cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mekonnen Gebremedhin
Mekonnen Gebremedhin (født 11. oktober 1988 i Addis Abeba) er en etiopisk mellomdistanseløper, som spesialiserer seg på 1500 meter.
Karriere
Han deltok på 800 meter i ungdoms-VM i 2003, der han ble slått ut i kvalifiseringsheatet, og junior-VM 2006 der han ble slått ut i semifinalen.
I 2007 deltok han i sitt første VM for senior, da han løp 1500 meter i VM i friidrett 2007 i Osaka. Han gikk videre til semifinalen med 3.41,43 i kvalifiseringsheatet, men gikk ikke videre til finalen.
I VM i friidrett innendørs 2008 løp han også 1500 meter. Han vant sitt kvalifiseringsheat, med tiden 3.37,16, og gikk til finalen. Han endte på 6.-plass, mens landsmannen Deresse Mekonnen vant gull. Det gikk ikke like bra i VM i friidrett 2009, da han ble slått ut i kvalifiseringsheatet. Deresse Mekonnen vant sølv denne gangen, bak Yusuf Saad Kamel. Gebremedhin deltok også i Bislett Games, og vant gull på en mile med ny etiopisk rekord på 3.48,95.
I 2010 fikk han flere gode plasseringer. I VM i friidrett innendørs 2010 kom han på 4.-plass, kun et tidels sekund bak Haron Keitany som tok bronsen. I Verdenscupen i friidrett 2010 i Split fikk han sølv, bak Amine Laâlou. I juli vant han bronse på 1500 meter i Afrikamesterskapet i friidrett 2010 i Nairobi i Kenya.
I Bislett Games 2011 fikk han tredjeplass på en mile, med 3.51,30.
Han fikk bronse på 1500 meter i VM i friidrett innendørs 2012 i Istanbul, bak Abdalaati Iguider og Ilham Tanui Özbilen.
Songs from Tsongas
Songs from Tsongas er en DVD-utgivelse fra det engelske progressiv rock-bandet Yes som inneholder opptak av hele konserten i Tsongas Arena i Lowell i Massachusetts 15. mai 2004. Denne konserten var en del av bandets 35-årsjubileumsturné.
Lammhult
Lammhult er et tettsted i Växjö kommune i Kronobergs län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1,459 innbyggere. Lammhult ligger cirka 40 kilometer nord for Växjö.
Svein Blindheim
Svein Lavik Blindheim (født 29. august 1916 på Voss, død 17. mars 2013 ) var en norsk motstandsmann og en av Norges høyest dekorerte offiserer. I etterkrigstiden arbeidet han som etterretningsoffiser og ble i media kjent som historiker med fokus på moderne historie og i forbindelse med den såkalte Blindheimsaken ble han også varsler, da han ble dømt til betinget fengsel for avsløring av militære tjenestehemmeligheter.
Krigsinnsats
Svein Blindheim gikk befalsskole i 1937/1938 og tjenestegjorde ved krigsutbruddet som sersjant i Hæren, nærmere bestemt i mitraljøsekompaniet i 2. feltbataljon av Jegerkorpsets infanteriregiment nr. 2, Oslo-regimentet. 12.- 13. april 1940 deltok han som sersjant og troppsjef i en styrke på 129 mann i kamp mot de tyske styrkene ved Fossum bro i Østfold. 15 norske soldater fra denne avdelingen falt i kampene. Etter kapitulasjonen reiste han til Sverige, hvorfra han sommeren 1941 kom seg videre til Skottland via Odessa, Baku, Persia og India. I Skottland ble han med i Kompani Linge.
Den 16. april 1943 ble han sluppet ned i fallskjerm nord for Drammen, hvor han arbeidet med å organisere Milorg i Stor-Oslo. Den 17. november samme år ble han arrestert av tyskerne, men greide å skyte seg ut av situasjonen og kom seg over til Sverige.
Blindheim var, etter krigen, den første formannen i Lingeklubben.
Gemla
Proffsyklisten Gustav Larsson er fra Gemla.
Svein Blindheim
Den militære etterretningstjeneste
Blindheim ble i 1956 sendt til Midtøsten som militær-observatør. Han ble der imponert over hva staten Israel hadde klar å utrette på få år, og skrev en artikkel om sine synspunkter til Dagbladet. Utenriksminister Halvard Lange reagerte sterk og tok offentlig avstand fra artikkelen. Forsvaret gav Blindheim en reprimande, og han ble pålagt å tie om konflikten. Blindheims syn på Israel ble av noen koplet sammen med hans motstand mot atomvåpen og kritikk av innsatsen til mange offiserer i 1940. Dette forsterket bilde av en venstrevridd offiser som fungerte som løpegutt for de kommunistorienterte skribentene i Dagbladet.
I 1966 søkte han avskjed og begynte i sivilt arbeid som lærer samtidig som han begynte å studere filologi med moderne historie som hovedfag. Dette studiet ble han ferdig med i 1974.
Blindheimsaken
I 1976 fortalte Svein Blindheim Ivar Johansen om sin medvirkning i spionasjevirksomheten mot Sovjetunionen fra Finland i 1953. En artikkel om denne virksomheten ble publisert av Ivar Johansen og Ingolf Håkon Teigene i avisen Ny Tid den 21. juli 1977 uten å nevne Blindheims navn. Ifølge Ny Tid var Magnus K. Bratten (død 1971) og major Jack Helle ved legasjonen i Helsinki på 1950-tallet sentrale i virksomheten. Fordi en annen avis bestred disse opplysningene ble Blindheim på ny kontaktet av avisen og sto i neste nummer (27. juli) fram og bekreftet opplysningene. I mellomtiden hadde han også blitt intervjuet av Dagsrevyen, Dagsnytt og Ukeslutt om sin befatning med den finske spionasjen. Forsvarsminister reagerte sterkt på Blindheims avsløring som han mente satte viktige nasjonale interesser på spill. Redaktør i Morgenbladet Chr. Christensen kritiserte forsvarsministerens reaksjon. Christensen mente etterretningsvirksomheten i Finland ikke var noe så skamme seg over. Både Christensen og Blindheim fikk kraftig kritikk av deres tidligere sjef Vilhelm Evang. Blindheim var på 1950-tallet kaptein og tjenestegjorde i etterretningsstaben ved Forsvarets overkommando. Ved reisen til Finland hadde han pass med yrkestittelen «konsulent». Etter Helsinki-virksomheten søkte Blindheim seg ut av etterretningstjenesten og over til Heimevernets stab. Han avsluttet sin militære karriere i 1966. Blindheim ble først siktet etter § 90 («spionparagrafen»), men på grunn av bevisene valgte påtalemyndigheten i tiltalen den mildere § 69. I mai 1978 idømte Oslo Byrett Blindheim en betinget fengselsstraff på 75 dager for overtredelse av militær straffelovs § 69 som omhandler avsløring av militære tjenestehemmeligheter. I februar året etter stadfestet Høyesterett dommen.
