cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rob Wright
Rob Wright (født 1954 i Montréal) er en kanadisk bassist og vokalist. Han er mest kjent fra No Means No, The Hanson Brothers og Showbusiness Giants, men har også spilt inn plater med blant annet Tom Holliston, Carolyn Mark, Johnny Feelings, Scott Henderson, Ken Kempster, Keith Rose og Ford Pier.
Jigme Khesar Namgyel Wangchuck
Jigme Khesar Namgyel Wangchuck (dzongkha: ; født 21. februar 1980 i Katmandu i Nepal) er den femte Druk Gyalpo (dragekongen) i Bhutan, etter at den nåværende statsskikken ble innført av hans tippoldefar i 1907. Han overtok tronen etter sin far 15. desember 2006, to år tidligere enn opprinnelig varslet. En stor kroningsseremoni fant sted 6. november 2008.
Bakgrunn
Namgyal er eldste sønn av ekskongen Jigme Singye Wangchuck og hans tredje kone, Ashi Tshering Yangdön. Han har to yngre helsøsken, og fire halvsøstre og tre halvbrødre som er barn av farens tre andre koner.
Kongen har studert ved Cushing Academy og ved Wheaton College i Massachusetts før han avla sin eksamen ved Magdalen College ved University of Oxford. Han studerte ved the Foreign Service Program og har en mastergrad i statsvitenskap. Som kronprins reiste han mye i utlandet, og representerte sitt land, og han deltok i arbeidet i flere kulturelle, sosiale og økonomiske organisasjoner.
Som kronprins deltok Namgyal i 60-årsjubileet for Thailands kong Bhumibol i juni 2006. Jubileet samlet kongelige fra 25 land, og «Prince Jigme», som han ble kalt i mediene, var med sine 26 år den yngste av gjestene. Thailandske medier både fanget opp og dyrket fram en bølge av kvinnelige fans. Avisene omtalte ham snart som «Prince Charming», og bragte daglige saker om prinsen, om landet Bhutan og om turisme i landet i flere uker etter besøket. Da han i november 2006 vendte tilbake til Thailand i forbindelse med en botanisk utstilling mottok han en æresdoktorgrad fra Rangsituniversitetet i Bangkok.
Den forrige kongen, Jigme Singye Wangchuck, kunngjorde opprinnelig i desember 2005 at han ville abdisere i 2008, og overlate tronen til sin sønn, kronprinsen. Han sa samtidig at arbeidet med å overføre ansvar og oppgaver ville bli en løpende prosess. Ett år senere kunngjorde kongen sin umiddelbare abdikasjon.
Konge
Namgyal giftet seg i 2011 med Jetsun Pema. Den 5. februar 2016 fikk paret en sønn.
John Olav Einemo
John Olav «The Viking» Einemo (født 10. desember 1975 i Oslo) er en norsk tidligere kampsportutøver som konkurrerte på toppnivå i MMA og grappling i klassen tungvekt.
Han er trent innen brasiliansk Jiu-Jitsu og vinner av ADCC Submission Wrestling World Championship i 2003. Han er den eneste grappleren som har vunnet over Roger Gracie i ADCC Submission Wrestling World Championship. Han har 6 seiere og 3 tap (2018).
Han tok over som landslagssjef for det norske MMA-landslaget i 2015.
Klaus Johan Myrvoll
Klaus Johan Myrvoll (født 20. oktober 1981) er en norsk språkviter og professor. Per 2020 er han ansatt som professor ved Universitetet i Stavanger. Han er også tidligere kjent som målaktivist, og var kjent for å fremme høgnorsk.
Som 19-åring vant Myrvoll Unge Forskeres førstepris innenfor humanistiske fag for sin særoppgave om talemålsendringer på Smøla. Myrvoll har også bidratt med en rekke vitenskapelige artikler til ulike tidsskrifter.
Engasjement i målbevegelsen
I den organiserte målbevegelsen har Myrvoll hatt en rekke verv, både som landsstyremedlem og senere sentralstyremedlem i Norsk Målungdom (NMU), leder for Skuleboknemndi åt Studentmållaget i Oslo og formann for høgnorskforeningen Ivar Aasen-sambandet. Myrvolls engasjement i Målungdommen dalte brått da det kom fram at Myrvoll var den ene av de to målungdommene som først hadde gått til Økokrim og deretter til TV 2 med den avslørende rapporten om medlemsjuks i NMU.
I en reportasje i Bergens Tidende 3. mai 2003 hevdet Harald Stabell, advokat for de tiltalte målungdommene, at avsløringene av medlemsjukset var målpolitisk motivert. Stabell nevnte ikke Myrvoll og Torheim med navn, men viste til deres engasjement i høgnorskbevegelsen. Stabell kom også med anklager om tyveri fra målungdommens kontor i Oslo. Oppslaget i Bergens Tidende førte til at Myrvoll sammen med Olav Torheim valgte å stå fram offentlig på TV 2-nyhetene og tilbakevise disse påstandene. Overfor TV 2 slo de to fast at de mente de hadde både rett og plikt til å ta affære da de fikk kjennskap til økonomisk kriminalitet i en organisasjon der de selv hadde tillitsverv.
Myrvoll ble valgt til formann for Ivar Aasen-sambandet i 2001. Dette vervet hadde han fram til 2004. Myrvoll og Torheim fra den tidligere ledelsen fortsatte arbeidet med bladet Målmannen, der Myrvoll satt som redaktør fram til Torheim tok over i 2005.
FC Girondins de Bordeaux
FC Girondins de Bordeaux er en fransk fotballklubb fra Bordeaux, grunnlagt i 1881.
Bordeaux har vunnet det franske ligamesterskapet seks ganger, sist i 2009.
Spillerstall
Oppdatert 13. mars 2023.
Rekord
Rekord kommer av latin recordari som betyr å minnes eller huske, videreført til engelsk record, i betydningen å notere. En rekord omtales gjerne som en bestenotering.
Rekord refererer vanligvis til en målbar prestasjon, eller et resultat bedre enn en tidligere prestasjon eller resultat.
Offisielle vs. uoffisielle
Det skilles mellom en offisiell rekord og en uoffisiell rekord.
Garrett Weber-Gale
Garret Weber-Gale (født 6. august 1985 i Stevens Point, Wisconsin) er en amerikansk svømmer, som under OL i Beijing vant to gullmedaljer på 4x100 m fri og 4x100 m medley for USA. På 4x100 m medley svømte han kun i kvalifiseringsheatet, mens han på 4x 100m fri, svømte andre etappe. Han konkurrerte for University of Texas fra 2003–2007, og ble i mester på 100 yard fri under NCAA Division 1 i 2006. Weber-Gale har også tre gull fra VM i Montreal (2005), Melbourne (2007) og i Roma (2009). Alle medaljene kom på 4x100 m fri stafett.
