cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 for øvrige lister
Kristent Samlingsparti
Kristent Samlingsparti (KSP) stilte liste i 11 kommuner. Til sammen fikk partiet 1,296 stemmer, rundt en halv promille av de godkjente stemmene. Størst oppslutning fikk KSP i Hå i Rogaland med 1,4 prosent. I ytterligere én kommune (Ulstein) fikk partiet over 1 prosent. Svakest blei resultatet i Oslo med under 0,1 prosent. I seks av kommunene blei partiet minst.
KSP fikk ingen kommunestyrerepresentanter.
Det Liberale Folkepartiet
Det Liberale Folkepartiet stilte denne gangen bare liste i Oslo, der partiet fikk 0,08 prosent av stemmene.
Trier domkirke
Trier domkirke (tysk: Hohe Domkirche St. Peter zu Trier) i byen Trier i Rheinland-Pfalz er Tysklands eldste kirke.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 for øvrige lister
Norges Kommunistiske Parti
Norges Kommunistiske Parti (NKP) stilte liste i fem kommuner ved dette valget, fire av de største byene samt Tranøy i Troms. Til sammen fikk partiet 523 stemmer. Størst oppslutning fikk NKP i Tranøy med 1,9 prosent. I de øvrige kommunene lå resultatet på rundt 0,1 prosent.
Trier domkirke
Kristendommens historie i Trier strekker seg tilbake til 200-tallet, og allerede mot slutten av århundret fantes det en biskop for området. Sannsynligvis var det på stedet også bygget et menighetshus, men det er usikkert hvor dette var plassert. Byggingen av den første kirken på stedet ble påbegynt etter at Konstantin den store (romersk keiser 306 – 337) i 313 innførte religionsfrihet i området. Arkeologiske utgravninger og myntfunn viser at en basilika var under oppføring i år 315. Kirken har i de 1 700 årene som er gått siden den første byggingen, tilnærmet uavbrutt vært samlingssted for den kristne menighet i området og dessuten sete for biskopen i Trier.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 for øvrige lister
Norges Kommunistiske Parti
NKP fikk ingen kommunestyrerepresentanter.
Trier domkirke
Domkirken ble i 1986 oppført på UNESCOs verdensarvliste som del av Verdensarvsteder i Trier og Igel. Den er også er vernet som kulturminne etter Haagkonvensjonen av 1954.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 for øvrige lister
Samefolkets parti
Samefolkets parti stilte liste i fire kommuner i Finnmark. Til sammen fikk partiet 776 stemmer. Det er omtrent to prosent av de avgitte stemmene i fylket. Sterkest står partiet i Kautokeino, der det er størst med 26,9 prosent av stemmene. I både Karasjok og Nesseby blei resultatet drøyt 12 prosent, mens partiet i Alta blei minst.
Trier domkirke
Kirken ligger i umiddelbar tilknytning til Vår Frue kirke som også er oppført på verdensarvlisten.
Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011 for øvrige lister
Samefolkets parti
Samefolkets parti fikk i alt ni kommunestyrerepresentanter. I Kautokeino har de ordføreren.
For øvrig deltok Samefolkets parti i Tana i ei fellesliste med lokalavdelinga av Norske samers riksforbund. Lista fikk 89 stemmer (5,97 prosent), to mandater og varaordføreren, Hartvik Hansen.
Felleslister og lokale lister
Ved kommunevalget var det i alt 196 lister som ikke var «reine lister» for et av de registrerte partia. Listene kan deles i to hovedkategorier, felleslister og lokale lister.
Felleslister er lister der to eller flere partier har gått sammen om å stille liste. I noen tilfeller er også grupper av partiuavhengige velgere med som initiativtakere. Lokale lister er lister som finnes i bare en kommune. Noen av disse har ordet «fellesliste» i sitt innmeldte navn, men her regner vi dem inn blant de lokale gruppene så lenge det innmeldte navnet ikke inkluderer et registrert partinavn. Partiet De Kristne stilte liste i Bømlo. Det er seinere blitt registrert som landsomfattende parti, men var det altså ikke i 2011.
Basert på denne definisjonen var det 36 felleslister og 160 lokale lister ved dette valget. Oppslutninga var svært varierende, fra 79,7 prosent for Utsira fellesliste til 0,4 prosent for Folkets stemme i Fredrikstad. I alt var det fem felleslister og fem lokale lister som fikk mer enn halvparten av de avgitte stemmene i sin kommune. Tretti lister blei størst i sin kommune og 31 blei nest størst. Det var også tretti av disse listene som blei minst i sin kommune, men i noen få tilfeller var det bare to alternativer for velgerne, slik at samme liste blei både nest størst og minst.
Alle felleslistene unntatt KrF/V i Sør-Odal fikk representasjon i kommunestyre, totalt 183 mandater. De fikk tolv ordførere og ni varaordførere. De lokale listene fikk 475 mandater, 17 ordførere og 23 varaordførere. Det var 18 lokale lister som ikke oppnådde representasjon.
I tabellen under er partitilhørighet for ordførere og varaordførere fra felleslister oppført i parentes, der denne er kjent. Kolonnen «partikode» angir den forkortelsen som brukes i offentlig valgstatistikk. Kolonnen «L/F» har L for lokale lister og F for felleslister.
Demokratene i Norge
Demokratene i Norge stilte liste ved fylkestingsvalget i samtlige fylker unntatt Sogn og Fjordane. I Vest-Agder fikk lista drøyt 2 prosent av stemmene, noe som gav partiet dets eneste fylkestingsrepresentant. I de øvrige fylkene blei resultatet mellom 0,1 og 0,5 prosent.
Norges Kommunistiske Parti
NKP hadde sju fylkeslister. Alle gav 0,1–0,2 prosent av stemmene, noe som ikke kvalifiserte til representasjon.
Samefolkets parti
Ved fylkestingsvalget stilte Samefolkets parti liste i Finnmark. Lista fikk 1,233 stemmer, det vil si 4,00 prosent av de avgitte stemmene. Dette gav ett mandat i fylkestinget. Partiet blei fylkets sjuende største.
Andre lister
Det var fem andre grupperinger som stilte liste i hvert sitt fylke. Bare Sunnmørslista fikk nok oppslutning til at det gav mandat. Til gjengjeld fikk den tre representanter i Møre og Romsdal fylkesting.
