cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jozef Tomko
Kardinal
Tomko ble det eldste levende medlem av kardinalskollegiet da kardinal Albert Vanhoye døde den 29. juli 2021.
Kardinal Tomko døde 98 år gammel i Roma den 8. august 2022.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Fred Etcher
Fred Etcher (født 23. august 1932 i Oshawa i Ontario, død 25. november 2011) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Etcher vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.
Meltwater News
Meltwater News, tidligere Magenta News, er et internasjonalt selskap som driver med medieovervåkning. Pr. september 2009 overvåket selskapet over 100 000 nyhetskilder over hele verden, og hadde over 15 000 kunder. Selskapet er en del av Meltwater Group.
Selskapet ble opprettet i 2001 med hovedkontor i Oslo.
Rekvisitt
En rekvisitt er en type kulisse.
En rekvisitt er en mindre kulisse som brukes til å frammheve hva en mener og peker til i et teater eller en fjernsyns- eller filmproduksjon.
Personen som har ansvaret for rekvisittene kalles rekvisitør. En rekvisitt kan brukes til å lage lyd og lys.
Den sentralafrikanske republikk under Sommer-OL 2000
Den sentralafrikanske republikk under Sommer-OL 2000. Tre sportsutøvere, to kvinner og en mann fra Den sentralafrikanske republikk deltok i to sporter, bueskyting og friidrett under Sommer-OL 2000 i Sydney. De var sjette gangen som Den sentralafrikanske republikk deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
Herringbotn naturreservat
Herringbotn naturreservat ligger i Herringbotn i Vefsn kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 1956 dekar. Området er vernet for å bevare et egenartet og variert landskapsområde og et interessant våtmarksområde med tilhørende planteliv, dyreliv og fugleliv.
Ángel Herrera
Ángel Herrera (født 2. august 1957) er en cubansk tidligere bokser.
Under Sommer-OL 1976 Montréal i Canada vant han gull i lettvekt, en bragd han gjentok 4 år senere under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han ble verdensmester for amatører i 1978 og i 1980 i München. I 1983 vant han sølv i de Panamerikanske leker.
Mohismen
Mohismen (tradisjonell kinesisk: 墨家, pinyin: Mòyiā, «skolen til Mo»), også kalt Moismen, var et kinesisk filosofisk system grunnlagt av Mo Zi (kjent som Motse eller Micius i Vesten). Den utfoldet seg i den senere del av Zhou-dynastiets epoke, det vil si på samme tid som konfucianismen, taoismen og legalismen, men gikk under og forsvant i Qin-dynastiets tid.
Filosofien til Mo Zi ble fremstilt helhetlig i en bok (Mozi, altså oppkalt etter ham selv). som hans studenter satte sammen fra forelesningsnotatene sine.
«Nieuwe Haarlem»
«Nieuwe Haarlem» var et nederlandsk seilskip eid av nederlandske Ostindiske kompani (VOC) som gikk på grunn på stranden Milnerton i Cape Town 25. mars 1647. Skipet var på vei fra Jakarta til Nederland med 500 tonn krydder, indigo, tekstiler, sukker og porselen. Skipet hadde 120 menn ombord da det ble drevet på land av en storm.
De 62 skipbrudne sjømennene bygget et fort som de kalte Sand fort av Kapp det gode håp. Det tok et år før de ble reddet av en flåte på 12 skip fra VOC under ledelsen til W.G. de Jong. På et av disse skipene var Jan van Riebeeck. Sjømennene overtalte i etterkant VOC til å opprette en base på stedet, og van Riebeeck etablerte i 1652 Kappkolonien på vegne av VOC.
Best effort
Best effort, eller «Vi gjør så godt vi kan, men garanterer ingenting», er et populærbegrep brukt for å beskrive tjenestekvaliteten i et TCP/IP-basert datanett.
TCP/IP er i utgangspunktet laget for billig og enkel transport og ruting av typisk datatrafikk som stiller få krav til kvaliteten på tjenestene.
Når TCP/IP-baserte plattformer nå tas i bruk også til tradisjonelle teletjenester er ikke Best Effort godt nok lengre, spesielt gjelder dette for sanntidstjenester som f.eks. telefoni. Det arbeides derfor mye med å tilføre disse teknologiene mekanismer for ekte tjenestekvalitet (QoS) i tillegg til det som er gjort så langt med tjenesteklasser (CoS).
Central (Zambia)
Central er en provins i Zambia. Provinsens hovedstad er Kabwe som er landets nest største by. Provinsen hadde 1 307 111 innbyggere ved folketellingen i 2010.
Lurium 300 X
Lurium 300 X (også Lurium 3000 X og Lurium X-2000) var et negativt markedsføringsstunt utført av Forbrukerombudet for å oppnå oppmerksomhet om useriøse produkter. De satte inn en annonse for et vidundermiddel kalt «Lurium 3000 X» som skulle hjelpe mot en serie helseplager, og som også kunne brukes for å redusere bensinforbruket med 20 prosent. Annonsen ble blant annet satt inn i postordrekatalogen Kupongkatalogen som gikk ut i hele Norge. Det fremgikk av annonsen at det var Forbrukerrådet som hadde laget den, og at formålet var å oppnå oppmerksomhet om tvilsomme reklamekampanjer. Vidundermiddelet skulle i henhold til reklamen «gir skallede håret tilbake, gjør deg slank i en fart, kurerer de fleste sykdommer, fjerner rynker og gir bilen 15-20 prosent lavere bensinforbruk». Boksene med vidundermiddelet var i tillegg «kun gratis + mva. og porto». Kunden ble også oppfordret til å snu arket for «det kan endre ditt liv». På baksiden av annonsen var adressen til Forbrukerombudet oppgitt. Likevel kom det inn nærmere 200 bestillinger på vidundermiddelet.
Bruk av «Lurium» (med og uten tilleggene «300 X», «3000 X» og «X-2000») er et begrep som dukker opp i flere sammenhenger, både hos seriøse og mer useriøse aktører. I USA er slike produkter kjent fra lang tid tilbake og omtales som snakeoil. I Norge brukte VG begrepet Lurium 1. desember 1961 under «Kort sagt» hvor en ny og unik tannpasta blir omtalt.
Kim Bendix Petersen
Kim Bendix Petersen (født 14. juni 1956 i København, Danmark), best kjent under psevdonymet King Diamond, er en dansk heavy metal-vokalist. Han er en av de mest profilerte musikerne innen den første black metal-bølgen og er kjent fra bandene Mercyful Fate og King Diamond.
