cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peel Castle
St German’s Cathedral
Katedralen på St. Patrick's Isle, bygget innenfor festningsmurene i den nordlige delen av øya, ble påbegynt allerede under de norrøne kongene. Den ble bygget i tre stadier, de to første under kongene, allerede på 1100- og 1200-tallet, mens siste stadium var ombygging og befestning på grunn av ødeleggelsene etter den skotsk-engelske striden om Man på slutten av 1300-tallet.
Det er mulig at reisningen av katedralen skjedde i forbindelse med utnevnelsen av den norske biskop Reginald I (muligens egentlig hetende Reidar ) en gang rundt 1154. Bygningen fikk en korsform med et kort midtskip og med østlig arm av samme bredde. Bygningen fulgte strukturen til samtidige små katedraler og gamle klostre i Wales. Byggematerialet var stein og pukk blandet med rød sandstein. Andre stadium ble muligens påbegynt under biskop Reginald II (1217 – 1226) og fullført av biskop Simon (1226 – 1248) som Mans krønike gir æren for byggingen av katedralen. I den siste stadiet ble den østlige armen erstattet av en ny bygning. Den øvre delen hadde et stort frittstående alter av stein og dannet også biskop Simons grav, rett nord for alteret (noe som var en normal plassering av den antatte grunnleggeren av en katedral). Rundt 3 meter under gulvnivået ble det bygget en krypt som inneholdt relikviene til sankt German (en lokal, muligens legendarisk, helgen som ikke må forveksles med Germanus av Auxerre). I midten av tverrskipet ligger graven hvor biskop Rutter ble gravlagt i 1661. Det er en gravlund i det som en gang var katedralens midtskip.
Grunnet de skotsk-engelske krigene hvor Man var vekselvis på skotske og engelske hender i tidsrommet 1290 og 1333 fikk St. Patrick's Isle ny militær betydning. Etter 1333 sørget kongene av Man for at øya igjen fikk forsterket befestningen, og var lite interessert å la kirken beholde øya. For kirken var det katastrofalt å miste tilgang til Mans eneste katedral, og i 1363 appellerte biskopen direkte til paven for å kunne gjenoppta gudstjenestene i katedralen. I 1392 fikk William le Scrope, 1. jarl av Wiltshire, en støttespiller til kong Rikard II av England og fungerte som hersker av Man på vegne av den engelske kongen, tillatelse til å bygge en borg i «Patrickholm, nær og tilhørende Kirken til Sodor». Jarlen av Wiltshire satte i gang utbedringer av katedralen og en takknemlig pave ga avlat til alle botferdige som arbeidet på katedralen. I restaureringen ble sideskipene i sørenden revet og bygget opp på nytt med et vindu i hver ende og det sentrale tårnet ble gjort høyere.
Seinmiddelalderens festning
Den borgen som Wiltshire fikk tillatelse til å bygge er antagelig vakthus som utgjør inngangen til festningsverkene, og som er øyas mest sårbare punkt. Ved lavvann var det mulig å nå fram hit ved å vasse over det som den gang var elven Neb. Det er mulig at selv de første festningsverket her var av stein og ikke trepåler. Wiltshires vakthus er reist av rød sandstein, skjønt i mindre og fintskårete blokker. Andre etasje hadde gulv av tre og dette var kommandantens hovedkvarter på 1600-tallet. Taket over hadde forsvarsmurer for soldatenes beskyttelse. Det meste av denne bygningen står fortsatt og utgjør inngang til festningsverkene og ruinene av katedralen.
Etter at Jakob II av Skottland rettet angrep mot Man som engelsk besittelse i 1456 ble den ytre muren forsterket eller erstattet, bygget med massive skiferheller. På 1500-tallet da kanoner begynte å komme i bruk, ble deler av festningen endret for å gjøre bruk av artilleri. Raden av kanonstillinger gikk fra tårnet i det vestlige hjørnet og langs den nordlige muren og fram til det nordøstlige tårnet. Fra 1600-tallet og fram til begynnelsen av var festningens hovedbatteri på dette området, bestående av 8 eller 9 munningsladevåpen mens vakthuset ved inngangen hadde en bombekaster og to mindre kanoner. Det var først og fremst kong Henrik VIII av Englands krig mot skottene som fremmet innføringen av kanoner. Arsenalet eller våpenhuset sør for kirken ble antagelig bygget en gang etter 1593 på grunn av den spanske trusselen. På 1590-tallet var spanjolene forberedt på å gjøre landgang på Irland og planla å benytte Man som hovedbase for sine galeier og små krigsskip. Dronning Elisabeth I tok øya under direkte kontroll da Ferdinando Stanley, 5. jarl av Derby og herre av Mann brøt døde i 1594. Hun beordret best tenkelig forsvar av Man og ved 1595 var det benyttet 460 pund på våpen og ammunisjon.
Moderne tid
I 1694 hadde Peel Castle fortsatt 18 kanoner, men i 1713 var det 15 igjen, og av disse var 3 tunge kanoner de viktigste. I løpet av 1800-tallet var det to stillinger for artilleribatteri på en rund base som sto overfor dagens livbåthus på nordsiden. Etter at den franske flåte ble beseiret i 1692 var angrep fra piratskip og kaperfart blitt redusert. Samme år hadde et slikt privat krigsskip angrepet havnen i Peel, men fått slik «varm velkomst» fra Peel Castle at den trakk seg tilbake. Etter 1714 var den politiske utviklingen av en slik grad at forsvaret av Man generelt ble tillatt å forfalle. På 1750-tallet ble det bygget en landfast vegforbindelse fra Man til Peel Castle.
Etter en lov om oppkjøp av de føydale rettighetene til Man i 1765, Isle of Man Purchase Act 1765, av det britiske parlamentet for 70 000 pund fra hertugen av Atholl skjedde en generell demilitarisering. Hertugen avskjediget soldatene på Peel Castle og fjernet festningens beste kanoner som ble sendt til hertugens sete i Skottland. Den britiske regjeringen erstattet ikke disse, og forfallet fortsatte. Øya ble gressgang for sauer og ved 1775 var alle husene uten tak, unntatt deler av katedralens østlige arm. Katedralen hadde forfalt siden 1600-tallet. I 1662 ble katedralen oppgitt å være i ruiner. Det ble gjort forsøk på utbedringer ved innvielse av ny biskop i 1755, men etter 1824 var katedralens forfall hinsides restaurering etter resten av taket forsvant i en kraftig storm, og etterlot katedralen i den tilstanden den er i dag.
