cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hydrogencyanid
Giftighet
Cyanidforgiftning kan gi symptomer som slapphet, hodepine, forvirring, angst, kvalme, oppkast, respirasjonssvikt, kramper og til slutt død. Inhalasjon av store doser fører til økt pustevolum, som forverrer forgiftningen. Cyanid hemmer enzymet cytokromoksidase og blokkerer siste ledd i respirasjonssyklusen. Bindigen mellom cytokromoksidase og cyanidionet hindrer transport av elektroner til oksygen, noe som hindrer elektrontransportkjeden. Cellene kan derfor ikke lenger produsere ATP ved hjelp av oksygen (såkalt oksidativ fosforylering), og må ty til mindre effektive metoder for danning av ATP. Dette resulterer i opphopning av laktat (melkesyre), og en kan se en forskyvning av syre-base-nivåene i blodet. Hjertet og sentralnervesystemet er spesielt sårbart. Cyanidforgiftning behandles med hydroksykobolamin, eventuelt natriumtiosulfat eller amylnitritt, som binder seg til cyanidionet og dermed uskadeliggjør det.
Stoffet var også den virksomme bestanddelen i Zyklon B som ble brukt i tyske utryddelsesleirer under den 2. verdenskrig. HCN blir også benyttet til henrettelser i amerikanske fengsler (en henrettelsesmetode som bare brukes i noen få stater), men der framstilles HCN-gassen ved at stykker av cyanid-salt slippes ned i en åpen beholder med syre. Cyanid saltet reagerer med syren, og hydrogencyanid-gass utvikles.
Slaget på Re 1163
Slaget
Sigurd jarl falt i slaget, sammen med stormannen Jon Sveinsson og nesten 40 mann. Forfatteren av Fagerskinna hevder det falt 60 mann. Enda flere menn kan ha blitt felt under retretten etter slaget. Etter det korte slaget fant Erling Skakke den døende Sigurd jarl i ferd med å bli plyndret for klær og eiendeler.
Etterspillet
Erling Skakke dro tilbake til Tønsberg, men lot menn fra hæren dra ut på leting etter rømlinger som hadde kommet seg vekk fra nederlaget på Re. De fant Eindride Unge syv dager senere og drepte ham. Sigurd Markusfostre ble våren 1163 ført av fosterfaren Markus fra Skog til Viken og videre til Konghelle. Erling Skakke fikk vite om dette, og dro over til Konghelle. Sigurd Markusfostre og hans fosterfar rømte da til Hisingen.
Det ble en del stridigheter i Båhuslen mellom Erling Skakke og de såkalte markusmennene, Markus fra Skogs følgesvenner. Dette fant sted i de første månedene av året 1163. Kampene sluttet da Markus fra Skog og Sigurd Markusfostre mistet skipene i Göta älv, og de flyktet nordover til Opplandene. Etter å ha tatt landevegen nord til Trøndelag, lot Sigurd seg hylle som konge på Øretinget. Flere trøndere sluttet seg til markusmennene, som deretter utrustet flere skip.
Sigurd Markusfostres krigerflokk seilte til Møre, deretter langs Vestlandet og tok alle kongelige inntekter hvor de kom. Lendmennene i Bergen rustet ut landvern i Bergen, så markusmennene valgte å seile forbi og tilbake, Bergen var blitt for sterk for den unge kongens krigerflokk. Erling Skakke seilte først til Viken, men fikk motvind idet han skulle fortsette til Vestlandet. Markusmennene visste at Erling Skakke hadde en stor hær i Viken, og de valgte derfor å seile sørover til Bergen på nytt.
I september 1163 ble markusmennene beseiret av lendmannen Nikolas Sigurdsson. Detaljene er uklare, men Markus og Sigurd Markusfostre kom med sine skip til Skorpo på sørsiden av Korsfjorden utenfor Bergen. Men lendmennene i Bergen gikk til angrep og jaget markusmennene bort, og de erobret Markus fra Skogs skip. Etter å ha tatt livet av flere gjenværende på skipet, begynte lendmennene å lete etter Sigurd og Markus. Få dager senere fant lendmennene fra Bergen både kongsemnet Sigurd Markusfostre og hans fosterfar. De ble ført til Bergen, og ved mikkelsmess den 29. september 1163 ble Sigurd halshogd og fosterfaren Markus hengt.
Erling Skakke i Viken fikk problemer med innbyggerne på øya Hisingen, som nektet å betale bøter for deres støtte til opprørene. Ved juletider 1163 rykket han med sin hær over isen fra Konghelle og brente ned en gård hvor hundre mann omkom. Våren 1164 ble den siste opposisjon mot Erling Skakke og hans sønn Magnus slått ned, for da ble stormenn på flukt tatt av dage.
Sted for slaget
Nøyaktig hvor i Ramnes kampene skal ha funnet sted, har lenge vært uklart. De to kildene Fagrskinna og Heimskringla stemmer ikke overens med hensyn til hvor kampen fant sted. Begge sagaene opplyser at Sigurd jarl var «oppe på Re», da Erling Skakke først fikk melding om at Sigurd var i nærheten. Men sagaene har ulik beskrivelse av hvor Sigurd og hans menn befant seg natta før Erling og hans menn møtte dem. Fagrskinna sier at de var «a Dinnduxstaðum», mens Heimskringla sier at de var på gården Ramnes.
Det finnes ikke noe gårdsnavn i Ramnes som passer med «a Dinnduxstaðum», men historikeren Peter Andreas Munch foreslo at det kunne være en forvanskning av «Linnestad». Høsten 2010 fant ei gruppe arkeologer under ledelse av Kjersti Jacobsen pilspisser og spydspisser på et jorde på gården Søndre Linnestad. Det er god grunn til å tro åstedet for «Slaget på Re» i 1163 nå er funnet.
Petrus martyr
Petrus martyr eller Per pekk i vatn (18. mars) er en merkedag til minne om dominikaneren og inkvisitoren, den hellige Peter av Verona (1205–1252) som ble drept på grunn av sin fanatiske holdning til katarene og senere kanonisert. Dagen er avmerket på den norske primstaven som en piggstav/pigghakke.
Ifølge gammel tradisjon kunne man på denne dagen se hull i isen etter Pers stav.
Hematt att
Hematt att er et musikkalbum med Lasse Johansens Orkester fra 2005. Dette er bandet sitt debutalbum.
Labroidei
Labroidei er en undergruppe av piggfinnefisker. Den omfatter ciklidene, som lever i ferskvann, og er en av de mest artsrike familiene av virveldyr. De fleste andre artene lever på grunt vann i havet. Til denne gruppen hører jomfrufiskene og papegøyefiskene, som lever på korallrev. Størst utbredelse har leppefiskene, som er de eneste representantene for gruppen i Norge.
