cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beaver Valley kjernekraftverk
Beaver Valley kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved Ohio River ved byen Shippingport i Beaver County i det vestlige hjørnet av Pennsylvania i USA. Kjernekraftverkets to siste reaktorer ble godkjent for igangsetting i hnhv 1975 og 1986, mens en tidligere reaktor fra 1957 (Shippingport Atomic Power Station) ble permanent stengt ned i 1982. Det opprinnelige verket var det første kjernekraftverket i USA.
Google Workspace
Google Nettsteder
Google Nettsteder ble introdusert 28. februar 2008, og med denne tjenesten kan brukerne opprette og redigere websider, selv om de ikke er kjent med HTML eller webdesign. Brukerne kan bygge webområder fra grunnen av eller bruke maler, laste opp innhold som for eksempel bilder og videoer, og kontrollere tilgangsinnstillinger ved å velge hvem som kan se og redigere sider.
Beaver Valley kjernekraftverk
De to anleggene ligger på samme sted ved Ohio River. Installert maksimal effekt i dagens anlegg med to reaktorer er 1 738 MW, og årsproduksjonen i 2007 var på om lag 14,53 TWh elektrisk kraft, noe som var høyere enn gjennomsnittsproduksjonen siste fem år.
Google Workspace
Google Nettsteder
Google Nettsteder ble lansert som en del av betalingsprogrampakken Google Apps, men ble etter kort tid også tilgjengelig for forbrukere. Forretningskunder bruker Google Nettsteder til å bygge prosjektwebområder, firma intranett og webområder tilgjengelig for publikum.
Google Kalender
Googles nettbaserte kalendertjeneste er utformet for å integreres med Gmail, og ble lansert for forbrukerne 13. april 2006. Løsningen bruker iCalendar-standarden som fungerer med andre kalenderapplikasjoner.
Googles nettbaserte kalender rn en integrert nettbasert, delbar kalender som er designet for team. Bedrifter kan opprette spesifikke teamkalendere og dele dem med andre i bedrifter. Kalendere kan delegeres til andre, som kan administrere spesifikke kalendere og hendelser. Brukere kan også bruke Google Kalender for å se hvilke møterom eller delte ressurser som er ledige, og legge dem til i hendelser.
Følgende er nyttige funksjoner i Google Kalender:
Google Hangouter
15. mai 2013 annonserte Google at et nytt tekst-, tale- og videochatverktøy skulle erstatte tjenestene Google Talk, Google Voice og Google+ Hangouter. Tjenesten ble kalt Google Hangouter, og med denne kan opptil 10 personer for forbrukerversjonen og opptil 15 personer for jobbversjonen delta i samtaler fra datamaskin eller mobilenhet. Deltakerne kan dele skjermen og se og jobbe på ting sammen. Med tjenesten Hangouter On Air kan brukerne sende direkteavspilte sendinger til Google+, YouTube og egne nettsteder.
Versjonen av Hangouter som er inkludert med Google Apps for Work, støtter opptil 15 deltakere, og administratorer kan velge å begrense hangouter bare til personer på samme domene og begrense tilgangen for eksterne deltakere.
30. juli 2014 annonserte Google at alle Google Apps-kunder får tilgang til Hangouter, herunder brukere som ikke har en Google+-profil. Google inngikk også partneravtaler for å integrere med andre videochatleverandører, som for eksempel Blue Jeans Network og Intercall. Google annonserte også at Hangouter er omfattet av samme tjenestevilkår som andre Google Apps for Work-produkter, som for eksempel Gmail og Drive. Apps for Work-kunder får også døgnkontinuerlig telefonstøtte for Hangouter, 99,9 % garantert driftstid og ISO27001- og SOC 2-sertifisering.
19. desember 2014 annonserte Google via et Google+-innlegg at de ville videreføre en av de mest populære funksjonene for hangouter i Gmail. Apps-administratorer kan kontrollere statusmeldinger slik at de bare er synlig internt.
Google+
Googles tjeneste for nettsamfunn, Google+, ble lansert 28. juni 2011 som en invitasjonsbasert felttest. Observatører bemerket at dette var Google nyeste forsøk på å utførdre nettsamfunnsgiganten Facebook. Google+ tok senere over Twitter og skapte verdens nest største nettsamfunn etter Facebook, men har blitt kritisert for å skuffe brukerne og ikke generere henvisningstrafikk.
27. oktober 2011 annonserte Google at Google+ nå var tilgjengelig for de som bruker Google Apps på skole, arbeid eller privat.
29. august 2012 annonserte Google at de hadde tilpasset Google+-funksjonene til organisasjoner, basert på tilbakemeldinger fra forretningskunder som hadde deltatt i et pilotprogram. Disse funksjonene inkluderer privat deling i organisasjoner og administrative kontroller som begrenser synligheten til profiler og innlegg.
5. november 2013 la Google til et ekstra sikkerhetsnivå for begrensede fellesskap som bare var tilgjengelig for personer i organisasjonen. Administratorer har muligheten til å angi begrensede fellesskap som standard og velge hvilke personer utenfor organisasjonen som kan bli med.
Som forretningsnettverk har Google+ fått blandede tilbakemeldinger, fra å ha funksjoner som hjelper småbedrifter å bli synlige på nett til å skape forvirring når det gjelder merkevaren og til å være en viktig aktør innen sosial markedsføringsstrategi for bedrifter. Mange nettartikler har understreket at det å ha en Google+-profil forbedrer bedrifters Google-søkeresultatrangering, siden Google+-innlegg og delinger indekseres automatisk av Google.
Google Arkiv
Google Arkiv er en arkiverings- og eDiscovery-tjeneste som bare er tilgjengelig for Google Apps-kunder og som ble lansert 28. mars 2012. Med Vault kan kundene finne og oppbevare e-postmeldinger som kan være relevante i en rettstvist. De kan også administrere forretningsdata for kontinuitet, overholdelse av regler og standarder og overholdelse av lovgivning. Fra 25. juni 2014 kan Vault-kunder også søke, forhåndsvise og eksportere Google Disk-filer.
Google Arkiv er inkludert som en del av Drive for Work med ubegrenset lagringsplass, og er tilgjengelig for $ 10 per bruker per måned.
Priser
Når potensielle kunder registerer seg for Google Apps for Work, får de 30 dagers gratis prøveperiode for opptil 10 brukere. Etter prøveperioden kan de enten velge et årlig abonnement som koster $ 50 per bruker per år, eller et fleksibelt abonnement som koster $ 5 per bruker per måned eller $ 60 per år. Begge abonnementene faktureres månedlig.