I 1980 ble kirkesognet German, som en del av Den engelske kirkes Sodor og Man bispedømme, offisielt overført til den nye katedralkirken i Peel ved Lov av Tynwald.
Peel Castle beholdt en viss militær funksjon på grunn av trusselen for amerikanske kaperskip under den amerikanske revolusjonen, men da artilleribatteriet ble nedlagt i 1870 markerte det slutten på 800 år av militær funksjon av St Patrick's Isle. I løpet av de to verdenskrigene på 1900-tallet var det dog en viss, skjønt begrenset militær tilstedeværelse ved den gamle festningen igjen.
Peel Castle i dag
Peel Castle er i dag er et interessant turistmål. De fleste bygningene er i ruiner, men de ytre veggene står fortsatt. Utgravninger i 1982–1987 avslørte en omfattende gravlund foruten levninger av Magnus Berrføtts opprinnelige borg i trepåler. Det mest spektakulære funnet var en norrøn grav fra 900-tallet til «The Pagan Lady», Den hedenske frue, som omfattet en meget vakkert eksempel av en norrønt halssmykke av rav som i dag er utstilt i Manx Museum i Douglas. Også sølvmynter fra 1030 ble avdekket. Det er knyttet en legende om en spøkelseshund til festningen, den såkalte Moddey Dhoo.
Peel Castle er avbildet på baksiden av Mans ti-pundseddelen som er utstedt av Mans regjering.
Grunnet navnlikhet blir Peel Castle tidvis forvekslet med Piel Castle som er lokalisert på øya Piel Island som ligger 1 km utenfor sørenden av Furnesshalvøya i Cumbria i England, i underkant av 50 km øst i Irskesjøen. En særlig forveksling er skjedd i forbindelse med William Wordsworths dikt som beskriver Piel ettersom navnet er stavet «Peele». Ytterligere forvirring er gitt ved det faktum at det er dokumentert at Wordsworth besøkte Peel Castle og har skrevet om man gjentatte ganger. Peel tower (tidvis også stavet Pele) viser til en rekke av engelske borgtårn fra middelalderen som står langs grensen mot Skottland.
Dennis Edwards
Dennis Edwards (født 3. februar 1943 i Fairfield tett ved Birmingham i Alabama, død 1. februar 2018 i Chicago ) var en soul-sanger fra USA, mest kjent for å ha vært med i Motown-gruppa The Temptations i flere perioder.
Bakgrunn
Dennis Edwards hadde sin første opptreden som sanger bare to år gammel; det var i kirka der faren var prest. Da han var sju, flytta familien til Detroit, der han etter hvert studerte ved Detroit Conservatory of Music. der han studerte klaver og komposisjon, og ble med i gospelgruppa Crowns of Joy.
Musiker
I 1961 starta han soul-/jazz-gruppa Dennis Edwards and the Fireballs. I 1967 blei han med i The Contours.
Da David Ruffin i 1968 fikk sparken fra The Temptations, blei Edwards henta inn som ny frontfigur. Han var sentral i gruppas nye psykedeliske funkstil, og han var hovedsanger på de to Grammy-vinnerne fra denne perioden, «Cloud Nine» (1968) og «Papa Was a Rollin' Stone» (1972).
På slutten av 1980-tallet gikk han sammen med to andre tidligere The Temptations-medlemmer, David Ruffin og Eddie Kendricks, om prosjektet «Ruffin/Kendrick/Edwards, former leads of The Temptations». Ruffin døde imidlertid i 1991 og Kendricks i 1992. Edwards satte så sammen ei gruppe som turnerte som Dennis Edwards & the Temptations. Etter søksmål fra Otis Williams i den originale gruppa blei navnet endra til The Temptations Review featuring Dennis Edwards. Med i denne gruppa var blant andre Paul Williams, sønnen til The Temptations-originalen med samme navn.
Edwards var en kort periode gift med Ruth Pointer i Pointer Sisters. Dattera Issa er også artist og har blant annet vært med i moras gruppe.
Som medlem av The Temptations blei Edwards i 1989 innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.
Kikora
Kikora er et norskutviklet nettbasert læremiddel for matematikkopplæring, tilpasset både læreplaner i både grunnskole og videregående opplæring. Kikora tilbyr matematikklæremidler fra 1.-10. trinn, og for videregånde.
Det digitale læremiddelet er utviklet av et norskeid programvareselskap med samme navn som produktet, Kikora AS. Ordet "kikora" kommer fra swahili og betyr glede.
Kikora AS ble stiftet i 2005, etablert av gründere ved Institutt for Informatikk ved Universitetet i Oslo og Gründerskolen. Opprettelsen fikk finansiering av Innovasjon Norge, Kunnskapsdepartementet gjennom Utdanningsetaten i Oslo (UDE), samt private investorer. Per 2021 er Kikora AS et datterselskap av Inspera AS.
Anastasija Barannikova
Anastasija Anatoljevna Barannikova (Анастасия Анатольевна Баранникова; født Gladysjeva (Гладышева) 27. november 1987 i Perm) er en russisk skihopper, som representerer Sdyushor Start Tssp Dinamo.
Kikora
I de første fasene ble Kikora testet ut ved en rekke skoler i Oslo. Kikora benyttes nå over hele Norge, og har selskapet har kunder i Sverige og Finland. Gjennom partnere leverer Kikora matematikklæring til K12 i Belgia, Tyskland og Frankrike.
Anastasija Barannikova
Etter flere sesonger i kontinentalcupen debuterte Barannikova i verdenscupen den 3. desember 2011 i Lysgårdsbakkene på Lillehammer, hvor hun med startnummer 1 endte sist på en 46.-plass.
Kikora
Kikora AS arrangerer matematikkonkurransen MatteMaraton, som er Norges største matematikkonkurranse, med over 200 000 deltagende elever fra Norge hvert år (tall for 2021 og 2022).
Anastasija Barannikova
Hun ble tatt ut i den russiske troppen til Ski-VM 2015 i Falun, der hun kvalifiserte seg til normalbakkerennet og endte på en 35.-plass.
Kikora
Eksterne lenker
__INDEKSER__
Agent Steel
Agent Steel er et amerikansk speed metal-band, fra Los Angeles, California.
Bandet ble startet i 1984 av vokalisten John Cyriis og trommeslageren Chuck Profus. Bandet ga ut to studioalbum og en EP før det ble oppløst i 1988. Det var kjent for Cyriis falsettvokal og ekstreme tempo, samt tekstene som ofte handlet om science fiction, noe som var relativt uvanlig innen heavy metal. Bandet ble gjenforent i 1998 med ny vokalist, Bruce Hall. Michael Zaputil sluttet året etter og ble erstattet av Robert Cardenas. Profus sluttet så i bandet etter han skadet hånden, og Rigo Amezcua overtok.
