cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Runavík
Samfunn
Runavík har en viktig fiskerihavn med tilhørende fiskemottak for lakseeksport. Det finnes også små fabrikker og bedrifter og byggefirmaer. Stedet har også et turistkontor, to hoteller, fire restauranter og en campingplass som er åpen hele året. Foruten fiskeri er mange ansatte i servicenæringen, og mange dagpendler til Runavík og nabostedene for å jobbe.
Broene over Sundini gjør dette mulig også for folk fra Streymoy, og det er også undervannstunnel fra Eysturoy til Borðoy. Det bygges en ny tunnel direkte fra Streymoy til Skálafjørður, Skálafjarðartunnilin. Ved ferdigstillingen av denne vil Runavík bli desto mer sentralt som kommunikasjonssentrum. I tillegg kommer det faktum at Runavík er utsett til å være hele Færøyenes senter for den antatte, kommende færøyske oljeutvinningen.
I Runavík finner man Eysturoy pleie- og eldrehjem (Eysturoyar røktar- og ellisheim), som drives i samarbeid mellom alle kommunene på Eysturoy. Skolen, Runavíkar skúli, ble bygd for 190 elever i 1976, og har åtte vanlige klasserom samt noen andre rom til spesielle formål, men ikke bibliotek.
Historie
Runavík er den yngste bebyggelsen ved Skálafjørður, og ble grunnlagt av nybyggeren Hans Tausen i 1916, men fikk ikke navnet Runavík før i 1938. I 1967 ble Runavíkar kommuna utskilt fra Nes kommuna. I 2005 ble Elduvíkar kommuna, Oyndarfjarðar kommuna og Skála kommuna innlemmet i kommunen, og senere også Funnings kommuna i 2009.
Kultur
Grunnet sin korte historie har ikke Runavík like mange lokale tradisjoner som det man kan finne i mange bygder. Allikevel ligger den historiske sluppen «Høganæs» i havnen for utstilling. På «Høganæs» er det tidvis kveldsarrangementer med folkemusikk. Eystanstevna arrangeres årlig, og annenhver gang av Runavík og Strendur, i midten av juni.
Stedets fotballag er NSÍ Runavík, som med sine mer enn 600 medlemmer er et av de største idrettslagene på Færøyene. NSÍ Runavík ble stiftet som et fleridrettslag med vekt på håndball i 1957, men siden har enkelte grener blitt skilt ut i egne lag, slik at NSÍ Runavík i dag står tilbake som et fotballag. Klubben deltok for første gang i europacup i 2003, og i 2007 ble NSÍ Runavík færøyske mestere for første gang.
Slaget ved Isle of May
Slaget på Isle of May var en rekke med katastrofale feil under en øvelse under navnet «Operasjon E.C.1». Oppkalt etter Isle of May, en nærliggende øy i munningen av Firth of Forth, besto «slaget» av en rekke katastrofal feil/ulykker utført av Royal Navys skip på vei fra Rosyth i Skottland til flåteøvelser i Nordsjøen. Den tåkete natten 31. januar – 1. februar 1918 skjedde fem kollisjoner mellom åtte skip. To ubåter av K-klasse gikk tapt og tre andre ubåter og en lett krysser ble skadet. Totalt omkom 104 britiske sjømenn i ulykkene.
Betegnelse
Bruken av «slaget» for hendelsene er et eksempel på svart humor. Selv om det skjedde under den første verdenskrig var det ingen fiendtlige styrker var til stede og tapene var helt og holdent tilfeldige. Betegnelsen «slaget» er tradisjonell, selv for et britisk krigsmuseum, men ’ulykke’ er mer presist.
Operasjon E.C.1
På ettermiddagen 31. januar 1918 forlot rundt førti marinefartøyer Rosyth ved Firth of Forth, Skottland, på vei til Scapa Flow på Orknøyene til påtenkte øvelser som involverte hele Grand Fleet ville finne sted dagen etter. I forflytningen var 5th Battle Squadron: med tre slagskip og deres jagereskorte, 2nd Battlecruiser Squadron: med fire slagkryssere, deres jagereskorte og 2 små flåter(flotilla) med ubåter i k-klassen. Begge skvadronene ble ledet av en krysser.
Tidslinje
Kl. 18:30 løftet flåten anker og seilte 50 km lang linje, i front av linjen var de to krysserne «Courageous» og «Ithuriel». Rett bak disse kom 13th Submarine Flotilla(13. ubåtflotilla), deretter kom slagkrysserskvadronen, deretter kom 12th Submarine Flotilla(12. ubåtflåte) og til slutt kom slagskipskvadronen. Siden de ønsket og unngå tyske ubåter, de mistenkte at det var en i området, var kun en svak akterlanterne slik at de som kom bak kunne følge etter. I tillegg holdt alle absolutt radiotaushet. Da de passerte øya Isle of May endret de kurs og økte farten til 20 knop. Da den 13. ubåtflåten passerte øya nærmet det seg et par minesveipende hjelpekryssere. Ubåtflåten endret kurs kraftig for å unngå disse, men «K14»s ror låste seg så «K14» og ubåten bak («K12») havnet utenfor gruppen. Da «K14» hadde fått fikset roret og prøvde å finne sin plass igjen, men «K22» hadde da mistet de foran av syne. «K22» kræsjet da inn i «K14», begge ubåtene ble ligget igjen mens resten av flåten dro videre uvitende om kollisjonen. «K22» meddelte over radio at de kunne komme seg til havn, men «K14» var skadet og holdt på å synke.
15 minutter senere passert slagkrysserne øya og de to skadete ubåtene, men slagkrysseren «Inflexible» traff ubåten «K22». 30 fot (9 meter) av fronten bøyd av, «K22» sank ned til kun tårnet var synlig. Samtidig som dette skjedde fikk kapteinen på «Ithuriel» (den første krysseren) en dekodet melding om den første kollisjonen. Da «Ithuriel» og ubåtene bak henne snudde passerte 2nd Battle Squadron gjennom linjen av båter og ubåter som hadde snudd. Det var kun krisemanøvre som gjorde at de unngikk kollisjon. Da den 13. ubåtflotillaen nærmet seg Isle of May, traff de på den 12. ubåtflotillaen. «Fearless», lederen for den 12.ubåtflotillaen, seilte ut av tåken og kolliderte med «K17». Den sank i løpet av noen få minutter, men store deler av mannskapet rakk å hoppe over bord før den sank. «Fearless» stoppet da opp så de ubåtene som kom bak måtte endre kurs for å unngå kollisjon. Slagkrysseren «Australia» unngikk akkurat «K12», men endte da på kollisjonskurs mot «K6». Da «K6» prøvde å unngå slagkrysseren traff den «K4» som sank med hele mannskapet, mens den sank ble den også truffet av K7. Uten å vite hva som hadde skjedd passerte 5th Battle Squadron området. Noen av jagerne seilte over og kuttet opp de overlevende fra «K17», kun 9 av de 56 ombord på ubåten overlevde. En av disse døde senere av skadene han fikk. På 75 minutter hadde ubåtene «K17» og «K4» sunket, «K6», «K7», «K14», «K22» og «Fearless» var blitt skadet.
