cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henrik Mohn
Bakgrunn og virke
En artikkel Mohn skrev i Morgenbladet i 1884 om en transpolar strøm over det arktiske hav, ble inspirasjon for Fridtjof Nansen til å realisere ferden med Fram ti år senere. Under Fram-ekspedisjonen fikk han Monaøyene i Karahavet oppkalt etter seg. thumb|Mohn tegnet i 1881 en akvarell av [[Jan Mayen som han besøkte i 1877 under Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78, her avbildet på  norsk frimerke NK448, utgitt 1.7.1957. ]] Henrik Mohn var en svært allsidig mann. Sammen med sine brødre var han med på å starte de første buekorps i Bergen. Han bidro også til flere teateroppsetninger som forfatter, skuespiller og teatermaler. På Nordhavsekspedisjonen malte han blant annet fra Jan Mayen.
Yuzhou (Xuchang)
Yuzhou (kinesisk: 禹州; pinyin: Yǔzhōu) er en kinesisk by på fylkesnivå i provinsen Henan i det sentrale Kina.
Befolkningen anslås (2005) til 1,19 millioner innbyggere.
I oktober 2010 omkom et tyvetalls gruvearbeidere i en ulykke i en kullgruve i området, 16 ble innesperret.
Historie
I De stridende staters tid lå Yangzhai, hovedstaden i staten Han, der Yuzhou ligger i dag.
I de tre kongedømmers periode ble Yuzhou gitt til Liu Bei av Han-statsminister Cao Cao etter at han ble utnevnt til guvernør. Yuzhou var et land som grenset til Xuzhou, som i sin tur lå under general Lu Bu, og til Nanyang, Yuan Shus land.
Marcelino Ramos
Marcelino Ramos er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Hurva-synagogen
Da synagogen ble erobret av Den arabiske legion fra Jordan under slaget om Gamlebyen i Jerusalem i 1948, sprengte de den i lufta med dynamitt for å vise at de kontrollerte Det jødiske kvarteret.
Etter at området igjen kom under israelsk kontroll i 1967 ble det lagt fram flere planer om hvordan gjenoppbyggingen skulle skje. Etter mange år med diskusjoner og debatt ble en minneportal bygd på stedet i 1977, som i seg selv ble et landemerke i det jødiske kvarteret. I 2000 vedtok den israelske regjeringen en plan om å gjenoppbygge synagogen i sin 1800-talls stil. Bygningen ble åpnet 15. mars 2010.
Yuzhou (Xuchang)
Administrative enheter
Subdistrikter:
Storkommuner: Zhangde (张得镇); Xiaolü (小吕镇); Fanpo (范坡镇); Zhuhe (褚河镇); Guolian (郭连镇); Qianjing (浅井镇); Fanggang (方岗镇);
Kommuner:
Artemisia
Artemisia er navnet på to gamle anatoliske ledere som ofte blandes sammen:
Det er også:
Froskebitt
Froskebitt er en art i gruppen enfrøbladete planter. Det er en flerårig urt med vegetativ reproduksjon og spredning med skuddfragmenter og med frøreproduksjon og fruktspredning trolig omtrent bare med fugl. Det er en liten flyteplante som ligner på en liten nøkkerose. Den har nedsenkede røtter og bærer små grønne og hvite blomster. De små flytebladene er nyreformede og vokser i rosetter på overflaten. Froskebitt er hurtigvoksende.
Utbredelse
Arten forekommer i middels eutroft til eutroft ferskvann og anses som tolerant overfor eutrofiering. Den er funnet svært spredt i ca. 14 dammer/tjern og stilleflytende elver i Fredrikstad: Seutelva (2006-) (og utplantet i flere dammer), Råde: Burumbråten/Langøya (2014-), Augebergholen (2017-) og Svanedammen (2017-), Rygge: Pålsrød (2019-), Marker: Otteidkanalen (1882-1963) og Skinnarbutjern (1902-51), Oslo: Frøendammen (1899-1928) (og utplantet på Hengsengen på Bygdøy), og Vestby: Vastadtjern (1918-67) og N Såner (2002-), Frogn: Svartlagsdammen (2017-), Nøtterøy: Sand (2009-) og Tjøme: “Tjømø” (1881), Skien: Jarseng (1986-) og Grimstad: Øvre Havstad (2005, men har trolig vært der i over 50 år). Det er trolig at arten er en vagabond som spres effektivt med fugl og som kommer og forsvinner på mange av lokalitetene, men noen har vært stabile over lang tid. Det er en tydelig tendens til at arten er i ekspansjon i Sørøst-Norge; det er funnet flere nye forekomster etter 2000 enn det har vært kjent i hele perioden 1700-2000. Arten behandles hos Fægri & Danielsen (1996), men mye nye data er kommet til etter den tid. Froskebitt er vidt utbredt i Europa og Vest-Asia og går mye lengre mot nord i Øst-Fennoskandia enn i Norge. Den ble introdusert til områder i Canada i 1930-årene, og regnes nå som et ugress, da den tetter igjen overflaten på vannveiene. Den regnes som en invaderende art i østlige Canada og nordøstlige USA.
Rødlistevurdering
Generasjonstida er satt til 7 år, dvs. en vurderingsperiode på 21 år. Froskebitt vurderes 2021 som nær truet (NT) på grunn av et noe begrenset utbredelsesområde (ca. 7000 km2) og forekomstareal (60-64 km2), i kombinasjon med at den stadig skifter voksesteder (fluktuerende delpopulasjoner). Dette er en sterk nedgradering fra sterkt truet i forrige vurderingsrunde 2015. Endringen skyldes mange nye funn de siste årene; 5 av de totalt 14 forekomstene kjent gjennom historien, er funnet etter forrige vurderingsrunde. Artsdatabanken vurderer derfor at det skjer en reell populasjonsendring (rask økning), trolig av klimatiske årsaker, og at arten vurderes som nær truet bare fordi den fortsatt er sjelden og med fluktuerende populasjon.
Villsvin
Villsvin (Sus scrofa) er et altetende klovdyr som tilhører svinefamilien (Suidae) og kan være både primærkonsument og sekundærkonsument i næringskjeden. Arten, som regnes som tamgrisens (S. s. domesticus) progenitor, er naturlig utbredt i Eurasia og Nord-Afrika, herunder også i deler av Fennoskandia. I Norge er arten nå observert å ha fått levedyktige unger i Halden kommune, og den vil trolig spre seg videre siden den svenske bestanden har hatt en eksplosiv utvikling. Villsvin er også innført til mange andre steder, som til Nord-Amerika og Australia.
