cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oidipus i Kolonos
Handling
Fordi Oidipus overskred hellig grunn, sier innbyggerne at han må utføre visse seremonihandlinger for å forsone seg med dem. Ismene tilbyr seg å utføre handlingene på hans vegne, og forlater Antigone og Oidipus. Imens ber koret om mer detaljer rundt hans incest og fadermord. Etter at han forteller sin sorgfulle historie, ankommer Thesevs, og i motsetning til det nysgjerrige koret, sier han at «Jeg vet alt om deg, sønn av Laios». Han sympatiserer med Oidipus og tilbyr sin uforbeholdne støtte, noe som resulterer i at Oidipus hyller ham og tilbyr Theseus gaven som følger hans gravplass, noe som vil sikre seier i fremtidige konflikter med Theben. Thesevs protesterer og sier at de to byene er venner, men Oidipus svarer med det kanskje mest kjente sitatet fra stykket. «Åh Thesevs, kjære venn, kun gudene kan aldri eldes, gudene kan aldri dø. Alt annet i verden vil den allmektige tiden slette, knuse alt til intet...». Thesevs gjør Oidipus til en borger av Athen, og forlater koret for å forsvare ham når han forlater stedet. Koret synger om Athens skjønnhet og prakt.
Theseus informerer så Oidipus om at en gjest har ankommet Poseidons tempel, og ønsker å snakke med ham. Det er Oidipus' sønn Polyneikes, som har blitt forvist fra Theben av sin bror Eteokles. Oidipus vil ikke snakke med ham, og sier at han avskyr sønnens stemme, men Antigone overbeviser ham til å lytte ved å si at «mange andre menn har opprørske barn, høyt temperament også... Men de lytter til fornuft, de gir etter». Oidipus lar seg overbevise og Polyneikes kommer inn, beklager seg over Oidipus' dårlige tilstand og ber sin far om å snakke med ham. Han forteller Oidipus om at han urettmessig er drevet ut av Theben av sin bror, og at han forbereder å angripe byen. Han vet at dette er resultatet av Oidipus' forbannelse over sønnene, og ber faren om å gå tilbake på dette. Han går så langt som å si til sin far at «Vi deler samme skjebne». Oidipus forteller ham at han fortjener sin skjebne, og spår at sønnene vil drepe hverandre i den kommende kampen. «Dø! Dø ved din egen brors hånd. Dø! Mens du dreper den samme mannen som drev deg ut! Jeg forbanner deg!». Antigone prøver å holde sin bror tilbake, og sier at han ikke må angripe Theben, slik at han kan unngå å bli drept av sin bror. Polyneikes nekter å la seg overtale, og forlater dem.
Et kraftig tordenvær følger etter samtalen, noe som Oidipus tolker som et tegn fra Zevs om hans nært forestående død. Han kaller på Thesevs, og forteller at det er tid for å fullføre hans løfte om gaven han skulle gi til Athen. Fylt med styrke, reiser Oidipus seg og samler sine barn og Thesevs for å følge med ham.
Đorđe Perišić
Đorđe Perišić (født 6. mai 1941 i Kotor i nåværende Montenegro) var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma, 1968 i Mexico by og 1972 i München.
Perišić ble olympisk mester i vannpolo under Sommer-OL 1968 i Mexico by. Han var med på det jugoslaviske laget som vant vannpoloturneringen foran Sovjetunionen og Ungarn. Jugoslavia vant semifinalen med 8-6 over Ungarn og finalen mot Sovjetunionen med 13-11. Perišić spilte ni kamper og scoret seks mål i OL-turneringen.
Vordingborg stasjon
Vordingborg stasjon er en jernbanestasjon i Vordingborg kommune i Danmark. Den ble åpnet i 1870 da Sydbanen ble åpnet.
Stasjonen betjenes av regionaltog, og av internasjonale tog til Tyskland.
Fisk University
Fisk University er et privat universitet i Nashville i delstaten Tennessee, USA. Det ble grunnlagt i 1866 som svart college, og er i dag kanskje det universitetet i USA som har den mest uttalte profilen som afro-amerikansk lærested. Fisk er erklært nasjonalt historisk landemerke, og oppkalt etter general Clinton B. Fisk ved Kontoret for frigitte slaver (Freedmen's Bureau). Først i 1947 fikk universitetet sin første afroamerikanske rektor – sosiologen Charles Spurgeon Johnson.
Rektor er den kvinnelige, svarte akademikeren Hazel R. O'Leary, som var energiminister under president Bill Clinton.
Ved Fisk var det ca. 850 studenter i 2006.
Audi e-tron GT
Audi e-tron GT (2021–) er en romslig og sportslig 4-dørs elbil fra tyske Audi. Den er tegnet av Marc Lichte.
Den deler den nye 800 volt kraftige J1-plattformen med Porsche Taycan. Begge har for eksempel akkurat 290 centimeter avstand mellom for- og bakaksel, og er jo å regne for GT-biler med god plass til passasjerer og bagasje. Audien produseres imidlertid i Böllinger Höfe ved Neckarsulm, og faktisk i samme lokaler der de lager Audi R8.
Systemets effekt med de doble motorene er nesten 600 hestekrefter, fordelt på en firehjulsdrift som i RS-utgaven kan varieres ved boost. Bilens batteri har en ganske god kapasitet, enten 86 eller 93,2 kWt, avhengig av hvordan man ser på det.
Bilen ble vist som konseptbil i 2018, men ved lanseringen i 2021 kostet den i Norge fra 900 000 kroner og opp. En RS med enda flere hestekrefter kostet fra 1,3 millioner.
Clinton County (Iowa)
Clinton County er et fylke i den amerikanske delstaten Iowa. I 2010 hadde fylket et innbyggertall på 49,116. Fylkessetet ligger i byen Clinton. Clinton County ble grunnlagt den 21. desember 1837.
Navn
Fylket er oppkalt etter DeWitt Clinton, guvernør i New York.
Arizona junior
Arizona junior (originaltittelen: Raising Arizona) er en amerikansk kriminalkomedie fra 1987 regissert, skrevet og produsert av Coen-brødrene. Hovedrollene spilles av Nicolas Cage og Holly Hunter, mens andre sentrale roller spilles av William Forsythe, John Goodman, Frances McDormand og Randall «Tex» Cobb.
Handling
McDonnough er en uforbederlig fengselsfugl inntil han møter Edwina og overtaler henne til å gifte seg med ham. Alt er tilrettelagt for et lykkelig liv, men så får de beskjed om at de aldri vil få barn. Alt raser sammen, men så får de ideen om å stjele det ene barnet til møbelkongen Nathan, som nettopp har blitt far til femlinger.
