cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ayman al-Zawahiri
Han ble ansett som en av hovedmennene bak både Terrorangrepene i Kenya og Tanzania 7. august 1998 og Terrorangrepet 11. september 2001, og var i mange år blant verdens mest ettersøkte personer. USAs utenriksdepartement lovte i 2001 ut en dusør på 25 millioner dollar for informasjon som kunne føre til hans arrestasjon eller død. Det ble antatt at Al-Zawahiri holdt seg skjult i Pakistan. 31. juli 2022 ble al-Zawahiri drept i et amerikansk droneangrep i Kabul i Afghanistan.
Deltagjengen
Popularitet og økonomi
Produksjonskostnadene var bare på 3 millioner dollar, noe som gjør den til en av de mest lønnsomme filmkomediene i amerikansk historie.
Anmelderne
Filmen ble meget godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått såpass mye som 90 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den toppscore, mens Leonard Maltin bare gav den to av fire stjerner.
Ayman al-Zawahiri
Han brukte mange aliaser; Abu Muhammad (Abu Mohammed), Abu Fatima, Muhammad Ibrahim, Abu Abdallah, Abu al-Mu'iz, Doktoren, Læreren, Nur, Ustaz, Abu Mohammed Nur al-Deen, Abdel Muaz (Abdel Moez, Abdel Muez).
Ljabruveien (Oslo)
Ljabruveien er en vei i Oslo i bydel Nordstrand (7–89, 4–94) og Søndre Nordstrand (91–215, 96A–860). Veien starter i Mosseveien og krysser under Østfoldbanen ved Ljan stasjon. Veien krysser Ljanselva ved Ljabru gård og fortsetter langs Gjersrudbekken til Enebakkveien ved Klemetsrud. Veiens navn ble vedtatt i 1929. Før dette het veien Ljabrochausséen fra den ble anlagt i 1860.
Deltagjengen
Anmelderne
VGs anmelder gav den terningkast fire, mens Dagbladet gav den tre.
Bakgrunn og innflytelse
Manus er ved Douglas Kenney, Chris Miller og Harold Ramis og var basert på flere historier som Miller skrev i National Lampoon. Historiene var basert på Millers egne erfaringer ved "Alpha Delta Phi"-huset ved Dartmouth College.
Ayman al-Zawahiri
1951–1960
al-Zawahiri vokste opp i en velstående bydel i Kairo. Han var sønn av en professor i farmasi, og barnebarn av en imam i Al-Azhar, én av Egypts største moskéer. Han meldte seg inn i Det muslimske brorskap i som 14-åring, og ble sterkt preget av henrettelsen av den islamistiske teoretikeren Sayyid Qutb året etter. Året etter ble han arrestert for å ha vært med i en militant islamistgruppe, men ble løslatt etter kort tid.
Deltagjengen
Bakgrunn og innflytelse
Filmen hadde forholdsvis stor innvirkning på sin samtid og skal ha vært inspirasjonskilde for 80-talls komedier som Het ungdom, Revenge of the Nerds og Politiskolen. Det har også blitt antatt at senere filmkomedier som American Pie, Old School og The Hangover, har hentet inspirasjon fra filmen.
Filmen har også fått mye av æren for revitaliseringen og utbredelse av såkalte togapartys.
Ayman al-Zawahiri
1951–1960
Han studerte medisin ved Universitetet i Kairo, og fullførte graden sin i 1974. Han jobbet deretter tre år som lege i det egyptiske militæret, og deretter på et sykehus i Kairo.
1980-årene
I 1985, etter å ha blitt løslatt fra fengsel, reiste al-Zawahiri fra Egypt til Pakistan, der han som lege behandlet mujahedin-soldater som hadde blitt såret i kamper med de sovjetrussiske okkupasjonsstyrkene i Afghanistan. Det var i denne sammenhengen han stiftet bekjentskap med Osama Bin Laden, som han møtte i grenseområdet mellom Afghanistan og Pakistan.
VM i bandy 2001
Bandy-VM 2001 ble arrangert i Finland og Sverige mellom 24. mars og 1. april. Det var det 22. verdensmesterskapet i bandy. Sju lag deltok og først ble det spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. De fire første lagene gikk til semifinale og nummer fem og seks til spill om femteplassen. Kampene ble spilt i Uleåborg og Haparanda. Russland ble verdensmester ved å beseire Sverige med 6-1 i finalen.
Vannvåg
Vannvåg er en liten bygd på sørøstsiden av øya Vanna i Karlsøy kommune i Troms. I bygda er det havn og fiskebruk. Grunnskolen for den østlige delen av Vanna, Vannvåg skole, ligger i Vannvåg, og hadde 65 elever i 2003/2004. Det er også barnehage, svømmehall, alpinbakke, postkontor og handel i Vannvåg. Vannvåg har anløp av hurtigbåten mellom Tromsø og Skjervøy.
Deltagjengen
Bakgrunn og innflytelse
I 2001 ble filmen funnet betydningsfull nok av USAs Library of Congress til å bli bevart i National Film Registry.
Innspilling
Jakten på et egnet universitet som kunne fungere som Faber Collage viste seg å bli vanskelig. Flere steder de anså som egnet, avslo tilbudet etter å ha lest manus. Til slutt fikk de tillatelse hos styret i University of Oregon i Eugene. Innspillingen foregikk høsten 1977.
Annet
Flere av birolleinnehavere var på det tidspunktet ukjente og helt i starten av sin filmkarriere. Blant dem Karen Allen, Tom Hulce og Kevin Bacon.
Filmen dannet utgangspunktet for den kortlivede TV-serien Delta House i 1979. På grunn av mange konflikter mellom skaperne og ABC ble det ikke produsert mer enn 13 episoder av denne serien. Konflikten skyldest at ABC ønsket en langt mer familievennlig versjon enn det skaperne ønsket
Butan
Butan er et hydrokarbon med fire karbonatomer. Butan har to isomerer, n-butan og isobutan (2-metylpropan). Butan kan produseres fra råolje.
Butan er en bestanddel i LPG (flytende petroleumsgass, på engelsk liquefied petroleum gas). Andre bruksområder er som lightergass og som kjølemedium i kjøleskap og frysere. Butan brukes også som drivgass i en del spraybokser.
Butan under trykk blir flytende, også ved romtemperatur, noe som gjør lagringsvolumet betraktelig mindre. Gassen er derfor vanlig til gassflasker i alle formater fra lightere/påfyllingsflasker for slike, via camping- og gassgrillbeholdere og til gasstanker til oppvarming av hus samt til matlaging.