Beskrivelse
Villsvin er store dyr, men størrelsen kan variere betraktelig. Kroppslengden blir normalt omkring 90 til 180 cm og vekten omkring 50 til 200 kg hos ekte villsvin, men det finnes eksempler på at forvillede tamsvin (som blir til villsvin igjen) kan bli betydelig større enn dette. Kroppen er slank og mangler tamgrisens fettlag. Lemmene blir dessuten lengre. Nordlige bestander ser ut til å bli noe mer langbente enn sørlige. Villsvinet har smalere skalle og et betydelig lengre tryne enn tamgrisen. Villsvin har dessuten alltid stående ører.
Arten utvikler gråbrun pels over hele kroppen, som gjerne blir gråere med alderen. I tempererte områder blir den tykk og varmeisolerende.
Villsvin mangler svettekjertler og må regulere kroppstemperaturen gjennom endret atferd og aktivitetsnivå. Sølebad er i så måte effektivt til å beskytte seg mot både ultrafiolett bestråling fra solen og overoppheting.
Tannsettet
Svin har et tannsett som minner mye om menneskets, også villsvinet. Tyggeknutene på jekslene er imidlertid både flere, høyre og kraftigere enn våre. I hver kjevehalvdel har det 3 fortenner, 1 hjørnetann, 4 premolarer og 3 molarer (44 tenner i alt).
Hos villsvinhannen vokser |hjørnetennene i over- og underkjeven ut til sylskarpe dolkelignende krumme støttenner. Dette er imidlertid ikke egentlig støttenner, men hoggtenner. Hoggtennene i overkjeven krummer seg ut og oppover og sliper mot hoggtennene i underkjeven når munnen åpnes og lukkes. Dette gir hoggtennene en knivlignende, sylkvass flate der de møtes. Hos hannen vokser disse tennene livet ut.
Sanseapparatet
Villsvinet har en spesielt godt utviklet luktesans og god hørsel og smakssans. Luktesansen brukes aktivt til å finne mat og å oppdage farer. Synet er derimot mindre utviklet. Øynene sitter på siden av hodet og indikerer at synet primært benyttes til å oppdage bevegelser med, en typisk forsvarsmekanisme for fluktdyr. Retningssynet er da gjerne sterkt redusert.
Underarter
En rekke (mer en tjue) underarter har blitt beskrevet i tillegg til tamgris, men bare fire har generell aksept blant forskere og taksonomer på internasjonalt nivå. I tillegg til de nevnte fire underatene (opplistet nedenfor) regner mange Sus scrofa ssp. riukyanus som en egen underartart. Dette er et villsvin som lever eksklusivt på Ryukyu-øyene (Japan), der den regnes som sårbar med hensyn til utryddelse på grunn av utstrakt jakt. Flere regner også Sus scrofa ssp. leucomystax (japansk villsvin) som en egen underart, selv om dette er mer kontroversielt. Revideringer med hensyn til underartene vil derfor kunne redusere eller endre antallet.
Atferd
Villsvin er sosiale dyr som danner flokker som består av purker, unger og ungdyr. Voksne hanner forlater flokken og lever som solitære dyr. De har bare samkvem i paringstiden. Dyra tilbringer storparten av dagen på leting etter mat.
Fra Europa er det kjent at villsvinflokken kan bestå av opptil 100 dyr, selv om flokkstørrelsen mer typisk teller omkring 20 individer. Disse flokkene kan ferdes over store områder, men villsvinet har ikke et bestemt migreringsmønster. Hannene ferdes gjerne over et område som kan være opp mot dobbelt så stort som hunnenes.
Villsvin er normalt ikke aggressive, men kan angripe mennesker om de føler seg truet. Dette gjelder spesielt råner i brunst og purker med unger.
Reproduksjon
Villsvin har et enormt formeringspotensiale. Paringstiden varierer med habitatet. I temperert klima føder purka gjerne på vårparten, mens de føder året rundt i tropisk klima. I paringstiden slåss hannene om retten til å pare seg, og da brukes de sylkvasse hjørnetennene som våpen. Som et forsvar mot sår i slike kamper har derfor villsvinet utviklet spesielt tykk hud på framre del av buken. Purka er brunstig i ca. 21 dager, hvorav hun er mottagelig i tre dager.
Ungene fødes etter 100-140 dager (115 dager i snitt). Kullet består vanligvis av 4-8 unger, selv om kull på opp mot 12 unger kan regnes som normalt. Ungene, som har stripet pels i den første tiden, når kjønnsmodenhet når de blir omkring 8-10 måneder gamle, men purka vil vanligvis ikke pare seg på nytt før ungene er omkring 18 måneder gamle. I spesielt næringsrike strøk kan imidlertid purka produsere mer enn ett kull i året. Hannene parer seg normalt ikke før de er omkring 5 år gamle, fordi de ikke er fysisk i stand til å konkurrere om purkenes gunst på et tidligere tidspunkt.
Purka føder ungene i et reir hun har bygd av gress og strå. De blir i reiret den første tiden. Ungene dier purka til de blir omkring 3-4 måneder. Hun er svært beskyttende, men allikevel når normalt bare omkring halvpartene av ungene opp til kjønnsmodenhet. Selvstendige blir de først i tiden like før mora parer seg på nytt.
Matvaner
Villsvin er altetere med en opportunistisk diett. Svinedyrene har en fantastisk luktesans, som setter dem i stand til å finne mat på steder der andre dyr normalt ikke ville funnet noe. Det kraftfulle trynet gjør dem i stand til å rote opp jorda, slik at de kommer til føde som ligger gjemt i bakken. Dyrene spiser blant annet sopp, korn, frukt, rotfrukter, grønnsaker og andre plantevekster, nøtter, egg, fugl, smådyr m.m. Villsvinets enorme appetitt og varierte kosthold er en hovedårsak for artens store suksess.
Habitat
Villsvin er helst skumrings- og demringsaktiv, til dels også dagaktiv, og forekommer i alle typer habitat, så lenge det finnes en stabil tilgang på vann. Arten foretrekker fuktig løvskog og stepper, primært eik- og hasselskog der dette finnes. Villsvinet er imidlertid svært tilpasningsdyktig, selv om det trives best når temperaturen holder seg over 10 ℃. I tempererte områder vil det også få problemer om snødybden blir for stor eller ved tele.
Foligno Calcio
Foligno Calcio er en italiensk fotballklubb fra Foligno, Umbria. Klubben ble grunnlagt i 1928, og spiller i Serie C1/A. Foligno's drakfarge er blå og hvit.