Rekord
Offisielle vs. uoffisielle
En offisiell rekord er en prestasjon vurdert av en instans eller organisasjon etter et sett regler og godkjent (ratifisert) som ny rekord.
En uoffisiell rekord er en prestasjon som blir kjent og gjerne offentlig akseptert som det beste som er gjort innen en genre. Et irsk selskap som hadde spesialisert seg på faktakunnskap hovedsakelig fra naturen utviklet en årlig bok som presenterer oppdaterte rekorder fra mange ulike arenaer. Boken heter Guinness rekordbok og det er utarbeidet et system for å få et spekter av spesielle rekorder godkjente, og gitt innpass i denne boken. Guinness rekordbok er ledende i å gjøre uoffisielle rekorder offisielle.
Sportsrekorder
Rekord innen sportsterminologi refererer til en prestasjon, eller et resultat bedre enn en tidligere prestasjon eller resultat. I idrett er det er krav at prestasjonene kan fysisk måles og sammenlignes.
Rekorder har ulike nivåer, der det laveste nivået gjerne er et individs personlige rekorder, ofte omtalt som «pers», og det høyeste nivået er verdensrekord. En rekord er ofte geografisk fordelt fra klubbrekord eller mindre lokale områder, for eksempel en kretsrekord, til nasjonal rekord, f.eks. norsk rekord, og internasjonale rekorder. Det er også vanlig å registrere rekorder for ulike stevner og mesterskap. En bane, eller arrangørsted vil også registrere det beste som er gjort på det enkelte sted.
Vanlige forkortelser
Dette er en liste med de vanligste rekordene og forkortelsene som nyttes i idrettsstatistikk og resultatlister:
Vormsele
Vormsele (umesamisk: Vuordnásuvvane) er et lite tettsted i Lycksele kommun i Västerbottens län, Sverige.
Slakbreen
Slakbreen er en 15 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Van Mijenfjorden, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Dette er den tredje største isbreen i Nordenskiöld Land, bare overgått av Fridtjovbreen og Grønfjordbreen. Den er en ca. 10 km lang bre som starter umiddelbart vest for Gruvfonna og nord for Sjaktbreen, Johan Ankerfjellet (843 m) og Landsverktoppen (982 m) – og går deretter nordvestover til Reindalen. Breen har lagt foran seg et 1 km bredt belte av morenemateriale. I sør strekker Johan Ankerfjellet og i nord Slaknosa (662 m) seg som vegger langs breen.
Breen ligger nord for Ankerbreen og fortsetter østover under navnet Sjaktbreen. Slakbreen har en liten vestlig del samt morenematerialet innenfor Nordenskiöld Land nasjonalpark.
Slakbreen er oppkalt etter formen på breen.
Sambhogakāya
Sambhogakāya (sanskrit; tibetansk: ལོངས་སྤྱོད་རྫོག་པའི་སྐུ, wylie: longs spyod rdzog pa'i sku) er ifølge mahāyāna-buddhismen den andre av de tre kroppene (Trikāya) som Buddha sies å besitte. Det er kroppen av gjensidig glede, som er salighetens kropp eller det klare lysets manifestasjon.
Både «himmelske» Buddhaer som Bhaisajyaguru og Amitābha, så vel som avanserte bodhisattvaer som Avalokiteśvara og Manjusri kan manifestere seg i Sambhogakāya.
Ebaeus pedicularius
Ebaeus pedicularius (Fabricius 1777) er en bille i delgruppen (underfamilien) blærebiller i familiegruppen børstebiller, som har oppblåsbare blærer nær forhjørnene av brystskjoldet (pronotum) og på sidene av bakkroppen. Den finnes lengre sør i Europa. Den er ikke registret i Norge.
Levevis
Ebaeus pedicularius finnes særlig på tistler. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Vänjaurbäck
Vänjaurbäck er et lite tettsted i Lycksele kommun i Västerbottens län, Sverige.
Joseph Zhou Yizhai
I 1958 ble han ordinert til biskop av Bengbu – uten pavelig mandat – av biskop Francis Xavier Zhao Zhensheng av Xianxian.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Marco Kana
Marco Kana (født 8. august 2002) er en kongolesiskfødt belgisk fotballspiller som spiller for RSC Anderlecht.
Artur Johansen
Artur Johansen (født 1. juli 1970) er en færøysk politiker (Jv.) og revisor fra Strendur.
Han har vært borgermester i Sjóvar kommuna siden 2009, og satt også i kommunestyret i perioden 2001–2004. Han er medlem av Javnaðarflokkurin, men kommunevalgene er ikke partipolitiske.
Johansen har kontorfaglig utdannelse med diplomeksamen (HD) i regnskap. Han var kontorist ved sorenskriverembedet (Føroya Rættur) og sjøfartsmyndigheten på Færøyene, deretter revisor i revisjons- og rådgivningsselskapet SPEKT (tidligere KPMG) i Tórshavn.
Chou Tien-chen
Chou Tien-chen (født 8. januar 1990) er en taiwansk badmintonspiller. Han har ingen større internasjonale titler, men har en bronsemedalje i lagkonkurransen fra Asialekene 2014 i Incheon.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo ble han utslått i kvartfinalen.
USA under Sommer-OL 1972
USA under Sommer-OL 1972. 432 sportsutøvere fra USA deltok i tjue sporter under Sommer-OL 1972 i München. USA ble nest beste nasjon med trettitre gull-, trettien sølv- og tretti bronsemedaljer. Friidrettsutøveren Olga Connolly var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Runesang
miniatyr|Runesangerne Iivana Onoila og Jelisei Valakainen i Terijoki, 1911.
Runesang (eller runosang) er en sjanger innen finsk folkemusikk.
De eldste av sangene er over 4,000 år gamle, med opphav i det finsk-ugriske beltet fra Ural til Finnskogen. Et utvalg ble publisert i Kalevala, og fremføres ofte sammen med kantele, helst av en religiøst fremtredende person. Runesangen har ofte et religiøst innhold, tildels besvergende, men kan også ha et historisk oppsummerende innhold med myter. Enkelte av besvergelsene var tilknyttet ønsket om beskyttelse og helbredelse, altså de medisinske runesanger.
Runesang kan også utføres av såkalte runesangere, personer som hadde dette som næringsvei. Runesangerne hadde ofte stevner, såkalte rune-tevlinger, der de kappsang i par.
I dag blir runesang fremført av enkelte utøvere, spesielt Sinikka Langeland som i 2003 ferdigstilte Runesangprosjektet. For dette mottok hun Edvard-prisen (samtidsmusikk) for boka Karhun Emuu, samt CD-ene Tirun lirun og Runoja.