St. Martins katedral
St. Martins katedral (slovakisk Katedrála sv. Martina, tysk Kathedrale des Heiligen Martin, ungarsk Szent Márton-dóm eller Koronázó templom) er en katedral i Slovakias hovedstad, Bratislava. Katedralen befinner seg ved den vestlige grensa til det historiske bysentrumet, nedenfor Bratislava slott. Den er den største og fineste, samt en av de eldste kirkene i Bratislava, og er spesielt kjent som Kongedømmet Ungarns kroningskirke. En kopi av Ungarns krone er plassert på toppen av tårnet. I dag er katedralen senter for Bratislava erkebiskopdømme.
Skyting under Middelhavslekene 2005
Skyting under Middelhavslekene 2005. Skyting var en av flere sporter under de femtende middelhavslekene som ble arrangert i Almería i Spania i perioden 24. juni til 3. juli 2005. Det var trettende gangen som skyting var med på programmet under middelhavslekene. Det ble konkurrert i tolv velser, sju for menn og fem for kvinner. Frankrike ble beste nasjon med seks gullmedaljer foran Italia med fire.
Peter Settman
Peter Settman (født 24. februar 1969) i Aspudden i Hägersten prestegjeld i Stockholm, er en svensk skuespiller, programleder, manusforfatter, TV-produsent, samt grunnlegger av TV-produksjonsselskapet Baluba og venturekapitalselskapet Simplexity Partners.
Settman er kjent for medvirkning til Ronny och Ragge, Så ska det låta (en svensk versjon av Beat for beat) og Dansbandskampen.
Toppscorerliste for Tippeligaen 2009
Toppscorerliste for Tippeligaen 2009 oppsummerer målscorere i Tippeligaen 2009. Svenske Rade Prica i Rosenborg ble toppscorer med 17 krediterte mål.
Salonga nasjonalpark
Salonga nasjonalpark er et verdensarvområde i Den demokratiske republikken Kongo, midt i landet, i Kongoelvens nedbørsområde, i provinsene Equateur, Bandudu og Kasaï Occidental.
Parken er Afrikas største sammenhengende forekomst av tropisk regnskog. Den utgjør 36 000 km², og ligger mellom 350 og 700 moh.. Parken ligger i et utilgjengelig område, og nås enklest via luft eller vann.
Direktoratet for e-helse
Direktoratet for e-helse er et norsk direktorat som ble opprettet 1. januar 2016. , med utgangspunkt i e-helsedivisjonen i Helsedirektoratet.
Salonga nasjonalpark
Parken har et rikt og allsidig dyreliv. Viktige arter er bonobo (Pan paniscus), afrikansk skogselefant, kongopåfugl (Afropavo congensis) og panserkrokodille (Crocodylus cataphractus).
Parken ble oppført på Unescos verdensarvliste i 1984. I 1999 ble den tatt med på listen over truede verdensarvsteder. På bakgrunn av forbedringer i ivaretakelsen av nasjonalparken, ble den strøket fra listen over truede verdensarvsteder i juli 2021.
Direktoratet for e-helse
Direktoratet har ansvar for styring, utvikling og gjennomføring av nasjonale IKT-prosjekter. I dette ligger også ansvar for forvaltning og utvikling av lover, forskrifter og IKT-standarder.
Direktoratet har hovedkontor i Oslo og et avdelingskontor i Trondheim. Fra 2016 og frem til hun sa opp 20. november 2020 var Christine Bergland direktør og direktoratets øverste leder.
Den 26. mars 2021 ble Mariann Hornnes ansatt som direktør for en åremålsperiode på seks år.
1. januar 2020 ble det overført ca. 200 ansatte og oppgaver knyttet til helsenorge.no, kjernejournal, e-resept og grunndata til Norsk Helsenett, som skal fylle rollen som nasjonal tjenesteleverandør til helsesektoren. Overføringen av oppgaver skal gi Direktoratet for e-helse en tydeligere myndighetsrolle.
I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2023 sendte Jonas Gahr Støres regjering ut på høring et forslag om å slå sammen Direktoratet for e-helse med Helsedirektoratet.
Arne Hjelm Nilsen
Arne Hjelm Nilsen (født 6. januar 1926, død 7. juli 1967) var en norsk journalist, sentral i Arbeiderpartiets og de hemmelige tjenesters kartlegging av norske kommunister under den kalde krigen.
Nilsen tjenestegjorde under krigen i de norske polititroppene i Sverige, og engasjerte seg alt da i aktivitet for å kartlegge Norges Kommunistiske Partis folk. Fra eksilmiljøet skrev han rapport til legasjonen i Stockholm om kommunistenes aktivitet.
Han var journalist og redigerte en periode AUFs ukeavis Arbeiderungdommen, før han begynte i Tidens Krav i Kristiansund. Derfra kom i 1951 til Arbeiderbladet. Der arbeidet han med faglig stoff, og fikk etter hvert et betydelig kontaktnett i fagbevegelsen. Fra 1961 ble han leder for den faglig avdelingen, og han var formelt ansatt i avisen til han ble syk og døde i 1967.
Etter hvert kom imidlertid stadig mer av Nilsens aktivitet til å dreie seg om kampen mot kommunistenes innflytelse i fagbevegelsen, kartlegging av norske kommunister og utvikling av samarbeidet mellom LO-apparatet og de hemmelige tjenester. I praksis var hans nærmeste oppdragsgiver utenfor avisen LO-formann Konrad Nordahl. Nilsen hadde også tett kontakt både med Haakon Lie i AP og Erik Næss i overvåkningspolitiet. Det har vært hevdet at journalistarbeidet etter hvert ble en ren dekkstilling som skulle skjule hans arbeid med å følge kommunistene. Ifølge Christian Christensen mente også Nilsen selv det.
I 1955 var Nilsen elev ved et etterretningsstabskurs Forsvaret arrangerte. Lund-kommisjonen antar imidlertid at Nilsen primært samarbeidet med overvåkningspolitiet, i mindre grad med Etterretningstjenesten. Nilsen samarbeidet med Ivar Hobbelhagen, som dels hadde samme oppgave som informant innen LO-AP-apparatet, men som trolig hadde mer utbredt kontakt med E-tjenesten.
Mellom bakkar og berg (reklamefilm)
Mellom bakkar og berg (reklamefilm) er en tre minutters reklamefilm sendt på norsk tv i september 2009. Filmen er en del av reklamesatsingen «Made in Norway» av Aker. Filmen er produsert av Bates United og regissør Erik Poppe, og Anderz Eide er hovedskuespilleren og oppleseren av diktet. Filmen ønsker antakelig å rette søkelyset mot industriens betydning og verdiskapingen for samfunnet. Diktet «Nordmannen» («Millom bakkar og berg») av Ivar Aasen spiller en sentral rolle i filmen. Og i den anledning har Aker inngått et samarbeid med Ivar Aasen-tunet.