Villsvin
Utbredelse
Villsvin ble utsatt i USA på begynnelsen av 1900-tallet og de parer seg ofte med rømte tamsvin, slik at grensen mellom ekte villsvin og ville tamsvin i Nord-Amerika er nærmest ikke-eksisterende. Fra Europa er det kjent at villsvin/tamsvin-blandinger blir langt større enn ekte villsvin. Villsvin er også importert til andre deler av verden. Også fra disse stedene er det kjent at rømt villsvin parer seg med rømt tamgris.
Villsvin finnes naturlig over store deler av Europa. Mange steder i Tyskland regner man nå bestanden som ute av kontroll. Hvert år forårsakes mer en 30 000 kollisjoner mellom villsvin og bil. I Berlin raider villsvin private hager og parker i stor skala, gjennom hele døgnet. Angrep på folk og andre dyr er også velkjent.
Nordisk utbredelse
Villsvin finnes nå naturlig i Skandinavia og Finland, men ikke på Island. I Danmark ble villsvinet utryddet omkring 1800, men det har siden re-etablert seg i Sør-Jylland og sprer seg nå videre derfra. Disse dyra har opprinnelig innvandret fra Tyskland, der arten også har blitt re-introdusert. I Finland innvandrer villsvinet via Karelen og Russland, der det finnes i store horder. Det er også en viss sannsynlighet for at finske villsvin vil innvandre til Nord-Norge med tiden, der det kan klare å etablere seg i kyststrøkene, hvor klimaet er mildere og mer egnet.
Svenskene utryddet villsvinet på 1600-tallet, men gjeninnførte det på 1700-tallet og senere til avl på 1940-tallet. Utover på 1970-tallet rømte flere svin fra svenske oppdrettere, blant annet i Skåne, og klarte å re-etablere seg. I 1980 bestemte Riksdagen at dyr som hadde etablert seg Stockholms län skulle få leve for forskningsformål. I 1987 fantes det således en stamme på cirka 100 villsvin i Södermanland. Året etter (1988) besluttet Sveriges riksdag at villsvinet var en naturlig del av svensk fauna.
Bestandsutvikling i Norden
I Finland er bestanden av villsvin fortsatt ubetydelig. Den er anslått til omkring 1 000–1 300 dyr, som det jaktes på for sportens skyld. Den lille populasjonen er tettest i sør, mot grensen til Russland. Finske myndigheter har planer om å utradere arten, av hensyn til smittefaren for svinepest. Jegerorganisasjonene har imidlertid motsatt seg full utryddelse.
Også i Danmark er bestanden av villsvin fortsatt ubetydelig. Den største populasjonen befinner seg i Sønderjylland, der antallet trolig teller omkring 200 dyr på et inngjerdet område i Tofte Skov ved Lille Vildmose, men det er også registrert villsvin andre steder i Danmark, blant annet på Nordvestjylland. Hvor mange villsvin som lever fritt der er imidlertid uklart.
Den svenske villsvinstammen talte trolig omkring 80 000 dyr i 2006, da det ble felt over 25 000 dyr der. I 2012 ble bestanden regnet å være på minst 150 000 dyr, hvorav cirka 60 000 blir skutt årlig. Bestandsestimatene for den svenske bestanden er imidlertid svært varierende. Noen hevder den er på cirka 200 000 dyr, andre at populasjonen er på omkring 500 000 dyr.
Bestandsutvikling i Norge
Villsvin fantes langs kysten i Sør-Norge for 7 000 år siden. Det bekrefter tallrike funn etter boplasser og jegerfolk fra eldre steinalder. Ved overgangen mellom yngre steinalder og bronsealder forsvant (trolig) villsvinet fra vestlandskysten, men det antas at temmede villsvin fortsatt ble holdt der. Det er uklart akkurat når det ble utryddet i resten av Norge, men det kan ha skjedd omkring år 500 f.Kr.
Det er uklart hvor mange villsvin som finnes i Norge, men mange dyr er observert siden 2008 i Halden, Aremark og Rømskog kommuner, og flere er også skutt. I november 2012 kunne Nationen melde om den første registrerte kollisjon mellom tog og villsvin i Norge, som skjedde i Halden kommune. Det hadde i løpet av høsten vært flere kollisjoner mellom bil og villsvin i Halden og Aremark. . Lenger fra svenskegrensen ble i 2015 ett villsvin skutt i Lørenskog. I 2016 ble et streifdyr skutt i Nannestad. På grunn av stor bestandsvekst i Sverige er det forventet økt innvandring sørfra, gjennom Østfold, og arten vil trolig ikke begrenses i utbredelse av norske klima- og snøforhold. Høsten 2019 ble to villsvin skutt i henholdsvis Klæbu og Stugudalen i Trøndelag. I november 2020 ble to voksne villsvin fotografert langs E6 mellom Lillehammer og Øyer.
I 2018 vurderte Vitenskapskomiteen for mat og miljø (VKM) hvilke konsekvenser det kan ha for miljø og helse dersom villsvin etablerer seg i Norge. Beregningene viser at det er plass til og egnet habitat for opptil 220 000 dyr i et 50-årsperspektiv. Hvis man tar hensyn til topografi og naturlige hindringer for spredning, er det realistisk at det er ca. 40 000 villsvin i Norge i 2030.
Norsk handlingsplan
Miljødirektoratet sammen med mattilsynet utarbeidet i 2019 en handlingsplan mot villsvin for perioden 2020–2024. I handlingsplanen tilrettelegges det for å lette arbeidet med å få oversikt over villsvinbestanden og utbredelsen, forbud mot fôring av ville villsvin, redusere bestanden ved jakt, bedre grunneiersamarbeidet, iverksette tiltak for tidlig oppdagelse av smitte, samt hindre eventuell smitte til tamsvinpopulasjonen. Norges Bondelag hadde helst sett at målet var ytterligere bekjempelse av villsvin som art i Norge. Mattilsynet utbetaler godtgjørelse til jegere som sender inn prøver av villsvin som er felt i Norge. For hanndyr blir det utbetalt 500 kroner, mens man får 2 000 kroner for prøver tatt fra hunndyr. Sjekk av slaktet for parasitten trikiner, som kan smitte over og føre til sykdommen trikinose hos mennesker ved inntak av for dårlig stekt eller kokt kjøtt, gjøres også gratis.
