cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hjernevask
Etymologi
Det kinesiske ordet er i sin tur et ordspill på (洗心 (xǐ xīn, «vask [av] hjerte»), et daoistisk uttrykk for den hjertets renselse man skal bestrebe seg på før man utfører visse seremonier eller trer inn i visse helligdommer.
Pachycephalosaurus
Pachycephalosaurus er en dinosaur av typen pachycephalosaurer. Navnet betyr «tykkhodet øgle» og kommer fra gresk pachys-/παχυς- «tykk», kephale/κεφαλη «hode» og sauros/σαυρος «øgle». Den levde i Maastrichtiumalderen i yngre kritt i det som i dag er Nord-Amerika. Levninger har blitt gravd ut i Montana, Sør-Dakota og Wyoming. Det var en planteetende eller altetende skapning som bare er kjent fra en enkelt hodeskalle og noen ekstremt tykke skalletak. Denne dinosauren er monotypisk, som betyr at  P. wyomingensis, er den eneste kjente arten. Pachycephalosaurus var en av de siste ikke-flyvende dinosaurer før kritt-paleogen-utryddelsen. En annen dinosaur,' 'Tylosteus fra det vestlige Nord-Amerika, har vært regnet som et synonym til Pachycephalosaurus''.
De tykke skallentakene på Pachycephalosaurus og lignende arter ga opphav til hypotesen om at pachycephalosaurere brukte sine hodeskaller i interne kamper. Denne hypotesen har vært omstridt de siste årene.
Beskrivelse
Pachycephalosaurus' anatomi er lite kjent, ettersom bare raster av hodeskallen har blitt beskrevet. Pachycephalosaurus er kjent for å ha en stor, kuppelformet beinklump oppå hodet, som var opptil 25 cm tykk, som trygt polstret inn den lille hjernen. Bakpå kuppelenvar det formet med benete knotter og korte beintagger projisert opp fra snuten. Piggene var trolig sløv, og ikke skarp.
Skallen var kort, og hadde store, avrundede øyehuler som pekte fremover, noe som tyder på at dyret hadde godt syn og hadde samsyn. Pachycephalosaurus hadde en kort snute som endte i en spist nebb. Tennene var små, med blad-formede kroner. Hodet ble støttet opp av en «S»- eller «U»-formet hals.
Pachycephalosaurus var muligens tobeint og var den største arten av pachycephalosaurene. Det antas at Pachycephalosaurus var rundt 4.5 meter lang og veide 450 kg. Basert på andre pachycephalosaurer, hadde den muligens en relativt kort og tykk hals, korte forbein, en klumpete kropp, lange bakbein og en tung hale, som ble trolig holdt stive etter ossifiserte sener.
Klassifisering og systematikk
Cladogram presenterer en analyse av Williamson and Carr, 2002. Arten Yaverlandia, regnes ikke lenger å tilhøre pachycephalosaurene.
Pachycephalosaurus gir navn til Pachycephalosauria, en klade av planteetende fuglehoftedinosaurer som levde i yngre krittperioden i Nord-Amerika og Asia. Til tross for at de var tobeinte, var de sannsynligvis mer nærmere beslektet til ceratopsiaene, enn ornithopodene.
Pachycephalosaurus er den mest kjente medlemmet av pachycephalosaurene (ikke det best bevarte medlemmet). Kladen omfatter også Stenopelix, Wannanosaurus, Goyocephale, Stegoceras, Homalocephale, Tylocephale, Sphaerotholus og Prenocephale. Innenfor stammen Pachycephalosaurini, er Pachycephalosaurus mest beslektet med Dracorex og Stygimoloch, selv om disse kan være unge former for Pachycephalosaurus.
Oppdagelse
Levninger etter Pachycephalosaurus kan ha blitt funnet så tidlig som på 1850-tallet. Som beskrevet av Donald Baird i 1859, eller Ferdinand Vandiveer Hayden i 1860, samlet en fossilsamler et beinfragment i nærheten av Missourielven, fra det som nå er kjent som Lanceformasjonen i det sørøstlige Montana. Eksemplaret, nå kjent som ANSP 8568, ble beskrevet av Joseph Leidy i 1872 som noe som tilhører lærpansringen til en reptil eller et beltedyr-liknende dyr. Dets egentlige natur ble ikke oppdaget før Baird studerte den på nytt et århundre senere og identifiserte den som et squamosum (bein fra baksiden av skallen) fra Pachycephalosaurus, og med et par beintknokler som er lik andre funn av Pachycephalosaurus. Fordi navnet Tylosteus kom før Pachycephalosaurus, vil i henhold til International Code of Zoological Nomenclature, Tylosteus normalt bli foretrukket. I 1985, forespurte Baird om å heller få bruke Pachycephalosaurus i stedet for Tylosteus, fordi sistnevnte ikke hadde blitt brukt på over femti år, var basert på udiagnostiserte materialer, og hadde dårlig geografisk og stratigrafisk informasjon. Robert Sullivan derimot i 2006 at ANSP 8568 mest sannsynlig tilhører Dracorex, enn Pachycephalosaurus. Spørsmålet er av usikker betydning, for hvis Dracorex faktisk representerer en ung versjon av Pachycephalosaurus, som har nylig blitt foreslått. P. wyomingensis, er den eneste underarten til Pachycephalosaurus og ble navngitt av Charles W. Gilmore i 1931. Han navnga den fra delene av skallen USNM 12031, fra Lancefomasjonen i Niobrara County, Wyoming. Gilmore tildelte de nye artene som underarter til Troodon som T. wyomingensis. På den tiden trodde paleontologer at Troodon, da bare kjent fra tennene, var den samme som Stegoceras, som hadde lignende tenner. Følgelig, er det som nå er kjent som pachycephalosaurer lagt under Troodontidaefamilien, en misforståelse som ikke ble rettet opp før i 1945, av Charles M. Sternberg. I 1943, etablerte Barnum Brown og Erich Maren Schlaikjer slekten Pachycephalosaurus, med nyere og mer komplett materiale. De navnga to arter: Pachycephalosaurus grangeri, en underart av Pachycephalosaurus-slekten, og Pachycephalosaurus reinheimeri. P. grangeri var basert på AMNH 1696, en nesten komplett hodeskalle fra Hell Creek-formasjonen i Ekalaka, Carter County, Montana. P. reinheimeri var basert på det som nå er DMNH 469, en hodekuppel og noen mindre elementer fra Lanceformasjonen i Corson County, South Dakota. De refererte også eldre arten «Troodon» wyomingensis til sin nye slekten. Deres to nyere arter har blitt ansett som synonymer med P. wyomingensis siden 1983.