Jawheni Hutarovitsj
Jawheni Hutarovitsj, belarusisk Яўген Гутаровіч - Jawhjen Hutarovitsj (født 29. november 1983 i Minsk) er en belarusisk profesjonell syklist, som sykler for Bretagne-Séché Environnement.
Haitisk gourde
Haitisk gourde (kreolsk: goud; ISO 4217:HTG) er valutaen som benyttes på Haiti. Gourden ble innført i 1813, da den erstattet den haitiske livren, og er delt inn i 100 centimer. I 1870 ble gourden revaluert, med et forhold på 10:1, og kun sedler ble utstedt for denne andre gourden. I 1872 ble gourden nok en gang revaluert, denne gang med et forhold på 300:1. De første årene etter revalueringen var det kun sedler som ble utstedt.
Silis
Silis er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) Silinae i familiegruppen bløtvinger.
Utbredelse
Silis finnes i Europa, Nord-Amerika og ?Asia.
Utseende
Silis er vanligvis under 10 mm lange. Hodet er uvanlig kort. Antennens andre ledd er kortere enn det er bredt. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Brystskjoldet (pronotum) er "rynkete" med en tydelig eller bare en svak innbuktning i bakkanten. Hos hanner har bakhjørnet på brystskjoldet et innhakk. Leggene på mellom- og bakbeina er rette, og ikke krummet inn mot kroppen. Alle kloledd har enkle klør (uten en rottann). Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har generelt kort behåring.
Levevis
Silis tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Mariakirken på Austbø
Mariakirken på Austbø er en nå nedrevet steinkirke fra middelalderen, som lå på Austbø, det høyeste punktet på øyen Hundvåg i Stavanger.
Området er automatisk fredet, etter kulturminneloven.
Historie
Mariakirken på Austbø skal ha vært en romansk kirke. Den har hatt en orientering fra øst mot vest. Bygget har vært ca. 22m langt og 8m bredt. Våpenhuset har hatt indre mål på ca. 4,5x5m, skipet 10x6m og koret 5x4m. Bredden på ytterveggene av kirken har vært ca. 1m tykke og bygningsfundamentet har vært i stein.
Den var antakeligvis fra tidlig 1100-tallet.
Mariakirken ble trolig bygd av en av storbondene på Hundvåg. Kirken var sannsynligvis et privatkapell knyttet til gården Austbø, som var en av Rogalands største på den tiden. Gården Austbø og Husebø hørte sannsynligvis sammen, og lå etter hver under Apostelkirken i Bergen, noe også Mariakirken kan ha gjort. Hundvåg soknet til Mariakirken ved domkirken og det er sannsynlig at også kirken på Hundvåg og brukte dette navnet.
Kirken forfalt etter hvert, men det er usikkert når den gikk ut av bruk. Det finnes flere teorier på hvorfor og når kirken gikk ut av bruk, men det kan ha vært svartedauden eller reformasjonen. En annen teori kan være at prest Aslaks framferd og lakei for biskop Arne i striden om tiendekornet til Finnøy gjorde at kirken mistet støtte hos bøndene og dermed begynte og forfalle. Mariakirken lå i ruiner i 1744.
I 1866 ble det fraktet en båt full av tilhogde klebersteiner fra Hundvåg til Stavanger, blant annet to sokkelsteiner formet som jonisk basis. Steinene skal ha blitt brukt til restaureringen av Domkirken.
Presten Aslak i Hundvåg
Det finner ikke mange kilder om kirken, men den er nevnt i et brev fra den 14. juni 1300. I dette brevet nevnes presten på Hundvåg som het Aslak, som var bror til biskop Arne av Stavanger. Han dømmes sammen med flere andre prester i Stavanger bispedømme av biskop Eyvind i Oslo og Abbeden ved Hovedøya kloster til å betale bot for å ha ekskommunisert kong Håkon 5. Magnusson og flere av hans menn.
Mariakirken på Austbø i dag
På høyden ved Austbøgeilen ligger det et minnesmerke over Mariakirken.
Flere lokale stedsnavn i området vitner om Mariakirken. Rett ved minnesmerket ligger Mariamarka og Kirkegårdsmarka.
I Hundvåg kirke står også et stort steinkors fra samme området, men dette er antageligvis eldre enn Mariakirken. Steinkorset har vært kjent lenge, men i løpet av 1800-tallet var det blitt del i to ved et fall og den øverste delen forsvant. Denne delen ble funnet igjen den 13. november 1999.
Cáceres (Mato Grosso)
Cáceres er en kommune i delstaten Mato Grosso i sentral-vestregionen av Brasil.
Granavollen runestein
Granavollen runestein er en runestein som står på østsiden av Nikolaikirken på Granavollen i Gran kommune i Innlandet fylke. Nikolaikirken er også kjent som den ene av de to Søsterkirkene på Gran. I akademiske kretser er steinen kjent som N63 Gran kirke I.
Teksten på steinen er fra sen vikingtid, rundt 1050, og er til minne om en bror av søskenflokken som fikk teksten skåret inn.
Det står skrevet (runer): ᛫ᛋᛦᚿᛁᚱ᛬ᛆᚢᚿᛆᚱ᛬ᚱᛦᚴᛁᚢ᛬ᚱᛁᛋᚦᛐᚢ᛬
ᚴᚢᚦ᛫ᛋᚮᛚ᛫ᛆᚢᚠᛆ Den lyder (norrøn språkform):
Dette kan oversettes til:
Elektrisk sluttstykke
Elektrisk sluttstykke er en elektromekanisk låseinnretning som benyttes for elektronisk kontroll av åpning av en dør.
Oppbygging
Et elektrisk sluttstykke inneholder en elektrisk spole som mekanisk er knyttet til en metallisk leppe. Ved å kontrollere spenningstilførselen til spolen kan man bestemme om leppen skal være mulig å åpne eller ikke. Mekanismen er da konstruert slik at dersom leppen er i åpen stilling når spolen gis signal om å låse, kan den fortsatt lukkes, men ikke motsatt. Dersom det i låskassen brukes en falle, vil leppen være fjærbelastet siden fallen også er fjærbelastet og uansett vil passere leppen i låst posisjon. Ved bruk av reile vil leppen stå åpen til døren lukkes og leppen er da anlagt slik at den presses inn i lukket stilling når reilen treffer sluttstykket.