Norsk institutt for naturforskning er i ferd med å etablere et system for å overvåke bestanden av villsvin. Planen var planlagt ferdig sommeren 2021, men Covid-19-pandemien har ført til forsinkelser. Per oktober 2021 er utplassert cirka 500 viltkameraer i Trøndelag, Møre og Romsdal, Innlandet og Viken. I tillegg får NINA bildedata fra flere hundre viltkameraer i Sverige, som driftes av den svenske miljøforvaltningen. Viltkameraene viser at hovedutbredelsen av villsvin finnes langs riksgrensen mot Sverige, fra Halden i sør til Elverum i nord, med den tetteste bestanden lengst i sør. Flest villsvin er observert i kommunene Halden og Aremark. Det er også registrert økende antall i Våler, Åsnes og Elverum kommune i Innlandet, og det er gjort observasjonen av villsvin på viltkameraene i kommunene Rømskog, Marker, Fet, Åmot, Trysil og Rendalen. Det er dessuten observert ynglinger av villsvin i kommunene Aremark, Halden, Elverum og Våler.
Villsvin som ressurs
Temmede villsvin holdes også som husdyr i grisehus og i innhegninger. Det er strenge krav til villsvinoppdrett, for å sørge for at de ikke rømmer. I Norge skjer villsvinoppdrett i begrenset omfang.
Jakt i Norge
I Norge er det tillatt å jakte villsvin året rundt. Purke med unger er fredet, men ungene kan jaktes hele året. Arten står oppført i kategorien høy risiko i Fremmedartslista 2018.
Villsvin som matressurs
Villsvinkjøtt regnes som en delikatesse. Mennesket jakter villsvin over hele artens utbredelsesområde, både som matauk og som jakttrofé. For sistnevnte årsak er det spesielt hanner det jaktes på, siden disse ofte har praktfulle hoggtenner av elfenbein. Villsvinkjøtt tilberedes som vilt eller som øvrig svinekjøtt. Kjøttet har en noe sterkere smak enn vanlig svinekjøtt.
Annet
Villsvinet bidrar til et bredt mangfold gjennom å rote opp jorda og spre frø i de områder dyra ferdes, selv om den lokale bonden sjelden setter pris på dette dyrets aktivitet/herjinger på dyrket mark. I områder der villsvinet er tallrikt kan rotingen i jordsmonnet også være svært ødeleggende for en rekke overflatearter. I mange land blir derfor villsvinet regnet som en pest og plage.
I Europa har ikke villsvinet andre naturlige fiender enn ulv og menneske, selv om villsvinungene naturlig nok må finne seg i å bli byttedyr for et noe større utvalg av rovpattedyr. I Østen er villsvinet også byttedyr for de store kattedyrene, som tiger, løve, leopard og snøleopard.
Villsvin er kjent som en betydelig aktør i spredning av sykdommer. Dette gjelder blant annet sykdommer som brucellose (smittsom kalvekasting), trikinose, leptospirose, munn- og klovsyke, japansk hjernebetennelse (encefalitt) med mer.
Marius Müller (album)
Marius Müller er et posthumt album med Marius Müller, utgitt i 2000 på Universal.
Albumet er en samleplate med Müllers beste innspillinger, delvis valgt ut og satt sammen av ham selv før han døde i 1999.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Marius Müller, hvis ikke annet er oppgitt. Originalt utgivelsesår oppgitt i parentes.
Baby Sittin’ Boogie
«Baby Sittin' Boogie» er en amerikansk noveltysang, skrevet av. Johnny Parker. Buzz Clifford med et orkester dirigert av Tony Piano utgav den på single.
«Baby Sittin' Boogie» ble en crossoverslager i USA.
Svensk versjon
Det er skrevet flere svenske tekster til denne sangen. Gösta Rybrant har skrevet «Barnvaktsboogie». Edvard Matz har skrevet «Baby Sittin' Boogie»
Norsk versjon
Yngvar Numme har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Barnevakt boogie». Dizzie Tunes har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen Ra-Ta-Ta-Ta-Ta (Troll TSLP 315) i 1971.
Portsea (Victoria)
Portseaområdet har en av Australias høyeste gjennomsnittsinntekter.
Frem til 1985 befant det seg en krigsskole, OCS Portsea ved Point Nepean rett vest for Portsea. Det var innenfor det militære området rundt krigsskolen at Australias daværende statsminister Harold Holt forsvant under en svømmetur 17. desember 1967. Han ble antatt omkommet to dager senere.
Oseloftet
Oseloftet er et loft fra gården Ose i Bygland i Setesdal, oppført omkring 1700. Det ble flyttet og gjenreist i Setesdalstunet på Norsk Folkemuseum i 1913. Det er bygget av særlig grovt tømmer som er usedvanlig fint bearbeidet. Selv om det bare er rundt 300 år gammelt, følger det middelalderens skikk for loftsbygninger ved å stå direkte på steinmur («Borg» i Setesdalsmål), ikke på stabber, slik det ble vanlig i andre bygder. Etter lokal byggeskikk har det heller ikke sval foran buret i første høgda, mens selve loftet har sval på alle fire sider, med trapp opp langs vestveggen.
Oseloftet har (som alle loft) to etasjer. Navnet loft brukes både om hele huset og om rommet i øvre etasje. Rommet nede, buret, ble brukt til oppbevaring av mat, men kunne også brukes som sovested om sommeren. Loftet ovenpå hadde høy status og ble brukt som soveloft for gjester og til oppbevaring av stasklær og kostbarheter.
Tømmerkjernen er laftet opp med ytterveggene i samme plan gjennom begge etasjer, mens svalen i stavverk bæres av framstikkende laftestokker i etasjeskillet. Disse bærer sviller som igjen bærer hjørnestolper på krysningspunktene. På stolpene hviler stavlegjer som understøtter sperretaket som er kontinuerlig over både laftekjernen og svalene.
Oseloftet skal være bygget av tømreren Knut Torjussen Helle fra Hylestad.
Liste over matrikkelgårder i Kvæfjord
Liste over matrikkelgårder i Kvæfjord lister matrikkelgårder i Kvæfjord kommune i Troms.
Malurtslekta
Malurter er en gruppe planter som stort sett inneholder hardføre urter og buskvekster (stauder). Plantene er flerårige. De fleste er aromatiske med nesten nålelignende blader. Blomstene er små og sitter i klaser.
Det vitenskapelige slektsnavnet Artemisia kommer fra gudinnen Artemis i den greske mytologien. Navnet «malurt» kommer av en påstått evne til å kunne beskytte klær mot møll.
Ekte malurt brukes som krydder blant annet i brennevin.