Musikalsk karrière
Petersen ble med i sitt første band, Brainstorm, i 1973, hvor han spilte gitar. Det var med dette bandet han spilte sin første konsert i 1976. Bandet brukte ansiktsminke, og alle hadde psevdonymer, Petersens var King Diamond. Sminken var sterkt influert av at Petersen så Alice Cooper i København 3. september 1975 på Welcome To My Nightmare-turneen. Han forlot Brainstorm i 1978 og begynte å synge i et annet lokalt hardrock-band med navn Black Rose. Bandet pleide å spille coverlåter av band som Deep Purple og Rainbow, men skrev også egne låter. I løpet av denne tiden begynte han å eksperimentere med skrekk- og horror-temaer og skapte den kvasi-sataniske figuren han senere ble kjent for. Han forlot Black Rose etter ca. ti konserter, i november 1980, da han ble rekruttert av punk metal-bandet Brats. I dette bandet møtte han Hank Shermann, Michael Denner og Timi Hansen. Petersen ville ikke synge punk, så de ble enige om å skrive mer heavy materiale. Bandet hadde kontrakt med CBS og hadde allerede gitt ut ett album, men plateselskapet syntes nå at musikken var for heavy og nektet å gi ut plate nummer to. To av medlemmene sluttet i bandet, og de gjenværende bestemte seg for å starte bandet Mercyful Fate i mars 1980.
Mercyful Fate
Mercyful Fate var pionerer og ledende under den første black metal-bølgen, sammen med Venom, Hellhammer og Bathory. Det gikk ikke mange årene før King Diamond forlot Mercyful Fate, og bandet ble oppløst etter å ha gitt ut to studioalbum. Mercyful Fate ble gjenforent i 1992 og holder fremdeles på (2008).
Sangteknikk og image
Kim Bendix Petersen er kjent for å synge falsett i store deler av sangene og ha en ekstrem stemmebruk. Han bidro på Dave Grohls Probot-prosjekt, da Grohl ville bruke den spesielle stemmen. Petersen har også vært med på å lage spesialeffektene i filmene Dykkerne og I Kina Spiser De Hund. Han bruker også ansiktsmaling og fremstår som en satanisk figur på scenen. Han hadde tidligere et menneskeskjelett ved navn Melissa som han hadde med på scenen, men det ble stjålet i Nederland på midten av 1980-tallet.
Privatliv
Petersen er gift for andre gang. Han var først gift med Deborrah som han skiltes ifra i 1998. Deretter giftet han seg i 2004 med ungarske Livia Zita, som var gjestevokalist på King Diamond albumene The Puppet Master og Give Me Your Soul...Please. De bor sammen i Dallas, USA.
I 2010 ble Petersen sendt til sykehus, og undersøkelser viste at han hadde hatt flere hjerteinfarkt. Han undergikk en åpen triple bypass-hjerteoperasjon.
Matti Perttilä
Matti Rudolf «Masa» Perttilä (født 21. januar 1896 i Storkyro, død 12. mai 1968 i Storkyro) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
Perttilä vant en olympisk bronsemedalje i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i klassen mellomvekt, opp til 75,0 kg, i gresk-romersk stil. I semifinalen tapte han til svenske Carl Westergren som siden vant finalen over Arthur Lindfors. Perttilä vant bronsefinalen mot Sjur Johnsen fra Norge. Det var 23 brytere fra tolv nasjoner i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 16. til 20. august 1920.
Thor Sørum-Johansen
Thor Sørum-Johansen (født 8. februar 1970) er en norsk pressemann, fra 2014 redaktør i Glåmdalen.
Han har tidligere vært redaktør i NTB Tema, sjefredaktør og daglig leder i Avisenes Pressebyrå, og nyhetsredaktør samt konstituert ansvarlig redaktør i Tønsbergs Blad.
Som journalist har han arbeidet i Dagbladet, VG, Tønsbergs Blad, Sandefjords Blad og Namdals-Avisa.
Den sentralafrikanske republikk under Sommer-OL 2004
Den sentralafrikanske republikk under Sommer-OL 2004. Fire sportsutøvere, to kvinner og to menn fra Den sentralafrikanske republikk deltok i tre sporter, judo, friidrett og taekwondo under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var sjuende gangen som Den sentralafrikanske republikk deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
Verdensmesterskapet i quiz
Verdensmesterskapet i quiz er en individuell quizkonkurranse organisert av the International Quizzing Association (en underorganisasjon av diverse quiz-organisasjoner fra forskjellige land rundt om i verden). Konkurransen har blitt gjennomført hvert år siden 2003 (siden 2004 har den blitt gjennomført i mer enn ett land samtidig) med et økende antall deltakere fra et økende antall land.
2003
Det første verdensmesterskapet i quiz ble arrangert av Quizzing.co.uk i 2003 på Villa Park fotballstadion i England. 50 quizzere representerte en håndfull nasjoner i en skriftlig test av triviakunnskap. Vinneren ble Olav Bjortomt.
2004
I 2004, etter grunnleggelsen av the International Quizzing Association (IQA), ble konkurransen holdt samtidig i 5 land: Storbritannia (der quizzere fra flere land deltok), Belgia (der nederlendske quizzere også deltok), Estland, India og Malaysia. Over 300 personer deltok.
2005
Verdensmesterskapet i 2005 ble avholdt den 2. juli, og også dette året var det en stor vekst i antall deltakere, kanskje mye på grunn av at MSN Search var sponsor for arrangementet. Australia, Finland, Indonesia, Norge og Singapore ble med som deltakernasjoner i tillegg til de opprinnelige fem. Quizzerne måtte igjennom åtte ark med 30 spørsmål på hvert, og emnene var kultur, underholdning, historie, livsstil, media, vitenskap, sport og spill og verden. Poengene ble beregnet ut ifra de syv beste emnene til hver deltaker, der den dårligste summen bare telte i tilfelle uavgjort.
For å få kvinner til å delta i konkurransen (konkurransequizzing hadde fram til da vært en typisk mannsdominert fritidssyssel) premierte arrangøren Trine Aalborg fra Norge for å få beste poengsum i livsstilskategorien, samt Dorjana Širola fra Kroatia for sjetteplass sammenlagt. Beste norske deltager ble Ole Martin Halck, som endte på 26.-plass. Det deltok 15 nordmenn.