Sluttstykket monteres i dørens karm og har normalt samme standardmål som en låsstolpe som vanligvis brukes hvor man kun har mekanisk avlåsing eller den elektroniske avlåsingen skjer ved hjelp av motorlås eller elektronisk låskasse.
Funksjon
Alle elektriske sluttstykker opererer med enten normal (rettvendt) funksjon eller omvendt funksjon. I fagmiljø brukes også de engelske begrepene fail-secure og fail-safe.
Det finnes universelle sluttstykker som ved hjelp av en mekanisk innstilling kan omskiftes mellom rettvendt og omvendt funksjon.
Normalt foretrekkes sluttstykker med omvendt funksjon i dører som brukes til evakuering av personell ved brann og andre nødsituasjoner, da disse dørene kan utstyres med en KAC-boks som lokalt bryter spenningen til døren når glasset knuses i boksen. Det er også tillatt å benytte rettvendte låser i rømningsveier, men man må da benytte knappevrider på innsiden av sonen man rømmer fra. Rettvendte låser ivaretar imidlertid ikke krav om tilbakerømning.
Fordi dører normalt står låst størstedelen av døgnet vil sluttstykker med omvendt funksjon forbruke mer energi enn et rettvendt sluttstykke, noe som er en viktig faktor ved kartlegging av UPS-behov.
Forskjellige typer sluttstykker
Det finnes mange forskjellige typer elektriske sluttstykker. De vanligste parametrene er:
Bruksområder
Elektriske sluttstykker er meget utbredt i næringsbygg, men anvendes relativt sjelden til eneboliger, hotellrom eller lugarer på passasjerskip.
Ved skallsikring av ytterdører anvendes gjerne to sluttstykker med motsatt funksjon av hverandre (ev. ett sluttstykke og en motorlås), gjerne definert som daglås og nattlås.
Basilikaen Sainte-Marie-Madeleine de Vézelay
Basilique Sainte-Marie-Madeleine de Vézelay er en kirke som i sin tid hørte til abbediet Sainte-Marie-Madeleine de Vézelay i byen Vézelay i Bourgogne (Burgund) i departementet Yonne i Frankrike. Kirken blir regnet for et av hovedverkene i romansk kirkearkitektur og skulptur.
Kirken er bygd i romansk stil i tiden 1120 – 1150, mens koret og tverrskipet ble bygd i gotisk stil i tiden 1185 – 1190. Omkring 1347 ble vesttårnet i gotisk stil reist. Selve abbediet Sainte-Marie-Madeleine de Vézelay ble dannet i 858 eller 859. I middelalderen var kirken et viktig pilegrimsmål mest fordi den huset relikviene etter sankt Maria Magdalena (Sainte-Marie-Madelaine). Derfor ble kirken også benyttet av pilegrimer på vei langs Pilegrimsveien til Santiago de Compostela (Saint-Jacques-de-Compostelle på fransk) til byen og katedralen Santiago de Compostela i Nordvest-Spania, hvor Sankt Jakobs relikvier ligger.
Historien til kirken
Etter at abbed Geoffroy i 1037 la frem Maria Magdalenas relikvier for folket, begynte mirakler å skje, pilegrimer strømte til, og Vézelay ble en av de viktigste etappene på pilegrimsveien til Santiago de Compostela. Opprinnelig hadde abbediet Sankta Maria (jomfru Maria) som sin helgen, men det ble i 1050 lagt under Maria Magdalenas vern i stedet, og i 1058 godtok paven høytidelig relikviene som ekte. Omdømmet som abbediet opparbeidet seg, fikk den lille landsbyen til å blomstre og vokse til en by som dro til seg prominente pilegrimer, som hertugen av Burgund og hoffet hans i 1084. Abbediet og kirken spilte også en rolle i forbindelser med korstogene. Bernard av Clairvaux (kanonisert som sankt Bernard) var her i 1146 og prekte for det andre korstoget, og i 1190 var Philippe-Auguste og Richard Løvehjerte her i forbindelser med det tredje korstoget.
Med tiden miste abbediet oppslutning og status. I 1458 konstaterte pave Pius II at pilegrimene holdt seg unna og inntektene fra almissene sviktet, og i 1537 erstattet pave Paul III alle munkene med femten kanniker under ledelse av en abbed som kongen pekte ut. I 1568 og 1569 ble abbediet okkupert og plyndret, i 1790 hadde Sainte Marie-Madeleine blitt en vanlig soknekirke, i 1793 ble skulpturene på portalene vandalisert, og i 1819 slo lynet ned i tårnet og startet en brann. De andre bygningene i abbediet var solgte under den franske revolusjonen og brukt som steinbrudd til ulike formål. Med unntak av en bygning, var det praktisk talt ikke noe tilbake.
I 1840 ble det satt i gang en omfattende og gjennomgripende restaurering av kirken under den franske arkitekten Eugène Viollet-le-Duc, kjent for sin innsats for å få restaurert bygninger og andre konstruksjoner fra fransk middelalder. Restaureringen ble avsluttet i 1876 ved at relikviene til Sankt Maria Magdalena ble ført tilbake til kirken. I 1920 fikk kirken rang av basilika i samsvar med de reglene som gjelder for slikt i den katolske kirken, og som i og for seg ikke har noe med bygningstypen basilika å gjøre. I 1979 ble basilikaen oppført på verdsarvlisten til UNESCO.
Fredde Granberg
Fredrik Jörgen «Fredde» Granberg, (født 11. november 1970, Spånga i Stockholm) er en svensk skuespiller, dramatiker og regissør. Han er kanskje mest kjent for sin rolle i komedieserien Ronny och Ragge som han spilte sammen med skuespilleren Peter Settman.
Milivoje Novakovič
Milivoje Novakovič (født 18. august 1979 i Ljubljana) er en slovensk fotballspiller som for øyeblikket ikke har klubb og spiller for det som angrepsspiller.
Klubbkarriere
Novakovič begynte sin karriere med ungdomsfotball i den lokale klubben Olimpija Ljubljana, men meldte overgang til den østerrikske klubben ASK Voitsberg i 2002. Etter å ha spilt der i én sesong dro han videre til Mattersburg, hvor han også spilte én sesong, men med flere seriekamper. Sesongen etter dro han til storklubben LASK Linz, hvor han fikk én sesong med over 20 kamper, før han dro fra Østerrike og til den bulgarske klubben Litex Lovech.