Haeterini
Haeterini er en gruppe av sommerfugler som hører til underfamilien ringvinger (Satyrinae) i den store familie flikvinger (Nymphalidae). De finnes bare i skogområder i Sør- og Mellom-Amerika. De fleste er lette å kjenne på at de har gjennomsiktige vinger nesten uten skjell, bare med noe skjellmønstre langs kanten. Slekten Pierella har mer "normale" vinger.
Utseende
Stort sett middelsstore sommerfugler (vingespenn gjerne 30 – 50 mm), slanke med avrundede vinger. Bortsett fra hos slekten Pierella er vingene gjennomsiktige og mangler nesten helt skjell. Kroppen er ganske slank, hodet forholdsvis stort med store fasettøyne, antennene tynne, omtrent halvparten så lange som fovingene. Forvingene er nesten glassklare, avlangt ovale, med markerte, mørke årer. Den store radialcellen, som ligger langs vingens fremkant, opptar omtrent 1/3 av vingearealet, og alle vingeårene går ut fra denne. Alle vingeårene er uten forgreninger. Bakvingene er ovale, ofte litt bredere enn forvingene, med tegninger av skjell langs ytter- og bakkanten. Disse tegningene er oftest rosa eller brune og omfatter minst én øyeflekk på hver vinge. Slekten Pierella har brune vinger med en grønnlig metallglans, den ytre delen av bakvingene er tegnet i rødt, blått, svart og hvitt.
Levevis
Glassvingesommerfuglene lever nær skogbunnen i tett skog, der det er svært lite lys. De glassklare vingene virker der som ganske effektiv kamuflasje, da det blir svært vanskelig å se sommerfuglen. De fargede feltene på bakvingene kan være påfallende, men de "forsvinner" når sommerfuglen setter seg og lukker vingene.
De er forholdsvis langsomme flyvere, som gjerne drikker fra råtnende frukt eller møkk. Lite synes å være kjent om larvene.
Systematisk inndeling
Artstallene følger Haeterini på Tree of Life
Bauneveien
Bauneveien finnes flere steder:
Barnard Castle
Barnard Castle er en markedsby i Durham i England. Den har navn etter festningen, og vokste fram rundt denne, Barnard Castle. Byen ligger ved elven Tees. På den andre siden av elven ligger Startforth. Byen er den største bosetningen i området Teesdale og er en populært turistmål. I folketellingen i 2011 var befolkningen på 5495 innbyggere.
Festningen ble reist av normannerne kort tid etter erobringen på 1000-tallet. Det hadde sin storhetstid under Bernard de Bailleul i siste halvdel av 1100-tallet. Det var i slektens eie inntil John Balliol ble avsatt som konge av Skottland i 1296. Deretter tok Richard Neville, 16. jarl av Warwick over. Kong Rikard III arvet det gjennom sin kone Anne Neville. Etter hans død falt det i ruiner.
Ved siden av slottet er Bowes Museum den største turistattraksjonen i byen. Det er en slottslignende bygning, et chateau i fransk stil fra 1800-tallet, hvor man finner malerier av El Greco, Goya, Canaletto, Boucher, Fragonard og andre.
Aimar V av Limoges
Aimar V Boso av Limoges (også nevnt som Adhemar, Ademar, Adhemir, Aymar, Aymer, eller Ademir; født ca. 1135, død ca. 1199 ) var vicomte av Limoges, en lavadelsmann i Loiredalen i hertugdømmet Aquitaine.
Liv og virke
Aimar ble født i Limoges, men ble foreldreløs i ung alder og oppfostret av slektninger i det sørfranske aristokratiet. Han styrte over sine besittelser fra 1148 til 1199.
Aimar er mest kjent for å være et støttepunkt i et mindre opprør mot kong Rikard I av England i hans Angevin-riket ved at han også var hertug av Aquitaine i retten av sin mor Eleanora av Aquitaine. Hans fulle tittel var «Rikard I, ved Guds nåde, konge av de engelske, hertug av normannere og aquitanianere, greve av angevinene».
Han begav seg i 1178 på en valfart til Jerusalem.
Aimar som så mange opprørske adelsmenn i Aquitaine deltok i sporadiske opprør mot hertugen gjennom hele hans voksne liv, ofte i allianse med hertug Rikards brødre, greven av Angoulême og huset Lusignan, men han ble som regel nedkjempet og måtte underkaste seg sin overherre.
Det var mens Rikard var tvunget til å nedkjempe en av Aimars utallige opprør at kong Rikard møtte sin skjebne. Han beleiret Château de Chalus-Chabrol, en liten og svakt befestet festning i Limousin som var kontrollert av Aimar. Mens kongen spankulerte på vollen utenfor festningen ble han truffet mellom nakken og skulderen av en mer eller mindre tilfeldig pil fra en armbrøst. Han døde noen få dager senere den 6. april 1199 av skaden.
Aimars motvilje til lyde sin overherre var blitt oppmuntret av Bertran de Born, en adelsmann og en kjent trubadur. En sørgesang for vicomte av Limoges av en trubadur, Giraut de Bornelh, gir antydninger om at Aimar døde brått. Den engelske krønikeforfatteren Roger av Hoveden hevder at han ble drept av Filip av Cognac, kong Rikards sønn utenfor ekteskap som således straffet Aimars lange tid som gjenstridig vasall og hans andel i farens død. Denne fortellingen blir hovedsakelig betraktet som mer tradisjonell enn nødvendigvis historisk korrekt og det er få håndfaste bevis bak fortellingen, men den ble ført videre av William Shakespeare i skuespillet Kong Johan hvor Filip, «bastarden fra Falconbridge» dreper en sammensetning av flere elementer, her beskrevet som «Lymoges, hertug av Østerrike».
Aimar var gift med Sarah de Dunstanville, datter av Reginald de Dunstanville, 1. jarl av Cornwall i Bordeaux i 1159. Hans datter og arving, Marie de Limoges, ble gift med Eble V av Ventadorn, vicomte av Ventadour.
På film er Aimar blitt portrettert av skuespiller Robert McBain i BBCs TV-dramaserie The Devil's Crown (1978) som dramatiserte regimet til kong Rikard I av England og hans far og bror.
Mariana Pimentel
Mariana Pimentel er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Eugene Levy
Eugene Levy (født 17. desember 1946 i Hamilton i Ontario) er en canadisk skuespiller, regissør, produsent, musiker og forfatter. Han er kjent for rollen som Jim Levenstein far Noah Levenstein i American Pie-filmserien. Han er den eneste personen som har spilt i alle American Pie-filmene.
