cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
.es
.kat
I 2005 opprettet ICANN domenet .cat, beregnet for nettsteder med tilknytning til katalansk språk og kultur. Domenet forventes å bli et alternativ eller komplement til .es.
.es-domenehacking
Ettersom mange engelske ord slutter på -es, så har toppnivådomenet .es ccTLD et potensielt bruk i opprettelsen av domenehacking (Navnet på registreringsenheten er et domenehack, red.es, som betyr «nett»).
Eksterne lenker
Toppdomän
Renate Reinsve
Renate Hansen Reinsve (født 24. november 1987) er en norsk skuespiller fra Solbergelva i tidligere Nedre Eiker kommune. Hun vant prisen for beste kvinnelige hovedrolle på Filmfestivalen i Cannes i 2021 for sin rolle i Joachim Triers filmkomedie Verdens verste menneske. Dette var hennes første hovedrolle på filmlerretet.
Utdanning og skuespillerdebut
Reinsve er utdannet ved Teaterhøgskolen (2013) og debuterte i forestillingen Peer Gynt på Trøndelag Teater i 2014.
Priser (utvalg)
I 2014 vant hun Heddaprisen for beste kvinnelige medspiller for rollen som lærer i Besøk av gammel dame av Friedrich Dürrenmatt, i en oppsetning regissert av Tyra Tønnessen på Trøndelag Teater. I 2016 ble hun nominert til Amandaprisen 2016 for beste kvinnelige birolle i filmen Welcome to Norway.
Nesten voksen (2018)
I januar 2018 startet NRK visningen av situasjonskomedien Nesten voksen, med Renate Reinsve i en av hovedrollene.
Verdens verste menneske (2021)
På Filmfestivalen i Cannes i 2021 fikk Reinsve sitt store gjennombrudd som skuespiller, da hennes hovedrolle i Joachim Triers filmkomedie Verdens verste menneske ble hyllet av både internasjonale og norske filmanmeldere. Filmen deltok i hovedkonkurransen på Cannes-festivalen dette året. Den engelske avisen The Guardians filmanmelder Peter Bradshaw kalte prestasjonen hennes for «sublim», og avsluttet sin anmeldelse med å erklære om Reinsve: «A star is born.» (norsk: «En stjerne er født.»). I et intervju opplyste hun at hovedrollen i filmen var skrevet spesielt for henne. På Cannes-festivalens siste dag ble hun tildelt prisen for beste kvinnelige hovedrolle for rollen som «Julie». For rollen vant hun også blant annet Amandaprisen 2022 i klassen beste kvinnelige skuespiller og ble nominert til den europeiske filmprisen 2021 i klassen beste kvinnelige skuespiller.
Tan Houlan
Tan Houlan (kinesisk: 譚厚蘭; pinyin: Tán Hòulán, født 1937 i Wangcheng i provinsen Hunan i Kina, død 1982) var kvinnelig rødegardist under kulturrevolusjonen i Folkerepublikken Kina. Hun var på sin tid svært godt kjent, som en av «Beijings fem ledende rødegardister».
Renate Reinsve
Filmografi
Renate Reinsve spilte sin første filmrolle i Joachim Triers spillefilm ''Oslo, 31. august'', som hadde kinopremiere i 2011. Siden har hun medvirket i flere andre filmer og TV-serier:
Tan Houlan
Bakgrunn
Tan Houlan ble medlem av det kinesiske kommunistiske parti i 1958.
Hun studerte politisk utdannelse ved Beijings pedagogiske universitet under opptakten til kulturrevolusjonen. Ettersom hun motsatte seg «arbeidsgruppene» ved universitetet under ikkeinnblandingskampanjen lansert av Liu Shaoqi og Deng Xiaoping sent juni/tidlig juli ble hun under en kampsesjon fordømt som reaksjonær, og nær knekket. Men med støtte fra kulturrevolusjonsgruppen og statsminister Zhou Enlai ble hun raskt renvasket.
Kulturrevolusjonen
Hun ble så leder for rødegardistgruppen Jinggangfjellregimentet (senere Jinggangfjellkommunen) ved Beijings pedagogiske universitet, som skulle få stor betydning i store deler av landet. Hun fikk dermed en svært ledende stilling blant rødegardistene.
Tan Houlan var lederen for en gruppe på 200 rødegardister fra Beijings pedagogiske universitet som i november 1966 reiste med tog til filosofen Konfucius' fødeby Qufu i Shandong, der de 28. og 29. november arrangerte anti-konfucianske massemøsnstringer med 100.000 deltakere, og så satte i gang en omfattende herjing av Konfuciustempelanlegget. Ødeleggelsene var store, og under dette raidet engasjerte hun seg også i kampen for å bringe forenklede kinesiske skrifttegn til gjennomslag. I løpet av én enkelt måned, frem til 7. desember 1966, skal hun ha forestått brenningen av 2,700 bøker skrevet med tradisjonelle tegn.
Hennes lederskap av rødegardistenes Jinggangshanregiment (oppkalt etter fjellpartiet Jinggangshan som spilte en rolle i det kinesiske kommunistpartis tidlige historie) gjorde henne til en av de fremste rødegardister i Beijing. Hennes gruppe stilte seg til disposisjon for Mao Zedong og Kulturrevolusjonsgruppen i kampen mot vandree på kapitalismens vei under og etter kampanjen Kritisér den borgerlige reaksjonære linje sent 1966-tidlig 1967.
Hun skrev også i det kommunistiske teoretiske tidsskriftet Røde Fane, muligens ved hjelp av en «ghostwriter», Li Shaoming.
Under de kaotiske årene 1967 og 1968 ble hun tett assosiert med ultramaoistiske partifolk som Wang Li, Guan Feng, Qi Benyu og Lin Jie.
Etter kulturrevolusjonen ble Tan Houlan arrestert og satt i fengsel i 1978. Rettssaken mot henne fant sted sent i 1982.
Beate Clausdatter Bille
Beate Bille (født 30. april 1526 på Skarhults slott i Skåne, død 18. oktober 1605 på Lundegaard) var en dansk adelsdame og hoffmesterinne.
Biografi
Hun var datter av Claus Bille til Lyngsgaard. 18 år gammel ble hun gift med Otte Thygesen Brahe til Knudstrup, med hvem hun fikk en tallrik barneflokk, deriblant Tycho, Steen, Jørgen, Axel, Knud og Sophie. Otte var en ansett mann som riksråd og med betydelige forleninger i Danmark og Norge. Av disse beholdt Beate etter hans død Froste herred til 1575, Vissenberg Birk på Fyn til 1575 og Rødinge len i Skåne til 1592.