Vekst
Pachycephalosaurs Dracorex og Stygimoloch kan være underarter av Pachycephalosaurus hvor kuppelen og hornene ikke er godt utviklet, enten fordi dyret var svært ungt eller hunn. Dette hensynet ble støttet av det årlige møtet i Society of Vertebrate Paleontology i 2007. Jack Horner fra Montana State University presenterte bevis, fra en analyse av skallen fra det eneste eksisterende Dracorex-eksemplaret, at denne dinosauren kan godt være en ung form for Stygimoloch. I tillegg presenterte han data som indikerer at både Stygimoloch og Dracorex kan være unge former for Pachycephalosaurus. Horner og M.B. Goodwin publiserte sine funn i 2009, som viste at bein fra pigg/node og skallekuppelen bein av alle tre 'artene' viser ekstrem plastisitet, og at både Dracorex og Stygimoloch bare er kjent fra unge eksemplarer, mens Pachycephalosaurus bare er kjent fra voksne individer. Disse observasjonene, i tillegg til det faktum at alle tre former levde på samme tid og sted, for dem til å konkludere med at Dracorex og Stygimoloch rett og slett var unge Pachycephalosaurus, som mistet piggene og fikk hovekuppler når de ble eldre. Et studium av Nick Longrich fra 2010 støtter hypotesen om at alle flathodede pachycephalosaurs var unge og at flathodede former som Goyocephale og Homalocephale er unge eksemplarer av kuppelhodede voksne.
Paleobiologi
Nesten alle fossiler av Pachycephalosaurus har blitt funnet i Lanceformasjonen og Hell Creek-formasjon vest i USA. Pachycephalosaurus eksisterte muligens sammen med flere pachycephalosaurarter fra slektene Dracorex og Stygimoloch, selv om disse kan representere unge eksemplarer av Pachycephalosaurus selv. Andre dinosaurer som levde på samme tid og sted var Thescelosaurus, hadrosauriden Edmontosaurus, ceratopsiden Triceratops, ankylosauriden Ankylosaurus og theropodene Ornithomimus, Troodon og Tyrannosaurus.
Forskere mistanke en gang at Pachycephalosaurus og dens slektninger var de tobent ekvivalenten til tykkhornsau eller moskus; at mannlige individer ville stange hodene mot hverandre. Det ble også antatt at de ville gjøre at deres hode, hals og kropp satt horisontalt på en linje, for å overføre belastning under stangingen. Imidlertid blir det nå antatt at pachycephalosaurs ikke kan ha brukt kuplene sine på denne måten.
Først og fremst, kan skalletaket sannsynligvis ikke ha hatt tilstrekkelige kraft for å ha blitt brukt til slik stanging. Der er heller ingen definitive bevis på arr eller andre skader på fossile Pachycephalosaurus-hodeskaller, selv om nyere funn kan motsi dette. Videre viser den cervikale og fremre ryggvirvelen at nakken var «S»- eller «U»-formet, i stedet for å være rett og er således uegnet for å stange med. Til slutt vil den avrundede formen på kraniet minske kontaktflaten under stanging.
Paleopathologi
I 2012 viste et studium at kraniumpatologien i et P. wyomingensis-eksemplar sannsynligvis var like, på grunn av agonistisk atferd. Det ble også foreslått at tilsvarende skader på andre pachycephalosaureksemplarer tidligere har blitt forklart som tafonomiske gjenstander, og beinabsorpsjon kan i stedet ha skjedd på grunn av slik oppførsel. Peterson et al. (2013) studert kraniumpatologien blant pachycephalosauridaer og fant ut at 22% av alle kuplene de undersøkte, hadde lesjoner som samsvarer med osteomyelitt, en infeksjon i beinet som følge av penetrerende traume, eller traume i vevet liggende rundt skallen, som fører til en infeksjon av benvevet. Denne høye frekvensen av patologi gir mer støtte til hypotesen om at pachycephalosaurkupler ble brukt i interne kamper. Pachycephalosaurus wyomingensis prøven BMR P2001.4.5 ble observert å ha 23 lesjoner i pannebeinet og P. wyomingensis, eksemplar DMNS 469 ble observert å ha fem lesjoner. Frekvensen av traume var sammenlignbare på tvers av de forskjellige slektene i Pachycephalosaurfamilien, til tross for det faktum at disse slektene varierer med hensyn til størrelse og oppbygning av hodekuppleene deres, og at de eksisterte i forskjellige geologiske perioder. Disse funnene var i sterk kontrast til resultatene fra analysen av de relativt flatehodede pachycephalosaurene, hvor det var et fravær av patologi. Dette ville støtte hypotesen om at disse individene representerer enten hunner eller unge dyr, hvor ingerne kampen ikke forekommer. Histologisk undersøkelse viser at pachycephalosaurkuppler bestpr av et unikt form for fibrolamellart bein som består av fibroblast, som spiller en kritisk rolle for å lege sår, og er i stand til raskt å la bein falle av under ombygging. Peterson et al. (2013) konkluderte med at det tilsammen, gir frekvensen av lesjondistribusjon og beinstrukturen til kuplene, sterk støtte til hypotesen om at pachycephalosaurer har brukt sine unike kranietrukturer for agonistisk atferd.
Føde
Forskerne vet ennå ikke hva disse dinosaurene spiste. De hadde veldig små, ​​rillete tenner kunne de ikke kunne ha tygget tykke, fiberrike planter så effektivt som andre dinosaurer fra den samme perioden. Det forutsettes at pachycephalosauret levde på en blandet diett av blader, frø, frukt og insekter. De skarpe, taggete tennene ville ha vært svært effektive for tygging av planter.
Actias ningpoana
Actias ningpoana er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Den er tidligere blitt regnet som en underart av indisk månespinner (Actias selene), men blir i dag gjerne regnet som en egen art.
Utseende
En stor, blekgrønn spinner. Vingeårene er rødlige og markerte. Den fremste delen av brystet og forvingenes fremkant er rødbrune. Begge vingepar har små, runde øyeflekker, den i forvingene er godt skilt fra fremkanten. Bakvingen er trukket ut til en stjert som er forholdsvis kort, rundt 2/3 så lang som resten av insektet.
Levevis
Larven lever på eik (Quercus), vier (Salix) og valnøtt (Juglans).
Utbredelse
Arten forekommer fra India og Sri Lanka i vest østover til Ussuriland (Øst-Sibir) og Japan.