Levy ble i 2011 utnevnt til medlem av Canadaordenen.
Richard Bull
Richard Bull (født 14. juli 1914 i New York, død 5. februar 1942) var en militær pilot og offiser i den amerikanske marinen under andre verdenskrig.
Bull vervet seg til den amerikanske marinen den 16. juli 1938 i Miami i Florida, og ble utdannet til flyver på Naval Air Station Pensacola i Florida. Bull ble utnevnt til militærpilot den 12. oktober 1939. Han ble utnevnt til ensign den 21. november 1939. I 1940 ble han forfremmet til kommandant. Bull falt i krig i februar 1942. Han ble posthumt tildelt utmerkelsen Distinguished Flying Cross.
Reginaldo Ndong
Reginaldo Ndong (født 14. oktober 1986) er en ekvatorialguineansk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representerte han Ekvatorial-Guinea. Han løp 100 meter, og ble slått ut i første innledende heat, der han ble nummer 8 med tiden 11,59.
Tennessees flagg
Tennessees flagg består av tre hvite stjerner i en hvitkantet blå skive på en rød bakgrunn med en hvitkantet blå stripe i flaggets frie ende. Flagget ble innført 17. april 1905. Det er i størrelsesforholdet 3:5.
Tennessees flagg benytter fargene fra USAs flagg og flagget til Amerikas konfødererte stater. Flaggets tre felter viser til delstatens tredelte topografi. Flagget ble tegnet av oberst LeRoy Reeves fra det tredje regiment av Tennessees infanteri.
Tidligere flagg
Tennessees første delstatsflagg ble innført 1. mai 1897. Det var delt inn i vertikalt skrådelte felter i rødt, blått og hvitt. I det midtre, blå feltet var det påført «THE VOLUNTEER STATE» i gule bokstaver. Dette viser til at delstaten er kjent for å stille frivillige og soldater til tjeneste for nasjonen. I det hvite feltet sto tallet «16», en henvisning til Tennessees nummer i unionen.
Novara Calcio
Novara Calcio er en italiensk fotballklubb fra Novara i Piemonte. Klubben ble grunnlagt i 1908 og draktfargene er blå og hvit. Klubben spiller i Serie B. Novara spilte sist i Serie A i 1955/56-sesongen.
Thomas Jacobsen
Thomas Jacobsen er navnet til flere personer:
Mellomtone
Mellomtoner blir vanligvis betegnet som toner mellom 150 Hz og 3 KHz. Høyttalerkabinetter har ofte et eget høyttalerelement beregnet kun for mellomtonene. Ved bruk av vanlige stereo sitter vanligvis mellomtonehøyttaleren i midten, på grunn av faselineariteten. Øverst finner vi diskanthøyttaleren (kan være flere), mens basshøyttaleren er plassert nederst, alternativt at den er i egen kasse (subwoofer).
Mennesket har en hørselskarakteristikk som gjør at øret er mest følsomme for mellomtoner. Vi hører best ved rundt 1 KHz. Bl.a derfor er enkle taleoveføringer som telefon komprimert til mellomtoneområdet.
Norsk institutt for skog og landskap
Norsk institutt for skog og landskap var et statlig forskningsinstitutt for arealressurser i Norge. Instituttet forsket og framskaffet informasjon om skog, jord, utmark og landskap.
Instituttet formidlet kunnskap til myndigheter, næringsliv og allmennhet for å sikre bærekraftig forvaltning og verdiskapning knyttet til arealressursene.
Skog og landskap var organisert under Landbruks- og matdepartementet, og hadde rundt 220 ansatte. Instituttets eneste direktør var Arne Bardalen. Instituttet hadde hovedkontor på Ås i Akershus, og regionkontorer i Vest-Norge (Bergen), Midt-Norge (Steinkjer) og Nord-Norge (Tromsø). Et nasjonalt fagbibliotek, åpent for allmennheten, var lokalisert ved hovedkontoret.
Skog og landskap ble etablert i 2006 ved sammenslåing av Norsk institutt for skogforskning (NISK, Skogforsk) og Norsk institutt for jord- og skogkartlegging (NIJOS). Samtidig ble Norsk Genressurssenter opprettet som en avdeling ved det nye instituttet.
Et av virkeområdene til Skog og landskap var Landsskogtakseringen. Disse har siden 1919 tilpasset takseringsopplegget for å kunne bidra til å finne svar på aktuelle nærings- og miljøspørsmål. Arbeidet var først og fremst konsentrert rundt trevirkeproduksjonen. Fra 2007 fikk Landsskogtakseringen ansvaret for å dokumentere hvor mye CO2 skogene binder opp.
Andre aktuelle interesseområder for Skog og landskap var problematikk knyttet til gjengroing. Færre beitedyr og mindre menneskelig drift i skogene fører til at tidligere åpne kulturlandskap forsvinner, men de konsekvensene det har for natur og kultur.
Norsk institutt for skog og landskap gikk inn i Norsk institutt for bioøkonomi den 1. juli 2015.
Mariano Moro
Mariano Moro er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Tanagra
Tanagra (gresk: Τανάγρα) er et samfunn nord for Athen i Boiotia, ikke langt fra Theben. Stedet var kjent i antikken for sine masseproduserte terrakotta–figurer. Pausanias nevner den antikke byen Graia på dens sted, noe som regnes av enkelte akademikere som opprinnelsen til navnet gresk.
Navnet i antikken var Poimandria etter sin grunnlegger Poimandros som deltok i trojanerkrigen. Stedet var åstedet for to slag, i 457 f.Kr. og 426 f.Kr.
Charles Leclerc (general)
Charles Victoire Emmanuel Leclerc d'Ostin (født 17. mars 1772, død 2. november 1802) var en fransk general som kjempet i revolusjonskrigene og i den haitiske revolusjon. Han var også gift med Pauline Bonaparte, søsteren til den fremtidige keiseren Napoléon Bonaparte.