Et viktig element i Blindheims forsvar gikk ut på at saken ikke kunne regnes som en hemmelighet ettersom flere personer utenfor de militæres rekker allerede var kjent med den. Chr. Christensen, tidligere offiser i etterretningstjenesten, hadde fått vite om saken utenom sin militære tjeneste. Tidligere statsråd, professor Gunnar Bøe hadde ifølge Blindheim fortalt Johansen om den (Bøe nektet imidlertid å gå god for opplysningene som fremkom i Ny Tids første artikkel). I Finland hadde saken allerede vært gjenstand for oppmerksomhet ved at flere av de finske agentene som hadde deltatt i spionasjen var blitt idømt straffer for å ha latt seg verve (byretten bemerket her at disse var dømt ved hemmelige retterganger), og to bøker hadde også omtalt spionasjen; en bok av den tidligere finske forsvarsminister Skog fra 1972 og en bok av Esa Antakla. Etter Blindheims avsløringer sendte finske myndigheter ut melding om at tre finske borgere hadde blitt dømt (i 1951 og 1970) for etterretningsvirksomhet til fordel for Norge. Blindheims forsvarer Alf Nordhus argumenterte også med oppdraget i Finland var i strid med folkeretten og dermed var ikke hemmelighetene betrodd Blindheim i lovlig tjeneste. Nordhus og Blindheim mente også at opplysningene fremgikk av CIA-sjef William Colbys bok som akkurat kom ut. Ifølge Nordhus gikk Blindheim ut med opplysningene fordi han ble provoserte av det han mente var løgn fra embetsverkets side. Blindheim mente dommen var politisk.
Annet
NRK fjernsynet sendte et dokumentarprogram om Svein Blindheim den 5. juni 2006, i reprise den 25. november 2007. Her la Blindheim hovedansvaret for den tyske invasjonen på Regjeringen Nygaardsvold, både fordi den ikke viste evne eller vilje til å forsvare nøytraliteten før krigen kom til Norge, og på grunn av dens håndtering av Altmark-saken. Blindheims tese var at hvis Norge hadde hatt den væpnede nøytraliteten landet var forpliktet til, ville Tyskland visst at kostnadene med å besette landet ville bli altfor store, det var allerede skepsis til en invasjon under de rådende forhold. Videre mente han at det tyske angrepet ble fremprovosert av Storbritannia, både gjennom deres etter folkeretten ulovlige aksjon mot Altmark, hyppige nøytralitetskrenkelser ved overflyvninger, og aksjoner som truet de tyske jernmalmleveransene via Narvik.
I 2007 gav journalisten Arvid Bryne ut boka Vi sloss for Norge der han intervjuer Svein Blindheim og den tidligere NS-mannen og frontkjemperen Bjørn Østring om deres roller som fiender under andre verdenskrig og seinere forsonende krigsveteraner. Blindheim og Østring traff hverandre første gang i 1972 og var nære venner og naboer på Høvik i Bærum.
Blindheim døde den 17. mars 2013 i en alder av 96 år.
Asthenorella
Asthenorella er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (ca. 22 millimeter), avlang, mørkgrønn gullbasse. Oversiden er nokså kraftig punktert. Hodet har en noe forlenget "snute" med to korte tapper foran, men uten horn eller pigger. Pronotum har gulaktig kant. Dekkvingene har punktstriper og er litt innsnevrede bak "skuldrene". Beina er lyst grønnlige.
Utbredelse
Arten er kjent fra Guinea og Sierra Leone.
Mats Weberg
Mats Codiglia Weberg (født 17. juli 1989) er en norsk tidligere ishockeyspiller.
Weberg spilte i Fredrikstad-klubben Stjernen Hockey. Han har tidligere spilt for Halden-klubben IK Comet og Sparta Sarpsborg. Weberg la opp som aktiv i 2016/17.
Ananas
Ananas comosus
Ananas (Ananas) er en planteslekt i ananasfamilien (Bromeliaceae). Plantene stammer opprinnelig fra Sør- og Mellom-Amerika, nord til Mexico. Navnet kommer fra karibiske indianerstammer som kalte frukten anana, som betyr «ypperlig frukt».
Historie
Ananas har vært dyrket av folk i Amerika i lang tid før europeerne ankom. Siden renessansen har den blitt brakt til forskjellige tropiske områder over hele verden. I dag er ananasdyrking vanlig i Øst-Asia og Stillehavet.
Beskrivelse
Ananasplanten er rosettformet med stive blad. I midten utvikler blomstene seg til en slags små bær som vokser sammen til den store frukten.
Planten hører hjemme i det tropiske Amerika, det eneste stedet der den vokser vilt. Ananas trives best i 25-30 grader og den krever 1-1½ meter regn per år. En dyrket ananasplante lever i omkring tre år. Når planten er 2-3 år bærer den frukt, deretter visner den.
Frukten kan ligne en stor kongle med en stilk av blader på. Den midterste delen av frukten fjernes før den spises, i hermetisk form er kjøttet derfor enten formet som ringer eller småbiter.
Frederik Splet
Frederik Splet også Frederik Split (død 2. februar 1704) var en norsk kaptein og embedsmann. Fra 1695 var Splet kommandant på Skånes skanse ved Trondheimsfjorden.
I 1703 ble han amtmann i Nordlands amt, og døde i embedet i 1704.
Deportivo Saprissa
Deportivo Saprissa er en costaricansk idrettsklubb som er mest kjent for fotballaget sitt. Klubben er fra Tibás i hovedstaden San José, og spiller hjemmekampene sine på Estadio Ricardo Saprissa. Både klubben og stadionet er oppkalt etter grunnleggeren Ricardo Saprissa. Klubben ble stifta 16. juli 1935.
Deportivo Saprissa er en av tidenes mest meritterte fotballklubber i Nord- og Mellom-Amerika. Den har vunnet CONCACAFs mesterliga tre ganger (i 1993, 1995 og 2005), Copa Interclubes UNCAF fem ganger (i 1972, 1973, 1978, 1998 og 2003) og den costaricanske eliteserien hele 29 ganger. I 2009 blei Saprissa kåra av FIFA til det 20. århundets lag i CONCACAF.