Med det fleksible abonnementet kan kundene legge til ubegrenset lagringsplass og Google Arkiv til en total månedlig kostnad på $ 10 per bruker. For organisasjoner med færre enn fem brukere har lagring en øvre grense på 1 TB per bruker med dette alternativet.
Sikkerhet
Google har erklært at de ikke eier kundenes data. Dataene lagres i Googles datasentre og tilgangen er begrenset til utvalgte medarbeidere og personell. De deler ikke data med andre og beholder dataene bare så lenge kunden ønsker. Hvis kunden forlater Google Apps, kan de ta dataene med seg.
Google Apps har sikkerhet og overholdelse av regler og standarder på Enterprise-nivå, inkludert SSAE 16 / ISAE 3402 Type II, SOC 2-revisjon, ISO 27001-sertifisering, overholdelse av Safe Harbor-personvernprinsippene, og kan støtte bransjespesifikke krav, som for eksempel Health Insurance Portability and Accountability Act (HIPAA). Google forklarer at filtre for søppelpost er integrert i Google Apps, og at meldinger og dokumenter sjekkes for datavirus før brukeren kan laste dem ned.
Google sikrer at alle filer som lastes opp til Google Disk, er kryptert, og at alle e-poster som sendes og mottas, er kryptert før de flyttes internt mellom datasentre. I et blogginnlegg forklarte Google for Work at de har sterke kontraktsforpliktelser for å beskytte kundens opplysninger, og at de ikke viser annonsering eller skanner kundens opplysning for å tilrettelegge annonsering.
Bruk
Google Apps hevder at over 5 millioner virksomheter bruker deres verktøy, enten gratis eller betalt. Ifølge Google for Works President Amit Singh bruker 60 % av Fortune 500-selskapene Google for Works tjenester. Kundene kommer fra ulike bransjer over hele verden, herunder Uber, AllSaints, BuzzFeed, Design Within Reach, Virgin, PwC og flere. Mange av kundene som bruker Apps, er presentert på Apps kundeside.
Googles forhandlere og henvisere
Google har et økosystem av forhandlere som hjelper kundene i gang med Apps. Potensielle kunder kan finne partnere gjennom partnerkatalogen. 10. mars 2014 lanserte Google et henvisningsprogram som gir kundene $ 15 for hver person de henviser til Apps. Programmet var opprinnelig bare for personer bosatt i USA og Canada. Detaljene i henvisningsprogrammet viser at det er mulig å henvise et ubegrenset antall kunder, men at det bare gis kompensasjon for hver henvisers første 100 kunder.
4. desember 2014 introduserte Google sitt Google for Work and Education Partner Program, som hjelper partnere å selge, levere tjenester for og skape nytt innenfor Google for Work and Education-serien av produkter og plattformer.
Skandinavias største forhandler er per i dag Avalon Solutions. De har et stort arrangement i det å levere Google løsninger til kunder i Skandinavia.
Google Apps Marketplace
Google Apps Marketplace ble lansert i 2010 og er en nettbutikk med forretningsorienterte nettskyapplikasjoner som forbedrer Google Apps-funksjonaliteten. I Marketplace kan administratorer søke etter, kjøpe og idriftssette integrerte forretningsorienterte nettskyapplikasjoner. Marketplace er tilgjengelig for Google Apps, Google Apps for Work, og Google Apps for Education. Utviklere kan også utvikle apper og selge apper og tjenester på Marketplace. 6. mars 2014 oppga Google at Google Apps-kunder har lagt til over 200 millioner installasjoner fra Marketplace siden lanseringen av Marketplace i 2010.
17. september 2014 la Google ut et blogginnlegg om at ansatte kan installere tredjepartsapper i Marketplace uten å involvere administratorer.
Nettbaserte omtaler
Google Apps har fått mange positive nettomtaler med gjennomsnittlig 4–5 stjerner på en femstjerners skala. Omtalene berømmer Google Apps for konkurransedyktig prissetting, totalpakkeløsning med programmer, enkelt oppsett og at løsningen fungerer godt på tvers av enheter. Enkelte negative omtaler påpeker at Google Apps, Google Presentasjoner og Google Dokumenter mangler det nivået av funksjoner som gir dokumenter med profesjonelt utseende laget i PowerPoint og Microsoft Word.
Konkurranseforhold
Hovedkonkurrenten til Google Apps-programpakken er Microsoft Office 365 – Microsofts nettskybaserte tilbud til virksomheter og som omfatter lignende produkter. Nettomtaler varierer når det gjelder hvilket tilbud som er best. Det påpekes at Google Apps og Microsoft 365 har ganske lik rangering, men har svært forskjellige funksjoner.
De viktigste forskjellene ligger i prisplaner, lagringsplass og antall funksjoner. Microsoft 365 har gjerne et større antall funksjoner enn Google Apps, men mange av dem blir ikke brukt. Google oppgir ikke inntektstall eller brukertall, noe som gjør det vanskelig for anmeldere å sammenligne Google Apps suksess med Microsoft Office. Per oktober 2014 hadde Microsofts Office 365 sju millioner kunder og vokste med 25 % i siste kvartal. Microsoft annonserte også at de gir bort ubegrenset lagringsplass til kunder som kjøper nettskyversjonen av Microsoft Office 365.
Foreløpig er det ingen nye selskaper som konkurrerer med Google Apps-programpakken, fordi kostnaden for å konkurrere på ett produkt, som for eksempel e-post, er for høy, og inntektsmulighetene er for små.
Med Google Apps nye SKU, Apps med ubegrenset lagringsplass og Vault, har Google Apps tiltrukket seg nye konkurrenter – Box, Dropbox og OneDrive.
Relaterte produkter
Google Apps for Work er en del av Googles mange produkter for arbeidslivet. Disse omfatter Google Cloud Platform, Google Search for Work, Google Maps for Work, Google Chrome for Work.
Norsk fotball 2006
Herrelandslaget
* Norges mål først
Command & Conquer: Red Alert
Command & Conquer: Red Alert er et sanntidsstrategispill lansert i 1996 av Westwood Studios. Handlingen i Red Alert foregår i en alternativ virkelighet der andre verdenskrig aldri brøt ut. I stedet forsøker Sovjetunionen å erobre hele Europa, mens de allierte forsøker å beseire Sovjetunionen. Spillet kom først ut for PC (MS-DOS & Windows 95), noe senere kom spillet ut for PlayStation, og ble lagt ut på PlayStation Network, for salg til PSP og PS3.