Hoffmesterinne
Da svigerinnen Inger Oxe, som var enke etter Jørgen Brahe, fratrådte sin stilling som hoffmesterinne hos dronning Sophie, overtok Beate og bekledte stillingen i 8 år. Ved fødsel, giftemål og personlige egenskaper var hun knyttet til landets kjente slekter. Hun var en av presten og historikeren Anders Sørensen Vedels velynderinner, og han tilegnet en liten andaktsbok til henne i 1592. Hun døde i 1605 og ligger begravet ved sin ektefelles side i Kågerød kirke. Ved den gamle sydinngangen til kirkens våpenhus, ses ekteparets epitafium sammen med alle barnene.
Anna van Gelder
Anna van Gelder (født 1613 eller 1614 i Vlissingen, død 18. februar 1685 i Amsterdam) var Michiel Adriaenszoon de Ruyters tredje kone, datter av sjømannen Jan Jansz. van Gelder og hans kone Grietje Koerts.
Lite er kjent om Anna van Gelder før hun giftet seg med Jan Pauwelsz., en sjømann fra Veere i 1637. Det er kjent at begge hennes foreldre kom fra den lille byen Arnemuiden i den nederlandske provinsen Zeeland der hennes bror Evert ble født i 1611. Antagelig har hennes foreldre flyttet til Vlissingen like etter at Evert ble født. Det er kjent at hun ble født der før 8. januar 1614, antagelig i 1613.
Giftermål med Jan Pauwelsz.
10. oktober 1637 ble det lyst for sjømannen Jan Pauwelsz. og Anna van Gelders ekteskap i Vlissingen, av barnene de fikk er det kjent at to vokste opp, Jan (1647-'73) og Grietje. Etterhvert steg Jan Pauwelsz. i gradene til skipskaptein, og hans kone sørget for provianteringen for skipet hans. Tradisjonelt sett fikk kapteinen et fast beløp for å sørge for provianteringen for bemanningen, og kapteinens kone sørget for at innkjøpene ble foretatt. Under en reise til Antillene døde Jan Pauwelsz.
Det er godt mulig at familien De Ruyter var kjenninger av Anna van Gelders familie. Begge mennene hadde seilt for brødrene Lampsins rederi, og det sies at det var et vennskap mellom Neeltje Engels (De Ruyters andre kone) og van Gelder.
Giftermål med Michiel de Ruyter
9. januar 1652 gifter hun seg med Michiel Adriaenszoon de Ruyter som hadde blitt enkemann halvannet år tidligere, og familien teller da totalt åtte personer. To voksne og seks barn, Annas to: Jan og Grietje Pauwelsz. van Gelder, og Michiels fire: Adriaen (1637-'55), Cornelia (Neeltje) (1639–1720), Aelken (Alida) (1642-'79) og Engel (1649-'83). Etterhvert fikk de to barn til, døtrene Margaretha (Grietgen) (1652–1688) og Anna (1655-'66).
Anna van Gelder var redd for å miste enda en ektemann på sjøen, og da de snakket om det var Michiel enig i å slå seg til på land. I sitt forrige ekteskap hadde han lagt seg opp en del penger, nok til at han kunne bli rentenist og bo godt og romslig i Vlissingen. Dette rolige livet varte ikke lenge, senere samme år ba Zeelands admiralitet ham om å vende tilbake til aktiv tjeneste da den første engelsk-nederlandske krigen brøt ut, og 29. juli var han tilbake i aktiv tjeneste for provinsen som kommandant for en hjelpeeskadron utstyrt for private midler.
2. mars 1654 ble han utnevnt til viseadmiral i Amsterdams admiralitet, og året etter flytter familien fra Vlissingen til Amsterdam, der den slår seg til på det som i dag heter Prins Hendrikkade. Flere brev mellom ektefellene er bevart, og disse viser at de stod hverandre meget nær. Om Anna ikke reiste med ham, kunne Michiel skrive flere brev hjem hver uke. Når han var ute på tokt styrte hun familiens finansielle og notarielle aktiviteter. Ektefellene ble portrettert av den zeelandske kunstneren Hendrik Berckman to ganger (1660 og '68) og et stort familieportrett ble mali av Jurriaen Jacobson i 1662.
Anna van Gelder besøkte også raadspensionaris Johan de Witt og hans kone Wendela Bicker sammen med Michiel. Det oppstod et vennskap mellom ekteparene, og de brevvekslet regelmessig, men vennskapet var ikke ufarlig. I november 1669 prøvde en tilhenger av Tromp å drepe de Ruyter med en brødkniv i entreen til hans eget hus, og i kriseåret 1672 ble brødrene Johan og Cornelis de Witt myrdet. 6. september samme år ble en folkemengde opphisset til å ramponere landforræderen De Ruyters hus. Mens dette stod på var Anna van Gelder alene hjemme med en av døtrene og en niese, Michiel var på sjøen. Da situasjonen ble truende, ba hun om hjelp fra sønnen Jans svigerfar som var kaptein i borgervakten. For å roe gemyttene ba Anna ham å lese et brev fra Michiel for folkemengden, der han sa at han jaktet på fienden. Borgervakten greide deretter å spre folkemengden. Da Michiel de Ruyter senere samme år fikk audiens hos den nye stattholderen, Vilhelm III av Oranje, var Anna van Gelder med.
Kapteinsfruens rolle i provianteringen av et skip
Oppgaven kapteinskonen hadde i provianteringen av et skip som skulle på tokt var ikke en liten oppgave. Et skip som flaggskipet «De Zeven Provinciën» hadde en bemannig på 450 til 500 sjømenn, og mengdene av mat, drikke og redskaper som skulle kjøpes inn var store. Forrådene skulle betales før pengene kom inn fra admiralitetene, som ikke ga ut penger fort. En klok og strategisk kapteinskone kunne sørge for at man tjente noe på handelen, men om det ble kjøpt inn for lite fikk man problemer med bemanningen. Michiel de Ruyter var kjent for at det var nok å spise ombord, dette viser at hans kone var god til å kjøpe inn. Om noe av provianten var til overs når skipene kom tilbaek, ble dette enten lagret eller solgt.