Om filmen
Arizona junior ble forholdsvis godt mottatt av filmkritikerne og har fått så mye som 91 % på Rotten Tomatoes og 55% på Metacritic. Den amerikanske kritikeren Roger Ebert var ikke så positiv i sin omtale og gav den bare 1,5 av 4 stjerner.
Aftenpostens anmelder gav den god omtale og skrev følgende: «dette er en vill og gal komedie som suverent boltrer seg med B-kulturens klisjeer og banaliteter». Dagbladets anmelder gav den terningkast fire.
Den ble nominert til en Young Artist Award i klassen beste filmkomedie.
NTK
NTK eller Ntk har flere betydninger:
NTK
<
U20-VM i friidrett 2018 – 5000 meter menn
5000 meter for menn under U20-VM i friidrett 2018 ble arrangert på Ratina Stadium 14. juli.
Resultater
Resultater:
Ilha Comprida
Ilha Comprida er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Ohain (Belgia)
Ohain er en landsby i kommunen Lasne i provinsen Vallonsk Brabant i Belgia.
Anthony Edwards (roer)
Anthony Edwards (født 22. desember 1972) er en australsk roer som spesialiserer seg i firer, lettvekt. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 4. Han tok bronse under Sommer-OL 1996, sølv under Sommer-OL 2000 og sølv under Sommer-OL 2004.
Look Away
«Look Away» (norsk oversettelse: se bort) er en sang fra 2019 som fremføres av finske Darude og Sebastian Rejman. Sangen vant den finske sangkonkurransen Uuden Musiikin Kilpailu 2. mars 2019 og var Finlands bidrag til Eurovision Song Contest 2019 i Tel Aviv i Israel. Sangen endte sist i sin semifinale og kvalifiserte seg dermed ikke til finalen. Dette var Finlands ellevte sisteplass i en finale eller semifinale, noe som er rekord – sammen med Norge.
Crawford County (Iowa)
Navn
Fylket har navn etter politikeren William H. Crawford.
Look Away
Om sangen
Den finske kringkasteren Yle kunngjorde vinteren 2019 at Darude skulle representere Finland i Eurovision Song Contest sammen med vokalisten Sebastian Rejman. Darude hadde i 1999 en stor hit med dancelåten «Sandstorm» og jobber som låtskriver og DJ.
I den finske finalen i Åbo lørdag 2. mars stilte duoen opp med tre låter. «Look Away» ble den klare vinneren hos både jury og seerne og ble dermed Finlands bidrag til Eurovision Song Contest 2019.
Eurovision Song Contest
I januar 2019 ble Finland trukket til å delta i semifinale 1 av Eurovision Song Contest. Semifinalen ble arrangert i Expo Tel Aviv i Israel tirsdag 14. mai, og Finland hadde startnummer 3. «Look Away» endte sist i semifinalen, og kvalifiserte seg dermed ikke til finalen lørdag 18. mai. Dette var Finlands ellevte sisteplass i konkurransen og kom for å dele den rekorden med Norge.
Grønøra flyplass, Snåsa
Grønøra flyplass, Snåsa er en flyplass som ligger ca. 15 km sørvest for Snåsa sentrum i Snåsa kommune i Trøndelag. Flyplassen ligger ved Grønørbukta på sørsiden av Snåsavatnet.
Philip Lote
Fra våren 2011 var Lote ansatt ved TV 2s distriktskontor i Oslo, der han jobbet i den politiske redaksjonen. Han er nå tilbake i NRK og jobbet i perioden 2016 til 2020 som Europa-korrespondent med base i Brussel. Høsten 2022 ble han igjen stasjonert i Beijing som NRKs Asia-korrespondent.
Patrick Vieira
Patrick Vieira (født 23. juni 1976) er en fransk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
Vieira var defensiv sentral midtbanespiller, og spilte sist i frem til sommeren 2011. Vieira var i fra 1996 til 2005, og var kaptein de to siste årene. Med Arsenal vant han tre Premier League-titler og fire FA-cup-titler. Han spilte 280 kamper for Arsenal og scoret 69 mål på 280 kamper, og hadde en viktig rolle i Arsenals midtbanelinje. Han ble verdensmester med det franske landslaget i 1998.
Vieira dro videre til sommeren 2005. Han var med på å vinne ligamesterskapet, men da Juventus ble degradert til Serie B som følge av calciopoli-skandalen, gikk han til høsten 2006. Etter tre sesonger i Milano, ble det i januar 2010 inngått en kontrakt for seks måneder med Manchester City, med mulighet for en tolv måneders forlengelse.
Ernst Wilhelm Nay
Ernst Wilhelm Nay (født 11. juni 1902 i Berlin, død 8. april 1968 i Köln) var en tysk klassisk modernistisk maler.
Biografisk
Etter humanioralinjen ved høyere skole (tilsvarende norsk gymnas) i Schulpforta, begynte han i bokhandlerlære i 1921. Etter ett år kuttet han ut, og fikk seg småjobber, mens han arbeidet med maleri på egen hånd. Han tok med seg tre bilder og viste til Karl Hofer i 1924, og ble hans elev som stipendiat ved malerklassen i Hochschule für bildende Künste i Berlin. Han fikk sitt mesterelevbrev i 1928.
I årene som fulgte, reiste han mye, med opphold i Paris, Roma og Bornholm. Fra Vietzkerstrand, Pommern, laget han i 1935 og -36 en serie bilder kalt Dünen- und Fischerbilder (Sanddyne- og fiskerbildene). Året etter ble to av hans bilder hengt ut som «entartete kunst». I alt 6 bilder er registrert i listen over beslag.
Nay var en venn av Edvard Munch, og besøkte ham. Han var også to ganger i Lofoten og malte serien Lofotenbilder.
Tross entartetheten, ble han utkommandert til tjeneste i den andre verdenskrig, og ble karttegner ved den tyske vestfronten. I hemmelighet fortsatte han å male, tross vanskene med å få tak i kunstnermateriell.
Etter krigen bodde han til 1951 i Hofheim, Taunus. Han flyttet deretter til Köln, hvor han døde av hjertesvikt 1968. Han er bisatt på Melaten-Friedhof.
Verker og arbeider
Etter studietiden regnes han for å ha fulgt utviklingen til Edvard Munch et stykke på vei. Nays bilder ble med tiden mere og mere fjerne fra det figurative, og han arbeidet mot slutten utelukkende med fargefelter, der sammensetning, rytme og linjeføringer var hovedsak. Han blir derfor regnet som umulig å klassifisere, utover de vage begrepene modernisme og abstrakt kunst.