André Ulla
André Ulla (født 28. april 1973 i Valderøy) er en norsk tidligere fotballspiller. Ulla har stått i mål for fotballklubbene IL Valder, Aalesund FK, HamKam, Sogndal, Eik-Tønsberg, Skeid, Kongsvinger og Brumunddal. Han er utdannet fengselsbetjent.
I tenårene var Ulla ansett som en av Norges største keepertalenter og han fikk en rekke landskamper for aldersbestemte lag, til og med det norske U-21 landslaget.
Aarau
Aarau er «hovedstaden» i den sveitsiske kantonen Aargau og i distriktet (Bezirk) Aarau. Den ble grunnlagt rundt 1240 av grevskapet i Kyburg, og ligger ved elva Aare, sør for foten av Jurafjellene og vest for Zürich. Aarau hadde i 2005 15 649 innbyggere.
Byen er kjent som en industri- og handelsby som produserer bjeller, matematiske instrumenter, elektroniske apparater, bomullstekstil, kjemikalier, sko med mer. En rekke eldre bygninger er å finne her, blant annet den gamle reformerte kirken (1471), rådhuset (1200-tallet) og diverse beboelseshus fra 1600- og 1700-tallet.
Stegoplax longirostris
Stegoplax longirostris er en art i slekten Stegoplax innenfor familien Amphilochidae, av ordenen Gammaridea - som inngår i gruppen av amfipoder. Den livnærer seg i stor grad på alger i dypet.
Den lever i Barentshavet, Atlanterhavet og Norskehavet.
Hems
En hems er en høy platting i ei stue med åpent rom til røstet. En hems fantes eller finnes også ofte i hytter, koier eller seterhus. Den kan være mer eller mindre åpen på tre sider, eller utgjøre et loft over klevepartiet (koven) i en stuebygning, med åpning i tverrveggen ut mot øvre del av stuerommet.
Navnet skal være en relativt moderne forkortelse av hemsedal, betegnelsen som ble brukt i deler av Hallingdal. Opprinnelig kan navnet ha vært spøkefullt ment, men det kan også ha oppstått fordi en hems åpner seg mot stuerommet på samme måte som Hemsedal møter hoveddalføret Hallingdal ved Gol.
Gulvet i hemsen blir liggende omtrent i høyde med langveggene i huset. Takhøyden blir størst på midten, under mønsåsen, men i mindre stuer blir det sjelden full ståhøyde. En fritthengende hems blir selvsagt ikke ført helt ut til ytterveggene, i motsetning til en hems på loftet over kleven. I hallingstuer var det gjerne to faste senger på hemsen, innunder skråtaket. Sengegavlene dannet da rekkverk mot stua, og mellom dem var det en grind, nødvendig fordi hemsen ofte var soveplass for småbarn. Hemsen hadde adkomst fra en stige i stua, som kunne heises opp så den ikke var i veien.
Hemser ble i nyere tid svært populære i fjellhytter fordi de utnytter plassen godt og kan gi mange ekstra sengeplasser i en liten hytte eller koie. I moderne hytter blir det ofte lagt madrasser rett på hemsgulvet.
Sjaktbreen
Sjaktbreen er en 6 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Van Mijenfjorden, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Den er en ca. 7 km lang bre som starter umiddelbart sør for Gruvfonna og nord for Slakbreen, og nord for fjellene Gustavfjellet (1218 m), Sjakttårnet (887 m) og Sigaren (864 m). Den munner ut i Slakbreen.
Breen ligger vest for Ankerbreen og er en sidebre til breen som fortsetter nordvestover under navnet Slakbreen. Sør for Sjaktbreen starter Varpbreen som går sørover ned i Gustavdalen.
Navnet «sjakt» henviser til ei gruvesjakt. De Geer brukte ofte uttrykk fra gruveterminologi ved navnesetting i de kullførende områdene nord for Sveagruva og Braganzavågen
Pfalzgrevskapet ved Rhinen
Pfalzgrevskapet ved Rhinen (tysk: Pfalzgrafschaft bei Rhein), etter 1356 også kalt Kurpfalz, var en stat i Det hellige tysk-romerske riket. Pfalzgreven fungerte som kurfyrste fra slutten av 1200-tallet, et embete han fikk offisielt tildelt i riksforfatningen den gyldne bulle i 1356.
Middelalder
Rundt år 1085, ved Herman II av Lothringens død, reduseres det tidligere palatinatet i Lorraine til et par territorier rundt i Rhinland, samt byene Köln og Bonn langs Rhinens vestre elvebredd. I 1156 fikk Konrad av Hohenstaufen tittelen pfalzgreve av sin halvbror keiser Fredrik I Barbarossa og fikk samtidig tildelt omfattende lensområder sørover langs Rhinen som hadde blitt innlemmet i riket av tidligere Hohenstaufen-keisere. Tittelen pfalzgreve ble dernest arvet av det regjerende fyrstehusets medlemmer, og Pfalzgrevskapet ved Rhinen ble således etablert som et arvgrevskap. Konrads stemmerett ved kongevalg ble også arvet av hans etterfølgere.
Ved Konrads død i 1195, tilfalt de pfalziske områdene fyrstehuset Welf. I 1214 døde imidlertid Welf-husets andre pfalzgreve uten arvinger, og pfalzgrevskapet ble gitt av keiser Fredrik II til huset Wittelsbach fra hertugdømmet Bayern. Fra 1255 ble Wittelsbach-huset delt i to grener med sine respektive maktseter i Pfalzområdene og de bayerske områdene. Denne splittelsen ledet til rivninger om hvilken av Wittelbach-grenene som skulle sitte på kurfyrsteembetet, altså stemmerett ved kongevalg. Dette ble løst i 1329 ved Paviatraktaten på keiser Ludvig IVs initiativ, og det ble bestemt at stemmeretten skulle veksle mellom de to grenene, men også at Pfalzgrevskapet ved Rhinen skulle få tildelt markgrevskapet Nordgau i det nordlige Bayern. Dette området ble senere omdøpt til Oberpfalz. Da den gyldne bulle ble utstedt i 1356, fikk Wittelsbach-grenen i Pfalz ekskulsiv stemmerett og enerett på kurfyrsteembetet. Pfalzgrevskapet ved Rhinen ble som følge av dette kalt Kurpfalz. Denne løsningen førte til et vedvarende konfliktfylt forhold mellom de to Wittelsbach-grenene. I ettertiden ekspanderte pfalzgrevskapet ved Rhinen sine grenser betydelig.