Ettervirkning
Totalt døde 104 mennesker i løpet av «slaget» eller ulykken ved øya May: 55 fra «K4», 47 fra «K17», og 2 fra «K14». Hendelsen ble holdt skjult under krigen, minnesmerke ble satt opp 84 år etter den 31. januar 2002 i havnen Anstruther ovenfor Isle of May. Submariners' Association (Ubåtfolkets forening) holder en årlig minnegudstjeneste for å hedre tapet av menneskeliv.
Christer Karlstad
Christer Karlstad (født 19. august 1974 i Rælingen) er en figurativ billedkunstner som bor og arbeider i Drammen. Han har utdannelse fra Kunstskolen i Rogaland, Glasgow School of Art og Statens kunstakademi.
Angus McLaren
Angus McLaren (født 3. november 1988 i Leongatha i Victoria) er en australsk skuespiller. Han er best kjent for H2O: Just Add Water.
Tidligere karriere
Angus McLaren gikk på University of Victoria der han studerte musikk, dans og drama i tre år.
Jacinto Convit
Jacinto Convit (født 11. september 1913 i Caracas i Venezuela, død 12. mai 2014) var en venezuelansk vitenskapsmann.
I 1988 ble Convit nominert til Nobelprisen i fysiologi eller medisin, fordi han utviklet en vaksine for å bekjempe lepra, ved å kombinere en vaksine for tuberkulose med Mycobacterium Leprae. Den 7. juni 2010 kunngjorde flere venezuelanske aviser at den vellykkede forskningen til Convit av en ny vaksine for kreft som skal bekjempe kreft i tykktarm, mage og brystkreft.
Convit ble i 1987 tildelt utmerkelsen Fyrsten av Asturias' pris for naturvitenskap og teknologi sammen med Pablo Rudomín.
Verdal
Verdal (sørsamisk: Vïeredaelie) er en kommune i Trøndelag. Verdalsøra er administrasjonssenteret for kommunen, som består av kirkesognene Vinne, Stiklestad, Vuku og Vera. Kommunen grenser til Steinkjer, Inderøy og Snåsa i nord og Meråker og Levanger i sør. I øst grenser kommunen til Åre, Jämtland i Sverige.
Verdal er kjent for slaget på Stiklestad som utspant seg her i 1030, og friluftsteatret Spelet om Heilag Olav som vises hvert år under olsok. Bygden er også kjent for Verdalsraset, den største naturkatastrofen i Fastlands-Norge i nyere tid. Verdal er angivelig det eneste prestegjeldet i Norge som har beholdt grenser og navn uendret så langt tilbake som det kjennes kilder. Verdal er tradisjonelt et jordbrukssamfunn, men har etter etableringen av Aker Solutions Verdal også blitt et industrityngdepunkt i landsdelen og industriparken i kommunen er landets tredje største.
Geografi
Verdal er dominert av Verdalsvassdraget, bestående av blant annet elvene Inna med utspring i Innsvatnet og Helgåa med utspring i Veressjøen, også kalt Veresvatnet, som renner sammen og danner Verdalselva ved Vuku. Inna renner gjennom den største sidedalen til Verdalen, Inndalen som strekker seg fra Vuku til svenskegrensen ved Sandvika.
Høyeste fjell i Verdal kommune er Løysmundhatten, 1090 moh. Se også Innsvatnet
E6 og Nordlandsbanen går gjennom Verdal kommune fra nord til sør. Fylkesvei 72, også kalt Jämtlandsveien, og Mellomriksveien, går fra E6 ved Vinne og ender på riksgrensa til Sverige ved Åbo.
Grenser
Verdal har en av Norges mest bevarte grenser, med kun 3 mindre endringer gjennom den kjente historien. Først ved overføringen av Rinnan til Frol (Skøynafylke) på 1300/1400-tallet da grenseelven, Rinnelva, gjorde gjennombrudd og endret løp. Rinnan soknet til Halle kirke i Verdal selv etter reformasjonen. Andre gang ved at gården Tuset ble overført fra Henning (Sparbyggjafylke) i 1432. Dette ble gjort fordi gårdene langs Leksdalsvatnet, øst i Henning, ble lagt øde av svartedøden. Beboerne på Tuset var de eneste overlevende i denne delen av gamle Sparbu. Dermed fikk de tilhørighet med gårdene i Leksdal, som ikke hadde ødetid etter pesten, forutenom gårdene i Markaområdet.
Tredje gang var i 1917 da Feren Søndre (gnr 236 bnr 2-7) ble overført til Meråker ved kongelig resolusjon. Dette er den største grenseendringen i areal som har blitt gjort i Verdal. Dette ble gjort fordi bosettingen rundt Sulåmoen i Meråker hadde blitt stor nok til at det var behov for en skole der. Området på Verdalsk side var fullstendig ubebodd og hadde kun verdi som utmarksbeite. Politikerne i Verdal så ikke nytten av et folketomt areal på grensen til ei voskende fjellbygd, og gav det bort til Meråker som så seg råd for å bygge skole og drive området. Selv etter overføringen av Feren Søndre tok ungdommer fra Verdal seg jobb som gjetere i Fersdalen. Ifølge Verdal jordstyre skulle det i 1938 være 3 sætrer i drift i området. Navn i området viser også til at dette har tilhørt Verdal, blant andre finner vi: Minsåsen, Guddingselv og Indalsbekken.
Næringsliv
Verdal er tradisjonelt et jordbrukssamfunn, men har spesielt etter etableringen av Aker Kværner Verdal også blitt et industrisamfunn. Ørin industriområde ved Verdalsøra rommer i dag industri innenfor en rekke næringer.
I Tromsdalen driver Verdalskalk et kalksteinsbrudd. Største grunneier i kommunen er Værdalsbruket med 900 tusen dekar, om lag 58 % av kommunens areal, det ble i 2021 solgt av Storebrand til et selskap kontrollert av Bjørn Rune Gjelsten.