Handling
Red Alert foregår på 1950-tallet, og tar plass i en alternativ virkelighet. Albert Einstein har laget en tidsmaskin han kaller "The Chronosphere". Med denne tidsmaskinen reiser han i 1946 fra åstedet for Trinityprøvesprengningen i New Mexico til Landsberg i Tyskland i 1926. Der oppsøker han fengselet der Adolf Hitler akkurat blir løslatt etter soningen for det mislykkede ølkjellerkuppet i 1923. Einstein dreper Hitler for å forhindre andre verdenskrig, og returnerer deretter til 1946. Planen lykkes, og andre verdenskrig bryter ikke ut. I stedet vokser Sovjetunionen under Josef Stalin seg mye sterkere, og griper sjansen til å forsøke å ta over Europa. Landene i Europa allierer seg mot den nye trusselen, og krigen er snart et faktum.
Tilknytning til Tiberian-serien
Planen til den opprinnelige utvikleren av Command & Conquer (Westwood Studios) var at Red Alert skulle være foregå før Tiberianuniverset i tid. Rollefiguren Kane var Stalins rådgiver i Red Alert, og viser seg en rekke ganger i spillet. De alliertes slutt i Red Alert skulle opprinnelig lede inn i Command & Conquer (kjent som Tiberian Dawn). Da Electronic Arts (som hadde kjøpt opp Westwood Studios) ga ut en samle-boks med Command & Conquer i 2006, var de tre spillene ment å skulle foregå i tre helt separate univers.
Balansering
I Red Alert er det ikke en klassisk "stein-, saks- og papirbalansering" som det oftest er i sanntidsstrategispill, men en balansering der spilleren må velge ulike strategier avhengig av om det er Sovjetunionen eller de allierte som kontrolleres. For eksempel har de allierte raske stridsvogner som høy skuddtakt, mens Sovjet har langsommere stridsvogner med lavere skuddtakt, men med tykkere panser og kraftigere kanoner enn de alliertes.
Vagantviser
Vagantviser er dikt og sanger som ble dikta av middelalderens omstreifende vaganter, det vil si studenter som vandra mellom de ulike europeiske universitetene. Det var særlig på tyskspråklig område at vagantvisene hadde sin blomstringstid på 1100- og 1200-tallet. I stil og stemning spenner de fra det høystemt poetiske til burleske og folkelige tekster. Piker, vin og terningspill er gjennomgangsmotiver i vagantdiktninga.
De fleste bevarte tekstene er på latin, men det er også bevart mange tekster på folkespråket. De fleste tekstene har ukjent forfatter. Det store navnet i vagantdiktninga er Arkipoeta («erkepoeten»), som en kjenner ti dikt av. Bak pseudonymet skjuler det seg en person som har studert i blant annet Pavia og Salerno, og som i en periode har oppholdt seg i nærheten av Fredrik Barbarossas hoff.
Dorothea Follestad
Dorothea Follestad (født Karen Dorothea Follestad; 18. mai 1855 i Vanylven, død 17. juni 1921 i Stangvik) var en norsk kunstmaler fra Stangvik kommune på Nordmøre, i dag i Surnadal kommune. Hun var først og fremst portrettmaler. Hun omtales også som billedhugger.
Slektsbakgrunn
Hennes foreldre kom fra bondeslekter i Ørsta på Sunnmøre. Faren Ingebrigt Follestad var lensmann, først i Vanylven på Sunnmøre (1846 – 1863), fra 1863 i Stangvik på Nordmøre, der han døde i 1870.
Vagantviser
Den største enkeltsamlinga av vagantviser er Carmina Burana, som er blitt vidt kjent etter at Carl Orff satte musikk til noen av tekstene.
Vagantviser nådde også norsk område i middelalderen. Under utgravningene på Bryggen i Bergen ble det funnet en runepinne med bruddstykker av to latinske vagantstrofer. Den ene lyder slik i Sigmund Skards gjendiktning: «Ei har fanga hjarta mitt / der i draum eg vankar / leikar i mi lengting blidt / fyller mine tankar / Sola stig i veldet sitt / heitt mitt hjarta bankar.»
38. serierunde i Premier League 2018/19
38. runde i Premier League 2018/19 ble spilt søndag 12. mai
Kampfakta
'''Søndag 12. mai'''
Hell kjøpesenter
Hellsenteret er et kjøpesenter på Sandfærhus i Stjørdal kommune i Trøndelag. I likhet med Scandic Hell Hotel på nabotomten har kjøpesenteret navn etter tettstedet Hell på den andre siden av Stjørdalselva. Kjøpesenteret ble åpnet i november 1984 av Balstad Eiendom, som nå eier senteret sammen med Utstillingsplassen Eiendom.
Hellsenteret har et tjuetall butikker i ulike bransjer og et treningssenter.
Dorothea Follestad
Utdannelse
Hun gikk i lære 3 år på Knud Bergsliens malerskole. Senere fortsatte hun i lære hos Christian Krohg, Eilif Pettersen og Hans Heyerdahl. I 1885-86 var hun i Berlin, på Stauffer-Berns skole. I 1888 var hun i Paris sammen med Harriet Backer.
Arbeid i Kristiania og Stangvik
Hun deltok på Høstutstillingen i Kristiania tilsammen fire ganger fra 1885 til 1895, men opplevde også å bli refusert. Hun har også hatt en utstilling i Bergen. I 1903 deltok hun igjen på Høstutstillingen med to landskapsbilder. I en årrekke bodde hun i Kristiania sammen med søsteren Paula.
Follestad arbeidet også en del med skulpturer, særlig den tiden hun bodde i Kristiania. Mest kjent er hun som portrettmaler, men hun malte også landskaper og interiører.
I 1904 eller 1905 flyttet Dorothea Follestad og søsteren hjem til Stangvik. I 1907 var hun med på Høstutstillingen for siste gang.
På oppdrag fra Kristiansund Museum malte hun i 1911 et oljemaleri med interiør fra en dagligstue på Nordmøre. Situasjonen er kveldssete, med huslyden på fem personer samlet, opptatt med ulike typer arbeid. Det brenner på spikhylla, den typiske lyskilden i en dagligstue på en nordmørsgård på 1800-tallet.
Dorothea Follestad er lite omtalt i litteraturen, men hun omtales i ukebladet Urd to år etter sin død.