Han fikk sitt gjennombrudd under 2005/2006-sesongen i Litex Lovech, blant annet som klubbens toppscorer og gjennom klubbens deltagelse under UEFA-cupen 2006/07, hvorpå han dermed ble lagt merke til av flere europeiske klubber. I august 2006 ble han klar for den tyske klubben FC Köln i en overgang verdt €1,5 millioner euro, og i 2007/2008-sesongen var han toppscorer i 2. Bundesliga. I midten av september 2008 ble han valgt til kaptein av daværende trener Christoph Daum, men mistet dette gjennom en disputt med påfølgende trener Zvonimir Soldo i november 2009.
Han ble lånt ut til den japanske klubben Omiya Ardija inntil desember 2012. Deretter i 2014 dro han til japanske Shimizu S-Pulse, og signerte for Nagoya Grampus i 2015. Han ble frigitt i utgangen av 2015.
Landslagskarriere
Novakovič fikk sin landslagsdebut for våren 2006, og scoret sine første mål som ekte hat-trick i vennskapskampen mot  den 31. mai 2006. Han har siden debuten spilt i underkant av 40 landskamper og scoret 16 mål. Han var for øvrig én av 23 spillere som ble tatt med i den slovenske troppen til VM i fotball 2010 av landslagstrener Matjaž Kek.
Claude Antoine Prieur-Duvernois
Claude Antoine Prieur-Duvernois (født 2. desember 1763 i Auxonne, Côte-d'Or, Frankrike, død 11. august 1832 i Dijon) er vanligvis kjent under tittelen Prieur de la Côte-d'Or etter sitt opprinnelige departement, for å skille ham fra Pierre Louis Prieur.
Bakgrunn og virke
Prieur-Duvernois var en fransk ingeniør og politiker under og etter den franske revolusjonen på slutten av 1700-tallet. Som en militæroffiser av ingeniører ble han valgt inn i den Nasjonale konstituerende forsamling i 1790. I 1791 returnerte han fra Côte-d'Or for å sitte i den franske lovgivende forsamling, og i 1792 var han en av deltakerne under det franske Landsmøtet.
I 1792 ble Prieur-Duvernois sendt på et oppdrag til Rhinhæren for å fortelle soldatene om avsettelsen av kong Ludvig XVI som ble henrettet ved hjelp av giljotinering den21. januar 1793. Duvernois stemte i favør av kongens henrettelse, fremfor at han skulle sitte i fengsel på livstid.
I 1793 var han en representant på et oppdrag for kartlegging av havnene Lorient og Dunkerque, men han ble arrestert mens han var i Normandie av de opprørske myndighetene i Caen, og han ble frigitt fra fengsel igjen i juli 1793 etter nederlaget deres på Vernon. Den 14. august 1793 ble han medlem av komiteen for offentlig sikkerhet, der han allierte seg med Lazare Carnot i organiseringen av et nasjonalt forsvar, og han ble spesielt belastet med levering av ammunisjon til de franske troppene som var engasjert i den franske revolusjonære krigen. Han stemte senere også i favør av henrettelsen av Georges Danton, som var en av lederne under den franske revolusjonen.
Han satt for en kortere periode som midlertidig president mellom 20. mai 1794 og 4. juni 1794. Han ble etterfulgt i dette embetet av den mer kjente og revolusjonære Maximilien Robespierre. I 1811 trakk han seg sin militære posisjon fra hæren. Han hadde på dette tidspunktet en grad som var tilsvarende oberst. Prieur-Duvernois var en av grunnleggerne av École polytechnique, og han deltok under etableringen av Institut de France og vedtakelsen av det metriske systemet.
Denise
Denise er en kommune i delstaten Mato Grosso i sentral-vestregionen av Brasil.
Kristkirkene på Holmen i Bergen
Kristkirkene, Store og Lille Kristkirke, lå side om side på Holmen i Bergen, nordvest for Håkonshallen. Store Kristkirke var den gamle domkirken i Bergen og ble reist av Olav Kyrre i tidsrommet 1066–1093, mens Lille Kristkirke ble bygd i tre. Til Store Kristkirke ble relikviene av den hellige Sunniva flyttet fra Selje 7. september 1170, og skrinsatt over høyalteret. Store Kristkirke var egentlig viet til Den hellige treenighet – men ble kalt Kristkirken.
På 1200-tallet var Holmen og Kristkirken Norges politiske sentrum. Kirken ble brukt til forhandlinger og kirkegården til tingsted ved kongehyllinger og riksmøter. Kongene ble også kronet, viet og gravlagt i kirken.
Sekslandskonferansen i London 1948
Sekslandskonferansen i London 1948 var opptakten til dannelsen av den nye tyske stat etter den andre verdenskrigen, Forbundsrepublikken Tyskland. Konferansen ble holdt mellom de tre vestlige okkupasjonsmaktene i Tyskland, (USA, Storbritannia og Frankrike) og i tillegg Be-Ne-Lux-landene. Konferansen ble avholdt i to sesjoner, den første fra 23. februar til 6. mars, den andre fra 20. april til 2. juni 1948.
Bakgrunnen for innkallingen til konferansen var at utenriksministerkonferansen 15. desember 1947 mellom de fire seiersmaktene USA, Storbritannia, Frankrike og Sovjetunionen hadde endt uten resultat i Tysklandsspørsmålet. Sovjetunionen ble ikke invitert til Londonkonferansen.
Målet for konferansen var å bane vei for Tysklands deltakelse i det internasjonale samfunn gjennom etableringen av en demokratisk og føderalistisk stat i området for de amerikanske, britiske og franske sektorer av landet.
Kristkirkene på Holmen i Bergen
Lille Kristkirke var utpekt til kongelig gravkirke (Harald Gille ble gravlagt der 1136) og sognekirke for folkene i kongsgården. Den brant trolig samtidig med kongsgården og bispegården under vitaliebrødrenes herjing 1429.
Sekslandskonferansen i London 1948
Konferansens konklusjoner ble siden kalt Londonanbefalingene. De tre vestlige militærguvernørene i Tyskland fikk i oppdrag å gi anbefalinger til ministerpresidentene i det vestlige Tyskland om hvordan den nye staten skulle etableres. Ministerpresidentene skulle innkalle en forfatningsgivende forsamling (Det parlamentariske råd) for å grunnlegge en fri og demokratisk stat. Militærguvernørenes anbefalinger ble kalt Frankfurtdokumentene etter det sted hvor de tyske ministerpresidentene behandlet dem.