Anna van Gelder var familiens kasserer, hun sørget for at Michiel de Ruyter hadde penger til å kjøpe fri kristne slaver, hun sørget for at sjøfolkenes koner fikk utbetalt hyren i tide, hun solgte returlastene han bragte til Nederland og tok vare på penger som han hadde tatt i bytte – og ikke minst sørget hun for at admiralitetet utbetalte penger i tide. Hun stod også bak at Johan de Witt sendte ferske grønnsaker til flåten istedenfor å la flåten vente på disse til de nådde Texel. Anna van Gelder var redd for at grønnsakene skulle være bedervet før sjøfolkene fikk dem.
Michiel de Ruyter etterlot Anna en stor formue da han døde, 350 000 nederlandske gylden. Familien var kjent for et enkelt, nøkternt levevis, der Anna stod for vasken og handlet på torget. Dette ble også brukt mot dem, for eksempel skal Cornelis Tromp under en krangel med Michiel de Ruyter ha sagt at hun førte skam over Michiel med måten hun oppførte seg på. Han skal ha fått til svar at han skulle holde henne utenfor slik ondskapsfullt baksnakk.
Anna van Gelders sønn Jan van Gelder døde i slaget ved Kijkduin i 1673, og hun fulgte ham 18. februar 1685. 17. mars 1685 ble hun bisatt i mannens gravkjeller i Nieuwe Kerk i Amsterdam.
Treviso (andre betydninger)
Treviso kan vise til:
Icupima
Utseende
Middelsstore, avlange, gule og svarte trebukker. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Medlemmene i denne slekten varierer en del i utseende. To av artene er svarte med gulaktige sider på pronotum, og et lyst tverrbånd på dekkvingene, som er kraftig utvidet i den bakre delen. Den tredje arten er ensfarget gulrød med mye mindre utvidete bakvinger. Artene etterligner trolig giftige biller i familien rødvinger (Lycidae).
Utbredelse
Slekten er utbredt i Panama og det nordligste Sør-Amerika (Colombia, Fransk Guyana, Ecuador).
Lorentz-kraft
Lorentz-kraften er den kraften som virker på en elektrisk ladning som befinner seg i et elektromagnetisk felt. Mens den elektriske delen av kraften er uavhengig av ladningens bevegelse, er størrelsen til den magnetiske delen proporsjonal med ladningens hastighet og avhengig av retningen til bevegelsen. Kraften er oppkalt etter den nederlandske fysiker Hendrik Antoon Lorentz.
Betegnes det elektriske feltet med E og det magnetiske feltet med B, er Lorentz-kraften F som virker på ladningen q gitt ved det matematiske uttrykket
når ladningen har hastighet v. Da den elektriske kraften q E definerer det elektriske feltet, blir ofte Lorentz-kraften forbundet med kun den magnetiske delen. Dens størrelse involverer et vektorielt kryssprodukt som betyr at kraften er maksimal i størrelse når ladningen beveger seg vinkelrett på magnetfeltet. Den er av samme grunn null når ladningen beveger langs dette feltet. Kraftens retning finnes ved bruk av høyrehåndsregelen. Formelen for kraften er også gyldig når feltene varierer med tiden.
Lorentz-kraften er i overensstemmelse med Einsteins spesielle relativitetsteori. Den kan der forklares som et resultat av hvordan Coulomb-kraften opptrer i et inertialsystem som beveger seg. Formelt beskrives denne situasjonen ved en Lorentz-transformasjon.
I alle system hvor elektriske ladninger befinner seg i et magnetfelt, spiller Lorentz-kraften en avgjørende rolle. Den benyttes i gammeldagse TV-apparat til å fokusere elektronstrålen i bilderøret og avbøyer de ladete partiklene som akselereres i syklotroner og andre partikkelakseleratorer. På samme måte blir elektroner fra Solen styrt inn mot nordlige breddegrader av det jordmagnetiske feltet slik at det dannes nordlys i de områdene.
Historie
Sammenhengen mellom elektriske strømmer og magnetfelt ble først systematisk undersøkt av Ørsted og Ampère på begynnelsen av 1800-tallet. Et magnetfelt B ble vist å utøve en kraft på en strømførende ledning. Hvis den fører strømmen I gjennom et lite stykke med lengde d s som befinner seg i feltet, kan kraften på dette strømelementet skrives som
Dette resultatet gir en kompakt sammenfatning av Ampères kraftlov som har en lang og omstendelig historie. Det lyktes å finne denne loven selv om man på den tiden ikke hadde noen detaljert kunnskap om hva en elektrisk strøm besto av.
Men etter mange år med arbeider, spesielt innen kjemisk elektrolyse, ble det på slutten av århundret klart at strømmen besto av ladete elektroner. Den magnetiske kraften på en elektrisk strøm kunne da forstås som feltets virkning på hver av disse partiklene. Resultatet ble presentert av Lorentz i 1892 og kan utledes direkte fra Ampères kraftlov. Hvis en liten ladning dq i løpet av den korte tiden dt går gjennom et ledningselement d s med hastigheten v,  vil man ha at d s = v dt. Men da strømmen i dette tilfellet er, vil uttrykket for kraften på strømelementet kunne omformes til d F = dq v × B. For en endelig stor ladning blir da formelen for den magnetiske kraften
Selv om samme resultat var funnet av Maxwell og Heaviside flere år tidligere, har dette uttrykket blitt oppkalt etter Lorentz som gjennom sine publikasjoner gjorde det kjent.
En mer generell utledning av Lorentz-kraften ble presentert av Schwarzschild i 1903. Han baserte sin beregning på den potensielle energien for et elektron som befinner seg i en kombinasjon av elektriske og magnetiske felt. Ved bruk av Lagrange-mekanikk kom han dermed frem til den generelle formen til kraftloven. Siden den elektromagnetiske vekselvirkningen han benyttet, viste seg å være invariant under Lorentz-transformasjoner, er derfor også Lorentz-kraften i overensstemmelse med Einsteins spesielle relativitetsteori.
Partikkeldynamikk
Når Lorentz-kraften virker på en partikkel med hastighet v, vil den utføre et arbeid som er proporsjonal med v⋅F. Da den magnetiske delen v × B av kraften står vinkelrett på hastigheten, vil denne kraften derfor ikke bevirke noe arbeid slik at partikkelens energi forblir konstant.
Mer formelt følger det fra Newtons andre lov. Så lenge partikkelen med masse m beveger seg ikke-relativistisk, sier den at md v/dt = F. Multipliseres denne ligningen med v, blir dermed
Hvis det elektriske feltet E = 0, er derfor den kinetiske energien K = mv2/2  til partikkelen konstant. Men det forutsetter at det magnetiske feltet B ikke varierer med tiden. Hvis ikke, vil det skape et elektriske felt som en konsekvens av Faradays induksjonslov ∇ × E = - ∂B/∂t.
