cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Synnøve Finden
Historie
Synnøve Finden (1882-1957) regnes i dag for å være Norges første kvinnelige ostegründer og fabrikkeier. Sammen med Pernille Holmen og hennes datter Evy (13) åpnet Synnøve Finden sin første ostefabrikk i 1928 på Grefsenplatået i Oslo. Gjennomslaget for produksjonen kom da osten først ble introdusert til husmorforeningene Hjemmenes Vel. I 1987 ble Synnøve Finden A/S solgt til Dag Swanstrøm og produksjonen flyttet til Enebakk. Med Swanstrøm kom også gjennomslaget (1996) for å kunne være en utfordrer til meierimonopolet Norske meierier (Tine) og samvirket. I januar 1997 uttalte daværende landbruksminister Gunhild Øyangen fra Arbeiderpartiet at staten og Norges Bondelag hadde blitt enige om å åpne opp for konkurranse i meierisektoren. Den nye eieren hadde i 1995 gått til innkjøp av det nedlagte Tine-meieriet i Alvdal.
Fra perioden 1996-2008 var Synnøve Finden blitt den første landsdekkende konkurrenten til Tine med både gulost og brunost. I 2008 fikk selskapet nye eiere, de norske gründerne Jan Bodd og Stig Sunde. Ti år etter overtagelsen ble Karl Kristian Sunde med som partner og eier.
Krigselefant
Krigselefanter var elefanter som ble trenet og ledet av mennesker i kamp. Krigselefanter ble utnyttet som våpen i antikkens militærhistorie. Deres viktigste bruk var i angrep for å trampe ned fiender og/eller bryte deres rekker. Krigselefanter var utelukkende hanner, idet de var raskere og mer aggressive. Krigselefantenes hovedoppgave var å angripe fienden, bryte ned deres rekker og før til skrekk og kaos hos fienden.
Synnøve Finden
Synnøve Korea
I 2020 ekspanderte Synnøve Finden sitt salg av brunost til Sør-Korea, hvor i overkant av 52,000 brunoster har blitt solgt innen mai 2021.
Krigselefant
Krigselefanter spilte en kritisk rolle i flere viktige slag i antikken, men deres bruk ebbet ut ved spredningen av skytevåpen i tidlig moderne tid. Militære elefanter ble deretter begrenset til roller ingeniørarbeid og annet tungt trekkarbeid, og ikke lenger direkte involvert i krigshandlinger. Tidvis ble de også benyttet i seremonier. Unntaket var en del land i verden, som Vietnam og Thailand, hvor de benyttet i krigshandlinger til innpå 1800-tallet.
Synnøve Finden
Dagens virksomhet
Selskapet har i dag produksjonsanlegg i Alvdal og Namsos, tidligere i Enebakk
Fakta fra 2020
Krigselefant
Krigselefanter ble først anvendt i India og bruken spredte seg til Sørøst-Asia, og senere mot vest til Middelhavet. Det er ukjent når elefanter første gang ble bruk i krig. De eldste indiske vediske hymner, vedaene, fra omkring 1400 f.Kr, omtaler bruke av elefanter til transport, især guden Indra og hans guddommelige hvite elefant Airavata, men det er ingen omtale av elefanter i krig, derimot er det fokuseres på Indras rolle som leder av kavaleriet. Yngre fortellinger i Mahabharata og Ramayana, fra omkring 300-tallet f.Kr., nevner derimot krigførende elefanter og sannsynliggjør at det har oppstått i de mellomliggende årene. De gamle indiske kongene satte stor pris på elefanter i krig og ga uttrykk for at «en hær uten elefanter er likeså ynkelig som en skog uten løv, som et kongerike uten en konge eller mannsmot uten våpen.» Fra India bredte bruken av krigselefanter seg mot vest til Perserriket hvor de ble brukt flere felttog, blant annet i kampen mot Aleksander den store. Den første konfrontasjonen mellom europeere og persiske krigselefanter kom i slaget ved Gaugamela (331 f.Kr.), hvor perserne hadde 15 krigselefanter.
De mest berømte felttog med krigselefanter i Middelhavsområdet var den gresk hærføreren Pyrrhos fra Epirus, og den greske feltherren Hannibal fra Kartago som fraktet krigselefanter gjennom Den iberiske halvøy, over Pyreneene, gjennom Gallia og over Alpene for å kunne angripe romerne nordfra. I Middelhavsområdet ble utviklet nye taktikker som reduserte elefantenes verdi kamp, og det ble også vanskeligere å finne dem i naturen, trene dem og frakte dem til de aktuelle krigsskueplassene i Europa. Mot øst og i Asia var det både flere og lettere tilgjengelige elefanter, og et terreng som var mer velegnet for krigselefanter.
Kompanjong-kavaleriet
Kompanjong-kavaleriet (gresk: ἑταῖροι, hetairoi, «kompanjongene» eller «følgesvennene») henviser til et elitekavaleri i den makedonske hæren fra tiden til Filip II og som oppnådde sin største prestisje under hans sønn Aleksander den store. De ble ansett som det beste kavaleriet i den antikke verden, og det første kjente sjokkavaleri, selv om det er et langt senere begrep, med den hensikt å angripe for å trenge gjennom fiendens forsvarslinjer.
Etymologi
Navnet på den militære enhet, kompanjong-kavaleriet, er avledet av betegnelsen hetairoi, de som sto nær kongen (kompanjongene eller følgesvennene). Hetairoi kunne være medlemmer av det makedonske adelen eller hvilken som helst person av gresk opprinnelse som hadde tillit og vennskapet til den makedonske kongen.
Personlig status ved det makedonske hoff var definert ved forholdet eller vennskapet til kongen. Hetairoi var først en elite ettersom de var kongens venner eller følgesvenner. De fungerte både som hans rådgivere og statsmenn som kongens eget kavaleri. Etter hvert som staten vokste og ble større, således vokste også antallet følgesvenner. Under Filip II, ca 340 f.Kr., var det rundt 800 av dem, i prinsippet personlig utvalgt av kongen. Med større antall kunne ikke alle stå kongen like nært; et utvalg av disse fungerte som kompanjonger, nære følgesvenner, som både fungerte som personlige rådgivere og som den nærmeste livvakten, og således fungerte som et primitivt statsråd.
Betegnelsen hetairoi ble derimot benyttet av antikkens forfattere både om kongens hoffolk, følgesvenner, det være seg rådgivere, gjester og de hærførere som hadde største tillit. Tidvis er det uklart hvilke type hetairoi eller følgesvenn som menes, om det er en ved hoffet eller en kavalerist.
