cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Link (The Legend of Zelda)
1997–2001
I The Legend of Zelda: Ocarina of Time har en ung Link blitt oppdratt som en Kokiri, «skogens barn». Ulikt andre Kokirier, har ikke Link en fekompanjong, og blir dermed ignorert av deres leder, Mido. Links liv forandres en dag når Great Deku Tree, skogens beskytter, sender feen Navi til Link med en beskjed om å hente ham umiddelbart. Great Deku Tree har blitt forhekset med en forbannelse, og han ber Link om å bryte den. Mens Link er suksessfull i å bekjempe monstrene inni treet, var Great Deku Tree fortapt før Link begynte. Deku Tree forteller, døende, Link om trekraften, og ber ham dra til Hyule Castle, hvor han møter Prinsesse Zelda. Hun sender ham på et oppdrag om å samle tre åndelige steiner (Spiritual Stones): Skog, ild og vann, og å redde Hyrule. Med en gang Link samler steinene, drar han til tidstempelet (Temple of Time) og åpner tidsdøren (Door of Time) med steinene og tidsokarinaen (Ocarina of Time). Han trekker deretter mestersverdet fra tidssokkelen (Pedestal of Time). Denne handlingen fanger Link i lystempelet (Temple of Light) i Sacred Realm (det hellige riket) i syv år, mens Ganondorf tar kontroll over Hyrule og overtar makttrekraften. Syv år etter å ha trukket sverdet fra sokkelen, blir Link vekket som tidshelten av lysvisdomsmannen (Sage of Light) Rauru. Link finner ut at mange år har passert, og at han har vokst opp. Han drar ut på en søken for å rense Hyrule fra Ganondorfs ondskap ved å vekke de syv visdomsmennene, som kan forsegle Ganondorf i det som ble kalt Sacred Realm. Når han returnerer til Kokiri Forest, finner han ut at ingen av vennene hans har vokst opp, og at mange av dem ikke kjenner ham igjen. Etter Link fullfører den første katakomben i denne fasen av spillet, avslører Great Deku Trees etterkommer, Deku Sprout, en gjemt historie om Links fortid til ham. Kokiriene vokser aldri opp; grunnen til at Link har vokst, er på grunn av at han egentlig er en Hylian. Han ble foreldreløs under krigene som ble utkjempet før Hyrule ble forent. Da Link var en baby, flyktet moren hans dødssåret med ham til Kokiri Forest, og etterlot ham til Deku Tree som forsvarte ham. Han ble oppdratt som en av Kokiriene, uten å vite om sin fortid. Gjennom resten av spillet, reiser Link frem og tilbake i tid ved å bruke mestersverdet. Man finner ut at de gjenværende trekraftene tilhører Link (mot) og Zelda (visdom). På slutten av spillet blir han returnert til sin barndom av Prinsesse Zelda, og Navi forlater ham.
The Legend of Zelda: Majora's Mask foregår etter at Link bekjemper Ganondorf i Ocarina of Time, og er sent tilbake til sin barndom. Link forlater Hyrule for å lete etter en bortkommen venn (utnevnt av den offisielle mangaen å være hans tidligere fekompanjong, Navi). Mens Link rir på hesten sin, Epona, dypt inn i Lost Woods, blir han angrepet bakfra av en Skull Kid som er besatt av et ondskapsfullt kunstprodukt, Majora's Mask, og hesten hans blir stjålet. Link begynner å jage Skull Kid, men faller ned i en kløft, og ankommer et land kalt Termina. Han må redde dette landet fra ondskapen til Majora's Mask, som har trukket månen til et forfallende kretsløp, som forårsaket at den krasjet i Terminas hovedstad etter bare tre dager. Link bruker tidsokarinaen og tidssangen (Song of Time) for å sende ham tilbake i tid for å gjenleve disse tre dagene igjen, og forhindre katastrofen. På veien finner Link mange magiske masker, og en del av dem kan transformere ham. Makene kan transformere ham til en steinaktig Goron, en liten planteaktig Deku Scrub, en grasiøs, vannaktig Zora eller Fierce Deity (vill gud). I Majora's Mask vokser aldri Link opp tradisjonelt sett, men den mørke kraften av Fierce Deitys maske lar ham ikle seg en mektig voksen form, «Fierce Deity Link». Denne formen er Links største hittil, og den står omtrent to ganger så høy som voksen Link i Ocarina of Time. Shigeru Miyamoto har uttalt: «Vi ville at Link skulle komme inn i et eventyrland, for å utforske eventyrene og tenke hardt på hva han burde gjøre.»
I The Legend of Zelda: Oracle of Seasons sender trekraften Link på et oppdrag til et annet land, Holodrum, for å stoppe forstyrrelsen av sesongene av mørkets general (General of Darkness), Onox. Mens han er der er det hans plikt å beskytte Oracle of Seasons (sesongorakelet), Din. Etter Onox kidnapper henne med makt og sesongene blir kastet inn i kaos, setter Link ut på en reise for å redde Din ved hjelp av mørkets stokk (Rod of Darkness), en magisk stokk som lar Link kontrollere de fire sesongene.
I The Legend of Zelda: Oracle of Ages vokner Link en dag i et annet land, Labrynna, hvor han har blitt sent av magien til trekraften. Under ankomsten blir han lurt av Veran, skyggens trollkvinne (Sorceress of Shadows), i å bryte forseglingen som beskytter Oracle of Ages (årsorakelet), en sangerinne kalt Nayru. Veran, som har overtatt Nayrus kropp og tidsreisende krefter, drar tilbake i tid for å forandre fortiden, for så å styre fremtiden. Link skynder seg etter dem til fortiden for å redde Nayru ved å bruke kraften til årsharpen (Harp of Ages), som oppfyller brukerens evne til å bevege seg frem og tilbake gjennom tid, om spilt korrekt. Etter å ha blitt kvitt Verans sjel fra Nayrus kropp, bekjemper Link Veran.
2002–i dag
The Legend of Zelda: The Wind Waker foregår hundrevis av år etter Ocarina of Time, og gudene har oversvømt Hyrule. Et nytt land har blitt skapt, og det omfatter øyene av Great Sea, som en gang var de høyeste fjelltoppene i Hyrule. Det gamle kongedømmet er nå en halvglemt drøm som knapt overlever i eldgamle ruller og støvete minner. I begynnelsen av spillet blir Links yngre søster Aryll fanget av Helmarock King (en gigantisk maskert fugl), som forvekslet henne med en annen jente med gyllent hår og spisse ører. Link reiser til alle hjørnene av Great Sea for å redde søsteren sin og bekjempe den onde kraften som kontrollerer fuglen. Han finner ut at hans søken flettes inn med en annen, og blir etter mange prøvelser kjent som «vindhelten» (Hero of Winds). Ved å bruke en magisk taktstokk kalt «Wind Waker» (vindvekkeren), låner han gudenes krefter for å hjelpe ham i sin søken. Stokkens funksjoner likner de som blir brukt i Ocarina of Time, men inkluderer tempo og toneleie for å skape melodier. Han gjennomfører mange områder med vanskelige utfordringer som må fullføres, ikke bare for å redde Aryll, men også verdenen fra den økende ondskapen.