Den totale energien til partikkelen er derfor bevart i dette mer generelle tilfellet med elektriske og magnetiske felt som ikke forandrer seg med tiden.
Syklotronbevegelse
I et konstant, magnetisk felt er bevegelsen til partikkelen gitt ved ligningen
Da Lorentz-kraften virker normalt på retningen til B-feltet som kan tas å være langs z-aksen, vil komponenten av hastigheten v langs denne retningen forbli uforandret. Derimot vil de to transverse komponentene forandre retning på en måte som følger fra
hvor vektoren
er konstant. Denne sammenhengen viser at hastigheten vT  roterer om magnetfeltet B med syklotronfrekvensen ω = |ω| = qB/m. Dette er prinsippet som benyttes i syklotronen og i andre partikkelakseleratorer.
Under denne rotasjonen forblir størrelsen av hastigheten den samme, bare dens retning forandres. Det kan sees mer direkte ved å innføre partikkelens posisjon r. Da kan dens hastighet skrives som vT = d r/dt. Bevegelsesligningen lar seg dermed direkte integereres og gir
Hastigheten står derfor alltid normalt på posisjonsvektoren, noe som viser at partikkelen beveger seg i en sirkel med vinkelfrekvens lik med ω. Radius r til denne sirkelbevegelsen blir ofte omtalt som gyroradius. I et magnetfelt med en gitt størrelse bestemmer den energien til partikkelen da denne er proporsjonal med kvadratet av hastigheten.
Kartesisk beskrivelse
Ved å skrive ut bevegelsesligningene for de to kartesiske hastighetskomponentene vx  og vy, fremkommer de to første ordens differensialligningene
Etter å ha tatt den tidsderiverte av den første ligningen hvor så den siste blir satt inn, står man igjen med
som er svingeligningen for en harmonisk oscillator. Da den er av andre orden, vil dens løsning inneholde to integrasjonskonstanter. De kan man for eksempel fastsette ved å anta at partikkelen krysser x-aksen ved tiden t = 0 med hastigheten vT. Den betingelsen gir at som igjen medfører at. Dermed er også kravet vx2 + vy2 = vT2  oppfylt. Begge hastighetskomponentene varierer derfor harmonisk med tiden med en periode gitt ved syklotronfrekvensen som. Tilsammen beskriver de bevegelsen til partikkelen i en sirkulær bane normalt på magnetfeltet.
Elektromagnetisk induksjon
Lorentz-kraften kan gi seg utslag på mange forskjellige måter. Et eksempel er elektromagnetisk induksjon hvor en ledning beveger seg med hastigheten v i et magnetfelt B slik at det oppstår en elektromotorisk spenning i den. Kraften vil påvirke ladningene i lederen slik at de forflyttes. Dermed oppstår det et elektrisk felt E i den. Når dette blir sterkt nok, vil forflytningen av ladning opphøre. Da har man likevekt i ledningen definert av at totalkraften = 0. Det betyr at det induserte, elektriske feltet er gitt som Står hastigheten og feltet vinkelrett på hverandre, er derfor den induserte spenningen  over en lengde L av ledningen. Dette er samme resultat som kommer frem ved bruk av Faradays induksjonslov basert på forandringen av den magnetiske fluksen som lederen omslutter.
Når ladningene i ledningen kan bevege seg fritt med hastighet v1, vil de påvirkes av Lorentz-kraften F1 = q v1× B  som gir dem en  indusert hastighet v2 vinkelrett på v1. Den igjen gir opphav til en ny Lorentz-kraft F2 =  q v2× B  som har motsatt retning av den opprinnelige bevegelsen av lederen og prøver å motvirke denne. Dette er forklaringen på Lenz' lov i dette tilfellet.
Dette er også samme mekanismen som virker i Hall-effekten. Her ledes strøm gjennom et materiale vinkelrett på et magnetisk felt. Igjen vil det bygges opp i elektrisk felt i materialet med en retning som er avhengig av fortegnet til ladningsbærerne i materialet. Disse kan være elektroner med negativ ladning eller hull som oppfører seg som partikler med positiv ladning. I det ene tilfellet blir den induserte spenningen positiv og i det andre tilfellet negativ. På den måten har man påvist at ladningsbærne i kobber er elektroner, mens de i zink er hovedsakelig positive hull.
Relativitetsteori
En konsekvens av hans spesielle relativitetsteori er at et magnetfelt B som finnes i et inertialsystem, vil også observeres i et annet inertialsystem som beveger seg med hastigheten v, men sammen med et nytt elektrisk felt E = v × B så lenge hastigheten v er mye mindre enn lyshastigheten c. Dette induserte feltet vil flytte ladningen i en leder som befinner seg i ro i det bevegelige inertialsystemet og dermed bygge opp en elektromotorisk spenning i denne.
På samme måte vil et elektrisk felt E i det første inertialsystemet gi opphav til et magnetisk felt B = - v × E/c 2  i det andre inertialsystemet. Det var ikke uten grunn at Einstein kalte den opprinnelige artikkelen om den spesielle relativitetsteorien for Zur Elektrodynamik bewegter Körper (Elektrodynamikk til bevegte legemer). Han viste her at det elektromagnetiske feltet vil være hovedsakelig elektrisk eller magnetisk avhengig av hvem som observerer det.
Kontinuerlig ladningsfordeling
Hvis man betrakter et system bestående av en kontinuerling fordeling av partikler med ladningstetthet ρ = ρ(x,t), vil ladningen i et lite volumelement dV være dq = ρdV. Kraften som virker på partiklene i dette volumelementet er da d F = ρ(E + v × B)dV  hvor er hastighetsfeltet som sier hvordan partiklene beveger seg. Her vil nå J = ρ v  være strømtettheten i ladningsfordelingen.
Denne formen for den differensielle Lorentz-kraften gjør det naturlig å uttrykke den ved en volumkraft
som virker på hvert differensielt volumelement dV  av ladningsfordelingen. Man kan her bruke Maxwells ligninger til å uttrykke ladningstettheten ρ og strømtettheten J ved de elektromagnetiske feltene slik at volumkraften tar formen
hvor S = E × H  er Poyntings vektor som angir strømmen av energi fra ladningsfordelingen når feltene varierer med tiden. I tillegg er   Maxwells spenningstensor som gjør det mulig å beregne de elektromagnetiske kreftene som virker både inni og utenpå ladningsfordelingen.
Gondol
Gondol kan sikte til:
Sverige under Ski-VM 2023
Sverige deltar under Ski-VM 2023 fra 21. februar til 5. mars 2023 i Planica i Slovenia.