Hetairideia (gresk: Ἑταιρίδεια) var en festival hvor det hellige forholdet som knyttet kongen og hans kompanjonger sammen ble feiret. Evripides, den feirede athenske dramatikeren, ble æret som en hetairos av den makedonske kong Arkelaos. De kongelige venner (filoi) eller kongens følgesvenner (basilikoi hetairoi) ble navngitt for livet av kongen blant det makedonske aristokrati.
Utvalgte kompanjonger, hetairoi, utgjorde elitestyrkene for kongen, og et utvalg av disse fungerte også som hans livvaktstyrke, somatophylakes. Livvakten besto av sju utvalgte menn, trukket fra den makedonske adelen, som også holdt framskutte posisjoner som hærførere eller offiserer. Under Aleksander var mange av disse følgesvenner som han hadde vokst opp sammen med.
Kavaleriets utstyr
Kompanjong-kavaleriet ville få de beste hestene og de beste våpnene som var tilgjengelig. På Aleksanders tid ville være av dem bære en xyston (ξυστόν), spyd eller kastespyd, og bar anatomisk kyrass av bronse eller linothorax (brystharnisk, antagelig av lettere materiale som lær), skulderplater og boiotisk hjelm, men benyttet ikke skjold. En kopis (κοπίς), et buet, flengende sverd, eller en xiphos (ξίφος), et rett sverd for å kutte og stikke, ble også benyttet for nærkamp. Hver hest var også delvis beskyttet.
Kamp og taktikk
Kompanjong-kavaleriet ble brukt sammen med Aleksanders makedonske falanks. Falanksen ville holde fienden på plass og så ville kompanjong-kavaleriet angripe fienden på flanken. Aleksander ville lede angrepet med sitt kavaleri, vanligvis i kileformasjon. Disse troppene ville også beskytte flankene til den makedonske linjen i slag. Som tungt kavaleri var kompanjongene Aleksander den stores viktigste arm i slag.
Strømtangen fyr
Strømtangen fyr kan vise til:
Qianjiang
Qianjiang kan være:
Tom Lehman
Tom Lehman (født 7. mars 1959) er en amerikansk profesjonell golfspiller.
Lehman er født i Austin, Minnesota. Han ble profesjonell i 1982 og høydepunktet i karrieren hans kom da han vant major-turneringen The Open Championship i 1996. Seieren førte til at han lå som nr. 1 på verdensrankingen i golf i en uke og i 2005 var han nr. 16 på listen over mest innspilte penger i karrieren. Han har vunnet fem turneringer på PGA-touren, blant annet The Tour Championship og The Memorial Tournament, samt major-turneringen The Open Championship.
I 2009 debuterte Lehman på Champions Tour med en seier i Liberty Mutual Legends of Golf sammen med Bernhard Langer. Sesongen etter vant Lehman major-turneringen Senior PGA Championship. I alt har han vunnet fem turneringer på seniortouren. Totalt har han vunnet 27 profesjonelle turneringer.
Lehman var kaptein for USAs Ryder Cup-lag i 2006.
Ved siden av golfen driver han banearkitektfirmaet Lehman Design Group.
Andreas Strand (fotballspiller)
Andreas Strand (født 10. juni 1978 i Trømborg i Eidsberg kommune i Østfold.) er en norsk fotballspiller. Han startet sin karriere i Rakkestad, men gikk til 3.-divisjonslaget Drøbak/Frogn, hvor han spilte i fire sesonger før han i 2006 gikk til Follo FK. Follo hadde det året rykket opp til andre divisjon, og Strand ble klubbens toppscorer i sin første sesong. Han spilte to sesonger for Follo før han ble hentet til eliteserielaget Stabæk i 2007-sesongen. Han fikk lite spilletid i Stabæk og ble utlånt til Moss FK. Før sesongen 2008 ble han hentet tilbake til Follo FK. I 2009 dro Strand tilbake til gamleklubben Drøbak Frogn, men laget rykket ned 3. divisjon. Før sesongen 2010 signerte han for Mysen IF, og blir dermed en av 3.divisjon Østfolds store profiler, sammen med blant andre Raymond Kvisvik. Han tilbrakte sin tid som guttespiller og juniorspiller i Skeid og Lyn.
Zorita-demningen
Reservoarets areal er inntil 5,1 km² (510 hektar), og vannvolumet opp til 2,6 millioner m³. Demningen er 18,7 meter høy og 65 meter lang gravitasjonsdam i betong.
Reservoaret tjener også som vannkilde for Zorita kjernekraftverk (Jose Cabrera), som ligger bare 1 km øst for demningen.
På grunn av kombinasjonen av flomfare nedenfor demningen og funksjonen som kjølekilde for kjernekraftverket, er det spåesielle restriksjoner på ferdsel en ved innsjøen, og det er utviklet en spesiell beredskapsplan for demningen og befolkningen rundt.
The Girl Who Came to Supper
The Girl Who Came to Supper er en musikal skrevet av Harry Kurnitz, basert på teaterstykket The Sleeping Prince (1953), skrevet av Terence Rattigan. Sangene er skrevet av Noël Coward. Musikalen handler om en prinsregent som prøver å forføre en korpike. Den hadde premiere på Broadway i 1963, med José Ferrer og Florence Henderson i hovedrollene, og ble avsluttet etter 112 forestillinger.
Handling
Handlingen foregår i London i 1911, i forbindelse med kroningen av Georg V. Den amerikanske korpiken Mary Morgan blir introdusert for den baltiske storhertugen Charles, prinsregent av Carpathia, etter at han ser henne i West End-musikalen The Coconut Girl. Hun blir snart involvert i livene til både hans tenåringssønn, kong Nicholas III, og dronningmoren.
Premiere på Broadway
Musikalen hadde premiere i Boston i 1963 og turnerte i USA og Canada. Den fikk blandet mottakelse i byene den var innom. Da president John F. Kennedy ble drept 22. november 1963, ble det bestemt å droppe sangnummeret «Long Live the King (If He Can)». Musikalen hadde premiere på Broadway Theatre på Broadway 8. desember 1963 og ble avsluttet 14. mars 1964, etter 112 forestillinger. Den ble regissert av Joe Layton og produsert av Herman Levin.