I The Legend of Zelda: Four Swords Adventures, drar Zelda, som igjen er bekymret for forseglingen på Vaati, med seks andre mystiske tjenestepiker og Link for å sjekke vernestedet på Four Sword. Men noe går forferdelig galt, og en mørk skyggete kopi av Link angriper. Link blir tvunget til å trekke Four Sword for å kjempe mot Shadow Link (skygge-Link), men når han gjør det, blir han splittet inn i kopier av seg selv igjen, og Vaati rømmer.
The Legend of Zelda: The Minish Cap foregår før Four Swords og Four Swords Adventures. I dette spillet er Link en ung gutt som bor med sin bestefar, som er Hyrules mestersmed. Link er en av Zeldas barndomsvenner, og på dagen når Hyrules årlige messe for å feire ankomsten til Picoriene blir arrangert, drar de for å ta del i feiringen. En mystisk fremmed, Vaati, dukker opp og vinner sverdkampkonkurransen. Hvert år får vinneren av denne turneringen æren av å røre det hellige Picori Blade (Picorisverdet). Dette sverdet var en presang til Hylianene fra de små Picoriene, og ble brukt for lenge siden av en legendarisk helt for å bekjempe mørkets krefter og forsegle dem vekk i Bound Chest (innbundet kiste). Vaati ødelegger sverdet og forbanner Zelda, og det er opp til Link å restaurere sverdet, bekjempe Vaati og redde prinsessen. På slutten av spillet blir Picori Blade omdøpt til Four Sword, som Link forsegler Vaati i. Dermed fortsetter handlingen i de tidligere utgitte Four Swords-spillene.
The Legend of Zelda: Twilight Princess foregår århundrer etter hendelsene i Ocarina of Time og Majora's Mask, i en kontrafaktisk tidslinje til The Wind Waker. Link er en tenåringsgårdsgutt som lever et foholdsvist normalt liv, helt til to av vennene hans, Colin og Ilia, blir kidnappet av monstre. Redningsoppdraget hans fører ham til Twilight Realm (skumringsriket), et mørkt sted som forandrer ham til en ulv. I denne formen blir han hjulpet av Midna, et smådjevelaktig vesen, og lærer hvordan skumringen invaderte denne verdenen, fra Zelda. Under sitt forsøk på å redde sine venner, oppdager Link en enda mektigere ondskap som bare han kan stoppe. Gjennom spillet reiser Link i den normale verdenen i sin menneskelige form, og i skumringsriket i sin ulveform.
I The Legend of Zelda: Phantom Hourglass, som ble gitt ut 23. juni 2007 i Japan, blir ideen om en fekompanjong som i Ocarina of Time og Majora's Mask gjenopplivet. Som en direkte oppfølger til The Wind Waker, involverer spillet den samme Linken og hans søken etter å bli gjenforent med Tetra, etter at begge ble bortkomne på sjøen i en mystisk tåke.
I The Legend of Zelda: Spirit Tracks går ut på å redde Zelda fra en ond skurk, ved navn Cole. Og ikke bare det, Link skal også redde et tårn som heter Tower of Spirits som betyr mye for Hyrulet's befolkning.
Andre opptredener
Nintendo har ingen involvering i Zelda-spillene som ble gitt ut av Philips på CD-i. Nintendo og Philips hadde en avtale som gjorde at Philips hadde rettighetene til å gi ut Nintendos figurer i egne spill. Dette resulterte i tre Zelda-spill. Det er kun Link: The Faces of Evil fra 1993 som har Link i hovedrollen. I de to andre spillene, Zelda: The Wand of Gamelon fra 1993 og Zelda's Adventure fra 1994, er Link kidnappet og man styrer Prinsesse Zelda.
Link er en av de åtte spillbare figurene på begynnelsen av slåssespillet Super Smash Bros. fra 1999. Han er ikledd sin tradisjonelle grønne tunika (spilleren kan velge mellom flere farger til tunikaen). Link kan også bruke noen av våpnene Zelda-serien, inkludert bomber, bumeranger og en hookshot.
Link er også en av de 14 spillbare figurene tilgjengelig fra begynnelsen i Super Smash Bros. Melee fra 2001, som er oppfølgeren til Super Smash Bros. I Melee har han buen sin i tillegg til utstyret han hadde i det første spillet. Young Link er også med i spillet, men han må låses opp. Sistnevntes design er det samme som i Ocarina of Time og Majora's Mask, og i spillet er han smidigere, men svakere enn den eldre Link.
I GameCube-versjonen av Namcos Soul Calibur II, er den eldre versjonen av Link en spillbar figur. Ikke mye er avslørt om Link-inkarnasjonen i dette spillet, men det er kjent at han reddet Hyrule fra en ond trollmann, som ble kontrollert av et fragment av sverdet «Soul Edge». Han begynte dermed en søken for å ødelegge det onde sverdet, og etter å ha trukket mestersverdet fra sokkelen, drar han til verdenen hvor Soul Edge holder til, på et oppdrag arrangert av Zelda. Shigeru Miyamoto så ikke noe problem i at Link opptrådte i dette slåssespillet, men mange var skeptiske til dette, siden han allerede var en etablert kjemper i Super Smash Bros.-serien. Link er den eneste figuren i Soul Calibur II som kan bruke en rekke våpen, og er den eneste søkenfiguren som har sin egen kjenningsmelodi og mer enn to kostymer.
Cameo-opptredener
Innen SNES-spill, har Link opptrådt i Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars, hvor han sover i en seng i et av vertshusene. Det er også en henvisning til Link i Final Fantasy I & II: Dawn of Souls; i Elftown står det på en gravstein: «Here Lies Link» (her ligger Link). Han opptrer også i Donkey Kong Country 2: Diddy's Kong Quest og Donkey Kong Country 3: Dixie Kong's Double Trouble!, med en referanse til Links sjøsjellsamling i Link's Awakening. Noen av Links våpen og gjenstander har også dukket opp i forskjellige spill, som for eksempel mestersverdet i Final Fantasy Tactics Advance. The Legend of Zelda har også blitt parodiert i WarioWare-serien.