Historie
Spor etter mennesker tilbake til steinalderen er å finne så langt inn i landet som Vera ved svenskegrensen. Gjenstander fra yngre steinalder forteller om tidlig jordbruk i de nedre delene av dalen. Dette jordbruket har trolig blitt stedfast omkring overgangen til eldre jernalder, og det er fra denne perioden at vi kan spore en noenlunde stedfast kontinuitet fram til dagens gårdslandskap. Vitnesbyrd om dette er de tallrike gravene som finnes på gårdene, samt gårdsnavn, og i det siste har det blitt gjennomført et økende antall arkeologiske undersøkelser som kaster lys over jernalderen i Verdal. Bronsealderen er mest kjent gjennom gravrøyser og kokegroper. Middelalderens gårder er belagt i skriftlige kilder helt tilbake til 1100-tallet, og forteller om adel og storgårder i begynnelsen av middelalderen.
Verdal har en rik historie med mange kjente begivenheter. Mest kjent er uten tvil slaget på Stiklestad i 1030, der helgenkongen Olav den hellige ble drept. Senere, under den store nordiske krig 1699–1721 gjorde general Carl Gustaf Armfeldt et innfall gjennom Verdal i 1718 for å innta Trondheim. Angrepet på byen kom aldri, og felttoget ble senere kjent for sin sørgelige utgang under tilbaketoget over Tydal til Sverige. I 1893 rammet Verdalsraset dalføret og er den største naturkatastrofen på land i Norge i nyere tid, der 112 mennesker omkom og 105 gårder ble lagt øde.
Tinglag
Verdal var inndelt i to tinglag:
I perioden 2004–2017 var Verdal sammen med Levanger i Innherred samkommune.
Kultur
Verdal har et aktivt kulturliv, spesielt kjent for sitt amatørteatermiljø. Olsoktradisjonen knyttet til Stiklestad og Olav den hellige står også sentralt i kulturlivet i kommunen. Hvert år i månedsskiftet mai/juni arrangeres Vømmølfestivalen. Verdal teaterlag har i mange år satt opp romjulsforestillinger. Blant annet Gosse Nånstans danseband, Jukebox, Grease og Bør Børson.
Skole og utdanning
Verdal kommune har 8 skoler/oppvekstsentre, hvorav to er ungdomsskoler, Vuku og Verdalsøra.
I tillegg ligger Verdal videregående skole og Bakketun Folkehøgskole i Verdal.
Kenneth Sivertsen
Kenneth Sivertsen (født 16. januar 1961 på Mosterhamn i Bømlo kommune, død 24. desember 2006 i Bergen) var en norsk gitarist, sanger, artist, komponist og humorist.
Gjennom sin karriere komponerte og fremførte Sivertsen musikk innen en rekke forskjellige stilarter, for eksempel klassisk musikk, visesang, jazz, pop, samtidsmusikk og rock. Han laget også musikk for film, ballett og teater.
Barndom og oppvekst
Kenneth Sivertsen var bror av forfatteren Solfrid Sivertsen. Han debuterte på bassgitar på en juletrefest som 8-åring. Noen år senere dannet han gruppen "One Two Three" sammen med noen kamerater. Etter ungdomsskolen gikk han to år på Voss Folkehøgskule (1977–79), et opphold som betød mye for hans videre musikalske utvikling. Flere av gitarstykkene han lagde i denne tiden ble senere utgitt på platen Spør vinden (1988). Sivertsen var for det meste selvlært, men fikk også i kortere perioder gitarundervisning av Torbjørn Wiberg, Arild Hansson og Ingunn Anglevik Undheim, og i komposisjon av Magnar Åm.
1980-tallet
I 1981 skrev han sin første symfoni, Håp, som ble urfremført av Oslo Filharmoniske orkester tre år senere. I 1983 utga Sivertsen sin første plate, Einsamflygar, som ble produsert av Erik Hillestad og utgitt av Kirkelig Kulturverksted.
Utover på 80-tallet ble Sivertsen kjent gjennom ulike opptredener i TV og radio, og gjennom utstrakt turnering – bl. a. sammen med Karl Seglem og Jan Eggum. I 1984 komponerte han sin andre symfoni, Timeglaset og Morgonstjerna og året etter fulgte jazzplaten Amalgamation.
Verket Himmelsyn ble i 1988 kåret til Årets verk av NOPA. Samme år ble viseplaten Spør vinden utgitt.
1990-tallet
I 1990 kom platen Flo, hans andre utgivelse på Kirkelig Kulturverksted. Mange av låtene på denne platen ble senere utgitt i engelskspråklige versjoner på albumet High Tide (1994).
Sivertsen ble etter hvert kjent som en talentfull multikunstner, og samarbeidet blant annet med fremtredende amerikanske jazzmusikere som Michael Brecker, Mike Mainieri, Tony Levin og Bob Mintzer. Utgivelsene Remembering North (1993) og One Day in October (1998) ble begge utgitt i USA, og fikk glimrende anmeldelser i utenlandsk presse.
Fra 1992 til 1997 var han kjæreste og samarbeidet kunstnerisk med Herborg Kråkevik. Dette samarbeidet resulterte blant annet i den suksessfulle forestillingen Cabaret og Kråkeviks plate Mi Haugtussa.
På flere av platene sine satte Sivertsen melodi til dikt av bl. a. søsteren Solfrid Sivertsen, Birger Røksund, Halldis Moren Vesaas og Aslaug Vaa. Han samarbeidet også en del med forfatteren Jon Fosse. I tillegg til sine egne plater, bidro Sivertsen også på utgivelser av bl. a. Silje Nergaard, Jan Eggum, Sigvart Dagsland, Anne Karin Kaasa, Sigmund Groven, Johannes Kleppevik og Aftenlandet.
I 1998 gav Sivertsen ut platen Melk og honning, der han gjorde sine egne versjoner av kjente bedehussanger. Platen inneholdt også en versjon av Eric Claptons låt "Give Me Strength".
2000-tallet
I 2000 kom Blod og bensin, et album med sterke og personlige tekster. Året etter sendte TV 2 to dokumentarprogrammer om musikken hans med tittelen "Kenneths reviderte verden".
Sivertsen slet mye med sykdom i denne perioden, men klarte likevel å lage ny musikk. Etter å ha fått beskjed av legene om at han kun hadde kort tid igjen å leve, komponerte han sitt ambisiøse Requiem. Dette verket ble fremført av Bergen filharmoniske orkester i 2003, til gode kritikker.
Sine siste offentlige opptredener gjorde Sivertsen med forestillingen "The Kenneth Sivertsen and Severin-show" i Bergen i september 2004. Samme høst kom platen Fløyel, som inneholdt både eldre og nyere innspillinger, inkludert materiale fra Requiem.
I november og desember 2006 ble det holdt fire hyllestkonserter til Kenneth Sivertsen på Bømlo. Konsertserien hadde navnet Draumespor, etter en av hans plater, og viste bredden i hans karriere som komponist.
Kenneth Sivertsen døde den 24. desember 2006, 45 år gammel i Bergen. Begravelsen fant sted i Moster kirke på Bømlo 29. desember.