2006
Den 3. juni 2006 ble verdensmesterskapet i quiz arrangert på mer enn 15 steder rundt om i verden. For første gang deltok Litauen, Tyskland, Sveits, Liberia og Sri Lanka. Deltakere fra en mengde land deltok, inkludert deltakere fra USA, Australia, Russland, Singapore, Ungarn, Frankrike og Norge. Vinneren ble for tredje år på rad Kevin Ashman fra Storbritannia.
2007
Den 2. juni 2007 ble VM i quiz arrangert flere steder rundt om i verden, og Nederland, USA og Ungarn var arrangører for første gang. Pat Gibson fra Irland ble vinneren.
Dorjana Širola fra Kroatia ble beste kvinne på 12.-plass, mens norske Ole Martin Halck kom på 14. Det deltok 27 nordmenn.
2008
Den 7. juni 2008 ble VM i quiz arrangert over 30 steder rundt om i verden med til sammen 662 deltakere. Mark Bytheway fra Storbritannia ble verdensmester med 173 av 210 poeng.
Thomas Kolåsæter ble beste nordmann på 22.-plass. Det deltok 32 nordmenn.
2009
Den 6. juni 2009 ble VM i quiz arrangert over 40 steder rundt om i verden med til sammen 973 deltakere fra 46 nasjoner. Kevin Ashman ble verdensmester med 177 av 210 poeng.
Dorjana Širola fra Kroatia ble beste kvinne med 22.-plass med 135 poeng.
Dette var første gangen en nordmann kom blant de 10 beste. I tillegg fikk Truls Flatberg flest poeng i kategorien vitenskap med 27 av 30 poeng, dette var første gangen en nordmann tok en udelt kategoriseier. Det deltok 36 nordmenn.
2010
Den 5. juni 2010 ble VM i quiz arrangert over 60 steder rundt om i verden med til sammen 1 207 deltakere. Pat Gibson ble verdensmester med 180 av 210 poeng.
Thomas Kolåsæters 8.-plass er tidenes beste norske plassering i et VM i quiz. For første gang var det to arrangørsteder i Norge: Trondheim i tillegg til Oslo som hadde vært VM-arrangør siden 2005. Det deltok 48 nordmenn.
2011
Den 4. juni ble VM i quiz arrangert 79 steder rundt om i verden med til sammen 1 471 deltakere. Pat Gibson ble verdensmester med 186 av 210 poeng.
Dorjana Širola fra Kroatia ble beste kvinne. Hun fikk 148 poeng og kom på 32.-plass. Thomas Kolåsæter ble beste nordmann på 11.-plass. Det deltok 45 nordmenn.
2012
VM i quiz 2012 ble arrangert 2. juni på flere steder rundt om i verden. Jesse Honey ble verdensmester med 186 av 210 poeng. Resultatlista viser 1 690 deltakere fra 37 nasjoner.
Anne Hegerty fra Skottland ble beste kvinne. Hun fikk 143 poeng og kom på 40.-plass. Thomas Kolåsæter ble beste nordmann på 22.-plass. Det deltok 53 nordmenn.
2015
Thomas Kolåsæter ble beste nordmann med 141 poeng. Dette holdt til 9. plass. Geir H. Kristiansen delte seieren i kategorien "World" med Pat Gibson.
Emma av Normandie
Emma av Normandie (født ca. 988, død 6. mars 1052) var datter av Richard I, hertug av Normandie, med hans andre hustru Gunnora. Emma ble dronning av England to ganger via ekteskap. Første gang (1002–1016) som gift med kong Æthelred II «den rådville», og deretter (1017–1035) som gift med Knut den mektige, konge av både Danmark og England, for en tid også deler av Norge og Sverige. Hun ble mor til tre sønner, Edvard Bekjenneren, Alfred Ætheling og Hardeknut, foruten også to døtre, Goda av England, og Gunhild av Danmark. To av Emmas sønner, en med hver av ektemennene, og to stesønner, ble også konger av England. Det ble også hennes grandnevø hertug Vilhelm av Normandie.
Verdensmesterskapet i quiz
2017
Espen Kibsgård delte seieren i kategorien "Culture" med Kevin Ashman.
Emma av Normandie
Etter ektemannens død fortsatte Emma å opptre som en offentlig figur og å delta aktivt i politikken. Hun har en sentral rolle i manuskriptet Encomium Emmæ Reginæ, en latinsk encomium (lovtale) fra 1000-tallet skrevet til ære for henne i 1041 eller 1042, antagelig av en munk i Saint-Omer. Det ble bestilt av dronning Emma selv, og beskriver henne og kong Knut i meget flatterende ordelag, men er likevel en viktig primærkilde til nåtidens kunnskap om engelsk og nordisk politikk tidlig på 1000-tallet. Verket er interessant også ved at det viser hvordan Emma selv ville bli husket.
Verdensmesterskapet i quiz
2019
Thomas Kolåsæter ble beste nordmann med 162 poeng. Dette holdt til 9. plass.
Emma av Normandie
Mens Æthelred II satt på tronen var Emma sannsynligvis ikke annet enn en gallionsfigur, en legemliggjøring av avtalen mellom England og Normandie. Imidlertid økte hennes betydning og innflytelse betraktelig under Knut. Fram til 1043, mener historikeren Pauline Stafford var Emma «den rikeste kvinnen i England... og holde betydelige landområder i Øst-Midlands og Wessex.» Emmas autoritet var ikke kun knyttet til landeiendommer, som vekslet stort fra 1036 til 1043; hun hadde betydelig innflytelse over de kirkelige posisjonene i England. Emma var også en av de mest visuelt representerte dronninger fra tidlig middelalder.
Verdensmesterskapet i quiz
2020
Konkurransen ble i 2020 gjennomført online.
Emma av Normandie
Ekteskapet med Æthelred II
Emma av Normandie ble født en gang mellom 980 og 990, kanskje nærmere 988. Hun var den eldste av kanskje ni barn til hertug Rikard I av Normandie og hans andre hustru Gunnora. Moren Gunnora, som kanskje var av dansk opprinnelse, styrte som regent for sin sønn Rikard II av Normandie da han som mindreårig ble hertug av Normandie i 996 som følge av sin fars død.