Middelnedertysk
Middelnedertysk er et moderne begrep som brukes med varierende inklusivitet om et utviklingsstadium i nedertysk og eventuelt nederlandsk. Dette utgjorde et dialektkontinuum som ble snakket langs Nordsjø- og Østersjøkysten og som strakk seg fra Nederlandene i vest til de baltiske landene i øst. Det var et dominerende lingua franca og diplomatisk språk og handelsspråk i hele Nord-Europa i høy- og senmiddelalderen, og var Hansaforbundets offisielle språk. Middelnedertysk fikk også stor innflytelse på skandinaviske språk. I Tyskland har nedertysk i moderne tid blitt fortrengt av høytysk som offisielt språk og i stor grad som talespråk, mens den vestlige videreføringen nederlandsk (og afrikaans) er levende språk i dag.
Historie
Middelnedertysk er et moderne begrep skapt av lingvister i ny tid, og har vært brukt med varierende inklusivitet. Det forstås først og fremst i motsetning til middelhøytysk som ble brukt lengre sør. Dermed brukes begrepet i en del litteratur som et samlebegrep for hele dialektkontinuumet som strakk seg fra Nederlandene i vest til de baltiske statene i øst, dvs. om det tysk–nederlandske dialektkontinuumet langs Nordsjøen og Østersjøen. Middelnedertysk kan deles inn i to mer distinkte dialektgrupper: Middelsaksisk og middelnederlandsk. En del moderne litteratur bruker begrepet middelnedertysk i en mer avgrenset betydning som synonymt med middelsaksisk. I lingvistikk brukes middelnedertysk også ofte som språkhistorisk betegnelse om ord av usikker opprinnelse, som kan være enten middelsaksisk eller middelnederlandsk.
Middelsaksisk utviklet seg fra gammelsaksisk og kjennes i skriftlig form siden 1225/1234 gjennom verket Sachsenspiegel (Saksenspeilet). Middelsaksisk ble talt i det moderne nordlige Tyskland, langs Østersjøkysten og som handelsspråk i Nederland, særlig av hanseatiske kjøpmenn. Middelnederlandsk var en videreutvikling av gammelnederlandsk og betegnet nedertyske språkvarieteter som bygget på gammelfrankiske dialekter, som ble talt av frankerne i dagens Nederland, Belgia og det vestlige Tyskland. Middelsaksisk og middelnederlandsk med forløpere utgjorde et nært beslektet kontinuum av dialekter, og fulgte ikke de moderne nasjonale grensene.
Opprinnelig utviklet det nedertyske skriftspråk seg i den østfalske kulturelle høyborg Braunschweig, hvor det utvilsomt også ble utsatt for betydelig høytysk innflytelse. Senere forflyttet språkets tyngdepunkt seg nordover til hansestedene.
Viktige litterære verker skrevet på middelnedertysk inkluderer:
Fra middelnedertysk i bred forstand har utviklet seg følgende moderne språk:
Det middelnedertyske språks ordforråd er beskrevet i Mittelniederdeutsches Handwörterbuch.
Valerij Fokin
Valerij Vladimirovitsj Fokin (Вале́рий Влади́мирович Фо́кин; født 1946) er en russisk regissør og skuespiller.
Gabil Mamedov
Han representerte ROC under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i kvartfinalen.
På Treff med 6
På Treff med 6 er den sjette platen i Treff-serien, og ble utgitt på Plateselskapet Talent i 1974. Foruten de faste artistene Inger Lise Rypdal, Gro Anita Schønn og Stein Ingebrigtsen, var gjestelista denne gangen Septimus, Guggen og Jahn Teigen. Platen inneholdt to Abba-covere: «Hasta Manana» og «Honey Honey», samt Eurosong-bidraget «I See a Star» og verdenslageren «Season In The Sun», så nok en ny hitparade for Treff-gjengen.
Straffeloven § 213
Straffeloven § 213 var bestemmelsen i den tidligere norske straffeloven av 1902 som frem til paragrafen ble opphevet ved lov 21. april 1972 nr. 18   kriminaliserte utuktig (seksuell) omgang mellom menn samt seksuell omgang mellom mennesker og dyr (også betegnet som sodomi):
«Finder utugtig omgjængelse sted mellem personer af mandkjøn, straffes de, der heri gjør sig skyldige, eller som medvirker dertil, med fængsel indtil 1 aar.
Med samme straf ansees den, som har utugtig omgjængelse med dyr, eller som medvirker dertil.
Paatale finder alene sted, naar det paakræves af almene hensyn.»
Forbudet mot homoseksuelle handlinger i paragrafens første avsnitt omfattet ikke kvinner. Det gjaldt ingen egen seksuell lavalder for homoseksuelle handlinger, slik at en mann som hadde utuktig omgang med en gutt under 16 år kunne straffes også for dette. Seksuelt misbruk av dyr rammes siden 2010 av dyrevelferdsloven § 14.
Bestemmelsen videreførte et forbud som ble innført i kriminalloven av 1842 (kapittel 18 § 21), ved en endringslov i 1889. Før kriminalloven av 1842 gjaldt NL 6-13-15, hvor den tilsvarende bestemmelsen lød: «Omgængelse, som er imod Naturen, straffis med Baal og Brann».
I 1989 ble § 213 tilføyd på ny, med helt nytt innhold, og frem til 2000 inneholdt paragrafen en definisjon av samleie. Hele sedelighetskapittelet i straffeloven av 1902 ble totalrevidert i 2000, og etter det sto paragrafen tom frem til hele straffeloven av 1902 ble opphevet i 2015.
I 1925 ble det foreslått av et offentlig oppnevnt utvalg at bestemmelsen skulle erstattes av en særlig seksuell lavalder for homofile handlinger. Dette ble imidlertid ikke fulgt opp i lovforslaget som i 1927 ble lagt frem for Stortinget.
Forslag om opphevelse i 1950-årene
Som begrunnelse for å oppheve § 213 uttalte Straffelovrådet at «det kan fremstille seg som en urettferdighet å straffe en person for homoseksuelle handlinger som er en følge av en egenskap ved ham som ikke kan legges ham til last. Homoseksualitet er forsåvidt av samme art som en sykdom eller legemsfeil.» Videre uttalte rådet at bestemmelsen omtrent aldri ble brukt i praksis og den vurderte derfor om det var noen mening i å ha en straffebestemmelse det ikke var meningen å bruke. En innvending var, som Justisdepartementet uttalte i 1927, at det var «overveiende betenkelig å legalisere perverse forhold av den her nevnte art». Til dette uttalte Straffelovrådet at «loven ikke billiger alt det den ikke setter straff for. Det er langt fra noen alminnelig regel at loven skal straffe enhver umoralsk handling.» Videre uttalte Straffelovrådet at det kan «være urettferdig å betegne homoseksuelle handlinger som kriminelle. Det gjelder her i stor utstrekning personer som i enhver annen henseende er bra, pliktoppfyllende samfunnsborgere. Deres abnorme seksualliv skyldes forhold som de selv ikke har kunnet ha noen innflytelse på. De lider under sitt forhold, og denne lidelse blir unødig forsterket ved at loven betegner dem som kriminelle.»
