cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konsum
Konsum er et begrep innen økonomi som betegner forbruket av varer og tjenester på siste hånd, det vil si hos forbrukere i sluttleddet i verdikjeden. Inntekter i sluttleddet som ikke konsumeres går til sparing, enten i form av finanssparing, investering, eller eksportoverskudd. Opplysninger og informasjon om konsumet i Norge blir levert av Statistisk sentralbyrå. Med konsumvarer eller forbruksvarer menes alle varer og produkter som egner seg for direkte konsum av sluttforbrukerne, f.eks privatpersoner, skoler eller sykehus. Motsatt er kapitalvarer eller innsatsvarer betegnelsen på råvarer, halvfabrikata eller maskiner som ikke brukes direkte, men som anvendes i produksjon av andre varer.
Innen samfunnsøkonomien beregnes to typer av konsum. Offentlig konsum er de utgifter som stat og kommuner har for eksempelvis offentlige tjenester. Offentlig konsum omfatter tjenester og varer som brukes av offentlige institusjoner, eid av staten, fylker eller en eller flere kommuner. Privat konsum er kjøp av varer og tjenester til forbruksformål gjort av husholdninger og ideelle organisasjoner. Det inkluderer også beregnet avkastning på boligkapitalen for husholdninger som eier egen bolig. Derimot regnes kjøp av bolig som realinvestering, ikke konsum.
Fordeling av konsum på forskjellige varer og tjenester avhenger blant annet av pris og inntekt. I henhold til den modell som forsørgelsesbalansen er bygd opp på, kan de produserte varer og tjenester enten konsumeres eller investeres.
Det er vanlig å beskatte konsum med merverdiavgift («moms»), i vestlige land med om lag 7-25 % av varens eller tjenestens verdi. Avgifter på konsum kan innrettes for å påvirke konsumentenes atferd, eksempelvis gjennom høyere avgifter på bensin, flyreiser eller biler enn hva man legger på andre varer. Fordelings- og miljøhensyn er de vanligste motivene for å beskatte konsum, men (progressiv) inntektsskatt vil nesten alltid ha større fordelingseffekt enn forbruksbeskatning.
Espen Berntsen
Espen Berntsen (født 12. mai 1967) er en norsk tidligere fotballdommer fra Ridabu utenfor Hamar.
Han debuterte som dommer i 1990, som tippeligadommer i 1997 og som FIFA-dommer i 2002. Han la opp som dommer på toppnivå i 2015. Berntsen representerte Vang Fotballag og har i tillegg til hjemlige serie- og cupkamper dømt flere europacupkamper og landskamper. Han dømte cupfinalen i 2004.
Han dømte 250 kamper i Tippeligaen.
Fosforsyre
Fosforsyre er et godkjent tilsetningsstoff i matvarer, og har E-nummer E338.
Fosforsyre kan danne tre ioner, fosfat, hydrogenfosfat og dihydrogenfosfat.
Kjetil Sælen
Han debuterte som dommer i 1997 og var tippeligadommer fra 2004 til 2013. Sælen representerer, hvor han også har vært daglig leder.
Han dømte 122 kamper i Tippeligaen, i tillegg til cupfinalen 2012 mellom og.
Sumter County (Sør-Carolina)
Sumter County er et fylke i den amerikanske delstaten Sør-Carolina. Det ligger i de sentrale delene av staten og grenser mot Lee County i nord, Florence County i nordøst, Clarendon County i sør, Calhoun County i sørverst, Richland County i vest og mot Kershaw County i nordvest.
Ølen kirke
Ølen kirke (Ølen kyrkje) er en langkirke fra 1874 i Vindafjord kommune, Rogaland fylke.
Byggverket er i tre og har 550 sitteplasser.
Kjerka kulturverksted
Kjerka kulturverksted i Arendal er byens gamle Frikirke.