Han arbeidet vanligvis i serier, der en til å begynne med kunne se spor av motivene, for å gjøre dem mere og mere abstrakte som variasjoner over et gitt tema.
Fram til 1948, var det «Hekate-bilder», deretter «die Fugalen Bilder». I 1954 begynte han serien «Skivebilder». Hans «Øyebilder» ble begynt i 1963, fulgt av hans «Senere bilder»
Han ga også ut en avhandling om kunstteori: Vom Gestaltwert der Farbe i 1955.
Han var deltaker på de tre første documenta biennalene i Kassel. Han mottok flere priser, og ble æresmedlem av Akademie der Künste i Berlin i 1956. Det tyske postverket har gitt ut et minnefrimerke med hans motiv Gelbfeder in Rot på.
Ohain
Ohain kan sikte til:
Gnostisisme
Gnostisisme er en samlebetegnelse på en gruppe religiøse, synkretiske og filosofiske mysteriereligioner og sekter som hadde en betydelig utbredelse i hellenistisk-romersk tid, senantikken og i den tidlige kristne kirke som var særlig forent i læren om at det materielle kosmos var skapt av en ufullkommen gud, «demiurgen», med en del pneuma (pust eller sjel) av en enestående Gud, som er referert til ved tallrike begreper som pleroma («fylden» eller «Den gode Gud»).
Betegnelsen gnostisisme kommer fra gresk γνώσις, gnṓsis, gnosis, som betyr kunnskap, erkjennelse eller innsikt. Men det er ikke den samme type kunnskap som oppnås ved hjelp av fornuft (gresk epistémé, kunnskap), eller bruk av sansene. Beskrivelsene av demiurgen (= skaperen), et begrep med sin opprinnelse i Platons Timaeus, varierer fra å være en legemliggjøring eller inkarnasjon av det onde, til å være kun ufullkommen og som velvillig som dets utilstrekkelighet tillot. Gnostisismen var en dualistisk religion, påvirket av og influerte selv hellenistisk filosofi, jødedommen (se Notzrim), og kristendommen. Men bevegelsens senere sekter, som valentinianismen (etter den kristne gnostikeren Valentinus på 100-tallet e.Kr.) stod for et monistisk verdenssyn. Dette, sammen med ulike oppfatninger av demiurgen, antyder det mangfold av posisjoner opprettholdt innenfor denne kategorien.
Mens gnostisisme av en del forskere har vært ansett som en gren av kristendommen, har alternative teorier hevdet at avhandlinger om gnostiske systemer har eksistert i en del århundrer før den kristne tid, og således før Jesu fødsel. Bevegelsen spredde seg til områder kontrollert av Romerriket og arianske gotere, og det persiske riket. Den fortsatte å utvikle seg i landene rundt Middelhavet og i Midtøsten før og i løpet av 100- og 200-tallet e.Kr. Frammarsjen av islam og dennes pågående ensretting og undertrykkelse, og albigenserkorstoget 1209-29 reduserte i stor grad de middelalderens gnostiske sekter, skjønt noen få mandeanske samfunn fortsatte å eksistere. Gnostiske tanker påvirket flere esoteriske bevegelser på slutten av 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet i Europa og Nord-Amerika.
Bakgrunn
Gnostisismen som helhet kan ikke kalles noen religion, dersom «religion» innebærer en form for fastere institusjonalisering, men heller en bevegelse hvis tilhengere befant seg spredt rundt i grupper i Egypt, Roma, Syria etc, og forestillingsverden befant seg i utkanten av kristendom, jødedom, og andre religiøse og filosofiske systemer i perioden. Mest kjent og innflytelsesrik er den kristne gnostisismen assosiert med Valentinus (ca. år 150).
Etter funnet av Nag Hammadi-skriftene i 1945 er det konsensus om at det også fantes en jødisk gnostisisme. Det første gnostiske samfunn ble grunnlagt av Mani (216-276); han representerte en lære som er kjent som manikeismen.
Dualisme
Felles for mange – men ikke alle – gnostiske tekster er følgende:
Dualismene danner som oftest et sammenhengende system, slik at den materielle verden er ond og mørk, mens sjelen er god, lys og guddommelig osv., og må frelses fra sin uvitenhet i kroppens fangenskap ved hjelp av en direkte innsikt, «gnosis».
Gnostiske tekster avslører også en skepsis til fornuftens evne til å gripe hva som er virkelig, og består hovedsakelig av detaljerte kosmogoniske og kosmologiske mytologier, følelsesladede beskrivelser av sjelens tilstand her nede, og poetiske utlegninger av sjelens vei tilbake til sitt opphav. I denne vekten på mytens og fantasiens kraft skiller den seg fra for eksempel hermetismen.
Kunnskap om gnostisismen
Kunnskap om gnostisismen er kommet til oss hovedsakelig fra to kildetyper:
Kjente gnostiske forfattere er Karpokrates, Valentinus, Marcion, og Basilides.
Det er usikkert hvilken påvirkning gnostiske tekster og deres lære har hatt på religionshistorien. Antagelig bidro de til at andre kristne ble tvunget til å definere seg selv i forhold til den gnostiske sekten. Ledende teologer formulerte nøyaktige og innbyrdes sammenhengende læresetninger som definerte deres tro. Bevegelsen døde ut rundt år 500-700, men det er likevel flere senere bevegelser og religionsdannelser med «gnostisk preg». Det gjelder fra middelalderen om bogomilene og katarene frem til ulike nyreligiøse grupper og vår tids new age-bevegelse.
Flere forskere har også spekulert på at det i Vesten fantes en «alternativ» religiøs tradisjon på utsiden av de dominerende tankesystemer fundert på kristen tro og senere vitenskapelig fornuft. I denne tradisjon er «gnosis» spesielt viktig, en erkjennelsesform som finnes i de såkalte esoteriske tradisjoner og i mysterietradisjonene, såvel som i østlige religionsformer. I denne «Vestens tredje tradisjon» inngår gnostisismen som én av de antikke røttene, sammen med blant annet hermetisme, neoplatonisme, stoisisme, neopythagorisme og mysteriekulter.
Gnostiske organisasjoner i Norge
I Norge finnes det tre gnostiske kirker: Den gnostiske kirke som er en norsk gren av Église Gnostique, Ecclesia Gnostica med hovedsete i USA, og Valentinaris Antiqua med hovedsete i Skandinavia.
Ved siden av disse kirkesamfunnene finnes også Sodalitas Sanctum Seth som et moderne uttrykk for den sethianske eller klassiske gnostisismen.
