cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grenoble Foot 38
Nåværende trener for klubben er Yvon Pouliquen, som tok over fra Mehmed Baždarević fra Bosnia-Hercegovina i september 2010.
Aure
Aure er en kommune på Nordmøre i Møre og Romsdal. Den grenser til Heim (i Trøndelag) i øst og over fjorden i sør. Over fjorden ligger Kristiansund i vest og Tingvoll i sør, mens Smøla og Hitra (i Trøndelag) ligger nord for Edøyfjorden.
Folk fra selve Aure og Ertvågsøya kalles aurgjeldinger og målføret deres aurgjeldsk. Folket som kommer fra tidligere Stemshaug kommune kalles stemshauginger. Folk fra tidligere Tustna kommune kalles tustninger og dialekten kalles tustning.
Kommuneslagordet til Aure er «Vill, Vakker og Vennlig».
Fjell
Aure kommune har mange fjell, Tustnastabban som ligger på øyene Tustna og Stabblandet er kjente landemerker på nordmørskysten. Det høyeste fjellet i kommunen er Innerbergsalen med sine 908 moh, denne toppen ligger på Stabblandet.
Øyer og holmer
Kommunen er rik på store og små øyer. I den vestlige delen av kommunen ligger de store øyene Tustna, Stabblandet og Ertvågsøya, i nord finner vi Skardsøya. Rundt de store øyene ligger det en skjærgård av små øyer og holmer.
Solskjelsøya som ligger nord for Stabblandet er historisk kjent for det store slaget som Harald Hårfagre utkjempet ved øyen.
Planteliv
Kommunen har et rikt planteliv og etter det man kjenner til, så har Aure verdensnordgrense for 3 karplantearter; blankburkne, knortestorr og kystmaigull. Av rødlistede arter i kommunen er 8 arter kjent; alm (NT), blankstorkenebb (NT), brudespore (NT), engmarihand (NT), fjellnøkleblom (NT), kvit skogfrue (NT), kystengkall (VU) og marinøkkel (NT). Som man ser er alle de rødlistede karplantene i Aure rødlistet som "nær truet" (NT), bortsett fra kystengkall. Den siste er rødlistet som sårbar (VU).
Fugleliv
Aure kommune ligger i et område med mye ørn, både havørn og kongeørn hekker i området. Frem til kommunesammenslåingen med Tustna kommune 1. januar 2006, var kommunevåpenet til Aure to ørnehoder som så hver sin vei.
Kommunen har både fjorder og sjøområder i tillegg til fjell og skog. Dette gjør at det er et særlig variert fugleliv i kommunen. Fra storfugl og rype i fjellet til tjeld, måse og ærfugl ved kysten. I tillegg kan nevnes at alle de syv hakkespettartene i Norge hekker i kommunen, disse er; flaggspett, hvitryggspett, dvergspett, tretåspett, gråspett, grønnspett og svartspett.
Mellandsvågen og Livsneset på Skardsøya er det mest interessante fugleområdet i Aure. Dette er et såkalt ramsarområde, og flere sjeldne og rødlistede fuglearter overvintrer der.
Hjortedyr
I Aure kommune er det store stammer med både rådyr og hjort i tillegg til at det finnes en voksende stamme med elg. Aure har lenge vært en av de største hjortekommunene i Norge. Tidlig på våren og sommeren kan man se mye beitende hjort langs veiene. Det å se flokker på flere titalls dyr er ikke uvanlig.
Rovdyr
Gaupe er det største bofaste rovdyret i Aure. Det har vært observert bjørn i kommunen, men dette er ikke et dyr som har fast tilhold der. Rødreven har også fast tilhold i Aure og det kan se ut som denne arten har økt i antall de siste årene. Ellers finnes det også andre rovdyr som; mår, røyskatt, grevling og mink.
Samferdsel
Aure ligger godt til rette for sjøveistransport, med skipsleia som kalles Trondheimsleia rett forbi kysten. Kystekspressen mellom Kristiansund og Trondheim har stoppested på Kjørsvikbugen nord i kommunen. Båten stopper også ved øyen Ringholmen utenfor Tustna dersom det er passasjerer fra til.
Fra øyen Tustna er det fergeforbindelse til Smøla med sambandet Edøya–Sandvika, og til Kristiansund med sambandet Seivika–Tømmervåg. Det er også ferge fra Nordheim på Tustna til Solskjelsøya, dette sambandet ble tatt i bruk i januar 2009.
Fylkesvei 680 og fylkesvei 682 passerer gjennom kommunen.
Vandreruten Fjordruta som starter ved Kvernberget flyplass i Kristiansund går igjennom kommunen. Seks av hyttene som eies/drives av Kristiansund og Nordmøre turistforening ligger her, Trollstua og Gullsteinsvollen på Tustna, Imarbu og Nersetra på Ertvågsøya, Rovangen og Storfiskhytta på fastlandet.
Kirker
Aure kirkekontor holder til i Aure gamle prestegård i Aure sentrum.
Næringsliv
Aure kommune har et variert næringsliv. Primærnæringene står sterkt i kommunen, i 2009 var det 140 registrerte gårdsbruk i drift, havbruk og fiskeri stod også sterkt.
Statoil Tjeldbergodden sitt anlegg nord i kommunen er en stor aktør, i 2006 var det her ca. 125 fast ansatte, i tillegg kom ca. 200 indirekte stillinger. I bygden Mjosundet ligger skipsverftene Mjosundet Båt og Hydraulikk AS og Sletta Verft AS.
Fosnakulturen
Arkeologiske funn viser at det har bodd folk i Aure allerede tidlig i steinalderen. Fosnakulturen er godt representert med flere funnsteder, ikke minst ved en stor utgraving på Tjeldbergodden før det store anleggsarbeidet med gassterminal startet opp. Arkeologiske utgravinger foregikk over lang tid, og arkeologene måtte til slutt gi opp fordi funnområdet ble for stort.
Tusenårssted
Aure kommunes tusenårssted er Aure kyrkje og kyrkjestad. Kommunen har også plantet flere tusenårstre; et ved Aure kyrkje, to ved Stemshaug kyrkje, et på Fævelen og et i Todalen og et ved alle skoler og barnehager (ni stykker).
Tidligere Tustna kommune hadde Kråksundet notnaust og sjøbruksmuseum som tusenårssted.
Aadel Brun Tschudi
Aadel Marie Brun Tschudi (født 29. september 1909 i Taohualun i Yiyang i provinsen Hunan i Kina, død 3. november 1980) var en norsk professor, geograf, sinolog og forfatter. Gjennom radioprogrammer og undervisning gjorde hun en stor innsats for å utbre kunnskap om kinesisk samfunnsliv og kultur. Hun bidrog også sterkt i utformingen av disiplinen ulandsgeografi innen geografifaget.