Lier Idrettslag
Lier Idrettslag (stiftet 4.februar 1931 som Lierskogen Ski- og Ballklubb) er et idrettslag fra Lier utenfor Drammen.
Historikk
Idrettslaget ble opprinnelig stiftet som Lierskogen Ski- og Ballklubb i 1931, med som første formann. I 1955 slo klubben seg sammen med Tranby Idrettsforening, og fikk dagens navn, Lier Idrettslag. Nåværende leder i idrettslaget er.
Selnesvatnet naturreservat
Selnesvatnet naturreservat ligger i Sortland kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter Selnesvatnet vest for Frøskeland på Langøya. Området har et areal på 440 dekar, hvorav 155 dekar landareal og 285 dekar ferskvann. Området er vernet for å bevare et viktig våtmarksområde med naturlig tilhørende vegaetasjon og dyreliv, særlig av hensyn til det rike og interessante fuglelivet.
Jørn Hokland
Jørn Yearn Hokland (født 1966, Skarstein i Vesterålen) er en norsk psykolog, skribent og førsteamanuensis i datateknikk ved NTNU. Han ble sivilingeniør i 1991 og cand.psychol. i 2005 ved NTNU.
Hokland ble i 1996 dr.scient. ved Universitetet i Bergen med avhandlingen Speckle Reduction, Restoration, and Volume Visualization in Medical Ultrasonics. Arbeidet fokuserer på videreutvikling av bruken av ultralydbilder innen medisinsk diagnostering.
Hokland har tidligere arbeidet ved Christian Michelsen Research (CMR) i Bergen.
1592 Mathieu
1592 Mathieu er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 1. juni 1951 av Sylvain Julien Victor Arend ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Actias sinensis
Actias sinensis er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Denne store arten har markert forskjell mellom kjønnene.
Utseende
En stor art, hannen er gul, hunnen meget blek, nesten hvit. Den fremre delen av brystet og forvingenes fremkant er brun. Hos hannen har vingene tre tynne, bølgete, brune tverrlinjer. Øyeflekken på forvingen er brun og tangerer den brune fremkanten hos hannen, men ikke hos hunnen, den på bakvingen har rosa kjerne. Bakvingen er trukket ut til middels lange stjerter, disse er brune ved roten hos hannen.
The Question
The Question er en tegneserie skapt av Steve Ditko i 1967. Helten er en maskert vigilante som i sitt sivile liv jobber som undersøkende journalist. Serien var sterkt preget av Ditkos engasjement for Ayn Rands politiske og filosofiske ideer, dog i mindre grad enn hans mindre kommersielle serie Mr. A.
Ditko tegnet bare en håndfull historier med The Question i 1967-68 for heftene Blue Beetle og Mysterious Suspense utgitt av Charlton Comics. I 1983 ble rettighetene til figuren kjøpt opp av forlaget DC Comics. Fra 1987 til 1990 kom The Question ut som eget hefte fra DC. Denny O'Neil stod for manuskriptene og Denys Cowan for tegningene. I deres hender ble seriens opprinnelige objektivistiske profil modifisert og elementer fra østlig tenkning trukket inn.
I 2005 ble det utgitt en miniserie av Rick Veitch og Tommy Lee Edwards.
Figuren Rorschach fra Alan Moore og Dave Gibbons' tegneserie Watchmen er basert på the Question.
Galterud Idrettsforening
Galterud Idrettsforening (stiftet i 1928) er en norsk idrettsforening som ligger i Galterud i Sør-Odal kommune i Innlandet. Klubben slo seg sammen med Galterud Arbeideridrettslag ved idrettsforliket i 1945.
1593 Fagnes
1593 Fagnes er en Mars-kryssende asteroide. Den ble oppdaget 1. juni 1951 av Sylvain Julien Victor Arend ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Galterud Idrettsforening
Ski
Galterud har også aktiviteter innen skisport, og har eget klubbhus på Furumoen. Lysløype som ligger i Paulsrudvegen. I tillegg kjøres det løyper på Heiberg. Galterud Idrettsforening har også skihytte, som ligger i Nedre Josefbergsætra. Den er åpen søndager mellom 11 og 14 i skisesongen. Galterud Idrettsforening har hver vinter siden 1982 arrangert en klubbkarusell. Kun tre ganger har det ikke blitt arrangert på grunn av snømangel (1989, 2005, 2017)
Seløya naturreservat
Seløya naturreservat ligger i Hadsel kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter Seløya og Litlseløya nordvest for Fiskebøl, samt noen mindre holmer. Området har et areal på 751 dekar, hvorav 449 dekar sjøareal. Området er vernet for å ivareta et viktig hekkeområde for sjøfugl.
Bibelprisen
Bibelprisen utdeles årlig av Det Norske Bibelselskap til en person som har bidratt til å utvide og fornye bibelbruken.
Prisen blir tildelt bidragsytere og aktører i kulturlivet, i det politiske liv og i den videre samfunnssektor, men også innen bibelformidling i skole og menighet, blant barn og unge. Det har vært en hovedoppgave for Bibelselskapet å legge til rette for en fornyet bibelbruk på bred basis i kirke og menighet, i skole og lokalsamfunn, i kulturliv og samfunnsliv. Det er i dette perspektivet Bibelselskapet har etablert en årlig bibelpris.
Actias truncatipennis
Actias truncatipennis er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Den er nært beslektet med amerikansk månespinner (Actias luna), og noen forskere regner den som en form av denne.
Utseende
En stor, blekgrønn spinner. Vingeårene er rødlige og markerte. Den fremre delen av brystet og forvingenes fremkant er mørkebrune. Forvingene har en stor, oval øyeflekk, bakvingene en mindre, rund flekk. Bakvingenes bakhjørner er trukket ut til stjerter som er temmelig brede og litt kortere enn resten av insektet.
Macrina den yngre
Macrina den yngre (født ca 327 i Caesarea i Kappadokia, død 19. juli 379 utenfor Amaseia) er en helgen i flere kristne kirkesamfunn. Macrina kom fra en familie med helgener. Hennes farmor, Macrina den eldre, far, Basilios den eldre, mor, Emmelia, lillebrødrene Peter av Sebasteia og Gregor av Nyssa og ikke minst storebroren Basilios den store regnes som hellige. I tillegg regnes søsteren hennes, Theosebia, som salig av Den ortodokse kirke.