Draktene til Deportivo Saprissa er lilla og hvite. Laget kalles ofte El Monstruo Morado («Det lilla monsteret») eller Los Morados («De lilla»).
Saprissas erkerival er Liga Deportiva Alajuelense. Kampene dem imellom kalles «El Clásico».
STP
STP kan referere til:
Lustjern (Aurskog-Høland, Søndre Mangen)
Lustjern (eller Lustjenn) er et vann på Søndre Mangen øst for tettstedet Lierfoss i Aurskog-Høland kommune i Viken.
Gretsch
That Great Gretsch Sound er et amerikansk produksjonsselskap som produserer gitarer, basser og slagverk.
Selskapet ble startet da Friedrich Gretsch, en immigrant fra Mannheim, Tyskland, grunnla en liten butikk i Brooklyn, New York i 1883. Før han døde uventet i 1895, skapte Friedrich Gretsch et dynasti som skulle vare til denne dagen og utover.
I 1935 kom Duke Kramer inn i selskapet. Fred Gretsch sr. ble pensjonert fra selskapet i 1942. Gretschs sønner Fred jr. og William «Bill» – som begge hadde vært aktiv i bransjen siden 1927 – var godt forberedt på å overta ledelsen.
Populariteten av rock 'n' roll som ble innledet med Bill Haley og Elvis Presley og fortsatte med The Beatles, The Rolling Stones og mange andre musikere, gjorde at selskapets popularitet vokste. Eksplosjonen av rockabilly og rock 'n' roll på 1950- og 1960-tallet, tiltrakk berømte Gretsch-spillere som George Harrison, Bo Diddley, Chet Atkins og Charlie Watts.
I dag er Gretsch trommer og gitar et ofte brukt instrument blant studiomusikere og plateartister. Malcolm Young i AC/DC benytter eksempelvis Gretsch gitarer på alle konserter og plateinnspillinger.
Ponta Grossa
Ponta Grossa er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Tommie Eriksen
Tommie Eriksen (født 7. oktober 1970 i Oslo) er en norsk tidligere ishockeyspiller og Amerikansk fotballspiller. Han spilte i Norge for Furuset, Vålerenga og Landslaget. Han spilte back men kunne også spille løper.
Eriksen ble draftet av Hartford Whalers i ellevte runde (som nummer 225 totalt) i 1990. Han spilte juniorhockey for Prince Albert Raiders, Swift Current Broncos og Spokane Chiefs, alle i WHL. Han spilte også en kamp for Springfield Indians i AHL.
Den 19. januar 1995 mistet Eriksen besinnelsen under en seriekamp mellom Stjernen og Vålerenga. Etter først å ha knekt kølla mot beskyttelsesglasset med gjentatte slag, kastet han den opp på tribunen og skadet to tilskuere. Eriksen ble først utestengt fra all idrett i ett år, men dommen ble omgjort til åtte måneder. Han fikk også 60 dagers ubetinget fengsel.
Finnsåstunnelen
Finnsåstunnelen er en tunnel på i Vestland. Tunnelen er 2412 m lang og ligger i ved Årdalsfjorden i Årdal.
TTL
TTL er en forkortelse som kan vise til:
Gottfried Leibniz
Gottfried Wilhelm von Leibniz (født i Leipzig i Sachsen, død 14. november 1716 i Hannover) var en tysk polyhistor. Han gjorde seg bemerket blant annet som filosof, naturvitenskapsmann, matematiker, sinolog, diplomat og advokat. Han skrev for det meste på latin og fransk.
Han var utdannet i jus og filosofi, og gjorde tjeneste for to større tyske adelshus. Et av dem, Huset Hannover, ble på den tiden den nye engelske kongefamilie. Leibniz fikk spille en viktig rolle i europeisk politikk og diplomati. Han inntar en stor plass både i filosofiens og matematikkens historie.
Liv og virke
Leibniz var sønn av en professor i moralfilosofi ved universitetet i Leipzig. Som student utmerket han seg slik at han ble tilbudt et professorat da han var 21 år gammel. Men han avslo tilbudet da han ville bli en verdensmann. Den største delen av sin offentlige karriere tilbragte han som hoffmann, diplomat, bibliotekar og som familiehistoriker for hertugene av Hannover. En av dem ble kong Georg I av Storbritannia. Hans forskjellige gjøremål bragte ham ut på omfattende reiser, og dette sammen med skriftene han utga i forbindelse med reisene, gjorde ham til en beundret offentlig person da han var på høyden. Som gammel var han imidlertid oversett og glemt.
Men under hele denne tiden utførte han et stort intellektuelt arbeide. Dette var imidlertid ikke et arbeide som var nedfelt i en ordnet produksjon av bøker, og det ble heller ikke publisert mens han levde.
Hans beskrivelse av de kaotiske omstendighetene rundt skrivingen lyder: «Når jeg har gjort noe, glemmer jeg det i noen måneder, og i stedet for å lete etter det blant alle arkene som jeg ikke har hatt tid til å sortere og registrere, begynner jeg forfra igjen».
Resultatet av denne mangelen på struktur ble at i motsetning til for eksempel Baruch de Spinozas arbeider som presenterer leseren for et nøye planlagt og strukturert system, overlot Leibniz det til leseren selv å finne denne helheten.
I ettertiden er Leibniz særlig blitt husket som matematiker og filosof. Men den moderne vitenskaps tilbøyelighet til spesialisering griper ikke helt Leibniz. Tendensen til å betrakte ham som en mann med innsikt på mange områder fanger heller ikke helt det som er en polyhistors selvforståelse. En polyhistor som Leibniz ville sett det som noe nedverdigende å bli redusert til matematiker og/eller filosof, fordi hans tid la vekt på å bevege seg med lærd og opplyst letthet over så mange områder som mulig og kunne forene dem til en helhet. Og Leibniz foretok seg også meget som ofte oversees: Han skrev Huset Braunschweigs historie, han foresto Hertug Augusts bibliotek i Wolfenbüttel, hadde ledelsen for en gruve i Harzfjellene, og ledet forhandlinger med det siktemål å fremme forsoning mellom katolikker og protestanter.