Gassen er lettantennelig og kan gi eksplosjonsfare ved feil bruk.
William Wilberforce
William Wilberforce (født 24. august 1759 i Kingston upon Hull i England, død 29. juli 1833 i Chelsea ved London) var en britisk filantrop og politiker for tory-partiet. Han var anfører for anti-slaveri-kampanjen i Storbritannia.
Liv og virke
Ved bibellesning gjennomgikk han en religiøs oppvåkning og konversjon til evangelikal kristendom som skulle bli skjellsettende for hans virke, både politisk, sosialt og kirkelig, det siste særlig gjennom sin lederrolle innen Claphamsekten. Han søkte råd fra venner som John Newton, en ledende evangelikal anglikansk geistlig, om han kanskje skulle holde seg unna politikken og vie seg helt til forkynnelse og filantropisk arbeid, men fikk det sterke råd å forsterke sitt politiske engasjement.
William Wilberforce var medlem av Underhuset fra 1780 til 1825. I ungdommen var han nær venn av William Pitt den yngre og forfektet radikale handlinger som blant annet parlamentsreformer og katolsk emansipasjon (likestilling). Wilberforce var en av grunnleggerne av Church Mission Society, av Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals, og Society for Suppression of Vice.
Fra 1787 arbeidet han utrettelig for å få opphevet slavehandel og slavehold i de britiske kolonier. I 1807 ble det vedtatt forbud mot slavehandel. Wilberforce fokuserte dermed sitt arbeid med å virke for et lovforbud mot slavehold. Allerede i 1816 fremla han et lovforslag om reduksjon av antallet slaver i britisk Vestindia, og da regjeringen fra 1823 forberedte den fullstendige slaveemansipasjon (slavelikestillingen), engasjerte han seg heftig for det i debatter i Underhuset. Fra 1825 levde han av helsegrunner tilbaketrukket. Han døde den 29. juli 1833 i Chelsea, tre dager etter at slaveriet var blitt vedtatt avskaffet i Storbritannia.
Wilberforce var opprørt over mangelen av protestantisk misjon i India, og benyttet i 1793 anledningen da Det britiske Ostindiakompanis charter skulle fornyes at det ble innarbeidet klausuler som forpliktet handelskompaniet til å sørge for lærere og kapellaner som skulle virke for indernes «religiøse forbedring». Forsøket strandet i første omgang, idet kompaniet mente at dette ville skade deres handelsinteresser. Men Wilberforce forsøkte på nytt da charteret skulle fornyes i 1813. Han anklaget britene i India for hykleri og rasefordommer og fordømte visse aspekter ved hinduismen, særlig kastesystemet, småbarnsdrap, polygami og suttee (enkebrenning).
Bedum (kommune)
Bedum er en kommune i den nederlandske provinsen Groningen.
Thouinia
Thouinia  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Jean Renoir
Jean Renoir (født 15. september 1894 i Paris, død 12. februar 1979 i Beverly Hills i California) var en fransk filmregissør, dreiebokforfatter og skuespiller. Han var sønn av kunstneren Pierre-Auguste Renoir. Hans mest kjente verk er filmene Den store illusjon (La Grande illusion) fra 1937 og Spillets regler (La Règle du jeu) fra 1939.
Biografi
Jean Renoir deltok i første verdenskrig og mottok en tapperhetsmedalje. De skader han fikk leget aldri fullt ut og plaget ham for resten av livet. Etter krigen søkte han seg til filmen og innledet sin karriere som manusforfatter. Ganske snart fikk han oppdrag som regissør og debuterte med filmen Une vie sans joie 1924. Han forsøkte å gjøre hustruen Catherine Hessling til stjerne, men paret separerte i 1930. Det skulle imidlertid drøye til 1943 innen de tok ut skilsmisse. Hans andre livsledsagerske, Dido Freire, var han aldri gift med til tross for at hun brukte hans etternavn. Jean Renoir medvirket ofte i sine egne filmer, oftest i rollen som en godmodig og litt naiv mann.
Jean Renoir forlot Frankrike i 1941 og slo seg ned i USA der han regisserte flere filmer. Selv om han var blitt amerikansk statsborger ble han begravd i Frankrike under statlige æresbevisninger.
Storgata (Hønefoss)
Storgata i Hønefoss løper sørover fra Søndre torv til krysset ved Owrens gate og Kvernbergsund bru. Gata preges av bygårder med forretninger og kontorlokaler. Hønefoss hjelpefengsel ligger i Storgata 9. Det er i dag et fredet kvartal. Bygningene brukes blant annet som restaurant og til ulike andre kulturelle formål.
Storgata var tidligere hovedferdselsåre gjennom byen, men da Søndre torv og deler av tilstøtende gater ble omgjort til gågate ble biltrafikken omdirigert via Kongens gate. I dag er Storgata gågate til krysset med Kong Rings gate.
Årets frilanser
Årets frilanser er en journalistpris som tildeles av Frilansjournalistene/NJ som er en egen seksjon i Norsk Journalistlag.
Éric Zemmour
På grunn av ytterliggående standpunkt og uttalelser om raser, og mange andre kontroverser, som erklært motstander av feminisme og homofili, er han blitt beryktet i Frankrike. Han inngår i en fransk intellektuell tradisjon ved å være den enslige provokatør og har bygget seg opp et kontroversielt navn ved å stå for holdninger og politiske oppfatninger som andre tar avstand fra.
Det meste av hans forfatterskap er ideologisk sakprosa, men han har også skrevet tre romaner, som har klart ideologisk preg.
Bakgrunn
Éric Zemmour var sønn av Roger og Lucette Zemmour, en familie opprinnelig fra Algerie. Etter eksamen fra Institut d'études politiques de Paris gjorde han to forgjeves forsøk på å bli opptatt ved École nationale d'administration.
Karriere
Han arbeidet så ved Le Quotidien de Paris. Senere kom han til Info-Matin og skrev for Globe Hebdo, en ukentlig nyhetsmagasin.
Primera División 1941–1942
Primera División er den spanske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i sesongen 1929-30. Det spanske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Éric Zemmour
Karriere
I 1996 ble han politisk spaltist for Le Figaro. Zemmour skrev dessuten biografier om Jacques Chirac og Édouard Balladur on noen politiske essays.