Ryavallen
Ryavallen er idrettsarena i Borås, Sverige. Den innvigdes 17. august 1941 og har en publikumkapasitet på rundt 19 000. Den er 105 x 68 meter. Den var frem til 2005 fotballklubben Elfsborgs hjemmearena. Men etter at den nye arenaen Borås Arena ble bygd brukes Ryavallen mest til friidrett.
Det ble under VM i fotball 1958 spilt to kamper på arenaen:
Siljantjern
Siljantjern er en innsjø i kommunene Skien og Bamble i Telemark fylke. Den er drøyt 2,5 kilometer lang, men ikke mer enn 250 meter bredt på det bredeste. Siljantjern er en del av Herrevassdraget, og Bolvikelva, som drenerer Kilevann, er både utløp og største innløp. Bolvikelva møter like etterpå Gyteelva, og sammen danner de Herreelva som har sitt utløp til havet i Frierfjorden, ved Herre.
Produksjonsdelingsavtale
En produksjonsdelingsavtale (engelsk: Production Sharing Agreement (PSA) ) er en avtaleform innen et regime for petroleumsbeskatning som innebærer at oljeselskapene betaler alle utgifter for leting, utbygging, produksjon og drift og får betalt i form av en gitt andel av produsert volum petroleum  til å dekke utgiftene. Etter at kostnadene er dekket fordeles resten av produksjonen mellom staten og selskapene etter et avtalt delingsforhold. Gjelder utnyttelse av et eller flere funn i et område.
I enkelte avtaler belastes alle kostnader oljeselskapene, deretter nedbetales kostnadene av 100% av produksjonen fra første fat produsert, inntil investeringer og andre kostnader er nedbetalt. Så fordeles inntektene av den resterende produksjon mellom landets myndigheter og oljeselskapene. I andre avtaler kan det være at bare 50 % av produksjonen kan brukes til å dekke kostnader, mens 50 % skal fordeles mellom myndigheter og deltakere fra første fat. Innholdet og gunstigheten for myndighetene vil altså variere fra avtale til avtale. Der det er usikkerhet om størrelsene på ressursene i funnet vil dette kunne være en ugunstig avtale for oljeselskapene. Avtaleformen er vanlig i Aserbajdsjan.
Opptøyene i Sør-Afrika 2008
Opptøyene i Sør-Afrika 2008 begynte i Sør-Afrika med en serie opptøyer fra og med 12. mai 2008. Meldinger den 19. mai fortalte at minst 22 mennesker var drept og flere hundre skadet. I tillegg hadde minst 6000 søkt tilflukt i politistasjoner, kirker og andre offentlige steder.
Bakgrunn for konflikten
Angrep på utlendinger økte markert i Sør-Afrika siden den siste delen av 2007 og en tror at det har vært et dusinvis med angrep siden begynnelsen av 2008. De verste angrepene før opptøyene startet, skjedde 8. januar 2008 da somaliske butikkeiere ble myrdet i byen Jeffreys Bay og East London og i mars 2008 da syv mennesker ble drept, inklusive folk fra Zimbabwe, Pakistan og en somalier etter at butikkene deres ble satt i brann i Atteridgeville nær Pretoria.
Opptøyene i 2008
Opptøyene begynte 12. mai i Gauteng-landsbyen Alexandra da lokale innbyggere angrep immigranter og flyktninger fra Mosambik, Malawi og Zimbabwe, drepte to mennesker og såret 40 andre.
18. mai døde en immigrant etter å ha blitt dekket med sine egne tepper og satt i brann. De grusomme bildene ble vist på framsiden av flere sørafrikanske aviser dagen etter.
Jiří Raška
Jiři Raška (født 4. februar 1941 i Frankstadt am Radhost, død 20. januar 2012) var en tsjekkisk skihopper, som i sin aktive tid konkurrerte for Tsjekkoslovakia.
Han vant gull i normalbakken og sølv i storbakken i OL 1968 i Grenoble. I VM 1970 tok han sølv i storbakken.
Han vant hoppuka sammenlagt i 1970/71, og ble nummer to i 1967/68 og 1968/69, begge ganger på plassen bak Bjørn Wirkola. Han kom på tredjeplass i historiens første verdensmesterskap i skiflyging i Planica i 1972. Han er bestefar til de tsjekkiske skihopperne Jiři og Jan Mazoch.
Daddy Yankee
Ramón Luis Ayala Rodríguez (født 3. februar 1977 i Río Piedras i San Juan i USA), kjent under artistnavnet Daddy Yankee, er en puertorikansk reggaetonartist og skuespiller. Han er en av de mest suksessrike artistene innen sin sjanger, og har mye av æren for å ha popularisert reggaeton. Han slo gjennom internasjonalt med låten «Gasolina» i 2005, og fikk stor suksess med låten «Despacito»sammen med Luis Fonsi i 2017. Daddy Yankee har gitt ut fem studioalbum, men har deltatt på over 70 album.
Privatliv
Som 17-åring fikk han sin første datter, som var forvirrende først, og han sa at det å oppdra en datter i en slik alder er en «vanskelig opplevelse».
Ulvhild Håkonsdatter
Ulvhild Håkonsdatter (født ca. 1095, død 1148) var dronning av Sverige på 1100-tallet, som var sterkt involvert i nordisk stormaktspolitikk, blant annet ble det påstått at hun var en giftmorder og en viljesterk intrigemaker.
Ulvhild var av god norsk ætt. Hennes far var jarl og stormannen Håkon Finnsson fra Buskerud, sønn av Finn Håreksson, som var sønn av Hårek Øyvindsson på Tjøtta i Hålogaland, sønn av den store skalden Øyvind Skaldespiller Finnsson.
Ulvhild var gift med:
I 1130 giftet hun seg med kong Nils Sveinsson av Danmark, far til Magnus den sterke som regjerte over en bit av Sverige. Samme år myrdet Magnus sin fetter Knut Lavard og sto således bak Danmarkhistoriens mest berømte mord og som også kastet Danmark ut i en opprivende borgerkrig. Enkelte har forsøkt å framstille Ulvhild som hjernen bak mordet. Når kong Inge blir drept i borgerkrigen rømmer hun fra Danmark og oppsøker Sverker, høvding eller konge i Østgøtland, og klarte å overtale ham til å tro at han ville kunne bli akseptert som konge også Vestgøtland om hun ble hans make. Ulvhild fikk rett og i 1130 ble Sverker hyllet som hele Sveriges konge. Han kalles for Sverker den eldre for å skille ham fra sønnesønnen Sverker Karlsson den yngre.