Valbrottveien 17
Historie
Valbrottveien 17 ligger på Åssiden i Drammen, rett nord for Åssiden kirke. Bygningen som ble oppført i 1959 er på en etasje med hageanlegg/gårdsrom mot sør. Både bygningen og hageanlegget ble forskriftsfredet i 2012. Bygningen er utført i gul tegl med flatt tak. Bygget ble opprinnelig oppført som et internat og daghjem for psykisk utviklingshemmede som ble innviet 9. juni 1959. Det ble reist med innsamlede midler fra foreningen «Støttelaget for Åndssvake» på en byggetomt stilt til disposisjon av Drammen kommune. Støttelaget, som ble etablert 5. februar 1950 på initiativ fra lege Anders Smith og ektefellen Randi Smith, sto selv for driften.
Allerede 1. oktober 1950 åpnet laget et daghjem i Bragernes Kristelige Ungdomsforenings lokaler i Øvre Torggate. Førskolelærer Karin Lund ble ansatt som leder, i begynnelsen med seks barn. Senere flyttet daghjemmet til Engene 64 og tilbudet ble utvidet for i alt 16 barn og ungdommer. Det ble med årene utvidet med en arbeidsstue og i 1978 ytterligere utvidet med et større nybygg som rommet internat og skoleavdeling. Alt ble finansiert med veldedighet og innsamlede midler. I 1986 ble Soltun overdratt vederlagsfritt til Buskerud fylkeskommune og godkjent som en institusjon under helsevernet for psykisk utviklingshemmede (HVPU).
I 1991 ble Soltun nedlagt i forbindelse med den statlige HVPU-reformen. Bygningsmassen ble etter nedleggelsen lokaler for barne- og ungdomspsykiatrisk avdeling i Vestre Viken HF.
La Seu d’Urgell
La Seu d'Urgell er en by i Catalonia i Spania med 12 041 innbyggere (2018). Byen ligger i Pyreneene der elvene Segre og Valira møtes. Den tilhører provinsen Lleida og grevskapet Alt Urgell.
La Seu d'Urgell er sete for biskopen av Urgell, som er medfyrste av Andorra.
Davymedaljen
Davymedaljen, bronsemedalje innstiftet av Royal Society i 1877. Den deles årlig ut for enestående og viktige oppdagelser innen kjemi.
Aase Schibsted Knudsen
Aase Schibsted Knudsen (født 19. november 1954 i Furnes i Hedmark) er norsk akademiker og fagbokforfatter.
Aase Knudsen er dosent emerita ved den norske film- og fjernsynsskolen ved Høgskolen i Innlandet) (HiNN). Hun tok doktorgrad i 2004 ved Kungliga Tekniska Högskolan (KTH) på «Presence Production». Hun har utført eksperimentelle produksjoner såsom Midnight in the Park, Point 25, Boom Dance, TIDE og ICPCLive. Knudsen ledet Medieteknologilaboratoriet ved Høgskolen i Gjøvik (HiG) mellom 2002 og 2007.
Knudsens navn var Claus Jørgen før kjønnskonvertering mellom 2004 og 2009. I tiden 2009/2010 sto hun frem i presse og kringkasting for å bidra med folkeopplysning om transpersoner. Fra 2010 var Knudsen nestleder i Transpolitisk Utvalg i LLH, hvor hun arbeidet for rettighetene til transpersoner i Norge.
La Haye Sainte
Beskrivelse
Veien som passerer La Haye Sainte fører fra Le Caillou, Napoléons hovedkvarter under slaget, gjennom sentrum av de franske linjene til et kryss på ryggen av en høyde og så visere mot Brussel. Hertugen av Wellington plasserte en hoveddel av sine styrker bak høyden på begge sider av veien som gikk i retning Brussel. Dermed var stillingene ikke synlige for det franske artilleri.
Leivinha
João Leiva Campos Filho, vanligvis kalt Leivinha (lille Leiva), (født 11. september 1949 i Novo Horizonte i São Paulo) er en pensjonert brasiliansk fotballspiller som spilte spiss. Han er onkel til Liverpools midtbanespiller Lucas Leiva.
La Haye Sainte
Beskrivelse
Før slaget brøt ut var gården bare nødtørftig befestet av tyskerne fra ''King's German Legion's 2. lett bataillon'' (befalt av major Georg Baring) som fikk ansvaret for å forsvare gården. Men da Napoléon og Wellington innså hvilken strategisk verdi gården hadde, ble den et brennpunkt for kampene hele dagen, der de opprinnelige 400 forsvarere, overlatt til seg selv, i stor grad ble utslettet. Til slutt var det bare 42 mann igjen, og da de hadde gått tom for ammunisjon, måtte de trekke seg tilbake for den overveldende franske overmakten. Dette skapte midlertidig en kritisk situasjon for de allierte, fordi dette åpnet opp for at Napoleons gamle garde kunne klatre opp bakken og angripe det allierte sentrum på den andre siden. På dette tidspunktet var det imidlertid for sent for franskmennene å få noe varig utbytte av gårdens erobring, fordi snart etterpå ankom preusserne slagmarken og rettet opp situasjonen. Det oppofrende forsvaret av gården i timevis ble i ettertid ansett som avgjørende for hele slaget.
Leivinha
Leivinha spilte for Portuguesa, Palmeiras og Atlético de Madrid. Han vant nasjonale mesterskap i både Brasil og Spania, samt UEFA-Cupen og Intercontinental Cup. Han var en del av Brasils landslagstropp i VM 1974, hvor han spilte i de tre første kampene. Leivinha oppnådde totalt 21 landskamper for Brasil, fra juni 1972 til juni 1974, og scoret sju mål.
La Haye Sainte
Beskrivelse
I dag (2015) er La Haye Sainte privateiendom og bebodd. Her er minnesmerker for de franske styrker som kjempet her, og for King's German Legion.
Son House
Eddie James «Son» House jr. (født 21. mars 1902, død 19. oktober 1988) var en amerikansk bluessanger og -gitarist. Han var en viktig bidragsyter til deltabluesen. House spilte inn for Paramount Records i 1930 og for Alan Lomax til Kongressbiblioteket i 1941 og 1942, før han ble «glemt» og så gjenfunnet etter omfattende leting inspirert av den økte interessen for amerikansk folkemusikk og blues på 1960-tallet. Da spilte han blant annet inn gospelsangen «John the Revelator». I 1980 ble House posthumt valgt inn i Blues Hall of Fame.