En fylogenetisk undersøkelse fra 2005 viser at Odacidae og papegøyefiskene hører til blant leppefiskene. En velger likevel å følge en mer tradisjonell inndeling her.
Horror Show
Horror Show er Iced Earths sjette studioalbum fra 2001.
Nekhebet
Nekhbet (også transkribert som Nekhebit) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en tidlig førdynastisk lokal gudinne. Hun var skytsgudinne for byen Nekheb (El Kab) i tredje nome (distrikt) i Øvre Egypt, hvor hennes sentral kultsted lå. Navnet hennes betyr «Hun fra Nekheb». Til sist ble hun skytsgudinne for Øvre Egypt og en av de to fremste krongudinner for hele oldtidens Egypt da landet ble forent.
Gudinnen ble framstilt som en gribb eller som en kvinne med gribbehette. Som skytsgudinne for Øvre Egypt bar hun som regel denne landsdelens hvite krone. Hun var nær tilknyttet slangegudinnen Wadjet (Uto), som var hennes motstykke i Nedre Egypt, og gudinnene Mut og Tefnut. En av hennes særskilte oppgaver var som beskytter av kongebarnet.
Mytologi
Egypts eldste orakel var helligdommen til Nekhbet i hennes kultsenter, den opprinnelige nekropolis i Nekheb (El Kab). Det var en assosiert by til Nekhen, det religiøse og politiske hovedstaden i Øvre Egypt i slutten av førdynastisk tid (ca. 3200–3100 f.Kr.) og sannsynligvis også under tidlig dynastisk tid (ca. 3100–2686 f.Kr.). Den opprinnelige bosetningen ved Nekhen er datert fra Naqada I, eller i sent i badarikulturen. Ved dens høydepunkt, fra rundt 3400 f.Kr. hadde Nekhen minst 5000, og muligens så mange som 10 000 innbyggere.
Nekhbet var skytsgudinnen for Øvre Egypt. Sammen med sin motpart i Nedre Egypt, Wadjet, ble de ofte framstilt sammen som «De to fruer». Da Egypt ble forent var det antatt at de to gudinnene var tilstedeværende ved kroningen av farao, og sammen representerte de uraeusslangen og deres symboler ble plassert foran selve kronen til farao.
I byene Nekheb og Nekhen, hvor hennes kult var, ble det reist et stort tempel for henne, foruten et fødehus, en rekke mindre templer, en hellig dam, og en del tidlige gravsteder er også funnet. Prestinnene til Nekhbet ble kalt for muu, «mødrene», og bar kapper gjort av eller pyntet med fjær fra gribber.
I en del senere tekster i Dødeboken er Nekhbet referert til som «Far av fedre, mor av mødre, som eksisterte fra begynnelsen og er skaperen av denne verden.» Hun fikk også tittelen «Ras øye», således knyttet henne til andre gudinner av samme tittel, inkludert Bast, Tefnut, Sekhmet, Hathor, Isis, og hennes tvilling Wadjet. Hun er da en av beskytterne av Ra på hans reise over himmelen, særskilt mot hans fiende, slangeguden Apep. Som de fleste egyptiske guddommer hadde hun også en sint side av seg. I den mytologiske fortellingen om Horus og Set, da Horus forfulgte sine fiender i form av bevinget, brennende solskive, var både Nekhbet og Wadjet ved hans side som hans beskyttere.
Eksterne lenker
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Kaolin
Kaolin er en hvit og svært plastisk leire med flere bruksområder, bestående hovedsakelig av mineralet kaolinitt (aluminiumsilikat).
Ordet kommer fra navnet til småbyen Gaoling, 高岭 (eldre romanisering: Kao-ling, pinyin: Gāolǐng) i provinsen Jiangxi i Kina (navnet betyr høyås). Fra dette sted hentet man leire til porselensfabrikkene i Jingdezhen. Leiren kalles også for porselensleire, ettersom dens fremste bruksområde ligger innen produksjon av porselen. Andre keramiske produkter, skapt for å ligne på porselenet, inneholder også kaolin: benporselen, feltspatporselen og flintgods. Man benytter også kaolin for produksjon av finere tegl, innen papirindustrien (for å gi en hvit og glatt overflate), innen kosmetikkindustrien og ved produksjon av gummi, og tidligere også i medisiner, som piller og strøpulver.}
Som pigment er kaolin listet i Colour Index som Pigment White 19 (77004, 77005).
Materialet anvendes også ved produksjon av sanitetsgods, ildfast tegl og isolatorporselen.
I Europa kjenner man til at kaolin ble produsert på De eoliske øyer i oldtiden.
Kaolinforekomster finnes utover i Gaoling også blant annet i Böhmen, Tyskland, Cornwall, Bornholm, Frankrike, Bulgaria og USA. I Sverige finnes kaolin på Ivön og i Billinge i Skåne.
Johan Tenol-Tuxen
Johan Tenol-Tuxen (født 1887, død 1958) var kunstmaler fra Vik i Sogn. Han var hovedsakelig selvlært, men fikk noe opplæring av maleren Bernhard Hinna fra Jæren.
«Herkules» (1556)
«Herkules» som først var nevnt i året 1556, var også kjent som «Lang Herkules» i dansk tjeneste og som «Danska Hercules» eller «Hercules» i svensk tjeneste. Dette storskipet på over 200 lester i deplasement, som ment opptil 800 tonn, ble erobret under det første slaget ved Bornholm den 30. mai 1563 av den såkalte «Bröllopsflottan» fra Sverige. Erobringen av det danske admiralskipet sammen med «Hektor» på 300 tonn og «Hjorten» på 300 tonn startet den store krigen mellom Danmark-Norge og Sverige, deretter kjent som den nordiske syvårskrigen.
«Herkules»
Det danske storskipet «Herkules» på 200 lester eller 800 tonn i deplasement for første gang var nevnt i året 1556 som et orlogsskip i den danske orlogsflåden, og var beskrevet som et stort firemasters skip som hadde en besetning på 219 mann ifølge en flåteliste fra året 1558. På denne flåtelisten var «Hercules» en av de to største storskipene i flåten etter flaggskipet «Fortuna», med åtti sjømenn og 16 såkalte «bøsseskyttere» eller kanonskyttere. Antallet skyttere ombord på «Herkules» indikerte opptil 32 kanoner siden det er antatt at en skytter var ansvarlig for to kanoner hver.