Bilhorod-Dnistrovskyj
Bilhorod-Dnistrovskyj (ukrainsk: Білгород-Дністровський) er en havneby på høyre bredd av Dnestr-limanen (ved Dnestr-estuaret og Svartehavet) i Odesa oblast (provins) sørvest i Ukraina i den historiske regionen Bessarabia. Byen er det administrative senteret i Bilhorod-Dnistrovskyj rajon. Byen har ca 50.000 innbyggere.
Området der byen ligger i dag var en fønikisk koloni kalt Ofiusa og senere en gresk koloni kalt Tyras, som også var navnet grekerne brukte om elva Dnestr. Østromerne kalte kolonien Asperon, Maurokastron eller Leukopolis. På tyrkisk het byen Turla mens byen under Republikken Genova het Montecastro eller Asprokastron.
Byen ble del av Fyrstedømmet Moldavia i 1359 og festningen ble utbygd i 1407 under Alexander den snille og i 1440 under Stefan den store.
Fra 1503 til 1918 og 1940-1941 het byen Akkerman og fra 1918 til 1944 hadde byen det rumenske namnet Cetatea Albă, som betyr «det hvite citadellet», mens russerne oversatte det til Belgorod-Dnjestrovski (Белгород-Днестровский), som betyr «den hvite by ved Dnestr».
Patrick Newell
Patrick Newell (født 18. januar 1996) er en amerikansk ishockeyspiller som spiller senter for den norske klubben Stjernen siden 2021/22-sesongen. Han spilte college-ishockey for St. Cloud State University hvor han fikk All-USCHO First Team, NCHC Forward of the Year og CM/AHCA All-America-utmerkelser.
Svømmeknappen
Svømmeknappen er et ferdighetsmerke definert av Norges Svømmeforbund.
Kravet til merket er å kunne svømme 200 meter i basseng. Det er ingen krav til svømmestil eller tidsbruk.
Fra 2010 inngår svømmeknappen i grunnskolens læreplan.
Khum Bahadur Khadka
Khum Bahadur Khadka (transkriberes også Kum, Bhdr, Khadaka) (født 1951, død 2018) var en nepalsk politiker.
Han var med i Nepals Kongressparti, der han var regnet som en av de mektigste politikerne bak kulissene. Fra 2002 gikk han i en periode over i Nepali Congress (Democratic).
Han var innenriksminister og hadde andre ministerposter flere ganger. Fra 2003 til 2006 var han tiltalt i en stor korrupsjonssak.
Betydning for opptakten til maoistopprøret
Som innenriksminister i G. P. Koiralas regjering fra 1991 til 1994 ble han kjent for å bruke politiet til brutale angrep på kongresspartiets motstandere, koordinert med voldsomme aksjoner fra partimedlemmer.
Kongresspartiet hadde da det kongelige diktaturet falt etter demokratiopprøret Jana Andolan 1990 nokså få medlemmer. Etter demokratiseringa strømma mange tidligere rojalister og funksjonærer fra diktaturet, såkalte panchas, inn i partiet. Dette bidro til at Kongressen til manges overraskelse i valget i 1991 gjorde det dårlig i sitt tidligere hjerteland i det mer utvikla østlige Nepal, men fikk en stor valgseier i det fattige og uutvikla vestlige Nepal, der kongedømmet hadde hatt sterk støtte. Panchas kom også til å dominere partiorganisasjonen vest i Nepal.
Mange av de nye medlemmene var tidligere statsfunksjonærer, pengeutlånere og godseiere som fikk kjenne den fattige befolkningens sinne under demokratiopprøret. Nå brukte Khadka partorganisasjonen og politiet til samordna aksjoner for å skaffe dem hevn og sikre deres lokale makt.
Særlig etter at Samyukta Janamorcha Nepal (SJM) vant lokalvalget i 1992 i distriktet Rolpa og andre områder i nærheten og danna lokalregjeringer der, startet Khadka forfølgelser som skapte noe bortimot borgerkrigsliknende tilstander. Dette førte til at hundrevis av SJM-medlemmer og fattigbønder som blei mistenkt for å være det måtte gå under jorda eller flykte.
SJM var den legale organisasjonen til kommunistpartiet NKP (Ekda Kendra), ledet av Prachanda. Dette partiet dannet i 1994 utgangspunktet for NKP (Maobadi), som startet opprøret som førte til Nepals borgerkrig 1996 - 2006.
Høsten 2004 var Khadka ansvarlig for en stor aksjon av militærpoliti, Operasjon Romeo i Rolpa-distriktet, som ifølge forskere bidro til å mobilisere for NKP(M)s opprør mindre enn to år etter.
Amik Sherchan, som var medlem av SJM men brøt med maoistpartiet før opprøret, hevdet seinere at uten Koiralas regjering og spesielt Khadka som innenriksminister, ville det aldri blitt noe maoistopprør i 1996.
Part i maktkampen i Kongresspartiet
Khadka var også senere en viktig minister i forskjellige regjeringer.
Han var innenriksminister i Sher Bahadur Deubas første regjering 1996 til 1997, der han var regnet som statsministerens nærmeste medarbeider.
I G. P. Koiralas regjering i 1998 var han forsyningsminister, og i Krishna Prasad Bhattarais regjering i 2000 minister for lokal utvikling.
I løpet av vinteren fikk Koirala problemer med en alvorlig korrupsjonssak og fikk parlamentet mot seg. Et av hans mottrekk var at han tok inn Khadka i regjeringa igjen den 7. februar 2001 som minister for planlegging og offentlige arbeider.
Khadka ble innenriksminister på ny da Koirala måtte gå og Deuba tok over i juli 2001. Da gjennomførte han våren 2002 viktige innskrenkninger i presse-og organisasjonsfriheten, og var medansvarlig for et system der tortur og «forsvinninger» blei stadig mer vanlig. Seinhøstes 2001 og våren 2002 førte det til at Amnesty International sendte protester til ham.
Han fortsatte som innenriksminister da Deuba oppløste parlamentet i mai 2002, og dette førte til at kongressen blei splitta og Deuba oppretta Nepali Congress (Democratic). På det nye partiets konstituerende møte den 18. juni blei Khadka valgt til generalsekretær. (Seinere gikk han tilbake til Nepals Kongressparti.)
I 2003, etter at kong Gyanendra hadde avsatt regjeringen og satt inn monarkisten Lokendra Bahadur Chand som statsminister, fungerte Kadhka som visestatsminister og innenriksminister.
Khadkas rolle i undergravingen av det parlamentariske demokratiet i denne regjeringa var med på å forberede grunnen for kong Gyanendras statskupp i oktober 2002 og februar 2005.