Sidewalks of New York
Sidewalks of New York kan referere til:
Gottfried Leibniz
Matematikk
Leibniz' viktigste bidrag til matematikken var at han, uavhengig av Newton, oppdaget infinitesimalregningen i 1676. Det er mye som tyder på at Newton kan ha oppdaget infitesimalregningen tidligere, men han publiserte ikke om dette før i 1693. Det er Leibniz' tegnsystem (notasjon) matematikerne bruker nå. Leibniz oppfant den matematiske termen «funksjon» i 1694, som han brukte for å beskrive kvantitet i forhold til en kurve.
Han utviklet også begrepet kinetisk energi. Han gjorde rede for den matematiske logikk, men publiserte ikke denne nyvinningen. Hadde han gjort det, hadde dette vært et emne i utvikling halvannet århundre før det som ble tilfelle. Leibniz banebrytende arbeide på dette området ble først oppdaget i forbindelse med Gottlob Frege og Bertrand Russells arbeider.
En grunnleggende distinksjon
Men hvis noen sier til oss: «I nabohuset bor det en ungkar sammen med den fete konen sin», vet man uten videre at dette er et galt utsagn. Man behøver ikke å foreta noen undersøkelser i det hele tatt for å fastslå dette, fordi «ungkar» betyr ugift mann. Derfor kan ikke mannen i nabohuset både være ungkar og ha en kone, utsagnet er selvmotsigende og kan derfor umulig være sant.
Leibniz hevdet at alle sannheter må tilhøre én av disse to logiske kategoriene. Enten må vi undersøke kjensgjerningene for å finne ut om et utsagn er riktig eller galt, eller man kan gjøre det uten å undersøke kjensgjerningene, i dette tilfelle må utsagnet være riktig eller galt ved den måten betegnelsen er brukt på.
Fordi sannheten i den siste type utsagn kan avgjøres ved å analysere dem uten å ta hensyn til noe utenfor, er de senere blitt kalt «analytiske utsagn». Den andre typen er blitt kjent som «syntetiske utsagn». Dette er nå de vanlige betegnelsene.
Dette skillet ble utviklet med stor kraft og stort raffinement over en periode på omtrent tre hundre år. Det ble viktig for den empiriske tradisjonen i filosofien som oppsto mellom Leibniz og Kant, og det utgjorde et sentralt skille i Kants filosofi. I det 20. århundre ble det grunnleggende for den logiske positivismen.
Det har ofte vært sagt at hvis en som studerer filosofi ikke oppnår annet enn å få en klar forståelse av hva denne distinksjonen innebærer, så har ikke studiet vært bortkastet. Etter hvert ble hele matematikken og logikken oppfattet som en samling analytiske utsagn, mens all kunnskap som refererte til den empiriske verden, ble forstått som syntetiske.
Leibniz uttalte da også at «det finnes to typer sannheter, fornuftssannheter og empiriske kjensgjerninger». Denne forståelsen fikk avgjørende betydning for hvordan man betrakter denne type kunnskap og hvordan man forsøker å få slik kunnskap.
De negative konsekvensene av dette skillet er også viktige. Benekter man et analytisk sant utsagn, er det en selvmotsigelse, en slik benektelse kan derfor ikke være sann. Men hvis man benekter et syntetisk sant utsagn, så er det ikke en selvmotsigelse, det er et annet syntetisk utsagn som kunne ha vært sant, men som viser seg å ikke være det. Det første er følgelig en umulighet, mens det andre er en mulighet.
Alternative verdener
En følge av dette var at Leibniz introduserte forestillingen om mulige alternative verdener. Det hadde vært fullt mulig for mennesker å ha seks fingre på hver hånd, eller tre. Men det finnes ingen mulig verden hvor vi kunne ha begge deler samtidig. Så selv om begge alternativer er mulige, vil virkeliggjørelsen av én mulighet utelukke virkeliggjørelsen av den andre.
Dette fører til en forestilling om muligheter som er forenlige med hverandre, sammenlignet med muligheter som er uforenlige. Summen av alle slike muligheter som lar seg forene, utgjør én mulig verden, og det finnes et uendelig stort antall av dem.
Leibniz trodde at gud kunne ha skapt den verden han ville, forutsatt at det var en mulig verden, men siden han er et fullkomment vesen, valgte han å skape den best mulige verden. En verden som inneholder fri vilje, og følgelig onde gjerninger og det onde, er bedre enn en verden hvor det ikke finnes noen fri vilje. Dette er Leibniz' forklaring på Epikurs spørsmål om hvorfor en fullkommen gud har skapt en verden hvor det finnes så mye vondt.
I sin roman «Candide» (1759) har Voltaire skapt en udødelig karikatur av Leibniz i figuren Pangloss, en tåpelig filosofisk optimist som hevder at alt er til det beste i den beste av alle mulige verdener. Men som de fleste store karikaturer yter den ikke offeret rettferdighet, for den får ikke frem at det er et alvorlig poeng bak det Leibniz sier.
Den tilstrekkelige grunn
Den tilstrekkelige grunns prinsipp er en annen av Leibniz' ideer som ble en del av den filosofiske tenkningen. Alt som er, sa han, må ha en grunn til at det er. Hvis den sannhet man spør etter, er analytisk, kan den bevises uten referanse til en ytre virkelighet, enten ved et logisk eller matematisk bevis, eller ved en annen form for deduktiv argumentasjon.
Hvis det dreier seg om en sak som involverer mening, kan man henvise til definisjoner, eller hvis det dreier seg om en aktivitet bestemt av regler, som for eksempel spill eller en konvensjonell aktivitet, kan man appellere til regler eller konvensjoner.
Dersom det dreier seg om en syntetisk sannhet som forholder seg til hvordan tingene faktisk er, så er de tilstrekkelige grunnene de fysiske årsakene som har hatt som nødvendig konsekvens at disse tingene er som de er. En adekvat forklaring av noe er derfor å få frem den tilstrekkelige grunnen til fenomenet.
I et konkret tilfelle må man ifølge Leibniz først og fremst finne ut hvilken sannhet det dreier seg om, deretter må man søke etter det som vil være en egnet tilstrekkelig grunn til nettopp denne type sannhet. Dette metodeprinsippet brukes fremdeles i forskning.
Leibniz utgår fra at Gud har skapt alt fra intet (creatio ex nihilo) og at alt hva Gud har skapt, er godt. Fra dette slutter han at det overalt er å finne en vidunderlig orden. Som eksempel på dette nevner han tallene, der det ikke kan forekomme noen endringer.