I 2007 utgav Astrid Kloster fra gruppen Aftenlandet hyllestplaten Spor, som inneholder nye versjoner av tolv sanger fra Sivertsens karriere. Heine Totland, Jan Toft og Jon Eikemo medvirker også på duetter på platen. I senere år har tre av Sivertsens egne plater blitt remastret og lansert i nye utgaver; Einsamflygar (CD) i 2007, Spør vinden (CD) i 2011 og Amalgamation (digitalt) i 2016. I tillegg har fem av Sivertsens verk for kammerorkester blitt spilt inn på nytt og utgitt på platen Dragning - Chamber music by Kenneth Sivertsen i 2014.
Biografien Kenneth - Historia om Kenneth Sivertsen ble utgitt på Samlaget i 2013, skrevet av Katrine Sele.
DS «Tungenes» (1922)
DS «Tungenes» var i perioden 1922-1945 et lasteskip i godsrutefart for Det Stavangerske Dampskibsselskab. Etter en kort tid i selskapets godslinje på Østersjøen, ble skipet flyttet til kystruten Stavanger – Oslo. Her gikk «Tungenes fortsatt da det ble senket ved en tysk feiltagelse 24. januar 1945 uten tap av menneskeliv.
Tverrveiene (Oslo)
Tverrveiene (Tverrvei 1, Tverrvei 2, Tverrvei 3 og Tverrvei 4) er fire veier på Grefsen (Lillo terrasse) i bydel Nordre Aker i Oslo. De går som blindveier vestover fra Skolebakken (Betzy Kjelsbergs vei for nr. 4).
Tverrvei 1–3 fikk navn i 1915 og Tverrvei 4 i 1935. Tverrvei 1 er siden faset ut som navn og er for bortregulert å betrakte. Veiløpet ligger der imidlertid fortsatt, og husene i veien har adresse Skolebakken.
I tillegg til de offisielle tverrveibetegnelsene har veiene folkelige navn. Tverrvei 1 ble kalt «Skolegata», siden gamle Nydalen bruksskole lå der. Tverrvei 2 kalles også «Blommegata», Tverrvei 3 kalles «Haugerudgata», og Tverrvei 4 kalles «Jonasgata».
I veiene ble det oppført arbeiderboliger i tre for ansatte ved industribedriftene i Nydalen på slutten av 1800-tallet. Enkelte ble oppført og eid av Nydalens Compagnie.
Illyria
Illyria er et oldtidsnavn på landskapet i det nordvestlige Balkan, langs kysten fra Albania i sørøst til den slovenske grensen i nordvest. Området var bebodd av illyrere, og ble innlemmet ca. år 1 i Romerriket under navnet Illyricum.
I de første tiårene under østromersk styre (inntil 461) ble Illyria herjet av plyndringer fra vestgotere, hunerne og østgotere. Noen hundre år etter dette innvandret slaviske stammer inn i området på 700-tallet og assimilerte illyriske stammer i det som idag er Albania, Kosovo, Nord-Makedonia, Montenegro, Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hercegovina og Serbia.
Illyricum var en provins i Romerriket som erstattet kongedømmet Illyria og innlemmet det i det romerske riket rundt år 1. Den omfattet områder på østsiden av Adriaterhavet i landskapet Illyria. Den strakk seg fra Drinelven i dagens Albania til Istria (Slovenia/Kroatia) i nord, og Savaelven (Bosnia/Kroatia) i øst. Hovedstaden var Salonae nær dagens Split i Kroatia.
Shaun Tan
Shaun Tan (født 1974 i Fremantle i Australia) er en australsk barnebokforfatter og illustratør. Han har mottatt nasjonale priser for flere av bildebøkene sine, deriblant The Red Tree, The Lost Thing og den ordløse grafiske romanen The Arrival. Tans illustrasjoner er preget av en detaljert blyant- og blandingsteknikk i få farger.
Illyria
Kongedømmet Illyria ble erobret i 168 f.Kr., da romerne beseiret hæren til den illyriske kong Gentius. Fra 167 f.Kr. ble Illyria en romersk koloni, til og begynne med administrert som fire klient-republikker kalt Illyria, Dalmatia, Iapydia og Liburnia, men ble snart slått sammen til én romersk provins kalt Illyricum. Provinsen ble etter hvert økt i areal, ettersom romerne utvidet sin makt i regionen gjennom en rekke kriger. Romersk kontroll var ikke helt etablert før 11 f.Kr., da pannoniene var fullstendig beseiret.
Shaun Tan
Tan regisserte en animert kortfilm basert på sin egen bok The Lost Thing, sammen med Andrew Ruhemann. For denne filmen ble de belønnet med en Oscar for beste animerte kortfilm.
Han mottok Litteraturprisen til minne om Astrid Lindgren for 2011.
Illyria
Illyricum hadde betydelig strategisk og økonomisk betydning for romerne. Det hadde et antall viktige handelshavner langs kysten og gullminer i de indre regionene. Provinsen var også startstedet for Via Egnatia, den store romerveien som gikk fra Dyrrhachium (dagens Durrës) ved Adriaterhavet til Bysants i øst.
Regionens innfødte var kjent for sine militære evner, og de ble en viktig kilde for mannskap til den romerske hær. Flere kjente romerske keisere kom fra Illyria, inkludert Aurelianus, Claudius II og Diokletian.
For den etterfølgende historien til regionen, se Dalmatia og Pannonia.
Toppåsveien (Oslo)
Toppåsveien (17A–83B, 8–64) er en vei i Prinsdal i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går fra en snuplass et stykke nord for Høgåsveien og sørover til kommunegrensen. I Nordre Follo kommune fortsetter den som Fjellveien.
Navnet ble vedtatt i 1952.
Samisk arkiv
Samisk arkiv eller Sámi Arkiiva ble opprettet som en stiftelse for å dekke behov for å finne og ta vare på kilder til samisk kultur, historie og samtid. Det tidligere Sámi Instituhtta - Nordisk samisk institutt og Guovdageainnu suohkan - Kautokeino kommune deltok aktivt i etableringen av arkivet. Men fra 1. januar 2005 ble forvaltningsansvaret overtatt av Arkivverket og i dag er arkivet en egen institusjon i Arkivverket. Arkivet arbeider spesielt med samiske privatarkiver, som det har et landsdekkende ansvar for. Samiske privatarkiver er arkiver eller samlinger med dokumenter, lydbånd, foto, film, elektroniske arkiv m.m. som foreninger, organisasjoner, privatpersoner, reinbeitedistrikt og siidaer m.m. har bygd opp, samlet eller tatt vare på. Slike arkiver er en viktig dokumentasjonskilde til å forstå ulike sosiale, kulturelle og politiske prosesser i det samiske sivile samfunn. Også forskere som har samlet samisk relevant stoff, velger gjerne å levere dette til Sámi Arkiiva. Arkivet tar også vare på en del offentlige samiske arkiver, i samarbeid med Statsarkivet i Tromsø.