Korrupsjonssaker
Etterhvert ble han beryktet for korrupsjon. Da han var innenriksminister i 2001 – 2002, skrev avisene at han holdt sin hånd over Nepals største bilsmugler, Dayaram Yadav. Når grensevakter beslagla biler, henvendte Yadav seg til Khadka og fikk dem frigitt.
Khadka var spesialist på ministerier som var ansvarlige for store oppdrag. Det var kjent at han bygde seg hus og kjøpte eiendommer, og både han og hans slektninger blei rikere hver gang han var minister. Entreprenører hevda at de måtte betale store summer til Khadka for å få jobbe med offentlige prosjekter.
Etterhvert fikk han flere tiltaler mot seg, uten å bli dømt.
I 2003 blei han anklaga for å ha tatt imot en bestikkelse på 110 millioner nepalske rupi (om lag 10 millioner norske kroner) fra en entreprenør. I november 2006 blei han frikjent i denne saka på grunn av mangel på bevis. Vanlige pressekommentarer var at dette ikke beviste at Khdaka var uskyldig.
Korrupsjonssaken fikk likevel politisk betydning, fordi den trolig hindret Khdaka fra å bli med i G. P. Koiralas nye regjering i mai 2006. Dermed ryddet den antakelig vei for at en yngre politiker, Krishna Prasad Sitaula, kunne bli innenriksminister.
Anders Særvold
Anders Særvold (født 6. juni 1984) er en fotballspiller som har spilt i tidligere Kråkstad, Ski, Molde, Follo (utlån), Molde og Bryne. I 2006 måtte han gi seg som profesjonell fotballspiller på grunn av en ryggskade. Han ble senere trener i Follo FK.
Ugarittisk skrift
Ugarittisk skrift var den skriften som ble brukt til å skrive ugarittisk språk med. Den er kjent fra Ras Shamra-tekstene, som har blitt funnet i ruinene etter oldtidsbyen Ugarit.
Felanich
Felanich (katalansk: Felanitx) er en by og kommune i det østlige Spania, på øya Mallorca i provinsen Balearene. Kommunen har 18,164 innbyggere (2021).
Handelsdepartementet (USA)
Handelsdepartementet (engelsk Department of Commerce) er et departement i den amerikanske føderale regjeringen som har til oppgave å fremme økonomisk utvikling. Departementet ble opprettet 14. februar 1903 som Handels- og arbeidsdepartementet, men 4. mars 1913 ble oppgaver knyttet til sysselsetting overført til det nye Arbeidsdepartementet og navnet endret til Handelsdepartementet.
Handelsdepartementet har 43 800 ansatte (2011) og et budsjett på 9,4 milliarder dollar (2006).
The Family Ghost
Singlen ble utgitt i 1987 av Roadrunner Records. Hovedsporet er tatt fra konseptalbumet Abigail fra samme år.
Fylkesvei 6980
Fylkesvei 6980 (Fv6980) går mellom Naustvollen og Østgård i Steinkjer kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 278 (Nord-Trøndelag).
Eskil Lindholm
Eskil Lindholm (født 13. oktober 1994) er en norsk bordtennisspiller fra Kolbotn.
Han vant seks NM-gull i perioden 2011–2021. Han vant kongepokalen i 2018.
Sedilo
Sedilo (sardisk: Sèdilo) er en italiensk kommune i provinsen Oristano i regionen Sardinia. Den har 2 122 innbyggere og ligger rundt 283 meter over havet.
Banke
En banke er en forhøyning i havbunnen. Ordet brukes også om havområdet over en slik forhøyning, som for eksempel i forbindelse med fiskebanker. Forhøyningen kan også nå over vann, og dermed omgitt av vann, som for eksempel er tilfellet for enkelte sandbanker.
Voivodskap
For Polens administrative inndeling, se Polens voivodskap Voivodskap (polsk województwo, rumensk voievodat, serbisk vojvodina (војводина), vojvodstvo (војводство) eller vojvodovina (војводовина), ungarsk vajdaság, litauisk vaivadija) er en geografisk administrasjonsenhet som daterer tilbake til middelalderens Polen, Romania, Serbia, Ungarn, Litauen, Latvia og Russland. Områdene ble ledet av en voivod, og dette ordet er avledet av wojewoda, som opprinnelig betydde «hærfører».
I dag brukes begrepet «voivodskap» om provinsene i Polen, og ordet gjenfinnes således i den autonome provinsen Vojvodina i Serbia.
Svømming under samveldelekene 1982
Svømming under de britiske samveldeleker 1982. Svømming var en av flere sporter under de tolvte samveldelekene som ble arrangert i Brisbane i Australia i perioden 30. september til 9. oktober 1982. Det var tolvte gangen som Svømming var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1982 ble det konkurrert i tjueni øvelser i svømming, femten for menn og fjorten for kvinner. Australia ble beste nasjon med tretten gullmedaljer foran Canada med ni.
Peace Now
Peace Now (hebraisk: שלום עכשיו - Shalom Akhshav) er den største organisasjonen innen fredsbevegelsen i Israel. Den arbeider for å Israels innbyggere og regjering til å søke en rettferdig fred med palestinerne og tilgrendende arabiske land.
Peace Now er den store mainstream-fredsbevegelsen. Bevegelsen oppstod i etterdønningene av den egyptiske president Anwar Sadats historiske besøk i Jerusalem, da mange fryktet at sjansen til fred kunne glippe. Statsminister Menachem Begin erkjente at den store demonstrasjon som Peace Now organiserte i Tel Aviv om kvedlen føre hans avreise til toppmøtet i Camp David med president Sadat och president Jimmy Carter hadde betydning for Israels beslutning om å trekke seg tilbake fra Sinai. Peace Now støtte Begin til å begynne med og hyllet ham som en fredsmegler, men vendte seg mot ham da tilbaketrekningen fra Sinai ble fulgt av en aksellerert kampanje for konfiskering av mark og bygging av bosetninger på Vestbredden.
Peace Now går inn for en fremforhandlet fred med palestinerne. Organisasjonen drøyde imidlertid lenge innen man åpnet for en dialog med PLO. Ikke før i 1988 aksepterte Peace Now at PLO var palestinernes representant.
Under den første intifadaen arrangerte Peace Now protester og demonstrasjoner mot arméens hardhet og stilde krav om en forhandlingsløsning med tilbakrtrekning frs de okkuperte områdene. Man kritiserte forsvarsminister Yitzhak Rabin for hans oppfordring til å «knuse bane på palestinske bråkmakere».