Sertãozinho
Sertãozinho kan vise til:
Lorentz-kraft
Kontinuerlig ladningsfordeling
Den totale Lorentz-kraften er gitt ved det tredimensjonale volumintegralet
Matematisk utledning
Grunnen til at Lorentz-kraften er konsistent med Einsteins relativitetsteori, er at den kan utledes fra en Lagrange-funksjon som er invariant under Lorentz-transformasjoner. For en relativistisk partikkel med hastighet v kan den skrives som
hvor Φ er det elektriske potensialet og A det magnetiske vektorpotensialet. De inngår i den elektromagnetiske vekselvirkningen på en slik måte at den er invariant under gaugetransformasjoner.
I Euler-Lagrange-ligningen
hvor v = d x/dt, inngår den kanoniske impulsen
sammen med
Ved å benytte at
kommer man dermed fram til bevegelsesligningen
På venstre side inngår den tidsderiverte av den relativistiske impulsen til partikkelen som er m v ved lave hastigheter. Lorentz-kraften opptrer på høyre side av resultatet med det elektriske feltet  og det magnetiske feltet
Defrost Youth Choir
Defrost blir ofte omtalt som et av de beste ungdomskorene i Norge, og har for årene 2018-21 mottatt «Produksjons- og driftsstøtte for kor på særlig høyt kunstnerisk nivå» fra Aktivitetsmidler for kor, administrert av Norges Korforbund.
Historikk
Defrosts innspilling av Jan Magne Førdes «Bruremarsj» blir av komponisten brukt som referanseinnspilling.
Priser
Koret mottok Hedmarksprisen i 2013.
Tetradelus
Utseende
Små (2-3 millimeter), gjerne brunaktige, avlange, litt flate kortvinger. De er blanke og glatte, tilsynelatende hårløse, kroppen tydelig punktert. Hodet er stort og bredt med middels store fasettøyne, markert "hals" og to små punktøyne i den bakre delen. Pronotum har rundede sider, er tydelig bredere enn langt, med dype lengdefurer. Bakvingene er mye lengre enn pronotum (gjerne rundt dobbelt så lange). Bakkroppen er ganske jevnbred.
Levevis
Disse billene er gjerne typiske skogsarter som blant annet kan finnes under barken på døde trær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i India (Sikkim og Darjeeling).
Kari J. Spjeldnæs
Kari Johanne Spjeldnæs (født 19. oktober 1966) er en norsk forlagskvinne. Hun har siden 2005 vært forlagsdirektør for litteratur i Aschehoug.
Spjeldnæs tok hovedfag i litteraturvitenskap om biografisjangeren Hun jobbet i Aschehoug som informasjonskonsulent, og ble senere informasjonssjef i forlaget i 1990-årene. I 1995 ble hun redaktør for Bokklubben Kunnskap og Kultur, og fra 1998 ble hun redaktør for Bokklubben Dagens Bøker. Fra år 2000 ble hun direktør med ansvar blant annet for Den norske Bokklubben og Den norske Lyrikklubben. Hun ble i 2004 forlagssjef i Aschehoug Fakta, året etter sin nåværende stilling som forlagsdirektør for litteratur.
Hun er styreleder i Lydbokforlaget og styremedlem i Bestselgerforlaget AS, Oktober forlag og Stiftelsen Norsk Form. Hun er medlem av Forleggerforeningens allmennbokutvalg.
Skjelbreds Rederi
Skjelbreds Rederi AS var et rederi som hadde sin opprinnelse ved at Oluf Andreas Tollefsen Skjelbred som var styrmann av yrke, organiserte et partsrederi og kjøpte barken «Neutral» som han selv førte fra 1878.
Virksomhetens første dampskip var DS «Gloria» bygd i 1880 som ble kjøpt i 1891. Det første nybygget var skonnerten «Solstreif» på 273 brt som ble bygd ved Thorstensens Verft på Lund i daværende Oddernes kommune i 1895. Skjelbred hadde eierinteresser i verftet. Det første, nybygde dampskipet var DS «Eros» bygd ved verftet i Høllen hvor Skjelbred også var deleier. Skipet ble overlevert i oktober 1900. Skjelbred var den første skipsreder i Norge som installerte motor i et lasteskip. Ombyggingen gjaldt skonnerten «Arctic» og skjedde på 1890-tallet.
Virksomheten mistet hele sin tonnasje under første verdenskrig og ble omdannet til aksjeselskap i 1919.
Rederiet er spesielt kjent fordi skipsreder O.A.T. Skjelbred donerte et beløp (25 000 pund sterling) som grunnkapital i et legat som finansierte byggingen av skoleskipet «Sørlandet» som er fullrigger bygget i 1927.
Tradisjonsnavn i rederiet
Flere skipsnavn ble benyttet flere ganger gjennom rederiets historie. Seilskipet «Truth» er nevnt. Et dampskip, DS «Truth» ble overtatt i mai 1910. MS «Truth» ble levert fra Uddvallavarven i oktober 1956.
«Gloria», et seilskip overtatt i 1891, fikk sin etterfølger i MS «Nortrans Gloria» i 1961.
Navnet «Elma» brukt første gang i 1888 ble tatt opp igjen da MS «Nortrans Elma» ble levert i mai 1976. Navnet «Vision» på et seilskip fra 1899 ble gjenbrukt på MS «Nortrans Vision» levert i 1972.
DS «Pytheas» kom i rederiets eie i april 1895, MS «Pytheas» i september 1967.
DS «Egerø» ble overtatt i 1907, MT «Egerø» i mai 1929 og MS «Egerø» i juni 1962. MS «Nortrans Egerø» ble levert fra Mitsui i Japan i september 1977.
Smaragdbladmåler
Smaragdbladmåler (Thetidia smaragdaria) er en sommerfugl som tilhører familien egentlige målere (Geometridae). Denne meget vakre arten er svært sjelden og blir regnet som truet i mye av Europa, også i Norge, der arten blir vurdert som Kritisk truet (CR).
Silikonfri sone
Silikonfri sone er et norsk aktualitetstyrt talkshow ledet av Turid Birkeland som gikk på TVNorge i 1996. Silikonfri sone var et såkalt "infotainment"-program. I tillegg til gjester var det også satt av plass for små portretter og debatter. Programmet gikk på tirsdagskveldene og hadde både alvorlige og humoristiske innslag.