Det ble stilt som vilkår at Tyskland ikke skulle ha masseødeleggelsesvåpen og andre tilsvarende våpen, og at landet heller ikke militært skulle kunne gå inn i den sovjetiske okkupasjonssonen.
Kristkirkene på Holmen i Bergen
Grunnplanen av kirken er markert med en plantet hekk i parkanlegget på Bergenhus. Hvor alteret stod, finnes et minnesmerke med relieff av St. Sunniva.
Sekslandskonferansen i London 1948
Frankrike stemte for en sammenslåing av de tre vestlige okkupasjonssonene på betingelse av at Saarland ble økonomisk sammenslått med Frankrike og at Ruhrområdet ble undergitt internasjonal kontroll.
Sovjetunionen innstilte sitt arbeid i Det allierte kontrollrådet som en konsekvens av Londonkonferansen.
Kristkirkene på Holmen i Bergen
Dagens Kristkirke
Navnet Kristkirken i Bergen ble tatt i bruk av en uavhengig evangelisk menighet i 1994, men har ikke noe med den historiske Kristkirken i Bergen å gjøre. Menigheten flyttet i januar 2020 fra Minde til Nesttun i Bergen.
Aslaug Mikkelsen
Aslaug Mikkelsen (født 21. mai 1953) er en norsk sosiolog. Hun er professor i endringsledelse ved Universitetet i Stavanger.
Mikkelsen har magistergrad i sosiologi fra Universitetet i Oslo og en dr. philos-grad i arbeids- og organisasjonspsykologi fra UiB. Hun har tidligere vært rektor på Sosialhøgskolen, organisasjonssjef i Rogalandsbanken, førstekonsulent i Høgskolestyret og fylkestrygdedirektør. Hun var forskningsleder ved RF-Rogalandsforskning før hun kom til Uis som da het Høgskolen, for fire år siden.
Mikkelsen var rektor ved Universitetet i Stavanger fra 2007 til 2011. Hun vant rektorvalget med hele 65,4 prosent av stemmene og vil sammen med førsteamanuensis Egil Gabrielsen som prorektor, utgjorde det nye rektoratet ved UiS fra 1. august 2007 mot motkandidatene, Helge Ole Bergesen og Elaine Munthe.
TECO gasskraftverk
TECO gasskraftverk er et varmekraftverk i Thailand. Det har en installert produksjonskapasitet på 700 MW. Brenselkilden er naturgass. Anlegget ble utbygd med driftsstart i 2000.
Frank Mohn
Frank Mohn (født 29. april 1916 i Bergen, død 3. juni 2002) var en norsk industrileder. Han tok handelsgymnas i Bergen og gjennomførte tekniske studier i Storbritannia. an før han i 1938 startet sitt eget firma, Frank Mohn AS, som holder til like utenfor Nesttun i Bergen og produserer pumper under varemerket Framo. Han var bror av Albert Henrik Mohn. Under andre verdenskrig måtte han dra til England etter å ha vært involvert i englandsfarten. Mohn forlot Norge om bord på MK «Sjøleik» 21. september 1941 og ankom Lerwick 11. september. Med på samme tur var også Ole Friele Backer og Otto Grieg Tidemand. Mohn deltok i den Den norske brigaden i Skottland. Senere ble han direktør for den norske stats skipsverft i Buckie i Skottland.
Familliefirmaet har med årene blitt verdens største fabrikk for pumper til skip og Frank Mohn har tatt ut mer enn 50 patenter på hydrauliske pumper for skip.
Jean de Cambefort
Jean de Cambefort (født 1605, død 4. mai 1661 i Versailles) var en fransk sanger og barokk-komponist.
Jean de Cambeforts første ansettelse var som sanger i kardinal Richelieus kapell. Etter kardinalens død i 1642 tok han tjeneste hos kardinal og statsminister Mazarin, som lot Cambefort utnevne til François de Chancys etterfølger som Maître de Musique for kongens barn. Jean-Baptiste Boësset, en av finansminister Colberts yndlinger, var en av konkurrentene til stillingen.
I 1650 utnevnte Mazarin Cambefort til Maître de la chambre du ro. På oppdrag av kong Ludvig XIV reiste Cambefort til Languedoc for å rektruttere unge sangere til det kongelige kapell. Da han vendte tilbake ble han nektet posten som dronningens komponist, men fikk tittelen "Surintendant de la musique du roi", en stilling Jean-Baptiste Lully overtok etter ham. Stillingen som "Maître de la chambre du roi" overtok Michel Lambert.
Verk
Størstedelen av Cambeforts komposisjoner er airs de cour, men det er også bevart ballettmusikk etter ham, eksempelvis Ballet de la nuit (1653). Cambeforts kirkemusikk er tapt, men Philidor listet den opp i sin katalog.
Frank Miller
Frank Miller (født 27. januar 1957 i Olney i Maryland) er en amerikansk tegneserieskaper og filmregissør som er best kjent for sine tegneserier i en kraftfull og stilisert film noir–stil.
Tidlig karriere
Miller vokste opp i Montpelier i Vermont, og var allerede fra barn av begeistret for tegneserier. Han fikk først jobb med tegneserier med «The Twilight Zone» for tegneserieforlaget Gold Key Comics i 1978. Det ble fulgt med ulik jobber som tusjer for andre antologititler for forlaget DC Comics og hans første arbeid for forlaget Marvel Comics var serien «John Carter: Warlord of Mars» #18. Det var hos Marvel at Miller kunne for alvor arbeide fast som tegner foruten å omslag på ulike titler. Et av disse arbeidene var å tegne «Spectacular Spider-Man» #27 og 28. Disse utgivelsene hadde skikkelsen Daredevil som støttefigur. På denne tiden var Daredevil en ubetydelig tegneseriefigur og figurens eget blad solgte dårlig, men Miller så et potensial i figuren som han likte og spurte daværende sjefredaktør Jim Shooter om han kunne få jobbe med Daredevil i dennes eget blad. Shooter sa seg enig og Miller ble den nye tegneren til Daredevil fra og med nr. 158. Etter å ha tegnet ti nummer av Daredevil, hovedsakelig med Roger McKenzie som manusforfatter, tok Miller selv over manuskriptene. Miller skrev og tegnet Daredevil frem til nr. 182 (1982).