Macrina ble født inn i en velstående familie og ble oppdratt av sin mor. Det fromme oppvekstmiljøet kommer blant annet til uttrykk i at moren lærte Macrina å lese ved å bruke Bibelen som tekstbok. Da Marcina var tolv år gammel ble hun forlovet med en advokat. Forloveden døde imidlertid brått, og etter dette avviste hun konsekvent andre menn og dedikerte seg til Gud.
Emmelia døde i 372, og da overtok Macrina som abbedisse i klosteret. Hun solgte da alt de hadde av verdier og gav pengene til de fattige. Hun skal også ha gjort mange undergjerninger, som å helbrede sykdommer på andre og seg selv og alltid skaffe nok mat under en hungersnød.
I 379 døde Basilios den store, som også var i et kloster i nærheten, og ni måneder senere ble også Macrina syk. Deres felles bror Gregor av Nyssa kom da på besøk til Macrina fra en synode i Antiokia. Dette var hans første møte med søsteren på åtte år, og han fant henne svært syk. Tross sykdommen hadde de en samtale om livet etter døden som Gregor skrev ned under tittelen Ta Makrinia eller De Anima et Resurrectione (Om sjelen og oppstandelsen).
Hun døde tidlig en morgen i desember 379. Hun skal ha vært lykkelig da hun døde, og hennes siste ord skal ha vært en bønn.
Marcina ble gravlagt i en stor seremoni i klosterkirken for De førti martyrer av Sebasteia i dagens Sivas i tyrkisk Anatolia, i samme gravhvelv som moren og besteforeldrene sine.
Litteratur på norsk
Broren Gregor (335-394) skrev hennes vita Vita Macrinae Junioris (Den hellige Makarinas liv), som er den første hagiografi over en kvinne. Den er utgitt på norsk i antologien Østkirken, 2002.
Bernard Williams
Bernard Arthur Owen Williams (født 21. september 1929 i Westcliff-on-Sea i Essex, død 10. juni 2003 i Roma) var en britisk moralfilosof, særlig kjent for sine argumenter om interne grunner for handling og for sin kritikk av kantianismen, utilitarismen og konsekvensialismen. Blant hans mest kjente verker er Problems of the Self (1973), Moral Luck (1981), Ethics and the Limits of Philosophy (1985) og Truth and Truthfulness (2002).
Som «Knightbridge Professor of Philosophy» ved University of Cambridge og «Deutsch Professor of Philosophy» ved University of California, Berkeley ble Williams internasjonalt kjent for sine forsøk på å vende studiet av moralfilosofi tilbake til historie og kultur, politikk og psykologi, og særlig tilbake til antikkens greske filosofi. Han ble beskrevet som en «analytisk filosof med en humanists sjel», men så på seg selv mer som en syntetiker som forsøkte å kombinere idéer fra ulike filosofiske retninger som i stadig større grad virket ute av stand til å kommunisere med hverandre. Han forkastet vitenskapelig og evolusjonær reduksjonisme, og kalte «moralsk fantasiløse» reduksjonister for «de menneskene jeg virkelig misliker». For Williams var kompleksitet ureduserbart, vakkert og meningsfullt.
Videre var han kjent som en forsvarer av kvinner i akademia, og så i kvinner en mulighet om en kombinasjon av fornuft og følelser som han mente analytisk filosofi hadde forbigått. Den amerikanske filosofen Martha Nussbaum hevdet at Williams var «så nær en feminist som en innflytelsesrik mann av hans generasjon kunne bli». Williams var også en skarp retoriker og samtalepartner. Oxford-filosofen Gilbert Ryle sa en gang om Williams at han «forstår hva du forsøker å si, bedre enn du selv forstår det, og han ser alle mulige svar på alle mulige innvendinger til hva du sier, før du er ferdig med setningen.»
Tidlig liv og utdannelse
Williams ble født som den eneste sønnen av en offentlig tjenestemann. Han ble utdannet ved Chigwell School, og leste litterae humaniores (antikkens klassiske litteratur) ved Balliol College ved Universitetet i Oxford. Han tok eksamen i 1951 og fikk sin grad med utmerkelse av første klasse, før han avtjente sin ett-årige verneplikt i det britiske flyvåpen. Mens han var på permisjon i New York møtte han sin fremtidige kone, Shirley Brittain-Catlin (datter av statsviteren George Catlin og romanforfatteren Vera Brittain), som studerte ved Columbia University. 22 år gammel reiste Williams tilbake til England sammen Shirley; de giftet seg i 1955. Shirley ble senere valgt inn i det britiske underhuset for Labour Party, men hoppet etterhvert over til det mer moderate Social Democratic Party.
Ekteskap og akademisk karriere
Williams forlot Oxford for å støtte opp under sin kones politiske ambisjoner. I begynnelsen jobbet Williams ved University College London, fra 1959 til 1964. Han ble senere utnevnt til professor i filosofi ved Bedford College, hvor han arbeidet mens hans kone jobbet som journalist for Financial Times. Paret levde sammen i 17 år i et stort hus i Kensington sammen med Hilary Rubinstein og hans kone. I løpet av denne tiden (som Williams senere beskrev som den lykkeligste perioden i sitt liv), fikk paret Williams en datter, Rebecca. Hans kone Shirleys karriere i politikken og de store forskjellene i deres personlige verdier (Williams var ateist, hans kone katolikk) bidro til at forholdet ble satt på prøve. Ekteskapet nådde sin slutt etter at Williams, under arbeid på et essay om utilitarisme, dannet et forhold med Patricia Law Skinner, som på den tiden var gift med historikeren Quentin Skinner. Williams og Skinner giftet seg i ettertid og fikk to sønner. Shirley Williams skal senere ha uttalte seg om sitt ekteskap med Williams:
Williams innrømmet i et intervju i The Guardian at han kunne være ufølsom. Han sa: «Jeg liker å tenke at det pleier å skje når jeg blir konfrontert med de selvgode. I filosofien blir jeg irritert av selvgodhet, særlig vitenskapelig selvgodhet». Han ble utnevnt «Knightbridge Professor of Philosophy» ved Cambridge i 1967 i en alder av 38 år. Williams var «Provost of King's College» fra 1979 til 1987, før han i 1988 forlot England for å bli «Deutsch Professor of Philosophy» ved University of California, Berkeley. Han var imponert av fremgangen i det akademiske miljøet i USA, og regnet seg blant de mange britiske intellektuelle som i protest mot Margaret Thatchers styre emigrerte til USA. Senere sa han til The Guardian at han angret på at hans avreise ble så allment kjent: «Jeg ble overbevist om at det var et reelt problem med akademiske forhold [i Storbritannia] og trodde at dersom min avreise ble gitt en viss publisitet ville folk bli oppmerksomme på dette. Det gjorde det til en viss grad, men det fikk meg også til å høres irritert ut.» Etter kun tre år reiste han imidlertid tilbake til England, ifølge ham selv på grunn av personlige, og ikke akademiske/politiske årsaker.