«Preetablert harmoni»
Leibniz var på mange måter en forbløffende moderne tenker. Mens tidligere tenkere hadde oppfattet materien som treg, og trodd at bevegelse var forårsaket av at treg materie ble gitt en eller annen form for støt, oppfattet Leibniz bevegelse, eller i hvert fall aktivitet, eller tendens til aktivitet, som noe iboende i materien.
Han var i virkeligheten overbevist om at det som i siste instans konstituerte materien, ikke i seg selv var noe materielt, men ikke-materielle aktivitetssentre. Idag er det selvfølgelig anerkjent at all materie lar seg redusere til energi, men Leibniz' ideer på dette området var forbløffende forutseende.
Men på 1600-tallet var det eneste vokabularet folk kunne benytte når de snakket om ikke-materielle aktivitetssentre, bestemt av ord som «bevissthet», «ånd» og «sjel». Og det var på denne måten Leibniz forsøkte å uttrykke seg. Punkter med tendens til aktivitet konstituerer materien. Han oppfattet dem som bevissthetssentre som utgjorde punkter i rommet. Han kalte dem «monader» og trodde at alt besto av dem.
Selv om Leibniz oppfattet alle monadene som ikke-romlige størrelser, forsto han dem som svært forskjellige med hensyn til intensitet: Fra dem som konstituerte ikke-organisk materie til hvert enkelt menneskes bevissthet og derfra til Gud som også er en monade.
Hver monade representerer et perspektiv i forhold til resten av virkeligheten – den er sin egen verden. I denne forstand eksisterer det ikke noen gjensidig påvirkning mellom monadene – vi mennesker tar for eksempel ikke del i hverandres bevissthet – vi er det Leibniz kalte «uten vinduer».
Interesse for Kina
Leibniz var levende interessert i Kina, og holdt nær kontakt med tidens ledende Kina-misjonærer fra jesuittordenen. Han betraktet den konfutsianske filosofi som en bekreftelse av hans egne teorier om universelle sannheter. Han var således en tidlig sinolog; det er vanlig å betegne de relativt få Kina-eksperter fra denne historiske epoke som protosinologer for å skille dem fra den sinologi som oppstod da Kina-granskning ble et europeisk universitetsfag.
Et fremtredende anliggende for mange protosinologer var deres tro på en såkalt Clavis Sinica, en slags «nøkkel» til det kinesiske språk som ville muliggjøre en radikalt enklere tilgang til språket. Bakgrunnen for denne overbevisning var at den europeiske oppdagelse av Asias mange språk gjenopplivet erindringen av den bibelske beretning om Babels tårn (1 Mos 11,1-9) som man mente hadde brakt til opphør den alminnelige utbredelse av det språk som Gud hadde skjenket Adam (1. Mos 2,19-20). Noen protosinologer mente at kinesisk var en viktig nøkkel til dette urspråk, mens andre mente at kinesisk selv måtte være selve urspråket. Atter andre antok at det ville være umulig å gjenfinne urspråket, men så på det kinesiske skriftspråk som en måte å konstruere et nytt universelt språk. Det var denne gruppen som Leibniz tilhørte: De kinesiske skriftspråk måtte etter hans oppfatning bestå av realkarakterer som kunne fungere som universelt kommunikasjonsmiddel.
Leibniz skrev generelt svært innsiktsfullt om Kina. I innledningen til verket Novissina Sinica (1697) hevdet han at europeerne hadde overtruffet kineserne hva gjaldt de komparative vitenskaper og var på høyde med dem innen teknologi, men at kineserne derimot var kommet lenger enn Europa innen praktisk filosofi, hvormed han mente tilpassingen av etikk og politikk til det daglige liv. Leibniz fryktet at Europa ville bli hengende etter Kina dersom utvekslingen mellom Kina og Europa ikke ble mer gjensidig. Han gikk inn for at kineserne måtte innbys til å sende «misjonærer» til Europa som skulle undervise europeerne i naturlig religion.
Leibniz hadde en særlig intellektuelt fruktbar brevveksling med franskmannen Joachim Bouvet (1656–1730), en av de fremste jesuittmisjonærene ved det kinesiske keiserlige hoff. Bouvet var i ferd med å utvikle en teologi som er blitt kalt figurismen, og som fascinerte Leibniz. Korrespondansen mellom de to dreide seg også i stor grad om Yijing, den eldste av de kinesiske klassikere, som inneholdt et binært tallsystem, Xiantian Zixu, som foregrep og for det meste bekreftet det system som Leibniz selv hadde utviklet. For Leibniz var denne oppdagelsen og det arbeide han gjorde på grunnlag av xiantian zixu av umåtelig stor verdi.
Verker og språklig innflytelse
Leibniz skrev om mange temaer innen mange av filosofiens grener, men publiserte bare korte avhandlinger.
Leibniz skrev sine filosofiske avhandlinger på latin og korresponderte ofte på fransk. Men som nasjonalist og i tråd med 1700-tallets ideal om språklig renhet, foreslo han for et tysk akademi å fremme tysk språk. Filosofer etter Leibniz begynte å skrive på tysk, og dette fikk stor betydning for språket.
Bibliografier
En oppdatert bibliografi av mer enn 25 000 titler er tilgjengelig på Leibniz Bibliographie.
Furuby
Furuby er et tettsted i Växjö kommune i Kronobergs län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 372 innbyggere.
I Furuby finnes Furuby kyrke, skole og barneskole. Idrettsforeningen Furuby IF er den største lokale foreningen med ca 250 medlemmer, og klubbens blåhvite fotballag spiller svensk divisjon 5. Idrettsplassen Furuvallen ligger midt i byen. Den tidligere friidrettsstjernen Carolina Klüft vokste opp her.
Kathrine Haugen
Kathrine Haugen Nordhuus (født 1970) er en norsk manusforfatter og filmprodusent.
Snabelsko
Snabelsko, også kalt nebbsko, poulaine og crackow, er myke, hælløse sko med spisse, snabelliknende skotupper. Slikt fottøy var særlig populært i høymiddelalderens overklassemote på 1300- og 1400-tallet.
Betegnelsen snabelsko er også brukt om babuscher, en type tøffel med stiv, oppbøyd skotupp, et fottøy som inngår i enkelte folkedrakter, blant annet på Balkan og i Tyrkia. Liknende tøffelliknende sko med snabelspiss har også lange tradisjoner i India. Samenes tradisjonelle sko av reinskinn, såkalte kommager, bellingskaller eller skaller, har ofte også oppoverbøyd snabeltupp. Snabelsko kan dessuten brukes om en type hestesko.