Houses spillestil bygget på tydelige, gjentakende rytmiske figurer, ofte spilt med en bottleneck og sang inspirert av lenkegjengers arbeidssanger. Han opptrådte hovedsakelig med musikk tenkt for dans, som forutsatte at musikken kunne høres selv i bråkete lokaler. House var Muddy Waters' fremste inspirator og inspirerte også Robert Johnson, som bearbeidet flere av Houses sanger til egen bruk. Det var House som på 1960-tallet stadig beskrev hvordan Johnson hadde gitt sin sjel til Djevelen i bytte med musikalske evner
Mer nylig har bandet The White Stripes dedikert albumet De Stijl til ham.
House ligger gravlagt på Mt. Hazel Cemetery i Redford Township, Michigan nær Detroit.
Francis Burns
Francis Burns (født 17. oktober 1948 i Glenboig) er en skotsk tidligere fotballspiller. Burns, som var venstreback, har spilt for Manchester United og Southampton, samt landslagsfotball for Skottland.
Manchester United
Burns, som var et talent, sluttet seg til Manchester United i 1965, og fikk sin A-lagsdebut 2. september 1967. Burns spilte i seks europacup-kamper på Manchester Uniteds vei til finalen i serievinnercupen 1968, men mistet plassen i finalen for Shay Brennan. Burns spilte sammenlagt 156 kamper og scoret sju mål for Manchester United, hvor 121 av kampene og seks av målene var i serien. I løpet av oppholdet i Manchester United gjennomgikk Burns tre operasjoner.
Southampton
Burns gikk til Southampton for £50 000 i 1972. Skadeproblemene fortsatte imidlertid for Burns, og han forble andrevalg bak Joe Kirkup om venstrebackplassen i klubben. Mot slutten av sesongen mistet han plassen for Steve Mills. Burns endte på 21 seriekamper for klubben, før han flyttet tilbake til Lancashire.
Preston North End
Burns ble tidligere lagspiller Bobby Charltons første signering som manager i Preston North End i 1973. Burns spilte første kamp for klubben da laget møtte Aston Villa 25. august samme år, og ble Årets spiller i klubben den sesongen. Burns spilte sammenlagt 314 kamper for klubben, hvorav 273 i serien, hvor han også scoret ni mål.
Shamrock Rovers
Burns gikk til Shamrock Rovers i oktober 1981. Burns spilte sammenlagt 20 kamper for laget, inkludert et tap i den irske ligacupfinalen.
Karriere som landslagsspiller
Burns spilte én landslagskamp for Skottland, da laget møtte Østerrike 5. november 1969.
Rahden
Rahden har et areal på 39 km², og et folketall på 15 795 innbyggere (31. desember 2009).
Ilha Solteira
Ilha Solteira er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Hans-Hermann Hoppe
Hans-Hermann Hoppe (født 2. september 1949) er en tysk økonom som tilhører den østerrikske skolen. Han er en kjent anarkokapitalistisk (libertariansk) filosof, og er professor i økonomi ved University of Nevada, Las Vegas. Hoppe var elev hos Murray N. Rothbard.
Bakgrunn og virke
Hans-Hermann Hoppe ble født i Peine i Vest-Tyskland. Han studerte ved Universität des Saarlandes i Saarbrücken, og ved Johann-Wolfgang-Goethe-Universität i Frankfurt am Main, der han studerte filosofi, sosiologi, historie, og økonomi. Han tok doktorgraden i filosofi (dr. phil.) i 1974 og habiliterte seg i 1981, ved samme Goethe-universitetet. Han foreleste ved University of Michigan, Ann Arbor fra 1976 til 1978.
Den andre Tsjetsjenia-krigen
Krigen begynte som en reaksjon på den radikale tsjetsjenske organisasjonen den internasjonale muslimske brigade invasjon av Dagestan 5. august 1999. 1. oktober rykket russiske soldater inn i Tsjetsjenia i et felttog som gjorde slutt på Itsjkerias uavhengighet og brakte området tilbake under russisk føderal kontroll. Selv om krigen ofte blir regnet som en indre konflikt i Russland, kjempet mange utlendinger som frivillige i konflikten, og da særlig muslimer fra diverse arabiske land på tsjetsjensk side.
Hans-Hermann Hoppe
Bakgrunn og virke
Han underviste ved flere tyske universiteter og ved Johns Hopkins University Bologna Center for Advanced International Studies, i Italia. I 1986 flyttet han fra Tyskland og bosatte seg i USA, og studerte der under Murray Rothbard, som han forble nært forbundet med og en nær venn av helt til Rothbard døde i januar 1995.
Den andre Tsjetsjenia-krigen
Under det innledende felttoget kjempet russiske soldater støttet av pro-russiske tsjetsjenske paramilitære styrker mot tsjetsjenske separatister i åpen krig, og inntok den tsjetsjenske hovedstaden etter en vinterbeleiring som varte fra slutten av desember 1999 til februar 2000. I mai 2000 fikk russerne direkte kontroll over republikken etter en storoffensiv, men tsjetsjensk militant motstand forskjellige steder i Nord-Kaukasus fortsatte å påføre russerne store tap og å utfordre den russiske kontrollen over Tsjetsjenia i flere år framover. Enkelte tsjetsjenske separatister utførte også terroristangrep mot sivile i andre deler av Russland. Disse terroristhandlingene, som for eksempel terrorangrepet mot Dubrovka-teateret i Moskva og bombeangrepet ved T-banen i Moskva 2010, sammen med omfattende russiske brudd på menneskerettighetene førte til at konflikten ble internasjonalt fordømt.
Hans-Hermann Hoppe
Bakgrunn og virke
Hoppe er for tiden professor i økonomi ved universitetet i Nevada, i Las Vegas, og Distinguished Fellow ved Ludwig von Mises Institute. Han var inntil desember 2004 redaktør for Journal of Libertarian Studies. Hoppe har skrevet en rekke bøker og artikler som har vært gjenstand for bred debatt. Han har fremmet et argumentasjonsetisk forsvar for libertarianske rettigheter, delvis basert på diskursetiske teorier fremsatt av den tyske filosofen Jürgen Habermas (som var Hoppes veileder da han doktorerte) og Karl-Otto Apel.
Den andre Tsjetsjenia-krigen
Fram til 2009 klarte Russland å nesten ødelegge de kaukasiske separatistbevegelsene, slik at den større krigføringen har stanset. Russiske hær- og innenriksministeriesoldater okkuperer ikke lenger gatene i tsjetsjenske byer. Den en gang ødelagte byen Groznyj har nylig gått gjennom omfattende reparasjoner, og mye av området rundt byen har fort blitt bygd opp igjen. Til tross for dette forekommer det fremdeles sporadiske angrep i Nord-Kaukasus, og bombe- og bakholdsangrep mot føderale soldater og styrker fra de regionale regjeringene skjer fremdeles. Siden 2009 har det i Nord-Kaukasus vært en økning av voldsnivået, og denne konflikten kalles opprøret i Nord-Kaukasus, og kan regnes som en fortsettelse tsjetsjeniakonflikten.
