren ble jaget.
Hunner kan bli kjønnsmodne alt i ett-årsalderen, men får sjelden det første kullet før i to til fire-årsalderen. Etter en drektighetstid på cirka 70–74 dager føder hunnen en til tre unger, av og til fire, i mai eller tidlig juni. De nyfødte ungene veier omkring 230–270 gram og er blinde og hjelpeløse i begynnelsen. De gjemmes bort i små huler eller sprekker i terrenget, ofte på vanskelig tilgjengelige steder, og dies av mora de første 2–3 månedene. I denne første tiden etter at ungene er født gjør mora jaktturer på opptil 15 km fra ungenes gjemmested. Hun kan være borte fra ungene i opp mot 12–15 timer i strekk (opp mot 24 timer har blitt registrert), og jaktutbyttet bringes ikke tilbake til ungene. Ungene holder seg ved hiet til de kan følge med mora på jakt (fra fylte to måneder).
I løpet av senvinteren (februar–mai) skilles gjerne ungene fra mora, og mange vandrer langt (i Norge er det registrert utvandring på mer enn 200 km, og i Sverige vandret hannen «Abbe» omkring 460 km målt i luftlinje ) før de etablerer seg i et eget leveområde. Statistikk fra Norge viser at omkring halvparten av ungene dør i løpet av det første leveåret, men årsakene er i stor grad ukjente.
Mye oppmerksomhet har vært fokusert på dødelighet hos gaupe på grunn av kvotejakt. Resultater fra senere års forskning viser at gaupene også dør av andre årsaker. Den viktigste dødsårsaken, utenom kvotejakt, for radiomerkede gauper i Skandinavia er illegal jakt, men også møte med biler og skabb tar livet av gauper. Dødeligheten er størst blant yngre individer. Gaupa har imidlertid et relativt stort formeringspotensial. Bestanden kan øke med rundt 20 % årlig, avhengig av miljøforholdene.
Fylogeni og underarter
Fylogenien under er i henhold til Johnson m.fl., 2006. Den viser blant annet at gaupe og pantergaupe er søstertaxa.
Anerkjente underarter
Rueness et al. (2014) deler gaupa inn i tre klader (vestlig, sørlig og nordøstlig) og 13 haplogrupper. Den vestlige bestanden består av seks haplogrupper, den sørlige av to, og den nordøstlige av fem.
Det er imidlertid fortsatt uklart hvor mange underarter man kan regne. Nedenfor er de som anerkjennes i IUCNs rødliste, inkludert underartens utbredelse.
Uavklarte underarter
Nedenfor er varianter som har blitt beskrevet, men som fortsatt er uavklarte med hensyn til sin status.
Annet
Gaupa er ikke spesielt utsatt som art, men det finnes regionale trusler. Arten står oppført som livskraftig (LC) på IUCNs rødliste. Gaupa står oppført på CITES Appendix II, som omfatter truede arter der den internasjonale handelen må begrenses for å sikre artenes overlevelse. Arten er også beskyttet under Bernkonvensjonen, Appendix III.
Totalbestanden har en stabil tendens, selv om tap av habitat truer eksistensgrunnlaget mange steder. I perioden 2002–2008 ble arten regnet som nær truet (NT), men dette ble endret med begrunnelse i artens store utbredelsesområde.
Queen II
Queen II er det britiske rockebandet Queens andre plate, utgitt i 1974. Plata ble innspilt i Trident Studios, Storbritannia, og tekniker var Mike Stone. LPen brukte «Hvit side» og «Svart side» i stedet for «Side A» og «Side B», med bilder av bandet kledd i respektive farger. Bildet på platas cover ble ofte brukt av bandet videre i karrieren, spesielt i musikkvideoen til sangen Bohemian Rhapsody.
Det meste på den hvite siden ble skrevet av gitarist Brian May, med ei låt fra trommeslager Roger Taylor. Denne siden fremstår som variert uttrykksmessig, med alt fra ballader til tungmetall. Den svarte siden, som i sin helhet er skrevet av Freddie Mercury, er musikalsk veldig eksentrisk og tildels meget kompleks og sofistikert. Her er det masse tungmetall og ballader, og uttrykket er mørkt og tildels barokt. Et tydelig eksempel på det barokke tilsnittet er en cembalo-drevet sang inspirert av Richard Dadds maleri «The Fairy Feller's Master-Stroke», hvor handlingen er tatt fra Shakespeares En midtsommernatts drøm.
Lyrisk er plata inspirert av middelalderfantasi, men den har også sanger om romanse.
Hendon
Historie
Det var en romersk bosetning i Hendon, og Edgware Road var opprinnelig en del av den romerske veien som senere ble hetende Watling Street. Stedsnavnet Hendon er angelsaksisk i betydningen «høy høyde», dokumentert ca. 1005.