England var plaget av stadig økende angrep av nordboere fra Norge og særlig Danmark som angrep landet som vikinger. Mange av disse søkte frihavn i Normandie og overvintret der for nye angrep mot engelsk jord om våren. I et forsøk på å pasifisere Normandie og forhindre nordboerne frihavn, allierte den engelske kongen Æthelred II seg med hertugen av Normandie og forseglet alliansen ved å inngå ekteskap med hertugens søster Emma. Æthelreds første hustru Ælfgifu av York, som han fikk muligens hele 11 barn med, hadde dødd i 1002, og han var derfor fri til å gifte seg på nytt.
Verdensmesterskapet i quiz
Liste over vinnere
Vinnerne av verdensmesterskapet i quiz igjennom tidene er:
Emma av Normandie
Ekteskapet med Æthelred II
Emma var rundt 14 år da hun i 1002 ble seilt over den engelske kanal for å bli gift med kong Æthelred II som da var rundt 36 år. Ved deres ekteskap ble Emma gitt det angelsaksiske navnet Ælfgifu, det samme navnet som forgjengeren, og som ble benyttet i formelle og offisielle saker, og ble dronning av England. De ble gift våren 1002 ved Canterbury og, uvanlig for angelsaksisk dronning, ble hun kronet. I henhold til både normannisk som angelsaksiske kilder ble Emma beskrevet som vakker og intelligent. Hun mottok eiendommer som sine egne i Winchester, Rutland, Devonshire, Suffolk, og Oxfordshire, foruten også byen Exeter.
Hun fødte en sønn omtrentlig året etter, ca. 1003, Edvard. Deretter fødte hun en datter i 1004, som fikk det angelsaksiske navnet Godgifu, men var også kjent som Goda. I 1005 fødte hun enda en sønn, Alfred. Hun var basert på sin egen eiendom i Winchester. Foruten ansvaret for oppfostringen av sine egne barn, fikk antagelig også ansvaret for sin stedøtre. Emma opptrer sjelden i kildene under Æthelreds styre, og med den store aldersforskjellen mellom henne og ektemannen var det vanskelig for henne å etablere seg politisk. Hun sto oppført som vitne på en del av Æthelreds chartere, noe som ikke var tilfelle med hans første hustru, men i det store og hele hadde en ubetydelig offentlig rolle.
I 1002 hadde Æthelred beordret en massakre av alle danske menn i England. Det ble gjennomført den 13. november på sankt Brictius av Tours’ dag. En av de som ble drept var Gunhild, søster av kong Svein Tjugeskjegg, som brant inne da hun og familien flyktet inn i en kirke i Oxford. Allerede året etter kom Svein Tjugeskjeggs reaksjon på søsterens død. Historikerne er generelt enig om at massakrene var en politisk handling som provoserte den danske kongen til å invadere England i 1003. Emma ble oppfattet i England for å ha hatt danske sympatier. I 1003 nedtegnet Den angelsaksiske krønike at byen Exeter ble ødelagt ved forræderi fra Emmas normanniske reeve som hjalp danskene å få tilgang til byen. I hvilken grad Emma skulle ha vært ansvarlig er vanskelig å fastslå, eller hvilken interesse hun skulle ha i å få sin egen by ødelagt.
Svein drev krigføring i Wessex og East Anglia i 1003-1004, men en hungersnød som rådde i hele Vest-Europa i 1005 tvang ham tilbake til Danmark. Nye angrep skjedde i 1006-1007, og i årene 1009-1012 ledet Torkjell Høge en invasjon inn i England. Svein utnyttet den uro som disse angrepene forsaket, og i 1013 ledet han personlig sine styrker i invasjon i fullskala med den hensikt å gjøre seg selv til konge av England. Situasjonen var kritisk og Emma ble sendt i trygghet i Normandie sammen med sine barn. Æthelred trakk seg ut fra London og til Isle of Wight, men ikke lenge etter ga han opp og søkte tilflukt hos sin svoger i Normandie. På juledagen 1013 ble Svein Tjugeskjegg erklært som konge av England.
Sveins herredømme ble kortvarig. Basert i Gainsborough i Lincolnshire døde han brått den 3. februar 1014 etter å ha vært konge i fem uker. Hans lik ble sendt til Danmark, og mannskapet på den danske flåten i elven Trent sverget troskap til Sveins sønn Knut, men den engelske adelen aksepterte ikke Knut som nye konge. Først sendte de en delegasjon til Normandie for å forhandle betingelser ved å gjeninnsette Æthelred som konge. Budet fra stormennene var at «ingen herre var dem kjærere enn deres naturlige herre, hvis han ville styre dem mer rettferdig enn hva han hadde gjort før.» Æthelred var villig til gå med på reformer og tilgi alt som var blitt sagt og gjort mot ham i det foregående styret. At denne avtalen ble inngått og at Æthelred kom tilbake, fraktet på skipet til nordmannen Olav Haraldsson, kan indikere at mange av de engelske stormennene hadde underkastet seg Svein ettersom det var stor mistillit til Æthelred og hans politikk. Straks Æthelred og Emma var tilbake i England, ble det klart at den aldrende og syke Æthelred ikke aktet å komme med innrømmelser. Emmas ekteskap endte da han døde stille i London den 23. april 1016 med Emma ved sin side.
Ekteskapet med Knut
Æthelreds eldste sønn fra hans første ekteskap, Æthelstan, hadde vært arveprins fram til hans død i juni 1014. Emmas sønner ble rangert etter alle hans sønner fra første ekteskap, og den eldste av dem var Edmund. Emma gjorde et forsøk på å få sin eldste sønn Edvard, da ti år, anerkjent som arving, og selv om dette ble støttet av Æthelreds fremste rådgiver, den opportunistiske Eadric Streona, ble det imøtegått av Edmund og hans allierte. Edmund, med tilnavnet Jernside «grunnet hans tapperhet», synes å ha vært en langt mer viljesterk konge enn sin far til å lede motstandskampen mot danskene.
Knut kom fra Danmark til England med en hær i august 1015, og bortsett fra brenning og herjing var det ikke før sommeren 1016 at den danske hæren møtte den angelsaksiske, ledet av Edmund, i direkte kamp. Edmund utkjempet fem slag, men den siste som ble utkjempet den 18. oktober endte i nederlag for ham. Det ble inngått en avtale om å dele England; Edmund tok Wessex, mens Knut tok resten av landet. Før dette ble praktisk mulig døde Edmund overraskende den 30. november samme år, og etterlot Knut som ubestridt enekonge av England. Edmund hadde to mindreårige sønner, men Knut forviste de gjenværende medlemmene av Edmunds familie.