I Europa
Leclerc startet sin militære karriere i 1791, under revolusjonskrigene som startet under den franske revolusjon, som en av de frivillige fra Seine-et-Oise, og ble først sekondløytnant og siden assistent for general Jean François Cornu de La Poype. Han ble utnevnt til kaptein og divisjonens stabssjef under beleiringen av Toulon, hvor han først allierte seg med Napoléon Bonaparte. Etter de revolusjonæres seier i beleiringen utkjempet han et felttog ved Rhinen. Han begynte å tjente under Bonaparte, og deltok i hans italienske felttog, hvor han kjempet i slaget ved Castiglione og slaget ved Rivoli, og i 1797 ble han utnevnt til brigadegeneral. Han fikk så i oppgave å informere direktoriet om undertegnelsen av den innledende fredsavtalen i Leoben. På denne tiden mottok Pauline Bonaparte mange frierier, noe som presset hennes bror Napoléon til å få giftet henne bort. Da Leclerc vendte tilbake godtok han Napoléons tilbud om Paulines hånd, og i 1797 giftet de seg. Sammen fikk de ett barn, og bodde på Château de Montgobert.
Leclerc ble nå stabssjef for generalene Louis-Alexandre Berthier og Guillaume-Marie-Anne Brune, og deltok i den andre mislykkede franske ekspedisjonen til Irland ledet av Jean Joseph Amable Humbert for å støtte det irske opprøret i 1798. Da Napoléon vendte tilbake fra det franske felttoget i Egypt i 1798, utnevnte han Leclerc til divisjonsgeneral og sendte ham til Rhinen-arméen under Jean Victor Marie Moreau. I denne stillingen kunne han delta i 18 brumaire-kuppet i november 1799, som førte til at hans svoger Napoléon ble Frankrikes førstekonsul; støttet av Moreau hadde han beordret soldater å marsjere inn i femhundrerådets rom. Siden ble han kjent for sin innsats under slaget ved Hohenlinden, hvor han fikk kommandoen over 17., 18. og 19. militære divisjon. Siden ble han øverstkommanderende for en armé Bonaparte hadde planlagt å sende til Portugal for å tvinge landet til å gi opp sin militærallianse med Storbritannia, men denne ekspedisjonen fant aldri sted.
På Saint-Domingue
Hans svoger Napoléon Bonaparte utnevnte ham i 1801 til lederen for en ekspedisjon for å gjenopprette fransk kontroll over kolonien Saint-Domingue (nå Haïti).
Slaveriet hadde blitt avskaffet på Sainte-Domingue i slutten av 1703, og general Toussaint L'Ouverture hadde opprettet en regjering med en grunnlov som gjorde ham til livstidspresident, selv om han fremdeles hevdet å være lojal overfor den franske nasjon. I desember 1801 satte Leclerc ut fra Brest, og i februar 1802 gikk han i land ved Cap-Français med flere titalls krigsskip og så mange som 60.000 soldater mens han gjentok Bonapartes løfte om at "alle Saint-Domingues folk er franske og for alltid frie. Toussaint-Louvertures strenge disiplin hadde skaffet ham en rekke fiender, og Leclerc brukte ambisjonene til Toussaint-Louvertures yngre viktige offiser og motstandere mot hverandre; han lovet dem at de skulle få beholde sin rang om de ble med i den franske armé, noe som førte til at de deserterte Toussaint-Louverture. Franskmennene vant først flere seire og oppnådde kontroll over kolonien etter tre måneders hard krigføring, og Toussaint-Louverture ble tvunget til å forhandle fram en ærefull overgivelse, hvor han skulle trekke seg tilbake for å drive sine plantasjer under husarrest. Napoléon hadde derimot gikk hemmelige instruksjoner til Leclerc om å arrestere Toussaint-Louverture, noe han gjorde under et møte, og Toussaint ble sendt til Frankrike, hvor han døde i fangenskap i Fort de Joux i Jurafjellene i 1803.
Til tross for hans overordnedes advarsler konsoliderte ikke Leclerc sin seier ved å avvæpne Toussaint-Louvertures tidligere offiserer, og den svarte og farvede befolkningen gjorde på ny opprør da de hørte nyheten om at slaveriet hadde blitt gjeninnført på Guadeloupe, noe som fikk mange til å tro at det samme kunne skje på Saint-Domingue, og som førte til fornyet sterk folkelig motstand mot franskmennene. Leclercs rapport om antiopprørsfelttoget inkluderte setninger som "siden terror er den eneste ressursen jeg har igjen, bruker jeg det" og vi må ødelegge alle fjellnegerne, menn og kvinner, og bare spare barn under tolv år." Han sto overfor en nyorganisert og mektig motstandsbevegelse, men døde av gulfeber på Tortuga i november 1802, sykdommen som også effektivt ødela Leclercs ekspedisjonsstyrke.
Han ble etterfulgt av general Donatien-Marie-Joseph de Rochambeau, hvis brutale rasekrig førte til at flere og flere offiserer støttet opprørshærene, inkludert svarte og farvede arméoffiserer som Jean-Jacques Dessalines, Alexandre Pétion og Henri Christophe. 18. november 1803 beseiret Dessalines' styrker de Rochambeau i slaget ved Vertières. 1. januar 1803 erklærte Dessalines Saint-Domingue uavhengig under navnet Haïti, mens Leclercs kropp i mellomtiden hadde blitt fraktet til Frankrike av hans enke og gravlagt på en av hans eiendommer.
Minnesmerke
I Pontoise er det en statue av Leclerc i napoléonistisk uniform med sabel. Statuen ble reist av marskalk Louis-Nicolas Davout og hans andre kone, som var Leclercs søster; den ble reist på toppen av en trakk bygd i 1869 av François Lemot og er omtrent 3 m høy. Statuen står på en steinsøyle, og har informasjon om generalen inngravert med gullbokstaver, og står sør for byens katedral. Det finnes en annen statue av ham i Panthéon, lagt av Jean-Guillaume Moitte.
Fylkesvei 2468
Fylkesvei 2468 går mellom Robøle og Lødnigarden i Etnedal kommune.
Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 254.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 236 (Oppland).
Trøgstad/Båstad Fotballklubb
Trøgstad/Båstad Fotballklubb (stiftet 11. juni 2001) er en fotballklubb fra Trøgstad kommune i Østfold. Klubben spiller i 4. divisjon. Trøgstad/Båstad spiller sine hjemmekamper på Trøgstad Stadion på Skjønhaug, og disponerer også gressbaner i Båstad og Tosebygda. Klubben var i 2009 i ferd med å bygge en kunstgressbane ved Trøgstad Stadion.
Historikk
Trøgstad/Båstad FK er en videreføring av Trøgstad/Båstad Fotballgruppe, som foran 1973-sesongen ble dannet som et samarbeid mellom fotballgruppene i Trøgstad IL og Båstad IL. Trøgstad/Båstad ble stiftet da gruppene i Trøgstad IL i 2001 oppløste hovedlaget og dannet særklubber.