Kathrine Haugen
Hun har sammen med søsteren Sissel Haugen skrevet manuset til dramaserien  Himmelblå som vises av NRK, etter en idé av Timothy Prager. Hun har også vært manusforfatter for Kalle og Molo og andre tv-serier.
Snabelsko
Snabelsko i den europeiske middelaldermoten
{|
Kathrine Haugen
Haugen stiftet i 2010 filmproduksjonsselskapet Filimo Film AS. Dette selskapet produserte i 2010 filmen Kehilan kommer hjem.
Snabelsko
Betegnelser
Snabelsko ble på engelsk kalt crakow eller crackowes («(sko fra) Kraków») eller poulaine, pullayne eller poulaines, ord avledet av det gamle franske navnet på Polen. Navnene, som stammer fra heholdsvis midten av 1300- og 1400-tallet, viser til at moten kom fra Polen der skotypen skal ha vært moderne allerede omkring år 1100. Derfra spredte skikken seg til Italia og andre europeiske land der de var populære fra cirka 1380 til 1410, men så ble umoderne. Sko i «polsk stil» (souliers a la Poulaine) vendte imidlertid tilbake som en nyhet i Frankrike og England og kom på moten igjen fra 1460 til 1480. Snabelsko kan generelt også omtales som long-toed shoes på engelsk og mer spesielt som pistachios. Eldre engelske betegnelser er pigases (pigaciæ og pigatiæ på middealderlatin på 1000- og 1100-tallet) for skoen og pikes og piggains for selve skotuppen. På tysk kan betegnelsen Schnabelschuh brukes om skoen og Schnabelspitze brukes om «nebbspissen».
Opprinnelse og typer
Snabelsko er kjent i Europa allerede på 900-tallet, men ble særlig populære i gotikken. De var karakteristiske for den burgundiske klesmoten. Også i Norden var snabelsko vanlige.
Den egentlige opprinnelsen er uklar, men moten blir iblant ført tilbake til Fulko av Jerusalem, en fransk greve som ble konge av Jerusalem og døde i 1142. Han skal ha tatt slikt fottøy i bruk for å skjule en deformert fot. Orderic Vitalis slo fast at Fulko var en «lastefull og beryktet person. Da føttene hans var vanskapt, fant han på å la skoene sine gjøre lange og meget spisse i tåen, slik at de skjulte misdannelsen. Derfor syr skomakerne vestpå nå sko som ligner skorpionhaler, og er bare altfor ettertraktet både av rike og fattige.» Spisst fottøy er imidlertid kjent fra Midtøsten fra omkring 3000 f.Kr. og er fortsatt en del av tradisjonelle drakter derfra. Europeiske korsfarere, som begynte sine korstog i 1095, kan derfor ha ført skikken med seg hjem etter påvirkning østfra.
Snabelskoene i middelalderen var myke, smale og manglet hæl, og de ble ofte båret sammen med sandalliknende tresko eller -bunner, det vil si undersko eller løse såler laget av tre og forsynt med lærreimer. Slike undersko ble på tysk kalt Trippe og hadde samme funksjon som seinere tiders kalosjer. Snabelsko ble brukt både av kvinner og av menn, som kunne ha de aller lengste tuppene.
Som mange andre utslag av de rikes overdrevne klesstil, ble også snabelskoene kritisert av kirken som uttrykk for forfengelighet og hovmod, en av de sju dødssyndene. Uttrykket «å leve på en stor fot» (på fransk être sur un grand pied), det vil si leve over evne eller føre et overdådig liv, skal visstnok stamme fra denne perioden.
Snabelsko ble etter hvert avløst av andre skotyper. Det gjaldt blant annet «oksemuleskoene», lave sko med nærmest motsatt form av de spisse snabelskoene, nemlig med ekstra brede snuter. «Oksemulene» oppstod i den tyske renessansen på 1450-tallet og var vanlig fottøy for begge kjønn i første halvdel av 1500-tallet.
Arbëreshë
Historie
De er etterkommere av albanere som flyktet fra Albania mellom 1400- og 1700-tallet fra okkupasjonen og undertrykkelsen av Albania og Balkan av osmaner. De utgjør mellom 80,000 og 100,000 mennesker. De utgjorde i 1976 rundt 260,000 innbyggere i Italia, men mange av dem er idag fullstendig integrert i det italienske samfunnet. Det fortsatt mange arbëreshëne som behersker gammelt albansk, dialekten som kalles arbërisht.
Kjente arbëreshë-folk
Francesco Crispi, tidligere italiensk statsminister i periodene 1887–1891 og 1893–1896.
Björnö
Björnö er et tettsted i Växjö kommune i Kronobergs län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 215 innbyggere.
Aaron Cohen (1976)
Aaron Cohen (født 28. februar 1976) var medlem av en tidligere israelsk spesialstyrke, konsulent når det gjelder antiterror basert i California, og administrerende direktør for sikkerhetfirmaet IMS Security.
Cohen ble født i Montréal, Canada, og ble utdannet ved Beverly Hills High School og Robert Land Academy i Ontario, Canada. Etter videregående skole forlot Cohen Los Angeles til fordel for Israel, derhan arbeidet på en kibbutz før han vervet seg til Israel Defense Forces. På midten av 1990-tallet, ble han medlem av en hemmelighetsfull undercover-enhet som drev overvåkning av mulige terrormistenkte i de israelsk-okkuperte områdene av Vestbredden, ofte mens de var utkledd som palestinske arabere.
Etter hans tre-års militære tjeneste de israelske styrkene returnerte Cohen til Los Angeles der han lanserte IMS Security Consultants, Inc., en ledende VIP-beskyttende tjeneste i Hollywood, som har gjort sikringsarbeidet for flere kjente skuespillere fra Hollywood, rockestjerner og myndighetspersoner. Aaron Cohen's har publisert boken Brotherhood av Warriors: Behind Enemy Lines. Han er stesønn av amerikanske filmskaperen Abby Mann.
Compsocephalus
Compsocephalus er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Peter Banks
Peter William Brockbanks (født 15. juli 1947 i Barnet i London, død 7. mars 2013 samme sted) var en engelsk gitarist mest kjent for sin tid som gitarist for progressiv rock-bandet Yes mellom 1968 og 1970. Han var bandets første gitarist, og ble erstattet av Steve Howe.