Catherine
Catherine er et fransk og engelsk kvinnenavn med stor utbredelse. Navnet har opprinnelse i greske Aikaterine, som har usikker betyding.
Etymologi
Catherine er en engelsk og fransk form av Katharina. Dette navnet har opprinnelse som en latinsk form av greske Aikaterine (Αικατερινη), som har usikker opprinnelse. Det kan være dannet av: Senere har navnet biltt assossiert med det greske ordet katharos (καθαρος), «ren».
Utbredelse
Catherine var et svært vanlig navn i England på 1500- og 1600-tallet.
Catherine er kjent brukt i Sverige første gang i 1795 og var mest brukt på 1880- og 1890-tallet og igjen på 1960-tallet.
I USA var Catherine et populært navn på 1800-tallet og fram til 1950-årene. Formen Katherine har vært populær siden 1980-årene.
Navnet har stor utbredelse og er svært mye brukt blant annet i Irland, Frankrike, Canada, Malawi, Namibia og Peru.
Catherine har franske navnedager 24. mars, 29. april og 25. november.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Sarichioi
Sarichioi (også Sarikioi) russisk: Сарикёй, (av Sarıköy: Den gule landsbyen) er en kommune i Tulcea i Romania. Ved siden av den rumenske majoriteten av befolkningen (54 %), bor også en betydelig gruppe lippovanere (46 %) i byen.
Kommunen omfatter landsbyene Sarichioi som også er administrasjonssted, og i tillegg Sabangia, Zebil, Visterna og Enisala.
Ved landsbyen Enisala, tyrkisk for den nye landsbyen), ligger en festning som kontrollerer de omkringliggende Razelm- og Babadagsjøene som tidligere var bukter i Svartehavet. Festningen ble oppført tidlig i det trettende århundret, enten av genoveserne eller bysantinerne for å kontrollere de nærliggende reiserutene. Festningen har tre heksagonale tårn og er det eneste av dette slaget som er funnet i regionen. Dette tolkes som en tegn på at grunnleggerne har vært av vestlig opprinnelse. Festningen ble først inntatt av det osmanske riket i 1388/1389 og gjenerobret i 1416/1417 etter et kort valakisk styre. Som følge av den nye politiske situasjonen og handelen som avtok, mistet festningen gradvis sin betydning og ble endelig forlatt mot slutten av det femtende århundret.
Maskeblomstfamilien (film)
Maskeblomstfamilien er en norsk dramafilm fra 2010, regissert av Petter Næss. Lars Saabye Christensen har skrevet manuset til filmen, basert på sin egen bok Maskeblomstfamilien.
Filmens hovedperson er tenåringen «Adrian», som spilles av Marcus Aarnseth. Filmen hadde premiere 8. oktober 2010. Filmen fikk jevnt over dårlige vurderinger av kritikere og ble beskrevet som «et nitrist fjernsynsteater» av P3.
Handling
Sommeren 1951 får et ektepar deres første, og eneste, barn. En gutt. Eller er det? Utenfor slutter fuglene plutselig å synge, og det kommer en solformørkelse.
Men foreldrene nekter likevel sykehuset å gjennomføre en operasjon, som kan gjøre Adrian til et helt menneske.
Trapes
Trapes kan referere til:
Pet Shop Boys
Pet Shop Boys er en britisk popduo bestående av Neil Tennant (vokal/sang, keyboards, gitar) og Chris Lowe (keyboards, programmering).
Duoen begynte å skrive musikk i 1982. Deres aller første sang «Jeaolousy» skrev Chris Lowe på piano. Sangen ble ikke utgitt før åtte år senere, i 1990. Duoen lot seg påvirke av italo disco, Hi-NRG, hiphop og andre undergrunnsformer. Men hovedsakelig var musikken tuftet på en klar melodisk poptradisjon. Duoen har blant andre oppgitt The Beatles, David Bowie, Lou Reed, Elvis Costello, Bee Gees, New Order og Depeche Mode som viktige inspirasjoner i deres tidligere karriere. Men man hører også sterke inspirasjoner fra klassisk musikk og musikaltradisjon i deres musikk, særlig i harmonisering og fraseringer.
Neil Tennant har gjort seg bemerket som tekstforfatter. Tekstene tar ofte for seg de klassiske tema, som kjærlighet, savn og nytelse slik det angår det moderne, urbane mennesket. Tekstene har ofte en politisk brodd, gjerne med virkemidler som ironi og rollespill. En rød tråd gjennom svært mange sanger er aids. En serie av sanger spilt inn på 80- og 90-tallet danner til sammen en historie som skildrer historien om Tennant og hans aids-syke barndomsvenn. Vi følger historien fra sykesengen («It Couldn't Happen Here» fra 1987) via begravelsen («Your Funny Uncle» fra 1989) til de såre og gode minnene («Being Boring» fra 1990).
Pet Shop Boys er av Guinness rekordbok rangert som Storbritannias mest suksessfulle duo gjennom tidene, med 39 registrerte Topp 40-singler. Blant duoens mest kjente singler er «West End Girls» fra 1985, «Suburbia» fra 1986, «It's a Sin» fra 1987, «What Have I Done to Deserve This?» fra 1987, «Always on My Mind» fra 1987, «Domino Dancing» fra 1988, «Being Boring» fra 1990, «Can You Forgive Her?» fra 1993, «Go West» fra 1993, «Se a vida e» fra 1996, «New York City Boy» fra 1999, «Flamboyant» fra 2003 og «I'm With Stupid» fra 2006.
Veavågen
Veavågen (tidligere Vedavågen) er et sted i Karmøy som ligger midt mellom Åkrehamn og Kopervik, ved munningen av den 1,5 kilometer lange fjorden Veavågen, som har gitt navn til stedet. Frem til 2014 var det regnet som en del av tettstedet Åkrehamn/Veavågen, før det ble skilt ut som eget tettsted. Fra 2015 regnes det som en del av Kopervik tettsted.
Pet Shop Boys
Samarbeidspartnere
Duoen opererer ofte i landskapet mellom pop og kunst, og samarbeider ofte tett med kunstnere, filmskapere, arkitekter og teaterregissører i sine prosjekter, blant andre Derek Jarman, David Fielding, Zaha Hadid, Sam Taylor-Wood og Bruce Weber.