Fra romersk tid og fram til 1500-tallet var Hendon dekket av skogland og sørget for hurtigbrennende tømmer til Londons bakere, bryggerier og keramikere. Ved 1500-tallet erstattet kull fra Newcastle brensel fra Hendon, men etterhvert som London vokste ble det behov for friskt høy for hestene, og Hendon ble endret gårdsbrukene som produserte høy.
Et lite antall rike familier bygde store hus i Hendon for å komme seg unna det sterke forurensningen i London. Et antall hus fra 1700-tallet står fortsatt i Hendon, inkludert Hendon Hall og Penfold House.
Hendon ble et urban distrikt med lokalstyre i 1894, og det ble til Municipal Borough of Hendon. Det ble avskaffet i 1965 og området ble en del av distriktet Barnet (London Borough of Barnet).
Hendons fremste krav på berømmelse er som pioner innen utviklingen av luftfarten, og flyplassen Hendon Aerodrome, som var et viktig senter for luftfartens utvikling fra 1908 til 1968. Det er nå et museum for Royal Air Force (RAF). Fly pioneren Claude Grahame-White er nært assosiert til stedet.
Niels Hertzberg (idrettsmann)
Niels Christian Egede Hertzberg (født 22. desember 1883 i Fredrikshald, død 28. juli 1963) var en norsk offiser som var aktiv idrettsutøver og idrettsleder på begynnelsen av 1900-tallet. Han var sønn av oberst Johan Nicolay Hertzberg (født 1832) og barnebarn av prost Niels Hertzberg (født 1759).
Idrettskarriere
N. C. E. Hertzberg var spiller og leder i norsk fotballs barndom. Han spilte for Akademisk Fodboldklub, gikk senere inn i Lyn og var visepresident i Norges Fotballforbund i 1911 og 1912. I mars 1909 ble han valgt til formann i Oslo Fotballkrets, men trakk seg allerede i juni etter en disputt om serieavviklingen. Hertzberg var pådriver for å innføre bandysporten til Norge, og i 1911 ble han utnevnt som leder av fotballforbundets nyopprettede komité som skulle administrere idretten. Komiteen organiserte norsk bandy fra 1911 til Norges Bandyforbund ble etablert i 1920. Som bandyspiller representerte han Kristiania Hockeyklub og Ready. Han ble norgesmester for Ready i 1919, 1920 og 1925. Han dømte NM-finalene i 1916 og 1928.
Bond of Fear
Bond of Fear er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Jack Conway.
Handling
Dommer for Circuit Court, Camden McClure, er en ekstremistisk talsmann for straffer og rettshåndhevelse - frem til han tilsynelatende dreper sin egen bror under en kamp. På flukt etter forbrytelsen sin, ansetter dommeren Cal Nelson som sin guide i løpet av reisen. Mens de krysser en ørken, møter de Mary Jackson som er fortapt og utmattet. Mary kommer seg, men dommeren får heteslag og tilstår - i sitt delirium - sin forbrytelse overfor Mary.
Beate Hårstad Jensen
Beate Hårstad Jensen (født 1971 i Skjervøy) er en norsk programleder. Hun har jobbet i NRK siden 1993, blant annet som programleder i Barne-TV og P3. Hun debuterte som programleder i Fårschpil og har også vært programleder i Påskemorgen og Fia i Filmhuset.
Litra
Litra AS er en transportbedrift (lastebiltrafikk) med hovedsete på Lillehammer.
Forhistorie
Litra AS har en historie som går helt tilbake til 1917. Litra i dag et av Norges eldste transportselskaper. Litra er en sammenslutning og videreføring av tradisjonsrike transportbedrifter som Gausdal Bilselskap AS (GB) og Lillehammer-Ringsaker Bilruter AS (LRB).
Hovedmomenter fra Litra sin historie
Litra AS etableres 1. november 1986 etter sammenslutningen av GB og LRB. Men navnet Litra kom etter fusjonen. Midlertidig navn var GB-LRB AS. Virksomheten ble samlet på Bæla nord for Lillehammer sentrum.
John Boles (skytter)
John Keith Boles (født 31. januar 1888 i Fort Smith, Arkansas død 16. juli 1952) var en amerikansk skytter som konkurrerte under Sommer-OL 1924 i Paris.
Boles ble olympisk mester i skyting under OL 1924 i Paris. Han vant den individuelle skytingen i løpende hjort enkeltskudd med 40 poeng, ett poeng mer enn sølvmedaljevvinneren. Han var også med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i lagskytingen løpende hjort, enkeltskudd.
Høgkulen
Høgkulen er en fjelltopp på Mårådalsfjellet i Strynefjellet som ligger i Skjåk kommune i Innlandet. Den har en høyde på 1 842 meter over havet.