Tschudi ble født i Kina og tilbrakte sine første 15 år på en misjonsstasjon i Hunan. Hun tok examen artium i Fredrikstad 1927 og begynte deretter å studere filologi ved Universitetet i Oslo (UiO). 1933 avbrøt hun studiene for å gifte seg, og i de neste 14 år var hun hjemmeværende, samtidig som hun arbeidet som oversetter og tok aktivt del i norsk organisasjonsliv. 1945 ble hun valgt til formann i Oslo krets av Norske kvinnelige akademikeres landsforbund, og 1948–50 var hun formann for Norske kvinneorganisasjoners samarbeidsnevnd. Fra samme år kunne man jevnlig høre hennes dype, mørke stemme i radioen, som utenrikskronikør, med særlig vekt på Øst-Asia.
Hun gjenopptok studiene og ble cand.philol. 1951 med geografi hovedfag. 1951–52 studerte hun kinesisk ved Harvard University i USA og hadde som foreleser bl.a. John K. Fairbank, en av den vestlige verdens mest fremtredende kinakjennere. 1957 foretok hun en reise i Øst-Asia for NRK og laget et stort antall reportasjeinnslag fra turen. I årene fra hun tok hovedfag til hun ble ansatt som universitetslektor i geografi ved UiO 1960, ble hun flittig brukt som radiokåsør og som foreleser i Kina-kunnskap ved universitetet.
1970 ble Tschudi konstituert som professor i økonomisk geografi ved Handelshögskolan i Stockholm, men samme år tiltrådte hun et universitetslektorat i sinologi ved Østasiatisk institutt, UiO, hvor hun frem til 1972 hadde ansvaret for forelesninger i kinesisk historie og geografi. Tschudi var alltid ivrig etter å involvere studentene i en dialog.
Hun vendte tilbake til Geografisk institutt i en dosentstilling 1973. Her fikk hun ansvaret for å utbygge geografifaget til også å omfatte utviklingslandene. Gjennom å kombinere innsikt i politikk, økonomi, klimaforhold og jordsmonn med vanlige geografiske metoder utformet hun disiplinen ulandsgeografi. Fra 1967 var hun dessuten redaktør for Norsk geografisk tidsskrift. Fra 1977 var hun medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.
Barkåker skole
Barkåker skole er en barneskole som ligger på Barkåker i Tønsberg kommune. Elevene fra skolen går videre til Kongseik ungdomsskole. Skolen ble grunnlagt i 1974.
Filosofiåret 1719
Filosofiåret 1719 er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1719.
Profesjon
Profesjon (fra latin 'offentlig angivelse av erverv' ) er et flertydig begrep på norsk. En betydning er «yrkesgrupper som er kjennetegnet ved spesialiserte faglige ferdigheter». En annen betydning er ethvert yrke med fagutdanning, eller bare et definert levebrød (erverv). Spørsmålet om hva som skal forstås som profesjoner er omstridt, samtidig er det bred enighet om at profesjoner er yrker som utfører tjenester basert på teoretisk kunnskap en erverver gjennom en spesialisert utdanning.
I den snevreste betydningen av ordet kan man si at utdanningen til de praksisorienterte profesjoner er spesialisert og man må ta en spesialisert utdanning for å kunne kalle seg profesjonell innen en yrkesgruppe. Det betyr at tittelen du får når du har fullført utdanningen og oppfylt nødvendige tilleggskrav, er beskyttet. Det gjelder for eksempel lege, psykolog, sykepleier, advokat og statsautorisert revisor. Dette er titler man kun kan få når man har gjennomført et profesjonsstudium innenfor disiplinen. Profesjonsutdanningene får stadig flere fellestrekk med den tradisjonelle akademiske opplæring i vitenskapelige disipliner, men skiller seg fra rene universitetseksamener ved at det i tillegg til utdanning kreves praksis for å få bevilling eller tillatelse til å praktisere innen profesjonen. I profesjonsutdanningene stilles det også strenge krav til at undervisningen skal være forskningsbasert.
I Norge er den spesifikke lærerutdanningen oppdelt i ulike utdanningsløp for grunnskolelærere (allmennlærere), barnehagelærere og faglærere. Andre profesjonsutdanninger i Norge er sykepleie, fysioterapi, ergoterapi, radiograf, sosionom, barnevern, vernepleie, bioingeniør, ingeniør, medisin, farmasi, journalistikk, revisjon, økonomisk/administrative fag og bibliotek og informasjonsvitenskap, psykolog, arkitekt, industridesigner, veterinær, offiser, tannlege, jurist, politi. Flere av disse profesjonene kan ses på som velferdsstatens yrker da de er grunnleggende for å ivarteta et offentlig velferdstilbud.
Tradisjonelt var det kun fire profesjoner: prestetjeneste, medisin, jus og offiserskorpset. Disse fire profesjonene har hver sin særegne etikkodeks, og medlemmene er nesten universelt påkrevet å sverge en form for ed for å vedstå og forsvare denne etikken, og således tilkjennegi at man underlegges en høyere standard av ansvarlighet. Hver av disse profesjonene sørger for og påkrever også omfattende opplæring i meningen, verdien og viktigheten av sin særegne ed i utøvelsen av profesjonen.
Studier av profesjoner, profesjonsutøvelse og profesjonskvalifisering omtales som profesjonsstudier. Senter for profesjonsstudier (SPS) ved Høgskolen i Oslo (nå Oslomet) ble opprettet for å drive forskning på ulike profesjonsstudier.
Ved Senter for praktisk kunnskap ved Nord universitet i Bodø kan en studere profesjonspraksiser mer generelt med vekt på praktisk kunnskap.
Helgeland Avfallsforedling
Helgeland Avfallsforedling IKS er et interkommunalt selskap som eies av de seks kommunene Rana, Hemnes, Nesna, Lurøy, Træna og Rødøy i den nordlige delen av Helgeland i Nordland. Selskapets oppgave er behandling av avfall og utvikling av løsninger innen avfallsbehandling. Selskapet ble etablert i 1994 og har sitt hovedkontor i Moloveien 8 i Mo i Rana.
Fylkesvei 3036
Fylkesvei 3036 går mellom Sundet og Bommestad i Larvik kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 205 (Vestfold).
Kraftverk (tidsskrift)
Kraftverk er et venstreradikalt ungdomsmagasin utgitt av Sosialistisk Ungdom (SU) fire eller fem ganger i året. Bladet er å se på som organisasjonens eksterne blad, men har likevel internt med SUs egen profil og politiske linje.
SUs første medlemsblad ble kalt Ungsosialisten og ble utgitt i perioden 1975-1985. Ungsosialisten ble avløst av Press, som i 1990 endret navn til Rødt Press, før det i 2009 fikk navnet til Kraftverk.
SU-bladet var i vinden våren 2005 da det (under tidligere navnet Rødt Press) hadde publisert fire bilder som partiet Høyre planla å bruke under valgkampen. Debatten i etterkant handlet om rettigheter til bildet. Saken endte med en avtale mellom fotografen og SU.