Æthelreds død hadde satt henne i en vanskelig situasjon. Hun følte seg nødt til å gi sin støtte til stesønnen Edmund, men klar over den umiddelbare faren sendte hun sine barn tilbake til Normandie. Hun ble selv værende i England og oppholdt seg i London hvor hun synes å forsøke å søke angelsaksisk kontroll over byen mot dansk overtagelse. Hensikten for å ta denne risikoen var kanskje for å trygge sine landområder og eiendommer etter at hun ikke lenger var dronning av England, og kanskje for å unngå å bli innestengt i et kloster. Etter at Knut kom til London skal han i henhold til Den angelsaksiske krønike før august 1017 ha beordret at Emma ble brakt til ham slik at hun skulle bli hans hustru. Det er en bydende ordre, men Emma hadde egne betingelser. I henhold til Encomium Emmæ erklærte hun at hun aldri ville bli Knuts brud om han ikke sverget at ingen annen ektefelles sønn ble konge etter ham, men kun hennes om Gud ville skjenke henne en sønn med ham.
Detaljene er noe uklare. Det kan synes som om han først skaffet seg tillatelse hos hertugen av Normandie. I henhold til Encomium Emmæ, som Emma selv hadde styrt framstillingen av, ble budbringere sendt til Normandie «med kongelige gaver og ærlige anmodning, fra hvor de fikk gunstige svar» og den danske kongen kunne gifte seg med Emma. En senere krønikeskribent, normanneren William av Jumièges, har lagt til en mer kuriøs fortelling om at Knut ved Emmas ankomst «fryktet at hun skulle bli bortført av angelsaksiske soldater», antagelig de som hadde kjempet for Edmund Jernside, gifte henne bort og gi til hele hæren «hennes vekt i gull og sølv.»
Knuts grunner til å gifte seg med Emma, den avdøde kongens dronning, kan ha vært rent realpolitiske da det ga ham utenrikspolitisk trygghet, særlig mot Normandie, og til en viss grad også innenrikspolitisk legitimitet. Emmas grunner kunne være ikke bare å beholde kontrollen over sine egne eiendommer, men også for å trygge livene til sine barn da Knut allerede hadde vist at han forsøkte å rydde mulige rivaler av veien, men sparte livene til hennes barn, selv om de var utenfor rekkevidde i Normandie. En viktig årsak kan også være hennes egne ambisjoner. Det var et ulikt ekteskap på flere vis. Emma var rundt ti år eldre enn ham mens Knut var en ungdom på rundt tjue år. Etter å ha hatt et gledesløst ekteskap med den aldrende Æthelred, kan hun rett og slett ha blitt tiltrukket av den danske kongen som Knytlinga saga beskrev som «meget stor av vekst og meget sterk og en prektig mann å se, bortsett fra at hans nese var tynn, ganske høy og noe krum; han var lys i huden, med vakkert hår og brede skuldre; med øyne som han var bedre utstyrt enn noen annen: de var både vakre og skarpe...»
Knut anstrengte seg for å vise det engelske folk at han var deres rette konge som skulle styre rettferdig, ikke som en barbarisk nordboer, men som en kristen monark. På et tilfelle avvek han fra dette. Han var allerede sammen med en kvinne fra England, Ælfgifu Ælfhelmsdatter av Northampton, og det var utelukket for ham å skille seg fra henne, og muligens betraktet han seg legitimt gift med begge. Bekjentskapet med Ælfgifu (forøvrig også Emmas angelsaksiske navn) gikk antagelig tilbake til hans første tid i England i 1013-1014. Hun fødte ham to sønner, og Knut sto ved farskapet ved å gi dem navnene Svein og Harald, etter sin far og farfar.
Knut aksepterte tilsynelatende hennes betingelser og de ble gift i juli 1017. Ekteskapet befestet hans kongemakt utad og styrket hans legitimitet i det engelske folks øyne. Ekteskapet synes også vellykket, og Encomium Emmæ antydet også at var kjærlig. Han tok henne med på råd i politiske saker. Hun satt i statsrådet, og sammen med Torkjell Høge var hun kongens stedfortreder når han var på reise. Hun figurerer som vitne med sin underskrift på mange av de bevarte dokumenter og chartere, og dermed også som garantist for gyldigheten av de gjeldende rettskrav. Hennes underskrift følger like etter Knuts, før Torkjell, erkebiskopene og stormennene. Senere utropte han Hardeknut, sin sønn med Emma, som ble født i 1018, som sin tronarving. Sine to sønner med Ælfgifu (eller Alfiva som hun var kjent i norrøn historieskrivning), Harald Harefot (født ca 1015) og Svein Knutsson (ca. 1016), ble holdt på sidelinjen angående arverekkefølgen til tronen. Emma født også en datter, Gunhild, en gang rundt 1019.
Lelwani
Lelwani eller Liliwani er i hettittisk mytologi en guddom i dødsriket eller underverdenen, referert til som en «konge». Over tid synes det som om han utviklet seg til en gudinne, og kan påkalles ved sykdom. Hun har fellestrekk med Ereshkigal i sumerisk mytologi. Hun bodde i den mørke jorden, og hennes helligdommer var knyttet til kanalhus og graver.
Emma av Normandie
Ekteskapet med Knut
Emma var ikke særlig aktiv de første årene av Knuts styre, antagelig grunnet graviditet og fødseler. Hun ble imidlertid mer aktiv i 1020 da hun begynte å gjøre seg til venns med presteskapet i England og på kontinentet. Hun på seg rollen som beskytter av kirken. Hun utviklet et nært vennskap med abbed Ælfsige av Peterborough, som allerede i 1013 hadde fulgt henne «over havet» til Normandie, i henhold til Den angelsaksiske krønike. Han ble hennes rådgiver i åndelige saker resten av hennes liv. Hennes nær forhold til presteskapet og kirken styrket hennes ektemanns krav på den engelske tronen som kristen konge.