16. april 2009 sluttet offisielt kontraterroristoperasjonen i Tsjetsjenia. Siden størsteparten av hæren ble trukket ut måtte de lokale politistyrkene nå ta seg av det pågående lavintensitetsopprøret. Tre måneder senere oppfordret separatistlederen Akhmed Zakajev til å stoppe volden mot de tsjetsjenske politistyrkene fra og med første august, og sa at han håpet at "fra og med denne dagen vil aldri tjsetsjenere skyte på hverandre."
Det er ukjent hvor mange som døde i tjsetsjeniakonflikten. Uoffisielle estimat hevder mellom 25 og 50.000 døde og savnede, hovedsakelig tsjetsjenske sivile i den andre krigen. Russiske offisielle kilder bekrefter at over 5500 soldater og politimenn har blitt drept, mens menneskerettighetsorganisasjonen Unionen av komiteene for soldatmødre i Russland hevder at omtrent 11.000 russiske soldater ble drept.
Amy Aquino
Amy Aquino (født 20. mars 1957 i Teaneck i New Jersey) er en amerikansk skuespiller. Hun har utdannet seg på Harvard University og Yale University, og har spilt i TV-serier som Brooklyn Bridge, ER, Glee og Being Human. Aquino ble nominert til en Screen Actors Guild Award for rollen i Picket Fences. Hun er for øyeblikket sekretær hos SAG-AFTRA, og spiller for tiden i TV-serien Bosch som løytnant Grace Billets.
Kisj
Kisj (sumerisk: Kiš) er en sumerisk oldtidsby i Mesopotamia ved floden Eufrat, og er i dag Tell al-Uhaymir i Iraks provins Babil. Kisj er lokalisert rundt 12 km øst for Babylon, og 80 km sør for Bagdad.
Kish nevnes i gamle sumeriske kongelister som bostedet for det første kongelige dynasti etter en stor flom. Selv om denne kongelisten mest sannsynlig er å betrakte som mytisk, har den antagelig visse opplysninger av historisk interesse. Stedet ble undersøkt av den franske arkeologen Henri de Genouillac mellom 1912 og 1914, og senere av Stephen Langdon mellom 1923 og 1933. I byen har arkeologiske utgravninger avdekket blant annet gravplasser, en ziggurat til ære for byguden Zababa og et tempel tilegnet gudinnen Inanna.
Historie
I Jemdet Nasr-perioden rundt 3100 f.Kr. var Kisj okkupert, men fikk oppgang som en av de voksende maktene i regionen i den tidlige dynastiske perioden.
Den sumeriske kongelisten hevder at Kisj var den første byen som hadde konger etter oversvømmelsen, begynnende med Jushur. Hans etterfølger er kalt for Kullassina-bel, men det er faktisk en setning i akkadisk som betyr «De alle er herrer». Således har en del forskere foreslått at betegnelsen kan ha hatt til hensikt å markere fraværet av en sentral autoritet i Kisj i en periode. Navnene på de neste ni kongene i Kisj forut for Etana er alle akkadiske ord for ulike dyr, eksempelvis er Zuqaqip en «skorpion». Det semittiske vesen av disse og andre tidlige navn assosiert med Kisj viser at dens befolkning hadde en betydelig semittisk komponent fra tidlig av i den nedtegnede historie.
Den tolvte kongen av Kisj på kongelista, Etana, er bemerket som «hyrden som steg opp til himmelen og samlet alle utenlandske land». Selv om hans styre ennå ikke er bevitnet arkeologisk, er hans navn funnet på senere skrifttavler, og Etana er tidvis betraktet som den første av kongene og selve grunnleggeren av Kisj. Den 21. kongen på listen, Enmebaragesi, skal ha erobret våpnene til Elam, og han er det første på listen som er bekreftet gjennom arkeologiske funn fra hans styre. Han er også kjent gjennom andre litterære referanser hvor han og hans sønn Aga av Kisj er portrettert som samtidige rivaler av Dumuzid, fiskeren og Gilgamesj, tidlige herskere av Uruk.
En del tidlige konger av Kisj er kjent via arkeologi, men er ikke nevnt ved navn på kongelisten. Blant disse er Utug (eller Uhub) som skal ha forsvart bystaten Hamazi i dets tidligste dager, og Mesilim som bygde templene i Adab og Lagasj hvor det synes som om han utøvde herredømme.
Det tredje dynasti i Kisj er unikt i og med at det begynner med en kvinne som «konge», Kubau, en tidligere en vertinne i et vertshus. Hun ble senere guddommeliggjort som gudinnen Kheba.
Deretter, selv om dets militære og økonomiske makt var avtagende, beholdt Kisj en sterk politisk og symbolsk betydning. Akkurat som Nippur i sør var kontroll over Kisj et hovedelement for å legitimere dominans i nord. På grunn av byens symbolske verdi la sterke herskere senere til den tradisjonelle tittelen «konge av Kisj», selv om de var fra Akkad, Ur eller Babylon. En av de tidligste som tok denne tittelen ved å underlegge seg Kisj var kong Mesannepada fra Ur. Også navnene på noen få guvernører av Kisj for andre herskere er kjent.
Sargon av Akkad kom fra området til Kisj. Byens skytsgud var Zababa (eller Zamama) i akkadiske tider, sammen med gudens hustru, Inanna.
Kisj fortsatte å være okkupert gjennom de gammelbabylonske, kassittiske og nyassyriske periodene og inn i klassisk tid, før byen til slutt ble forlatt.
Arkeologi
Kisj som arkeologisk sted er et ovalt område som dekker rundt 8 km ganger 3 km, krysset av tørre tidligere senger fra elven Eufrat, bestående av rundt 40 demninger eller jordhauger, de største er Uhaimir og Ingharra. De andre kjente demningene er:
Etter at ulovlige utgravninger av tavler begynte å skje på begynnelsen av 1900-tallet, identifiserte den franske arkeologen François Thureau-Dangin stedet som Kisj. Disse tavlene endte opp i rekke museer.
En fransk arkeologisk gruppe under Henri de Genouillac gjorde utgravninger ved Kisj mellom 1912 og 1914. De avdekket rundt 1400 gammelbabylonske tavler som ble spredt mellom Istanbuls arkeologiske museum og Louvre i Paris. En senere felles feltgruppe under ledelse av Stephen Langdon som arbeidet fra 1923 og fram til 1933 avdekket materialer som ble delt mellom Chicago og Ashmolean Museum i Oxford.