Smaragdbladmåler
Utseende
En middels stor (vingespenn 27 – 32 mm), slank, gulgrønn måler. Kroppen er kledt med grønne hår. Forvingene, som er forholdsvis smale, har to tynne, hvite tverrlinjer og en liten, rund, hvit flekk nær midten. Bakvingen har et blekt parti ved fremkanten.
Levevis
Arten er knyttet til tørre enger på kalkgrunn. Larvene lever på ryllik (Achillea millefolia), kanskje også andre kurvplanter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni – juli.
Utbredelse
Smaragdbladmåleren finnes i Sør-, Mellom- og Øst-Europa og videre østover like til Japan. I Nord-Europa er det kjent forekomster bare fra Norge og det sørlige Finland, i tillegg til den nyoppdagede bestanden i Sverige.
Silikonfri sone
Premieren ble godt mottatt av TV-anmelderne i Aftenposten og VG, mens mottakelsen fra Dagbladets anmelder var mer lunken.
Nedleggelse
Det skulle opprinnelig produseres 13 programmer, men da Birkeland bestemte seg for å takke ja til en statsrådstilling i Thorbjørn Jaglands nye regjering bestemte kanalen seg for å legge ned programmet etter halvgått løp.
Kanalen sendte imidlertid en siste episode som ble ledet av Jens Brun Pedersen (som forøvrig var en del av programmets redaksjon). Turid Birkeland var forøvrig gjest i den siste episoden.
Movik
Movik er et tettsted i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Det ligger på fastlandet, nordøst for Tromsø sentrum. Tettstedet hadde innbyggere per 1. januar.
Skjelbreds Rederi
Tradisjonsnavn i rederiet
Navnene «Skjelbred» og «Concordia» og er brukt på to skip, i henholdsvis 1952/1956 og 1886/1940.
Rederiets skip førte et rederiflagg med det norske flaggets farger, uten samsvarende flaggform med dette, innmontert en sirkel med initialene OS.
Generasjonsskifter
På 1930-tallet ble Skjelbreds svigersønn, Kristian Knudsen, som drev eget rederi og meglerforretning tatt inn i virksomheten.
O.A.T. Skjelbred døde i 1939 og Kristian Knudsen overtok som disponent.
Rederiet hadde to krigsforlis under andre verdenskrig: DS «Benwood» i april 1942 og MS «Skjelbred» i september 1943.
I 1953 ble tredje generasjon, Oluf Skjelbred-Knudsen, meddisponent i rederiet, senere også fjerde generasjon, Kristian Skjelbred-Knudsen.
Gondol (kabin, kapsel)
Gondol er et begrep som brukes om en ytre, selvstendig konstruksjon utenfor selve hovedskroget i aeronautikk og nautikk. Gondolen kan inneholde fremdriftsmaskineri, drivstoff eller lignende. Et annet begrep som dekker det samme er «nacelle». Andre eksempler på bruk av betegnelsen «gondol»:
Skjelbreds Rederi
Generasjonsskifter
Rederiet var engasjert i containerfart på 1970-tallet. I 1977 kjøpte rederiet SS «Sørlandet» fra Helmer Staubo, og overførte det nok en gang til Sørlandets Seilende Skoleskibs Institution, 50 år etter at rederiet hadde finansiert byggingen av skipet.
Shippingkrisen på 1980-tallet ble virksomhetens bane, og rederiet ble avviklet rundt 1985.
Tianwan kjernekraftverk
Tianwan kjernekraftverk (田湾核电站, Tian Bay Nuclear Power PLant) er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i provinsen Jiangsu i Kina. Det ligger på Kinas østkyst ved Gulehavet, omtrent 30 km øst for byen Lianyungang. Per 2012 var kjernekraftverket det nest største i Kina etter Qinshan kjernekraftverk, som er under utbygging, men andre og større verk er under konstruksjon. På verdensbasis er anlegget rangert som det 75. største i verden.
Anlegget ble bygd med assistanse fra russiske investorer.
Byggingsprosjektet begynte i siste halvdel av 1999, og den første av de to reaktorene i anlegget ble satt i drift i 2005. Den andre reaktoren begynte å produsere elektrisk kraft to år senere. Maksimal effekt for de to reaktorene tilsammen er om lag 2 120 MW. Det er planer om å bygge seks reaktorer til, men utbyggingen har ennå ikke begynt. Når disse også er på plass vil anlegget ha en maksimal effekt på om lag 8 480 MW, og det vil da bli verdens største kjernekraftverk (med hensyn til kapasitet og årsproduksjon).
Det er kjent at statsselskapet State Nuclear Power Technology Corporation (SNPTC) planlegger installasjon av kinesisk-franske CPR-1000-reaktorer i dette anlegget, hvor teknologien stammer fra det franske selskapet Arreva, men med 30% lokaltilpassing av design og konstruksjon.
Juan Gardeazabal
Juan Garay Gardeázabal (født 27. november 1933, død 1969), var en fotballdommer fra Bilbao i Spania. Han dømte en rekke internasjonale kamper på 50- og 1960-tallet. Blant annet ble han tidenes yngste dommer til å dømme en kamp i VM-sluttspillet, da han den 8. juni 1958 dømte gruppespillskampen mellom og  bare 24 år og 193 dager gammel. Han dømte tilsammen sju kamper i tre VM-sluttspill, inkludert bronsefinalen i VM i Chile i 1962 mellom og Jugoslavia.
Juanín García
Juan García Lorenzana (født 28. august 1977 i León) er en spansk profesjonell håndballspiller som spiller for den spanske håndballklubben FC Barcelona. Han spiller i posisjonen venstreving, og er også en del av det spanske håndballandslaget.
Han ble tatt ut til å representere Spania under Håndball-EM 2012 for menn i Serbia.
Haugesund
Haugesund er en by og kommune i Nord-Rogaland på vestkysten av Norge. Kommunen grenser til Tysvær kommune i øst, til Karmøy i sørvest, til Sveio i Vestland i nord og strekker seg vest i havet. Øygruppen Røvær er en del av kommunen.
Tettstedet Haugesund hadde innbyggere (hvorav  tilhører Karmøy) per, og er med det det 12. største tettstedet i landet. Byen fungerer som regionsenter for Haugalandet samt Sveio og Etne i Sunnhordland, et område med til sammen rundt 110,000 innbyggere.
Haugesund er en by som vokste frem fra midten av 1800-tallet som følge av rike sildeforekomster i havområdene utenfor. Den fikk status som ladested i 1854 og kjøpstadsrettigheter i 1866. Selv om silda etter hvert forsvant, har byen fremdeles tilknytning til maritime næringer gjennom verftsindustri og shipping. Sjøfartsdirektoratet er siden 2006 lokalisert i Haugesund. I dag er imidlertid handels- og servicenæringen dominerende, og Haugesund hadde i 2014 landets 8. største omsetningstall per innbygger innen detaljhandel (133,897 kr per innbygger).