Han hadde flere stillinger ved Berkeley (1986–2003), blant annet «Mills Professor» (1986–1988), «Sather Classics Lecturer» og «Sather Professor» (1988–1989), og «Monroe Deutsch Professor of Philosophy» (1988–2003). Han var også «White's Professor of Moral Philosophy» ved Oxford (1990–1996), før han i 1997 ble utnevnt stipendiat ved All Souls College.
Offentlige utvalg
Williams deltok i en rekke offentlige komiteer og utvalg.
Han er særlig kjent for å ha ledet Committee on Obscenity and Film Censorship (også kalt Williams-komiteen), som i 1979 uttalte at: «Dersom man tar i betraktning mengden eksplisitt seksuelt materiale i omløp og alle påstandene om dets skadevirkninger, er det slående at en kan finne sak etter sak uten et hint overhodet om at pornografi var tilstede i bakgrunnen.» Komiteens rapport var tydelig påvirket av den liberale tenkningen til John Stuart Mill, en filosof Williams beundret. Williams brukte Mills prinsipp om frihet til å utvikle et begrep han kalte «skadebyrden», som dikterte at «ingen atferd skulle bli forbudt med mindre det kunne bli bevist å skade noen». Williams konkluderte med at det ikke lot seg påvise at pornografi kunne skade noen, og at «pornografiens rolle i å påvirke samfunnet er ikke veldig viktig […] å tenke noe annet vil bli å forstørre pornografiproblemet ut av proporsjoner sammenlignet med mange av de andre problemene vårt samfunn møter i dag.» Komiteen mente at så lenge barn ble beskyttet fra å bli eksponert for pornografi, kunne voksne være frie til å lese og se på dette slik som de måtte ønske. Margaret Thatchers regjering satte en stopper for den liberale pornografipolitikken, og satte samtidig nesten stopper for Williams’ politiske karriere; han ble ikke spurt om å lede flere offentlige komiteer for de neste 15 årene.
Williams tok imidlertid del i noen andre statlige utredninger, han satt blant annet i kommisjonen som utforsket rollen britiske privatskoler spilte fra 1960 til 1970. Han tok også del i komiteene om stoffmisbruk (1976–78) og for sosial rettferdighet (1993–94).
Opera
Williams var interessert i opera helt fra ungdommen av. Han satt i styret for English National Opera i 20 år og skrev artikkelen «opera» i Grove Dictionary of Music and Musicians. En samling av hans essays, On Opera, ble utgitt i 2006.
Utmerkelser og dødsfall
Williams ble slått til ridder i 1999. Han ble også medlem av British Academy og æresmedlem av American Academy of Arts and Sciences. Han fikk æresgraden Doctor of Letters (Litt.D.) ved University of Cambridge i 2002. Han døde den 10. juni 2003 mens han var på ferie i Roma. Han hadde lidd av myelomatose, en type kreft. Hans kone, deres to sønner og en datter fra hans første forhold lever fortsatt.
Tilnærming til moralfilosofi
I Morality: An Introduction to Ethics (1972) skriver Williams at «mens moralfilosofi vanligvis har vært tomt og kjedelig... har nåværende moralfilosofi funnet en særegen måte å være kjedelig på, ved å ikke diskutere emner overhodet». Williams ønsket at studiet av moral skulle være levende og spennende. Han ønsket også å finne en moralfilosofi som var ansvarlig for psykologi, historie, politikk og kultur. I hans avvisning av moral som en «merkelig institusjon», har enkelte funnet likhetstrekk med den tyske 1800-tallsfilosofen Friedrich Nietzsche. Selv om Williams opprinnelig anså Nietzsche som en simpel reduksjonist, kom han senere til å beundre ham, og uttalte en gang at han ønsket å sitere ham hvert tyvende minutt.
Selv om Williams’ forakt for reduksjonisme kunne få ham til å fremstå som en verdirelativist, mente han at moralske begrep kunne være «tykke» eller «tynne». Han hevdet at ord som «feiging», «løgn», «brutalitet» og «takknemlighet» er tykke konsepter som gir medlemmer av en gitt kultur etisk kunnskap om hvilke omstendigheter ordene gjelder i og i hvilke de ikke gjelder i. Dette var ifølge filosofen Timothy Chappell det nærmeste Williams kom lingvistisk analyse. Williams sa selv en gang at «hvis man vil ha fokus på språk, bør man fokusere på større deler av det».
Kritikk av kantianismen
Et av hovedalternativene til utilitaristisk teori er moralfilosofien til 1700-tallsfilosofen Immanuel Kant. Williams’ bøker fra 1970- og 1980-årene danner grunnlaget for hans kritikk av utilitarismen og kantianismen. Martha Nussbaum skrev at Williams bøker «fordømte den trivielle og unnvikende måten moralfilosofi var blitt praktisert på i England under regi av disse to dominerende teoriene».
Grunner for handling
I den berømte artikkelen «Internal and external reasons» (1981) hevder Williams at alle grunner for handlinger kommer innenfra. Han lanserer i samme artikkel et synspunkt på hvordan man på et «internt vis» skal lese setninger som «A har en grunn til å Φ». Man kan lese en slik setning som «A har et motiv som vil bli tilfredsstilt eller fremmet av hans Φ-ing». Dersom A ikke har et slikt motiv vil setningen «A har en grunn til å Φ» ikke være sann.
Filosofer har forsøkt å argumentere for at moralske aktører kan ha «eksterne grunner» for å utøve en moralsk handling, det vil si at de er i stand til å ha motivasjoner for å handle som ligger utenfor deres indre mentalitet. Williams mente imidlertid at dette var meningsløst. For at noe skal være en «grunn til å handle» må det være «magnetisk», det vil si at det må bevege folk til å handle. Williams spør: Hvordan kan noe som er fullstendig eksternt for oss, for eksempel setningen «X er bra», være «magnetisk»? Gjennom hvilken prosess kan noe eksternt få oss til å handle? Williams mente at erkjennelse ikke var magnetisk. Å kjenne og å føle var ifølge Williams to helt forskjellige tilstander, og en person må føle for å kunne handle. Han mente at grunner for handlinger kunne være innviklede, men at de alltid var interne og i bunn og grunn alltid uttrykk for individets ønsker.