I nyere tid har en gruppe fra universitetet Kokushikan i Japan ledet av Ken Matsumoto gjort utgravninger ved Kisj i 1988, 2000, og 2001. Den siste sesongen varte bare en uke.
William Patrick Hitler
William Patrick «Willy» Hitler, senere Stuart-Houston, (født 12. mars 1911 i Liverpool, død 14. juli 1987 på Long Island, New York) var Adolf Hitlers nevø. Han var sønn av Adolfs halvbror Alois Hitler jr. og dennes første hustru Bridget Dowling. Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen, flyttet William til Tyskland, men flyktet derfra i 1938 til USA og tjenestegjorde i US Navy under andre verdenskrig.
Bakgrunn
William Patricks foreldre traff hverandre i 1909 i Dublin, og de reiste til London og giftet seg der den 3. juni 1910. William Dowling, Bridgets far, truet med å få ham arrestert for kidnapping, men Bridget fikk ham fra det.
Paret slo seg ned i 102 Upper Stanhope Street i Toxteth i Liverpool, hvor de i 1911 fikk sønnen William Patrick. Huset hvor de bodde ble senere ødelagt i et tysk bombeangrep 10. januar 1942 under andre verdenskrig. Alois forsøkte å tjene til livets opphold ved å drive en restaurant i Dale Street, et pensjonat i Parliament Street og et hotell på Mount Pleasant, men det gikk dårlig. Det var år som var preget av familiespenninger. Alois drakk, og når han var full pleide han å banke opp kona og antagelig også det lille barnet. I mai 1914 forlot han dem og reiste til Tyskland. Under hele første verdenskrig var de avskåret fra å ha kontakt. I Tyskland giftet Alois seg igjen, og begikk således bigami. Alois skrev på midten av 1920-tallet og ba om at William Patrick skulle komme på besøk til ham i Weimar-republikkens Tyskland. I 1929 gikk hun med på det, og den 18 år gamle William Patrick reiste til Tyskland og ble kjent med sin tyske familie.
I Tyskland
Faren hadde i 1920 fått sønnen Heinz Hitler, som i motsetning til William Patrick var en engasjert nasjonalsosialist. Men etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen, flyttet William Patrick til Tyskland og håpet på å kunne profittere på navnet og sin onkel. Adolf Hitler skaffet William Patrick først en jobb i en bank, deretter arbeidet han på en Opel-fabrikk og senere som bilselger. Men William Patrick skal ha plaget onkelen med sitt nærvær. Adolf Hitler tonet sterkt ned sin familie og var redd for at de skulle sette ham i en pinlig situasjon, blant annet var han redd for at halvbrorens, William Patricks fars, bigami skulle bli mer kjent enn de ryktene som allerede gikk.
I 1938 ba Hitler om at William Patrick sa fra seg sitt britiske statsborgerskap til fordel for et tysk. William Patrick var redd for at dette var en felle for at han kunne bli tiltalt for utpressing, da han hadde truet med å offentliggjøre at Alois Hitler, hans farfar og Hitlers far, egentlige ikke var deres kjødelig opphav, men derimot en jødisk handelsmann. William Patrick reiste da til England og offentliggjorde artikkelen «Why I Hate my Uncle» i Look.
I USA
I 1939 reiste William Patrick sammen med sin mor på en foredragsturne i USA om sin berømte onkel, etter en invitasjon fra William Randolph Hearst. De fikk imidlertid ikke returnert til Europa på grunn av utbruddet av andre verdenskrig. Etter en særskilt henvendelse til USAs president Franklin Roosevelt, fikk William Patrick tillatelse til å slutte seg til United States Navy i 1944. Ifølge en historie som ble trykket i avisene på denne tiden, skal rekrutteringsoffiseren ha svart da William Patrick presenterte seg, at «Glad to see you Hitler, my name's Hess» («Hyggelig å se deg Hitler, mitt navn er Hess)».
Han tjenestegjorde i US Navys sanitetstjeneste fram til 1947, da han ble dimittert etter en skade han hadde fått under krigen. Etter å ha dimittert giftet han seg samme år med Phyllis Jean-Jacques, født i Tyskland i 1925, og flyttet til Patchogue, en liten by med rundt 10 000 innbyggere på sørkysten av Long Island i Brookhaven Suffolk County. Han brukte den opplæringen han hadde fått i det militære til å etablere en virksomhet som analyserte blodprøver for sykehus.
Etter dimitteringen fra det militære og å ha innledet forholdet til Phyllis, søkte både han og moren anonymitet, og han endret derfor etternavnet til Stuart-Houston. Han og Phyllis fikk fire sønner, den første var Alexander Adolf (født 1949), senere Louis (født 1951), Howard Ronald (født 1957) og Brian William (født 1965).
William Patrick døde 14. juli 1987 i sin nye hjemby Patchogue og ble gravlagt sammen med moren Bridget, i gravlunden Holy Sepulchre Cemetery i Brookhaven. Phyllis døde 2. november 2004. Sønnen Howard Ronald, som arbeidet som spesialetterforsker i Internal Revenue Service, ble drept i en trafikkulykke 14. september 1989 uten å ha fått barn. Heller ingen av de øvrige av brødrene har fått barn. Alexander arbeider i sosialtjenesten, mens de to andre brødrene er landskapsgartnere.
Maransart
Maransart (vallonsk: Maransåt) er en landsby og et distrikt i kommunen Lasne i provinsen Vallonsk Brabant i Belgia.
Dallas County (Iowa)
Dallas County er et fylke i den amerikanske delstaten Iowa.
Navn
Fylket er oppkalt etter visepresident George Mifflin Dallas.
Anastasius
Anastasius (eller Anastasios) er et navn brukt av flere personer:
Hiskia av Juda
Hiskia (700-tallet f.Kr.) var ifølge Bibelen konge i Kongeriket Judea, også kalt tostammeriket i Israel. Navnet har også vært skrevet Esekias, som er en gresk form. Ifølge beregninger utført av Edwin Thiele var Hiskia født rundt 740 f.Kr. og regjerte fra ca. 715 til 686 f.Kr. Han var sønn av kong Akas og hans hustru Abi. Han regnes som en god konge, «Hiskia gjorde det som var rett i Herrens øyne, i ett og alt slik hans stamfar David hadde gjort.»
Han etterfulgte sin far Akas som hadde vært en dårlig konge. Hiskia var konge på den tiden da Kongedømmet Israel (Samaria) (tistammeriket) gikk til grunne.