Etter at Rabin ble statsminister, hadde undertegnet Oslo-avtalen og tatt Yassir Arafats hånd på plenen foran Det Hvite Hus støttet Peace Now ham., og mobiliserte støtte av ham mot bosetternes mer voldsomme angrep.
Peace Now spilte en viktig rolle i demonstrasjonen den 4. november 1995, rett etter vilken Rabin ble myrdet av en høyreekstremist, Yigal Amir. Siden da har det årlig blitt holdt en demonstrasjon til Rabins minne i brgynnelsen av november. Senere er Peace Now blitt mest kjent for sin kamp mot utvidelser av bososetningene på Vestbredden.
Sergej Novikov (langrennsløper)
Sergej Vladimirovitsj Novikov (russ. Сергей Владимирович Новиков, født 28. august 1980 i Dolinsk) er en russisk langrennsløper.
Han debuterte i verdenscupen i langrenn 9. januar 2000, og hans beste individuelle verdenscup-plassering er en 3.-plass i 15 km fri teknikk fra 2006.
Novikov deltok i Vinter-OL 2002 og 2006, og representere også Russland under Vinter-OL 2010. Hans beste individuelle olympiske resultat er en 8.-plass fra 15 km i 2006. Både i 2002 og 2006 var han på det russiske stafettlaget, og begge ganger endte det med 6.-plass.
Han har ett gull i russiske mesterskap, det tok han på 15 km klassisk i 2008 da han vant foran Nikolaj Pankratov.
Vestlandske Orgelverksted
Vestlandske Orgelverksted lå på Hareid i Møre og Romsdal. Firmaet ble etablert i 1963 av Eduard Moser og Jakob Pieroth og produserte omkring 125 kirkeorgel, bl.a. til Tromsdalen kirke. Orgelverkstedet ble nedlagt i 1980.
Eduard Moser og kameraten Jakob Pieroth fikk først jobb som orgelbyggere ved Vestre orgelfabrikk. Planen var opprinnelig et kortere opphold i Norge, men de to kameratene likte seg så godt at de ble værende og senere etablerte eget orgelverksted sammen. Eduard Moser var prestesønn fra Kronberg im Taunus, en småby rett utenfor Frankfurt, der Mosers far, som også het Eduard Moser (1900–1949), var luthersk sogneprest. Moser er et tysk topografisk navn for en som bor nær en myr (tysk mose). Eduard Moser var opprinnelig fra Nassau, den navngivende byen i den tidligere suverene staten med samme navn, hertugdømmet Nassau.
Eduard Moser er far til Edvard Moser, nobelprisvinner i medisin. Han har skrevet om farens beslutning om å reise til Norge:
Prosopocoilus (Hoplitocranum) mohnikei
Prosopocoilus mohnikei er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (hannene ca. 30-60 millimeter), avlang, brunrød hjortebille med en svart ryggstripe. Store hanner har lange, lett buede kjever med tre små tenner på innersiden nær roten, to større tenner nær spissen, hos små hanner er kjevene mindre utviklede. Hodet har en V-formet tverrkjøl i pannen som avgrenser et nedsenket område foran. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, rundet, litt innsnevret ved roten. Dekkvingene er smalt mørke langs søm og ytterkant. Hunnen er betydelig mindre enn hannen, blankt svart uten forstørrede kjever, forkroppen tett og kraftig punktert.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Utbredelse
Arten er kjent fra Myanmar i vest til Bali i øst, nord til Filippinene.
Pontikos
Pontikos eller Pondikonisi (gresk: Ποντικονήσι) er en øy i Hellas og øygruppen Ekhinadene, som hører til De joniske øyer.
Henry Viervoll
Etter cand.real. i fysikk ved Universitetet i Oslo 1941, fortsatte han sine studier om elektroninterferens i gasser, som ledet til dr.philos. 1952 samme sted. Han var fysikeren i forskergruppen til kjemiker Odd Hassel, som for disse oppdagelsene, fikk Nobelprisen i kjemi 1969. Ved det nyåpnede Sentralinstitutt for industriell forskning ble han i 1950 leder for fysikkavdelingen under direktør Alf Sanengen. Der laget hans assistent Thomas Hysing blant annet en av landets første datamaskiner NUSSE i 1953. Viervoll var visedirektør 1967-84.
Søndagsposten
Søndagsposten er et norsk underholdningsprogram som gikk på NRK Radio (med en del opphold) fra 1957 til 2002. Programmet kjørte en lett stil og inneholdt mye humor, alvor og musikk. Programmet gikk under mottoet «nytt nummer annenhver søndag». Redaktør var visedikteren, sangeren og NRK-medarbeideren Otto Nielsen. Alf Prøysen og Erik Bye var lenge faste medlemmer av redaksjonen. Andre sentrale premissleverandører var André Bjerke og Arild Feldborg.
Det originale programmet ble avsluttet i 1979. Programserien gjenoppstod, både på TV og radio i periodene 1987–88 under navnet Den nye søndagsposten. Den gjenoppstod atter som radioprogram igjen i 1995–2002.
I 1979 ble det laget en tv-dokumentar om programmet.
1957
Den første sendingen gikk 6. oktober 1957. Programmet var ifølge introduksjonen en yngre slektning av «Feriemagasinet» som var blitt sendt de siste somrene, også med Otto Nielsen som programleder. På flere måter signaliserte redaksjonen at programmet skulle være et magasin med en variasjon av innslag, blant annet ble åpningsmelodien kalt «omslagsside på vårt første nummer».
To trofaste medarbeiderne var på plass fra starten: Erik Bye som medprogramleder og André Bjerke med limerick-konkurranse. Et utvalg av limerickene ble året etter gitt ut i boka En midjesmal frue fra Grue. Aktive den første tida var også skuespilleren Ulf Selmer som rollefiguren «Baldrian», og Ella Arntsen fra NRKs grammofonarkiv. Spilling av grammofonplater ble ganske snart nedprioritert til fordel for egenprodusert materiale.
Til det andre programmet 20. oktober 1957 laget Otto Nielsen vignetten som ble framført av Sølvguttene under ledelse av Torstein Grythe og akkompagnert av Bjarne Amdahls sekstett. Som komponist skulle Amdahl bli en av de faste leverandørene av melodier til innsendte viser. NRK-medarbeideren og visekunstneren Hartvig Kiran ble også en gjenganger i Søndagsposten, i den andre utgaven framførte han sin egen vise Gåvebrevet. Blant andre som dukket opp allerede i 1957-årgangen, kan nevnes kåsøren Arthur Klæbo.