Averøy
Averøy er en kommune på Nordmøre i Møre og Romsdal. Den består av flere store og mindre øyer og ligger ut mot Norskehavet og er ellers omgitt av fjordarmer. I øst er kommunen Kristiansund, i sørøst ligger Gjemnes og i sørvest Hustadvika kommune (tidligere Eide kommune). Nærmeste byer er Kristiansund og Molde.
Bosetningen er spredt og finnes nær strandsonen. Mindre enn 20% bor i tettstedene Kårvåg, Bremsnes og Langøy. Om lag 85 % av befolkningen er bosatt på Averøya, den største av øyene. Kommunesenter og Averøy kommunehus ligger på Bruhagen.
Geografi
Kommunen består av en stor øy og flere mindre. Averøya utgjør det meste av kommunens areal, den er omkranset av flere større og mindre øyer. Det man kaller «øyene» er: Storsandøya, Langøya, Hasseløya, Kjønnøya/Tjønnøya (skrivemåten er omstridt), Ramsøya og Honningsøya. I tillegg har man Rangøya like ved Atlanterhavsveien og Sveggøya i Sveggesundet på nordsiden. Ekkilsøya ligger på vestsida av Averøya, men nærmere hovedøya (Averøya) enn de såkalte «øyene». Den er den største øya med et areal på 4,5 km². Averøyas største vann er Storvatnet. Selve Averøya har et areal på 160,56 km2 i flg. Statens kartverk.
Kommunikasjon
Atlanterhavsveien er fastlandsforbindelsen mot sør, til Eide. Veien er bygd over flere øyer og bruer og er kåret til århundrets byggverk i Norge.
Fra Bremsnes i nordøst var det fergeforbindelse til Kristiansund frem til den ble erstattet med Atlanterhavstunnelen 19. desember 2009.
Næringsliv
Fiskeri og jordbruk har tradisjonelt vært de viktigste næringene på Averøy, og har hatt stor betydning for bosettingen i kommunen. Innen akvakultur har det særlig vært en hovedtyngde av kystfiske. Flere steder i kommunen var viktige fiskevær i mange hundre år og utover 1900-tallet rommet Averøya blant annet flere viktige fiskebåtrederi og fiskeforedlingsbedrifter. På Bremsnes finner en Bremsnes båtbyggeri, som i det 20. århundret bygget fiskebåter i tre. Disse båtene var kjent som gode sjøbåter som var solide og holdbare. Bremsnesbåten var kjent som kystens mercedes. Spesielt blant nordlendinger ble bremsneskryssaren populær. Båtene gjenkjennes på verftsmerket i baugen, en angel med en torsk inni. Produksjon av melk og kjøtt har også vært viktig på her. I likhet med resten av landet har jordbruket endret seg fra slutten 1900-tallet, og mange mindre gårdsbruk er nå avviklet til fordel for større bruk. På 1800-tallet drev også Averøen Kobberwærk kobberutvinning i flere gruver på øya.
Skjervøya
Skjervøy (nordsamisk: Skiervá) er ei øy i Skjervøy kommune i Troms og Finnmark. Skjervøy ligger øst for Kågen og de to øyene er forbundet med Skattørsundet bru. Skjervøy tettsted er kommunesenter i Skjervøy kommune.
Averøy
Næringsliv
Averøy har i dag en moderne fiskeflåte, og er en av Norges største kommuner innen fiskeoppdrett og fiskeri. Per 2018 har ca. 90 - 100 personer i kommunen fiske som hovedyrke. Samtidig som mye av industrien fortsatt er knyttet til fiske har Averøy nå et næringsliv med flere prosessbaserte industribedrifter, marine- og maritime næringer, service, reiseliv og kulturbaserte bedrifter. En av de store hjørnesteinsbedriftene er fiskefôrfabrikken til Skretting AS som per 2015 er en av verdens største fiskefôrfabrikker. Skretting alene har ca. 500 båtanløp her per år. En annen hjørnesteinsbedrift er byggentreprenøren Betonmast Røsand. Turistnæringen har blitt viktigere og viktigere de senere årene, mye på grunn av Atlanterhavsveien.
Kommunesenteret Bruhagen representerer navet for handel i kommunen. Her ligger blant annet ABC-senteret (nå Knutepunket Nærsenter) som per 2019 er Averøys eneste kjøpesenter. Kjøpesenteret har: matvarebutikk, apotek, bakeri, frisør og noen kontorer. Rett ved kjøpesenteret er det en elektrobutikk. I 2012 fikk man for første gang Vinmonopolet utsalgssted i kommunen.
Historie
Averøy kommune ble dannet 1. januar 1964 da Bremsnes, Kornstad og Kvernes kommuner ble slått sammen. Det var noen mindre grensejusteringer mot Eide kommune 1983.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Kvernes kulturområde, markert med tusenårsmonumentet «Solur» av billedhogger Rolf Øidvin. Monumentet står ved de to kirkene på Kvernes.
Kvernes har vært et møtested langs kysten opp gjennom tidene. Det rike kulturminneområdet ligger ved fortidens «veikryss» der Kvernesfjorden, Bremsnesfjorden og Freifjorden møter hverandre. Flere funn i området er sporet tilbake til eldre jernalder, bl.a gravrøyser, tingsted og fallossymboler. Mellom de to kirkene ligger en middelalderkirkegård.
Yuji Kamijo
Yuji Kamijo (født 7. april 1986) er en japansk skøyteløper som konkurrerer i hurtigløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 20 på 500 meter.
Sestrimo vannkraftverk
Sestrimo vannkraftverk er et pumpekraftverk 638 moh. i Rila-fjellene i Bulgaria, ovenfor Sofija. Installert total vannkrafteffekt er 240 MW, med vann fra Belmeken-demningen via tilførselsrør og mellom-reservoarer. Anlegget inngår i et kaskade-kompleks med tre pumpekraftverk, her regnet ovenfra og nedover i høyde:
Belmeken vannkraftverk
Belmeken vannkraftverk er en demning med flere pumpekraftverk 1.920 moh. i Rila-fjellene i Bulgaria, ovenfor Sofia. Anleggene ligger i elva Kriva.
I tillegg er reservoaret også øvre reservoar for Chaira vannkraftverk. Reservoarene i elva Yadenitsa gir kraft til dette kraftkomplekset nedenfor.
Erik Solheim
Erik Solheim (født 18. januar 1955 i Oslo) er en norsk tidligere diplomat og politiker (SV). Han meldte seg inn i Miljøpartiet De Grønne i 2019.
Solheim ble i 2000 utnevnt til spesialrådgiver  i Utenriksdepartementet og jobbet som fredsmegler på Sri Lanka. Etter at han forlot regjeringen 23. mars 2012 gikk han tilbake til stillingen som spesialrådgiver. Fra 2013 var han leder for OECDs samarbeidsforum DAC. Solheim var leder for FNs miljøprogram og assisterende generalsekretær i FN fra 2016 til 2018.