Millers neste utgivelse var science fiction-serien Ronin (DC Comics, 1983–84). Serien ble opprinnelig utgitt i seks hefter og siden i en samleutgave. Historien utspiller seg parallelt i USA i fremtiden og det føydale japan. I Ronin viste Miller seg fra en enda mer eksperimentell side enn i tidligere verker. Serien viser tydelig påvirkning fra europeiske og japanske serieskapere.
Tony Woodcock
Anthony Stewart «Tony» Woodcock (født 6. desember 1955) er en engelsk tidligere profesjonell fotballspiller.
Han startet sin karriere i Nottingham Forest som han sluttet seg til som lærling i 1974. Han ble utlånt til Lincoln City og Doncaster Rovers før han brøt gjennom på Forest sitt førstelag i sesongen 1976/77 hvor han bidro til opprykket til 1. divisjon. Forest ble ledet av Brian Clough til seriemesterskap i 1978, samme år som Woodcock vant PFA Young Player of the Year, og Serievinnercupen i 1979. Woodcock debuterte for i 1978 mot. På landslaget fikk han til slutt 42 kamper (16 mål), og han spilte i VM i fotball 1982.
Woodcock gikk glipp av Forests andre europacupseier i 1980 siden han gikk til 1. FC Köln sommeren 1979. Der tilbrakte han tre sesonger. Han scoret 28 mål på 81 kamper for det vesttyske laget som kom på andreplass i serien i 1982.
Han dro hjem etter VM i 1982 og ble solgt til Arsenal for £500 000. Woodcock ble toppscorer i Arsenal de neste fire årene, der hans beste resultat var 21 mål i sesongen 1983/84. Han huskes særlig for fem scoringer i en kamp mot Aston Villa, rekord for klubben etter andre verdenskrig, og det siste målet i det aller siste britiske mesterskapet i fotball. I mars 1985 pådro han seg en alvorlig skade som preget resten av hans karriere. Da George Graham ankom klubben som manager i 1986, fikk den 30 år gamle Woodcock beskjed om at han var overflødig. Woodcock fikk 68 mål på 169 kamper for Arsenal.
Nam Phong kraftverk
Nam Phong kraftverk er et varmekraftverk i Thailand. Det har en installert produksjonskapasitet på 710 MW. Brenselkilden er naturgass og fyringsolje. Operatør er det statlige energiselskapet EGAT.
Steven Pressfield
Pressfield ble uteksaminert i 1965 fra Duke University i North-Carolina med en bachelorgrad i historie. I det påfølgende året vervet han seg i det amerikanske marinekorpset (USMC), hvor han ble værende i tre år. Etter tiden som marineinfanterist arbeidet han blant annet som lærer, tekstforfatter i reklamebyrå, lastebilsjåfør, bartender, altmuligmann og på mentalsykehus. Hans kamp for å livnære seg som forfatter på heltid, inkludert perioden da han var hjemløs, er beskrevet i boken The War of Art.
Han gjør et grundig arbeid i å sette seg inn i perioden, men av dramatiske årsaker, skjer det at Pressfield endrer noen detaljer som rekkefølgen av hendelser eller setter inn samtidige begreper og stedsnavn. Hans uttalte mål er å forsøke å fange tidens ånd samt skape troverdighet til datidens krigerfilosofi.
Hans andre roman, Gates of Fire, omhandler spartanerne og slaget ved Thermopylene. Denne romanen blir brukt som undervisningsmateriale ved US Military Academy, ved United States Naval Academy og på Marine Corps Basic School på Quantico.
Film
Før han publiserte sin første skjønnlitterære bok, skrev Pressfield flere manus for filmer i Hollywood. Mest kjent er Freejack fra 1992 og Joshua Tree fra 1993. Freejack er science fiction og skuespillere var Emilio Estévez, Mick Jagger og Anthony Hopkins. Joshua Tree hadde skuespillere som Dolph Lundgren og George Segal.
Hans roman The Legend of Bagger Vance ble filmet i 2000 med Matt Damon som golfproffen og Will Smith som hans caddy.
Pax Britannica
Pax Britannica (latin for «Den britiske fred», avledet fra tilsvarende Pax Romana) er en betegnelse på en relativt fredfull periode i Europa (1815–1914), da det britiske imperiet var en sjømakt og kontrollerte flere av de viktigste handelsrutene oversjøisk. Begrepet hører til i en periode av den britiske imperialismen etter slaget ved Waterloo i 1815, som ledet til en epoke med britisk ekspansjon.
I likhet med Romerriket tidligere henviste og begrunnet betegnelsen at det sterkt verdensrike, som Storbritannia, kunne garantere fred ved å diktere sine betingelser på mindre sterke militære nasjoner. På 1900-tallet og tildels på 2000-tallet har USA gjort krav på å fylle den nye betegnelsen med tilsvarende innhold, Pax Americana.
Historie
Etter Wienerkongressen fortsatte imperiets økonomiske styrke å utvikle seg gjennom maritim dominans og diplomatisk innsats for å opprettholde maktbalansen i et Europa som manglet en dominant nasjonalstat. I 1906 var Tyskland ansett som det eneste landet som kunne virke truende på imperiets sjømakt.
Pax Britannica ble svekket av nedbrytingen av maktbalansen, som hadde blitt etablert i Wienerkongressen. Forholdet mellom stormaktene i Europa var på bristepunktet. Nedgangen av Det osmanske rikeførte til Krimkrigen, og senere fremveksten av nye nasjonalstater som Italia og Tyskland etter den fransk-prøyssiske krig. Begge disse krigene involverte Europas største nasjoner og hærer. Industrialiseringen av Tyskland, Japan og USA bidro ytterligere til nedgangen av den britiske industrielle overlegenheten utover slutten 1800-tallet.
Mary Leakey
Mary Leakey (født 6. februar 1913, død 9. desember 1996) var en britisk paleoantropolog som oppdaget de første fossiler av  Prokonsul-skallen av en utdødd ape som nå antas å være opprinnelsen til menneskene. Hun oppdaget også den robuste Zinjanthropus-skallen i Olduvai Gorge i Tanzania, Øst-Afrika. Under mesteparten av sin karriere arbeidet hun sammen med sin mann, Louis Leakey, ved Olduvai Gorge hvor de avdekket fossiler av de tidligste menneskeaper .og den tidligste ape, samt verktøy av stein lavet av denne gruppen. Mary Leakey utviklet et system for å klassifisere steinverktøy som ble funnet i Olduvai. Hun oppdaget apefotspor, og i Laetolis-områder oppdaget hun apefossiler som var mer enn 3,75 millioner år gamle.