Politisk ståsted
Det politiske syn som Éric Zemmour jevnlig uttrykker på fjernsyn og i hans artikler i Le Figaro har han plassert seg langt til høyre på det politiske spektrum. Selv sier han at det ikke stemmer i henhold til skalaen høyreside eller venstreside. Den høyreorienterte politikeren Jean-Marie Le Pen skal ha uttalt at Éric Zemmour er den ene av tre journalister som har gitt ham respekt. Han har en konservativ grunnsyn på sosiale emner og er absolutt antiliberal i økonomiske emner. Som antiliberal er han motstander av frihandel og Den europeiske union.
Han er uttalt motstander av feminisme. I sin bok Le Premier sexe, som er et angrep på hva han mener er en samfunnsmessig feminisering, hevder han det eksisterer en form «av-virilisering» av samfunnet på 1900-tallet og anklager feminister for å være demagoger og grense mot politisk korrekthet i å nekte eller avviste det franske samfunns historie og Freuds psykologi. På samme vis mener han det er en «homofil ideologi» som inviterer «mannen til bli en kvinne» ved å adoptere kvinners oppførsel.
Han er også sterk motstander av innvandring, og i november 2008 ga han et intervju i månedsmagasinet Le Choc du mois hvor han sammenlignet innvandring med en «demografisk tsunami». Tilsvarende erklærte Éric Zemmour på TV-showet Paris/Berlin: the debate, ledet av Isabelle Giordano, at svarte og hvite tilhørte to forskjellige raser. På grunn av det generelle oppstyret etter Zemmours uttalelser i TV-showet, tok TV-kanalen selvkritikk.
Zemmour har også uttalt at han betrakter antirasisme som han betrakter feminisme, en «motepreget sak». Antirasisme, har han uttalt, er en taktikk som ble startet av François Mitterrand for å få franskmenn til å glemme venstresidens vending til økonomisk liberalisme i 1983. Antirasisme er en ideologi iverksatt av tidligere venstreradikale som har oppgitt deres illusjoner. Han ble dømt til bøter for rasediskriminering i den franske domstol etter å ha uttalt blant annet at arbeidsgivere har «rett til nekte» å ansette «arabere eller svarte» da han setter likhetstegn mellom kriminalitet og hudfarge. Han ble dømt til å betale en bot på €2 000, foruten også €1 000 og €9 000 i saksomkostninger til de tre saksøkende organisasjoner SOS Racisme, LICRA og MRAP. En andre dom dømte han å betale ytterligere €1 502 i bot og saksomkostninger.
Systemkrav
Systemkrav er de kravene programvare stiller til maskinvaren i en datamaskin før programvaren kan brukes. Disse kravene er ofte brukt som en retningslinje istedenfor som et krav. Ofte er to sett med systemkrav gitt: et minimumssett (som må være oppfylt før programvaren er brukbar på maskinvaren) og et sett med anbefalte systemkrav (for best ytelse). Datamaskiner med enda lavere spesifikasjoner enn minimumssettet kan noen ganger kjøre programvaren tilfredsstillende. Det er dog antydet at brukeren ikke vil få en representativ opplevelse av programvaren.
Systemkravene for programvare har en tendens til å stige over tid, og de har steget mye over det siste tiåret. Denne stigningen kan vises ved å se på tre spill som har blitt utgitt de siste åtte årene.
StarCraft (1998):
Spider-Man (2002):
Doom 3 (2004):
Grenseveien
Grenseveien finnes flere steder:
Mellemværftet
Mellemværftet er et skipsverft fra seilskutetida i Kristiansund kommune i Møre og Romsdal; verftet er et industrielt kulturminne som eies og drives av Nordmøre Museum.Mellemværftet ble etablert 1791 i Vågen i Kristiansund og var i kontinuerlig drift til 1978. Verftet har siden 1984 blitt drevet som et skipsverft for veteranskip. Verftet er fredet etter kulturminneloven.
Verftsområdet har tre slipper og en stor verkstedbygning (trolig fra 1872), oppført i bindingsverk utmurt med teglstein, med smie og mekanisk verksted, foruten arbeidsplass under tak for tømmermennene og bolighus for verftets eiere med sine familier. Verftsområdet har dessuten sagbu, materialbod og materialdokk, kai med vippekran og et nyere verkstedbygg. Bekhuset var et lite hus til å koke bek og fåretalg, talgen ble brukt til å smøre slippene. Damprenne til å steame planker hører også til.
Verftet tjente byens store flåte av små seilskuter, hovedsakelig jakter og galeaser. Disse skipene ble brukt til oppkjøpsfartøyer under de store torskefiskeriene i Nord-Norge. I Kristiansund ble fisken anvendt som råstoff for klippfiskproduksjon. I denne trafikken var ikke hurtighet et avgjørende konkurransefortrinn, slik at seil ble brukt til framdrift helt til 1950-åra. Store deler av året lå fartøyene i opplag i Vågen. Noen fartøyer ble bygd ved verftet, men det meste arbeidet var vedlikehold.
Ulike fagarbeidere arbeidet på et slikt verft, og de kan deles i to grupper; tømmermennene og snekkerne arbeidet med tre, mens smedene og mekanikerne arbeidet med metall. Verftet hadde også rigger og bek-koker.
I Vågen i Kristiansund lå på denne tiden tre skipsverft på rad og rekke, Øvre Krana, Nedre Krana og mellom dem Mellemværftet. Omkring disse skipsverftene var det også andre bedrifter som tjente skipsfarten: Reperbaner, blokkmakere og seilmakere. Vågen i Kristiansund er ett av Riksantikvarens NB-områder.
Mellemværftet ble fredet av Riksantikvaren i 2018. Fredningen omfatter fem bygninger og elleve andre konstruksjoner og byggverk.
Seljefly
Seljefly (Orthosia spp.) er en slekt av nattfly som tilhører underfamilien Hadeninae. Det er en artsrik slekt med ca. 85 beskrevne arter, 11 av disse forekommer i Europa.
Utseende
Middelsstore (vingespenn 24 – 41 mm for de norske artene), kraftige nattfly, mer eller mindre brune på farge. Hannene har smalt fjærformede antenner. De er en ganske enhetlig gruppe, forvingene er gråbrune, brune eller rødbrune på farge. Bakvingene er hvite eller grå. Larvene er vanligvis grønnlige.