Opphevelse i 1970-årene
I november 1970 holdt informasjonsleder i Det Norske Forbundet av 1948, Karen-Christine Friele et foredrag i Studentersamfundet i Trondhjem hvor hun tok opp Norges status som et av få gjenværende land i Europa med straffebestemmelse om homoseksualitet. Hun avsluttet foredraget sitt ved å si: «Jeg er ikke i tvil om at meget kan og bør gjøres for å bedre forholdene - ikke minst gjennom saklig, korrekt og nøktern opplysning - men like meget ved en avskaffelse av § 213 i straffeloven».
I desember 1970 fikk daværende justisminister Egil Endresen interpellasjon i stortinget av Arne Kielland (A), som spurte om Justisdepartementet overveide å oppheve § 213 i straffeloven. Arne Kiellands interpellasjon kom opp i stortinget i april 1971. I den anledning sendte Det Norske Forbundet av 1948 et brev til storting og regjering der man anmodet at paragrafen fjernes fra norsk straffelov, samt at man skulle innføre likhet for loven for homofile og heterofile, med andre ord at man ikke skulle få særbestemmelser for homofile, herunder høyere kriminell lavalder. Dersom en slik særbestemmelse skulle innføres, ville Forbundet henstille til regjeringen at en komité bestående av medisinsk sakkyndige måtte nedsettes, for å klargjøre de påståtte negative konsekvensene som skulle tilsi høyere kriminell lavalder for homofile.
I interpellasjonsdebatt i Stortinget var det bred enighet om at § 213 burde oppheves. Justisminister Oddvar Berrefjord (som tiltrådte i rollen ved regjeringsskifte 17. mars 1971) avsluttet sitt innlegg ved å si: «Selv er jeg av den oppfatning at § 213, som må betraktes som en sovende straffebestemmelse, hva man jo var inne på i odelstingsdebatten i går, bør oppheves i sin helhet uten at det er grunn til å erstatte den med noen særregel rettet mot en særskilt form for kjønnslig omgang mellom unge mennesker. For kvinners vedkommende ville en slik særregel i tilfelle bety å kriminalisere handlinger som i dag ikke er straffbare, og som det heller aldri har vært noe behov for å innføre straffebud mot.». Interpellant var Arne Kielland (A), som hadde advart sterkt mot å lage en særregel, eksempelvis en særskilt kriminell lavalder. Han viste blant annet til en økning i tilfeller av pengeutpressing overfor homoseksuelle i land der slike særregler var innført.
I februar 1972 gjorde informasjonssekretær i Det Norske Forbundet av 1948, Karen-Christine Friele det offentlig at forbundet hadde mottatt 10000 kroner i støtte fra Helsedirektoratet til trykking og distribusjon av brosjyren «Homofili». Brosjyren var ment som folkeopplysning og Forbundet skulle distribuere den til så mange som mulig. Senere det samme året (21. april 1972 ) ble paragrafen opphevet ved lov.
I et innlegg til Dagbladet fredag 4. august 1972 trakk journalisten Ola Ødegaard fram generalsekretær i forbundet Karen-Christine Friele og stortingsmann Arne Kielland for å rose deres innsats i arbeidet med avskaffelsen av straffelovens § 213. Ødegaard beskrev Arne Kielland som «de homofiles talsmann i Stortinget».
Kirkens syn
Straffelovrådets utredning om opphevelse av § 213 og § 379 ble tatt opp i Bispemøtet i 1954. I Bispemøtet ble det vedtatt å sende stortinget en henvendelse der de skrev: «Etter vår mening ligger det utenfor all tvil både at selve forslagenes fremkomst henger sammen med visse tidstendenser som går imot det kristne moralsyn, og at en eventuell avskaffelse av de gjeldende bestemmelser vil påskynde den videre utvikling av disse tendenser». Videre skrev de at lovendringen ville føre til legaliseringen av et «perverst og nedbrytende forhold som er i strid med samfunnets interesse og med kristent moralsyn».
I boken § 213 – Onde eller Nødvendighet? utgitt av Det norske forbundet av 1948 i 1970, skrev daværende biskop av Borg Per Lønning at den «hjerteløse diskriminering, tyrannisering og utpressing [av mennesker med en homofil konstitusjon] som har foregått (og til dels foregår) i moralens navn, er like umoralsk som den er ukristelig» og «Jeg ser det ikke som utelukket at samfunnets straffebestemmelser bør innskrenkes til å gjelde homoseksuell prostitusjon og tilfelle hvor mindreårige er blitt innblandet».
Lebioderus
Lebioderus er en slekt av løpebiller.
Utseende
Nokså små (ca. 5 millimeter), noe flate, blanke og hårløse, rødbrunlige løpebiller, ligner ikke noe særlig på andre løpebiller. Hodet er nokså stort og bredt, betydeling bredere enn langt, rundet foran, med markerte bakhjørner. Fasettøynene og kjevene er ganske små. Antennene består tilsynelatende av bare to ledd, med en stor ytre del som består av fem delvis sammevokste ledd, denne ligner på en piggete klubbe. Pronotum er kort og bredt, omtrent dobbelt så bredt ved forkanten som ved bakkanten, delt i to på midten av en dyp tverrfure. Dekkvingene er jevnbrede, rundede i spissen, jevnt og fint punkterte. Beina er korte og tynne.
Budeievisa
«Budeievisa» er et skillingstrykk som også er kjent under tittelen «Budeia synger». Det er Hanna Winsnes (1789–1872) som har skrevet den. Hun er mest kjent for kokeboka «Lægebog i de forskjellige Grene af Husholdningen» som kom ut i 1845. I tillegg skrev hun flere dikt, noveller og romaner.