I løpet av sin karriere oppdaget Leakey femten nye arter av andre dyr, og en ny slekt.
I 1972, etter ektemannens død ble Leakey direktør for utgravninger i Olduvai. Hun fortsatte Leakeyfamiliens tradisjon for palaentologi ved å innstruere sin sønn Richard i feltarbeid og utgravninger
Barndom
Mary Leakey ble født Mary Douglas Nicol 6. februar 1913 i London, til Erskine Edward Nicol og Cecilia Marion. Nicolfamilien flyttet fra sted til sted, besøkte mange steder i USA, Italia, og Egypt hvor Erskine malte akvareller som ble solgt i England. Mary utviklet en amatørentusiasme for egyptology under disse turene.
På sin mors side var Mary direkte etterkommer av arkeologen John Frere og var fetter til arkeolog Sheppard Frere. Frerefamien hadde vært aktiv blant abolisjonistene i de de Britiske koloniene i løpet av det 19. århundr og etablert flere områder for frigitte slaver. Tre av disse samfunnene eksisterte fortsatt da Leakey i 1984 publiserte sin selvbiografi: Freretown, Kenya; Freretown, Sør-Afrika, og Freretown, India.
Nicols tilbrakte mye av sin tid i Sør-Frankrike og unge Maria ble flytende i fransk. I 1925 da Maria var 12, bodde Nicols i Les Eyzies i en tid da Elie Peyrony gravde ut en av grottene der. Peyrony drev ikke med vitenskapelig utgravning i den tidlige fasen av arkeologi og forstod ikke betydningen av mye av det hun fant. Mary fikk tillatelse til å gå gjennom hennes funn og det var da hennes interesser i forhistorie og arkeologi ble tent. Hun startet en samling av nåler, skrapet og blader fra funnene og utviklet sitt første system for klassifisering.
An Afternoon in the Garden
An Afternoon in the Garden er et konsertalbum med Elvis Presley, utgitt den 25. mars 1997, 20 år etter hans død.
Mary Leakey
Barndom
Familien flyttet så til Cabrerets, en landsby Lot, Frankrike. Der møtte hun Abbé Lemozi, landsbyenpresten som likte henne og ble hennes mentor for en tid. De to reiste til Pech Merle-hulen for å se forhistoriske hulemalerier av bison og hester.
Utdanning
I løpet av våren 1926, da Maria var tretten år gammel, døde hennes far av kreft, og Maria og hennes mor reiste tilbake til London. Mary ble plassert i et lokalt katolsk kloster for å bli utdannet, og hun skrøt senere av at hun aldri bestod en eksamen der. Selv om hun snakket flytende fransk, utmerket ikke Mary seg i de franske språstudier, angivelig fordi læreren mislikt hennes provinsielle aksent. Hun ble utvist for å nekte å deklamere dikt, og ble senere utvist fra en annen klosterskole for å forårsake en eksplosjon i et kjemilaboratorium. Etter den andre utvisning ansatte hennes mor to veiledere, noe som var mer vellykket enn nonnene. Etter en mislykket veileder ansatte hennes mor en barnepike.
Marys særinteresser var sentrert på å tegne og arkeologi, men formell universitetetsopptak var umulig med hennes manglende akademiske bakgrunn. Hennes mor kontaktet en professor ved Universitetet i Oxford om mulig opptak, og fikk beskjed om ikke å kaste bort tiden på å søke. Maria hadde ikke lenger kontakt med universitetet før det tildelte henne en æresdoktorgrad i 1951.
Den lille familien flyttet til Kensington hvor, selv om hun ikke var registrert, gikk hun på forelesninger i arkeologi og relaterte fag ved University College og i London Museum der hun studerte under Mortimer Wheeler.
Mary brukte å arbeide med en rekke utgravninger om sommeren. Wheeler var den første til å akseptere henne for en utgravning, i St. Albans på romersk område i Verulamium. Hennes neste utgraving var på Hembury, et neolittisk sted, hvor hun gravde under Dorothy Liddell, som underviste t henne i fire år, fram til 1934. Hennes illustrasjoner av verktøy for Liddell førte henne til Gjertrud Caton Thompson, og på slutten av 1932 kom hun inn i feltet som illustratør for Caton Thompson's bok Ørkenen Fayoum.
Arbeide
Maria og Louis Leakey fikk tre sønner: Jonathan, ble født i 1940, Richard i 1944, og Philip i 1949. Et fjerde barn døde som spedbarn. Guttene fikk mye av sin tidlige barndom på ulike antropologiske steder. Guttene vokste opp med den samme kjærlighet til frihet som deres foreldre hadde hatt. I sin selvbiografi nevnte hun sjelden sine svangerskap, eller de vanskelighetene hun møtte i å oppdra barn i Kenya. Barna fulgte sine foreldre til ulike arbeidsplasser, arbeidet ble familieaffære. Hun røkte mye, først sigaretter og deretter sigarer, og var vanligvis pent kledd selv under utgravinger.
Louis Leakey døde 1. oktober 1972 av hjerteinfarkt. Mary Leakey fortsatte med familiens arkeologiske arbeide, ble en respektert skikkelse i paleoanthropology i sin egen rett. Mens hennes mann var fortsatt levde gjorde de mange felles funn. Men hennes bidrag ble ofte kreditert mannen. Hennes sønn Richard bestemte  seg også for å bli en paleoanthropologist, og Leakey hjalp ham til å starte sin karriere. Hennes to andre sønner valgte å følge andre interesser.
Død
Mary Leakey døde 9. desember 1996, i Nairobi, Kenya, i en alder av 83 år.,
Forskning
Leakey hadde hatt sin læretid under Dorothy Liddell på Hembury, 1930-34 (se ovenfor). I 1934 deltok hun i en utgraving på Swanscombe hvor hun oppdaget den største elefanttann i Storbritannia kjent til den tid.
Gjennom 1930-50-tallet arbeidet  Maria og Louis Leakey med den siste steinalder, den neolitiske og jernalderens arkeologiske steder i sentral-Kenya, inkludert Hyrax Hill og Njoro River Cave. I oktober 1948 avdekket de en Prokonsul africanus skallen på Rusinga Island. Mary Leakey er også kjent for å ha oppdager og publisert i Kondoa Irangi hulemalerier i det sentrale Tanzania.