«Herkules» var sjeldent omtalt på de fåtallige dokumentene om den dansk-norske fellesflåtens virksomheter fram til våren 1563, men som et av de største skipene ble det tatt i bruk som admiralskip for admiral Jakob Brockenhus som seilte ut den 4. mai i spissen for en eskadre på ti skip til Bornholm. Samtidig hadde den svenske kongen, Erik XIV, utrustet en krigsflåte kalt «bröllopsflottan» som skulle seile til den nordtyske kysten for å hente hans brud i Hessen for et forekommende bryllup.
Situasjonen mellom de to nordiske kongedømmer var spent, og svenskekongen beordret admiral Jakob Bagge om å ta opp kamp med danskene om han skulle komme ut for disse underveis. Brockenhus hadde dratt til Bornholm på kongens ordre for å gjøre alvor av sine trusler om å sette Sverige under blokade.
Om morgenen den 30. mai 1563 observerte Brockenhus flere seil ute på Østersjøen fra sin base i Rønne, og dro ut ombord på «Herkules» sammen med sine sekundanter, to skip hver på 300 tonn i deplasement. Kongens instrukser var meget tydelig, alle skip på vei til eller fra Sverige skulle visiteres, og handelsskip med livsmidler eller ammunisjon skulle bli tatt i arrest. Etter datidens krav måtte svenskene i fremmede farvann stryke deres skværseil som tegn på respekt, men dette var ikke gjort etter hvert som danskene kom nærmere. Som reaksjon på dette ble det avfyrt tre løsskudd, deretter med skarpt skudd.
Etter tre timer var sjøslaget over etter Brockenhus måtte overgi seg, og over åtte hundre menn ble tatt til fange. Ifølge de svenske dokumentene hadde de to mindre sekundantene, «Hektor» og «Hjorten» ikke mer enn 150 mann hver i svensk tjeneste. Over halvparten av fangene som ble utsatt for en offentlig ydmykelse i Stockholm, kom fra flaggskipet «Herkules».
«Hercules» i krig
Under den nordiske syvårskrigen fortsatte det tidlige danske storskipet sin deltagelse i sjøslagene som «Svenska Hercules» fram til partene hadde forliket seg med en fredsavtale som forlangte at alle erobrede fartøyer i svensk tjeneste skulle leveres tilbake til Danmark. I året 1565 hadde det svenske krigsskipet en besetning på mellom 460 og 525 mann ombord sammen med en bestykning på mellom 72 og 90 skyts.
Under sjøslagene deltok dette skipet med heder, spesielt under det tredje slaget ved Öland den 26. juli 1566, der det hadde kommet under angrep fra flere allierte skip ifølge de svenske beretninger. Sammen med resten av den svenske flåten hadde «Hercules» brutt kontakten med den allierte flåten og kommet seg til skjærgården ved Blekinge. Da det brøt ut en voldsom storm som utslettet store deler av den dansk-norske og lübeckske flåten utenfor Gotland, måtte svenskene komme seg ut i åpen sjø. Danskene fant senere vrakgods som hadde svensk opprinnelse, og først trodde at den svenske flåten hadde også kommet ut for ulykken i den samme natten.
Sjøkrigen ebbet ut etter dette, og «Hercules» ble ombygd fra et firemasters skip til å ha tre master ved året 1568. Etter krigens opphøret måtte svenskene leverte tilbake alle skipene de hadde erobret i løpet av krigsårene, deriblant «Jægermester» på 1100 tonn og «Herkules» på 800 tonn som de største. Etter å ha blitt overført til dansk tjeneste, forsvant dette skipet ut av flåtelistene ved året 1572. I dette året hadde et nytt skip overtatt navnet «Hercules».
Danjiangkoudemningen
Danjiangkoudemningen er en demning med vannkraftverk i elva Dan Jiang (Han) ved byen Danjiangkou, i det nordvestlige Hubei, midtre Kina. Selve demningsanlegget ligger i byfylket Danjiangkou, 100 km vest for byen Nanyang, og demmer opp Kinas største og en av Asias største kunstige innsjøer. Innsjøen forgrener seg også inn i provinsen Henan. Totalt installert krafteffekt er 900 MW, og anlegget ble bygd ut på 1950-tallet.
Fylkesvei 2858
Fylkesvei 2858  går mellom Snyta og Busund i Ringerike kommune.
Danjiangkoudemningen
Demningen er 176,6 meter høy, og totalt 2,494 meter lang. Da den ble bygget ut skapte den et av Asias største reservoarer. Det strekker seg helt inn i Henan-provinsen i nord.
Det har vært gjennomført en avledning av vann fra Chang Jiang (Yangtze) til Nord-Kina via Danjiangkou-reservoaret og over fjellene nordover til Huang He. Dette er et ledd i Sør-nord-vannoverføringsprosjektet (Nánshuǐ Běidiào Gōngchéng – South-to-North Water Diversion Project (SNWDP)).
Fylkesvei 2858
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 162.
Heia Sven Ingvars!
Heia Sven Ingvars! er et musikkalbum med Lasse Johansens Orkester i 2006. Albumet består av sanger av dansebandet Sven Ingvars.
Lowgar (provins)
Lowgar-provinsen er én av 34 provinser i Afghanistan. Den ligger øst i landet. Administrasjonssenteret er Pol-e Alam.
Autistisk savant
Ordet «savant» kommer fra fransk og betyr «lærd».
«Psykiater Donald Treffert i Wisconsin har studert savanter i fem tiår, og har et arkiv med 319 slike tilfeller. Tre fjerdedeler av disse er diagnostisert med autisme, så det er tydeligvis en forbindelse der, men hvorfor? (...) forteller Treffert at det er typisk er personer med defekter i venstre hjerne-halvdel, som styrer språk og logisk tenkning, som har savant-egenskaper».
Are Stokstad
Are Trygve Støen Stokstad (født 3. november 1954 i Larvik ) er fra mai 2013 konsernsjef Amedia. Han kom fra stillingen som konserndirektør i A-pressen, og har tidligere vært leder av Mediebedriftenes Landsforening. Han har vært ansvarlig redaktør og administrerende direktør i Østlands-Posten fra 1997–2009 og har tidligere arbeidet i flere norske aviser, deriblant Nybrott.
Mesterligaen i håndball
Mesterligaen i håndball (EHF Champions League) kan peke på:
Čierny Váh vannkraftverk
Čierny Váh vannkraftverk er et vannkraftverk som nytter to reservoarer i vassdraget Váh i det nordvestlige Slovakia. Dette er et såkalt pumpekraftverk, og installert effekt er inntil 735 MW.
Slaget ved Aligarh
Slaget ved Aligarh også kjent som slaget ved Ally Ghur ble utkjempet mellom Marathakonføderasjonen og Det britiske ostindiske kompani under den andre anglo-maratha krigen (1803–1805) i Aligarh, India.