Adressebok
En adressebok er en samling av kontaktinformasjon på personer, enten i papirform eller i form av en database. Vanligvis listes kontaktene systematisk i alfabetisk rekkefølge basert på etternavn, med ytterligere kontaktinformasjon i en standardisert form. Et eksempel på oppsett er: Etternavn, fornavn, adresse, firma, telefonnummer, mobiltelefonnummer, e-post adresse, faksnummer.
Budeievisa
Teksten
1. Så lang er nå vinteren for den som skal stelle, og da må det just om forsynlig gjelde, thi den som uvettig med foret vil sløse de får vel om våren se jammer i fjøset.
Lebioderus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Thailand, Laos, Kina, Indonesia, Malaysia).
Budeievisa
Teksten
2. Men kulde og snøfokk meg slett ikke skremmer om istapper henger om skjørtene som bremmer, så lunt er det alltid i fjøset om kvelden og den som trett sover trygt under fellen.
Adressebok
Normalt vil en adressebok med oversikt over forretningsforbindelser og en med privat kontakter være bygd opp noe forskjellig.
Budeievisa
Teksten
3. Å sørg inte kua mi for vinerens dage Vårherre han sender nok våren tilbake. Og det skal bli sprang når vi kalven skal løse og alle småkvigerne slipper av fjøset.
4. Og skal vi til seters så drager jeg gjerne der skal jeg vel stelle og yste og kjerne, så reiser jeg hjem med de breddfulle butter på gården jeg hilses av jenter og gutter.
5. Og kjørene rauter og kjennes ved hjemmet og jeg blir traktert som jeg rent var en fremmed, ja lykkelig den som en buskap kan eie men har jeg inte gård vil jeg være budeie.
Georgios Diamantidis
Georgios Diamantidis (født 3. januar 1984) er en gresk svømmer.
Brunswick kjernekraftverk
Brunswick kjernekraftverk er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft ved Atlanterhavet like nord for byen Southport i Brunswick County på sørkysten av delstaten Nord-Carolina i USA. Kjernekraftverkets to siste reaktorer ble godkjent for igangsetting i hnhv 1975 og 1977. Installert maksimal effekt er 1 875 MW, og årsproduksjonen i 2007 var på om lag 15,02 TWh elektrisk kraft
Anlegget eies av Progress Energy. Det har i alt to reaktorer som er i operativ drift, hver med maksimalt i gjennomsnitt 933 MW effekt. Etter dagens konsesjoner skal reaktorenes produksjon opphøre i hnhv 2034 og 2036.
Eivind Andrès Fjellstad
Eivind Andrès Fjellstad (født 23. februar 1978) er en norsk journalist og redaktør, som fra 2020 er komminukasjonssjef i Fredrikstad kommune.
Kamil Syprzak
Kamil Syprzak (født 23. juli 1991 i Płock) er en polsk håndballspiller, som spiller for den spanske storklubben og det polske herrelandslaget.
Eivind Andrès Fjellstad
Fra 2014 til 2020 var han instituttleder ved Institutt for Journalistikk. I perioden fra 2011 til 2014 var Fjellstad sjefredaktør i Glåmdalen i Kongsvinger. Fra 2013 til 2014 var han også daglig leder i avisen.
Kamil Syprzak
Klubb
Syprzak startet sin karriere i den lokale klubben, hvor han ble polsk seriemester i 2011. Etter fire påfølgende år som det nest beste laget i Polen, meldte Syprzak i 2015 overgang til den spanske storklubben.
Eivind Andrès Fjellstad
Fjellstad har tidligere arbeidet i Smaalenenes Avis. Der jobbet han fra 2002, først som journalist og deretter som vaktsjef, utviklingsredaktør og kanalsjef. Fra januar 2008 var han nyhetsredaktør i avisen.
Kamil Syprzak
Landslag
Syprzak fikk sin mesterskapsdebut for det polske herrelandslaget under Håndball-EM 2012.
Under Håndball-VM 2015 scorer Syprzak bronsefinalens siste mål, som samtidig sikrer Polen bronsemedaljen.
Den 65. BAFTA-utdelingen
'''Den 65. BAFTA-utdelingen' (Orange British Academy Film Awards''), delt ut av British Academy of Film and Television Arts, ble avholdt søndag 12. februar 2012, og hyllet de beste filmene fra 2011. Seremonien fant sted i Royal Opera House i London.
Programleder for seremonien var Stephen Fry.
Vinnere og nominerte filmer
Nominasjonene ble publisert 17. januar 2012.
Lajla
Lajla er en fortelling fra 1881, skrevet av Jens Andreas Friis, og først utgitt under tittelen ''Fra Finmarken. Skildringer''.
Friis var kjent som forsker i samisk språk og folkeliv, og boken er en melodramatisk skildring av en ung norskættet kvinnes omskiftelige liv som fosterdatter i en samisk familie, med tilhørende kjærlighetsforviklinger. Fortellingen ble filmatisert i 1929. Historien ble kjent for et bredt norsk publikum da utdrag ble gjengitt i Nordahl Rolfsens Lesebok for Folkeskolen.
Åkerströms blandning
Åkerströms blandning er et studioalbum av den svenske visesangeren Fred Åkerström, utgitt på LP i 1978 på plateselskapet Metronome. Albumet ble Åkerströms siste før han døde i 1985.
Åkerströms blandning ble produsert av Anders Burman og innspilt i Metronomes studio i Stockholm 1981–1982. Lydtekniker var Janne Ugand och visene ble arrangert av Anders Ekdahl.
Albumet utkom på CD i 1990.
Raymond Kopa
Raymond Kopa, egentlig Kopaszewski, (født 31. oktober 1931 i Noeux-les-Mines i Pas-de-Calais, død 3. mars 2017 i Angers) var en fransk fotballspiller født av polske foreldre. Han var kjent for sin tid i Real Madrid som en allsidig spiller, men først og fremst som en målfarlig spiss. Han ble først kjent da han spilte for 1950-tallets store lag i Frankrike, Stade de Reims, der han sammen med blant andre Just Fontaine vant den franske ligaen to ganger og spilte i Europacupfinalen mot Real Madrid i 1956, som franskmennene tapte. Senere samme år ble han kjøpt av nettopp Real Madrid og det var her han ble et av de største navnene innen internasjonal fotball.
Suksessen fortsatte i Spania, der han var med å vinne den spanske ligaen to ganger i tillegg til Europacupen tre ganger, i 1957, 1958 og 1959, der han i finalen i 1959 møtte sin gamle klubb Stade de Reims. I 1959 flyttet han tilbake til Frankrike og Stade de Reims, der han var med på å vinne ytterligere to franske ligamesterskap.