Kirken ble bygget i 1879 i Barbuklev, den gang i Barbu kommune. I dag heter gaten Iuellsklev. Den gamle frikirkebygningen er i dag et verneverdig kulturminne som brukes til konserter og teater.
Norðragøta
Norðragøta (, dansk: Nordregøte), eller Gøta, er en bygd på Færøyene. Bygden ligger innerst i Gøtuvík på østkysten av Eysturoy. Norðragøta har en fiskerihavn med mange trålere, fiskemottak og fiskeeksportfirma. Det finnes også en plastvarefabrikk og mange handels- og servicebedrifter.
Norðagøta er administrasjonssentrum i Eysturkommuna, og danner en sammenhengende bebyggelse med Syðrugøta og Gøtugjógv. Den 1. januar 2015 hadde Norðagøta 629 innbyggere, mens den sammen med nabobygdene hadde 1 077 innbyggere. Gøtu kirkja er sognekirke for de tre bygdene.
Stedsnavnet betyr «gate», i betydningen «ferdselsåre», jamfør Nordagutu i Telemark. Norðagøta er fortsatt et viktig trafikknutepunkt med veiforbindelse til Leirvík og Fuglafjørður i nord og til bygdene langs Skálafjørður i sør.
Merethe Lindstrøm
Merethe Lindstrøm (født 26. mai 1963 i Bergen) er en norsk forfatter.
Merethe Lindstrøm ga ut sin første bok som tjueåring, novellesamlingen Sexorcisten og andre fortellinger i 1983. Senere har hun skrevet både noveller og romaner. Steinsamlere fra 1996 regnes som hennes litterære gjennombrudd.
Lindstrøm er født i Bergen, og er vokst opp i Hammerfest, Bergen, Stord, Høland og Oslo. I dag er hun bosatt i Storbritannia.
Norðragøta
Samfunn
Norðragøta var administrasjonssentrum i Gøtu kommuna fra 1912 til 2009, da Gøtu kommuna slått sammen med Leirvíkar kommuna til Eysturkommuna. Eysturkommuna har sitt administrasjonssentrum i Leirvík, som også ligger kort avstand fra Norðragøta. Norðragøta hører under Gøta kirkesogn som omfatter bygdene fra den tidligere Gøtu kommuna. Tidligere var trekirken Gøtu kirkja fra 1833 i Norðragøta sognekirke, men fra 1995 benyttes den nye kirken ved Gøtugjógv til dette formålet.
Postverk Føroya hadde eget postkontor i bygda fra 1915 til 1927, men fra da ble postvirksomheten sentralisert ved Gøtugjógv. Det fantes imidlertid frem til 1955 en ordning der post til bygda ble sortert ut ved Gøtugjógv for å så deretter bli fraktet til postkontoret i Norðragøta.
Historie
Norðragøta er en bygd med stor betydning i færøysk historie. Det er ikke kjent når bygda ble grunnlagt, men den er første gang nevnt i Færøyingesaga. Norðragøta er nevnt i forbindelse med Tróndur í Gøtu, som hadde sin hovedgård i Gøta – det er dog uvisst om Gøta i denne sammenhengen var Norðragøta eller Syðrugøta, men Norðragøta er oftest trukket frem som dette stedet. Tróndur var en hedensk vikinghøvding som styrte hele Færøyene i en periode, og fremstilles som den onde i sagaen. Sigmundur Brestisson, hvis far Tróndur drepte, er fremstilt som den gode, selv om også Sigmundur ledet røvertokter med mord og brann til følge. Sigmundur beseiret til slutt Tróndur og innførte kristendommen rundt år 1000.
Gøta har trolig fått navnet sitt fra en ferdselsvei eller vandrerrute som gikk gjennom område i tidligere tider, og som folk har bosatt seg ved, da gøta er det færøyske ordet for «gate». Navnet bøyes Gøtu i dativ og genitiv.