Sannhet
I sin siste bok, Truth And Truthfulness: An Essay In Genealogy (2002), argumenterer Williams for at sannhetens to verdier er presisjon og oppriktighet. Han forsøker også i samme bok å behandle avgrunnen mellom kravet om sannhet og tvilen om at det overhodet eksisterer noe slikt som sannhet. I boken finnes det en klar referanse til Nietzsche, særlig i anvendelsen av den genealogiske metode som et verktøy for forklaring og kritikk. Selv om deler av hans hensikt med boken var å kritisere dem han mente fornektet sannhetens verdi, skriver han at å forstå den utelukkende slik vil bli å gå glipp av store deler av dens mening. Jane O'Grady skrev i sin nekrolog over Williams i The Guardian at boken er en undersøkelse av de som «hånflirer til en hver påstatt sannhet som om den var latterlig naiv, siden den var uunngåelig forvrengt av makt, klassefordommer og ideologi».
Ettermæle
Filosofen Alan Thomas skriver i The Cambridge Dictionary of Philosophy at Williams’ bidrag til etikken var en overordnet skeptisisme til forsøk på å opprette et grunnlag for moralfilosofi. Thomas mener at Williams gav særlig uttrykk for dette i Ethics and the Limits of Philosophy (1985) og Shame and Necessity (1993), hvor han argumenterte for at moralteorier aldri kan reflektere livets kompleksitet, særlig på grunn av den radikale pluralismen i moderne samfunn. Jonathan Lear skrev i en artikkel for Inquiry at Williams ønsket å forstå mennesker som del av en naturlig verden, og at det grunnleggende utgangspunktet for moralsk refleksjon måtte være individets perspektiv, nemlig en intern grunn for handling. Filosofen Terje Ødegaard disputerte i 2007 med en avhandling om Williams’ drøfting av interne grunner for handling.
I en sekulær humanistisk tradisjon angrep Williams grunnlaget for konvensjonell moral, nemlig den som går ut på at man noen ganger gjør gode handlinger selv når man ikke ønsker det, og at man kan bli beskyldt for å gjøre feil ved å gjøre det. Timothy Chappell skriver om Williams i Stanford Encyclopedia of Philosophy at man uten eksterne grunner for handlinger ikke kan argumentere for at det samme settet med moralske grunner gjelder for alle moralske aktører, siden en aktørs grunner alltid kan bli relativisert til dens eget liv og interne grunner. I tilfeller hvor en person ikke har en intern grunn til å gjøre hva andre anser som det rette, kan vedkommende ikke bli klandret for å ikke gjøre det, siden interne grunner er de eneste virkelige grunnene, og skyld var ifølge Williams «å behandle en person som er klandret som en som hadde sjansen til å gjøre det riktige, men ikke gjorde det». Chappell skriver at motivet til Williams’ filosofi var å lære å være seg selv, å være autentisk og å handle med integritet istedenfor å tilpasse seg et eksternt moralsystem. Williams sa følgende i et intervju i 2002: «Hvis det finnes et tema i min filosofi så er det autentisitet og selvutfoldelse». Han beveget moralfilosofi bort fra det kantianske spørsmålet «hva er min plikt?» tilbake til spørsmålet som grekerne var opptatt av: «hvordan skal vi leve?».
MF «Hardingen sr»
MF «Hardingen sr», tidligere «Erik P» eller «Hardingen», er en bilferge bygget i 1966. Fergen gikk i rutefart for HSD frem til 1991. I 1991 ble fergen solgt til et rederi i Italia og gikk i lokal rutefart på Sardinia frem til 2016. I 2016 ble fergen solgt til det norske rederiet Fjord 2 og i mars 2016 ble «Hardingen» ført tilbake til Norge. Mellom 2016 og 2019 gikk fergen i turistrute i indre Sognefjorden sammen med MF «Skånevik». I 2020 ble den solgt til nye eiere i Kristiansund der den har lagt i opplag. Den 22. mars 2022 fikk fergen status som midlertidig vernet skip av Vestlanf Fylkeskommune, og har mottatt offentlige tilskudd til antikvariske tiltak. Den 4. januar 2023 ble Hardingen sr, rammet av en brann i salongen ved kai i Kristiansund.
Fergestrekninger
Hardingen har gått på følgende fergestrekninger:
Vernon L. Smith
Vernon L. Smith (født 1. januar 1927 i Wichita i Kansas i USA) er professor i samfunnsøkonomi ved Chapman University's Argyros School of Business and Economics and School of Law i California. I 2002 delte Smith Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel sammen med Daniel Kahneman. Smith fikk prisen for å ha gjort laboratorieeksperimenter til verktøy i empirisk økonomisk analyse, spesielt i studier av ulike markedsmekanismer.
I 2001 ble Smith professor ved George Mason University.
Boeing B-47 Stratojet
Boeing B-47 Stratojet er et amerikansk strategisk bombefly utviklet av Boeing for U.S. Air Force på slutten av 1940-tallet. Prototypen fløy første gang 17. desember 1947.
Flyet var et mellomdistansefly og kunne bære atomvåpen. Det ble utstasjonert i forskjellige land på 1950-tallet med tanke på å nå mål i Sovjetunionen. B-47 ble derfor et svært viktig våpen for USA under den kalde krigen. Flyet ble imidlertid aldri satt inn i væpnet konflikt. Til tross for dette ble minst tre fly skutt ned under oppdrag nær eller i russisk luftrom. Flyene opererte blant annet ut fra Thule AFB på Grønland og et fly herfra ble skutt ned av et MiG-19 jagerfly over Barentshavet 1. juli 1960.
B-47 ble utviklet i flere varianter, deriblant en rekognoseringsvariant.
Ville Pörhölä
Under OL 1920 i Antwerpen deltok Pörhölä i tre øvelser. I diskos ble han nummer åtte med 38,19 m, i vektkasting ble han nummer ni med 8,85 m, men i kulestøt vant han olympisk gull. I sitt femte forsøk kastet han 14,255 m, og forbedret resultatet i siste runde til 14,81. Dermed slo han sølvvinneren, landsmannen Elmer Niklander med 75 cm. Han kom på åttendeplass i diskos og niendeplass i vektkast.
Fire år senere, under OL i Paris, kom Pörhölä på sjuendeplass i kulestøt. Deretter la han opp som kulestøter. I 1929 begynte han med sleggekast, og under OL 1932 i Los Angeles tok han sølv med et kast på 52,27 m, bare slått av iren Patrick O'Callaghan, som kastet 53,92 m.