Han ble i 1958 tildelt Gullballen som årets spiller i Europa, og under VM 1958 i Sverige ble han kåret til turneringens beste spiller.
Valletta
Valletta (maltesisk: il-Belt Valletta eller kun il-Belt) er hovedstaden i republikken Malta. Byen har 6,444 innbyggere (2014), men storbyområdet rundt har en befolkning på 393 938 innbyggere. Byen er lokalisert sørøst på øya Malta, mellom Marsamxett-havna i vest og Grand Harbour, den store havnen, i øst. Valletta er Den europeiske unions nest sørligste hovedstad, etter Nikosia. Byen kalles på folkemunn for Il-Belt (maltesisk for «byen»).
Valletta ble grunnlagt 28. mars 1566 av Jean de Vallette, stormester i Johanitterordenen. Byens festningsverker, bestående av bastioner, ringmurer og cavalier (befestning innenfor et festningsanlegg), sammen med dens vakre barokkpalasser, hageanlegg og kirker, fikk den europeiske adelen til å gi byen dens oppnavn Superbissima, italiensk for «mest stolt».
Vallettas bygninger fra 1500-tallet ble bygget av Johanitterordenen. Byens arkitektur er barokk i sitt vesen, men har også elementer fra manieristisk, nyklassisistisk og moderne arkitektur, men ødeleggelsene under den andre verdenskrig etterlot betydelig arr på byen, særskilt ødeleggelsen av Royal Opera House. Byen ble offisielt anerkjent som en del av UNESCOs liste over verdensarven i 1980.
Navn
Johanitterordenen ga byen det offisielle navnet Humilissima Civitas Valletta – «det ydmykeste by Valletta». Byens bastioner, murvegger og skanser og dens vakre barokkbygninger gjorde den imidlertid kjent som Superbissima – «det stolteste» – blant Europas herskere. På maltesisk ble den ofte kalt Il-Belt, som betyr «Byen».
Benjamin Disraeli besøkte Valletta i august 1830, etter å ha fått byen anbefalt av sin venn Lord Byron. Han beskrev Valletta som «en by med palasser, bygget av gentlemen,» og bemerket at «Vallettas edle arkitektur er på linje med, hvis den da ikke likefrem overgår enhver hovedstad i Europa,» og i senere brev, at byen «kan sammenlignes med Venezia og Cádiz … ikke et eneste tre, men fullt av palasser som ville gjort Palladio stolt.»
Historie
En familie som eide land på den halvøya som nå utgjør Valletta ble kjent som Sceberras, nå et maltesisk etternavn som Sciberras. Ved et tidspunkt ble hele halvøya kjent som Sceberras.
Johanitterordenen
Byggingen av en by på Sciberrashalvøya hadde blitt foreslått av Johanitterordenen så tidlig som i 1524. Den gang var den eneste bygningen på øya et lite vakttårn, dedisert Erasmus fra Formia (sankt Almo), som hadde blitt bygget i 1488. I 1552 ble vakttårnet revet og den større festningen Saint Elmo ble bygget på samme sted.
Stormesteren anmodet de europeiske kongene og fyrstene om hjelp for å stå imot et nytt muslimsk angrep, og han fikk betydelig støtte grunnet til ordenens økende berømmelse for seieren i den store beleiringen. Pave Pius V sendte sin militærarkitekt Francesco Laparelli for formgi den nye byen mens Filip II av Spania sendte betydelig økonomisk støtte. Grunnsteinen for byen ble lagt ned av stormester Jean de Valette den 28. mars 1566. Han la ned den første steinen i hva som senere ble seierskirken  Our Lady of Victories Church (maltesisk: Knisja tal-Madonna tal-Vitorja).
De Valette døde av slag den 21. august 1568, 74 år gammel, og fikk ikke oppleve fullførelsen av byen som fikk hans navn. Han ble først gravlagt i kirken Our Lady of the Victories, men hans levninger ble siden flyttet til katedralen Saint John's Co-Cathedral (maltesisk: Kon-Katidral ta' San Ġwann) i Valletta sammen med gravene til andre stormestre.
Francesco Laparelli var byens hovedarkitekt og hans plan adskilte seg fra maltesisk arkitektur som utfoldet uregelmessige buete gater og smug. Han formet den nye byen som et rektangulært rutenett og uten noen collacchio (et område begrenset til betydningsfulle bygninger). Gatene var formet som rette og brede, begynte sentralt fra byporten og endte ved festningen Saint Elmo (som ble ombygd) ved enden av halvøya og med utsikt over Middelhavet; særskilte bastioner ble bygget 47 meter høye. Hans assistent var den maltesiske arkitekten Girolamo Cassar, som senere ledet konstruksjonen av den nye byen etter Laparellis død i 1570.
Under Antoine de Paules styre ble det besluttet å bygge flere befestninger for å beskytte Valletta, og disse ble gitt betegnelsen Floriana-linjene etter arkitekten som formga dem, Pietro Paolo Floriani av Macerata. Under António Manoel de Vilhenas styre begynte en by å danne seg mellom Vallettas murer og Floriana-linjene, og den utviklet seg fra en forstad av Valletta til Floriana, en by i sin egen rett.
I 1634 førte en eksplosjon i kruttfabrikk til at 22 mennesker ble drept og flere bygninger i Valletta ble ødelagt. Det var flere tusen muslimske fanger i Valletta på midten av 1700-tallet, som hadde betydelig frihet til å bevege seg og ta arbeid, selv arbeide som handelsmenn. I 1749 konspirerte muslimske fanger og slaver å drepe stormester Pinto og overta Valletta, men opprøret ble slått ned før det kom i gang da planene hadde lekket ut. Senere under sitt styre forskjønnet Pinto byen med barokkarkitektur, og mange betydningsfulle bygninger som Auberge de Castille ble modellert på nytt eller fullstendig ombygd i ny arkitektonisk stil.
I 1775, under styret til stormester Francisco Ximenes de Texada skjedde et nytt ikke vellykket opprør, kjent som presteopprøret. Presteskapet på Malta gjorde opprør mot Johanitterordenens styre på øya. Det utspant seg på festningene Saint Elmo og Saint James Cavalier den 8. september 1775, men ble slått ned i løpet av noen timer.