Hennes barn:
Moderne historikere er skeptiske til anklagelsene om at Ulvhild var den «onde» kvinne som den umiddelbare ettertiden har beskrevet henne som, men at hun må ha vært viljesterk og handlekraftig synes sannsynlig.
Gjennom sin byrd og sine ekteskap fikk Ulvhild et betydningsfullt kontaktnett av forbindelser og sannsynligvis også store personlige økonomiske tilganger. Hun var en personlig venn med erkebiskop Eskil i Lund, som igjen sto i nær kontakt med Bernhard av Clairvaux. Dette kontaktnettet hadde hun med seg i ekteskapet med Sverker og det var hun som tok initiativet til å be cistercienserne til Østergøtland. Sammen med Sverker grunnla hun Alvastra kloster ved at hun i 1143 overlot kongsgården Alvastra til munkene. Senere også Nydala kloster. I 1148 døde hun, sannsynligvis på Alvastra hvor hun ble begravd.
CIAs intervensjoner utenfor USA
CIAs viktigste arbeidsfelt er innsamling og analyse av informasjon. Denne aktiviteten er verdensomspennende, noe som blant annet avspeiles i CIA World Factbook.
Ut over dette har en betydelig del av CIAs oppgaver bestått i direkte å påvirke de indre forholdene i andre land. I mange tilfeller har CIA også støttet, dels også skapt, statskupp mot andre lands regjeringer, og de har også støttet allerede etablerte diktaturer. CIA har også drevet propagandaaksjoner og psykologisk krigføring mot andre land for å påvirke opinion og politikk i disse. Fokuset for denne artikkelen er disse operasjonene.
Historikk
I sine tidlige år prøvde CIA å drive tilbake sosialismen i den daværende Østblokken ved å støtte lokale grupper, men uten nevneverdig suksess. Derimot hadde CIA større suksess når de skulle stoppe kommunister og sosialisters framgang i Frankrike og Italia.
Blant operasjonene CIA organiserte i Europa i den tidlige etterkrigstiden var de såkalte stay-behind gruppene. Disse skulle bli igjen under en eventuell sovjetisk invasjon, og fungere som motstandsgrupper. De skulle også tre inn og overta makten dersom det oppstod krisetilfeller, for eksempel om sosialist-, eller kommunistpartiet ble for mektig.
I løpet av de siste årene har ny informasjon rundt disse gruppene blitt kjent gjennom arbeidet til den såkalte Interagency Working Group, som ble grunnlagt av Clinton-administrasjonen. Nylig nedgraderte dokumenter viser blant annet at CIA hadde flere slike grupper i Tyskland i perioden 1949-55. Operasjonene het Palestine (Berlin), og Kibitz (Sørvest-Tyskland). En del av rekrutteringen til disse gruppene ble gjort blant tidligere nazister. blant annet estimerte CIA at den tidligere SS oberstløytnanten Walter Kopp hadde 125 mann under seg i sin gruppe i 1952.
Minst en av disse, Horst Otto Herbert Ims, ble hjulpet ut av Tyskland og i skjul i Canada. Det går også frem at andre krigsforbrytere ble hjulpet i skjul, både i Australia og i Canada, men hverken det nøyaktige tallet eller særlig mange navn er kjent. Det går imidlertid frem at Canada i 1954 hadde 35 personer i skjul for CIA.
Da Europa hadde stabilisert seg på 1950-tallet, flyttet CIA mer av virksomheten sin over til andre verdensdeler. Organisasjonen gjennomførte vellykkede hemmelige operasjoner i Iran i 1953, Guatemala i 1954 og Indonesia fra 1957 og frem til i dag.
Olav Lunden
Lunden var personalmedarbeider ved regionveikontoret til Statens vegvesen før han ble ordfører.
CIAs intervensjoner utenfor USA
Historikk
I Guatemala ble president Jacobo Árbenz Guzmán demokratisk valgt i 1951. Han var reformvennlig, og ønsket å forbedre forholdene for landets fattige. Jorden i Guatemala var stort sett eid av multinasjonale selskaper som produserte bananer og førte dem ut av landet uten å betale skatt (derav navnet bananrepublikk.) Árbenz innførte en minimal skatt på bananene for å kunne høyne nasjonens sosiale utgifter. Dette ble ikke tatt godt opp av selskapene som opererte i landet.
Det største blant disse selskapene var United Fruit Company, hvor John Foster Dulles, US Secretary of State, satt i styret, Broren Allen var CIA-direktør. De orkestrerte sammen kuppet i Guatemala. <BR/> CIA-agenten Howard Hunt fikk i oppdrag å reise til Guatemala og organisere arbeidet med å styrte president Árbenz. I et intervju i filmen The War Against Democracy hevder Hunt at ordren til dette kom "fra høyeste hold i den amerikanske regjeringen". Hunt hevder også at han fikk tittelen Chief of Propaganda and Political Action.
Hunt satte i gang en intens propaganda og terrorkampanje som varte i ett år, og tok livet av tusener, før det ble gjennomført et statskupp i 1954. President Nixon fløy personlig til Guatemala og gratulerte den nye lederen, general Ríos Montt. President Reagan besøkte også Guatemala og Montt, og omtalte ham som «en mann med stor personlig integritet.»
Risikoen med slike «hemmelige» operasjoner kom til syne under den mislykte invasjonen i Grisebukta i 1961. Operasjonen førte til at Fidel Castro og Cuba søkte nærmere kontakt med Sovjetunionen.
I Sørøst-Asia fortsatte de imidlertid sine operasjoner uforandret. Mest kjent er operasjonene under krigen i Vietnam, men CIA var aktiv på store deler av kontinentet. Fra 1962 til 1975 organiserte CIA en hemmelig hær i Laos som skulle kjempe mot nordvietnameserne. De drev også en flåte av private fly, Air America, som teppebombet Laos.
CIA var også involvert i USAs krigføring i Kambodsja.
CIAs involvering i general Suhartos maktovertakelse i Indonesia er blant de mindre kjente operasjonene. Den førte til at mellom 500 000 og 1 000 000 indonesiere, i all hovedsak bønder og venstreorienterte, mistet livet. CIA gav blant annet kuppmakerne lister over 5 000 medlemmer i Indonesias kommunistparti, og det amerikanske ambassadepersonellet krysset ut navn på listene etter hvert som partiets medlemmer ble henrettet.