Veavågen
Navnet Vea stammer fra en av de fem gardene i området; Vedøy (nå kalt Salvøy), Sævik, Østhus, Munkejord og altså Vea. Stedet har omtrent 3600 innbyggere. Funn av blant annet steinøkser flere steder i området tyder på at folk har ferdes her i 4000 år, mens man regner med ordinær bosetting i eldre jernalder, før år 600. Skriveformen Veavågen ble vedtatt i 1978 som godkjent skrivemåte av Karmøy kommune. Vedavågen kunne brukes offisielt frem til 1995, da formen ble avslått.
Pet Shop Boys
Samarbeidspartnere
Pet Shop Boys har i hele sin karriere samarbeidet med en rekke andre artister, hovedsakelig som låtskrivere og produsenter. Blant deres samarbeidspartnere er David Bowie, Dusty Springfield, Tina Turner, Kylie Minogue, Robbie Williams, Liza Minnelli, og Boy George. Pet Shop Boys er også profilerte remiksere, for blant andre Blur, Rammstein, Yoko Ono og Madonna.
Sideprosjekter
Pet Shop Boys har også gjort seg bemerket utenfor pop-arenaen. De sto sammen med regissør Jack Bond bak den biografiske spillefilmen It Couldn't Happen Here i 1988, hvor de selv spilte hovedrollene. I 2002 samarbeidet de med forfatter Jonathan Harvey og produsent Andrew Lloyd Webber om musikalen Closer to Heaven hvor duoen komponerte ny musikk. Musikalen ble spilt i Londons West End. I 2004 komponerte Tennant og Lowe et helaftens orkesterverk til filmen Panserkrysseren Potemkin (regi: Sergei Eisenstein på oppdrag av Londons ordfører Ken Livingstone og The Institute of Contemporary Arts. Verket ble urframført av Pet Shop Boys og Dresden Sinfoniker på Trafalgar Square i London for 40 000 mennesker, og framføres fremdeles rundt i verden.
Pavelig skriv
Pavelige skriv er dokumenter som utstedes av paven eller av Den romerske kurie i pavens navn.
Beth Willis
Beth Willis (født 1978) er en britisk TV-produsent som også har jobbet som manusforfatter på Agatha Christie's Poirot og The Amazing Mrs Pritchard.
Pavelig skriv
Skrivene deles inn i forskjellige kategorier etter form og betydning:
Beth Willis
Hun er produsent for BBCs dramaserie Ashes to Ashes og er ansvarlig produsent (sammen med Steven Moffat og Piers Wenger) av den femte sesongen av Doctor Who (sendt 2010).
Pavelig skriv
I tillegg kommer to typer prekener som har en særstilling, da paven gjerne tar opp aktuelle temaer som han er opptatt av:
Illyricum
Illyricum var en provins i Romerriket som erstattet kongedømmet Illyria og innlemmet det i det romerske riket rundt år 1. Den omfattet områder på østsiden av Adriaterhavet i landskapet Illyria. Den strakk seg fra Drinelven i dagens Albania til Istria (Slovenia/Kroatia) i nord, og Savaelven (Bosnia/Kroatia) i øst. Hovedstaden var Salonae nær dagens Split i Kroatia.
Beth Willis
Hun er barnebarnet til den avdøde Lord Ted Willis, Baron Willis.
Pavelig skriv
Det finnes også en rekke pavelige skriv som ikke faller inn i noen av disse kategoriene, som budskap til forskjellige kongresser og markeringer, brev av mer privat karakter og vanlige prekener.
Beth Willis
Hun ble utdannet i Blackheath, på Blackheath High Junior School og siden ved Dulwich, Sør-London på James Allen's Girls' School.
Pavelig skriv
Breve (Schriftstück)
Illyricum
Illyricum hadde betydelig strategisk og økonomisk betydning for romerne. Det hadde et antall viktige handelshavner langs kysten og gullminer i de indre regionene. Provinsen var også startstedet for Via Egnatia, den store romerveien som gikk fra Dyrrhachium (dagens Durrës) ved Adriaterhavet til Bysants i øst.
Regionens innfødte var kjent for sine militære evner, og de ble en viktig kilde for mannskap til den romerske hær. Flere kjente romerske keisere kom fra Illyria, inkludert Aurelianus, Claudius II, Konstantin den store og Diokletian.
For den etterfølgende historien til regionen, se Dalmatia og Pannonia.
Liste over utøvere i Giro d’Italia 2007
Liste over utøvere i Giro d'Italia 2007
Jostedalsbreen nasjonalpark
Jostedalsbreen nasjonalpark  er en norsk nasjonalpark som ligger i og rundt isbreen Jostedalsbreen i Vestland. Parken ble opprettet i 1991, for «å verne eit stort, variert og verdfullt breområde med tilhøyrande område frå lågland til høgfjell, med plante- og dyreliv og geologiske førekomstar i naturleg eller i det vesentlege naturleg tilstand; å gje høve til naturoppleving gjennom utøving av tradisjonelt friluftsliv som er lite avhengig av teknisk tilrettelegging; og å verne om kulturminne og kulturlandskap». Den dekker et område på 1310 km².
Nasjonalparken ligger i kommunene Luster, Sogndal, Sunnfjord, Gloppen og Stryn; og den grenser opp til Nigardsbreen naturreservat.
Geografi, landskap, geologi
Jostedalsbreen, som er fastlandseuropas største isbre, er en platåbre som strekker seg fra 300 til 2000 moh. Breen har 28 navngitte brearmer. Rundt breen ligger et karakteristisk landskap, formet av breens vekst og bevegelser: U-daler, morener, blankskurte fjellsider, breelvsletter, rasmarker og urer.
De viktigste elvene i området er Strynevassdraget og Loenvassdraget. Høgste Breakulen (1952 moh.) og Lodalskåpa (2083 moh) er de høyeste toppene på breen og i nasjonalparken.
Flora og fauna
I dalene nedenfor breen er plante-, dyre- og fuglelivet rikt og variert. Innunder breen finnes bare noen få fuglearter, som snøspurv. Av planter bare noen få, spesialiserte hardføre arter som issolleie, greplyng, rødsildre, brearve og fjellbunke.
Kulturminner
I tidligere tider var det ferdselsvei over breen på vei mellom Øst- og Vestlandet, blant annet for heste- og storfedrifter, men dette gikk ut av bruk etterhvert som breen minket og fikk flere sprekker. Den siste kjente driften foregikk i 1923.
I dalene og bøene innunder breen har det vært gårdsbruk og setre. Den engelske turisten og forfatteren W.C. Slingsby anses å ha vært den første turist på breen, med besøk flere år rundt 1880.
Forvaltning og bruk av området
Det er tre museer/informasjonssentre rundt breen: i Jostedalen ligger Breheimsenteret, i Fjærland Norsk Bremuseum og i Stryn ligger Jostedalsbreen nasjonalparksenter.