Levevis
Navnet seljefly viser ikke til larvenes næringsplanter, men til at disse artene gjerne besøker blomstene (gåsunger) til selja tidlig på våren. De voksne sommerfuglene flyr om natten, tidlig på våren. De er blant de første nattflyene som er på vingene etter vinteren. De kommer ofte til lys i ganske store antall. Larvene lever mest på ulike løvtrær og busker, men også på urter.
Utbredelse
I Norge er variabelt seljefly og buemerket seljefly utbredt over det meste av landet, mens plettseljefly og tverrlinjet seljefly finnes nord til Trøndelag, de andre artene bare i det sørligste landsdelene.
Cagayan
Cagayan-provinsen har intet å gjøre med byen Cagayan de Oro, som ligger langt sør i landet, på øya Mindanao.
Navnet Cagayan
Navnet kommer fra tayag, som er en tresort som vokser langs Cagayanelven; tidligere ble området kalt Catagayan og dette ble senere forkortet til Cagayan.
Folk og kultur
Størstedelen av befolkningen er ilocanoer, en filippinsk folkegruppe som spredte seg fra regionene ved Luzons nordvestlige kystområder. Tidligere var ibanagene det største folket, og det var dem som de spanske kolonisatorer påfraff her, og som da tidlig ble kristnet av dem. Ibanag er fortsatt et viktig språk i provinsen.
Politisk inndeling
Cagayan er delt i 1 "city" (bykommune) og 28 "municipalities" (landkommuner).
Any Given Sunday
Any Given Sunday er en film laget i 1999 av Oliver Stone, og de som spiller er: Al Pacino, Cameron Diaz, Dennis Quaid, Jamie Foxx, James Woods, LL Cool J, Matthew Modine, John C. McGinley, Charlton Heston, Ann-Margret, Lauren Holly, Bill Bellamy, Lela Rochon, Aaron Eckhart, Elizabeth Berkley og Marty Wright. Filmen har også mange (amerikansk fotball) fotballspillere, inkludert: Jim Brown, Lawrence Taylor, Dick Butkus, Y.A. Tittle, Pat Toomay, Warren Moon, Johnny Unitas, Ricky Watters, Barry Switzer, Emmitt Smith og Terrell Owens
Handling
Miami Sharks, et en gang stort amerikansk fotball-lag, sliter med å komme seg til sluttspillet i Associated Football Franchises of America (AFFA) i 2001. Treneren deres, Tony D'Amato, har også falt i unåde hos den unge lagets eier Christina Pagniacci - og D'Amatos forventede etterfølger Nick Crozier. I sesongens trettende kamp blir både quarterback Jack Cap Rooney og Tyler Cherubini skadet, og tvunget til å forlate kampen. De desperate Sharks får inn en annen quarterback, Willie Beamen, for å erstatte de to spillerne. Dagen etter krangler D'Amato og Pagniacci om den videre retningen til laget.
Men D'Amato påstår at Pagniaccis far, den forrige eieren av laget, aldri ville ha blandet seg inn i trener-planene hans. Men Beamens nyvunne suksess fører også til hans voksende narsissisme, og fører til konflikter med lag-kamerater og trenere. Under en konfrontasjon med Beamen, degraderer D'Amato ham til benken. Etter at Beamen har gitt et intervju som alene tar all æren for Sharks sin nye seiersrekke, nekter de andre spillerne å spille sammen med Beamen - og de taper følgelig en kamp. Rooney kommer tilbake som quarterback, men blir skadet med hjernerystelse etter å ha scoret en touchdown. Rooney oppfordrer D'Amato til å la Beamen gjennomføre resten av spillet, og etter en krangel gir D'Amato etter.
Stocksia
Stocksia  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Maksim Marinin
Maksim Viktorovisj Marinin (russisk: Максим Викторович Маринин, født 23. mars 1977 i Volgograd), er en russisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 2002 i Salt Lake City og 2006 i Torino.
Marinin ble olympisk mester i kunstløp under Vinter-OL 2006 i Torino. Sammen med Tatjana Totmjanina vant han konkurransen i parløp, foran Zhang Dan / Zhang Hao og Shen Xue / Zhao Hongbo begge parene fra Kina.
Marinin ble verdensmester i kunstløp to ganger, 2004 og 2005, begge i parløp sammen med Tatjana Totmjanina.
Pangasinan
Pangasinan er en filippinsk provins i landsdelen Luzon. Den ligger nord for Manila, i regionen Ilocos. Provinshovedstaden er Lingayen. Nord for Pangasinan er provinsene La Union og Benguet. I øst er Nueva Vizcaya og Nueva Ecija, og i sør Tarlac og Zambales. Utenfor vestkysten er Sørkinahavet. Provinsen omslutter Lingayenbukta.
Navnet Pangasinan
Ordet asin betyr salt; hele ordet pangasinan betyr der lages det salt. Området var kjent for saltutvinning.
Politisk inndeling
Pangasinan er delt i 4 "cities" (bykommuner) og 44 "municipalities" (landkommuner).
Røntgenastronomi
Røntgenstrålingen kommer fra små, isolerte områder som blir kalt røntgenkilder, om en ser bort fra en svak bakgrunnsstråling fra hele himmelen som trolig har ekstragalaktisk opphav. En kjenner til flere tusen slike kilder, og de fleste ligger i eller i nærheten av Melkeveien. Kildene som ligger på høye galaktiske bredder hører stort sett til fjerne stjernesystem.
Typer
Det finnes tre hovedgrupper av røntgenkilder:
Historie
Den kosmiske røntgenkilden Scorpius X-1 ble oppdaget i 1962, og dette var den første påvisningen av en slik kilde. Den er den sterkeste av de rolige, stabile kildene. Riccardo Giacconi fikk Nobelprisen i fysikk for denne oppdagelsen. Røntgenstrålingen fra Scorpius X-1 er 10,000 ganger sterkere enn strålingen i det optiske og 100,000 ganger sterkere enn den totale utstrålingen på alle bølgelengder fra solen. Kilden til røntgenstrålingen er gass som blir varmet opp til flere millioner grader når den faller inn mot et kompakt legeme, som en nøytronstjerne eller et sort hull.
Clodius Albinus
Decimus Clodius Albinus (født 25. november? 148 i Hadrumetum i Afrika, død 19. februar 197 ved Lugdunum) var en romersk keiser, utvalgt av legionene i Britannia og Spania, etter drapet på Pertinax. Hans maktovertakelse er sett på som et tronran.