Compsocephalus
Utseende
Store (gjerne 35-50 millimeter) og brede, mer eller mindre grønne gullbasser. Hannen har et bredt, skovlformet utspring i pannen, dette er kløvd i spissen, dessuten gjerne et tilsvarende fremspring fra hodets bakre del. Pronotum er temmelig hvelvet, mer enn det er vanlig hos gullbasser. Beina er kraftige, forleggene (protibiae) med noen skarpe pigger.
Utbredelse
Disse billene lever i tropisk Afrika. Flere av artene har ganske begrenset utbredelse og er regnet som sjeldne.
Peter Banks
Peter Banks og Chris Squire møttes første gang da Banks ble med i gruppa The Syn, som ga ut to singler i 1967 før de ga seg. De startet året etter opp Yes sammen med Jon Anderson, Bill Bruford og Tony Kaye. Banks foreslo å gi bandet et navn som skulle være «et kort, positivt ord som for eksempel Yes (ja)», noe resten av bandet godkjente. Han var med på de to første Yes-albumene, Yes og Time and a Word.
Flash og solo - tiden etter Yes
Senere i 1973 oppløste han Flash og spilte inn sitt første solo-album Two Sides of Peter Banks med gjestemusikere som Jan Akkerman fra Focus, Phil Collins og Steve Hackett fra Genesis, John Wetton fra King Crimson, samt Ray Bennett og Mike Hough fra Flash.
Sommeren 1973 spilte Peter Banks i et jazz-rock-prosjekt som het Zox & the Radar Boys, der medlemmene var Phil Collins (trommer), Mike Piggott (fiolin), Ronnie Caryl (gitar) og John Howitt (bass).
I 1974 forsøkte han å starte opp en ny utgave av Flash, da han møtte sangerinnen Sydney Foxx, som han forelsket seg i og senere giftet seg med. Sammen med Foxx og andre musikere startet han bandet Empire, som spilte inn tre album i tiden mellom 1974 og 1980. Albumene ble ikke utgitt før på midten av 1990-tallet. Banks og Foxx hadde dessuten rukket å skille seg i mellomtiden.
Solo og prosjekter
Etter en periode med diverse prosjekter, ga han i 1993 ut et solo-album, Instinct, som inneholdt instrumental-låter med Peter Banks på alle instrumentene. Han fikk med seg en keyboardist på sitt neste solo-album, Self Contained, i 1995.
I 1997 overvåket han miksingen av gamle live-opptak med Yes, utgitt samme år som Something's Coming i Europa, og med navnet Beyond and Before i USA. Dette var opptak fra konserter gitt i BBC-programmer, av den originale besetningen av Yes.
En «ny» plate med Flash ble gitt ut i 1998 kalt Psychosync, et konsertopptak fra 1973. I 1999 kom et nytt solo-album, Reduction, og samle-albumet Can I Play You Something ble utgitt året etter. I 2004 var han med på gjenforeningen av The Syn, men sluttet etter kort tid for å starte bandet Harmony In Diversity, et band han forlot i 2006. Han takket også nei til et forslag om en gjenforening av bandet Flash. Banks planla også et prosjekt sammen med keyboardisten Gonzalo Carrera.
Banks døde i sitt eget hjem den 7. mars 2013 som følge av en hjertefeil.
Med the Syn
Singler
Album
Med Yes
Studioalbum
Samlealbum
Gjøviks Blad
Gjøviks Blad er ei gratisavis med fulldistribusjon til alle husstander og bedrifter i Gjøvik kommune. Navnet er hentet fra lokalavisa med samme navn, som utkom i Gjøvik i perioden 1877–1920. Denne avisa gikk senere inn i Samhold/Velgeren, som avviklet driften i 1998.
Nye Gjøviks Blad ble etablert i 2002. Opplaget er ca. 14 200 eksemplarer. Gjøviks Blad er eid av Totens Blad. Ansvarlig redaktør siden 2002 er Jon Olav Andersen.
Nöbbele
Nöbbele er et tettsted i Växjö kommune i Kronobergs län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 257 innbyggere.
Hermann Buhl
Hermann Buhl (født 21. september 1924 i Innsbruck i Østerrike, død 27. juni 1957 i Chogolisa i Pakistan) var en østerriksk alpinklatrer.
Klatrekarriere
Buhl er førstebestiger av Nanga Parbat (8125 m) i 1953 og Broad Peak (8047 m) i 1957, og står alene med Kurt Diemberger om å ha to førstebestigninger av fjell over 8000 meter.
Buhls prestasjoner på Nanga Parbat er den eneste førstebestigning av en 8000-meter som er gjort alene og uten kunstig oksygentilførsel. På grunn av dårlig vær og flere ulykker underveis beordret ekspedisjonslederen rettrett, men toppgruppa ignorerte ordren. Tilslutt var det bare den egenrådige Buhl som fortsatte. Han nådde toppen kl 19., og siden mat og utstyr var blitt med de returnerende deltakerne, måtte han tilbringe natta på 8000 meters høyde, stående, uten sovepose, uten telt og bare med en tynn genser som beskyttelse mot kulda. Da han morgenen etter ankom leir IV, hadde den 29 år gamle Buhl fått en gammel manns ansikt.
Få uker etter at Buhl var med på førstebestigningen av Broad Peak i 1957, forsøkte han og Diemberger seg på Chogolisa (7654 m), men ikke langt under toppen tvang dårlig vær dem til å gjøre vendereis. På omtrent 7300 m brast en snøskavl under Buhl, og han falt ned nordveggen. Liket er aldri funnet.
Marshall County
Marshall County er navnet på tolv fylker i USA:
That’s Entertainment (TV-program)
That's Entertainment er et TV-sendt humorshow fra 1966, som ble bygd rundt Sølvi Wang. Dessuten dukker blant andre Arve Opsahl, Rolv Wesenlund og Harald Heide Steen Jr. opp i mindre roller. Produksjonen ble produsert av NRK, og ble skapt for å være det norske bidraget i den internasjonale tv-konkurransen Rose D'Or. Produksjon og regi var ved Erik Diesen. Programopplegget var ved Anne Torjusson (senere Anne Torjusson Diesen, kona til Erik Diesen) og Stein Roger Bull.
Showet ble den første norske produksjonen som vant pris i Rose D'Or, da den ble belønnet med Special Prize of the City of Montreaux, også kjent som Chaplinprisen. Programmet fikk dessuten presseprisen. Seieren i den internasjonale konkurransen førte til at programmet ble vist på tv-kanaler over store deler av Europa. Sølvi Wang ble som følge av suksessen også blant annet invitert til de store underholdningsshowene The Ed Sullivan Show i USA og Saturday Night at The London Palladium i Storbritannia. Hun fikk også tilbud om et eget humorshow på BBC, og ble bedt om å være med i fire programmer av både Ed Sullivan og Palladium. Det ble kun med de to nevnte internasjonale opptredende, da hun valgte å prioritere familien i Norge.