Opprinnelige rolleinnehavere:
The Sleeping Prince (skuespill)
The Sleeping Prince er et teaterstykke som hadde premiere på West End i 1953. I hovedrollene spilte Laurence Olivier og Vivien Leigh. Teaterstykket handler om en prins som prøver å forføre en korpike. Manus er skrevet av Terence Rattigan. Den 1. november 1956 hadde det premiere på Broadway med Michael Redgrave og Barbara Bel Geddes i hovedrollene. Produksjonen ble avsluttet 22. desember 1956 etter 60 forestillinger.
Marilyn Monroes produksjonsselskap, Marilyn Monroe Productions, kjøpte rettighetene til teaterstykket og var med på å produsere filmen Prinsen og korpiken med Monroe og Olivier i hovedrollene. Olivier regisserte også filmen, mens Rattigan skrev manuset. Den 8. desember 1963 hadde en musikalversjon av teaterstykket, The Girl Who Came to Supper, premiere på Broadway. I hovedrollene spilte José Ferrer og Florence Henderson. Produksjonen ble avsluttet 14. mars 1964 etter 112 forestillinger.
Handling
I 1911 i England, skal George V bli kronet til konge om noen få dager. I mellomtiden ankommer mange viktige gjester til Buckingham Palace, for å være til stede under kroningen. Flere av de kongelige blir med for å se en forestilling, med Mary Morgan i hovedrollen. Rett etter forestillingen får Prinsregenten Charles møte hele rollebesetningen, som han umiddelbart blir interessert i - og han inviterer Mary til en middag ved palasset. Men når Mary ankommer, føler hun seg skuffet når hun oppdager at Charles er alt for stiv og pompøs for hennes smak. Charles ignorerer Mary store deler av kvelden, på grunn av telefon-samtaler og andre situasjoner.
Men prinsregenten forandrer etter hvert oppførsel og taktikk, noe som fører til at de to kysser. Mary innrømmer at hun kanskje er i ferd med å bli forelsket i Charles. Kvelden avsluttes med at Mary besvimer på grunn av all aktiviteten og for mye alkohol, så Charles plasserer henne på et soverom i palasset. Dagen etter, når Mary våkner, overhører hun en samtale med en gruppe tyskere som planlegger å styrte prinsregenten. Mary møter dronningen, som inviterer henne til å delta på kroningen av George V. Etter seremonien nekter Mary å informere Charles, om planene om å styrte ham. Men Charles oppdager at han allerede har forelsket seg i Mary, og ønsker å bli hos henne.
Neocalanus flemingeri
Neocalanus flemingeri er en art av hoppekreps. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Den lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Miller i 1988.
Tomorrow Never Dies
Tomorrow Never Dies fra 1997 er den 18. James Bond-filmen og den andre med Pierce Brosnan i hovedrollen som den britiske agenten. Tittelsangen ble fremført av den amerikanske sangerinnen Sheryl Crow. Det var den første filmen med David Arnold som komponist. Han lovte å ta musikken tilbake til ”John Barry-stemningen” og fikk oppdraget fordi han imponerte produsentene med sin Bond hyllest-CD Shaken, Not Stirred. Innspillingen startet i januar 1997 i Peyresourde i Frankrike. Dette er den første Bond-filmene hvor reklame- og produktplasseringer alene finansierte hele budsjettet (som var på over 100 millioner amerikanske dollar).
Kvinner i skihopping
Kvinner i skihopping har vært en realitet siden de første organiserte rennene på 1800-tallet. Men i mange år fikk jentene sjelden delta på linje med guttene, og måtte stort sett nøye seg med å hoppe før eller mellom omgangene, eller å være prøvehoppere. Først på 1990-tallet fikk kvinner konkurrere på linje med de mannlige hopperne.
Tomorrow Never Dies
Handling
Elliot Carver (Jonathan Pryce) styrer et medieimperium, Carver Media Group Network, som strekker seg over hele verden, med unntak av det gigantiske kinesiske markedet. Nå trenger han bare en topp-historie som overgår alle for virkelig å sette dagsordenen, nemlig en konflikt mellom Kina og Storbritannia. Når et britisk krigsskip forsvinner i det sørkinesiske hav, blir James Bond (Pierce Brosnan) satt på saken. Sporene leder ham både til Hamburg og Hongkong, hvor Bond også treffer på Wai Lin (Michelle Yeoh), en agent for den kinesiske etterretningstjenesten. Sammen oppdager de sakens kjerne og makter både å befri seg fra Carvers fangeskap og å komme ombord på hans stealth-båt.
Kvinner i skihopping
De første kvinnene
Den første kvinnelige skihopper man vet om, var 16 år gamle Ingrid Olsdatter Vestby, som hoppet i rennet i Nordbybakken i Trysil i januar 1863. På 1890-tallet arrangerte Asker Skiklubb skirenn med klasse for damer, deriblant «Landsrennet for Damer» i 1896 og 1897. I Finland deltok kvinner i et hopprenn i Juankoski i 1899. Skihopping og skiløping ble likevel av mange sett på som noe ukvinnelig og stygt, selv om enkelte jenter ikke lot seg stoppe av den grunn. I 1911 hoppet for eksempel den østerrikske grevinnen Paula Lamberg 22 meter. På 1920-tallet konkurrerte Isabel Coursier fra Revelstoke i Canada mot mannlige hoppere, og satte også verdensrekord.
Johanne Kolstad og Nusse Braskerud
Vinteren 1931 ble de to norske venninnene Johanne Kolstad (17 år) og Hilda «Nusse» Braskerud (14 år) fra Nordre Land kjent og populære som skihoppere. De ble invitert til å åpne Lyns jubileumsrenn i Midtstubakken, og deretter jubileumslandsrennet i Nydalsbakken. Etter disse rennene ble det foreslått å la jentene få prøve seg i Holmenkollen, men Holmenkollrennenes arrangør Skiforeningen avslo. Begrunnelsen var at å la jentene hoppe ville ødelegge folks bilde av Holmenkollbakken, at den ikke var så stor og krevende som den faktisk var.