Aligarh Fort, et av de sterkeste fortene i India, var befestet og under kommando av en fransk leiesoldatoffiser Pierre Perron. Det ble beleiret i 1. september 1803, av det britisk 76. regiment, nå også kjent som hertugen av Wellingtons regiment, under general Gerard Lake. Det ble erobret fra Marathariket 4. september 1803. Under angrepet var fjorten grøfter rundt fortet forsynt med sverdblad og forgiftede spanske ryttere av franskmenene. Forsvarsverket var forsterket med fransk artilleri og tigere og løver fra Scindiahs menasjeri ble også brukt av franskmennene. Under slaget mistet britene så mange som 900 soldater. Han som den gang var hertugen av Wellington uttalte at erobringen var "en av de mest ekstraordinære prestasjoner ".
Coldingham
Coldingham er en landsby i Scottish Borders, Skottland.
Blant severdigheter finner man Coldingham Priory og en kirke fra det 12. århundre. Den nåværende sognekirken er fra 1855.
Coldingham Bay ligger nær landsbyen. Sandstranden der er populær blant surfere.
Erlend Gjerde
Erlend Gjerde (født 11. mai 1978 ) er en trommeslager og manager fra Arendal, bosatt i Oslo.
Han spilte trommer i Stonegard frem til bandet ble oppløst høsten 2008, og etter dette etablerte han bandet Djerv med vokalist Agnete Kjølsrud som tidligere var i Animal Alpha. Etter Djervs sitt første musikkalbum i 2011 reiste han på Europaturne med bandet samme høst.
Gjerde er også eksport-manager i det norske metal-plateselskapet Indie Recordings.
Brannvesenet Sør-Rogaland
Historie
Stavanger brann- og feiervesen ble etablert i 1866, og hadde brannstasjon i Stavanger sentrum. I 1983 og 1984 ble det etablert bistasjoner på Forus og i Kvernevik, og brannvesenet fikk ansvar for slokking også i Sola og Randaberg kommuner. I 2002 ble det avtalt samarbeid som knyttet Kvitsøy brannvesen til Stavanger.
Sandnes brannvesen ble etablert i 1848, med brannstasjon i Sandnes sentrum. Ved kommunesammenslåing i 1965 ble Riska brannstasjon overtatt, og i 1983 ble Ims brannstasjon tatt i bruk. I 1999 ble det etablert samarbeid med flere kommuner, og brannvesenet i Gjesdal, Time og Klepp gikk inn i Sandnes brannvesen.
I 2002 utredet brannvesenet i Sandnes og Stavanger muligheter for å øke samarbeid for å oppnå bedre beredskap og økonomi. Anbefalingen ble en full sammenslåing av brannvesenet i de to byene, i tillegg til brannvesenet i Rennesøy og Hå. En mer effektiv drift og benyttelse av utstyr og mannskap, bedre beredskap og Forus som bistasjon for hele Sandnes-området var hovedgrunner som ble presentert. Hå takket nei til invitasjonen, mens de tre andre enhetene med sine eierkommuner stiftet det nye Brannvesenet Sør-Rogaland 1. januar 2004.
Brannstasjoner
Brannvesenet har 12 brannstasjoner, hvorav fire med kasernert vakt.
Kasernert vakt
Kvernevik brannstasjon ble åpnet 27. mars 1984 og ligger i Madla bydel i Stavanger, ved grensen til Randaberg. Dekningsområdet er Madla bydel, Sola kommune, Randaberg kommune og Rennfast-tunnelene.
Gamle Sandnes brannstasjon var hovedbrannstasjon og ble åpnet i 1989, etter å ha flyttet fra lokaler ved Rådhusteateret i Sandnes sentrum. Stasjonen ligger på Jærveien (riksvei 505) på Sandved, ved kryss med europavei 39. Her ligger brannvesenets administrasjon, og en døgnbemannet ambulansestasjon fra Stavanger universitetssjukehus. Brannstasjonen ligger vegg i vegg med legevakt for Sandnes og Gjesdal (også Klepp og Time på nattestid). Ny brannstasjon er nå åpnet på Stangeland med legevakt tilknyttet som før.
Stavanger brannstasjon åpnet 18. desember 1956 og ligger på Lagårdsveien (riksvei 44) sør for Stavanger sentrum. Her ligger 110-sentralen for Sør-Rogaland og Sirdal. Brannvesenet hadde tidligere hatt to andre lokaler ved Stavanger domkirke.
Miljørettet helsevern og skjenkekontroll
Brannvesenets avdeling for miljørettet helsevern utfører disse oppgavene for eierkommunene, i tillegg til Eigersund, Finnøy, Forsand, Hjelmeland, Hå, Lund, Sokndal og Strand. Skjenkekontrollen utfører tjenester for eierkommunene, bortsett fra Sola der Securitas har oppgaven, i tillegg til Bjerkreim, Eigersund, Finnøy, Forsand, Hå, Lund, Sokndal og Strand. Miljørettet helsevern og skjenkekontroll har kontorer og besøksadresse på hovedbrannstasjonen i Sandnes.
Ny hovedbrannstasjon
Brannvesenet ønsker all virksomhet bortsett fra utrykningsstyrken samlet i en hovedbrannstasjon, og har fra 2005 utredet muligheter for dette. Behovet bygger på kontormangel og ønske om effektivisering og økt beredskap, samt befolkningsutviklingen i Sandnes og sørover. Arbeidsgruppen har vurdert tre lokaliseringer, og gjorde i 2007 en formell henvendelse til Sandnes kommune og grunneier rundt en mulig tomt i kryssområdet Stangeland/Soma, i trafikkøy mellom europavei 39, rv. 44 og rv. 509. En slik beliggenhet vil gi god veitilgang til Sandnesområdet og erstatte både Forus og nåværende Sandnes brannstasjon.
Eksterne lenker
Offisielt nettsted
Bente Wethal
Bente Wethal (født 28. juli 1979 i Nasik i India) er en norsk skuespiller. Wethal er også Bollywood-skuespillerinne, danser og har teatererfaring.
Hun har også blitt tildelt filmpris i Bollywood og har spilt i en rekke reklamefilmer for indiske L'Oreal.
Susan Buckner
Susan Buckner (født 28. januar 1953) er en amerikansk skuespillerinne og tidligere deltaker i missekonkurranser.
Biografi
Susan Buckner ble født 28. januar 1953 i Seattle i Washington. Før hun begynte skuespillerkarrieren ble hun kåret til Miss Washington i 1971 og fikk en topp ti-plassering i badedraktkonkurransen i Miss America. Som skuespillerinne har hun spilt en rekke biroller, blant annet som cheerleaderen Patty Simcox i filmen Grease (1978).