I 1410 døde pfalzgrev Ruprecht III, som også var tysk konge. Pfalz ble deretter delt på fire Wittelsbach-brødre i Kurpfalz, Oberpfalz, Pfalz-Simmern-Zweibrücken og Pfalz-Mossbach. Oberpfalz mistet sin herskerlinje allerede i 1448 med Kristoffer av Bayern, men dette området hadde da allerede falt tilbake til greven i Kurpfalz. Pfalz-Simmern-Zweibrücken ble imidlertid delt i ytterligere to herskerlinjer under Wittelsbach-huset i 1459: Pfalz-Zweibrücken og Pfalz-Simmern. Herskerlinjen i Pfalz-Mossbach døde ut i 1499, og da linjen også døde ut i Kurpfalz, tilfalt kurfyrsteembetet herskeren i Pfalz-Simmern.
Tidlig moderne tid
Reformasjonen gjorde seg tidlig gjeldende i Kurpfalz. Kurfyrst Fredrik V av Pfalz, som i 1619 også ble konge i Böhmen, mistet sine besittelser og kurfyrsteembete etter å ha tapt Slaget på Det hvite berg. Han fikk dem imidlertid tilbake ved Freden i Westfalen i 1648. Hans herskerlinje i Pfalz-Simmern døde ut i 1685, og kurfyrsteembetet ble gitt til herskeren i Pfalz-Neuburg, en undergren av tidligere nevnte Pfalz-Zweibrücken. I den forbindelse ble det hevdet arverett til kurfyrstedømmet fra fransk side, hvilket resulterte i Niårskrigen, også kalt den pfalziske arvefølgekrig.
Herskerlinjen i Pfalz-Neuburg døde ut i 1742, hvorpå kurfyrsteembetet gikk til linjen i Pfalz-Sulzbach. Karl Theodor i denne herskerlinjen ble også kurfyrste av Bayern i 1777. Da han døde i 1799, var Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld den eneste gjenværende linjen, og dens overhode Maximilian I av Bayern ble således herre over hele Wittelsbach-husets besittelser.
Moderne tid
I 1945 ble denne provinsen atskilt fra Bayern, og forent med den prøyssiske Provinsen Rhinland. I dag ligger den i den tyske delstaten Rheinland-Pfalz.
Verdensmesterskap
Et verdensmesterskap (forkortet VM) er et arrangement som kårer verdens beste prestasjon og vinneren blir tildelt tittelen «verdensmester». Mesterskapene er for deltagere fra hele verden, og det konkurreres gjerne i en bestemt øvelse eller sport. Mesterskapene kan kåre individuelle enkeltpersoner som mestre, men også lag, klubber, bedrifter, organisasjoner eller nasjoner.
Austdøla kraftverk
Austdøla kraftverk er et vannkraftverk i elven Austedøla mellom Reinsnos og Låtevatnet i Odda kommune i Vestland fylke.
Kraftverket utnytter et fall på  149 meter og er et elvekraftverk. Låtefossen er en del av elven Austedøla som er et vernet vassdrag.
Det er installert en francisturbin på 1,3 MW. Midlere årsproduksjon er på 10 GWh.
Kraftverket er eid av lokale grunneiere.
Ferjesambandet Nyvoll–Korsfjord
Ferjesambandet Nyvoll–Korsfjord krysser Korsfjorden som del av i Alta i Finnmark, mellom Nyvoll og Korsfjord ferjekaier. Sambandet drives av Boreal Sjø.
Ferjestrekningen har en lengde på 2,6 km og en overfartstid på 10 minutter, og blir betjent av MF «Jøfjord» 7 ganger daglig om hverdagen. 2014 var årsdøgnstrafikken 51 kjøretøy.
Deplasement
Deplasement (fra fransk déplacement, avledet av déplacer, «fjerne fra sin plass», «flytte») er et mål for massen av det væskevolumet som et legeme fortrenger når det flyter i en væske. Begrepet blir benyttet som et av flere mål for skipstonnasje og etter Arkimedes prinsipp svarer det til totalvekten av skip med last.
Innen skipsfart henspiller det på vekten av den vannmengde et frittflytende fartøy fortrenger, det vil si fartøyets vekt. Måleenhetene som blir benyttet er metriske tonn eller engelske tonn (long tons). Når deplasementet blir oppgitt som dødvekt, mener en lastevekt eller deplasementet minus vekten av selve skipet. En oppgir deplasementet til et skip, enten som massen av det fortrengte væsken, vektdeplasement (Δ), eller som volumet av det fortrengte væsken, volumdeplasement (∇)
Henri Troyat
Henri Troyat (1. november 1911 – 2. mars 2007) var en russisk-født fransk forfatter. Hans forfatterskap var meget produktivt, med over 100 bøker innenfor sjangre som biografier over store russiske historiske skikkelser, historie, drama, noveller og romaner. Hans roman L'Araigne skaffet ham i 1938 Goncourt-prisen. Henri Troyat var medlem av det franske akademi fra 1959 like til sin død i 2007; hans plass var på stol nr. 28. Han er representert på norsk med Min fars hus (1955), oversatt av Ragnar Kvam.
Alan Velasco
Alan Agustín Velasco (født 27. juli 2002) er en argentinsk fotballspiller som spiller for Club Atlético Independiente.
Henri Troyat
Liv og virke
Troyat ble født i 1911 som Lev Aslanovitj Tarassov (Levon Aslan Torossian, russisk: Лев Асланович Тарасов) i Moskva av foreldre av flerkulturelt opphav, inkludert armensk, russisk, tysk og georgisk. I sin selvbiografi har han sagt at hans etternavn er armensk («Torossian»), mens hans bestemor på morssiden var tysk og hans bestefar på morssiden var av både georgisk og armensk opprinnelse. Hans far var en rik teksilhandler som gjorde en formue på å investere i jernbane- og bankvirksomhet. Troyat vokste opp i et trygt og velstående miljø, med en barnepike fra Sveits som lærte ham fransk. Alt endret seg ved utbruddet av den russiske revolusjon i 1917. Familien trakk seg tilbake til sin eiendom i Kaukasus, men i 1920 ble det klart at motrevolusjonen ikke lyktes, og at de da måtte forlate hjemlandet. De kom seg med den siste flyktningebåten fra Krimhalvøya til Istanbul. Derfra gikk reisen til Venezia før de kunne komme til det russiske miljøet i Paris og bosette seg i forstaden Neuilly. Unge Troyat begynte på Lycée Pasteur mens hans foreldre, som så mange tidligere rike eksilrussere, fant livet vanskelig og havnet i gjeld. Troyat har fortalt om den tragiske flukten gjennom halve Europa i Tant que la terre durera.