Bakgrunn og virke
Solheim er sønn av forlagskonsulent Bjørn Elling Solheim og direktør i Høyesterett. Solheim er utdannet cand.mag. med fagene historie og sosiologi.
Han var leder i Sosialistisk Ungdom 1977–1980, partisekretær i SV 1981–1985, og leder for SV i perioden 1987–1997. Han var stortingsrepresentant fra Sør-Trøndelag fra 1989 til 1993 og fra Oslo fra 1993 til 2001. Solheims personlige rådgiver som SV-leder og stortingsrepresentant, var i flere år Thor Gjermund Eriksen, senere redaktør i Dagbladet.
Fra våren 2000 hadde han permisjon fra Stortinget for å være spesialrådgiver for UD på Sri Lanka og jobbet for å få en fredsavtale mellom myndighetene og Tamiltigrene LTTE. Hans vararepresentant til Stortingets utenrikskomite var i denne perioden Lisbet Rugtvedt.
Solheim har vært valgobservatør i Russland, Georgia, Hviterussland og Ukraina. I tillegg til sitt engasjement for fred og konfliktløsning har Solheim alltid vært svært opptatt av miljøspørsmål. Han var blant annet til stede på FNs miljøkonferanse i Rio i 1992. I utviklingspolitikken har han i tillegg til fred og miljø vært opptatt av likestilling samt olje- og energispørsmål.
Fra 1. januar 2013 er Solheim leder for Development Assistance Committee (DAC) som er et samarbeidsforum under OECD der ulike givere av bilateral bistand samarbeider for å koordinere bistanden og øke de positive effektene av bistand.
I 2005 arvet Erik Solheim, sammen med sin søster og deres far, 3000 mål skog i Øyer kommune fra sin bestefar.
Statsråd
Han er også svært opptatt av å videreutvikle Norges kunnskaper om og forhold til land i Asia, spesielt Kina. Han har besøkt Kina en rekke ganger og åpnet «Kinesisk Kulturfestival» i Oslo Konserthus 1. september 2007.
Han signaliserte da han overtok som miljøminister at han var opptatt av sammenhengen mellom utvikling og klimaendringer, at miljøutfordringene kun kan håndteres globalt. Solheim er den første statsråd i Norge med to konstitusjonelle ansvarsområder.
Han fikk avskjed i nåde 23. mars 2012.
Leder for FNs miljøprogram
I 2016 ble Erik Solheim utnevnt til direktør for FNs miljøprogram. Etter drøyt to år i åremålsstillingen på fire år trakk han seg fra stillingen i november 2018, offisielt på grunn av en revisjonsrapport fra FNs internkontroll som kritiserte Solheims høye kostnader til reisevirksomhet og lite tilstedeværelse i UNEPs hovedkontor. Bakgrunnen for at Solheim sluttet i stillingen var ifølge Aftenposten lite ydmyk håndtering av revisjonsrapporten, forskjellsbehandling av ansatte, en sponsoravtale med Volvo Ocean Race og avgjørelser oppfattet som egenrådige.
Innmelding i MDG
I desember 2012, etter at han hadde gått av som statsråd, åpnet Solheim for å representere Arbeiderpartiet i fremtiden. Han signaliserte senere sin støtte til Miljøpartiet De Grønne og var aktiv som strategisk rådgiver for partiet i valgkampen i 2015. I 2019 kunngjorde han at han hadde meldt seg inn i MDG og forklarte at det hadde vært en gradvis prosess, som også var påvirket av sønnen som hadde vært med i partiet i flere år. Solheim uttalte at han skal hjelpe MDG med «råd og vink» og fremhevet betydningen av å samarbeide med næringslivet.
Solheim har i MDG en uformell rolle som ressursperson for partiledelsen. I 2021 åpnet han for at MDG kan velge Høyre som regjeringspartner, og sa at «MDG må ta mål av seg til å bli et sterkt, grønt folkeparti etter tysk modell. Min ambisjon er å hjelpe MDG til å bli et bredt folkeparti som de tyske grønne. Når de kan få 33 prosent i Baden-Württemberg, midt i tysk bil-land og senteret for Mercedes og Porsche, kan MDG få 33 prosent i Norge også». Solheim fremhevet også betydningen av næringslivet.
Frankrike under Sommer-OL 1924
Frankrike under Sommer-OL 1924. 318 sportsutøvere, 299 menn og nitten kvinner fra Frankrike deltok i flere sporter under Sommer-OL 1924 i Paris. Frankrike ble tredje beste nasjon med tretten gull-, femten sølv- og ti bronsemedaljer.
Glóin
Glóin er navnet på en fiktiv dverg i Tolkiens Midgard. Han var sønn av Thorin I, og ble født i året 2216 i det tredje tidevervet, og etterfulgte sin far som konge av Durins folk da faren døde i år 2289 T.T.. Han utvidet gruvene i Ered Mithrin, og gav opp Erebor. Han ble etterfulgt av sin sønn, Óin, da han døde i 2385.
Navnet Glóin har Tolkien henta fra det norrøne diktet Voluspå, hvor Durin lister opp navn på dvergene som ble skapt av Ymes kropp.
Det var også en annen Glóin. Glóin ble født i år 2703 i det tredje tidevervet. Han var far til Gimli. Denne Glóin var en av de 13 dvergene i følget til Thorin Eikenskjold i Hobbiten, og dermed en av følgesvennene til Bilbo Lommelun. Glóin og hans bror Óin var sønner av Gróin, som var sønnesønn av Borin, som var den yngste sønnen av Kong Náin II og derfor var de i direkte slekt med Durin den Udødelige. Både Glóin og Óin var med i Thorins følge. Glóin døde i år 15 i det fjerde tidevervet.
List of Middle-earth Dwarves Królowie Plemienia Durina
L’Oréal
L'Oréal er et franskbasert multinasjonalt selskap, som ble grunnlagt av Eugène Schueller i 1909 og som i dag er verdens største produsent av kosmetikk. Det har hovedsete i Paris-forstaden Clichy og har aktiviteter innenfor kosmetikk med fokus på hårfarger, hudpleie, solbeskyttelse, make-up, parfyme og hårpleie samt innenfor dermatologi og medisin gjennom en eierandel i medisinfirmaet Sanofi-Synthélabo. L'Oréal er dessuten en av de største patentholdere innenfor nanoteknologi i USA. L'Oréal er et børsnotert aksjeselskap, men grunnleggerens datter, Liliane Bettencourt, og sveitsiske Nestlé eier henholdsvis 30 og 28,9 prosent av aksjene og kontrollerer dermed selskapet.