1958
Til 1958-årgangens første utgave 21. januar ble det gjort en ny innspilling av vignetten, nå med NRKs guttekor under ledelse av Torstein Grythe, Bjarne Amdahls sekstett og Kjell Høgseth som solist. En nærmest historisk begivenhet var lanseringen av posten «Den lille vise». Her kunne lytterne sende inn tekster som maksimalt skulle ha 20 linjer. Juryen var den faste redaksjonen Otto Nielsen, Erik Bye og Alf Prøysen, supplert med André Bjerke og samlet rundt Johan Øians flygel. Dette var starten på tradisjonen med at lyttere sendte inn visetekster til programmet. Noen av bidragsyterne til «Den lille vise» skulle dukke opp ofte gjennom de neste årene. Tekstene fikk melodier av huskomponister og ble gjerne framført av medlemmer av redaksjonen.
En annen klassiker som dukket opp denne høsten, var Genser'n te'n Johansen med Ola Isene og Aud Schønemann og tekst av Reidar Anthonsen (melodi Bjarne Amdahl, utgitt på singelplate 1962). Anthonsen skulle gjennom årene bli en produktiv medarbeider, også av annet enn viser.
Andre halvår 1958 ble det gjennomført kåserikonkurranse om mennesker med livsmønster avvikende fra det konvensjonelt vedtatte, altså originaler. Juryen med Sigurd Evensmo, Odd Eidem og André Bjerke ga enstemmig førstepremien til Sigurd Jakobsen for «Han Juel i Bukta»
1959–79
Søndagsposten var blitt det populære magasinet det skulle forbli gjennom 22 år. Mange håpefulle sendte inn sine bidrag, men ikke alt holdt like høy kvalitet. Det ubrukelige havnet i en eske på Otto Nielsens kontor merket «Blomster-Ole». Kvalitetskravet førte til mange gjengangere, og til at redaksjonsmedlemmene selv var flittige bidragsytere.
Margaret Barrie
Margaret Vanessa Barrie (født 29. mai 1996) er en sierraleonsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
I 2021 representerte hun landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter der hun ble utslått i førsøksheatet.
Søndagsposten
1959–79
Mange av seriene i Søndagsposten skulle komme til å leve egne liv i radioen og andre medier. Andre halvår 1959 fant Kjell Aukrusts Flåklypa-univers veien fra Mannskapsavisa til Flåklypa Radio. Første halvår 1960 skrev Arild Feldborg de første av mange kriminalgåter der Arve Opsahl hadde hovedrollen i sketsjene om inspektør Snusen, og første halvår 1965 var Feldborg hjernen bak den fiktive piratsenderen «Radio Skagerak» som utpå høsten fikk egen sendetid.
Andre halvår 1961 lanserte redaksjonen den første visekonkurransen der tekstene måtte inneholde obligatoriske ord. Det mest berømte bidraget stammer fra første halvår 1966, Birger Jørstads Bli' det poesi tå slekt? (melodi Otto Nielsen). I tillegg til ordene frimerke, kakao, lenke, musselin og rase, var det også et krav å skrive en protestvise. Jørstad valgte å protestere mot selve oppgaven.
I 1965 og 1974 var André Bjerke igjen hoveddommer i limerickkonkurranser, noe som resulterte i samlingen En rockegal snack-kokk fra Jokkmokk (1974).
Gjengangerne i Søndagsposten var mange, men også nye talenter ble gitt plass – og ble ofte nye gjengangere. 16. april 1961 framførte 12 år gamle Åse Kleveland Det gåtfulla folket (Beppe Wolgers/Olle Adolphson). 8. november 1964 leverte Odd Børretzen det første kåseriet i serien Det norske folks bedrøvelige liv og historie (i bokform 1968). 20. desember 1964 framførte Birgitte Grimstad Pikeønsker fra en veranda (Alf Prøysen/Robert Normann). 14. mai 1967 var Jon Bing og Tor Åge Bringsværd ansvarlige for oversettelse og dramatisering av Science Fiction-novellen Våpenet av Fredric Brown. 4. april 1971 urframførte Stein Ove Berg sine egne viser Kjærlighet og kritt og Kommer nå, den første med tekst av Arne Paasche Aasen.
Mange fra den nye generasjonen norske visesangere fra sent 1960-tall og utover fikk tidlig slippe til i Søndagsposten, blant disse (i kronologisk rekkefølge) Lars Klevstrand, Hege Tunaal, Frik Hougen, Geirr Lystrup, Bjørn Morisse, visegruppene Loelvens Stiftelse (seinere Stiftelsen), Epos og Convivium (alle første halvår 1972), Øyvind Sund, Tone Ringen, Tore Onsaker, Per Hommelhaug, Stanley Jacobsen, folkrock-gruppa Kong Lavring, Hans Robertsen og Anita Skorgan.
Den 23. årgangen ble avsluttet i radio 10. juni 1979, 9 dager før Otto Nielsen ble pensjonist 70 år gammel, og med en TV-sendt ekstrautgave lørdag 2. september 1979. Etter at Kari og Ola Bremnes var med i TV-programmet, ble de kontaktet av Arne Bendiksen med tilbud om platekontrakt.
1987–88
Søndagsposten gjenoppsto 1987–1988 med Erik Bye, Kari Bay Haugen og Håkon Karlsen som redaksjon, og med sendinger som vekslet mellom radio og TV. Denne ble kalt Den nye søndagsposten.
Brian Slagel
Brian Slagel (født 14. februar 1961 i California i USA) er eier og grunnlegger av plateselskapet Metal Blade Records. Slagel er kjent for å ha gitt Metallica deres første gjennombrudd i 1982 med en medvirken med sangen "Hit the Lights" på Metal Blade oppsamlingsalbumet Metal Massacre, og har siden utgitt albumet av Slayer, Mercyful Fate, Cannibal Corpse, Fates Warning og Amon Amarth, blant andre.
Søndagsposten
1987–88
TV-sendingene er tilgjengelige gjennom NRKs nettsider.
1995–2002
Fra 8. oktober 1995 til 22. desember 2002 var Totto Osvold programleder for nye årganger av Søndagsposten i radio.
Brian Slagel
Da Slayer åpnet for Bitch fikk Brain Slagel øye på Slayer da de spilte en coverlåt av Iron Maiden. Slagel overtalte Slayer til å spille inn en egen låt til samlingen Metal Massacre III. Låta skaper rykter i undergrunnen og Slagel vil ha Slayer til sitt nyoppstartede selskap Metal Blade.
Adlerschanzen (Hinterzarten)
Adlerschanzen (norsk: Adlerbakkene), siden 2005 offisielt Adler-Skistadion, er et skihoppanlegg i Adlerwald ved landsbyen Hinterzarten i Tyskland. Anlegget består av fire hoppbakker med størrelse K95 (HS108), K70 (HS77), K30 og K15. Det er eid av Skiclub Hinterzarten.