Eurovision Song Contest
Eurovision Song Contest er en musikkonkurranse for medlemslandene i Den europeiske kringkastingsunion (EBU). Konkurransen har blitt arrangert årlig fra 1956, med unntak av 2020, da konkurransen ble avlyst på grunn av koronapandemien. Hvert deltagerland deltar gjennom en nasjonal allmennkringkaster, som har ansvar for å velge ut en sang som skal delta i konkurransen. Kringkasteren må være medlem av EBU for å kunne delta.
Rotaract
Rotaract er en verdensomspennende organisasjon av unge mennesker med ulik studiebakgrunn og yrkeserfaring. Organisasjonen jobber for personlig utvikling og bred samfunnsinnsikt, og er i tillegg et stort sosialt nettverk basert på vennskap på tvers av by- og landegrenser.
Clodius Albinus
Bakgrunn
Albinus kom fra en aristokratisk familie fra provinsen Africa, og var guvernør i Britannia i 192.
Eurovision Song Contest
Konkurransen blir normalt arrangert over en uke i mai. Opprinnelig besto konkurransen kun av en finale, men etter årtusenskiftet har antall deltagerland økt til over 40. På grunn av dette innførte EBU i 2004 i en semifinale i forkant av finalen. Siden 2008 har det blitt arrangert to semifinaler, og bare vertslandet og fem andre land – Frankrike, Italia, Spania, Storbritannia og Tyskland – er direkte kvalifisert til finalen. I finalen blir det arrangert en telefon- og juryavstemning hvor hvert land kan stemme på de andre landenes sanger. Vinneren er den sangen som får flest poeng samlet fra juryene og seerne i finalen. Vinnerlandet får arrangere konkurransen året etter.
Rotaract
Gjennom et Rotaract-år deltar medlemmene på en rekke spennende foredrag, besøker bedrifter og samfunnsinstitusjoner, og møtes til både kulturelle og sosiale arrangementer. Rotaract tilbyr et utfordrende og utviklende miljø for samfunnsengasjerte og nysgjerrige ungdommer mellom 18-30 år.
Idrettslaget Snøhetta
Idrettslaget Snøhetta er et idrettslag i Oppdal i Trøndelag. Klubben har grupper for langrenn og fotball.
Clodius Albinus
Veien til makt
Etter at Pertinax ble myrdet, la pretorianer-prefekten Aemilius Laetus og hans menn, som sto bak ranet, tronen frem for salg til høystbydende. Den ble kjøpt av den velstående senatoren Didius Julianus, men en rekke opprør blant troppene i provinsene betydde at den neste keiseren var langt fra fastsatt.
Eurovision Song Contest
Irland og Sverige har vunnet Eurovision Song Contest flest ganger, med syv seire hver. Frankrike, Luxembourg, Storbritannia og Nederland har fem. Norge deltar i konkurransen gjennom NRK og har deltatt hvert år siden 1960, med unntak av 1970 og 2002. Norge har vunnet tre ganger: i 1985, i 1995 og i 2009. Norge er samtidig det landet som har kommet sist flest ganger, med elleve sisteplasser – herav fire ganger med null poeng.
Clodius Albinus
Veien til makt
I borgerkrigen som fulgte, var Albinus til å begynne med alliert med Septimius Severus, som hadde tatt Roma, og godtok tittelen Cæsar han fikk fra ham. Albinus forble herskeren over store deler av det vestlige riket med støtte fra tre britiske legioner og en i Spania. De to kom i konflikt etter at Severus drepte Pescennius Niger i den østlige delen av riket. Severus sendte snikmordere for å drepe ham.
Idrettslaget Snøhetta
Klubben er aktiv i oppkjøring og preparering av skiløpenettet i Oppdal.
Clodius Albinus
Keiser
Våren 196 erklærte Albinus seg som keiser (Imperator Caesar Decimus Clodius Septimus Albinus Augustus), seilte fra Britannia til Gallia med store deler av den britiske garnisonen. Han slo Severus' legat, Virius Lupus, og klarte å legge krav på de militære ressursene i Gallia.
Eurovision Song Contest
Konkurransen er et av de mest lengstlevende TV-programmene i verden og satte i 2015 Guiness verdensrekord som verdens eldste årlige tv-musikkonkurranse. Eurovision Song Contest har årlig 160–180 millioner seere på verdensbasis for finalen og semifinalene samlet. Sendingene blir kringkastet i land utenfor EBU også, og opp igjennom årene har programmet blitt sendt i land som Australia (deltager siden 2015), Kina, Egypt, India og USA. Siden 2000 har konkurransen også blitt strømmet over internett.
Clodius Albinus
Keiser
I februar 197 møtte Albinus Severus' hær i slaget ved Lugdunum. Etter en storslått kamp, med 150.000 tropper på hver side, ble Albinus slått og drept.
Idrettslaget Snøhetta
Den eneste løper etter 2. verdenskrig som har vunnet femmila i Holmenkollen tre år på rad (1959–1961), Sverre Stensheim, representerte IL Snøhetta.
Clodius Albinus
Keiser
Albinus hadde strippet Storbritannia for alle tilstedeværende soldater, noe som betydde at Severus' nye administrasjon måtte nedkjempe flere opprør, inkludert maeataenes.
Eurovision Song Contest
Opprinnelse
Den europeiske kringkastingsunionen EBU ble opprettet i 1950 og står bak TV-nettverket som bærer navnet Eurovision. Marcel Bezençon, en sveitser som arbeidet for den franskspråklige TV-kanalen i Genève, var svært begeistret for det gryende europeiske kringkastingssamarbeidet. Bezençon foreslo å lage et samlende, felleseuropeisk tv-program som også kunne promotere organisasjonen.
Kringkastingsunionen vurderte flere forslag og alternativer, blant annet en konkurranse for amatørunderholdere. Under et EBU-møte i Monaco i januar 1955 falt imidlertid valget på en internasjonal sangkonkurranse, inspirert av den italienske Sanremo-festivalen som ble startet i 1951. Målet med konkurransen var å «oppmuntre til produksjon av originale sanger og å stimulere, gjennom en internasjonal konkurranse, til vennskapelig rivalisering mellom låtskrivere». 19. oktober 1955 ga EBU endelig grønt lys for konkurransen og aksepterte tilbudet fra sveitsisk fjernsyn om å arrangere den første finalen i sveitsiske Lugano.