Under det første europamesterskapet i 1934 i Torino deltok ikke O'Callaghan. Pörhölä vant gull i slegge med 50,34, foran italieneren Fernando Vandelli.
Kra-eidet
Kra-eidet er den smale landbrua som forbinder Malayahalvøya med Asia. Den østlige og sørlige delen av eidet tilhører Thailand, mens den nordvestlige delen tilhører Tanintharyi-distriktet i Myanmar. Vest for eidet ligger Andamanhavet, og i øst ligger Siambukten.
Den smaleste delen av eidet mellom utløpet av Kra-elva og Sawibukta nær byen Chumphon er kun 44 km bredt, og har en maksimal høyde over havet på 75 meter. I middelalderen ble skip vestfra losset i Andamanhavet ved Kra-eidet og fraktet over land, hvorpå de ble losset igjen på nye skip i Siambukten for å unngå det farlige stredene Malakkastredet.
Eidet er oppkalt etter byen Kra Buri i provinsen Ranong i Thailand, som ligger på vestsiden av eidets smaleste del.
Det har lenge vært arbeidet med planer om en kanal over eidet. Prosjektet var tidligere mest kjent som Kra-kanalen, men kalles nå Thaikanalen. Hensikten med kanalen er å forkorte sjøveien mellom Indiahavet og Øst-Asia, samt nok en gang å unngå det smale, sterkt trafikkerte og piratherjede Malakkastredet mellom Malaysia, Singapore og Indonesia.
Fylkesvei 5402
Fylkesvei 5402 går mellom Skulestadmoen og Vangen i Voss kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 315 (Hordaland).
1594 Danjon
1594 Danjon er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 23. november 1949 av Louis Boyer ved Observatoire astronomique d’Alger - Bouzaréah i Alger.
Daniel Kahneman
Daniel Kahneman (דניאל כהנמן) (født 5. mars 1934 i Tel Aviv) er en israelsk-amerikansk psykolog og nobelprisvinner i økonomi. Han er særlig kjent for sin forskning på beslutningspsykologi, atferdsøkonomi og lykkeforskning.
Sammen med Amos Tversky og andre kolleger utforsket Kahneman det kognitive grunnlaget for feilslutninger, gjennom å utforske heuristikker og bias som påvirker vår tenkning (Kahneman & Tversky, 1973; Kahneman, Slovic & Tversky, 1982; Tversky & Kahneman, 1974).
Kahneman fikk en mastergrad i psykologi og i matematikk fra Det hebraiske universitetet i Jerusalem i 1954. Etter at han fikk en lavere universitetsgrad tjenestegjorde han i psykologi-avdelingen i det israelske forsvaret. En av hans oppgaver i forsvaret var å vurdere kandidater til offiser og opplæring på militærskolen, og være med på å utvikle tester og tiltak for dette formålet. I 1958 dro han til USA for å studere psykologi ved University of California.
Han mottok i 2002 Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel for sitt arbeid innen prospektiv økonomisk teori. For tiden er han professor emeritus i psykologi og samfunnskontakt ved Princeton University's Woodrow Wilson School. I 2011 utgav han den bestselgende boka Tenke, fort og langsomt som oppsummerte forskningen han hadde utført sammen med Tversky for et bredere publikum.
Kahneman ble i 2013 tildelt Presidentens frihetsmedalje.
Russiske Booker-pris
Den russiske Booker-prisen var en russisk litteraturpris som hvert år tildeles årets beste skjønnlitterære bok skrevet på russisk, uavhengig av forfatterens nasjonalitet. Første tildeling var i 1992, og var modellert over den engelske Booker-prisen. I 2019 ble prisen lagt ned, nedleggelsen ble formulert som en pause slik at det senere kan bli mulig å gjenstarte utdelingene. Siste tildeling var i 2017. Prisbeløpet var på slutten 600 000 rubler (ca 200 000 norske kroner).
Long Range Desert Group
Long Range Desert Group (LRDG) var en militær enhet i den britiske hæren som drev med rekognosering, etterretning for de allierte styrkene under den andre verdenskrig. Opprinnelig ble denne enheten kalt Long Range Patrol (LRP), og den ble opprettet i Egypt i juni 1940 av major Ralph A. Bagnold, og handlet under ledelse av general Archibald Wavell. Bagnold ble også assistert av kaptein Patrick Clayton og kaptein William Shaw.
Hordaland (andre betydninger)
Hordaland har flere betydninger:
Long Range Desert Group
I begynnelsen bestod denne enheten av noen få soldater hovedsakelig fra New Zealand, men de fikk snart selskap av rhodesiske og britiske frivillige, ble hvorpå nye lignende enheter ble dannet og navnet ble endret til langt bedre kjente Long Range Desert Group (LRDG). LRDG hadde aldri mer enn 350 deltakere. De fleste av disse var frivillige som hadde meldt seg til frivillig tjeneste ved utbruddet av krigen.
LRDG ble dannet spesielt for å utføre dyp gjennomtrenging, skjult rekognosering bak italienske og tyske linjer, og enkelte ganger var de involvert i kamp-operasjoner. LRDG var eksperter når det gjaldt navigasjon i den egyptiske ørkenen, og ble derfor ofte tildelt oppgaven med å veilede andre militære enheter, inkludert Special Air Service og hemmelige agenter og spioner, gjennom ørkenen.
LRDGs operasjonsområde mellom 1940–1943 var ørkenen i Egypt og Libya, som strekker seg ca 1500 km sør fra Middelhavet til Tibesti og Jebel Uweinat-fjellene, og rundt 1900 km fra Nildalen i øst til fjellene i Tunisia og Algerie i vest. Asfalterte veier var ikke-eksisterende, og kun små spor og stier krysset ørkenen. På dagtid kunne temperaturen komme opp i 60 °C, og om natten sank den under frysepunktet. De eneste vannkildene i området var i en del små oaser, som også er de få stedene hvor det er noe vegetasjonen som vokser. De første patruljene begynte under den italienske invasjonen av Egypt. De angrep drivstoff-depoter, fly og flere italienske konvoier som fraktet forsyninger til Kufra sør i Egypt. Italienernes svar på disse sabotasjeaksjonene var å redusere sine styrker ved frontlinjen og isteden øke antallet soldater i garnisonene fra 2900 mann i september til 5500 mann i november 1940.
Da krigen var over i Europa skrev lederne av LRDG en forespørsel til det britiske krigsministeriet om enheten kunne overføres til Det fjerne østen for å gjennomføre operasjoner mot Japan. Forespørselen ble avvist, og LRDG ble oppløst i august 1945.