De fire hoppbakkene ligger ved siden av hverandre, men i motsetning til i mange andre hoppanlegg, deler ingen av hoppbakkene i Hinterzarten slette, og alle bakkene kan dermed brukes helt uavhengig av hverandre. Alle bakkene har plastmatter, slik at de også kan brukes i sommerhalvåret. Anlegget har snøkanoner og flomlysanlegg, og dessuten ei langrennsløype på 2,5 km.
Bakkerekorden på snø i K95-bakken er 111 meter, satt av Tobias Bogner (Tyskland) i et FIS-renn 27. februar 2005, og av Lars Bystøl (Norge) i kontinentalcupen 10. februar 2008. På plast er rekorden 112,5 meter, satt av Noriaki Kasai (Japan) under Sommer Grand Prix 6. august 2000. I K70-bakken er rekorden 80 meter, satt av Tobias Simon (Tyskland) i et FIS-renn 5. august 2006.
Historie
Den første hoppbakken i Hinterzarten, Kirchwaldschanze (Kirchwaldbakken), ble bygd i 1923, samme år som skiklubben ble stiftet. Den eksisterte som treningsbakke til 1974, men ble helt fra starten av ansett for å være for liten til seniorrenn. Alt i 1924 ble en større bakke bygd i Adlerwald, med navnet Adlerschanze. Den nye bakken ble tatt i bruk 24. februar 1925, og tillot hopp på rundt 60 meter.
Bakken ble utvidet i 1935, og var treningsbakke for det norske og det tyske laget foran OL i Garmisch-Partenkirchen i 1936. Under trening til OL satte norske Birger Ruud bakkerekord med 71 meter. Birger Ruuds bakkerekord sto helt til Adlerbakken igjen ble utvidet, foran det tyske mesterskapet i 1965. Dette året forbedret Georg Thoma rekorden til 82 meter.
Adlerschanzes FIS-sertifikat utløp i 1976, og bakken måtte moderniseres for igjen å kunne brukes til internasjonale renn. I konkurranse med Hochfirstschanze i Titisee-Neustadt ble Adlerschanze valgt til å bygges ut med plastunderlag som ga mulighet til hopping også i sommerhalvåret. Mellom september 1980 og sommeren 1982 ble bakken helt ombygd, og det ble også bygd nytt dommertårn, stolheis og servicebygning. Det første rennet i den ombygde bakken ble holdt 29. august 1982.
Adlerschanze har hatt årlige sommerrenn i spesielt hopp siden 1982, med status som Sommer Grand Prix siden 1994. Den har også hatt B-verdenscup-/kontinentalcuprenn og Sommer Grand Prix-renn i kombinert. I 2010 ble K95-bakken brukt under junior-VM i Hinterzarten. K70- og K30-bakkene ble brukt under veteran-VM i skihopping og kombinert i 2007. Ved det mesterskapet måtte rennet i K95-bakken flyttes til K70-bakken, fordi vind, regn og høye temperaturer ødela snøforholdene i den største bakken.
Mellom 1971 og 1976 ble todagersrennet Schwarzwälder Springertournee arrangert i Adlerschanze i Hinterzarten og Adlerschanze i Schönwald. Da bakken i Hinterzarten fra 1977 ikke kunne brukes lenger, overtok Hochfirstschanze i Titisee-Neustadt dens plass i todagersrennet. Schwarzwälder Springertournee ble sist arrangert i 2003.
Menn
Omfatter ikke Sommer Grand Prix-renn.
Søndagsposten
Medarbeidere 1957–79 (utvalg)
Den faste redaksjonen besto gjennom de 4–5 første årgangene av Otto Nielsen, Erik Bye og Alf Prøysen. De to siste gikk etter hvert inn i roller som flittige bidragsytere. André Bjerkes bidrag var mange, blant annet som hoveddommer i limerickkonkurranser og som redaksjonelt ansvarlig for grøssere og innslag med en anelse okkultisme. Arild Feldborg sto bak flere serier med sketsjer og korte hørespill, ofte i kombinasjon med konkurranser, og også Reidar Anthonsen skrev sketsjer og hørespill. Erik Lassen ble ofte brukt som instruktør. Gjennom årene var en lang rekke fast ansatte NRK-medarbeidere innom programserien. En enda lengre rekke av skapende og utøvende kunstnere ble hentet inn til ulike oppdrag, den mest brukte av disse var trolig skuespilleren og sangeren Rolf Just Nilsen.
Kåsører (utvalg)
Finn Bjørn, Johan Borgen, Odd Børretzen, Asbjørn Dybwad, Odd Eidem, Sigurd Evensmo, Gerd S. Færden, Finn Havrevold, Richard Herrmann, Kåre Holt, Arthur Klæbo, Terje Stigen, Nils Werenskiold.
Visetekstforfattere (utvalg)
Reidar Anthonsen, Hermann Aune, John Bech-Karlsen, Erik Bye, Ludvig Carlsen. Camilla Carlson, Arnljot Eggen, Astow Ericson, Leif Gjerland, Odd Grythe, Hans Aleksander Hansen, Gunnar Hagen Hartvedt, Arvid Hanssen, Bjørn Hornmoen, Ole Tschudi Irgens, Hans Georg Jürgens, Birger Jørstad, Hartvig Kiran, Josef G. Larsen, Andreas Martinsen, Otto Nielsen, Ivar Orgland, Arne Pedersen, Alf Prøysen, Vidar Sandbeck, Jakob Sande, Einar Skjæraasen, Øyvind Smestad, Elling M. Solheim, Kåre Zakariassen, Kalle Zwilgmeyer.
Komponister (utvalg)
Bjarne Amdahl, Erik Bye, Kurt Foss og Reidar Bøe, Alf Cranner, Kristian Hauger, Hartvig Kiran, Finn Ludt, Otto Nielsen, Robert Normann, Vidar Sandbeck, Maj Sønstevold, Johan Øian.
Joe McDonnell
Joe McDonnell (irsk Seosamh Mac Domhnaill, født 14. september 1951, død 8. juli 1981) var et nordirsk medlem av Den provisoriske IRA (PIRA) som døde under sultestreiken i Nord-Irland 1981.
McDonnell ble født på Slate Street, en sidegate til den nedre delen av Falls Road i Belfast, og hadde ni søsken. Han gikk på en katolsk skole i nabolaget. I 1970 giftet han seg, og flyttet inn i sin svigerinnes hus i Lenadoon. Hennes hus var ett av bare to katolske i et protestantisk område, og det ble angrepet flere ganger.