Troyat tilpasset seg raskt til sitt nye hjemland til tross for innholdet av hans senere skjønnlitterære tekster om politisk og sosial rotløshet. På samme vis er hans litterære språk fransk mens hans forfatterskap i stor grad består av russiske temaer. Mens han studerte jus ved Sorbonne fikk han fransk statsborgerskap i 1933, og efter å ha tatt den første juridiske statseksamen fikk han en administrativ stilling ved prefekturet for departementet Seine, en posisjon han hadde frem til 1942.
I 1933 begynte Henri Troyat også en litterær karriere med en rekke korte, psykologiske romaner, preget av at han fulgte forelesninger om psykoanalyse ved Hôpital Sainte-Anne. Hans roman Faux Jour kom i 1935 og med den vant han øyeblikkelig prisen Prix du Roman Populiste. Han var da 24 år og som 27-åring fikk han både Max Barthou-prisen fra Académie française og Goncourt-prisen for romanen L'Araigne (1938). Han var på dette tidspunktet en velkjent og relativt etablert forfatter, men hans foreldres erfaring hadde lært ham forsiktighet og han beholdt sin posisjon i prefekturet.
Han har siden utgitt mer enn hundre bøker, bestående av romaner og biografier, blant disse kan nevnes bøker om Ivan den grusomme, Guy de Maupassant, Leo Tolstoj, Aleksandr Pusjkin, Fjodor Dostojevskij, Maksim Gorkij, Boris Pasternak, og Peter den store. Han best kjente skjønnlitterære bok er «La neige en deuil» («Snøen i sorg», 1952) som ble filmatisert som en engelskspråklig film i 1956 under tittelen The Mountain med Spencer Tracy og Robert Wagner i hovedrollene. Romanen var inspirert av Air India Flight 245, et indisk fly som fløy inn i Mont Blanc, Vest-Europas høyeste fjell, den 3. november 1950. Mannskapet på 8 og 40 passasjerer ble alle drept.
Umiddelbart etter suksessen med L'Araigne gikk han over til å skrive en syklus av lange romaner, og samtidig begynte han forberedelsene til en omfattende biografi om Dostojevskij. Han kom til å skrive en rekke biografier over russiske tsarer og forfattere. Den omfattende arkivforskningen ga ham verdifull erfaring i framstillingen av sine historiske romaner. Han begynte med sine egne erfaringer som landflyktig og memoarene til sine foreldre før han henga seg til en trilogi, Tant que la Terre Durera (1947-50), om det førrevolusjonære Russland, revolusjonen og borgerkrigen, og til sist landflyktigheten. I en oppfølgende tetralogi, Les Semailles et les Moissons (1953-58), utforsket han Frankrike fra samme perspektiv. Disse romanene ble populære, og senere filmatisert av fransk fjernsyn under samme tittel i 2001.
Litteraturkritikere har jevnlig fremmet at det er i sine noveller at Troyat demonstrerte størst dyktighet og originalitet. Han er påvirket av både Nikolaj Gogol og de tyske romantikere, og blander en lett sosial satire med en forstyrrende følelse av det onde og det fantastiske. Blant hans novellesamlinger er La Fosse Commune («Fellesgraven», 1939), Du Philanthrope à la Rouquine («Fra en filantrop til en rødhåret», 1945) og Le Geste d'Eve («Fortellingen om Eve», 1964).
Etter at Troyat sluttet som statstjenestemann i 1942 var han forfatter på full tid. I 1959, 47 år gammel, ble han innvalgt i Académie française. Ved sin død i 2007 var han det medlem som hadde tjenestegjort i lengst tid og samtidig akademiets leder. Hans stol ble overtatt av forfatteren og den franske ambassadøren til Senegal, Jean-Christophe Rufin. Troyats hustru fra annet ekteskap overlevde ham, og det samme gjorde hans sønn fra første ekteskap.
Ruplal Bishvakarma
Ruplal Bishvakarma (रूपलाल विश्वकर्मा) (transkriberes også Rup Lal) var en kommunistleder i Nepal.
Han var født inn i en middelbondefamilie i Chitwan distrikt. Ulikt de fleste andre kommunistledere av sin generasjon var han shudra (altså dalit, det vil si at han tilhørte den laveste delen av det tradisjonelle hindukastesystemet.
Ruplal var leser av Kisan Samiti (Bondeforbundet), som organiserte småbønder til kamp mot føydale godseire. I 1971, da han var medlem av NKP (Pushpa Lal), skal han ha vervet den unge  Puspha Kamal Dahal, seinere bedre kjent som Prachanda, for kommunismen.
I 1976 blei Ruplals gruppe med i danninga av Nepal Workers Peasants Organisation (Nepals arbeider og bondeorganisasjon, som seinere skifta navn til Nepal Mazdoor Kizan Party (Nepals Arbeider og Bondeparti). Da NWPO sprakk i 1983, fulgte Ruplal den fløyen som var leda av Hareram Sharma. Men han brøyt snart med denne gruppa. Sammen med Proletarian Communist League stifta han Proletarian Workers Organisation, som han leda.
Da NKP(EK) sprakk i to i 1994 og flertallsfløya leda av Prachanda og B. Bhattarai danna NKP(Maobadi), fulgte Ruplal mindretallet som var leda av Nirmal Lama.
Ruplal og Lama kritiserte flertallsfløya for å starte forberedelser til en væpnet bonderevolusjon. De mente at tida var ennå ikke moden. Denne fløya fortsatte å bruke det gamle partinavnet, NKP(EK).
Ruplal brøyt snart etter med Lamas NKP(EK). I 1999 stilte han til parlamentsvalget med sitt eget parti, Nepal Dalit Shramik Morcha (Nepals dalit arbeiderfront), som sloss for frigjøring for lavkaster. Partiet fikk ikke fikk valgt noen representant. Det fins fortsatt.
Blodprosent
Blodprosent er et begrep som tidligere ble mye brukt for konsentrasjon av hemoglobin i blodet. Et godt svar på måling av hemoglobin/blodprosent ville være : Hb: 95%.
I Norge var 14,8 gram hemoglobin pr 100 ml blod bestemt å tilsvare en blodprosent på 100%. En person med Hb 7,4 gram per 100ml blod hadde derfor en blodprosent på 50. På grunn av blodtap under menstruasjon ble normalen 100% fastsatt ved litt lavere hemoglobinkonsentrasjon for kvinner enn for menn.
Betuweruten
Lørdag 16. juni 2007, 15:03 ble jernbanelinjen offisielt åpnet av dronning Beatrix og minister Camiel Eurlings fra det nederlandske departementet for offentlige arbeider og vannforvaltning (ned.: Ministerie van Verkeer en Waterstaat). Ved siden av disse var også Europakommisjonens visepresident Jacques Barrot og Eurlings tyske kollega, Jörg Hennerkes, til stede.