Det blir hevdet at den færøyske aksenten ved uttale av dansk, gøtudansk, har fått navnet sitt herfra
De gamle husene
I færøyske bygder har gamle hus vanligvis sine egne navn. I Norðragøta finnes de vernede husene Blásastova, Húsini hjá Glyvra Hanusi, Jákupsstova og Húsini hjá Peri. Gruppen med gamle hus omfatter også det gamle høylageret, som tilhører Blásastova, og den gamle kirken fra 1833.
Blásastova er et gårdshus som ble reist i 1833. I 1860 forlenget man huset med et lite påbygg i den øverste enden. Huset er bygd i tradisjonell færøysk stil, i tre på steingrunn. Langs den nordlige ytterveggen reiste man en steinmur som vern mot storm og regn. Taket er dekket med et tykt lag bjørkenever, og oppå dette gresstorv. Ytterveggene er behandlet med tjære, samtlige innervegger, tak- og gulvplanker består av ubehandlet granved. Det viktigste rommet var Roykstova, med et åpent ildsted der røyken sev ut gjennom en spalte i taket, eventuelt gjennom en skorstein. Gulvet bestod vanligvis av stampet jord. I Blásastova var gulvet av tre og hadde i tillegg en Herd, som sannsynligvis er påført på 1900-tallet.
De gamle fiskerhusene ble bygd omkring 1900, da jordbruket fikk redusert betydning til fordel for fiske. Husene ble reist i 1902 og 1907. I stedet for den tradisjonelle Roykstova hadde man nå et kjøkken med installert vann og avløp. Når det gjelder byggestil og proporsjoner, skiller ikke disse husene seg fra færøyske byggetradisjoner.
Húsi hjá Glyvra Hanusi er et meget vakkert, restaurert hus. Det brukes som møtelokale for medlemmene av historielaget, og til andre arrangementer. Begge de andre nyrestaurerte husene er privateide, og brukes som sommerhus av familiene.
De fire vernede husene var motiver på en serie frimerker fra Postverk Føroya i 1992.
Gøtu kirkja
Norðragøtas tidstypiske trekirke med gresstak ble reist i 1833. Denne kirken regnes blant det fineste av færøysk byggekunst fra denne tiden. Et gammelt sagn skal ha det til at kirken ble fullstendig ødelagt av uvær tre ganger. For at dette ikke skulle skje igjen, gav en dansk prest bygdefolket et råd om at de skulle støpe bolter i alle fire hjørnene på kirken. Dette ble gjort, og siden har ikke uvær skadet kirken. Den nye sognekirken ble innviet ved Gøtugjógv i 1995, i dronning Margrethe II av Danmarks nærvær.
Edward Kobyliński
Kobyliński vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den polske fireren som kom på tredjeplass, bak Tyskland og Italia, i firer med styrmann. Mannskapet på fireren var, Kobyliński, Stanisław Urban, Jerzy Braun, Janusz Ślązak og Jerzy Skolimowski som styrmann.
Lot-et-Garonne
Lot-et-Garonne er et fransk departement i regionen Nouvelle-Aquitaine. Hovedbyen er Agen.
Departementet består av fire arrondissementer, 40 kantoner og 319 kommuner.
Munich (Nord-Dakota)
Munich er en amerikansk by. Den ligger i Cavalier County i Nord-Dakota, og har 268 innbyggere. Den ble grunnlagt i 1904, og er oppkalt etter den tyske byen München.
Longcheng
Det har et areal på 346 km² og teller ca. 170 000 innbyggere (2003).
Munich (Nord-Dakota)
Tidligere senator Quentin Burdick kommer fra Munich.
Longcheng
Administrative enheter
Subdistrikter:
Storkommuner:
Kommuner:
Den tyske ideologi
Den tyske ideologi regnes i dag som et av de viktigste filosofiske verkene til Karl Marx og Friedrich Engels. Det ble skrevet rundt 1845, men, siden målet med det, ifølge Marx, var å oppnå egenforståelse ble det overlatt til «musenes gnagende kritikk». Først i 1932 ble det meste av manuskriptet, som ikke lenger var komplett, gitt ut av Marx-Engels Instituttet i Moskva. Deler av det ble oversatt til norsk og gitt ut av Pax forlag i 1970.