Mileva Marić
Mileva Marić (født 19. desember 1875 i Titel i Vojvodina, det tidligere Østerrike-Ungarn (i nåværende Serbia), død 4. august 1948 i Zürich i Sveits), var en serbisk matematiker. Hun var Albert Einsteins første kone.
Marić og Einstein begynte begge studier ved ETH Zürich i 1896. De ble forelsket og Marić fødte i hemmelighet en datter, Liserl (Lille Lise). Om Liserl døde eller ble adoptert bort er ikke kjent. Marić og Einstein giftet seg 6. januar 1903 og fikk to sønner.
I 1905 publiserte Marić og Einstein fire artikler som kom til å snu hele vårt verdensbilde på hodet. Det er ukjent hvilken rolle Marić hadde. I brevveksling mellom dem seinere framkommer det at begge hadde inngående kjennskap til teoriene som ble publisert og de omtaler dem som et felles eie. De ble skilt 14. februar 1919, da var avtalen at penger fra en fremtidig Nobelpris skulle tilfalle Marić. Og slik ble det.
I de senere år har Marić fått fornyet oppmerksomhet i Serbia. Hennes vitenskapelige rolle ble belyst på et symposium om Mileva Marić Einstein i oktober 1995 i Novi Sad. Teater og noveller: Mileva Ajnstajn, et drama i to akter av Vida Ognjenovic og novellene Mileva Maric av Dragana Bukumirovic og Mrs. Einstein av Anna McGrail.
Oppvekst og studier
Mileva Marićs far er Milos Marić (1846–1922) og mor Marija Ruzic Marić (-1924). Som syvåring kunne hun lese, regne, lese noter og snakke serbisk og tysk. I 1891 begynte hun på gutteskole og ble best i klassen i matematikk. Fordi jenter ikke kunne gå på gymnas i Østerrike-Ungarn hvor familien bodde, sendte faren henne til gymnasiet i Sabac i Serbia. Der lærte hun matematikk, fysikk, tysk og fransk. Da faren ble ansatt ved høyesterett i Zagreb i 1892, ble Marić elev ved den kongelige klassiske videregående skole som første jente. I november 1894 reiste hun til Zürich for å begynne på pikeskole. I Zürich bodde hun sammen med Ruzica Drazic som hun kjente fra Sabac. De ble venner resten av livet. En annen klassekamerat til Marić var Nikola Tesla (1856–1943).
Våren 1896 begynte Marić på medisinstudiet på Eidgenössische Technische Hochschule Zürich, ETH Zürich, men skiftet i oktober til matematikk og fysikk på ETH Zürich og ble den sjette studenten i klassen. Her traff hun Albert Einstein som var tre og et halvt år yngre. Marić var den første kvinnen på dette studiet og den femte kvinnen som gikk på ETH Zürich. Hun fikk gode karakterer de første årene på høyskolen og arbeidet mot en doktorgrad i varmeledning. I november 1897 flyttet hun til Heidelberg og fulgte studier ved universitetet. Hun ble fascinert av et foredrag om forholdet mellom hastigheten til et molekyl og avstanden det tilbakelegger mellom to kollisjoner, og skrev om dette i kjærlighetsbrev til Einstein. Senere er dette kanskje begynnelsen til den andre artikkelen i 1905 om Brownske bevegelser. Marić flyttet så tilbake til Zürich og studerte der sammen med Einstein. Da Einsteins foreldre ble kjent med forholdet til Marić, ble spesielt moren rasende. Hun mente at Mileva ikke ville være den rette svigerdatter. Marić var eldre enn Albert og for 'boklig', og så var det kanskje upassende at hun var katolikk.
Etter mange år med akademiske triumfer og planer om eksamener og avhandlinger mistet Marić taket på studiene. Hun strøk til eksamen i 1900. Sommeren 1901 klarte hun heller ikke eksamen og ga opp å skrive på oppgaven sin. Hun var gravid. Foreldrene til Albert Einstein ba han bryte all kontakt med Marić. Noe han også gjorde. Hun måtte i all hemmelighet reise til Novi Sad. Marić fikk en datter i januar 1902. Dette ble først kjent i 1987 da John Stachel utga The Collected Papers of Albert Einstein, Princeton University Press (1987).
Familieliv
Marić klarte ikke å slippe tanken på matematikk og teoretisk fysikk, og Albert Einstein. Det er lite man vet om henne, kanskje kunne Marić ikke få arbeid som lærer fordi hun ikke klarte eksamen ved ETH Zürich, eller var det egenskapene til en serbisk kvinne som styrte hennes valg; når du har valgt en mann skal du ofre alt for han. Marić giftet seg med Einstein 6. januar 1903, da hadde Einstein hatt fast arbeid på patentkontoret i Bern siden juni året før. Den 14. mai 1904 fødte Marić sin første sønn, Hans Albert.
Einstein sendte inn en doktoravhandling til ETH Zürich i 1901 som ble avvist. 30. april 1905 leverte han en revidert utgave som ble godtatt. Familien Marić/Einstein hadde nok brukt tid på dette også, men det var artikler for publisering i ’Annalen der Physik’ som preget hjemmet til Marić. Den russiske fysikeren Abram Fedorovich Joffe (1880–1960) var assistent hos Wilhelm Conrad Röntgen (1845–1923) i perioden 1903 til 1906 i München. Röntgen var med i redaksjonen til 'Annalen der Physik'. Joffe leste Einsteins originale artikler, som var underskrevet 'Einstein-Maric'.
Tegn på hva familien var opptatt med, finnes i et brev fra mars 1901 der Einstein skriver: «Sammen skal vi seierrikt avslutte vårt arbeide med relativ bevegelse». Formuleringen kunne umiddelbart tyde på at de i fellesskap var i gang med å utvikle en teori. Marić og Einstein var forelsket og at de i kjærlighetsbrevene diskuterte grunnlaget og utviklingen av relativitetsteorien er nokså spesielt. Marić var klart med som viktig både i utvikling av ideene og i de matematiske beregningene som beviser teoriene.
Marić var hjemme og understøttet Einsteins raske karriere og berømmelse. Året 1905 ble særegent. I løpet av ett år skrev de fire artikler som ble publiset i ’Annalen der Physik’. (Se Mirakelåret 1905.) Marić ofret seg helt for hjemmet, mannen og teoriene. Det var i hjemmets stuer og atomsfære at det ble diskutert, matematiske bevis ble skrevet og artikler ble lagt i brev for publisering. 28. juli 1910 fødte hun en sønn, Edvard. Senere ble begge guttene tatt med til Novi Sad og døpt 22. september 1913.