Til tross for at han ikke var medlem av en illegal organisasjon eller hadde vært involvert i noen ulovlig aktivitet ble han internert på fangeskipet HMS «Maidstone». Der møtte han Gerry Adams, og begynte å bli involvert i militant republikanisme. Han ble senere flyttet til Long Kesh, der han satt i flere måneder. Etter løslatelsen sluttet han seg straks til PIRAs Belfastbrigade.
Under planleggingen av et brannbombeangrep på Balmoral Furnishing Company møtte han Bobby Sands. Under en skuddveksling mellom PIRA-medlemmene og sikkerhetsstyrker, Royal Ulster Constabulary og British Army, ble de to pågrepet sammen med Séamas Finucane of Seán Lavery. Alle ble dømt til fjorten års fengsel. Under rettssakene nektet de å akseptere at den britiske domstolen hadde jurisdiksjon i Irland.
Da sultestreiken begynte var McDonnell enig i aksjonistenes mål, men mente at sultestreik ikke var veien å gå, og ville heller gjennomføre en ulydighetskampanje. Han ble derfor ikke med i den første sultestreiken. Den endte etter at britene hadde gitt visse løfter, og da disse ikke ble fulgt opp begynte en ny runde. McDonnell var frustrert over det han så som løgner fra britene, og ble med. Under sultestreiken stilte han til valg for Sinn Féin til Dáil Éireann, og tapte såvidt i valgkretsen Sligo-Leitrim.
Etter 61 dager uten mat døde han den 8. juli 1981, som den femte av de sultestreikende. Han etterlot seg kone og to barn.
Bandet Wolfe Tones har spilt inn en sang om ham, «Joe McDonnell».
Schlesienbanen
Schlesienbanen (tysk: Schlesische Bahn eller også Niederschlesisch-Märkische Eisenbahn) er en jernbanestrekning mellom Berlin og Wrocław i Polen. Den ble opprettet som privatbane, og ble kjøpt av den prøyssiske staten 1852.
Hålisstonga
Hålisstonga er et fjell i Dronning Maud Land. Det utgjør den sørlige utstrekningen av Holtedahlfjella, og høyeste punkt ligger 2780 moh.
Dubhe
Dubhe (også kjent som Alpha Ursae Majoris) er den største stjernen i stjernebildet Store bjørn. Den stråler 145 ganger sterkere enn Solen.
Hålisstonga
Området ble flyfotografert og undersøkt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60 (NAX). Dette dannet grunnlag for utarbeidelse av kart over området. I den forbindelse ble fjellet navngitt etter isbreen Hålisen som strømmer mellom Hålisrimen og Hålisstonga.
Dubhe
Det er en helium-brennende dobbeltstjerne som ligger omtrent 124 lysår unna.
Fiskebanke
En fiskebanke er et grunt havområde (en banke) med store fiskebestander.
Norge
Utenfor kysten av Norge er det flere fiskebanker. Kyststrømmer beveger seg oppover langs norskekysten og disse danner ofte virvler over de grunne bankene. Dette gir høy produksjon av plankton og gode fiskebestander. Fisket på disse bankene har stor økonomisk betydning for Norge.
Odd Bakkerud
Odd Bakkerud (født 1931, død 1989) var en norsk spelemann fra Rukkedalen ovenfor Nesbyen i Hallingdal.
Bakkerud ble først opplært av spelemennene Jørgen Husemoen fra Nes og Kristian Øvrevollseie fra Hol, og ble tidlig lagt merke til som dansespelemann. Han gikk også i lære hos Truls Ørpen fra Krødsherad, og kom med tida til å polere spillestilen sin, for å kunne markere seg som en fremragende konsertspelemann. På dette feltet blir han regnet i samme posisjon som Kjetil Løndal og Torleiv Bolstad. I 1950-årene spilte han sammen med dem i Laget for Folkemusikk i Oslo.
Kappleikene inspirerte Odd Bakkerud til å yte sitt beste. Han var alltid nøye med å forberede seg, både han sjøl og fela var skikkelig oppspilt. Fela fikk en klangfull, ren og sterk tone, og han spilte klart, presist og elegant med en spenstig og fengende rytme. Han var opptatt av at spillet skulle ha danseappell.
Odd Bakkerud lærte opp flere unge spelemenn, og den fremste av disse i dag er Øyvind Brabant fra Nes i Hallingdalen.
Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1980.
Sedini
Sedini (sassaresisk: Sèddini) er en italiensk kommune i provinsen Sassari i regionen Sardinia. Den har 1 339 innbyggere og ligger rundt 350 meter over havet.
De fjorten nødhjelpere
De fjorten nødhjelpere er en gruppe helgener som i middelalderen hadde en særstilling når man var i nød og skulle anrope de hellige for å få hjelp. Tradisjonen startet i Rhinland, og spredte seg fra Regensburg og Bamberg til resten av Tyskland, Norden og Ungarn. I Italia og Frankrike fikk de lite oppslutning, selv om flere av helgnene individuelt hadde en sterk kult også der.
Første gang de nevnes er i et avlatsbrev fra 1284. I 1331 ble de fremstilt i kunst i dominikanerklosteret i Regensburg. Kulten var på sitt sterkeste på 1400-tallet. Den ble sterkt kritisert av reformatorene, og konsilet i Trent forsøkte å begrense den. Senere ble den til en viss grad tatt opp igjen i klostre i Bayern og Schwaben.
En valfartskirke i Oberfranken nord for Bamberg fra midten av 1700-tallet, Vierzehnheiligen, er viet til nødhjelperne; likeså en kirke i Wien.
Antallet fjorten kom muligens som en dobling av det hellige tall syv, og kan være innlånt fra islam, der man hadde syv nødhjelpere.
Helgenene
Hvem de fjorten var, varierte fra et sted til et annet. Man valgte helgener ut fra hvilken sykdom man mente de kunne hjelpe mot.
Alternative nødhjelpere
Andre som kunne brukes stedfortredende, var:
I Danmark regnet man ofte med en femtende nødhjelper, Dorothea.
Myken
Myken består av ca. 40 små øyer, holmer og skjær. De største øyene er Sjurøya, Sandøya, Jutøya, Finnøya og Grytøya. Fiskeværet ligger på Sjurøya, mens Myken fyr (opprettet i 1917) ligger på Jutøya. Fyret leies ut til overnattingsgjester.
Myken har hurtigbåtforbindelse til Tonnes i Lurøy og Vågaholmen.
I samarbeid med Riksantikvaren har stiftelsen Gamle Myken restaurert noen av bygningene på Myken.