Byen
Haugesund er en kommune med lite areal, kun 72 km². Selve byen (tettstedsbebyggelsen) ligger øst for Smedasundet samt på øyene Hasseløy, Risøy og deler av Karmøy, dvs. på fastlandssiden av Karmøy (Vormedal, Norheim, Spanne og Skre) samt på nordre del av øyen Karmøy (Avaldsnes og Storasund). Den sammenhengende tettstedsbebyggelsen i de to kommunene Haugesund og Karmøy defineres av Statistisk sentralbyrå som Norges 12. største tettsted per 2014. Tettstedet Haugesund har innbyggere per 1. januar, og av disse tilhører Karmøy. Byen fungerer som regionsenter for i overkant av 111,000 mennesker på Haugalandet.
Byen ligger åpent til ved Nordsjøen, men mesteparten ligger skjermet av øya Karmøy (Karmøy kommune), samt øysamfunnet Røvær (Haugesund kommune) i vest. Mellom Karmøy og Haugesund går skipsleden Karmsundet. Mellom Karmsundet og søre deler av Bømlo (Bømlo kommune) ligger det værharde havstykket Sletta.
Haugesund sentrum er preget av sitt kvadratur (rutenett), basert på reguleringsplan som ble utarbeidet ifm byens etablering i 1854. Sentrum strekker seg langs Smedasundet, og over Smedasundet går broer til øyene Risøy (Risøynå) og Hasseløy (Bakarøynå), som har det samme rutenettet av gater.
Byen har et meget variert tilbud av utesteder som kafeer, diskotek og restauranter.
Haugesund er en by for store arrangement. Siden 1973 har Haugesund vært vert for Filmfestivalen, vurdert som en av de to viktigste i Skandinavia. Filmfestivalen avholdes ultimo august. Den mest populære festivalen er utvilsomt Sildajazzen, som kan betegnes som en folkefest. Sildajazzen avholdes medio august. Foruten tusener av haugesundere trekker festivalen til seg mange tilreisende, spesielt fra Rogaland og Hordaland. Mange tilreisende kommer i fritidsbåter, som legger til ved Indre kai, så de opptar halve Smedasundet, slik sildebåtene gjorde da sildefisket var en viktig næring for byen. Byen er også vertskap for ulike musikkfestivaler og landsmøter.
Nord for sentrum finner vi riksmonumentet Haraldshaugen som ble reist i 1872 til minne om Harald Hårfagres samling av Norge i år 872. Navnet Harald finnes også i Haraldsgata (byens hovedgate) og Haraldshallen (idretts- og svømmehall).
Som det naturlige sentrum for et omland på rundt 100,000 mennesker blir det sagt at Haugesund er småbyen med storbyens kvaliteter og utfordringer. Byen har gjennom flere tiår hatt et tungt rusmiljø og har flere år toppet statistikken over overdosedødsfall i forhold til innbyggertallet. I toppåret 2000 opplevde byen 14 overdosedødsfall.
Også trafikkmessig har byen utfordringer. Pressområdene i veinettet gjelder både tilførselsveier og gjennomfartsveier i byen, men også veiene sørover over Karmøy og østover gjennom Tysvær. På hovedgjennomfartsåren Karmsundsgata, som er en vanlig tofeltsvei, passerte det ved uoffisielle tellinger i 2005 nær 28,000 biler per døgn.
Historie
Byens værmessig beskyttede beliggenhet på innsiden av Karmøy, samt de gode havneforholdene i Smedasundet mellom fastlandet og øyene Risøy og Hasseløy, ga byen fortrinn som voksende fiskerihavn. Skipsfartsmessig lå byen sentralt til, all den tid det meste av skipstrafikken langs Vestlandet valgte den beskyttede leia gjennom Karmsundet fremfor å gå på utsiden av Karmøy. Den dag i dag er Karmsundet en av landets mest trafikkerte skipsleder.
Sammen med sildefisket (og i en viss grad hvalfangst) fulgte flere andre næringer i Haugesund. Byen har tradisjon som viktig verfts-, skipsbyggings- og rederby, og hadde på et tidspunkt den tredje største handelsflåten i Norge. Haugesund, Karmøy og Bømlo (i Sunnhordland) har tradisjonelt hatt mye sjøfolk, som dro på fiske, i kystfart eller i utenriksfart. De viktigste skipsbyggeriene var Haugesund Mekaniske Verksted AS (HMV), AS Haugesund Slip og Brødrene Lothe AS Flytedokken. I dag eksisterer kun førstnevnte, som nå heter Aibel. Det er samtidig byens største arbeidsplass. Av rederier kan nevnes Knut Knutsen O.A.S., H.M. Wrangell, Chr. Haaland og Stolt-Nielsen. Knutsen OAS er fremdeles blant byens rederier.
Byens særpregede rosa rådhus ble skjenket byen av skipsreder Knut Knutsen O.A.S. og hans frue Elisabeth, og innviet i 1931. Samme år var ekteparet Knutsen blant de første mottagerne av byens nyinnstiftede ærespris «De Fykende Måker». Den kraftige veksten gjorde at byen ble utvidet i flere omganger. 1. januar 1911 ble byen utvidet med deler av den omkringliggende Skåre kommune, deler som i noen grad allerede var en del av den bymessige bebyggelsen. 1. januar 1958 fulgte resten av Skåre med, og ble en del av Haugesund kommune. Byen vokser geografisk kraftig også i dag, om enn folketallet har vokst mer forsiktig de siste tiårene. I dag vokser byen østover med store boligområder i Skåredalen, og det er i 1970-, 1980- og 1990-årene også bygget ut store områder nordover, blant annet er Bleikemyr tettbygd. Sørover strekker tettstedet Haugesund seg inn i fastlandsdelen av Karmøy kommune, og det har ved flere anledninger vært forsøkt reist forslag om flytting av kommunegrensen.
Gradvis overtok industri og handel for fiskeriene. Da silda ble borte – først i perioder og så for godt – hadde byen så stor næringsvirksomhet og så mange innbyggere at byen fortsatte å vokse. Byen hadde flere skipsbyggerier og annen mekanisk industri. Byens største industriarbeidsplass er Aibel (tidl. Haugesund Mekaniske Verksted, Umoe, ABB og Vetco Aibel), i en årrekke engasjert med skipsbygging, i dag engasjert med bygging og vedlikehold innen oljerelatert industri. I dag er den viktigste næringen i byen servicenæringen, først og fremst handel og service/helse/utdanning for resten av Haugalandet.