Meritter
Jens Petter Langseter er, med sine 423 kamper og 233 mål, den spilleren med både flest kamper og flest mål for Trøgstad/Båstad.
Gassplattform
Gassplattform er ei plattform med utstyr for å utvinne hovedsakelig naturgass fra gassfelt offshore.
SortlandsAvisa
SortlandsAvisa var en politisk uavhengig avis som ble utgitt på Sortland i Nordland. Avisen dekket Sortland kommune, og kom ut hver torsdag. Ansvarlig redaktør var Geir Bjørn Nilsen. Avisen kom ut med sitt første nummer 10. januar 2008. Grunnlegger og daværende redaktør av SortlandsAvisa var Gard Lehne Borch Michalsen som nå driver medienettstedet Medier24. Avisen ble trykket ved HTG Trykk AS i Harstad.
SortlandsAvisa kom med sitt siste nummer i juli 2017. – Våre annonsører og abonnenter blir stadig mer digitale. Det samme må vi være, sa ansvarlig redaktør Geir Bjørn Nilsen i Vesterålen Online (VOL) og SortlandsAvisa om endringen, som ble kunngjort 29, juni 2017. Årsaken til nedleggelsen var Vesterålen Online sin plussløsning, som ble innført 30. januar 2017. Løsningen ga raskt mange nye abonnenter. Innholdet fra SortlandsAvisa flyttes over på VOL. Papirutgaven til SortlandsAvisa vil i fremtiden komme som flere sesongtilpassede magasiner.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
Slaget ved Kynoskephalai
Slaget ved Kynoskephalai var det avgjørende slaget under andre makedonerkrig. Slaget sto ved Kynoskephalai i Thessalia i 197 f.Kr., der legionene til Titus Flaminus slo kong Filip V av Makedonia falanks. Romerne lokket makedonerne ut i ulendt terreng med å torturere landsbykvinner. Makedonerne ble rasende, men da de kom ut i det ulendte terrenget ble falanksen brutt og romerne slaktet dem ned.
Obercunnersdorf
Obercunnersdorf er en tidligere kommune i den sørvestlige delen av Landkreis Görlitz i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Kommunen hadde 2 120 innbyggere (31. desember 2008) og var en del av forvaltningsfellesskapet Obercunnersdorf.
Obercunnersdorf ligger i den vestlige delen av kretsen, i dalen til elven Cunnersdorfer Wasser, omkring 7 km sør for Löbau. Like sør for kommunen ligger det 583 meter høye fjellet Kottmar.
Kommunen var et offisielt feriested som nordøst for Kottmar preges av mer enn 250 hus av spesielle typen (Umgebindehaus) som er karakteristisk for Oberlausitz.
Obercunnersdorf var en kommune i Kreis Löbau fra 1952 til 1990, og i Landkreis Löbau fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den en del av i Landkreis Löbau-Zittau, og siden 1. august 2008 har den vært en del av Landkreis Görlitz.
Christian d’Oriola
Christian D'Oriola (født 3. oktober 1928 i Perpignan, død 29. oktober 2007) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.
D'Oriola ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1948 i London. Han var med på det franske laget vant i lagkonkurransen i florett. I den individuelle konkurransen i florett kom han på andreplass bak sin landsmann Jehan Buhan.
Fire år senere, under Sommer-OL 1952 i Helsingfors, vant han to gullmedaljer, han vant både den individuelle og lagkonkurransen i florett og ytterligere fire år senere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne vant han gull i den individuelle florettkonkurransen og sølv med det franske laget.
Christina Aguilera
Christina María Aguilera (født 18. desember 1980 på Staten Island i New York) er en amerikansk popsanger med latinamerikansk bakgrunn. Sammenlagt har hun solgt 42 millioner album.
Oppvekst
Hun ble født i New York til foreldrene Fausto Wagner Xavier Aguilera og Shelly Loraine (pikenavn Fidler). Faren hennes er født i Ecuador. Aguileras far var voldelig mot moren, henne selv og søsteren hennes, noe som har preget mye av musikken hennes. Foreldrene hennes skilte seg da hun var sju, og sammen med søsteren sin, Rachel, og moren flyttet de til Aguileras bestemor i Pittsburgh. Det var bestemoren som først oppdaget hennes sangtalent da hun sang for bamsene sine før hun skulle legge seg.
Helt fra ung alder av deltok hun i mange ulike sangkonkurranser, og ifølge TV-programmet VH1 var hun så suksessfull at konkurrenter pleide å trekke seg hvis de fikk vite at de skulle konkurrere med henne.
The Mickey Mouse Club
Tolv år gammel ble hun medlem av The Mickey Mouse Club sammen med andre superstjerner som Britney Spears, Justin Timberlake, JC Chasez og Keri Russel. På denne tiden ble hun omtalt som «den lille jenta med den store stemmen».
Gjennombrudd
Det store gjennombruddet fikk hun i 1999 med sangen «Genie in a Bottle» fra hennes debutalbum som ble utgitt samme år. Etter det første albumet ble det utgitt et spansk album Mi Reflejo i 2000, samme år som hennes tredje album, da på engelsk igjen, ble gitt ut under tittelen My Kind Of Christmas.
Reklamer og produkter
Aguilera reklamerte for Coca-Cola i 2001 i en 60 sekunders reklamefilm som hun fikk 10 millioner dollar for. Siden 2006 har Aguilera byttet fra Cola og reklamerer nå for Pepsi. Aguilera markedsførte sin egen parfyme i 2007 med slagordet «Sometimes, It’s all you need to wear».
Stemme
Aguilera har blitt presentert som «Voice of her generation» og «a blue-eyed soul singer». Hun havnet på førsteplass på COVEs liste over de «100 beste popsangerne i verden». Hun kom på femteplass på MTVs liste over «de 22 beste stemmene i musikk». Med hennes versjon av James Brown sin låt «It’s a mans, mans, mans world» havnet hun på tredjeplass i «Grammy's Greatest Moments». Magasinet Rolling Stone rangerte henne som nr. 58 av de «100 beste sangerne noensinne». Sangpedagogene Phyllis Fulford og Michael Mailler beskrev stemmen hennes slik: «her low register is light and tired, the belting register is ample and full, but very scratchy because she scream; and head voice as well as whistle register are light, pure and bright. Her vocal range extends from G below middle C to C-sharp one octave above soprano high C (G3 – C#7). She can belt to F one octave and a third above middle C (F5). She possesses a good-sized technical arsenal. Her trill is solid, she have a big mastery of melisma, and can sustain very long notes.»