CIA fortsatte også sitt engasjement i Latin-Amerika. Tidlig på 1960-tallet gjennomførte CIA operasjoner for å hindre at Salvador Allende ble gjenvalgt i Chile. Da Allende ble valgt i 1970, ble CIA med på planleggingen av statskuppet som styrtet ham fra makten. Den 11. september 1973 overtok den USA-vennlige diktatoren Augusto Pinochet makten. I løpet av hans diktatur ble over 27 000 mennesker fengslet og torturert. Over 3 000 ble drept.
CIA støttet Contras' geriljakamp i Nicaragua med våpen, opplæring og personell, samt en omfattende propagandaaksjon. Contras skulle bekjempe sandinistene, og støtten til dem ble finansiert med ulovlig våpensalg til Iran, og med innførsel av store mengder kokain til USA som ble solgt til den svarte befolkningen i form av crack. Spesifikt ble denne narkotikaen solgt til gjengene Crips og Bloods, som vokste og ble svært mektige i denne perioden. Dette markerte starten på de store gjengene i USA, og CIA har blitt beskyldt for å ha skapt dette problemet.
Det var den undersøkende journalisten Gary Webb som først skrev om historien i avisen Mercury News. En samlet amerikansk presse gikk imot avsløringene, og kalte dem en bløff, og redaktøren i Mercury News gikk senere ut og ba om unnskyldning for å ha trykket «feilaktige opplysninger». Webb fikk prisen Journalist of the Year av det amerikanske Society of Professional Journalists, men hans karriere var ødelagt, og han tok senere sitt eget liv.
Artiklene til Webb førte likevel, i første omgang, til en intern undersøkelse i CIA rundt innførselen av kokain, som bekreftet Webbs påstander, og i neste omgang til Iran-Contras-skandalen, hvor også CIAs ulovlige salg av våpen til Iran ble avslørt. En rekke avsløringer rundt CIAs narkotikatrafikk har også skjedd i tiden etter Iran-Contras-skandalen.
USA ble i 1986 dømt til å betale 370 millioner US$ i erstatning til Nicaragua av Den internasjonale domstolen i Haag, og fikk samtidig forbud mot å støtte Contras.
I El Salvador ble titusener av mennesker drept av CIA, fremferden deres der er beryktet for sin blodighet.
I 1993 var CIA med i operasjonen som skulle finne og drepe kokainbaronen Pablo Escobar i Colombia.
CIA var aktive i oppbyggingen av Mujahedin allerede i god tid før Sovjetunionens invasjon av Afghanistan i 1979, og Sovjet hevdet også at denne støtten var grunnen til at de invaderte. Etter invasjonen startet CIA og Pakistans ISI (Inter Services Intelligence) den største "hemmelige" operasjonen i CIA sin historie. Målet var å la geriljabevegelser tvinge Sovjet til et nederlag à la den supermakten USA fikk i Vietnam. I løpet av krigen ble mer enn 100 000 radikale mujahedinkrigere fra 40 islamske land rekruttert og lært opp via ISI (finansiert av CIA). På slutten av 1980-tallet forsynte CIA den afghanske motstandsbevegelsen med bærbare Stinger-raketter, noe som i sterk grad bidro til at den sovjetiske okkupasjonsmakten i Afghanistan mistet herredømmet i luften. Strategien lyktes og russerne trakk seg ut i 1989.
Avhoppere som Philip Agee hevdet at CIA drev med propagandaoperasjoner overfor allierte land. Organisasjonen skulle også ha vært innblandet i smugling av narkotika i Afghanistan, Laos og Nicaragua. CIA skulle også ha prøvd å ta livet av politiske ledere rundt om på kloden. De mest kjente drapsforsøkene var mot Fidel Castro.
I 1981 ble det nedsatt et forbud mot at CIA skulle prøve å drepe politiske ledere. Slike aksjoner skulle bare være tillatt i krigstid.
I 1996 kom det en amerikansk kongress-rapport som opplyste at CIA bryter lovene i andre land «hundrevist av ganger daglig, og ikke usannsynlig mer enn hundre tusen ganger i året».
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1994 – 5000 meter herrer
5 000 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1994 og ble avholdt i Vikingskipet på Hamar den 13. februar 1994.
32 utøvere fra 20 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Dette var gjeldende verdensrekord og olympisk rekord før Vinter-OL i 1994:
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Romsdalshornet
Romsdalshornet (også skrevet Romsdalshorn) er et fjell i Rauma kommune i Møre og Romsdal fylke. Det har en høyde på 1 550 meter over havet. Fjellet er et av de mest kjente blant Romsdalsalpene. Adkomst fra Romsdalen eller vanligvis fra øverst i Vengedalen.
Grytten kraftverk ligger i fjellet i foten av Romsdalshornet.
Førstebestingningen
]
I mange år hadde det versert historier om at toppen ble besteget allerede i 1828, Christen Smed fra Gausdal, som tok navnet Kristian Hoel da han flyttet til Romsdalen, og Hans Bjermeland fra Vestnes. Ingen trodde på dem. Da Carl Hall og følge nådde toppen 1. september 1881, viste det seg imidlertid at det var reist en steinvarde på toppen, så Hoel og Bjermeland hadde virkelig vært på toppen av «Hornet», over 50 år tidligere. Ifølge Per Hohle var førstebestigningen av Romsdalshornet i 1828 vanskeligere enn det som tidligere var gjennomført i Alpene. Både Aasmund Olavsson Vinje (Ferdaminne, 1860) og Wilhelm Koren Christie (1847) skrev om sagnet om førstebestigningen. I 1881 ble sagnet dokumentert som sann historie da Carl Hall fant en «8 fod høi og 4 fod bred» varde på toppen.
Den «offisielle» førstebestigningen av Romsdalshornet ble foretatt 1. september 1881 av dansken Carl Hall og nordmennene Erik Norahagen og Mathias Soggemoen, to husmannssønner fra Romsdalen. Dette var Halls sjuende forsøk på å nå toppen. De seks foregående mislykkede forsøkene ble gjort somrene 1880 og 1881 med Jo Venjesbrekkå som lokalkjent fjellmann. Sommeren 1881 var regnfull da Hall kom til Hotel Aak for å gjenoppta fjorårets mislykkede forsøk på å bestige Romsdalshorn. Uventet var også den engelske tindbestigeren William Cecil Slingsby der i samme ærend. Den 24. august møttes de to tindebestigerne på Hotel Aak og skal ha hatt en lang og god samtale. Sligsby hadde nettopp klart å bestige Store Venjetinden og var kanskje fornøyd, i alle fall reiste han fra Romsdalen dagen etter i håp om at været var bedre i Jotunheimen.