Etter Knuts død
En fraksjon, ledet av dronning Emma og jarl Godwin av Wessex, fastholdt at Hardeknut måtte velges, selv om han ikke var tilstede i England. Den andre fraksjonen, ledet av jarl Leofric av Mercia, ville utsette endelig beslutning inntil situasjonen i Danmark ble klarere, og foreslo en innovativ løsning: de ville velge en regent inntil Hardeknut kom til England. Deres kandidat var Harald Harefot, sønn av Ælfgifu av Northampton. I et råd i Oxford tidlig i 1036 fikk dette kompromisset et flertall; Harald skulle være regent over hele England, men Emma skulle bo i Winchester med Hardeknuts huskarler og med Knuts rikdommer, det vil si statskassen. Om Hardeknut hadde kommet til England i løpet av noen uker ville han antagelig ha blitt den neste kongen, men det gikk tre år før han kunne forlate Danmark. Sommeren 1036 holdt Ælfgifu et selskap for de ledende stormennene hvor hun knyttet hver og en av dem til en troskapsed til henne og hennes sønn. Før slutten av 1037 var Harald Harefot anerkjent som konge av hele England. I henhold til historikeren Frank M. Stenton er Harald en uklar figur, og at det er sannsynlig at for deler, om ikke hele, av hans styre var hans mor Ælfgifu den virkelige herskeren av England.
Drapet på Alfred
Emmas posisjon ble kritisk etterhvert som Harald og hans fraksjon albuet seg fram og tok makten. Selv jarl Godwin synes å ha skiftet side. Kronikøren Florence av Worcester skrev forarget for årstallet 1035 at «Da Harald nå hadde oppnådd kongeverdigheten, sendte han omgående sine håndlangere til Winchester og tok på tyrannisk vis den største og beste delen av de skatter som kong Knut hadde etterlatt dronning Ælfgive (Emma], fra henne og lot henne i plyndret stand ta bolig der hvor hun allerede hadde slått seg ned.»
Encomium Emmæ Reginæ la skylden for mishandlingen og drapet av Alfred fullsending på Harald Harefot, ved at han ville kvitte seg med to mulige rivaler til tronen. Senere la Hardeknut, Alfreds halvbror, ansvaret på Godwin, som hadde arrestert Alfred.
Hardeknut blir konge
Med den ene sønnen død var Emmas situasjon blitt enda verre og hun hadde grunn til å frykte for sin egen sikkerhet. Da Hardeknut fortsatt ikke hadde kommet seg til England, ble han i henhold til Florence av Worcester avsatt av stormennene og det legitimerte at Harald var Englands rettmessige konge. Vinteren 1037 flyktet Emma på «et hurtig utrustet skip» og seilte, ikke til Normandie, men til Brugge i Flandern hvor grev Boudewijn V av Flandern tok gjestmildt imot henne og i henhold til Florence: «Som det sømmer seg for en sådan mann, dekket han gratis og omsorgsfullt hennes øyeblikkelige og langsiktige behov.»
I 1038 eller 1039 ble forholdet mellom Norge og Danmark stabilisert ved at Magnus og Hardeknut inngikk en avtale at om en av dem døde uten en arving skulle den andre være den andres arving, og hans kongerike skulle gå videre til den overlevende. Denne avtalen er nevnt i flere kilder, blant annet Snorre Sturlasons kongesaga. Avtalen gjorde det mulig for Hardeknut endelig å rette oppmerksomheten mot England, og før slutten av 1039 seilte han med en flåte på ti skip til Brugge hvor han møtte sin mor. I tillegg ble ytterligere 52 skip mobilisert under ledelse av hans fetter Svein Estridsson under løfte av rikelig danegeld.
Den alvorligste hendelsen kom straks han krevde en hard og upopulær skatt, det firedobbelte av det vanlige, for å betale mannskapet ombord på sin flåte. Innkrevingen møtte motstand, og byen Worcester drepte innkreverne, noe som fikk Hardeknut til å kreve hevn og byen brent ned. Han behandlet drapet på Alfred som en forbrytelse mot sin egen slekt og krevde jarl Godwin og Lyfing, biskop av Worcester og Crediton, til ansvar. Lyfing ble fratatt sin embete for en tid, og Godwin kjøpte seg fri med et kostbart skip som gave til kongen. Kanskje under Emmas innflytelse ble halvbroren Edvard invitert til hoffet i 1041 og adoptert som et medlem av hans husholdning, og kanskje også fremmet som hans arving.
Ingen av Knuts sønner ble særlig gamle. Under en bryllupsfeiring den 8. juni 1042 i byen Lambeth sør for London hos Tore den prude døde Hardeknut, ennå ikke fylt 24 år, mens han sto og drakk. Det var som om han ble rammet av et slag og han døde uten å ha fått sagt et ord.
Emmas siste år og død
I henhold til historikeren Stenton er det ett av «de uløste mysterium i Edvards styre at hans mor, dronning Emma, synes å ha støttet kravet til Magnus av Norge til den engelske tronen.» En særskilt reaksjon på dette kan være at høsten 1043 red Edvard i følge med jarlene Godwin, Leofric og Siward til Winchester hvor hans mor bodde, tok hennes eiendeler i besittelse og konfiskerte hennes land. En versjon av Den angelsaksiske krønike hever at hun ble behandlet på denne måten ettersom hun hadde avslått å gi sin sønn en passende andel av sin rikdom. Krøniken bemerket at hun hadde gjort mindre for sin sønn enn han hadde ønsket, både før og etter at han hadde blitt konge. Det var også et direkte utsagn at dronningen ble anklaget for å ha invitert Magnus til å invadere England og at hennes rikdom ville være tilgjengelig for ham. Stigand, hennes fremste betrodde, som nylig var blitt utnevnt biskop av Elmham, ble fratatt sitt sete for en tid.
Det var en offentlig skandale og Emma ble meget ydmyket. Det markerte også hennes siste kjente involvering i engelsk politikk. Noe senere skal Edvard ha angret sin hardhet overfor sin mor og beordret at hun skulle få rikelig til livets opphold, men samtidig at hun skulle holde seg der hvor hun var. Hun levde antagelig fredelig og stille i sin herregård. Hun døde den 6. mars 1052 i Winchester, 66 år gammel. Hun ble gravlagt i Old Minster i Winchester ved siden av Knut og Hardeknut. De ble senere forflyttet til Winchesterkatedralen, som ble reist etter den normanniske erobringen i 1066.
Under den engelske borgerkrigen (1642–1651) ble deres levninger gravd opp og spredt over katedralens gulv av parlamentstyrkene. De ble senere samlet sammen igjen, men uten å kunne skulle dem. I 2012 ble det rapportert at arkeologer fra Universitetet i Bristol ville benytte DNA-undersøkelser for å identifisere og skille beinlevningene fra hverandre.