Turisthyttene Flatbrehytta, Bødalssetra og Vetledalssetra ligger inne i nasjonalparken.
Venom
Venom er et black metal-band fra Storbritannia som sammen med Mercyful Fate, Celtic Frost og Bathory, var pionerer av den første black metal-bølgen, og kreditert for å ha kommet med begrepet «black metal».
Venom ble stiftet under navnet «Oberon» av Mantas og Abaddon etter at de møttes under en Judas Priest-konsert i 1979. En bassist og en vokalist ble med i bandet en kort periode før de forlot bandet, og Cronos tok over. Cronos er i dag det eneste gjenværende medlemmet. Bandet skiftet etter hvert navn til Guillotine, før de igjen byttet navn til Venom.
Torbjørns vei (Oslo)
Torbjørns vei (1–19, 2A–6) er en vei på Høybråten i bydel Stovner i Oslo. Den går fra Bikuben til Granliveien.
Venom
Venom ga ut sitt debutalbum Welcome to Hell i 1981. Året etter ga Venom ut albumet Black Metal. Senere ble «Black Metal» navnet på den nye ekstreme heavy metal-sjangeren hvor ofte både speed metal og thrash metal er hovedtrekkene, men med sataniske tekster. Bandet selv kategoriserer seg som et black metal band. Da Venom var med å startet black metal sjangeren var musikken thrash / speed, mens ettervert utviklet sjangeren seg, og det er stor forskjell på den første og den andre bølgen av black metal. Venom er inspirert av band som The Sex Pistols, Motörhead og Judas Priest. Mange thrash / black og death metal band fra 80-tallet har vært påvirket av Venom i stor grad, blant andre Mayhem, Slayer, Metallica, Megadeth, Anthrax, Testament, Hellhammer, Exodus, og Morbid Angel.
Torbjørns vei (Oslo)
Navnet ble vedtatt i 1932 og skyldes en feil, ettersom man antok at Granliveien var oppkalt etter Torbjørn Granlien i Bjørnstjerne Bjørnsons bondefortelling Synnøve Solbakken.
Venom
29. mai 2007 spilte Venom konsert i Norge for aller første gang. Konserten ble holdt på Betong i Oslo.
Medlemmer
Dagens medlemmer
Tidligere medlemmer
Konsertmedlemmer
Utgivelser
Studioalbum
Konsertalbum
Video
Bandet har også gitt ut 3 demoer, 3 box set, 7 singler, 10 EP-er og 24 samlealbum.
Vålerenga Fotball
Vålerengas fotballsatsing har hatt to storhetsperioder, først på 1960-tallet og siden på 1980-tallet. På 1960-tallet var Vålerenga kjent for sine mange fargerike spillertyper og offensive spillestil, og fikk dermed kallenavnet «Bohemene». I neste storhetsperiode på åttitallet var imidlertid Vålerenga kjent for sin stramme defensive organisering, under ledelse av svensken Gunder Bengtsson.
Vålerengas supportergruppering heter Klanen og talte i 2016 rundt 7,200 betalende medlemmer.
Vålerenga Fotball spiller hjemmekampene på Intility Arena. Klubben har tidligere hatt Ullevaal Stadion og Bislett stadion som hjemmebaner.
Historie
Historien til Vålerenga går tilbake til fotballgruppa Spark, som var underlagt Vaalerengens Ynglingeforening (speider´n), og ble dannet i 1898. Dette var forløperen til Vålerengens Idrettsforening som ble stiftet 29. juli 1913. Det første året het klubben Idrætsforeningen Spring. Vålerengen (klubbens tidligere navn) vant kretsserien i Oslo fire ganger før en nasjonal serie (Norgesserien) kom i 1937.
I 1946 ble den karismatiske Helmuth Steffens klubbens oppmann, og i løpet av de neste 20 årene bygget han opp klubbens image som «bohemer». I Hovedseriens debutår 1948/49-sesongen endte Vålerengen på 2.-plass, og i 1965 ble Vålerengen seriemester for første gang. Bohemlaget gikk i oppløsning etter at Vålerengen rykket ned i 1968.
Etter noen magre magre år på 1970-tallet kom Vålerenga tilbake i norsk toppfotball i 1977, og 1980-årene ble en ny storhetstid for klubben. Under Leif Eriksens ledelse ble det cupmesterskap i 1980 og seriegull i 1981, og under svensken Gunder Bengtsson vant VIF seriegull i 1983 og i 1984.
1990-tallet
I 1990 rykket VIF Fotball ned til 1. divisjon etter 14 sesonger i toppdivisjonen. Klubben var også nær ved å rykke ned til 2. divisjon i 1992-sesongen, men klarte å holde seg i den nest øverste divisjonen, etter en kamp mot Eik-Tønsberg på bortebane som endte 3-0. I 1994 returnerte VIF til toppdivisjonen, men rykket ned igjen fra 1996, takket være Stabæk i siste serierunde. I 1997 vant Vålerenga cupen og 1. divisjon og ble igjen forfremmet til Tippeligaen. I løpet av 90-tallet var Vålerenga bare noen få sesonger i den øverste divisjonen.
2000-tallet
I 2000 tapte Vålerenga kvalifiseringskampene (én hjemmekamp og én bortekamp hvor resultatene, totalt, avgjør) mot Sogndal og rykket ned til 1. divisjon. I 2002 var Vålerenga tilbake i Tippeligaen. 2003-sesongen var dårlig for Vålerenga, og de endte på 12.-plass i ligaen, den såkalte kvalifiseringsplassen. I kvalifiseringskampene måtte Vålerenga slå Sandefjord for å beholde plassen. Resultatet var 0-0 i Sandefjord og 5-3-seier til Vålerenga i en dramatisk kamp i Vallhall i Oslo.
Vålerenga gjorde det bra i 2004-sesongen og var en seriøs utfordrer til Rosenborg i kampen om seriegullet. Etter en nervepirrende finalerunde vant Vålerenga 3-0 over Stabæk i siste serierunde og fikk revansjert nedrykket i 1996, men de tapte ligatittelen til Rosenborg som vant 4-1 over Lyn. Vålerenga tok sølv etter å ha endt på samme poengsum og målforskjell som Rosenborg, men Vålerenga hadde scoret 12 færre mål i løpet av ligaen og Rosenborg vant serien.