Lima
Lima er hovedstaden i Peru, og er også landets største by, med ca. 8,4 millioner innbyggere. Byen ligger ved den sentrale delen av kysten av Peru, ved Stillehavet. Navnet Lima blir også brukt på et stort sammenhengende urbant område som strekker seg over de tre elvedalene Chillon, Rimac og Lurin. Dette området ligger innenfor provinsene Lima og Callao. I dette urbane området bor nesten en tredjedel av Perus befolkning. Lima er den femte mest folkerike byen i Latin-Amerika og er en av de 30 største byene i verden.
Romsdalshornet
Førstebestingningen
Carl Hall ventet i Romsdalen på bedre vær. Jo Venjesbrekkå som Hall hadde brukt som lokal fjellmann trakk seg, men Hall fikk med seg Erik Norahagen og Mathias Soggemoen i stedet. Da været lettet den 1. september lykkes de med å nå toppen. Denne ruten fikk navnet «normalveien via Halls renne» og var den vanligste ruten helt til på 1980-tallet engang. Det har vært uenighet om året for førstebestigningen. For mer om dette, se artikkelen om Christen Smed.
Nå ble det flere som besteg Romsdalshorn. Allerede to uker senere kom neste besøk. Veteranen blant de lokale fjellguidene og kaptein Sejersteds fjellfører fra 1860-årene, Ole E. Kolflot, gjorde turen på egen hånd etter å ha mumlet noe om at han skulle se etter sauer opp i Venjesdalen da han gikk hjemmefra om morgenen. Ole Endresen Kolflot (1863–1908) var med landmåleren kaptein Broch på førstebestigning av Kalskråtinden i 1864. To år senere, i 1866, guidet han kaptein Sejersted på et tidlig forsøk på Romsdalshorn fra øst. de snudde da de var nesten på høyde med Den gule flekk. 11. september 1881 klatrer Ole E. Kolflot til topps alene. Dette var den første solobestigning av toppen.
Sønnen til Ole E. Kolflot, Henning Nygård (1870–1941) var DNT-patentfører fra 1914 til slutten av 20-åra. Henning Nygård var på Romsdalshorn ca. 50 ganger. Han var også med på førstebestigningen av superklassikeren nordveggen på Romsdalshorn i 1920.
Eldste sønn til Henning Nygård, Ole Nygård (1895–1956) var DNT-patentfører fra 1932-1946. Han besteg Romsdalshorn 121 ganger.
Kongen av Hornet
Arne Randers Heen er omtalt som «Kongen av Romsdalshorn», med sine 233 turer til toppen. Han bygde en steinhytte på toppen, lagde en god stol av stein og anla et lite bed med noen blomster.
Valle del Cauca
Valle del Cauca er et departement vest i Colombia som ligger ut mot Stillehavet. Departementet grenser til nabodepartementene Risaralda, Quindío, Cauca, Tolima og Chocó. Hovedstaden ligger i Santiago de Cali. Andre byer er Buenaventura, Buga, Cartago og Palmira. Departementet ble etablert i 1909. I Valle del Cauca finner man nasjonalparkene Farallones de Cali, Tatamá og Páramo de las Hermosas. Øya Malpelo inngår som en del av departementet.
Jordbruk er en viktig næringsgren i departementet, hvor det blant annet dyrkes sukkerrør, bomull og soya i lavlandet samt kaffe oppe i fjellområdene.
Lima
Historie
Universitetet Universidad de San Martín de Porres befinner seg her.
Byavis
Byavis kan sikte til:
Lima
Geografi og klima
Klimaet i Lima er ganske spesielt, siden byen ligger i tropene og ved en ørken. Mikroklimaet gjør atmosfæren klam gjennom hele året, men det blir verken kaldt eller veldig varmt her. Den gjennomsnittlige dagtemperaturen om vinteren (juni–september) varierer fra 12 °C til 20 °C. Vinterdagene har vanligvis skyer, tåke og dis, men Lima opplever likevel ikke spesielt mye regn.
Om sommeren (desember–april) er den daglige maksimumstemperaturen gjennomsnittlig 29 °C, med minimumstemperatur på rundt 19 °C. Høsten og våren (september, oktober og mai) er det som regel milde temperaturer, fra 17 °C til 23 °C. Den relative luftfuktigheten er svært høy (nær 100 %), noe som fører til morgentåke fra juni til desember og vedvarende lave skyer fra mai til november. Det er sol, varmt og fuktig om sommeren, overskyet og kjølig om vinteren.
Lima har i snitt bare 1284 timer med solskinn årlig; 28,6 timer i juli og 179,1 i januar. Dette er eksepsjonelt lave tall med tanke på breddegraden.
Simpleks
Simpleks innen data- og telekommunikasjon er overføring av data én vei over et kommunikasjonsmedium. Et eksempel på dette er radio- og TV-kringkasting.
Dette skiller seg fra duplekskommunikasjon, hvor overføring av data kan skje i begge retninger.
Jock Haston
Jock Haston (født 1913, død 1986) var en trotskistisk politiker og generalsekretær i det revolusjonære partiet Communist Party of Great Britain (CPGB).
Haston var blant en liten gruppe medlemmer fra det kommunistiske partiet i Storbritannia som ble trukket mot trotskisme på begynnelsen av 1930-tallet og som splittet seg helt fra det kommunistiske parti i 1934. Haston meldte seg senere inn i Labour Party selv om han beholdt flere av sine kommunistiske synspunkter resten av livet.
Audun
Audun er et norsk mannsnavn med norrøn opprinnelse, sammensatt av auðr («rikdom») og vinr («venn»). I formen Audunn kan det være et jentenavn, men det er sjeldent. Den norrøne formen var da Auðunnr, av auðr («rikdom») og unnr («elsket»).
Snorre trodde feilaktig at navnet var en oppkalling etter Odin, og skrev dette i Ynglingesagaen.
Betydning
Audun er en moderne form av det norrøne navnet Auðun, en nyere form av *Auðvin, sammensatt av auðr («rikdom») og vinr («venn»).
Varianter av navnet
Det norrøne navnet *Auðvin har en lang rekke varianter og relaterte navn:
Utbredelse
Eadwynn var et vanlig kvinnenavn i England fra 900-tallet til 1100-tallet.