Historie
Eugène Schueller utviklet i 1907 en innovativ hårfargeformel, noe som ble starten på L'Oréal. Han kalte fargen Auréole og markedsførte den til frisørene i Paris. Først i 1909 registrerte han virksomheten som fikk navnet Société Française de Teintures Inoffensives pour Cheveux (fransk for: Frankrikes Sikre Hårfargeselskap. Prinsippene for virksomheten som senere ble til L'Oréal, var forskning og innovasjon som bygget på interesse for skjønnhet.
I løpet av 1920-tallet ytet Schueller økonomisk støtte og stilte møtelokaler til rådighet for La Cagoule, en voldelig fascistisk og anti-kommunistisk organisasjon i Frankrike. Flere av organisasjonens medlemmer ble ansatt i L'Oréal etter 2. verdenskrig. I 1920 beskjeftiget virksomheten tre kjemikere, i 1950 var antallet 100, og i dag er det knapt 2000 kjemikere i virksomheten. L'Oréal begynte med hårfargingsprodukter men begynte raskt også å markedsføre andre former for personlig pleie, i dag står virksomheten bak over 500 varemerker, som selges hos frisører og parfymerier samt i dagligvarehandler.
Merker
Merkene er generelt kategorisert av sine målrettede markeder, som grossister, profesjonell, luksus og hud- og hårpleie. The Body Shop og Galderma er direkte knyttet til hovedkontoret. L'Oréal eier også andeler i ulike selskaper innen kjemikalier, helse, finans, design, reklame og forsikring.
Kritikk og kontroverser
L'Oréal har mange ganger fått kritikk for sin bruk av dyreforsøk, bl.a. av Naturewatch Compassionate Shopping. Da L'Oréal i 2006 overtok kosmetikkjeden The Body Shop for 652 mill. pund ble kjedens stifter, Anita Roddick, derfor beskyldt for å ha forlatt sine prinsipper, og kjeden ble gjenstand for en boikott.
I bestselgeren L'Oreal Stole My Home fra 2006 forteller den jødiske Monica Waitzfelder historien om hvordan det historisk antisemittiske L'Oreal, etter at nazistene hadde deportert familien Waitzfelder, overtok deres hjem i Karlsruhe og omdannede det til sitt tyske hovedkvarter. Waitzfelder-familien har hatt en livslang kamp mot den franske domstolen for å få kompensasjon, og saken kommer nå opp for Den Europeiske Menneskerettighetsdomstolen.
Det tyske nyhetsmagasinet Der Spiegel avslørte i oktober 2005 at L'Oréals parfymer nesten utelukkende inneholder billige syntetiske duftstoffer og at fremstillingskostnadene således utgjorde mindre enn tre prosent av salgsprisen. I artikkelen kom det også frem at flere av produktene inneholdt phtalater, som skader forplantningsevnen, og phenylendiamin, som er et særdeles aggressivt allergen.
Therapeutic Goods Administration, som er en tilsynsmyndighet under Australias helseministerium, tvang i mai 2007 L'Oréal og en rekke andre produsenter til å trekke tilbake reklamer, fordi de hevdet at produktene var i stand til fjerne rynker. Det viste seg å være villedende markedsføring.
I juli 2007 ble et rekrutteringsfirma og Garnier, som er en del av L'Oréal, i en fransk rett idømt en bot på 30.000 euro og direktører for virksomhetene fikk betingede fengselsstraffer for en rasediskrimerende ansettelsespraksis, ettersom den utelukket ikke-hvite kvinner fra å medvirke i reklamer for sjampoen Fructis Style. Kravet fremgikk av jobbannonsen.
Nina Refseth
Nina Refseth (født 16. mai 1965 i Trondheim) er en norsk kulturleder. Fra 2020 har hun vært direktør for Norsk Folkemuseum i Oslo.
L’Oréal
Kritikk og kontroverser
Det britiske reklametilsynet, Advertising Standards Authority, fastslo i 2007, at det var villedende markedsføring da L'Oréal i tv-reklamer for maskaraen Telescopic hevdet at maskaraen ville gjøre øyenvippene 60 prosent lengre. I virkeligheten fikk maskaren vippene til å se 60 prosent større ut ved å dele dem og ved å gjøre dem tykkere ved roten og i spissene. L'Oréal 'glemte' dessuten å nevne at Penélope Cruz, som medvirket i reklamen, bar kunstige øyenvipper.
Nina Refseth
Fra 28. september 2007 til 31. desember 2013 var hun direktør for Norsk filminstitutt, noe som vil si at hun ledet statens forvaltningsorgan for filmpolitikken og var rådgiver i filmpolitiske spørsmål. Refseth kom til stillingen som filmdirektør fra jobben som forlagsdirektør og daglig leder i Det Norske Samlaget.
Refseth er utdannet cand.philol. med hovedfag i idéhistorie. Hun har jobbet som redaktør for Bokklubben Krim og Spenning hatt en rekke verv i litteratursammenhenger.
L’Oréal
Kritikk og kontroverser
I september 2007 saksøkte L'Oréal amerikanske eBay, fordi nettstedet ifølge L'Oréal ikke gjør nok for å begrense salget av kopivarer. Saken ble anlagt både i Frankrike, Tyskland, Storbritannia, Spania og Belgia.
Nina Refseth
Fra mars 2014 og ut året var hun konserndirektør i Amedia, med ansvar for oppfølging og utvikling av lokale mediehus.
L’Oréal
Kritikk og kontroverser
Sangerinnen Beyoncé medvirket i sommeren 2008 i en reklame for L'Oréal hvor huden hennes ble retusjert markant hvitere enn dens naturlige mørke farge. L'Oréal avviste derimot bastant at de hadde gjort sangerinnens hud hvitere.
Nina Refseth
I 2016 gikk hun inn som daglig leder og partner i medieselskapet TV Wonder AS.
2018 - 2020 var hun administrerende direktør for Museene i Sør-Trøndelag (MiST).
Refseth har – og har hatt – en rekke styreverv:
Empire State of Mind
«Empire State of Mind» er en sang av rapperen Jay-Z med Alicia Keys. Sangen er den tredje singelen fra albumet The Blueprint 3.
Olav Ringdal
Olav Ingvald Ringdal (født 24. juni 1895 i Larvik, død 27. desember 1955) var en norsk skipsreder.
Han var gift med Ragna Støverud (1896–1951) som gav navn til Ragna Ringdals dagsenter i Oslo. Olav Ringdal bidro selv med 300 000 kr. til dette prosjektet. Han var far til den norske motstandsmannen Olav Ringdal jr. som ble drept av tyskere i 1945.
Etter krigen donerte han ei redningsskøyte som skulle bære sønnens navn; redningsskøyta «Olav Ringdal jr.» ble sjøsatt i 1952.
Gamle Songevei (Arendal)
Gamle Songevei (2–112, 19–119) er en 1,8 kilometer lang vei i Arendal, og er en del av fylkesvei 22.