Haugesund ble i liten grad påvirket av andre verdenskrig. Byen var ikke strategisk viktig, utover at området har sin del av festningsverk og bunkere som ble bygget langs hele kysten. Det var få allierte bombeangrep på byen, noe som gjør at en vakker, eldre trehusbebyggelse fremdeles er intakt.
Haugesund og Haugsund
På begynnelsen av forrige århundre skapte navnelikheten mellom Haugesund og Haugsund (dagens Hokksund) på Østlandet problemer blant annet for posten.
Egentlig ble stedsnavnet Hokksund skrevet Haugsund, av gårdsnavnet Haug og sund, «fergested», (andre skrivemåter som var i bruk var Hougsund, Hochsund, Hoxssund og Høgssund). Haugsund skapte mange forviklinger at navnet lignet på Haugesund, spesielt for postvesenet. Det ble derfor i 1920 vedtatt i departementet at stedet skulle skrives Hokksund. Denne skrivemåten ble valgt fordi den lå nærmere uttalen av stedsnavnet, som er høkksunn eller håkksunn, tross sterke protester fra herredsstyre og lokalbefolkning som heller ville ha navnet Eiker.
Næringsliv
Mange arbeidsplasser i Haugesund er tilknyttet den maritime sektoren innen skipsbygging, rederi og utdanning. Eksempler på viktige aktører i bransjen er Høgskolen Stord/Haugesund, Aibel, Sjøfartsdirektoratet og Kystverket. Kystverket i Haugesund er også vert for North Atlantic Information Management Centre som er 1 av 5 informasjonssentra i EU. Senteret overvåker og koordinerer all skipstrafikk i Norge, Island, Danmark, Grønland, Færøyene og Storbritannia. I 2011 ble Haugesundskonferansen, en av Norges viktigste maritime konferanser, arrangert for 18. gang.
Varehandel er også en viktig næring i Haugesund, og det store utvalget av butikker og varehus tiltrekker kunder fra store deler av Haugalandet. Byen var i 2009 Rogalands største og Norges fjerde største handelsby med en gjennomsnittlig omsetning på 126,443 kr pr. innbybgger. Til sammenligning var den gjennomsnittlige omsetningen i norske kommuner på 51,992 kroner per innbygger.
Kommunikasjon
Haugesund lufthavn, Karmøy har forbindelse til Oslo, (SAS og Norwegian), Bergen,(Widerøe) Gdańsk, Alicante og Málaga (Ryanair). Det har også vært satt opp direkteflygninger til en rekke såkalte Syden-desitinasjoner. Før Ryanair startet flygninger fra Haugesund ble rullebanen forlenget til 2000 meter (2.150 meter om man også regner med de asfalterte sikkerhetsonene)..
Fra Haugesund går det ferge til Utsira, rutebåt til Røvær og til Feøy. Fra Arsvågen på Bokn går det ferje til Mortavik på Rennesøy.
Dersom en reiser med buss, går Kystbussen til Bergen og Stavanger, og vil en østover, går Haukeliekspressen, med endestasjon Oslo. Den lokale busstransporten på Haugalandet utføres av det fylkeskommunale busselskapet Kolumbus.
Jernbane finnes ikke i Haugesund. Nærmeste stasjoner er i Stavanger og Bergen.
Avstander fra Haugesund (med bil) til :
Idrett
Haugesund har mange idrettsklubber. De mest kjente er:
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er riksmonumentet Haraldshaugen, som ble reist i 1872 til minne om Harald Hårfagres samling av Norge i 872. Dette er stedet hvor man mener Harald Hårfagre ble gravlagt.
De fykende måker
Ærestegnet «De fykende måker» er en hedersbevisning som siden 1931 har blitt delt ut til personer som har gjort noe for Haugesund by. Betegnelsen henspiller på Haugesunds byvåpen, som viser tre måker i flukt mot en blå bakgrunn. Det er ikke noe krav om at en person må være født i Haugesund for å kunne motta ærestegnet. Hedersbevisningen blir ikke utdelt hvert år. Bystyret i Haugesund utpeker en komité som velger ut mottagere av ærestegnet. Publikum har muligheten til å nominere kandidater til ærestegnet. Når komiteen har truffet et valg, blir navnet på mottageren eller mottagerne offentliggjort på arrangementet «Ordførerens nyttårsmottagelse», som er åpent for alle og siden 2018 finner sted i Festiviteten Haugesund Teater & Konserthus. Frem til 2018 ble arrangementet gjennomført på rådhuset.
Skoler i Haugesund
Haugesund kommune har ti kommunale barneskoler og fem kommunale ungdomsskoler. Tre av skolene er kombinerte barne- og ungdomsskoler.
Vennskapsbyer
Vennskapsbyene, med unntak av Emden, har gater oppkalt etter seg i søndre bydel.
Kristen (navn)
Kristen og Christen er norske og danske mannsnavn og er også engelske kvinnenavn. Navnene har opprinnelse i latinske Christiānus som betyr «tilhenger av Kristus».
Utbredelse
Kristen var et populært mannsnavn på 1600-tallet. Formen Christen var populær på 1700- og begynnelsen av 1800-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Krenelering
Krenelering (av fransk créneler, forsynt med takker; tysk: Zinne) er en spesiell utforming av den øvre delen av en forsvarsmur. Murens øvre del er utformet som et brystvern med rektangulære utsparinger som opprinnelig ble brukt som skyteskår, men senere kun med et dekorativt formål.
Referanser
zinne Merlo (architettura)
Batavia (andre betydninger)
Batavia kan vise til:
Riksvei
Historie
Ordningen med riks-, fylkes- og bygdeveier (senere kommunale veier) ble innført i 1928. Veiloven av 1824 klassifiserte veiene som hovedveier og bygdeveier. Prinsippet med et statlig ansvar for stamveier (riksveier) ble vedtatt i 1925 og gjennomført i 1928. Nummerering og standardisering av veiskilt ble først innført i daværende Østfold fylke, av fremsynte veisjef Jens Munch. Resten av landet kom etter med nummer på riksveier i 1931. Riksvei 1 fra Oslo gjennom Follo og forbi Moss og Sarpsborg via Halden til riksgrensen ved Kornsjø, var den første vei som ble nummerert, men bare gjennom Østfold og fra 1928.