Tomorrow Never Dies
Annet
Akkurat som i GoldenEye, kjører Bond en BMW. Denne gang en 750iL som også kan fjernstyres fra hvor som helst, for eksempel i baksetet!I alt 15 slike BMW-er ble ødelagt under innspillingen. James Bond har en ny pistol i filmen, en Walther P99, som erstatter hans tradisjonelle Walther PPK. Michelle Yeoh gjorde nesten alle sine stunts selv. Det er mye bruk av gadgets i filmen, angivelig fordi produsentene lyttet til fansens krav om dette etter lite gadgetsbruk i GoldenEye fra 1995. ”James Bond island” i Thailand, hvor Scaramanga hadde basen sin i The Man With The Golden Gun (1974), kan sees i filmen. Elliot Carver-rollen ble tilbudt Anthony Hopkins. Han sa ja til rollen og var med på innspillingen i tre dager. På grunn av alt kaoset – med nye manussider hver dag – sa han opp.
Kvinner i skihopping
Johanne Kolstad og Nusse Braskerud
Johanne Kolstad og Nusse Braskerud ble invitert til USA for å delta i oppvisningsrenn, noe som var svært populært på den tida. Bare Johanne Kolstad fikk reise, Nusse Braskerud ble nektet å reise av foreldrene sine. Johanne Kolstad dro først til USA i januar 1933, og tilbragte til sammen fire lengre perioder i Nord-Amerika fram til 1938. Under disse oppholdene turnerte hun og gjorde oppvisningshopp, dels alene og dels sammen med flere andre nordmenn og norsk-amerikanere, over store deler av USA og Canada. Blant annet hoppet hun innendørs i Madison Square Garden i 1937, og verdensrekorden hennes på 69,5 meter som hun satte året etter ble stående i 35 år.
Flere tidlige kvinnelige hoppere
Gjennom store deler av 1900-tallet fantes det jenter og kvinner som hoppet på ski, i de fleste landene der skihopping ble utøvd. De fleste av dem forble imidlertid ganske anonyme og ukjente, og var kun aktive en kortere periode. Noen av dem måtte nøye seg med å gjøre oppvisningsrenn, men i en del tilfeller deltok kvinner i mennenes konkurranseklasser. Noen få steder var det også egne klasser for kvinner.
I 1914 skal det ha vært 28 kvinner med i et hopprenn i Gråkallbakken i Trondheim. På begynnelsen av 1930-tallet hoppet Laila Schou Nilsen 28 meter i Bekkelagsbakkene i Oslo, en lengde som var i nærheten av daværende verdensrekord for kvinner. Hun ga seg tidlig med skihopping, men ble senere kjent som skøyteløper, alpinist og tennisspiller.
Etter at Johanne Kolstad og Nusse Braskerud var blitt kjent og populære vinteren 1931, oppfordret Dagbladet leserne om å sende inn navn på andre jenter som hoppet på ski. Medregnet de to fra Nordre Land talte lista 18 jenter mellom 10 og 22 år, alle fra Østlandet. Det fantes antakelig også mange jenter andre steder i landet som hoppet på ski.
Det kan likevel virke som at jenter og kvinner var mer akseptert i hoppbakken i USA enn i Europa. Blant annet var det egne renn og et eget delstatsmesterskap for jenter i Colorado på 1920- og 30-tallet, og det var også en egen jenteklasse i Eau Claire i Wisconsin på 1930-tallet. Donaldine Hovland ble dette tiåret mester i klasse C i Wisconsin og Midtvesten, i konkurranse med 21 gutter. Dorothy Graves fra Greenfield i Massachusetts, som var aktiv på slutten av 1930-tallet og hele 40-tallet, kvalifiserte seg for mennenes nasjonale A-klasse i 1947, som første kvinne. Hun satte aldri verdensrekord, men nådde 204 fot (62 meter) i Lake Placid.
Johanne Kolstad var ikke den eneste norske jenta som gjorde oppvisningshopping i USA på 1930-tallet. Ella Gulbrandsen fra Åmot i Modum hoppet i USA i 1937-39, og deltok blant annet i oppvisningsrennet i Madison Square Garden i desember 1937, sammen med Johanne Kolstad.
Anne-Lise Hexeberg fra Nittedal var 12 år da hun i 1955 ble invitert med flere av de beste mannlige norske hopperne til å gjøre oppvisningshopprenn i Paris. Noen år senere hoppet Ninni Meland 58 meter i Granåsen i Trondheim (1966) og Liv Setsaas 50 meter i Gråkallbakken (1969), men ingen av disse satte likevel dype spor etter seg i kvinnenes hopphistorie. Amerikanske Theresa Altobelli ble i 1978 den første jenta som hoppet i storbakken i Iron Mountain i Michigan.
Anita Wold - Tiina Lehtola - Merete Kristiansen
Etter flere tiår med lite oppmerksomhet rundt jenter i hoppbakken, satset norske Anita Wold fra Trondheim på skihopping på begynnelsen av 1970-tallet. Hun fikk hoppe i Holmenkollen (som prøvehopper), hun var prøvehopper i Hoppuka , satte flere verdensrekorder, og hun fikk tilbud om å være prøvehopper i Vikersundbakken. Men heller ikke hun fikk delta i selve rennene.
Den første kvinne som hoppet over 100 meter på ski var finske Tiina Lehtola, som hoppet 110 meter i Kuusamo i 1981. Også Lehtola sluttet tidlig med skihopping, og ble i stedet kjent som fotballspiller.
Merete Kristiansen fra Klæbu hoppet 100 meter i Skuibakken 17. mars 1985, som den første norske kvinne. 22. januar 1989 satte hun verdensrekord med 111 meter i Odnesbakken.
Hoppuka, skiflyging, kontinentalcupen
Midt på 1990-tallet snakket daværende leder i FIS' hoppkomité, Torbjørn Yggeseth, varmt om skihopping for kvinner. Mot slutten av tiåret kom kvinnenes skihopping inn i mer ordnede former. Amerikanske Karla Keck og østerrikske Eva Ganster fikk være prøvehoppere i Hoppuka, og sistnevnte satte som prøvehopper verdensrekord med 167 meter i skiflygingsbakken i Kulm i 1997. Under junior-VM i St. Moritz i 1998 ble det arrangert en uoffisiell kvinneklasse (vunnet av finske Heli Pomell). Vinteren 1999 ble den første sammenlagtturneringen for kvinner, Ladies Grand Prix (kvinnenes Hoppuke, nå FIS Ladies Winter Tournee), arrangert i Tyskland og Østerrike. Sandra Kaiser (Østerrike) vant den første hoppuka. Offisiell jenteklasse i junior-VM ble innført i 2006, med Juliane Seyfarth (Tyskland) som første vinner.