Den første utgaven av konkurransen ble arrangert i byen Lugano i Sveits 24. mai 1956. Bare syv land deltok, hver med to sanger: Vest-Tyskland, Nederland, Belgia, Luxembourg, Frankrike, Sveits og Italia. Danmark og Østerrike ønsket også å delta i konkurransen, men meldte seg ikke på innen tidsfristen. Storbritannia og BBC vurderte også deltagelse, men valgte å stå over den første konkurransen. I stedet laget BBC sin egen nasjonale konkurranse samme år: Festival of British Popular Song. Den britiske sangkonkurransen ble også en inspirasjon for EBU og førte til flere endringer i Eurovision Song Contest året etter, blant annet med en åpen avstemning og én sang per land. Vertslandet Sveits vant i 1956 med sangen «Refrain», fremført av artisten Lys Assia.
Navn
Dagens offisielle navn på konkurransen er Eurovision Song Contest, forkortet ESC. Dens offisielle franske navn er Concours Eurovision de la Chanson (Eurovisjonens sangkonkurranse). På begge språk, og i mange kommersielle sammenhenger, går konkurransen også under kortnavnet Eurovision.
Serjania
Serjania  er en planteslekt i såpebærfamilien (Sapindaceae). Den tilhører hovedgruppen i familien, dvs. den store underfamilien Sapindadeae som omfatter ca. 135 av familiens anslått 140 arter.
Eurovision Song Contest
Norske navn på konkurransen
På norsk er konkurransen også blitt omtalt som Eurovisjonens musikkonkurranse, men i Norge omtalte NRK de første tiårene konkurransen som Melodi Grand Prix eller ganske enkelt bare Grand Prix.
Melodikonkurransen ble fra starten av benevnt «Eurovision Grand Prix», i de fransktalende land omtalt som «Le Grand Prix Eurovision de la Chanson Européenne» (norsk: Eurovisjonens europeiske melodikonkurranse). «Grand Prix»-betegnelsen ble senere byttet ut med «concours» (konkurranse), men betegnelsen ble fortsatt hengende igjen i enkelte andre land, blant andre i Danmark og Norge. Allerede i 1972 ga EBU beskjed til de deltakende kringkasterne om at konkurransen skulle benevnes Eurovision Song Contest, blant annet for å unngå at musikkbransjen skulle utnytte begrepet «grand prix» på enhver deltakermelodi. «Grand Prix» – den store prisen – skulle nemlig kun brukes på vinnermelodien. Tross henstillingen fra EBU, fortsatte NRK å bruke navnet Melodi Grand Prix i mange år etter.
La Union
La Union er en filippinsk provins i landsdelen og på øya Luzon. Den ligger nord i landet, i regionen Ilocos. Provinshovedstaden er San Fernando City. Nord for La Union er provinsen Ilocos Sur. I øst er Benguet, og i sør Pangasinan. Utenfor vestkysten er Sørkinahavet.
Eurovision Song Contest
Norske navn på konkurransen
I 1996, da NRK var vertskap for konkurransen, innførte kringkasteren kortformen EuroSong '96 som et ledd i å fornye konkurransen. Navnet slo aldri an internasjonalt, men NRK fortsatte å bruke EuroSong-navnet frem til og med 2003. I 2004 gikk også den norske kringkasteren over til det offisielle engelske navnet, men da med undertittelen «Den internasjonale finalen i Melodi Grand Prix». I dag brukes Melodi Grand Prix kun om den norske nasjonale finalen.
La Union
Politisk inndeling
La Union er delt i 1 "city" (bykommune) og 31 "municipalities" (landkommuner).
Eurovision Song Contest
Format
Konkurransens format har forandret seg gjennom årene, men grunnprinsippene har alltid vært de samme: Alle deltagerlandene deltar med hver sin sang, som blir fremført i et direktesendt TV-program sendt over Eurovision-nettverket. Hvert enkelt land er representert gjennom en nasjonal allmennkringkaster i det aktuelle landet. Programmet blir produsert av ett av deltagerlandene, og sangene blir fremført på en konsertarena i arrangørbyen.
Etter at alle sangene har blitt fremført, starter avstemningen. Hvert land kan gi stemmer til de andre landenes sanger, men kan ikke stemme på seg selv. Sangen som har fått flest stemmer når alle landenes stemmer er talt opp og presentert, blir utropt til vinner. Vinneren får, foruten heder og ære, et mikrofonformet trofé (overrakt til komponisten og/eller artistene), og vinnerlandet får arrangere konkurransen året etter.
Programmet starter som oftest med en presentasjon av programlederne, som ønsker seerne velkommen. De fleste arrangørlandene benytter anledningen til å reklamere for landet som turistmål, og det er derfor vanlig at sendingen krydres med små videosnutter som viser frem ulike deler av arrangørlandet.
Mellom sanginnslagene og avstemningen er det vanlig med et pauseinnslag, som kan være enhver form for underholdning. Sissel Kyrkjebø sang for eksempel under pauseinnslaget i 1986, og Riverdance, i dag en velkjent irsk danseforestilling, var i utgangspunktet pauseinnslaget i Eurovision Song Contest 1994. Kjenningsmelodien som blir spilt før og etter programmet, er preludiet til Marc-Antoine Charpentiers Te Deum.
Hvert land stiller med egne kommentatorer for både radio og fjernsyn. To av de mest markante kommentatorene har vært BBCs Terry Wogan, som kommenterte for fjernsyn fra 1980 til 2008 (han kommenterte også i 1973), og NRKs Jostein Pedersen, som kommenterte for fjernsyn i årene 1994–2006 med unntak av 1995. Den europeiske finalen i Eurovision Song Contest blir normalt avviklet en lørdag klokken 21.00 sentraleuropeisk sommertid. Vanligvis holdes finalen en lørdag i mai, men konkurransen har også blitt arrangert på en torsdag (i 1956), og så tidlig som i mars. På grunn av stadig flere medlemsland i EBU som ønsker å delta, innførte EBU i 2004 en kvalifiseringsrunde, kalt semifinale, to–tre dager før selve finalen. I 2008 innførte EBU to semifinaler. Semifinalene avholdes tirsdag og torsdag før finalen, og de ti beste landene fra hver semifinale kvalfiserer seg til finalen. Fra 2023 avgjøres resultatet i semifinalene kun av telefonstemmer.