Blodprosent
Tidligere var det vanligere med dårlig kosthold med lite protein og jern som årsak til anemi. Lav hemoglobin/blodprosent kan sees ved mange sykdommer som blødninger, mangelsykdommer, skader og andre.
Betuweruten
Sammenlignet med dagens Betuwelinje (se avsnittet Navn for mer informasjon) mellom Dordrecht og Elst er de største forskjellene at Betuweruten
Blodprosent
I dag er det helt forlatt å oppgi hemoglobinkonsentrasjon i blodprosent. Det er likevel en del pasienter som gjerne vil ha oppgitt nivået i blodprosent. For dem multipliseres konsentrasjonen i g/100ml med 7 for å få et tilnærmet prosenttall.
Betuweruten
Fra sørsiden av Elst er linjen trukket direkte til Zevenaar.
Blodprosent
Et gjennomsnittlig hemoglobinmål nå er ca. 14 g/100ml, men kan variere fra 11 til 17 hos friske.
Betuweruten
Navn
Jernbanelinjen fikk sitt navn etter området den er lagt gjennom, de Betuwe, og den ble kalt ruten istedenfor linjen for å unngå forveksling med de allerede eksisterende østlige og vestlige Betuwelinjene. Disse er dels enkelsporet, og strekker seg fra Elst via Geldermalsen til Dordrecht. Opprinnelig var Betuwelinjen en del av den nye godslinjen. I dagligtale kalles Betuweruten stort sett «Betuwelinjen».
Blodprosent
For idrettsfolk er det viktig at blodet kan transportere mye oksygen, som kan oppnås ved øket mengde hemoglobin. Erytropoietin er et hormon som lages i nyrene som stimulerer produksjon av hemoglobin og røde blodlegemer. Ved opphold i stor høyde produserer kroppen mer erytropoietin og blodprosenten stiger. Kunstig erytropoietin er et forbudt dopingmiddel.
Betuweruten
Rute
Jernbanelinjen er lagt gjennom industriområdet Maasvlakte via den allerede eksisterende, men forbedrede, Havnebanen frem til rangeringsområdet Kijfhoek, og da hovedsakelig langs riksvei 15. Havnebanen er dobbeltspors og elektrifisert. Under elven Oude Maas ble en tunnel boret for å løse problemet med den gamle, enkelsporede Botlekbroen. Fra Kijfhoek er linjen trukket videre østover til blant annet Geldermalsen, Tiel og Elst. Mer enn tre fjerdedeler av denne nye jernbanelinjen ble bygget tett ved riksvei A15, som også har blitt oppgradert. En slik byggemåte kalles bunting. Før linjen når Zevenaar, der den kobles til det eksisterende jernbanesporet mellom Arnhem og Emmerich ved grensen til Tyskland, passerer den gjennom en ny tunnel som ble lagt under Pannerdensch Kanaal.
Blodprosent
Ved bloddoping tappes blod fra idrettsutøveren før en treningsperiode, og lagres. Det samme blodet gis tilbake i blodårene til utøveren før konkurranse for å få høy blodprosent under konkurranse. Dette er forbudt etter dopingreglene.
Betuweruten
Utførelse
Betuweruten har dobbeltspor i hele sin lengde, og er elektrifisert med 25 kV vekselstrøm med en frekvens på 50 hertz. Dette er den samme spenningen som brukes ved HSL-Sør, og den er avvikende i forhold til hva som brukes på Nederlands øvrige elektrifiserte jernbanestrekninger. Dermed er den også fremtidsrettet i forhold til en europeisk harmonisering. Dette betyr at ingen av de elektriske lokomotivene som i dag trafikkerer nederlandske jernbanelinjer kan brukes på Betuweruten. Bortsett fra dette har man også innført et annet sikringssystem på denne ruten, ALSTOM installerer ETCS level 2 for å sikre trafikken. Diesellokomotivene som normalt sørger for godstransporten, kan trafikkere linjen om de får det nye sikringssystemet installert.
Blodprosent
Blodprosenten og senkning er sammen med urinmikroskopi de analysene som lengst har vært vanlige å utføre ved vanlige legekontor.
Betuweruten
Viltpassasjer
Betuweruten har totalt 190 viltpassasjer, og ved Barendrecht har man bygget et 1,5 kilometer langt tak som dekker HSL-Zuid, godslinjen Kijfhoek – IJsselmonde og jernbanelinjen mellom Rotterdam og Dordrecht.
Vedtak om bygging
En sentral pådriver for byggingen av Betuweruten var Gerrit Wormmeester, tidligere president-direktør for containerterminalen ECT i Rotterdam. Sammen med ham var blant annet også Neelie Smit-Kroes, en VVD-politiker som da var minister. De eksisterende jernbanelinjene via Arnhem og Venlo ble brukt både for person- og godstrafikk. Ifølge Betuwerutens forkjempere var disse linjene overbelastet selv om godstrafikken avtok. Den eksisterende, enkelsporede Betuwelinjen hadde kapasitet til overs, og var egentlig ulønnsom når den ble driftet kun for persontransport. Dermed virket det som en god (og billig) ide at denne linjen skulle oppgraderes til dobbeltspor slik at den kunne ta en større andel av godstrafikken.
Videre ville Rotterdam gjerne gjøre havnen større, blant annet ved å anlegge et nytt område i sjøen utenfor Maasvlakte (Tweede Maasvlakte). Enkelte transportører truet med å flytte sin virksomhet til Antwerpens havn, og organisasjoner (som EVO) som drev med omlasting fra sjøtransport til andre transporteringsformer av last, var også meget positive til en ny og dermed bedre jernbaneforbindelse for godstrafikk. De fleste protestene mot linjen kom fra vitenskapskretser, blant annet meldte en transportøkonom fra SER, prof. dr. Polak, at argumentasjonen for linjen ikke var overbevisende. Etterhvert protesterte også miljøorganisasjonene stadig mer. Mens protestene fra linjens naboer tiltok, økte utviklerne sine prognoser for togenes frekvens til et tog i hver retning hvert syvende minutt.
Man mente at byggingen av en ny jernbanelinje ville skåne boligområder langs linjen. Dessuten ville støyplagene reduseres i forhold til situasjonen om den eksisterende linjen skulle brukes til godstransport. Men man ikke tok med i beregningen ekspropiering av eiendommer og at mennesker ble tvunget til å flytte. Videre mente man at man kunne unngå problemer med ekstern sikring. Godstogene på denne linjen ville ikke være nødt til å vike for persontogene og dermed ville godstransporten være mer effektiv.
Det var meningen at Betuweruten skulle avlaste Brabantruten (Kijfhoek – Venlo – tyskegrensen) og da spesielt de meget travle strekningene mellom Dordrecht og Lage Zwaluwe og mellom Breda og Tilburg. Departementet lovte dessuten at en stor del av konstruksjonskostnadene ville bli betalt av private investorer. Disse ble forøvrig aldri funnet.