Skilsmisse og Nobelprisen
I 1922 ble det offentliggjort at Einstein fikk Nobelprisen i fysikk for 1921. Alle pengene ble overført til Marić slik som avtalt i skilsmisseavtalen.
Sønnene
Edvard var musikalsk og interessert i litteratur. Han studerte medisin, og i perioder var han plaget av psykiske lidelser. Marić sto ved hans side hele sitt liv. Etter et sammenbrudd i 1929 pleiet hun ham til sin død.
Det gikk bedre med Hans Albert Einstein (1904–1973). Han ble professor i hydraulikk fra 1947 til 1971 ved Berkeley universitet i California. Han hadde lite å gjøre med sin far, men delte flere av hans interesser. Han var gift to ganger og fikk tre barn.
Mirakelåret 1905
I 1905 hadde familien Einstein/Marić sitt Annus mirabilis som forskere. Mens Einstein var på patentkontoret om dagen der han bare kunne arbeide med patenter, var Marić hjemme med 1 år gamle Hans Albert. Om kvelden diskuterte de og skrev ned sine teorier. Marcel Grossmann (1878–1936) var venn av familien og hjalp til med matematiske utlegninger. Følgende fire artikler ble publisert og kom til å snu hele vårt verdensbilde på hodet:
1.	”«Über einen die Erzeugung und Verwandlung des Lichtes betreffenden heuristischen Gesichtspunkt». Annalen der Physik, 1905, (17): p.132-148. 2.	«Über die von der molekularkinetischen Theorie der Wärme geforderte Bewegung von in ruhenden Flüssigkeiten suspendierten Teilchen». Annalen der Physik, 1905, (17): p.549-560. 3.	«Zur Elektrodynamik bewegter Körper». Annalen der Physik, 1905, (17): p.891-921. 4.	«Ist die Trägheit eines Körpers von seinem Energieinhalt abhängig?». Annalen der Physik, 1905, (18): p. 639-641.
I den første artikkelen forklares fotoelektrisk effekt. Energirike fotoner, som f.eks. i ultrafiolett lys, kan komme inn til et atoms elektroner og derved skyve dem ut av atomet. Hvis et foton har en større energi enn den energi et elektron er bundet med, så vil det løsrevne elektronet få overskuddsenergien som kinetisk energi. Den fotoelektriske ligning viser, at det eksisterer en lineær sammenheng mellom den kinetiske energi i et løsrevet elektron og frekvens til det lys (fotoner) som vekselvirker med atomet. For denne første artikkelen fikk Einstein Nobelprisen i fysikk, men det skjedde først i 1921. I 1827 oppdaget Robert Brown at pollenkorn oppslammet i vann hadde en tilfeldig bevegelse. Brown trodde at pollenkornene var levende, men da han tok noe fint glasstøv i vannet så han fortsatt den tilfeldig sikksakkbevegelsen. Høyere temperatur i vannet ga hurtigere bevegelser. I den andre artikkelen fra 1905 gis en teoretisk forklaring på de tilfeldige skranglebevegelsene eller brownsk bevegelse.
I den tredje artikkelen studeres og sammenlignes fysiske fenomener og naturlover i referansesystemer, som beveger seg med konstante hastigheter i forhold til hverandre i den spesielle relativitetsteorien. Forklaringen er basert på to aksiomer: Galileos gamle idé om at lover i naturen er de samme for alle observatører med samme hastighet i forhold til hverandre, og at lyshastigheten var den samme for alle observatører.
Den fjerde artikkelen handler om at masse og energi er samme fysiske fenomen. Her utledes den berømte likning E=mc^2.
Livets slutt
Marić ofret seg helt for sin sønn Edvard. Etter hans sammenbrudd i 1929 måtte han pleies. I september 1948 fikk han et nytt anfall og Marić brøt sammen. Mileva Marić døde i Zürich i Sveits i desember 1948. Det var ingen notis i aviser og graven ble glemt. Mileva Marić var en kvinne med spesielle evner og egenskaper og var samtidig med kvinnelige atomfysikere som Marie Curie og Lise Meitner.
Notodontinae
Notodontinae er en gruppe (underfamilie) av sommerfugler som tilhører familien tannspinnere (Notodontidae). Det er uklart hvilke slekter som bør plasseres her. De slketene som er nevnt her, blir noen ganger fordelt på tre underfamilier: Notodontinae i snever forstand, Ptilophorinae og Stauropinae. De fleste har en "tann" ved forvingens bakkant, og larvene er nesten nakne, ofte med påfallende pukler eller utvekster på kroppen. Larvene lever på busker og løvtrær, ofte i pilefamilien (Salicaceae). En påfallende undergruppe er gaffelstjertene (Dicranurini) som er kraftige, hårete, hvite eller lysegrå spinnere. Larvene har et langt, gaffelformet vedheng på bakerste kroppsledd.
Past Perfect, Future Tense
Past Perfect, Future Tense er et musikkalbum med Magne Furuholmen fra 2004.
De Havilland DH 100 Vampire
de Havilland Vampire var det andre jetdrevene flyet i Royal Air Force. Det ble utviklet og bestilt under andre verdenskrig, men kom aldri i kamp. Etter krigen ble flyet blant annet brukt i det norske luftforsvaret.
Historie
Vampire var et meget allsidig fly. Det var det første jetfly som kunne lande på hangarskip. I 1948 satte det høyderekord ved å presse seg opp til 18 119 m. Senere samme år ble Vampire det første militære en-motors jetfly som krysset Atlanterhavet.
Vampire i Luftforsvaret
Etter krigen ble det klart at Luftforsvaret måtte satse på jagerfly med jetmotor til erstatning for Spitfire og Mosquito, og det ble bestemt at Vampire skulle erstatte disse. I tidsrommet fra 1948 til 1957 ble det anskaffet 56 Vampire, 20 av typen F. III og 36 F.B.52. Vampire ble etterfulgt av Republic F-84 Thunderjet.
Vampire i Norge
Etter at det sveitsiske luftforsvaret faset ut sine Vampire på 90-tallet kjøpte Øyvind Ellingsen inn en til landet og registrerte den sivilt som LN-JET. Den har nå sin base på Kjeller, og andre eiere er blant annet Kjeller Flyhistoriske Forening.
Det finnes flere bevarte Vampire, blant annet to stykker på flysamlingen på Gardermoen, på Norsk Luftfartsmuseum i Bodø og en på Flyhistorisk Museum på Sola.