Bryggeri
Bryggeri er en fabrikk som brygger øl for salg. Tradisjonelt har bryggeriene stått for hele produksjonskjeden, og har hatt både malteri, bryggerhus, gjærkjeller, lagerkjeller, tapperi for å tappe ølet over på flasker, og dessuten øllager. Malterier har i praksis blitt helt adskilt fra bryggerier. Lagerkjeller er det blitt mindre behov for, særlig fordi storbryggeriene bruker sylindrokoniske tanker, der man gjærer og lagrer på samme tanken. Bryggeriene har i moderne tid utviklet seg til store industrivirksomheter med standardiserte øltyper, i tillegg til mindre småbryggerier og såkalte «mikrobryggerier».
Historie
De første skriftlige kilder om øl stammer fra oldtidens Mesopotamia, ca. 3500 år f.Kr. Sumerne dyrket ølgudinnen Ninkasi og brukte øl som legemiddel for å helbrede sine syke. To hundre år senere fant man det i Babylon ble virksomheten regulert ved lov, i det som ellers er verdens eldste kjente lovtekst. I middelalderen forbedret munkene i Europa produksjonsmetodene, og la grunnlaget for industriell virksomhet, samt standardiserte ingrediensene som brukes i moderne øl.
Fram til ca. 1840 ble det bare produsert overgjæret øl, men etter at Emil Hansen ved Carlsberg bryggeri i Danmark gjorde produksjonen av undergjæret øl mulig, overtok denne metoden det meste av det industrielle markedet.
Verdens eldste bryggeri per 2022 er hevdet å være grunnlagt i 1040 i Weihenstephan benediktiktinerkloster i Freising i Bayern. Påstanden fastholdes av bryggeriet, men er omstridt, og det er hevdet at dokumentet fra 1040 er en forfalskning fra 1700-tallet. Det er ubestridt at klosteret fikk skjenkerett i 1146. Bryggeriet som i dag drives på stedet er Bayerische Staatsbrauerei Weihenstephan.
Den første skriftlige kilde der øl nevnes, er runesteinen fra Tune i Vestfold, reist til minne om høvding Wodurid. På steinen som antas å være reist ca. år 400, står blant annet dette: «Vi risset runene for brødherren (høvdingen) Wodurid. Tre døtre er de nærmeste/kjæreste arvinger. De stod for gravølet».
Grekeren Phyteas reiste ca. 330 f.Kr. i et land han kalte Thule, og det antas han passerte Trøndelag og reiste videre nordover. Han skriver at det der bodde et folk som «av korn og honning tilberedte en drikk hvormed de frydet sindet.»
Norges første industrielle bryggeri ble anlagt ved Fredriksten Festning i 1690-årene for å forsyne soldatene på garnisonen med øl. Arkitekten Willem Coucheron anviste en hvelving for dette formålet allerede i 1679, men finansiering kom ikke umiddelbart på plass. Militær-ølet hadde lav alkoholprosent og det er estimert at bryggeriet produserte mellom to og tre tusen liter per dag.
Bryggmester
I bryggeriet har en «bryggmester» eller «bryggerimester» hovedansvaret for tilvirkning av øl.
For å utdanne seg som bryggmester finnes alternativene 🇵🇪 i Norge et årsstudium i ølbrygging, «Øl-, mjød- og siderproduksjon» hos Fagskolen i Viken, samt Scandinavian School of Brewing i København som tilbydere av direkte rettede studier innenfor faget. En generell, relevant utdannelse innenfor næringsmiddelproduksjon finnes også som videregående opplæring på linjen «Fagarbeider industriell matproduksjon». «Bryggmester» er dog ikke en beskyttet tittel i Norge, og en trenger ikke en formell utdannelse for å operere som bryggmester.
Hastings Banda
Dr. Hastings Kamuzu Banda (født ca. mars/april 1898 i Kasungu, død 13. november 1997 i Johannesburg) var Malawis første president og diktator fra 1963 til 1994.
Bandas fødelsesdag er ikke kjent men noen kilder sier at han var født i 1898 og 1902, men selv sa han at han var født 14. mai 1906.
Hastings Banda studerte medisin ved Meharry Medical College i Tennessee, men for å få lov til å jobbe som lege i Det britiske imperiet studerte han videre i Edinburgh. Da han reiste tilbake til Malawi (som da het Nyasaland) i 1963 kunne han ikke snakke det offisielle språket, chichewa, men drev allikevel kampanjer imot Den sentralafrikanske føderasjon.
A Touch of Evil: Live
A Touch of Evil: Live er det femte konsertalbumet fra det britiske heavy-metal-bandet Judas Priest.
Hastings Banda
Banda ble utnevnt president 1. februar 1963 og ble Malawis første president tre år senere, den 6. juli 1966. Banda gav landet det nye navnet sitt, fra ordet Marawi-vann som han fant på et gammelt kart. I 1971 utnevnte han seg selv som president for livstid. I 1994 ble han tvunget til å godta nasjonale demokratiske valg, et valg han tapte.
A Touch of Evil: Live
Albumet ble utgitt 14. juli 2009, og sporet «Dissident Aggressor» fikk en Grammy Award i 2010 for «Best Metal Performance».
Helvig av Slesvig
Helvig av Slesvig (død ca. 1374), dansk dronning og mor til senere dronning Margrete I.
Valdemar Atterdag og Helvig fikk følgende barn:
Kildene vedrørende Helvig er tause i en lang periode etter at Margrete ble født. Det siste som er funnet om Helvig er at hun døde som legsøster i Esrum kloster i 1374.
Vagrans
Vagrans er en slekt av sommerfugler som hører til underfamilien Heliconiinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse tropiske sommerfuglene lever i Sørøst-Asia.
Utseende
Middelsstore (vingespenn 60-70 millimeter), brune sommerfugler. Vingene er gjerne oransjebrune med mørkere ytterkant. Bakvingen har en kort, butt, skrått utoverrettet stjert.
Levevis
Det latinske slektsnavnet betyr "vandrer" og viser til at disse sommerfuglene kan foreta lange vandringer. Larvene lever på planteslektene Flacourtia, Homalium og Xylosma i pilefamilien.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra India i vest til Australia og omkringliggende øyer i øst.
Systematisk inndeling
Den vestlige Vagrans sinha og den østlige V. egista blir ofte slått sammen til én art, som da skal hete Vagrans egista.
Åmli kirke
Åmli kirke er en langkirke fra 1909 i Åmli kommune, Agder fylke.