Veien er en fortsettelse av Jens Gjerløws vei i Barbu og går østover gjennom øvre del av Barbu fram til grenda Songe som ligger østligst i Barbu sogn. Veien går gjennom villastrøk i de østlige bydeler. Gamle Songevei har en viktig funksjon som skolevei til Birkenlund skole. Veien fungerer også som avlastningsvei for Kystveien.
Thorin I
Thorin I er en fiktiv dverg fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Han var sønn av Thráin I, og ble født i år 2035 i det tredje tidevervet. Han etterfulgte sin far som Konge av Erebor (konge under fjellet) og som konge av Durins folk. Han forlot Erebor med de fleste av sine folk for å reise til Ered Mithrin, og slo seg ned der. Han døde i år 2289, og ble etterfulgt som konge av sin sønn, Glóin.
Gamle Songevei (Arendal)
Gamle Songevei var lenge eneste kjørevei mellom Arendal sentrum og til Songe. Denne ferdselsåren gikk fra Arendal torv, Bendiksklev, Iuellsklev, Møllebakken, Barbu, Hulveien og Gamle Songevei.
Kunståret 1606
Kunståret 1606 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1606.
Moldovas riksvåpen
Våpenet i sin nåværende form ble antatt 1994.
Våpenet er opprinnelig fra 15. århundres Fyrstedømmet Moldova, med en sol i stedet for rosen. Sol og måne er symboler hentet fra antikke dakiske mynter. Der åttetakkede stjernen er tolket som et gammelt dakisk visdomssymbol. Uroksens hode er fra det bessarabiske våpenet.
Moldovske SSR
Den moldovske sosialistiske sovjetrepublikks riksvåpen var avledet fra Sovjetunionens våpen. Det viser en oppadstigende sol med hammer og sigd, den kommunistiske røde stjerne øverst. Solen er omgitt av en krans av hveteaks, maiskolber, epler og pærer.
På båndet som omslynger kransen står det «Proletarer i alle land, foren dere» på russisk (Пролетарь дин тоате цэриле, униць-вэ!)og moldovsk (Proletari din toate țările, uniți-vă!). Kyrillisk RSSM står for Република Советикэ Сочиалистэ Молдовеняскэ, republikkens navn.
Våpenet er videreført i modifisert form av republikken Transnistria.
Kim Ruzz
Kim Ruzz er en dansk black metal trommeslager.
Han er mest kjent for å ha spilt på de to første av Mercyful Fate sine studioalbum fra 1980 til 1985. Da bandet ble splittet i 1985 sluttet han å spille trommer og startet å studere i Danmark. Kim Ruzz var den eneste av de tidligere medlemmene som ikke var med på gjenforeningen av bandet.
Nerbøvika
Nerbøvika er et sted i Aukra kommune i Møre og Romsdal. Den største arbeidsplassen i kommunen, Aker Aukra, ligger i Nerbøvika. Stedet har fått navn etter den langrunne vika østenfor skipsverftet. Nerbøvika er en del av Nerbøvågen, som er en av Aukras vekstområder for maritime næringer. Her finnes også Nautneset båthavn og kaianlegg.
Helner Grundt Spang
Helner Grundt Spang (født 7. juni 1920, død 10. august 1983 i Mandal ) var en norsk flyger og offiser i Luftforsvaret. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble dekorert med Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.
Han begynte sin flygerkarriere som elev i Widerøes flyselskap.
Familie
Forfatteren Einar Spang var hans far. Han var eldre bror til journalisten og forfatteren Michael Grundt Spang.
Andre verdenskrig
I 1941 kom han til Little Norway ved Toronto i Canada der han fikk den første opplæringen som krigsflyger. Under andre verdenskrig var Spang jagerflyger for RAF i Storbritannia og tjenestegjorde fra april 1942 i 331 (N) Squadron. Fram til april 1945 deltok han i 242 offensive operasjoner over tyskkontrollert område. Med en score på 10,33 regnes Spang som et av andre verdenskrigs fremste norske flyveress.
Etter krigen
Etter krigen arbeidet Spang i Luftforsvaret og var blant annet stasjonssjef ved Lista flystasjon. Han ble senere turistsjef i Mandal og direktør i Reisetrafikkforeningen på Sørlandet.
I 1971 utga Spang boken Den hemmelige kampen om sine krigsopplevelser. Han skildrer her hvordan krigen virket på dem som deltok og hvilken ødeleggende effekt den kunne ha for krigsveteranene. Etter krigen var han blant annet plaget av tanken på at de hadde angrepet forsvarsløse sivile.
Utmerkelser
I statsråd i Oslo 20. juli 1945 ble kaptein Spang tildelt Krigskorset med sverd «for fremrakende [sic] innsats som jagerflyger og for med mot og dyktighet å ha ledet sin «Flight» under en lang rekke operasjoner mot fienden. Han har personlig skutt ned 10 1/3 fiendtlige fly.»
Han ble også tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren og det britiske Distinguished Flying Cross med barre, samt Krigsmedaljen, Deltagermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje.
Fjodor III av Russland
Fjodor III (russisk: Фёдор III Алексеевич) (født, død ), sønn av Aleksej Mikhajlovitsj (1629–1676) og Maria Ilinisjna Miloslavskaja (1626–1669), tsar fra 8. februar 1676 til sin død.
Han var under stor innflytelse av sin dyktige søster Sophia (1657–1704), mens deres halvbror, Peter den store, og hans mor Natalja Kyrillovna Narysjkina (1. september 1651 –4. februar 1694) ble forvist til et landsted utenfor Moskva.
Fjodor var svært syk, og regjerte store deler av sin tid fra sengen. Han ble etterfulgt av Aleksej Mikhajlovitsjs to andre sønner: Ivan V og Peter den store.
Monacos riksvåpen
Fyrst Albert IIs våpen tilsvarer Monacos riksvåpen. Våpenet er gått i arv uendret siden 1858.
Våpenskjoldet er sølv og rødt rutemønstret, omrammet av en hermelinforet kappe. Skjoldholderne er fransiskaner-munker. De symboliserer hvordan Monaco ble erobret i 1297, da François Grimaldi inntok byen ved soldater som var utkledd som munker, med sverd skjult under kappene. Kransen omkring skjoldet representerer St. Charles-ordenen. På banneret under skjoldet huset Grimaldis motto Deo Juvante, latin for «Ved Guds hjelp».
MF «Huglo»
MF «Huglo», nå MF «Isla», er en bilferge som ble bygdt ved Stord Verft i 1962 og overlevert Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap i juni samme år.
Ferga ble satt inn i de to sambandene mellom Gjermundshavn og Løfallstrand på Kvinnheradsfjorden samt mellom Tysnesøya, Stord og Huglo og senere mellom Jondal og Tørvikbygd. I 1980 overtok Simon Møkster ferga. Senere samme år ble den omdøpt til «Ulla-Førre». Den ble brukt i den store kraftutbyggingen Ulla-Førre, for å transportere folk og utstyr mellom Vadla og det veiløse stedet Førresbotn innerst i Jøsenfjorden.