Verket er formet som en kritikk av unghegelianere som Ludwig Feuerbach, Max Stirner og Bruno Bauer og gir et første omfattende utlegging av Marx og Engels historieteori, som senere har blitt kalt historisk materialisme. I verket forkaster også forfatterne den på den tid og også senere rådende forståelse av begrepet kommunisme som et utopisk mål i det fjerne. Det er, tvert imot, et resultat av en pågående bevegelse, og kan ikke sees løsrevet fra den virkeligheten en til en hver tid befinner seg i.
Mens verket ble lunkent mottatt blant lederne i Sovjetunionen og andre tradisjonelle leninister, ble det desto viktigere for marxister som var kritisk til den sovjetiske varianten av marxisme.
Stanisław Urban
Stanisław Urban (født 13. september 1907 i Warszawa, død april 1940) var en polsk roer som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam, 1932 i Los Angeles.
Urban døde i Katyn-massakren i Sovjetunionen i 1940.
Sondre Kåfjord
Sondre Kåfjord (født 7. juni 1948) er en norsk fotball-leder som var president i Norges Fotballforbund (NFF) fra 2004 til 2010. Han har tidligere vært leder for toppfotballkomiteen.
Kåfjord var i en periode formann i Molde Fotballklubb. Siden har han hatt en rekke verv innen NFF, og var blant annet delegasjonsleder under EURO 2000. Han er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen og har vært rektor ved Høgskolen i Molde og ansatt i Sparebanken Møre, Molde. I perioden 2007–2009 var Kåfjord 1. nestleder i UEFAs mediekomité.
Kåfjord ble erstattet som fotballpresident av Yngve Hallén fra Sogndal ved forbundstinget i mars 2010.
647 Adelgunde
647 Adelgunde er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 11. september 1907 av August Kopff fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er trolig oppkalt etter prinsesse Adelgunde av Bayern, datter av kong Ludvig I.
Bjoa kirke
Bjoa kirke eller Bjoa kyrkje er en langkirke i enkel nygotikk fra 1895 i Vindafjord kommune i Rogaland fylke. Arkitekt for kirken var Hartvig Sverdrup Eckhoff. Byggverket er i tre og har 250 sitteplasser. Opprinnelig var kirken malt lys grønn utvendig, men nå er den hvit.
Langveggene i skipet har fire høye vinduer på hver side, i koret er det ett på hver side, dette er noe bredere enn de øvrige. Tårnet er firkantet, plassert i vest og har inntrukket firkantet tårnhjem samt spir. Interiøret preges av lyse farver holdt i grått, blått og hvitt. Dette farvespekteret kom til i forbindelse med restaurering av kirken i 1967 ved arkitekt Sigurd Lie Olsen. Tidligere hadde interiøret vært i en rosafarve, med gulbrune søyler. Kirken har tverrgalleri med orgel og benker vest i skipet.
Altertavlen er i nygotikk med maleri av «Peter og Jesus på Genesaret sjø» som midtmotiv. Foran alteret er en sirkelformet alterring.
Prekestolen er plassert sydvest i koråpningen og er holdt i blått. Døpefonten er flyttbar og er utført av tre, bemalt i blåtoner. Foten er åttekantet. Orgelet er fra Norsk Orgel- og Harmoniumfabrikk med ni stemmer fordelt på to manualar og pedal. Det er fra 1969.
Kirken har vernestatus som automatisk listeført kirke.
Tore Hund
Tore Hund (norrønt Þórir hundr), født rundt 990 og død en gang etter 1030, var en av de betydeligste høvdingene i Hålogaland. Han hadde gård på Bjarkøy i det senere Troms fylke. Tore Hund var en av lederne i opprøret mot kong Olav Haraldsson Digre, slik det er blitt beskrevet i Snorre Sturlassons saga om Olav den hellige i Heimskringla.