Beretningen om Hiskia i 2. kongebok når sitt høydepunkt i forbindelse med assyrernes angrep på landet. Assyrerkongen Sankerib kom i konflikt med flere av rikene i området og beseiret hæren som egypterkongen Shabaka hadde sendt for å hjelpe hans motstandere. På dette toget beleiret han Jerusalem, der kong Hiskia holdt stand, oppmuntret av profeten Jesaja. Det fortelles så at en engel kom og slo i hjel 185 000 assyriske krigere.
Det fortelles så at Hiskia ble dødssyk og at han ennå ikke hadde fått noen sønn. Derfor ble han mirakuløst helbredet og som et tegn på det lot Gud solens skygge gå noen trinn tilbake på et solur.
Han er også blitt tillagt byggingen av Hiskias tunnel. Tunnelen binder sammen Gihonkilden og Siloamdammen ved Davidsbyen som lå der Jerusalem nå ligger.
I arkeologiske utgravinger i 2015 er det bekreftet at det er funnet et avtrykk av kong Hiskias segl, noe som styrker troverdigheten av kongerekkene som beskrives i Det gamle testamente.
A Theory of Socialism and Capitalism
Boka som ble publisert i 1989, har betydning innenfor anarkokapitalismens historie, siden den bidro til at Hoppe i dag fremstår som lederen av denne bevegelsen, etter Murray Rothbard, som var hans faglige rådgiver og nære venn.
Professor Hoppe definerte her en kontrakt som et samtykke til bruk av en annens eiendom, aggresjon som et ikke-samtykke til bruk av en annens eiendom, og kapitalisme som institusjonalisert respekt for eiendomsrett (og kontrakt).
Sosialisme er etter Hoppes oppfatning best definert som et system der man har institusjonalisert ikke-respekt for, eller aggresjon overfor eiendomsretter. Han diskuterer i så måte Eugen von Böhm-Bawerk sin innsikt i tidspreferanse-aspekter ved ulike former for ordning av eiedom, i termer av gitte sosiale systemers kulturell framsynthet og økonomisk velstand. Boka skiller videre mellom fire mulige typer sosialisme:
Disse adskiller seg fra kapitalisme ved å ikke innrømme innbyggerne full eiendomsrett. Hvert av de ulike sosiale systemer diskuteres med historiske eksempler og ikke bare utfra et etisk-økonomisk synspunkt, men også ved å identifisere de forskjellige typene politisk makt og grupper som bygger sin fordel på hver type politikk, ved på forskjellige måter å skade opprettholdelsen og vedlikeholdet av kapitalgoder og sosial kapital. Et senere kapitel diskuterer gyldigheten dogmet om "offentlige goder" (som beskrevet av blant annet av økonomen Paul Samuelson). Det siste kapitlet beskriver de mulige utsikter til en rent kapitalistisk samfunnsorden der statens funksjoner utøves gjennom privat forsikring og forsvarsselskaper.
La Bamba (Prima Vera)
«La Bamba» er en meksikansk tradisjonell sang som blant annet er innspilt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 18. oktober 1982 på musikkalbumet Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt). Sangen ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio. Musikerne på dette sporet var Geir Holmsen (bass), Marius Müller (gitar), Magne Lunde (trommer), Geir Langslet (synth), Tom Mathisen (akustiske gitarer).
K. Sint-Truidense VV
Koninklijke Sint-Truidense Voetbalvereniging, forkortet til STVV er en belgisk fotballklubb som ble stiftet i 1924, og spiller sine hjemmekamper på Staaienveld i byen Sint-Truiden. Klubben har aldri vunnet ligaen, men kom på andreplass i 1966.
La Bamba (Prima Vera)
Ritchie Valens ga den ut i spansk språkdrakt på B-siden til singlen Donna i 1958. Prima Veras versjon er på kvasi-spansk med først et tenor-aktig vers sunget av Jahn Teigen før Tom Mathisen tar over mikrofonen.
K. Sint-Truidense VV
Spillerstall
Oppdatert 18. april 2023.
La Bamba (Prima Vera)
En konsertversjon ble utgitt på The Prima Vera Show i juni 1999 og studioversjonen ble utgitt september 2000 på samlealbumet Rest of the best vol 2,5.
Ebony & Ivory (Prima Vera)
«Ebony & Ivory» er en veldig kort coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 18. oktober 1982 på musikkalbumet Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt). Sangen ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio.
Original-versjonen har samme tittel og ble skrevet av Paul McCartney. Den ble en hit i 1982 og McCartney sang den i duett sammen med Stevie Wonder. Originalteksten er en oppfordring til at svarte og hvite mennesker kan leve sammen og være vel forlikte.
Musikerne på den korte introen var Geir Holmsen (bass), Marius Müller (gitar), Magne Lunde (trommer) og Geir Langslet (synth).
Etter introen overtar trekkspill, akustisk gitar og bass. Det er Tom Mathisens far, Joku Fahr (egentlig John Henry Mathisen) som spiller trekkspill mens han synger kun en setning fra originalen to ganger på gebrokkent engelsk før sønnen Tom sier "Ja, jeg tenker vi lar den gå". Joku Fahr fikk kun kvelden forut å øve inn sangen på før innspilling. Fahr ble ikke fornøyd med resultatet. Prima Vera derimot var veldig fornøyd.>
Joku Fahr / Prima Veras versjon av «Ebony & Ivory» ble også utgitt i januar 1994 på Absolute Prima Vera.
Næringskjede
En næringskjede er en rekke av organismer, der hvert ledd nærer seg av leddet foran og utgjør samtidig næring for leddet etter. Hver organisme befinner seg på sitt trofiske nivå i næringskjeden, og flere næringskjeder danner til sammen et næringsnett.
Det første leddet eller trofiske nivået i en næringskjede kalles en produsent. Produsentene er som regel alger eller planter, som gjør om energien i sollyset til kjemisk energi organismene kan utnytte. Denne prosessen kalles fotosyntese. Produsentene blir så spist av primærkonsumenter, som er det neste leddet i næringskjeden. Disse kan videre bli spist av sekundærkonsumenter og tertiærkonsumenter. Det kan være flere ledd i en næringskjede, men mye energi (omkring 90 prosent) går tapt mellom hvert nivå i kjeden. Derfor er antallet nivåer begrenset, særlig hvis primærkonsumentene er store planteetere, som elg. Mange av organismene kan dessuten hente næring fra flere av nivåene i næringskjeden. Vi mennesker er for eksempel både primærkonsumenter, sekundærkonsumenter og tertiærkonsumenter, fordi vi er altetere (omnivorer).