Tilknytning til jernbanenettet i Tyskland
På slutten av 1992 inngikk Nederland og Tyskland en avtale i Warnemünde om å koordinere utbyggingen av landenes jernbanenettverk. Tyskland skulle blant annet bygge ut forbindelsen Emmerich – Oberhausen, mens Nederland skulle anlegge og forbedre forbindelsene mellom Betuweruten og grenseovergangene ved Oldenzaal og Venlo (Nord- og Sydgrenene). Byggingen av de to grenene er nå utsatt på ubestemt tid, Sydgrenen ville ha kostet rundt 5 milliarder euro. Landene gjorde også avtaler i forbindelse med persontrafikken.
Trumbull County
Trumbull County er et fylke i den amerikanske delstaten Ohio. Det ligger i nordøst i staten og det grenser mot Ashtabula County i nord, Mahoning County i sør, Portage County i sørvest og mot Geauga County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Pennsylvania i øst.
Betuweruten
Tilknytning til jernbanenettet i Tyskland
I november 2005 gjorde den tyske bundesdagen og delstaten Nordrhein-Westfalen en avtale med Deutsche Bahn om hvordan godslinjen fra grensen med Nederland og havnebyen Duisburg skulle settes opp. Tyskernes oppgave var å bygge et tredje jernbanespor mellom Emmerich og Oberhausen, dermed kunne høyhastighetstogene som driver med persontransport (fortrinnsvis ICE) bruke den linjen, mens godstogene og lokaltrafikken kunne gå via de andre to sporene. I denne forbindelsen måtte man også gi garantier om hvordan støyproblemer skulle løses. Støyproblemet var også en viktig faktor for planleggingen av Betuweruten i Nederland. I motsetning til det som ble avtalt i Warnemünde, er det nå tydelig at linjen mellom Emmerich og Duisburg ikke kan nå det ønskede nivået før i 2012.
Trumbull County
Trumbull Countys totale areal er 1 644 km² hvorav 47 km² er vann. I 2000 hadde fylket 225 116 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Warren.
Betuweruten
Valburg
Ved Valburg hadde man planlagt et Multimodalt Transportsentrum (MTS), men dette ble skrinlagt i 2004. MTS var ment å være en kobling mellom transport over riksvei A15, kanalnettverket og det tyske jernbanenettet. Et slikt sentrum vil være nødvendig for omlasting mellom de ulike transportmulighetene når to kontainerne transporteres stablet på hverandre over Betuwelinjen (double stacking). Togvogner som er lastet på denne måten kan ikke trafikkere de eksisterende nederlandske og tyske jernbanenettene (eller andre europeiske nettverk), de må omlastes der Betuweruten slutter. Et annet moment i denne sammenhengen er at koblingen mellom det nederlandske og tyske jernbanenettet er utsatt minst til 2015. Provinsen Gelderland undersøker nå i samarbeid med den nederlandske stat om det er mulig å få til et mindre omlastingssenter, noe de lokale kommunene motarbeider. Dette vises blant annet gjennom ulike kommunestyrevedtak fra 2005.
Prosjektet presses
Betuweruten har vært presset siden forstudiene begynte. Mange mennesker, blant dem kjente, uavhengige eksperter, tviler på linjens lønnsomhet. Blant annet sies det at transport via kanaler og elver vil være billigere og at det vil være enklere å øke kapasiteten der. Likevel har Tweede Kamer, Nederlands storting, gjentatte ganger gitt klarsignal for å fortsette prosjektet, selv om kritikken fra vitenskaps- og samfunnskretser ikke stopper.
Act
Act var et britisk popband fra 1980-tallet dannet i 1987 og oppløst i 1988.
Betuweruten
Prosjektet presses
Opprinnelig skulle Betuweruten ha kostet totalt 1 milliard euro, dette har i mellomtiden økt til 4,7 milliarder. Havnebanen kostet 1,7 milliard, og delen som ble lagt langs riksvei A15 kom på 2,8 milliarder euro. Mens de politiske diskusjonene ble ført, økte kostnadene blant annet fordi det opprinnelige budsjettet var satt for lavt og fordi man måtte innpasse jernbanelinjen best mulig i omgivelsene.
Act
Bandet besto av duoen Thomas Leer og Claudia Brücken. Sammen med electronica og disco var duoen også inspirert av psykedelisk rock og musikaler. Tekstmessig handlet det om dekadanse, hemningsløs humanisme og moralsk skruppelløshet, hvilket best kommer til uttrykk på singlen Snobbery and Decay. Pga. langvarige rettssaker med prosjektet 'Frankie Goes to Hollywood' fikk plateselskapet ZTT Records aldri satt riktig fokus på Act.
Betuweruten
Prosjektet presses
I forbindelse med Betuweruten har det blitt ført mange rettssaker ved Statsråd (Raad van State), som i en del (miljørelaterte) saker er Nederlands høyeste instans.
I august 2004 begynte «den Midlertidige kommisjonen for Infrastruktur», også kjent som Commissie-Duijvesteijn (Duijvesteinkommisjonen) sitt arbeid under Adri Duivesteijns ledelse. Kommisjonens første undersøkelse handlet om budsjettoverskridelsenes årsak og størrelse, og om hvordan slike overskridelser kan unngås i fremtiden. 4. desember 2004 lekket konklusjonene fra en undersøkelse foretatt av CPB (Centraal Planbureau, «Netherlands Bureau for Economic Policy Analysis») til media. Undersøkelsen var gjort på oppdrag av Duijvesteinkommisjonen. CPB konkluderte at Betuweruten er overflødig, byggekostnadene vil aldri bli tjent inn, men driftsmessig vil den dekke kostnadene.
Algemene Rekenkamer dømmer Betuweruten
Takket være at det ble gjort feil i lengre tid mankerte det mye i kostnadskontrollen av prosjektet. Disse feilene hadde faktisk blitt gjort under flere ministre fra det nederlandske departementet for offentlige arbeider og vannforvaltning, var konklusjonen «Algemene Rekenkamer» trakk i en undersøkelse fra 2001. I 1992 skulle kostnadene ifølge Algemene Rekenkamer ha vært noe mer enn 5 milliarder gylden, mens de på slutten av 2000 hadde vokst til rundt 10,3 millioner gylden etter minister Netelenbos' informasjoner. Staten budsjetterte med ƒ 9,7 milliarder. Etter det Algemene Rekenkamers mening var det for alt for lite oppmerksomhet for kostnadsstyring i årene før 1998 under daværende minister Jorritsma. Nødvendige instrumenter og prosedyrer for prosjektstyring manglet da byggingen begynte, og metoden som ble brukt for budsjettering var udugelig. Man tok ikke risikoer og usikkerhet som kunne føre til forsinkelser med i beregningen, den største delen av de forventede forsinkelsene har også inntruffet.