Fransk okkupasjon og britisk styre
I 1798 forlot Johanitterordenen øya og den franske okkupasjonen begynte. Ordenen overga seg til Napoléon Bonaparte som følge av fransk landgang i juni 1798. Etter at folket på Malta gjorde opprør fortsatte franske tropper å okkupere Valletta og havneområdet rundt fram til de kapitulerte for Storbritannia i september 1800. Tidlig på 1800-tallet gikk den britiske sivile kommisjonæren Henry Pigot med på å rive ned det meste av byens befestninger. Ytterligere demolering ble forslått på 1870- og 1880-tallet, men ble aldri gjennomført og befestningene ble bevart i stor grad inntakt.
Moderne tid
I 1980 ble den 24. olympisk sjakkturerning arrangert i Valletta.
Hele byen Valletta har blitt listet av UNESCO som en del av verdensarven siden 1980, sammen med andre maltesiske steder som blant annet de megalittiske templene og Ħal-Saflieni Hypogeum. Den 11. november 2015 var Valletta vert for en afrikansk og europeisk konferanse om migrasjon for å diskutere den europeiske migrasjonskrisen. Etter dette var Valletta også vert for CHOGM 2015, et møte mellom regjeringsledere i samveldet av nasjoner.
Valletta ble valgt som europeisk kulturhovedstad i 2018.
Bystyre
Vallettas bystyre ble etablert ved lov av 1993 sammen med andre bystyrer på Malta. Det første valget ble holdt den 20. november 1993. Andre valgt ble holdt i 1996, 1999, 2002, 2005, 2008, 2013, og 2017
Følgende personer har fungert som ordførere av Valletta:
Geografi
Byen er bygget som et festningsverk hvor gatene ligger vinkelrett på hverandre. Byen ligger på en halvøy mellom de to naturlige havnene Marsamxett og Grand Harbour, og er langt fra den største på Malta, selv om den er hovedstad.
Vallettahalvøya er Maltas viktigste havneområde.
Byen inneholder flere bygninger av historisk interesse, og den meste betydningsfulle er St. John's Co-Cathedral (Ridderkirken). Andre viktige steder er statsministerens hovedbygning Castille Place, bymuren som ble bygget av Johanitterordenen, parlamentshuset og det nasjonale kunstmuseet. Valletta er tatt med på UNESCOs verdensarvliste.
Valletta har en forstad, Floriana, som ble oppført utenfor Vallettas bastioner for dem som ikke hadde råd til et hus i Valletta. Innenfor murene finnes il-Mandraġġ (Manderaggio), som opprinnelig var planlagt som en kanaler som skulle huse ordenens flåte, men som senere ble et slumområde for hjemløse. På 1950-tallet ble området delvis renovert, men den er fortsatt i relativt dårlig stand.
Albertine
Albertine er et pikenavn. Det er hunkjønnsformen av navnet Albert, som igjen er en kortform for Adalbert, av gammelhøytysk adal (edel) og bert (glansende, berømt).
Valletta
Geografi
Stor-Valletta omfatter foruten Valletta selv de nærmeste sammenvokste byene Floriana, Birkirkara, Qormi, Żabbar, San Ġwann, Fgura, Sliema og Ħamrun med i alt godt over 100 000 innbyggere.
Demografi
Vallettas befolkning er forminsket gjennom årene og ligger nå på omtrent en tredjedel av sitt maksimum. Denne prosessen tiltok etter andre verdenskrig, da nye forsteder ble bygget og folk flyttet ut fra hovedstaden. Byen er likevel fortsatt Maltas kommersielle og administrative sentrum. Folketellingen i 2014 viste et innbyggertall på 6,444.
Samferdsel
Maltas kollektivtrafikk utgjøres av busser, som særlig går til og fra Valletta, med en hovedterminal like utenfor byporten. Trafikk i selve byen er begrenset og visse gater er rene gågater.
Valletta betjenes av Malta internasjonale lufthavn, som ligger om lag 5 kilometer sørvest for byen, nær Luqa.
Idrett
Vallettas fotballag heter Valletta FC og ble etablert i 2013 etter at tre klubber ble slått sammen. I rugby union har byen laget Valletta Lions RFC.
På «seiersdagen» den 8. september hvert år avholdes det en tradisjonell regatta i Marxamsett-havna.
David Omoregie
David Omoregie (født 1. november 1995 i Durham) er en engelsk (britisk) friidrettsutøver som konkurrerer i hekkesprint. Han har bronse på 110 meter hekk fra Junior-VM i friidrett 2014, og er U23-europamester fra 2015.
Han konkurrerte tidligere i mangekamp, men konkurrerer nå hovedsakelig i hekkesprint.
Idrettskarriere
Omoregie vant lengdehopp og kom på 2.-plass i høydehopp og på 60 meter hekk ved det vestwalisiske regionale mesterskapet innendørs i 2010, i klassen U15. Ved det walisiske U15-mesterskapet innendørs senere i januar kom på 2.-plass i høydehopp, og 3.-plass på 60 meter hekk. Han deltok også ved det engelske U15-mesterskapet innendørs, der han kom på 7.-plass på 60 meter hekk, med ny personlig rekord på 9,03. I juni vant han femkamp ved det walisiske mesterskapet utendørs, i U15-klassen. Han deltok også ved det walisiske U17-mesterskapet, selv om han var i U15-klassen, og kom der på 4.-plass i høydehopp og 10.-plass i lengdehopp. Ved det walisiske skolemesterskapet i juli kom han på 2.-plass på 80 meter hekk.
Ved det engelske U15-mesterskapet i mangekamp i Stoke vant han femkamp, med ny personlig rekord på 2698 poeng.
I 2011 gikk han over til klassen U17. Ved det vestwalisiske mesterskapet innendørs i januar 2011 vant han høydehopp og lengdehopp, og fikk sølv på 60 meter hekk. Ved det åpne walisiske mesterskapet innendørs vant han 60 meter hekk, og kom på 2.-plass i lengdehopp. Han vant høydehopp og 60 meter hekk ved Celtic Cup innendørs, og kom på 6.-plass på 60 meter hekk, med ny personlig rekord på 8,43, ved det engelske U17-mesterskapet innendørs (England Athletics U15 / U17 / U20 Championships). Ved det engelske U17-mesterskapet i mangekamp innendørs (England Athletics U15/U17 Combined Events Championships) kom han på 8.-plass med 3.581 poeng, som var ny personlig rekord.
I august vant han høydehopp og kom på 2.-plass i lengdehopp og på 100 meter hekk ved Welsh Inter Regional Championships, og i september kom han på 4.-plass i tikamp ved McCain Combined Events Championships, med ny personlig rekord på 4.598 poeng.