Auðin eller Auðun er kjent brukt i fire forskjellige runeinnskrifter fra vikingtiden, så navnet var kjent, men antakelig ikke blant de mest brukte i Norden på den tiden. Audun var et vanlig navn i Norge i middelalderen. Over 120 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Audun har senere vært mindre utbredt.
I 2019 hadde om lag 3 800 personer i Norge Audun som første eller eneste fornavn. Kun 32 av disse var kvinner. Formen Eyðun er et vanlig mannsnavn på Færøyene. Odin, som kan være en form av Audun, er vanlig i Estland og Norge.
Kvinnenavnet «Audun» er kjent brukt i Norge første gang i 1900. I folketellingen i 1910 var det tre kvinner og 152 menn med navnet. Formen «Audunn» er kjent fra 1908.
Navnedag
Audun har navnedag 1. mars.
David Hanssen
David Antonius Hanssen (født 13. november 1976 i Tromsø) er en norsk tidligere fotballspiller som sist spilte for Stabæk. Han er i dag trener for Lommedalen Fotball. Han har tidligere spilt for Faaberg Fotball, Lillehammer FK, Strømsgodset, Start, Vålerenga og Hønefoss Ballklubb.
Skader satte David Hanssen utenfor førstelagsfotball siden høsten 2004, da en bruskskade i kneet ble konstatert.
Han har spilt for Hønefoss Ballklubb siden 2007, men etter sesongen 2011 fikk han ikke fornyet kontrakten sin. 28. februar 2012 signerte han for Stabæk.
Sonja Wigert
Sonja Wigert (født 11. november 1913 på Notodden, død 12. april 1980 i Alfaz del Pi i Spania) var en norsk-svensk skuespiller som spilte i over 30 spillefilmer fra 1934 til 1960. Hun var også spion under den andre verdenskrig.
Bakgrunn og virke
Sonja Wigert var datter av major Sigvald Hansen (1881–1954) og Carmen Franciska Christina Kirsebom (1887–1951), samt søster til den senere skuespiller Knut Wigert (1916–2006) og ingeniøren Erik Kirsebom Wigert (1923–2018). Hun vokste opp i et bedremannshjem i Skien. Balletten sto hennes hjerte nær, og som barn opptrådte hun i flere veldedighetsoppvisninger i Skien. Allerede fra ung alder hadde hun interesse for tegning og mote og hadde et ønske om å bli motedesigner og gikk noe tid på Statens Håndverks- og Kunstindustriskole og arbeidet innen silke. Wigert reiste et års tid utenlands for å lære seg handel, språk og dans. Etter et opphold som barnepike for en fransk familie i Paris og en tid på kostskole i Sveits vendte hun hjem til Norge og begynte på handelsskole.
I mai 1934 deltok hun i en film- og skjønnhetskonkurranse i Oslo, der man søkte etter Norges svar på Greta Garbo. Etter diktopplesning og improvisasjon av en sketsj vant hun, blant nesten 200 deltagere, en av førstepremiene og fikk så lese opp et dikt i radio. Allerede tidlig i karrieren ble hennes karakteristiske stemme hennes varemerke.
Hun debuterte i 1934, under ledelse av Oskar Braaten, på Det Norske Teatret i et tre-akters drama av M. Gorkij. Senere samme år spilte hun på det samme teateret også i et stykke av F. Langer. Hennes gjennombrudd kom da hun på Det Nye Teater spilte i Dodie Smiths stykke Vår i luften. I 1938 kom hun til Nationaltheateret hvor hun var ansatt i én sesong.
Men det var som den snille «Josefa» i Tancred Ibsens Fant (film) fra 1937 at hun for alvor ble kjent. Under innspillingen av Eli Sjursdotter var hun flere ganger nær ved å drukne, men dette til tross var hun profesjonell og gjennomførte de tolv tagninger regissøren ønsket. Eli Sjursdotter skulle forbli hennes signaturrolle og åpnet for alvor en nordisk karriere.
I 1935 endret hun etternavn til Wigert, dette etter sin mormor som hadde vært sangerinne. I 1939 reiste hun til Sverige og var gift et par år med den svenske skribenten Torsten Birger Alexis Flodén (1910–1948). Gjennom sitt ekteskap ble hun svensk statsborger. I Sverige spilte hun i 22 filmer og flere teateroppsetninger. Hun fikk sitt store svenske gjennombrudd i Anders Henriksons film Det var jeg som skjøt fra 1942.
I november 1940 laget hun skandale da hun uteble fra en middag på Skaugum der hun var planlagt å sitte mellom Joseph Goebbels og Josef Terboven.
Motstandsarbeid under krigen
Wigert erkjente i 1945 at hun fra 1941 hadde samarbeidet med norsk motstandsbevegelse og hadde vært svensk spion med dekknavnet «Bill» fra 1942. Svensk etterretningstjeneste ga henne liten praktisk trening i spionasje, men utstyrte skuespillerinnen med manus. Hennes mål var å få faren frigitt fra Grini, samt sikre utreisetillatelse for broren Knut Wigert som gjorde tjeneste i Kompani Linge. Hun ble ved flere anledninger sendt tilbake til Norge for som dobbeltagent å forsøke å få innpass blant ledende tyske offiserer i august samme år, hos blant andre rikskommissær Josef Terboven. Wigert behersket svensk nesten like så godt som norsk, samt engelsk, tysk, italiensk og fransk og pleiet omgang med flere diplomater i Stockholm. Av opplysninger hun avdekket, kunne svenskene avsløre Gestapos toppsjef i Sverige og en sentral agent, henholdsvis August Finke og baron von Gossler. Sonja Wigert rekrutterte i 1943 Alfhild Hovdan ved den norske legasjon i Stockholm. Hovdan skulle skaffe opplysninger av militær art fra Norge. Gjennom hele krigen var Wigert en bestemt motstander av NS.
Foreldrene og yngstebroren hennes kom til Sverige i slutten av juni 1943. Etter at Wigert i september 1943 hadde deltatt på et politisk møte i regi av Martin Tranmæl fikk tyskerne mistanke om at hun ikke kunne stoles på og iverksatte svertekampanjer som Wigert ikke lyktes å renvaske seg fra etter krigen. Noen av ryktene handlet om at Wigert skulle bli den ledende skuespillerinnen ved det planlagte tyske teateret i Oslo, eller at hun skulle reise til Tyskland for å gjøre karriere. Den 18. november 1944 avslørte den svenske avisen Expressen Sonja Wigert som spion. Dette hendte kort tid etter at svensk etterretningstjeneste avslørte og utviste en toppsjef i Gestapo takket være informasjon som Wigert hadde skaffet til veie. Hun døde i 1980 og omfanget av spioneringen ble ikke utdypet før 25 år senere, da det svenske sikkerhetspolitiet Säpos arkiver ble frigitt.