Regissør Erik Diesen fikk også økt popularitet etter programmet, og fikk blant annet tilbud om å lage en del tyske tv-programmer.
Pontal do Paraná
Pontal do Paraná er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
William av Newburgh
William av Newburgh (ca. 1136 – ca. 1198), også kjent som Nubrigensis, var en engelsk munk og historiker fra 1100-tallet.
William ble født i Bridlington, Yorkshire. Som ung mann gikk han i det augustinske klosteret i Newburgh. Han forsøkte med sitt historieverk å skrive så korrekt som mulig om de historiske hendelser, men ettersom han sjelden forlot klosteret var han likevel avhengig av hva besøkende fortalte ham.
William av Newburgh har blitt kalt «far av historisk kritisisme». Newburgh så på sitt verk som basert på pålitelige kilder, i motsetningen til Geoffrey av Monmouths Historia Regum Britanniae, som Newburgh var kritisk til, og uttalte at «kun en person uvitende om oldtidens historie ville ha noen tvil om hvor skamløst og grovt han lyver om bortimot alt.» han kritiserte også Geoffrey for å skrive en historie som var i konflikt med de redegjørelser som eksisterte i tekstene til Beda.
Ingelstad
Ingelstad er et tettsted i Växjö kommune i Kronobergs län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1,674 innbyggere.
Hallénparken
Beliggenhet og bebyggelse
Hallénparken avgrenses av Biermanns gate og boliger fra rundt 1980 til Valdresgata i syd, en hage i øst, Christian Michelsens gate (ring2) i nord og Valdresgata og Vogts gate i vest.
Porecatu
Porecatu er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Hallénparken
Parken
Hallénparken barnehage ligger øst i parken med adresse Christies gate 40 og 42.
Historie
Løkken Vennelyst ble utskilt fra Nedre Foss (på dagens Grünerløkka) i 1816. Den ble i årene som fulgte utvidet til 47 mål, på begge sider av dagens Christian Michelsens gate. I 1820 ble det oppført en toetasjers empirebygning i mur som hovedhus. I 1882 kjøpte firma Brødrene Hallén firma Lilloes garveribygning, senere adresse Holsts gate 24B, og bygget her opp garveri, hanskefabrikk, fargeri og pelsfabrikk. I 1891 kjøpte brødrene Hallén resten av Vennelyst, som da var 24 mål. Wilhelm Hallén hadde da bygget seg Villa Kveldsro i Østgaards gate 17 nordøst på eiendommen (revet i 1983).
Christian Michelsens gate ble lagt tvers over løkken i annen halvdel av 1930-årene. Kommunen kjøpte løkkeeiendommen i 1972, og bygningene og parken ble regulert til spesialområde bevaring i 1975. Hovedhuset brant ned i 1985.
Bryan County
Bryan County er navnet på to fylker i USA:
Johnston County
Johnston County er navnet på to fylker i USA:
Kalvsvik
Kalvsvik er ei bygd i Växjö kommune i Kronobergs län i Småland Sverige. I 2010 hadde stedet 51 innbyggere.
Fylkesvei 8100
Fylkesvei 8100 går mellom Hamningberg i Båtsfjord og Svartnes i Vardø kommune.
Nasjonal turistvei
Sammen med europavei 75 mellom Svartnes i Vardø og Varangerbotn i Nesseby har veien fått status som nasjonal turistvei Varanger. Turistveien er 160 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 341 (Finnmark).
Kommuner og knutepunkter
Persfjorden-Syltefjorden landskapsvernområde herfra
Landskapsvernområde hit
Fremtid
Det finnes forslag om en vei mellom Hamningberg og Båtsfjord. Det mangler kun 25 km fordi det er en kommunal vei med fast dekke mellom Syltefjorden og Båtsfjord. Det er ikke noen tidsplan besluttet på det. Den må gå gjennom Syltefjorddalen naturreservat og Persfjorden-Syltefjorden landskapsvernområde.
Steiggjatunnelen
Steiggjatunnelen er en tunnel på i Vestland. Tunnelen er 1550 m lang og ligger i ved Årdalsvatnet i Årdal.
Den opprinnelige Steiggjatunnelen («Stedjetunnelen») var 900 m lang og ble åpnet i 1942, og skal da ha vært den lengste tunnelen i Norge. Geologiske undersøkelser i 1968 viste at den gamle tunnelen ikke var trygg fordi tunnelveggen ut mot innsjøen var for tynn og det ble planlagt en ny tunnel på 1200 meter til erstatning. Den ble i 1971 erstattet av dagens tunnel som går lenger inne i berget. Den vestlige portalen på den gamle tunnelen er blokkert av et steinras.
Den første veien mellom Årdalstangen og Øvre Årdal ble anlagt av okkupasjonsmakten under andre verdenskrig. Det var på det meste fem tunneler på veien langs Årdalsvatnet.
Gene Roddenberry
Eugene Wesley «Gene» Roddenberry (født 19. august 1921 i El Paso i Texas, død 24. oktober 1991) var en amerikansk TV-produsent som skapte Star Trek.
Personlig liv
Roddenberry var gift to ganger. Han fikk to barn med sin første kone, Eileen Rexroat (som han var gift med i 26 år), Dawn og Darleen. Hans andre kone var Majel Barrett, som spilte sykepleier Christine Chapel i den originale 1960-tallsserien (Star Trek: The Original Series), og er velkjent som stemmen til datamaskinen i de senere seriene ogLwaxana Troi, moren til Deanna Troi i Star Trek: The Next Generation. Majel og Gene hadde møtt hverandre i flere år, da han bestemte at det var tid for å gifte seg, og spurte henne om å bli med på det, selv om han besøkte Japan på den tiden. Gene tilhørte ingen spesiell religion, men siden de var i Japan, valgte de et shinto-buddhistisk bryllup 6. august 1969. De anså begge dette som sitt virkelige bryllup, men hans skilsmisse var ikke endelig ennå, og de gjorde ekteskapet lovlig med en sivil seremoni, 29. desember 1969. De fikk sønnen Rod Roddenberry, 5. februar 1974.
Nichelle Nichols innrømmet i sin selvbiografi at hun en gang hadde en forhold med Roddenberry.