Avlysningen i 2020
Konkurransen ble arrangert hvert eneste år frem til 2020, da konkurransen for første gang ble avlyst. Årsaken var koronavirusutbruddet i Europa vinteren 2020 som førte til en rekke restriksjoner og begrensninger i europeisk dagligliv. For å hindre spredningen av koronaviruset Sars-CoV-2, besluttet derfor EBU å avlyse konkurransen for første gang i historien. Konkurransen har blitt arrangert årlig siden, og EBU har innført nye regler for å hindre en fremtidig avlysning. Blant annet må alle land nå spille inn et reserveopptak av opptredenen på forhånd, og disse skal brukes dersom en artist blir forhindret fra å reise til vertsbyen.
Deltagelse
Alle aktive medlemmer av Den europeiske kringkastingsunion kan være med i Eurovision Song Contest. De aktive landene må ligge innenfor det europeiske kringkastingsområdet eller være medlemmer av Europarådet. Det europeiske kringkastingsområdet er definert av Den internasjonale telekommunikasjonsunion:
''«Det europeiske kringkastingsområdets vestlige grense går ved den vestlige grensen til Region 1, den østlige ved lengdegraden 40° øst for Greenwich og den sørlige ved breddegraden 30° nord og inkluderer den vestlige delen av Sovjetunionen, den nordlige delen av Saudi-Arabia og deler av landene som omkranser Middelhavet innenfor disse grensene. I tillegg er Irak, Jordan og den delen av Tyrkia som ligger utenfor de ovennevnte grensene, inkludert i det europeiske kringkastingsområdet.»''
Den vestlige grensen til «region 1» er trukket vest for Island, ved midtre deler av Atlanterhavet.
Å ha status som aktivt medlem innebærer at kringkastingsorganisasjonens sendinger blir overført til hele befolkningen i landet organisasjonen er knyttet til.
Å være en del av kontinentet Europa er altså ikke noe krav for å delta i konkurransen, til tross for begrepet «Euro» i «Eurovision». Navnet har heller ingenting med Den europeiske union å gjøre. Israel, som ligger i Midtøsten, har vært med siden 1973, og i 1980 deltok det nordafrikanske landet Marokko i konkurransen. På en pressekonferanse arrangert i mai 2009 uttalte EBU at det ikke finnes noen potensielle nye deltagerland utover dem som har deltatt i konkurransen tidligere. Riktignok har også Australia deltatt i konkurransen siden 2015, men da etter spesiell invitasjon fra EBU.
52 land har deltatt minst én gang i konkurransen. Under følger en oversikt over disse landene etter hvilket år de debuterte:
Valg av bidrag
Hvert land representeres av én sang og artist hvert år. Det eneste unntaket var første gang konkurransen ble arrangert (i 1956), hvor hvert land deltok med to sanger hver. Reglene forbyr landene å delta med sanger som tidligere har blitt kommersielt utgitt eller kringkastet før en bestemt dato foran hver utgave av konkurransen; for konkurransen i 2005 var grensen satt ved 1. oktober 2004, mens for konkurransen i 2017 var grensen satt ved 1. september 2016. Formålet med denne regelen er å sørge for at bare nye sanger er med i konkurransen samt at ingen av bidragene skal ha en urettmessig fordel sammenlignet med de andre deltagerne. Landets representant i konkurransen kan velges ut på den måten kringkasteren selv ønsker. Det vanlige er at det foregår enten som en intern avgjørelse gjort av kringkasteren, eller gjennom en offentlig nasjonal finale hvor seerne er med og avgjør hvilket bidrag som blir valgt ut. Diverse talentkonkurranser, slik som spanske Operación Triunfo, er også blitt benyttet til å velge ut lands bidrag. Detaljene omkring hvert lands bidrag må bekreftes overfor EBU før en frist noen uker før den europeiske finalen.
I enkelte land er den nasjonale finalen vel så populær, eller enda mer populær, enn den europeiske finalen, med mange sanger som deltar i flere semifinaler før den endelige, nasjonale finalen. Den svenske nasjonale finalen, Melodifestivalen, omfatter rundt 30 sanger som deltar i over fire semifinaler rundt om i landet, før de beste fra hver semifinale går videre til den store, nasjonale finalen i Stockholm. Melodifestivalen har flere år vært det mest sette programmet på svensk TV i løpet av året, for eksempel i 2007, 2012 og 2015.
Den norske nasjonale finalen, Melodi Grand Prix, har som oftest blitt arrangert som en enkeltsending en lørdagskveld i februar eller mars, men enkelte år har det også vært semifinaler (1960, 1977, 1982, 1988, 1995, 2006–14 og fra 2020). I årene 2006–2013 hadde NRK, inspirert av svenske Melodifestivalen, flere delfinaler ulike steder i landet i forkant av finalesendingen. Siden Norges inntreden i konkurransen i 1960 har det bare vært tre år uten norsk finale. To ganger fordi Norge ikke deltok (1970 og 2002), og én gang fordi NRK valgte bidraget internt (1991). Den norske finalen har jevnt over hatt seertall på over millionen etter at moderne TV-målinger kom på plass i 1992, med 1,5 millioner seere under finalen i 2009 som rekord.
Vertskap
Forberedelsene til neste utgave av Eurovision Song Contest starter så fort et land vinner konkurransen, ved at vinnerlandet bekrefter overfor EBU at man planlegger – og har kapasitet til – å arrangere neste års konkurranse. En arrangørby (vanligvis hovedstaden i landet, men ikke alltid) og en passende arena for konkurransen blir valgt. Innkvarterings- og pressefasiliteter er to viktige faktorer det tas hensyn til når man velger arrangørby. Den største arenaen som har blitt brukt, er fotballstadionet Parken i København, hvor omtrent 38,000 publikummere var til stede da Danmark arrangerte konkurransen i 2001. Den minste arrangørbyen noensinne var landsbyen Millstreet i Irland i 1993 med knapt 1500 innbyggere. Konsertarenaen som ble brukt, hadde imidlertid plass til langt flere publikummere.
De første årene stod vertskringkasteren for alle kostnadene alene, men siden 1976 har konkurransen vært et spleiselag mellom kringkasteren i arrangørlandet og kringkasterne i de andre deltagerlandene. I 2005 ble 55 prosent dekket av arrangøren, mens de resterende 45 prosentene ble dekket av de øvrige deltagerne. Arrangøren bruker gjerne anledningen til å promotere eget land som turistdestinasjon. Da konkurransen ble arrangert i Bergen i 1986, viste for eksempel de såkalte postkortene (videosnuttene) før hvert bidrag Bergen og andre steder i Norge, og pausebidraget viste også frem byen, med buekorps og vestlandsnatur. Da Aserbajdsjan arrangerte konkurransen i 2012, brukte myndighetene den som et ledd i sin markedsføringsstrategi. Landet var samtidig gjenstand for kritikk for manglende respekt for menneskerettighetene. Sommeren 2005 avskaffet Ukraina de vanlige visumkravene for turister som følge av at landet arrangerte konkurransen.