Østerrikske Daniela Iraschko hoppet 200 meter som prøvehopper i Kulm i 2003. Kontinentalcupen for kvinner startet opp sesongen 2004/05, og var lenge dominert av norske Anette Sagen, som vant alle sesongene til og med 2009, med unntak av sommerturneringene i 2008 og 2009.
Vinteren 2004 oppsto det uenighet da de beste kvinnelige hopperne ble nektet å være prøvehoppere under mennenes kontinentalcuprenn i skiflygingsbakken i Vikersund, etter at de først hadde fått tilbud om å hoppe. Torbjørn Yggeseth begrunnet avslaget med at bare noen få av de kvinnelige hopperne var gode nok til å hoppe i skiflygingsbakken, og at det ville være for farlig å la dem hoppe. Avslaget ble også begrunnet med et vedtak i hoppkomitéen i oktober 2003, der det ble bestemt at kvinner ikke skulle hoppe i hoppbakker med K-punkt over 90 meter - til tross for at det vinteren 2004 flere ganger ble gitt dispensasjon fra vedtaket. Eva Ganster hadde for øvrig vært prøvehopper i Vikersund allerede i 1998. Etter mye diskusjon fikk til slutt fire jenter hoppe. Anette Sagen og Helena Olsson hoppet lengst med 174,5 meter. Foran mennenes verdenscuprenn i skiflygingsbakken i Vikersund i mars 2009 ble det igjen strid, da rennjuryen stoppet et uttakingsrenn for prøvehoppere til verdenscuprennet, der også flere kvinnelige hoppere skulle delta. Da uttakingsrennet ble gjennomført dagen etter, fikk imidlertid både de kvinnelige og de mannlige hopperne være med. Under rennet falt Anette Sagen i et hopp på 177 meter. Fallet har siden blitt brukt av enkelte motstandere av skihopping for kvinner som argument for at det er for farlig for kvinner å hoppe i store bakker.
VM og OL, videre utvikling
20. februar 2009 ble det skrevet historie da det for første gang ble arrangert et VM-renn for kvinner (senior). Verdensmesterskapet i normalbakke i Liberec ble vunnet av Lindsey Van (USA) foran Ulrike Gräßler (Tyskland) og Anette Sagen (Norge).
Skihopping for kvinner sto ikke på programmet under OL i Vancouver i 2010. 15 kvinnelige skihoppere gikk våren 2009 til sak mot organisasjonskomitéen for OL i Vancouver, med krav om at det enten måtte arrangeres OL-hopprenn både for kvinner og menn, eller at også mennenes renn måtte avlyses dersom det ikke ble arrangert renn for kvinner. Kravet ble avvist av Høyesterett i den canadiske provinsen Britisk Columbia i juli 2009. Dommer Lauri Ann Fenlon anførte i sin kjennelse at det etter hennes mening var diskriminerende å nekte de kvinnelige hopperne å konkurrere i OL, men at diskrimineringen ikke brøt mot lovverket. De kvinnelige hopperne anket til Canadas Høyesterett, men anken ble avvist i desember 2009.
Norges Skiforbund foreslo å innføre lagkonkurranse for kvinner under ski-VM 2011 i Oslo, men styret i FIS avslo dette på sitt møte våren 2009, fordi det etter deres mening ennå var for få kvinnelige hoppere og for dårlig nivå på hopperne.
6. april 2011 offentliggjorde IOC at skihopping for kvinner var tatt med på OL-programmet, sammen med fem andre nye øvelser. Det vil bli holdt ett OL-renn for kvinner, i normalbakke.
Lagkonkurranse for kvinner skulle første gang vært arrangert under junior-VM 2011, men dårlig vær gjorde at det rennet måtte avlyses. Første juniorverdensmester for lag for kvinner ble Japan i 2012. Sesongen 2011/12 ble kvinnenes sesonglengdes sammenlagtturnering gitt status som verdenscup. Samtidig ble kontinentalcupen gitt B-status, på samme måte som for menn. Første verdenscupvinner sammenlagt ble Sarah Hendrickson fra USA.
Antarctotachinus
Antarctotachinus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Elektrolytt
Elektrolytter er viktige for flere av kroppens funksjoner, der de er med på alt fra væskebalanse til nerveimpuls-generering. Elektrolyttbalansen i kroppen utgjøres hovedsakelig av Na+ (natrium), K+ (kalium), Cl- (klor), HCO3- (hydrogenkarbonat), Ca2+ (kalsium), Mg2+ (magnesium), ulike negativt ladde proteiner og residualanioner.
Andreas Kofler
Andreas Kofler (født 17. mai 1984 i Innsbruck) er en østerriksk skihopper. Han tok sølv i den individuelle konkurransen i stor bakke og gull i lagkonkurransen i K-120 bakken i Vinter-OL 2006 i Torino.
Kofler var med på det østerrikske laget som vant gull i laghopp i Ski-VM 2007 i Sapporo. De andre på laget var: Wolfgang Loitzl, Gregor Schlierenzauer og Thomas Morgenstern.
Per 3. februar 2007 har han vunnet ett verdenscuprenn, det gjorde han i Willingen 2006. I den tysk-østerrkiske hoppuke i 2009/2010 vant Kofler sammenlagt. Han satte ny offisiell bakkerekord med 139,5 meter i den nye Holmenkollbakken under prøve-VM 14. mars 2010, og forbedret selv denne bakkerekorden til 141 meter under lagkonkurransen i Ski-VM 2011 den 5. mars 2011. Kofler tok sølv i normalbakkerennet i Midtstubakken under samme VM.
Antarctotachinus
Utseende
En middelsstor (4-6 millimeter), avlang, litt flat, blankt svarte kortvinge. Den er blank og glatt, tilsynelatende hårløs, kroppen tydelig punktert. Hodet er stort og bredt med middels store fasettøyne, markert "hals" og to små punktøyne i den bakre delen. Pronotum har vinklede sider, er tydelig bredere enn langt. Bakvingene er mye lengre enn pronotum (gjerne rundt dobbelt så lange). Bakkroppen er ganske bred.
Militærhistorie (tidsskrift)
Militærhistorie er et norsk tidsskrift som omhandler militærhistorie.
Antarctotachinus
Levevis
Arten lever på bakken mellom gress og anna lav vegetasjon. Den kan finnes rundt fuglereir.
Utbredelse
Arten er bare kjent fra Crozetøyene.
Militærhistorie (tidsskrift)
Innholdet varierer fra artikler om militære hendelser, historiske slag, medaljer, tinnsoldater, anmeldelser av bøker, og annet relatert innen emnet militærhistorie.