Jernbyrd
Dronning Emmas jernbyrd, hvor hun gikk på ild ved Winchester, er en fiktiv fortelling og legende som synes å ha oppstått på 1200-tallet. I henhold til denne skal dronning Emma ha blitt anklaget for ukyskhet med biskop Ælfwine av Winchester. For å bevise sin uskyld skal hun ha tatt jernbyrd ved å gå over ni rødglødende plogjern som ble lagt på flisgulvet i Winchesterkatedralen. To biskoper fulgte den barfotede dronningen til rekken med glødende jern, og hun gikk oppå dem, men følte hverken jernet eller ilden. William Blake gjorde en illustrasjon til den fiktive hendelsen. Blakes umiddelbare mål var kongers urettferdighet og religiøse hierarkier.
Emmas etterkommere
Emmas barn med Æthelred II var:
Hennes barn med Knut den mektige var:
Encomium Emmæ Reginæ
Det er antatt at teksten til Encomium Emmæ Reginæble skrevet en gang i tidsrommet 1041-1042 av en anonym munk fra Flandern på anmodning av dronning Emma. Verket er inndelt i tre bøker. Den første handler om Svein Tjugeskjegg og hans erobring av England. Den andre handler om hans sønn, Knut, hans gjenerobring av England, hans ekteskap med Emma og hans periode som konge. Den tredje boken handler om hendelsene etter Knuts død: Emmas vanskeligheter med styret til Harald Harefot og hennes sønner Hardeknut og Edvard som overtar tronen etter hverandre.
Årsaken til at Emma ønsket denne framstillingen av historien var den politisk delikate situasjon som hadde oppstått ved det engelske hoff: Hardeknut (styrte i årene 1040-1042), Emmas sønn med Knut, var konge av England, og Edvard, hennes sønn med Æthelred, hadde blitt invitert tilbake fra eksil i Normandie og var blitt antatt etterfølger av Hardeknut. Situasjonen med to halvbrødre som representerte to kulturer var en invitasjon til uro, og et av Emmas mål synes å ha vært å forsone sine to sønner, rettet direkte mot dem med et budskap om deres fortid og framtid.
Teksten viser henne og Knut i et positivt lys og hennes første ekteskap med Æthelred er glattet over. Teksten avskyr Harald Harefot, Knuts sønn med Ælfgifu, bestrider at det er riktig, og legger skylden på drapet av Alfred helt og holdet på Harald.
Middelalderhistorikeren Eleanor Parker mener at «Encomium avslører en aktiv og handlekraftig kvinne deltagelsen i historieskrivningen, omformer fortellingen om sitt eget liv på en måte som passer hennes interesser.»
Den begynner med å henvende seg til Emma selv, «Må vår herre Jesus Kristus bevare deg, o’ dronning, som framhever alle av ditt kjønn i elskverdigheten du har levd ditt liv.» Emma er beskrevet som «den mest fornemme kvinne i sin tid for hennes herlige skjønnhet og visdom.»
Denne smigeren har Elizabeth M. Tyler påpekt, er «del av et bevisst forsøk på å blande seg inn, på Emmas vegne, i politikken ved det anglo-danske hoff,» en forbindelse som det lesende publikum på 1000-tallet ville ha forstått.
Emma er omtalt i en rekke andre manuskripter, men fra senmiddelalderen, slik som Life of Edward the Confessor (Cambridge University Library MS. Ee.3.59) og Genealogy of the English Kings, Genealogical Chronicle of the English Kings fra en roll (arkiv) fra 1300-tallet med genealogi over de engelske konger.
Astrid Engelbrecht
Astrid Engelbrecht (født Astrid Theodora Augusta Engelbrecht 10. juli 1878 i Tyska församlingen i Stockholm, død 1946) var en svensk skuespiller.
Filmografi
… Sara Andersson, enke
Trondhjem–Størenbanen
Størenbanen, eller Trondhjem–Størenbanen var Trøndelags første jernbane. Banen går, som navnet sier, mellom Trondheim og Støren. I dag inngår banen som nordligste strekning i det som Bane NOR benevner Dovrebanen. Det rullende materiellet på banen ble fram til ca. 1920 merket «T.S.B.».
Tilblivelsen
Banen ble åpnet i 1864, ti år etter at Hovedbanen mellom Oslo og Eidsvoll åpnet. Den 49 kilometer (senere 51,1 km) lange jernbanelinjen var smalsporet (1067 millimeter sporvidde) og gikk mellom Trondheim og Støren. Jernbanen hadde endestasjon på Kalvskinnet og gikk over Nidelva i den nybygde Kongsgaardsbroen til Elgeseter og fortsatte videre sørover den første delen omtrent der dagens Elgeseter gate og Holtermanns veg går. Den opprinnelige stasjonsbygningen finnes fortsatt, og er i dag synagogen i Trondheim. Perronghallen ble dagens Frelsesarmebygg og verkstedet ble etterhvert ombygd til katolsk kirke, men denne er senere revet og erstattet av dagens St. Olav kirke (romersk-katolsk).
I 1884 ble jernbanetraseen inn til Trondheim flyttet til vestsiden av Nidelva og forbundet med Meråkerbanen; se eget kapittel.
==Omlegginger mellom Heimdal og Trondheim sentrum == Det har vært betydelig og kompliserte omlegginger av banen nord for Heimdal stasjon. Historien går i mange faser:
Størenbanen ble åpnet den 5. august 1864 og fulgte på hele veien en annen trasé fra Heimdal og nordover enn i dag. Omtrent der banen i dag går i bro over veien ved lyskrysset like etter Heimdal, fortsatte den smalsporede banen mer rett fram og fulgte i større grad traseen til veien nedover Bjørndalen. Her lå det to store treviadukter for å unngå alt for store buktninger, slik veien i dag har det, nemlig Oxtadøien viadukt på 130 meter og Selsbak viadukt på 149 meter. Det var intet ekspedisjonssted på Selsbakk den gangen. Gjennom Selsbakk fulgte banen en lavere trasé enn idag, og veien Gammel-lina har nesten i sin helhet overtatt traseen til den gamle linja. Deretter gikk banen i en høy viadukt over Sluppen, der brokarene i dag bærer veibroen Sluppen bru, men på et mye lavere nivå enn jernbaneviadukten gikk. Straks etter Sluppen-viadukten (185 m) lå Sluppen stoppested, som antagelig hadde en stasjonsbygning av den vanlige typen for banen, altså maken til slik Heimdal, Melhus stasjon, osv, var opprinnelig. Så fortsatte banen omtrent der Holtermanns veg og Elgeseter gate (E6) går i dag, inn til Kongsgårdsbroen (227 m) og med terminal på Kalvskinnet. Den 24. juni 1884 ble banen flyttet til strekningen mellom Selsbakk og Brattøra, dvs. til dagens stasjon i Trondheim. Årsaken var samlokalisering av byens stasjoner for den normalsporte Meråkerbanen, som nylig var åpnet, og den smalsporte Størenbanen. Selv om de hadde ulik sporvidde ville man ha én felles stasjon, og det var helt andre utvidelsesmuligheter på de nye oppfylte områdene utenfor Kanalen enn inne på Kalvskinnet. Blant annet ble det også tenkt at denne stasjonen også ville få direkte kontakt med havneanlegget, i tråd med stadsingeniør Carl Adolf Dahls ideer rundt tilsvarende kombinasjoner i Europa.