På starten av 2005-sesongen så det ut som det skulle gå dårlig for Rosenborg, og at Vålerenga skulle vinne serien. Etter en sterk sesongåpning skulle det vise seg at «sensasjonen» Start, som nettopp hadde rykket opp til Tippeligaen, kunne gi Vålerenga kamp helt til siste spark på ballen i siste serierunde. De to klubbene byttet også på å lede serien underveis, helt til siste runde. 29. oktober så ut til å bli en thriller som året før, siden Vålerenga og Start hadde akkurat samme poengsum, men Start hadde en mye bedre målforskjell. Start skulle møte Fredrikstad hjemme mens Vålerenga skulle møte Odd Grenland borte. Da dommerne blåste kampene i gang, var det duket for noen nervepirrende minutter rundt om i Fotball-Norge. Fredrikstad ville rykke ned hvis de ikke vant over Start. De vant 3-1 mens Vålerenga klarte 2-2 mot Odd Grenland. Vålerenga vant serien med ett poeng. Det var det første seriegullet på hele 21 år, og klarte dermed å dytte Rosenborg ned fra tronen i norsk fotball. De hadde sittet der i 13 år.
Starten av 2006-sesongen var ikke så bra av de regjerende mestrene. De lå helt sist på tabellen etter sju serierunder med bare fem poeng. Da sesongen var halvspilt hadde de kommet seg opp på sjetteplass. I slutten av juli kom et av de pinlige tapene mot byrival Lyn og exit fra Mesterligakvalifiseringen mot tsjekkiske FK Mladá Boleslav 5-3 i andre runde. Vålerenga hadde røket ut av Mesterligaen året før også i tredje runde i kvalifiseringen mot belgiske Club Brugge etter straffesparkkonkurranse. Etter å ha tapt fem av sju kamper fra 22. juli til 19. august bestemte hovedtreneren Kjetil Rekdal seg for å forlate klubben. Assistenttrener Petter Myhre tok over og som en konsekvens av dette, etter å ha ledet laget til 25 av 31 mulige poeng, endte de til slutt på 3.-plass og tok sin tredje medalje på like mange sesonger. Vålerenga kvalifiserte seg også til Royal League, den skandinaviske turneringen hvor de fire beste lagene fra Norge, Sverige og Danmark får delta. Der røk de ut i kvartfinalen mot svenske Helsingborgs IF.
Sesongen 2007 startet også på verst tenkelige måte for blåtrøyene fra Oslo Øst. Etter 14 serierunder hadde klubben sanket begredelige 14 poeng og scoret bare 11 mål. Det toppet seg med cuptap 3-1 mot 2.-divisjonslaget Nybergsund IL-Trysil. Dagen etter – som konsekvens av det pinlige tapet – trakk hovedtrener Petter Myhre seg med umiddelbar virkning, og assistenttrener Harald Aabrekk tok midlertidig over jobben som hovedtrener. Etter det ble poenghøsten blitt bedre og laget kvalifiserte seg til 1. runde i UEFA-cupen hvor de til slutt tapte 2-4, totalt, mot østerrikske Austria Wien.
I søken etter ny trener ble både Nils Arne Eggen og hans sønn, Knut Torbjørn Eggen, gitt tilbud om å ta trenerjobben i Vålerenga, men begge sa nei. Mot slutten av sesongen ansatte klubben Martin Andresen, daværende kaptein i SK Brann, som spillende manager. Mellom sesongene 2007 og 2008 ble det lagt store fremtidsplaner for Vålerenga som fotballklubb, som blant annet involverte en stor utvidelse av staben i klubben; totalt syv personer ble ansvarlige for sitt eget felt: Tor Ole Skullerud som hovedtrener, Mike Speight som offensiv trener, David Brocken som defensiv trener, Andrea Loberto som toppspillerutvikler, Truls Hallen som fysisk trener og fysioterapeut, Johan Kaggestad som overordnet mental og fysisk ansvarlig, mens Gjermund Østby fortsatte som keepertrener.
I lys av finanskrisa ble trenerstaben ansett som for tung økonomisk sett, noe som førte til at kontraktene til Brocken, Speight og Hallen ikke ble fornyet i november 2008. Kaggestad sluttet deretter i desember 2009.
2008-sesongen ga supporterne troen på et gryende Vålerenga som Martin Andresen hadde sagt lovord om før sesongen, med 4-1 seier i finalen i cupen mot Stabæk Fotball. I ligaen endte de derimot opp på en 10.-plass, noe som var spesielt skuffende i sammenligning med tidligere år. Dette var også året vi fikk se gjennombruddet til Moa med sine to første scoringer mot LSK på Åråsen. Han ble også toppscorer for Vålerenga dette året.
Martin Andresen gikk fra å bli spillende manager til å bli spillende hovedtrener i august 2009 etter at den daværende hovedtreneren Tor Ole Skullerud trakk seg.
2010-tallet
Andresen valgte å legge opp som spiller fra og med 2010 og gikk dermed over til en rolle som kun hovedtrener. Oktober 2012 kom nyheten om at han valgte å trekke seg som manager. Jakten på ny trener startet umiddelbart etter nyheten om Andresens avgang og varte helt til januar 2013. Etter flere lekkasjer og spekulasjoner, endte Vålerenga opp med å ansette Kjetil Rekdal , som også var trener for Vålerenga i perioden mellom 2001 og halve 2006-sesongen. Da fikk han ikke bare klubben opp fra Adeccoligaen til Tippeligaen, men vant også sølv-, gull- og bronse-medalje.
Draktfarger
I 1913 var draktene mosegrønne. Vålerengen byttet drakt i 1914. Norges Statsbaner hadde et billig draktsett i blått og rødt som Vålerengen kjøpte. Siden da har Vålerengas offisielle drakter vært blå og røde. I 2006-, 2007- og 2008-sesongen hadde Vålerenga en liten anelse mosegrønt i sine hvite bortedrakter. Nytt av 2007 var også en tredjedrakt som ble introdusert for å unngå såkalte «bastard-drakter». Denne drakten er hel-turkis og erstattet den hvite bortedrakten i 2009-sesongen.
Hjemmebane
Fra Vålerenga ble opptatt i NFF i 1917 ble kretskampene i Oslo spilt på banene til Kristiania/Oslo fotballkrets. Fram til den landsomfattende Norgesserien begynte i 1937 ble derfor kretsens kamper spilt på Dæhlenengen, Frogner, Bislett, Ullevaal, Gressbanen (Holmen) og Jordal uavhengig av hvem som spilte mot hverandre.
Fra 60-tallet til 80-tallet og litt på slutten av 90-tallet var hjemmebanen Bislett Stadion. Dårlige forhold og vedlikehold gjorde at Vålerenga flyttet til Ullevaal Stadion og delte hjemmebane med.
Planer om å bygge et nytt stadion sirkulerte i mange år, men ble ikke konkrete før Vålerenga fikk kjøpe en tomt hjemme på Valle Hovin for én krone. I 2014 ble planene for et stadion med tilskuerkapasitet på 18 000 godkjent av bystyret. Den tiende juni 2015 ble avtalen godkjent av ESA.
Byggestart var sommeren 2015, og stadionet åpnet i 2017.