Nesiobius
Nesiobius er en gruppe av biller i familien snutebiller (Curculionidae). De lever i død ved.
Militærhistorie (tidsskrift)
Bak tidsskriftet står redaktørene Per Erik Olsen og Heine Wang. Bladet ble utgitt første gang i 2008, og det ble gitt ut tre nummer dette året. Mottagelsen var god og opplaget økte fra 6000 til 7000 trykte eksemplarer i løpet av ett år. Bladet utgis på glanset papir og er rikt illustrert. Tidsskriftet selges på Narvesen og via abonnement.
Nesiobius
Utseende
Bittesmå til små (0,75-4 millimeter), mer eller mindre pæreformede, mørke snutebiller. Snuten er ganske smal, dekkvingene ovale, litt uttrukket bak.
Levevis
Billene lever i død ved av ulike treslag. Noen arter kan også forekomme i bygningstømmer, men dette er da infisert av sopp.
Utbredelse
Slekten er endemisk for St. Helena.
Kvinner i skihopping
VM og OL, videre utvikling
Under VM i Val di Fiemme i 2013 ble det for første gang arrangert mix-lagkonkurranse, med to kvinnelige og to mannlige hoppere på laget. Japan ble verdensmester i denne lagkonkurransen. Lagkonkurranse med fire kvinnelige hoppere sto første gang på programmet i senior-VM i Seefeld i 2019, der Tyskland vant. Under vinter-OL 2014 kom hopp for kvinner med på OL-programmet for første gang, med individuelt renn i normalbakke.
Renn i stor bakke i verdenscupen forekom første gang i 2013, da det for første gang siden 2005 ble arrangert kvinnerenn i Holmenkollbakken i Oslo. Men til og med sesongen 2017/18 var det få storbakkerenn. I forbindelse med verdenscuprennene for kvinner i Oberstdorf i 2020 («prøve-VM»), som gikk i storbakken, satte Maren Lundby fokus på at det etter planen ikke skulle være renn for kvinner i storbakken under VM i 2021. Kort tid etter snudde FIS og tok individuelt renn for kvinner i stor bakke inn på VM-programmet for første gang. Lundby ble selv vinner av det første storbakkerennet i VM.
Til OL i Beijing i 2022 er programmet utvidet med mix-lagkonkurranse, men ikke storbakkerenn. Ved endring av konkurransereglementet under FIS Councils vårmøte i 2018 ble den formelle begrensningen på bakkestørrelse for hopprenn for kvinner (HS118) opphevet. Våren 2020 søkte Norges Skiforbund om å få kvinnerenn i skiflyging inn på terminlista for verdenscupen 2020/21, i Vikersund i forbindelse med Raw Air-turneringen. Søknaden ble avslått av FIS fordi Russland allerede var tildelt renn i Nizjnij Tagil den helga rennene i Vikersund ville ha gått.
Strømtangen
Strømtangen er den sydligste bydelen i Brevik og består hovedsakelig av havnebygninger mot Brevikstrømmen, som blant annet huser Kystverkets trafikksentral for fjordsystemet som leder inn til industrien i Bamble og Grenland.
Kvinner i skihopping
Kombinert
Kombinert for kvinner var første gang med som prøvegren i junior-VM i Kandersteg i 2018. Kontinentalcup i kombinert for kvinner startet også opp sesongen 2017/18. Kombinert fikk verdenscupstatus sesongen 2020/21, og sto også på programmet i senior-VM for første gang i Oberstdorf i 2021.
Strømtangen
På motsatt siden av Brevikstrømmen ligger Mølletangen i Bamble.
Kvinner i skihopping
Dommere
Elisif Catharina Elsa Wilmicke Dackman, som tok dommerprøven i 1931 sammen med sin mor Elsa Matilda Erika af Klercker, var Sveriges første kvinnelige hoppdommer. To av USAs første kvinnelige hoppdommere var Marie Henry fra California, som var aktiv på 1930-tallet, og Betty Damon fra Lake Placid, som fikk dommerautorisasjon i 1947. Else Hellem og Karin Helen Solstad ble i 1984 autorisert som de første kvinnelige hoppdommerne på nasjonalt nivå (forbundsdommer) i Norge.
Norges første kvinnelige internasjonale hoppdommer var Kjersti Haugen Espelid, som ble autorisert av FIS i 2013. I Holmenkollbakken i februar 2016 ble hun første norske kvinne som dømte i et verdenscuprenn, og i januar 2019 også første norske kvinnelige dommer i Hoppuka. I sesongen 2020/21 er kvinnelige dommere fra flere land aktive ved internasjonale renn.
Andre eksterne lenker
Skispringen Ski jumping Salto con gli sci
Acanthoderini
Acanthoderini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Stort sett middelsstore (de nordiske artene 8-17 millimeter), brun- eller gråaktige trebukker, forholdsvis tettbygde med kraftige bein. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Pronotum er nærmest tønneformet med en pigg litt bakenfor midten av siden.
Levevis
Larvene lever i død ved.
Open
Open er et systemkall. I moderne POSIX-kompatible operativsystemer initialiserer dataprogrammer sin aksess til en datafil som ligger lagret i et filsystem ved å benytte systemkallet open. Dette kallet allokerer ressurser knyttet til fildeskriptoren, og returnerer en smart peker som prosessen vil bruke til å referere til denne datafilen. I noen tilfeller utføres open av den første aksessen.
Atylotus ohioensis
Atylotus ohioensis er en av kleggene i slekten Atylotus. Den er utbredt i Nord-Amerika. Ikke i Europa.
Skrivekunstakademiet
Skrivekunstakademiet, ofte kalt Skrivekunstakademiet i Bergen, er en skole som gir utdannelse innen skjønnlitterær skriving. Skolen tilbyr, sammen med Forfatterstudiet i Bø, landets eneste forfatterutdanning med fulltidskurs over to semestre med vekt både på prosa og lyrikk, i tillegg til andre skjønnlitterære sjangre. Skolen ble opprettet i 1985 av forfatteren Rolf Sagen og Hordaland fylkeskommune som finansierer institusjonen. Skrivekunstakademiet ligger på Kulturhuset USF (Georgernes Verft) på Nordnes i Bergen. Daglig leder har vært forfatteren Olaug Nilssen, som avløste Tormod Haugland 1. august 2008. I dag er daglig leder Sivert N. Nesbø
Atylotus ohioensis
Atylotus ohioensis er omtrent 10 millimeter lang. Kroppen er askegrå på farge, og er kledd med korte, fine lyse hår. Hvert av leddene på bakkroppen har en smal lys gul bakkant. Hodet er ganske stort og domineres av de store fasettøynene. Mellom hver av fasettene er det noen korte hår (vanskelig å se). Hanner har øyne som møtes på toppen av hodet, mens det hos hunner er en lys gul pannestripe mellom øynene.
Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der fluens indre og ytre organer endres.
Dix infernal
Dix Infernal er det første albumet til Manas soloprosjekt Moi dix Mois. Det ble utgitt den 19. mars 2003.
Siktelse
Norge
I norsk straffeprosess er en siktelse et foreløpig anklagedokument mot en person som påtalemyndigheten antar har begått en straffbar handling. Det er bare påtalemyndigheten som kan beslutte å sikte en person. Siktelsen skal henvise til en lovbestemmelse, og et faktisk grunnlag. Den mistenkte får automatisk stilling som siktet også dersom det er besluttet eller foretatt pågripelse, ransaking, beslag eller lignende forholdsregler rettet mot ham/henne. Reglene om når en person anses siktet finnes i straffeprosessloven § 82.
Statusen som siktet gir en del prosessuelle rettigheter som en mistenkt ikke har. Blant annet har siktede alltid rett til å la seg bistå av forsvarer, han har rett til innsyn i saksdokumentene og han har rett til å bli varslet om rettsmøter og til å være til stede i disse. En siktet person har ikke plikt til å forklare seg – verken overfor politiet eller overfor retten – og han kan heller ikke straffes for å ha gitt en uriktig forklaring om egne forhold. Legger han skylden på andre, kan han straffes for falsk anklage.
Danmark
I Danmark har politiet rett og plikt til å reise siktelse hvis det anmeldes eller konstateres en overtredelse av straffeloven. Forutsetningen er at det kan utpekes en mulig gjerningsmann, og at det er begrunnet mistanke mot denne personen. Siktelsen er derfor en påpekning av at mistanken er rettet med en viss styrke mot denne bestemte personen.
Siktelsen betraktes i Danmark som det første leddet i en rettslig forfølgelse av den mistenkte, og derfor utløser den en lang rekke følger som er regulert gjennom rettssikkerhetsgarantier, som i Danmark er formulert i retsplejeloven.
Det dreier seg om regler for den rettmessige bruk av
Etter at politiet har etablert det nødvendige bevismateriale, tar den danske påtalemyndigheten stilling til om siktelsen skal frafalles eller om den skal opprettholdes. Før innledningen av strafferettssaken endres siktelsen i såfall til en anklage (også kalt tiltale), som danner grunnlaget for rettergangen.
Anklageschrift Syyteharkinta
Dialogue Symphonie
«Dialogue Symphonie» er den første singelen fra Manas soloprosjekt Moi dix Mois. Den ble utgitt 19. november 2002.
Qianjiang (Chongqing)
Qianjiang (黔江区; pinyin: Qiánjiāng Qū) er et bydistrikt i byprovinsen Chongqing i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 2 402 km².
Befolkningen var på 485,331 innbyggere i 1999.
Kommunikasjoner
Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Martin Fillo
Martin Fillo (født 7. februar 1986) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for FC Fastav Zlín.
Han spilte for fra 2008 til 2010.
Han spilte for for U21-landslaget i flere år, og fikk i 2009 tre kamper for A-landslaget til.
Stridsvogn med ljå
Stridsvognen med ljå var en modifisert hestetrukket stridsvogn som trolig ble oppfunnet av den persiske keiseren Kyros den yngre senest 401 f.Kr. Den hadde kniver montert på begge sider av akslingen. Bladene gikk horisontalt ut en meter på sidene av vognen og roterte etter som vognen ble trukket.
Historie
Stridsvogner med ljåer var en modifisert stridsvogn. Knivbladene strakte seg ut på rundt 1 meter på begge sider av hjulene. Den greske hærføreren Xenofon (430−354 f.Kr.), som var vitne til slaget ved Kunaxa, fortalte om dem: «Disse hadde tynne ljåblader som strakte seg ut i vinkle fra akslene og dessuten ut under førerens sete, vendt mot bakken.» Xenofon tilskrev denne nyvinningen til den første persiske konge, Kyros den yngre (død 401 f.Kr.), skjønt moderne historikere har bestridt dette, og mener de ble innført ved et senere tidspunkt, under perserkrigene mellom 467 og 458 f.Kr., som svar på persernes erfaring i å bekjempe tungt gresk infanteri.
Stridsvognen ble trukket av fire hester og bemannet av opp til tre mann, en fører og to krigere. Teoretisk ville stridsvognen pløye gjennom infanteriets linjer og kutte de kjempende i to, eller i det minste skape åpninger i linjene som kunne utnyttes. I praksis var det flere problem med disse stridsvognene. Det var vanskelig å få hestene til å angripe inn i de tette falanksformasjonene til de greske/makedonske hoplittene (infanteri). I tillegg kunne en disiplinert hær dele seg når stridsvognen ankom og så slutte seg sammen når den hadde passert, og på denne måten slippe stridsvognen gjennom uten at den anrettet vesentlig skade. For det tredje hadde stridsvognen begrensede militære muligheter. De var kun et offensivt våpen og var best mot infanteri i åpne angrep hvor stridsvognene hadde plass til å manøvrere.
Til tross for begrensningene ble stridsvogner med ljå brukt med noe suksess av perserne, kongedømmene i den hellenske perioden og senere Romerriket.
Sent i den imperiets periode eksperimenterte romerne med en uvanlig variant som brukte lanser i katafrakt-stil som ble montert på en eller flere av hestene som trakk stridsvognen for å øke effekten i angrepet. Enheten ble ikke brukt lenge, noe som antyder at ideen ikke var særlig effektiv.
Programmerer
Programmerer, eller utvikler, betegner en person som utvikler programvare for datamaskiner, og i stor grad også for andre tekniske innretninger ved hjelp av et programmeringsspråk. Betegnelsen systemutvikler blir også brukt, men det er i realiteten en person med et større ansvarsområde enn en programmerer.
Utviklere skiller ofte på om de jobber med forsystem, baksystem eller begge deler (hele «stakken», såkalt fullstakk-utvikler).