Fortsatt var det to treviadukter igjen nord for Heimdal. Når man så i 1908 vedtok å bygge Dovrebanen (Støren-Dombås), og dermed også at Støren-Trondheim måtte bli normalsporet, valgte man en helt ny trasé mellom Heimdal og Selsbakk for å slippe de store broene nede i Bjørndalen. Ved å legge banen på en noe høyre trasé litt mer vest i dalføret, fikk man dessuten en jevnere stigning mellom Selsbakk og Heimdal og bare én kort bro, den over Leirelva ved Buenget. Selsbakk stasjon ble flyttet opp til der den ligger idag, som altså er en helt annen lokasjon enn den opprinnelige Selsbak stoppested/stasjon fra 1890.
ISimangaliso våtmarksområde
iSimangaliso våtmarksområde ligger på Sør-Afrikas østkyst, ved Indiahavet i KwaZulu-Natalprovinsen. Det er landets tredje største verneområde, og omfatter 280 km kystlinje, fra Mosambiks grense til Mapelane sør for Tugelaelvens munning. Området utgjør ca. 3,280 km² og var inntil november 2007 kjent som Greater St. Lucia våtmarksområde. Det nye navnet isimangaliso betyr «vidunderlig» på zulu.
Trondhjem–Størenbanen
Tilblivelsen
Den 3. september 1919 ble den nye strekningen tatt i bruk mellom Heimdal og Selsbakk (egentlig helt til en veksel litt nord for Selsbakk stasjon, der det gikk et sidespor ned til kornmagasinet). Dovrebanen var ennå ikke ferdig, så hele strekningen Trondheim-Støren ble fra samme dato åpnet for 3-skinnedrift. Fra 1. desember 1919 ble det kjørt normalsporede persontog mellom Trondheim og Ulsberg og fra 15. desember samme år mellom Trondheim og Oppdal. Fra den 14. september 1921 kjørte samtlige tog normalsporet, og 3-skinnesystemet ble fjernet deretter.
ISimangaliso våtmarksområde
Et viltreservat ble etablert i området allerede i 1895. I 1971 ble St. Luciasjøen, skilpaddestrendene og korallrevene i Maputaland innlemmet på Ramsar-konvensjonens liste over våtmarksområder av internasjonal betydning. I 1999 ble området erklært som verdensarvområde.
Biotoper
Verneområdet omfatter de mindre områdene St Lucia Game Reserve, False Bay Park, St Lucia Marine Reserve, Sodwana Bay National Park, Maputaland Marine Reserve, Cape Vidal, Ozabeni, Mfabeni, Tewate Wilderness Area og Mkuze Game Reserve.
På samme måte som mange andre tidevannsbaserte estuarer (delvis lukkede brakkvanns-deltaområder) har området et variert dyreliv. Dette gjenspeiler årstidsvariasjonen i saltholdighet, og bred variasjon av biotoper innenfor parken.
Elvedeltaet er det største i Afrika, og blant dets attraksjoner finnes verdens største skogvokste sanddyner – opptil 180 m. Sumpene langs sjøen fungerer som et ferskvannsreservoar i perioder da saltinnholdet i sjøen er høyt.
Verneområdet omfatter fem separate økosystemer eller biotoper. Disse er biologisk sett både uavhengige av hverandre, og integrert.
Dyreliv
For flere fuglearter er verneområdet av kritisk betydning. Arter som har sitt viktigste tilhold her omfatter blant annet rosenpelikan, hvitpelikan, flamingo (Phoenicopterus roseus), dvergflamingo, Madagaskar-fiskeørn (Haliaeetus vociferoides) og inntil 530 andre fuglearter.
45 Eugenia
45 Eugenia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 27. juni 1857 av Hermann Mayer Salomon Goldschmidt fra Observatoire de Paris i Paris. Den ble oppkalt etter Napoleon IIIs keiserinne Eugenie de Montijo. Dette var den første åpne oppkallingen av en ikke-mytologisk person, selv om det hadde vært kontrovers rundt navngivingen av 12 Victoria.
ISimangaliso våtmarksområde
Dyreliv
Området er hjemsted for Afrikas største flodhestbestand, ca. 800 individer. Elefanter ble gjeninnført i området i 2001. To arter havskilpadde legger sine egg på strendene her, og knølhvaler vandrer langs kysten her. Dette er det eneste verneområdet i Afrika hvor flodhester, krokodiller og haier finnes i det samme området. Det finnes ca. 1200 nilkrokodiller i parken. Verneområdet er også kjent som hjemstedet til kvastfinnefisken, en forhistorisk fisk som var ansett som utdødd inntil et eksemplar ble funnet utenfor kysten her i 1938. Man har siden funnet flere individer av fisken i dype klippefylte havområder, men fisken er fremdeles sjelden og fredet. I november 2000 ble tre individer funnet og fotografert i en undersjøisk kløft nær Sodwana bay innenfor verneområdet.
George Samolenko
George Samolenko (født 20. desember 1930 i Oshawa i Ontario), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Samolenko vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant fire kamper og tapte en, 1-2 til USA. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.
Liste over ordførere i Vestvågøy
Dette er en liste over ordførere i Vestvågøy kommune i Nordland fra storkommunen ble opprettet i 1963 ved en sammenslåing av Borge, Buksnes, Hol og Valberg.
Office for Metropolitan Architecture
Office for Metropolitan Architecture (OMA) er et nederlandsk arkitektkontor. OMA ble grunnlagt i Rotterdam i 1975 av Rem Koolhaas og Elia Zenghelis. I 2002 vant OMA arkitektkonkurransen om utnyttelse av tomten ved Vestbanestasjonen i Oslo.