Tore Hund var ute i vikingtokter og ledet flere ekspedisjoner nordover til Kolahalvøya og Kvitsjøen i Bjarmeland (dagens Russland). Da Olav Haraldsson ble konge, ble Tore Hund hans lendmann i nord. Over tid surnet forholdet mellom kongen og Tore, det startet med kornmangel i Hålogaland, noe som førte til drap. Drapene førte til hevn og nye drap, og det tvang Tore Hund til å gå i opposisjon til Olav Haraldsson og alliere seg med den danske kongen Knut den mektige. Konflikten endte i det store slaget ved Stiklestad i 1030.
Tore Hunds ætt
Tore Hund var gift med en kvinne ved navn Ranveig, men vi kjenner ikke til hennes ætt. Med Ranveig fikk han sønnen Sigurd Toresson fra Bjarkøy. Om han hadde flere barn er uvisst og kanskje heller ikke sannsynlig.
Broren Sigurd Toresson var også en betydningsfull høvding og var bosatt på Trondenes sør for Bjarkøy og Grytøya. Sigurd var standsmessig gift med Sigrid Skjalgsdatter, søster til Erling Skjalgsson på Jæren, og med Sigrid hadde han sønnen Asbjørn som siden ble kalt for Asbjørn Selsbane.
Tore Hunds søster, Sigrid Toresdatter, ble inngiftet med Olve Grjotgardsson på Egge for å knytte allianser med de mektigste høvdingene i Trøndelag. Etter Olves død ble Sigrid gift med Kalv Arnesson som ble den nye høvdingen på Egge.
Politisk strid
Hålogaland kan rimeligvis bli sett på som en selvstendig fristat før Norge var fullstendig samlet utover 1000-tallet, men Hålogaland var ingen politisk enhet. De ulike høvdingene slåss innbyrdes for å utvide sine maktområder og allierte seg med kongen i sør om de opportunsk så fordeler av det, og brøt alliansen med kongen tilsvarende. For Tore Hund og andre betydningsfulle høvdinger var det ingen grunn til å akseptere det overherredømmet, til dels bygget på vold og brutalitet, som først Olav Tryggvason og siden Olav Haraldsson sto som representanter for.
Tore Hund ble født i en tid preget av nye og gamle konflikter. Både Olav Tryggvason og Olav Haraldsson sto for kristning av landet, men kristningen var ikke spørsmål om tro alene. Kristendommen var også et mektig politisk redskap for å rive gamle høvdingsystemer over ende, og for Hålogaland var det ingen selvsagt sak at Hårfagreætten hadde noen odelsrett til å styre utenfor Vestlandet.
Løpebiller
Det er beskrevet over 40 000 arter i verden, hvilket gjør løpebillene til en av de artsrikeste billegruppene.
Utseende
Løpebillene varierer i størrelse fra 1 til 90 mm. Artene er vanligvis avlange og har lange bein. De hører til i gruppen Adephaga, som skiller seg fra andre biller blant annet ved at lårdekket (coxae) til bakbeina er store og ubevegelige, sammenvokst sammen med det første bakkroppsegmentet og når lengre bakover enn det første bakkroppsleddet. Mange av artene er mørke på farge, fra blåsvarte til brunsvarte, men det finnes også mer fargerike arter, vanligvis med hvite, røde eller rødbrune farger. Noen er mer eller mindre metallglinsende, ofte i en grønnlig farge.
Hodet er stort og bredt, fasettøynene er vanligvis store og litt utstående fra hodet, men det finnes også grupper med reduserte øyne, som slekten Aepus, samt noen hulelevende arter. Kjevene er framoverrettede, store og kraftige, og er mer eller mindre sigdformede. Særlig gruppen sandjegere har imponerende kjever, som de bruker til å fange og avlive bytte. Antennene er forholdsvis lange og trådformede med unntak av hos den utseendemessig avvikende gruppen Paussinae.