I tillegg flyr det to privateide sveitsisk bygget Vampire i Norge. Én enseter og én toseter, begge malt i norske farger. Enseteren har merkingen PX-K (LN-DHY), og toseteren har merkingen PX-M (LN-DHZ). Flyene driftes av foreningen Flyvåpenets Historiske Skvadron. Flyene er til daglig stasjonert på Rygge Flystasjon, og deltar på flyshow i inn- og utland.
Ropalopus macropus
Utseende
En middelsstor (7–14 mm), nokså slank, helsvart trebukk. Den kan skilles fra Ropalopus clavipes, som også er helsvart, på at kroppsformen er slankere. Antennene er svarte og nesten så lange som kroppen. Pronotum er litt bredere enn langt, sidene er ikke jevnt rundede, men har en knekk i midten, grovt punktert og matt. Dekkvingene er avlange, parallellsidige med markerte, rettvinklede skuldre. De er mattsvarte og overflaten er læraktig. Dekkvingene dekker ikke bakkroppsspissen. Lårene er noe fortykkede, svarte likesom resten av beina.
Levevis
Larven utvikler seg under barken av løvtrær med hard ved, mest ulike frukttrær, bøk og eik. Hunnene legger egg på uttørkede, nylig døde greiner, som må være soleksponerte. Larveutviklingen tar to år. De voksne billene kan finnes i juni-juli.
Utbredelse
Arten er har en østlig utbredelse i Europa, den forekommer på én lokalitet i Alpene, videre fra Polen i nord til Tyrkia i sør, og øst til Kaukasus og Iran. I Norden ble den funnet på noen lokaliteter i Skåne rundt 1850, men er ikke gjenfunnet siden.
Torggata Bad
Helse og renslighet
Tidligere var det ikke vanlig å bade hele kroppen oftere enn til jul, men sist på 1800-tallet ble de hygieniske tema satt på dagsordenen. Legestanden klaget over urensligheten blant befolkningen, og startet omfattende opplysningskampanjer hvor en anbefalte ukentlige kroppsbad. Enkelte bedrestilte borgere fikk eget badekar i hjemmet, men det var ikke før drabantbyene begynte å vokse frem midt på 1950-tallet at folk flest fikk innlagt bad i boligene sine. Etnologen Birte Sandvik forteller at «Så sent som i 1922 ble det blant anerkjente arkitekter diskutert hvorvidt bad skulle få oppta verdifull plass i arbeiderboligen». Dermed ble byggingen av offentlige bad et viktig alternativ til badebaljer og vaskevannsfat. Fremme av sunnhet, krav om bedret hygiene, og kunnskaper om smitte var grunnen til at myndighetene anla offentlige bad i de større byene. Blant bydelene i Kristiania / Oslo ble det en kamp om å få bademuligheter til stedets befolkning. Her kunne en som regel velge mellom karbad og dampbad.
De tidligste offentlige badene i hovedstaden var Enerhaugen og Sagene bad, som ble bygd på slutten av 1800-tallet. De ble begge sponset av Kristiania Brændevinssamlag. I 1920-21 ble Bislet bad bygd. Denne representerte noe nytt i det den også hadde svømmehall. Svømmehallen ble umåtelig populær, og nå ble det frem mot andre verdenskrig harde rivinger mellom bydelene om kommunal hjelp til å få bygd bad.
Selv om det med ny boligstandard og økt boligutbygging etter krigen stadig var flere som fikk innlagt bad, ble likevel svømmehallene viktige arenaer for svømmekurs for barna, rekreasjon, mosjon og idrett. Verbale kamper og innsamlingsaksjoner om svømmehaller fulgte derfor anleggelsen av drabantbyer. Flere svømmehaller ble dessuten knyttet til skolene. Det blir stadig uttrykt bekymring for at de dårlige svømmeferdighetene blant elevene leder til unødvendig mange drukningsulykker.
Kimen blir lagt
Allerede i 1861 fikk Thorvald Meyer bygd "Torvegadens Vadske og Badeanstalt". Institusjonen hadde både vaskekummer og dampruller, foruten tolv førsteklasses og seksten annenklasses karbad. Badeanstalten ble i 1863 gitt i gave til Kristiania kommune. Dermed var forløperen til Torggata Bad skapt.
Grunnsteinen ble lagt 1. desember 1924. Badet ble bygget i tre etapper hvorav første etappe bestod av fløyen mot Badstugata. Andre etappe var hovedfasaden og fløyen mot Vaskeribakken (Hammersborggata). Tredje etappe bestod av svømmehallen med tilliggende rom, som ble tatt i bruk 1. desember 1931. Da badet ble åpnet i 1925 var det hovedstadens klart største. Det fikk etterhvert både svømmehall, romerbad, dusj og egne avdelinger for karbad. Torggata Bad ble svært populært. Høyden ble nådd midt i 1940-årene, da badet hvert år hadde nærmere en million besøkende.
Da Frognerbadet i 1956 åpnet med femtimetersbasseng, og Tøyenbadet i 1976 fikk innendørsbane av samme lengde, ble de ofte foretrukket fremfor Torggata Bad.
Salg og privatisering
Fra 1980-tallet opplevde man en offensiv for å privatisere og konkurranseutsette offentlig sektor. Dette omfattet også Torggata bad og det offentlige tilbudet i svømmeopplæring. Med et flertall bestående av Høyre og Fremskrittspartiet ble Torggata bad vedtatt solgt i 1989. Selve tomten Torggata 16 ble vedtatt solgt med samme flertall i 1992. Bygningen er nå fylt av en rekke andre virksomheter, blant annet konsertlokalet Rockefeller Music Hall. Da Bislet bad senere også ble solgt, skjedde dette under forutsetning av at eier forpliktet seg til å holde badet intakt.
Erzincan (provins)
Erzincan er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 11 974 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Erzincan.
Provinsen ligger øst i Tyrkia og grenser til provinsene Gümüşhane og Bayburt i nord, Erzurum i øst, Bingöl i sørøst, Tunceli i sør, Elazığ og Malatya i sørvest, Sivas i vest og til Giresun i nordvest
Distrikter
Provinsen Erzincan består av ni distrikter:
Super-Bissorte vannkraftverk
Super-Bissorte er et vannkraftverk i en liten fransk elv, like sør for hvor den renner ut i vassraget L'Arc, ei bielv til Rhône i det sørøstlige Frankrike, i Orelle kommune i departement Savoie. Anlegget for kraft fra Bissorte-demningen som ligger på 2.210 meters høyde over havet. Dette er en betong buedam som skaper et mindre reservoar.
Det ligger umiddelbart nedenfor Bissorte vannkraftverk (75 MW) og Orelle vannkraftverk, sistnenvte med kraft fra Freney-demningen litt lengre oppe i samme elv. Nedenfor i samme elv ligger Ponts-des-Chevres-demningen.