I 1942 begynte hun også å arbeide for USA gjennom en kontakt ved den amerikanske legasjon i Stockholm og tjente fra 1944 Office of Strategic Services (OSS), det senere CIA.
Etter krigen
Sonja Wigert flyttet aldri tilbake til Norge, og giftet seg 11. juni 1945 i Stockholm med den danske flyver Niels Viggo Halfdan de Meza von Holstein-Rathlou (1910–1949). Under krigen hadde han oppholdt seg en tid i Stockholm og arbeidet som leder for en dansk flyavdeling. Paret bosatte seg i København, men de fikk få lykkelige år sammen. Han døde i en flystyrt allerede i 1949. Wigert reiste til Oslo fordi hun hadde fått årskontrakt med Sentralteateret, og hadde så en kort affære med sin tidligere elsker sakfører Helge Schjærve, før hun igjen reiste til Stockholm.
Da rollene lot vente på seg og økonomien hennes ble dårligere, tok hun og skuespiller-venninnen Ulla Zetterberg i 1954 over en bensinstasjon i Stockholm sentrum. De fikk den innredet etter egen smak og hadde stadig besøk av celebre venner. I disse fire månedene betjente de selv kundene og fylte bensin.
Wigert mottok Charlie-prisen for sin prestasjon i Räkna de lyckliga stunderna blott 1944. Gjennom hele sin karriere var hun ved teateret, og var blant annet tilknyttet Riksteatern i flere år. Hun spilte også i flere stykker i Norge, samt i Danmark og Finland. En tid spilte hun også revy ved Blanche-teatern der hun bl.a. sang, danset og parodierte. Hun fikk meget god kritikk som Blanche DuBois i En sporvogn til begjær ved Trøndelag teater i 1949. I 1959 var hun gjesteskuespiller ved Chat Noir. Etter et opphold i USA der hun hadde sett stykket Night of the iguana reiste hun i 1961 til Sverige og spilte i den svenske oppsetningen av stykket ved Wasateatern. Hun fortsatte å ta ulike teaterjobber det neste tiåret. Vinteren 1968/1969 oppholdt hun seg i Oslo for å spille inn en episode av NRKs Artistportrett. Også neste vinter bodde hun i Oslo, men valgte så å pensjonere seg og flytte til Spania.
Sine siste år bodde hun fast i Spania, og det er også her hun ligger begravet. Hele livet drev hun med fotografering, tegning og dans, og i voksen alder begynte hun med yoga. Hun fikk ingen egne barn.
Høytrykk (grafikk)
Høytrykk er fellesnavn på flere grafiske trykketeknikker – både til industrielt og kunstnerisk trykk. Felles for disse er at trykkfargen er valset på trykkplaten og ligger derfor på platens høyeste punkter. Trykk fra skåret plate og blir ofte kalt boktrykk.
De vanligste teknikkene er:
Sazba Composizione tipografica Composition (imprimerie) Formatação de texto Typesetting طبعہ نگاری
Vazelina Hjulkalender
Vazelina Hjulkalender er en norsk julekalender og komiserie med Vazelina Bilopphøggers som ble sendt på TV 2 i 2000. Handlingen er lagt til ei norsk bygd der et fasjonabelt høyfjellshotell og et lokalt bilopphuggeri står i sentrum for handlingen. Hotellets rike eiere mener at bilopphuggeriet ødelegger utsikten, forpester luften og lager støy, og ønsker derfor å legge det ned. Samtidig med dette har julenissen falt gjennom et hull i ozonlaget og sleden hans er blitt ødelagt. Han har landet like ved huggeriet, og Vazelina ønsker å hjelpe ham. Serien inneholder flere musikalske innslag med Vazelina Bilopphøggers. I tillegg til medlemmene i Vazelina har også Hilde Lyrån og Maj Britt Andersen sentrale roller.
Vazelina Hjulkalender ble først sendt i forkant av jula 2000. Den ble sendt i reprise i 2002, 2005 og 2009, samt 2021. Første gang serien ble sendt hadde de elleve første episodene i gjennomsnitt 672 000 seere.
Serien ble produsert av Rubicon TV. Mesteparten ble spilt inn på Airport Studios på Fornebu. Serien hadde et budsjett på 12,500,000 kroner.
Handling
Historien starter med at julenissen faller gjennom et hull i ozonlaget og havner på høggeritomta. Nissens slede er ødelagt og nissen selv har fått et lite hukommelsestap. Barna kan ikke få julegaver om han ikke får reparert sleden og kommet seg opp i luften igjen.
I den første episoden blir man introdusert til Inga Toppen, adm.dir. på Blazerfjell Panorama Apartments. Dette er et høyfjellshotell som ligger like over høggeritomten. Her har flere rikfolk kjøpt andeler, men de blir opprørt når de oppdager at høggeriet ødelegger utsikten, forgifter luften med fyring av bildekk og at Vazelina-gutta dessuten forstyrrer høyfjellsfreden ved å spille høy musikk.
Synnøve eier det lille gårdsbruket Glenna som leier ut høggeriet til Vazelina-gutta. Hun jobber som vaskedame på Blazerfjell, og når Inga får høre om dette, blir hun fratatt jobben inntil hun sier opp leieavtalen med høggerne.
Kammerherre
Kammerherre er en tittel ved et hoff, opprinnelig for fremstående embedsmenn (gjerne medlemmer av adelen) som går en fyrste til hånde. I dag tildeles den hovedsakelig som ærestittel. Tittelen er ikke i bruk ved Det kongelige hoff i Norge. Den sist utnevnte var Kaare Langlete (1931–2009) som fikk tittelen av kong Olav V i 1990. I eksempelvis Danmark og Sverige er tittelen fremdeles aktivt i bruk. I Danmark tildeles også den kvinnelige variant, kammerdame.
Perklorat
Perklorater er salter av perklorsyre og inneholder perklorationet ClO4−.
Perklorater er oksiderende, men er ikke like reaktive som klorider, klorater eller hypokloritter. Dette er et lite paradoks da kloratomet i perklorat har oksidasjonstall +7. Det er ekstremt høyt og perklorat har også et høyt redokspotensial. Men takket være elektronene fra de fire oksygenatomene så har kloratomet fullt valensskall, noe som gjør det uvillig til å inngå i en redoksreaksjon.