Sørli skole (Nittedal)
Sørli skole er en skole i Nittedal kommune. Den ligger i området Rotnes. Den har nesten 400 elever. Rektoren er Eva-Britt Rem.
Løpebiller
Utseende
Brystskjoldet (pronotum) er firkantet til mer eller mindre hjerteformet, ofte omtrent like langt som bredt, og klart avsatt fra hodet og dekkvingene. Dekkvingene er vanligvis nesten hårløse, men det kan sitte noen hår langs ytterkanten og bakerst i spissen. Ofte sitter det også enkeltstående, lange børstehår i små groper oppe på dekkvingene. Dekkvingene kan ha en glatt overflate eller være småknudrete, og mange har rekker av punktgroper eller små forhøyninger. Hos noen store arter er flyvevingene forsvunnet og dekkvingene kan være mer eller mindre sammenvokst. Andre har velutviklede flyvevinger og er aktive, raske flyvere. Bakkroppen består av seks segment, men ikke alltid, slik som hos slekten Brachinus. Beina er lange og tynne. Framleggene (tibiae) har som oftest et hakk på undersiden som brukes til å rense antennene.
Larvene kan ha mange ulike kroppsformer, men er vanligvis noe langstrakte og mørke på farge. Utenom sandjegere i slekten Cicindela og senere larvestadier i slektene Lebia og Brachinus, er alle larver av den campodeiforme typen, hvor hodet og munndelene er rettet framover. Bryststykket er ofte mer avlangt, med tre par lange gangbein, som er plassert med noe avstand, det gjør at de lett kan krype fritt rundt. Bakkroppen har ti ledd. Bakerst har de to, som oftest korte, halevedheng. Kjevene er meget velutviklet. Antennene har 3-5, vanligvis 4 segmenter eller ledd. De kan ligne kortvinge larver, men skiller seg fra disse ved at de har seks fotledd, hos larver av kortvinger er kloleddet sammenvokst med fotleddet.
Levevis
De fleste løpebillene er aktive når det er mørkt og lever i skjul når det er dagslys, men det er også arter som er aktive på dagen også i sterkt sollys. Det store antall arter foretrekker fuktige habitater med relativt lave temperaturer (unngår solskinn), og finnes særlig under steiner, planteavfall, eller under barken av råtne trær. Men noen løpebiller lever i trekronene; særlig gjelder dette tropiske arter. I Norge har slekten Dromius et slikt levevis. De fleste lever likevel på bakken, og de kan finnes nær sagt overalt. Noen er alpine og lever høyt i fjellet, mens andre har valgt svært fuktige lokaliteter, helt i vannkanten langs innsjøer og vassdrag. Noen lever helt ned i tidevannsonen langs havstrender. De tåler både saltholdighet og å bli oversvømt av tidevannet. Andre lever der det er tørt som i en ørken og er svært motstandsdyktig mot tørke og høy temperatur.
De fleste av løpebillene er predatorer (rovdyr), både som larver og fullt utviklede (imago). Men det finnes også noen, blant annet slektene Amara og Zabrus, som lever av frø. Ulike løpebiller spiser mange forskjellige typer smådyr, i tillegg til åtsler. Løpebiller er viktige predatorer på insekter, spretthaler, edderkoppdyr, snegler og meitemark. Enkelte arter fordøyer maten utenfor kroppen, det vil si at de gulper opp «magesaft» på byttet, etter en tid, når byttet går i oppløsning fortærer de det.
Løpebiller er byttedyr for insektetere, som fugler og spissmus. Mange av løpebillene forsvarer seg ved å skille ut et illeluktende og usmakelig eller giftig stoff. Særlig utviklet er dette hos bombarderbillene (Brachinus spp.), som kan sprute «kokende varme kjemikalier» med stor presisjon.