Grand Prix-uken
Betegnelsen «Grand Prix-uken» eller «Eurovision-uken» («Eurovision Week» på engelsk) blir ofte brukt om den uken hvor den europeiske finalen finner sted. Siden Eurovision Song Contest er et direktesendt program, må artistene ha perfeksjonert numrene sine på forhånd slik at alt går som det skal under direktesendingene. Alle artistene får derfor muligheten til å øve på scenen hvor direktesendingene skal finne sted. Delegasjonene fra de ulike landene ankommer følgelig dagevis før selve arrangementet, og mange journalister og fans er derfor også til stede i arrangørbyen i dagene før finalen. Delegasjonene bor på spesielle hoteller plukket ut av arrangørene, og de blir fraktet mellom hotellet og konsertarenaen i egne busser.
Hvert land utnevner en sjef for delegasjonen, som har ansvar for resten av delegasjonen og som fungerer som landets representant til EBU i arrangørbyen. Delegasjonen omfatter artister, tekstforfattere, komponister, presseansvarlige og, hvis orkester blir brukt det året og sangen krever det, en dirigent. Det er også vanlig at hver kringkaster sender kommentatorer for TV og/eller radio. Kommentatorene får egne kommentatorbokser i utkanten av arenaen, bak publikum.
Prøver og pressekonferanser
Hvert land får to egne prøver: den første på 40 minutter, den andre på 20 minutter. Den andre er kortere, idet arrangøren forventer at artistene trenger mindre tid til å gjøre seg klar på scenen. Etter hvert lands prøve arrangeres det også en pressekonferanse med den aktuelle artisten. Foruten landenes prøver er det også tre generalprøver for hver av semifinalene og finalen.
Landenes delegasjoner arbeider videre opp mot programmets creative director, som er ansvarlig for TV-bildene, og kommer med innspill til vedkommende om hvordan presentasjonen av bidraget skal være.
Fester
Ordføreren i arrangørbyen holder vanligvis en mottakelse på vegne av byadministrasjonen for å feire at sangkonkurransen skal arrangeres i byen. Alle delegasjonene blir invitert, og festen består som oftest av musikk, gratis mat og drikke og – i senere år – fyrverkeri.
Etter semifinalene og finalen blir det arrangert nachspiel, enten på selve arenaen eller et annet passende sted i byen.
En egen Grand Prix-nattklubb, Euroclub, blir arrangert mens delegasjonene er i arrangørbyen. Igjennom uken arrangerer mange av delegasjonene egne fester i tillegg til de offisielle, sponsede arrangementene. Siden tusenårsskiftet har det imidlertid vært vanlig at delegasjonene holder eventuelle selskaper og festligheter på Grand Prix-nattklubben.
Stemmegivning
Vinneren blir kåret ved at deltagerlandene stemmer på hverandres bidrag. Avstemningen har foregått på flere forskjellige måter i løpet av konkurransens historie, men uansett hvilken metode som er blitt brukt, så har ikke landene kunnet gi poeng til sin egen sang.
Jury og telefonstemmer
Frem til slutten av 1990-årene var det en jury i hvert land som avgjorde hvilke sanger som skulle få poeng. I 1997 gjorde fem land (Storbritannia, Sveits, Sverige, Tyskland og Østerrike) et forsøk med telefonstemmer. Forsøket var vellykket, og siden 1998 har alle land blitt oppfordret av EBU til å avholde avstemning via telefon hvis mulig. I landene med telefonavstemning erstattet først telefonavstemningen juryordningen, men man hadde reservejuryer i fall noe skulle gå galt med telefonavstemningen. På grunn av kritikk mot ordningen med ren telefonavstemning besluttet EBU å innføre en ordning med kombinasjon av juryer og telefonstemmer fra og med 2009, og dette systemet er beholdt siden.
Dagens system
Fra og med 2016 avgir hvert land to sett med poeng i finalen, ett basert på telefonstemmer og ett basert på en nasjonal femmanns fagjurys bedømmelse av bidragene. Hvert sett består av valørene 1 til 8, 10 og 12, der 12 poeng går til sangen som er best likt. Fagjuryenes stemmer blir først presentert av en talsperson fra hvert land, og jurystemmene avsløres land for land. Telefonstemmene fra alle landene legges på sin side sammen i én, stor bolk. Fra 2016 til 2018 ble telefonstemmene avslørt i stigende rekkefølge ut fra antall seerpoeng. Altså startet man med bidraget som hadde fått færrest seerstemmer, og fortsatte til man avsluttet med bidraget som hadde fått flest seerstemmer. I 2019 forandret EBU presentasjonen av seerpoengene. Heretter avslørte programlederne seerpoengene i stigende rekkefølge ut fra juryresultatene. Det vil si at man først avslører seerpoengene til landet med færrest jurypoeng og deretter jobber seg oppover listen og avslutter med landet som har fått flest jurypoeng. Denne ordningen er inspirert av avstemningen i svenske Melodifestivalen og begrunnes med at man ønsker å skape større spenning under avstemningen. Fra 2023 avgjøres resultatet i semifinalene kun via telefonavstemning, men programlederne presenterer i tilfeldig rekkefølge hvilke ti land som går videre. Resultatene fra semifinalen og detaljerte resultater fra avstemningen i det enkelte land blir lagt ut på konkurransens nettsted i etterkant av finalen.
Dette systemet bygger på det som var i bruk i perioden 1975–2015, og som i sin tid ble foreslått av finske Yle. Med avstemningssystemet finnene foreslo, avga hvert land stemmer i valørene fra 1 til 8, 10 og 12 til andre sanger i konkurransen, hvor 12 poeng blir gitt til sangen som er best likt. Et viktig argument fra finsk TV var at når alle landene ga poeng til ti sanger, ville man unngå at noen fikk null poeng totalt. Denne teorien holdt imidlertid bare i tre år, for Jahn Teigens «Mil etter mil» fikk null poeng i 1978.