Vannkraftverket har en installert vannkrafteffekt på 750 MW produksjonskapasitet fordelt på fem turbiner. Hvis man inkluderer Bissorte vannkraftverk som kan anses som første byggetrinn (fra 1935), så er totaleffekten 825 MW.
Anlegget stod ferdig i 1978. Vannfallet (head) er på hele 1 120 meter, blant de høyeste i verden.
19. etappe i Tour de France 2009
19. etappe i Tour de France 2009 ble kjørt fredag 24. juli 2009. Et utbruddsforsøk mislyktes, og de ble hentet inn like før den siste andre-kategori-stigningen. Mark Cavendish var blant dem som klarte å komme over toppen, og det ble derfor en massespurt der han tok sin femte etappeseier.
1. sprint (Le Rival)
Etter 33 km
2. sprint (Saint-Julien-en-Saint-Alban)
Etter 141 km
1. klatring (Côte de Culin)
4. kategori stigning etter 6,5 km
2. klatring (Côte de la forêt de Chambarans)
4. kategori stigning etter 40,5 km
3. klatring (Col de l'Escrinet)
2. kategori stigning etter 162 km
Eksterne lenker
2009 Tour de France, Stage 12 to Stage 21
Coldstream (andre betydninger)
Coldstream kan vise til:
Héctor Costa
Héctor J. Costa Massironi (født 30. juli 1929, død 23. mai 2010) var en uruguayansk basketballspiller som deltok i flere olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Fire år senere, under OL 1956 i Melbourne, vant han sin andre olympiske bronsemedalje i basketball med Uruguay.
Daikondi (provins)
Daikondi-provinsen (også skrevet Daikundi) er en av 34 provinser i Afghanistan. Den ble etablert 28. mars 2004. Regionen har tidligere vært et isolert distrikt av Uruzgan-provinsen.
Den ligger rundt 310 km fra Kabul, og 160 km fra Tarin Kot. Provinsen tilhører Hazarajat, hazarenes område i Hindu Kush-fjellene, og er lokalisert i sørlige sentral-Afghanistan.
Distrikter
Distriktene Kajran og Kiti er siden 6. oktober 2008 oppført på UNHCRs liste over utrygge steder i Afghanistan.
Paktika (provins)
Paktika-provinsen er en av 34 provinser i Afghanistan. Den ligger sørøst i landet, i Hindu Kush. Administrasjonsstedet er Sharan.
Urban III
Urban III (ukjent tidspunkt for fødsel, død 20. oktober 1187), opprinnelig navn Uberto Crivelli, var pave fra 1185 til 1187. Han ble utnevnt til kardinal og erkebiskop av Milano av pave  Lucius III som han også etterfulgte 25. november 1185. Han fulgte iherdig opp sin forgjengers konflikt med Fredrik I av Det tysk-romerske rike.
Ken Sprague
Ken Sprague (født 1927 i Bournemouth, Dorset i England, død 2004) var en britisk karikaturtegner, journalist og aktivist som var involvert i sivile rettigheter. Senere arbeidet han også som programleder på TV og en psykoterapeut.
Sprague var opptatt av hvordan politikken påvirket vanlige mennesker. Sprague ble utdannet ved Alma Road Elementary School, før denne skolen ble bombet under den andre verdenskrig. Han ble tildelt et stipend til Bournemouth Municipal College, der han studerte grafikk og kunst. En formiddag i 1944 meldte Sprague seg til den britiske marinen og samme ettermiddag, i Southampton, sluttet han seg til Communist Party of Great Britain.
På slutten av 1960-tallet begynte Sprague å redigere avisen Transport and General Workers Union's The Record og illustrerer den med sine egne tegneserier. I 1976 redigerte Sprague en anti-fascistisk tidsskrift før han ble sparket da han publiserte en artikkel med kritikk av israelsk undertrykkelse av palestinerne. I 1971 flyttet han sammen med sin kone, Sheila, til en liten gård i Devon, og de bygde om denne gården om til et kunstnerisk senter. Hans første kone døde av kreft i 1973. Sprague giftet seg igjen men ble senere skilt.
Ropalopus clavipes
Ropalopus clavipes er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norden er den bare kjent fra Lolland i Danmark, men er trolig utdødd der.
Utseende
En middelsstor (10–23 mm), nokså slank, svart trebukk. Den kan kjennes fra de andre Ropalopus-artene som er funnet i Norden på at den i gjennomsnitt er større og bredere, og på at hvert antenneledd har en liten tann i spissen. Antennene er svarte og tysdelig lengre enn kroppen. Pronotum er litt bredere enn langt, med sterkt runde sider, grovt punktert og matt. Dekkvingene er nokså brede, parallellsidige med markerte, rettvinklede skuldre. De er mattsvarte og overflaten er læraktig. Dekkvingene dekker bakkroppsspissen. Lårene er noe fortykkede, beina er helt svarte.
Levevis
Larven utvikler seg under barken av løvtrær, blant andre selje, lønn, bøk og eik. Hunnene legger egg på uttørkede, nylig døde greiner, som må være soleksponerte. Larveutviklingen tar to år. De voksne billene kan finnes i juni-juli og besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Arten er utbredt i Mellom- og Sør-Europa, men ikke i de vestligste områdene, og østover til Iran. I Norden er den bare funnet på Lolland i Danmark, men ikke på over 100 år.
A Dot of Black In the Blue of Your Bliss
A Dot of Black In the Blue of Your Bliss er et musikkalbum med Magne Furuholmen fra 2008.
Fylkesvei 2892
Fylkesvei 2892  går mellom Kullebunn og Solum i Ringerike kommune. Veien er 1,1 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 183.
Ekskommunikasjon
Ekskommunikasjon (i Norge mest kjent som bannlysning) er en kirkelig straff, særlig innenfor den katolske og den ortodokse kirke, samt kirker som ligger nær disse. Den anglikanske kirke, særlig utenfor Storbritannia og USA, praktiserer også ekskommunikasjon. Straffen går ut på at den som har brutt kirkens regler settes utenfor nattverdsfellesskapet (ex communio, utenfor kommunion) og blir også forhindret fra å delta i andre deler av det kirkelige liv. På norsk omtales ekskommunikasjon ofte som bannlysning.
Jødedommen har tradisjonelt hatt en straff som tilsvarer ekskommunikasjon, men siden det 18. århundre er det bare ultra-ortodokse grupper som praktiserer den.
En del andre kirkesamfunn, også de protestantiske, har lignende straff, men bruker svært sjelden denne betegnelsen. Spesielt kjent for slike straffer er Jehovas vitner og mormonene, som støter bort personer som har begått alvorlige regelbrudd.