Fra 2014 går ferja Rymättylän-ruten for Haapala i skjergården utenfor Åbo i Bottenvika. Kontraktsperioden går fra 2014 til 2023.
Eide (Møre og Romsdal)
Eide var en kommune på Nordmøre i Møre og Romsdal. Eide ble slått sammen med Fræna den 1. januar 2020, og den nye kommunen fikk navnet Hustadvika.
Lokalnæring
Eide har et av de største miljøene for steinindustri i Norge. Steinindustrien har over 100 år gamle tradisjoner, og var blant annet viktig i gjenoppbyggingen etter bybrannen i Ålesund i 1904. Steinindustrien på Eide leverte i 2006 ca. 40 % av alle gravmonumenter i Norge. Bygda hadde da lenge hatt kallenavnet «Bygden som lever av de døde». Fra steinbruddene i Eide leveres kalk som råstoff til produksjonen hos Hustadmarmor i Fræna.
Fjell
Høyeste fjellet i den tidligere Eide kommune er Snøtinden (1027 moh).
Atlanterhavsveien
På kysten mellom Eide og Averøy fins Atlanterhavsvegen, et populært mål for norske og utenlandske bilturister. Atlanterhavsveien er kåret til århundrets byggverk 1905–2005.
Innbyggertall
Det bodde omtrent 3 400 innbyggere i Eide da kommunen opphørte å eksistere. Tettstedet Eide var administrasjonssenter i kommunen, og hadde innbyggere per 1. januar.
Kommunevåpen
Kommunevåpenet viste tre svaner. Hver av svanene hadde sju fjær i vingene, én fjær for hver av skolekretsene eller bygdene i kommunen.
Eide grenset i sørøst mot Gjemnes kommune og i sørvest mot Fræna kommune. Nord for Kornstadfjorden ligger Averøy kommune. Eide låg sentralt plassert mellom byene Kristiansund og Molde.
Tidligere administrative grenser
Eide var på 1600-tallet og utover på tidlig 1800-tallet en del av Mek tinglag før det ble en del av Kvernes kommune i 1837. Mot slutten av 1800-tallet ble Kvernes delt i flere mindre kommuner, og i januar 1897 ble Eide etablert som egen kommune. 1. januar 1964 ble Vevang krets i Kornstad kommune overført til Eide kommune.
Dialekt
Eide-dialekten hører opprinnelig til trøndsk. Grensa mellom trøndsk og vestnorsk går i vest mellom Eide og Fræna. I dag påvirkes språket i Eide til dels av Fræna-dialekten og til dels av den normaliserte Molde-dialekten.
Ifølge Språkrådet kalles en person fra Eide for eidser, uttalt lokalt som "æssær"/"esser", men vanligvis er det kun de fra selve Eide (kommunesenteret) som vil omtales som sådan. Ellers kalles innbyggerne etter de bygdene (/skolekretsene) de tilhører: en fra Vevang kalles veålending, en fra Kjøl kalles kjølær, en fra Strand kalles strannjær, en fra Lyngstad løngstær, en fra Bollia - bollianer, en fra Nås - nåsær/nåsar, en fra Gurstad (en plass i bygda Ugelstad) - Gurstæværing og en fra Visnes - visnesing. De med røtter til selve Eideslekten omtales stor-æssær. I skriftlige medier omtales imidlertid personer fra Eide kommune ofte som eiding, eidemann eller eidekvinne, skjønt disse brukes ikke muntlig lokalt.
Momina Klisura vannkraftverk
Momina Klisura vannkraftverk er et pumpekraftverk 369 moh. i Rila-fjellene i Bulgaria, ovenfor Sofija. Installert total vannkrafteffekt er 120 MW, med vann fra Belmeken-demningen via tilførselsrør og mellom-reservoarer. Anlegget inngår i et kaskade-kompleks på 735 MW med tre pumpekraftverk, her regnet ovenfra og nedover i høyde:
Trollsjön
Trollsjön, (nordsamisk: Rissajávri, oversatt: Sjøen som gnistrer som ild) er en klarvannssjø og en steril fjellsjø i Kiruna kommune i Lappland, Sverige. Man kan se innsjøens bunn, til tross for dens dybde på 36 meter. Siktdybden er trolig større, men kan ikke bekreftes. Trollsjön har beliggenhet 815 meter over havet, lengst inn i dalføret Gearggevággi ved foten av Gearggečorru og Vássečohkka, oppdemmet av en høy mur av store steinblokker. Sjøens utløp er underjordisk, og munner ut i bekken Gearggejohka på motsatt side av den naturlige steinmuren, og fortsetter ned dalføret.
Trollsjön består av smeltevann fra de omliggende isbreene. Innsjøen er isbelagt til et stykke ut på sommeren, og er kun isfri tre måneder i året.
Funksjon
Funksjon kan sikte til:
Tor Dahl
Tor Dahl (født 18. april 1938) var mangeårig administrerende direktør og konsernsjef i bemanningsselskapet Manpower.
Etter artium ved Fagerborg skole i Oslo i 1957 studerte Tor Dahl forretnings- og administrasjonsfag ved Oslo Handelsgymnasium (Studentfaglinjen), BI og Colorado College i Colorado Springs USA, foruten videreutdannelse i ledelse og organisasjon. Han var salgs- og reklamekonsulent på eksportsiden i Frionor og informasjonskonsulent og avdelingssjef i Nils M. Apeland AS på 1960-tallet før han startet det norske datterselskapet av det amerikanske bemanningsselskapet Manpower. Fra 1965 til 1997 var han administrerende direktør og konsernsjef for Manpower her i landet. Han hadde også ansvaret for Manpower Norden fra 1970 til 2000 og for Manpower Europe fra 1974 til 1980. Fra 2000 til 2005 var han ansvarlig for internasjonale ledelsesprosjekter i Manpower Inc., som blant annet innebar utarbeidelse og innføring av Manpowers globale verdier i 87 land. Han har gitt ut bøkene "Vi ville hverandre vel og gjorde hverandre gode" (2005) og "Verdier som virker" (2009) om sine erfaringer i verdibasert ledelse.
Oslofilm
Oslofilm eller Oslofilmene er en samling på ca. 180 kortfilmer produsert av Oslo kinematografer i perioden 1947 til 1982.
Filmene skulle ''« … gi(r) et bilde av Oslo i dag. Filmene vil bli vist på kinematografene i normalutgave, videre vil filmene bli nedkopiert til 16 mm og brukt i skolene og under foredrag og lignende. Negativet vil bli omhyggelig arkivert slik at ettertiden kan få et inntrykk av hvordan livet levdes i Oslo omkring 1950.»''