Videre nektet ministeriet, ifølge Algemene Rekenkamer, systematisk å undersøke mulighetene for å øke kapasiteten for transport over kanaler og elver.
Denne kapasitetsutvidelsen har i mellomtiden blitt påbegynt, blant annet ved at såkalte 'Jowis' har blitt satt inn i tjeneste. Dette er ekstra store elvebåter, «rijnaken». Staten har ikke investert noe i dette, siden man ikke har trengt å gjøre endringer i infrastrukturen. Andre påstår at en strukturell overkapasitet alltid vil være til stede i elvetransporten siden skipperne gjerne vil ha større elvebåter enn de trenger; noe som gjør Betuweruten enda mer overflødig. Ulike organisasjoner for elveskippere har stadig protestert mot Betuweruten, først og fremst fordi de frykter at andre transportformer vil måtte tåle ekstra avgifter for å betale for toglinjen.
Misbruk av makt
Flere har kritisert måten som staten tok avgjørelsen om byggingen av Betuweruten på. En av hovedkritikerne var prof. Polak fra SER, som både i forklaringen han avga for Duijvesteinkommisjonen, og tidligere også, i forklaringen som ble avgitt av en gruppe på syv professorer. Etter hans mening kunne staten i dette tilfellet anklages for maktsmisbruk og ustrukturert opptreden. Han ble i dette blant annet støttet av prof. Arnold Heertje, SP og Stiftelsen for Miljøvennlig Mobilitet («Stichting Duurzame Mobiliteit»). Konklusjonene fra «Algemene Rekenkamer» støtter hans mening.
Betuwerutens motstandere
Byggingen av Betuweruten har fått mye motstand, noen av de fremste har vært:
Arkeologiske funn
Før Betuweruten ble bygget grep arkeologer muligheten til å undersøke området der jernbanesporene ville bli anlagt. Ved Hardinxveld-Giessendam fant de det eldste skjelettet som noengang er funnet i Nederland og også en kano hugget ut av en trestamme.
Trumbull County
Fylket ble grunnlagt i 1818 og har fått sitt navn etter guvernør Jonathan Trumbull.
Eryphus
Eryphus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange trebukker, vanligvis farget i oransje og svart. De fleste av artene er svarte med oransje pronotum, men det er også noen som har guloransje sider på dekkvingene og mørkt pronotum, eller andre fargekombinasjoner. Antennene er tynne og lengre enn kroppen hos hannene, kortere enn kroppen hos hunnene. Pronotum har rundede sider, dekkvingene er parallellsidige.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika (sørlige Brasil, Uruguay, Argentina og Chile).
Bertha Ræstad
Bertha Ræstad (født 11. juli 1887 i Kristiania, nåværende Oslo, død 8. juni 1959) var en norsk skuespiller og teatersjef.
Jason Lezak
Jason Lezak (født 12. november 1975 i Irvine, California) er en amerikansk svømmer, med fire OL-gull og åtte VM-gull for USA. Av de tolv gullmedaljene har Lezak kun vunnet én individuell medalje. Den kom på 100 m fri under kortbane-VM i Indianapolis i 2004. De resterende gullmedaljene har kommet på 4x100 m fri og 4x100 m medley stafett.
Bertha Ræstad
Familie
Bertha Ræstad var datter av handelsfullmektig Christopher Andreas Ræstad og Maren Gjertine Monge. Hun var søster av statsråd (V), jurist og nasjonaløkonom Arnold Christopher Ræstad.
Liv og Virke
I Perioden 1908-1922 var hun ansatt ved Centralteatret, med et avbrudd i 1912, da hun sammen med Anton Heiberg ledet sitt eget teater på Tivoli, der hun blant annet spilte August Strindbergs Frøken Julie.
I periodene 1922-1927 og 1929-1936 var Ræstad ved Nationaltheatret, og i årene 1929–1936 ved Det Nye Teater. På Nationaltheatret spilte hun blant annet Katharina i William Shakespeares Troll kan temmes og Dordi i Hans E. Kincks Driftekaren.
Ræstad trakk seg tilbale fra scenen for godt etter 9. april 1940.
I 1911 medvirket hun i stumfilmen Under forvandlingens lov. Hennes opptreden i filmen bestod i at hun danset cake-walk på scenen i en friluftsvarieté-forestilling som to av hovedpersonene overværer.
Avviklingen av Norsk Hydros opsjonsprogram
Avviklingen av Norsk Hydros opsjonsprogram ble gjennomført av styret i Norsk Hydro 25. juli 2007, og ble svært kontroversiell. Hydros konsernleder Eivind Reiten fikk nærmere 28 millioner kroner, mens den samlede utbetalingen til 35 ledere ble på nærmere 210 millioner. Etter massivt press i media besluttet regjeringen å granske opsjonsutbetalingene, og etter en rapport fra advokatselskapet BA-HR trakk Hydros styreleder Jan Reinås seg 5. august. Dagen etter frasa konsernledelsen seg rundt 20 millioner av opsjonspengene.
Opsjoner
En opsjon er en rett, men ikke en plikt, til på et tidspunkt å kjøpe eller selge verdipapirer (typisk aksjer) eller varer til en på forhåndsavtalt pris. Denne fremtidige prisen kan avvike fra verdipapirets eller varens markedsverdi. Dersom markedsverdien på det avtalte tidspunkt er høyere enn den avtalte prisen i opsjonen, vil opsjonshaveren kunne kjøpe til den fastsatte, lavere prisen, og dernest videreselge til markedspris, og dermed innkassere en gevinst. Dersom prisen er lavere enn prisen i opsjonen, lar opsjonshaveren normalt være å realisere opsjonen.
Regjeringens eierskapsmelding
8. desember 2006 la næringsminister Dag Terje Andersen frem regjeringens eierskapsmelding. I en pressemelding i forbindelse med lederlønninger sa Andersen: «Urimelig høye utbetalinger til ledere utfordrer den norske likhetstankegangen. Forskning gir dessuten liten støtte til at opsjonsordninger er nødvendig i den type selskaper som staten normalt er aksjonær i. Jeg vil derfor sette en stopp for nye tildelinger av opsjoner i selskaper hvor staten er eier.» I eierskapsmeldingen står det også: «Opsjoner og andre opsjonslignende ordninger skal ikke benyttes i selskaper der staten har eierandel.» Det var på bakgrunn av eierskapsmeldingen at styret i Norsk Hydro valgte å avvikle ledelsens opsjonsprogram.