Evanston (Illinois)
Evanston er en by i det nordøstre Illinois i USA. Byen regnes som en forstad til Chicago og ligger i Cook County (Illinois) ved Michigansjøen. Byen ble etablert i 1835 og huser blant annet Northwestern University. Byen er oppkalt etter John Evans, universitetets grunnlegger.
Evanston
Evanston kan vise til:
Argentina under Vinter-OL 1976
Argentina under Vinter-OL 1976. Åtte mannlige utøvere fra Argentina deltok i to øvelser, alpint og langrenn, under Vinter-OL 1976 i Innsbruck i Østerrike. Argentina, som deltok for åttende gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 31.-plass i utfor for menn.
Túrin Turambar
Túrin Turambar er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Hans historie fortelles i «Narn i Chîn Húrin» som kan finnes i Ufullendte fortellinger og i Húrins barn (2007). Etter forfatterens død ga sønnen Christopher Tolkien ut en forkortet versjon av fortellingen i Silmarillion under tittelen «Om Túrin Turambar».
Túrin brukte Hadors dragehjelm til å kjempe i grensepassene til Doriath mot orkehæren. Hjelmen virker beskyttende på den som bærer den, ved at bæreren har sjansen til å gå i strid uten å bli skadet.
Contreras-demningen
Reservoarets areal er inntil 27,1 km² (2.710 hektar), og vannvolumet opp til 852 – 943 millioner m³. Demningen er 129 meter høy og 241 meter lang gravitasjonsdam i betong. Den ligger ved motorveien A-3.
Teigens tivoli
Teigens tivoli er et musikkalbum utgitt av Jahn Teigen i 1977, samme år som Prima Vera ga ut debutalbumet. Plateselskap var Polydor.
Bashir Gemayel
Bashir Gemayel (بشير الجميّل Bashīr al-Jimayyel; født 10. november 1947, død 14. september 1982) var en libanesisk politiker og militær leder.
Han ble født i Beirut, men vokste opp i Bikfaya i Metn øst for byen. Han var den yngste av syv barn og sønn av Pierre, grunnleggeren av det innflytelsesrike libanesiske Falangistpartiet. Han var øverste kommandant av de kristne militsstyrkene i Libanon i løpet av de første årene av den libanesiske borgerkrigen (1975–90). Han ble valgt til president den 23. august 1982 mens landet var revet fra hverandre i borgerkrigen og okkupert av både Israel og Syria. Han ble myrdet den 14. september 1982 sammen med 26 andre da en bombe eksploderte i Beirut ved falangistenes hovedkvarter. Bomben var plantet av Habib Shartouni. FBI har anklaget Det syriske sosialistiske nasjonale parti (SSNP) for delaktighet.
Neocalanus gracilis
Neocalanus gracilis er en art av hoppekreps. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Den finnes bl.a i det sørlige Atlanterhavet og i Antarktis, og lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Dana i 1849.
Østerrike under Kortbane-EM i svømming 2015
Østerrike deltok under Kortbane-EM i svømming 2015 i Netanya i Israel fra 2. til 6. desember 2015 og tok ingen medaljer.
Beck – Mannen uten ansikt
Beck - Mannen uten ansikt er en svensk spillefilm i thriller-sjangeren fra 2001. Filmen er regissert av Harald Hamrell. Dette er den tiende filmen med forelegg i kriminalromanene til den svenske forfatterduoen Sjöwall & Wahlöö om politietterforskeren Martin Beck med Peter Haber som Martin Beck og Mikael Persbrandt som hans nærmeste medarbeider Gunvald Larsson.
Handling
En mann blir funnet brutalt myrdet. Han har blitt knivstukket, og ansiktet hans har blitt skåret av. Når Beck og Larsson i ettertid snakker med den avdødes hustru, får de vite at hun og ektemannen ble oppsøkt av en ukjent, utenlandsk mann dagen før drapet. Beck og Larsson går i gang med å nøste opp trådene og løse mysteriet om mannen uten ansikt.
Kågen
Kågen er knyttet til Skjervøya og kommunesenteret Skjervøy med Skattørsundet bru. I sør er Kågen knyttet til fastlandet med Maursundtunnelen. Fra Storstein nordøst på Kågen går det ferge til Nikkeby på Laukøya og Lauksundskaret på Arnøya.
Andorra under Vinter-OL 1976
Andorra under Vinter-OL 1976. Fem mannlige sportsutøvere fra Andorra deltok i alpint under Vinter-OL 1976 i Innsbruck i Østerrike. Andorra, som deltok for første gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 38.-plass i slalåm for menn.
William Cunnington
William Cunnington (født 1754 i Heytesbury i Wiltshire, England, død 31. desember 1810) var en engelsk arkeolog, kjent for sine utgravninger av gravhauger i Wiltshire i England. Han gjennomførte de første kjente utgravningene ved Stonehenge.
Sammen med Richard Colt Hoare var Cunnington emnet for en utstilling ved Wiltshire Heritage Museum i 2003. Museet oppbevarer også dokumentasjonen som ble gjort av Cunnington i hans tid.
Henry Howard, jarl av Surrey
Henry Howard, jarl av Surrey (født 1517, død 19. januar 1547) var en engelsk aristokrat og en av grunnleggerne av den engelske renessansepoesien med sonett og blankvers. Han var den siste som ble henrettet under kong Henrik VIII av Englands kongedømme.
Betydningsfulle familieforbindelser
Hans far, Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk og den 2. jarl av Surrey, var en av Englands mektigste menn. Han var en konservativ, hensynsløs og egenrådig politiker som var lite imponert av nye ideer og ukomfortabel med å være likestilt av menn som kom fra lav herkomst, og oppnådde selv posisjonen nær kongen som Lord High Treasurer og Earl Marshal, og etterfulgte sin bror som Lord High Admiral i 1513. Thomas Howard giftet seg først med Anne av York, datter av Edvard IV og søster av Elizabeth av York som ble gift med Henrik VII og mor til Henrik VIII og søster til Edvard V. Da Anne døde i 1511 giftet han seg med den 15 år gamle Elizabeth Stafford, datteren av Edward Stafford, 3. hertug av Buckingham, og hun fødte ham fire barn: Catherine Howard, den eldste, Henry Howard, Thomas Howard og Mary Howard. Via sin mor nedstammet Henry Howard fra Edvard III og hans onkel giftet seg med datteren av Margaret Pole, 8. grevinne av Salisbury, som ble helligkåret i 1886. Henry Howard nedstammet således fra engelske konger både fra morssiden som farssiden.