Bakgrunn og formål
Hensikten med oslofilmene var å sikre dokumentasjon av Oslos miljøer og historiske utvikling, og resultatet ble en samling historiske filmer med helt enestående verdi, både i en byhistorisk, kommunalhistorisk og filmhistorisk sammenheng. Utgangspunktet for oslofilmene var på 1930-tallet, da Kristoffer Aamot (kinodirektør i Oslo) talte varmt for at norske filmskapere skulle satse på dokumentar- og kortfilmer. Oslo kinematografer hadde på dette tidspunktet store overskudd, og mye av dette gikk til kulturelle formål i byen, blant annet Vigelandsanlegget.
Men i stedet for en langfilm ble det mange kortfilmer. Aamots hensikt var fortsatt å dokumentere byen, med gater og trafikk, arbeidet, og livet i og mellom husene. Han tenkte seg rene arkivfilmer som skulle overleveres til kommende generasjoner. Og kanskje; etter tjuefem år, kunne filmene fornyes, og nye avtrykk av byen kunne festes til filmrullen for å dokumentere utviklingen.
Samojeder
Samojeder er forskjellige urfolk som lever delvis som nomader på tundraen og taigan nord i Russland og i det nordvestlige Sibir (fra området rundt Kvitsjøen til Tajmyrhalvøya, særlig ved elvene Ob og Jenisej) og snakker samojediske språk.
Oslofilm
Bakgrunn og formål
Etter hvert ble kinematografene mer en tilskuddsgiver som unge filmskapere kunne søke penger fra. Aamots visjon om å dokumentere byens utsende og virksomhet ble på et vis beholdt, men filmene dreide mer i retning av å være rene opplysningsfilmer, og også som en slags bruksanvisning for hvordan byens innbyggere skulle leve og bo i det moderne storbysamfunnet som nå var i ferd med å vokse fram.
Samojeder
Tidligere fantes flere samojeder også i Sajan-fjellene i Sør-Sibir. Samojedene var opprinnelig jegere, men i dag lever de stort sett av reindrift og fiske, samt noe pelsdyroppdrett, jakt, jord- og skogbruk. Nganasan-folket var utelukkende jegere til langt innpå 1900-tallet. Samojedenes tradisjonelle religion har vært sjamanisme. Samojediske språk blir snakket av anslagsvis 30 000 mennesker.
Oslofilm
Titler og innhold
Filmene hadde også en identitetsskapende funksjon. De ble skapt i en periode som var preget av framtidsdrømmer og gjenreisingstrang. Fellesskapstanken var sterk, og filmene skulle bidra til å styrke innbyggerens lojalitet og følelse for hjembyen sin, på mange måter av samme grunner som man i dag skriver bygdebøker, men her altså på film. I noen av filmene er oppdragelse og formaninger tydelig tilstede. Det finnes også filmer som instruerer hvordan man beveger seg i trafikken, hvordan man krysser en gate og behovet for å samhandle som et kollektiv for å unngå kaos. Andre filmer er nesten rene turistfilmer. Reisetrafikkforeningen for Oslo og omegn, som i flere år hadde arbeidet med å lage en "vinterfilm" og en "sommerfilm", tok kontakt med Kinematografene for å få til et samarbeid. Dette resulterte i de to første filmene Oslo - et vinterturistsentrum (1947) og Oslo - sommerbyen mellom fjord og fjell (1948). Siden skulle det komme flere slike «skrytefilmer», og noen også med et (forsøksvis) humoristisk og ironisk skråblikk på Oslos fortreffelighet. Se for eksempel Oslo - et filmkvad fra 1963, regi Ivo Caprino.
Samojeder
Språk og folkegrupper
Samojedisk språk tilhører den uralske språkgruppe og er i slekt med finsk-ugriske språk. Samojedene deles inn i folkegrupper etter språkstammene:
Oslofilm
Titler og innhold
Se Oslo byarkivs nettsider for katalog og fullstendig liste over titler.
Samojeder
Språk og folkegrupper
Betegnelsen samojeder (samojed i entall) har ført til flere konflikter, fordi ordet på russisk (samojedy) betyr «de som spiser maten rå» eller «de som spiser seg selv», altså kannibalisme.
Oslofilm
Tilgjengelighet og bruk
Oslofilmene er avlevert til Oslo byarkiv, og sammen med Norsk filminstitutt er alle filmene restaurert og digitalisert. Ca. 70 titler er utgitt på tre DVD-produksjoner:
Svartisfestivalen
Svartisenfestivalen er en countryfestival som arrangeres i Rana kommune i Nordland. Festivalen er Nord-Norges største i sitt slag, og arrangeres i Røvassdalen, en dal nord for Mo i Rana. Festivalen ble første gang arrangert i 2006.
Oslofilm
Tilgjengelighet og bruk
Filmene på DVD-ene er også tilgjengelige på nett som klikkefilm hos Filmarkivet.no (betaltjeneste). Noen av filmene er tilgjengelige på YouTube
17. serierunde i Adeccoligaen 2009
17. serierunde i Adeccoligaen 2009 startet søndag 2. august med syv kamper klokken 18:00. Runden ble avsluttet tirsdag 4. august klokken 19:35 med Kongsvinger mot Nybergsund.
Matjaž Pungertar
Pungertar debuterte i verdenscupen i januar 2011, men oppnådde ikke gode resultater før i sesongen 2014/2015. Hans beste plassering i verdenscupen er en 6.-plass fra et renn i Nizhny Tagil i desember 2014. Under Ski-VM 2013 i Val di Fiemme ble han nr. 24 i det individuelle normalbakkerennet. Han representerte også Slovenia under Ski-VM 2015 i Falun hvor han ble nr. 37 i den store bakken.
Moderne femkamp under Panamerikanske leker 1959
Moderne femkamp under Panamerikanske leker 1959. Moderne femkamp var med som en av atten sporter i de tredje Panamerikanske leker 1959 som ble arrangert i Chicago i USA fra 27. august til 7. september. Det var en individuell og en lagkonkurranse for menn. USA ble beste nasjon foran Brasil begge med hver sin gullmedalje.
BBC
British Broadcasting Corporation, mest kjent under forkortelsen BBC (norsk: Det britiske kringkastingsselskapet), er en britisk radio- og TV-kringkaster. I Storbritannia blir organisasjonen ofte kalt The Beeb eller Auntie ('tante', fordi den tidligere var kjent for å ha en oppdragende stil i mange av sine programmer). Selskapet har omfattende egenproduksjon av programmer. BBC blir av mange oppfattet som et av de mest seriøse medieselskapene i verden, med en nøytral og selvstendig synsvinkel. BBC påtar seg rollen som allmennkringkaster i Storbritannia, og det norske NRK, i likhet med de fleste andre eldre fjernsynskanaler i Europa, sammenligner seg derfor ofte med BBC.