Løpebiller gjennomgår en fullstendig forvandling. Det vil si at de gjennomgår en utvikling som inneholder både larvestadier og et puppestadium før voksenstadiet. Ofte er livssyklusen ett år, men for de store artene kan larvestadiene strekke seg over flere år, særlig i nord og i fjellet der sommeren er kort.
Tore Hund
Politisk strid
I tillegg hadde Tore Hund et personlig motsetningsforhold til kongen ved at denne hadde idømt ham en stor bot etter et mord, foruten at kongen selv drepte en av hans nære familiemedlemmer, nevøen Asbjørn Selsbane. Da Olav Haraldsson sto ansvarlig for at høvdingen Erling Skjalgsson ble drept på en lite høvisk måte i 1028, var begeret fullt. Tore Hund stilte seg sammen med høvdingene Kalv Arnesson og Hårek fra Tjøtta i spissen for et opprør mot kongen. En allianse med danskekongen Knut den mektige lå da i kortene.
Olav Haraldssons motstandere
Olav Haraldsson bygde seg allianser med et nett med slektsforbindelser, og knyttet således til seg blant annet Kjetil Kalv på Ringnes i Stange, og Tord Guttormsson på Steig i Fron, men dette nettet var forbeholdt Østlandet. Vestlandet og Hålogaland hadde han ikke full kontroll over.
Løpebiller
Noen utvalgte grupper og arter
Lærløper, Carabus coriaceus, er den største arten som finnes i Norge og kan bli opptil 5 cm lang. Denne store, tunge og trege billen er ganske vanlig i løvskog og rikere barskog i Sør-Norge. Den er matt svart, og dekkvingene har en læraktig rynkete overflatestruktur. De voksne billene finner man helst på ettersommeren, og som de fleste medlemmene i denne slekten er de for det meste nattaktive.
Liste over kriger Jordan har deltatt i
Denne listen er laget for å vise hvilke kriger Jordan har vært delaktig i.
Løpebiller
Noen utvalgte grupper og arter
Fiolett jordløper, Carabus violaceus, er en stor, svart art som lett kjennes på at sidekantene av brystskjoldet og dekkvingene er metallisk fiolette. Dekkvingene mangler lengdestriper. Vanlig over det meste av landet. Den er noe slankere og raskere enn lærløperen. To andre vanlige arter som ligner er Carabus glabratus som ikke har så klar og tydelig fiolett sidestripe, og Carabus problematicus, som ofte har metallisk sidestripe, men som har et tydelig lengdestripet mønster på dekkvingene. Den sistnevnte arten er vanlig i fjellet.
Samuel Bugge
Samuel Bugge er navnet til flere personer i slektene Bugge:
Løpebiller
Noen utvalgte grupper og arter
Vanlig jordløper, Carabus nemoralis, er vanlig i byparker og på dyrket mark. Den ligner fiolett jordløper, men er litt mindre og bredere, og dekkvingene har lett metallglans og lengderekker av punktgroper. Denne arten ser ut til å være et viktig rovdyr som blant annet spiser mange landlevende snegler som ellers kunne gjort skade i åkre og hager. Det finnes også mange andre, store arter i slekten Carabus.
Tore Hund
Olav Haraldssons motstandere
Den mest betydelige høvdingen var Erling Skjalgsson på Jæren som ikke bare kontrollerte Rogaland, men store deler av Vestlandet. Sigvat skald kaller ham for skjöldungr jarla, det vil si «jarlers konger», noe som sier mye om den enestående posisjonen som Erling hadde i Norge. I tillegg hadde han knyttet viktige og komplekse slektsbånd til andre betydningsfulle ætter, spesielt de i nord. Selv var hans mor Olav Tryggvasons søster Astrid, og hans egen søster Sigrid var gift med Sigurd på Trondenes, bror av Tore Hund. Erlings datter Ragnhild ble gift med Torberg Arnesson på Giske. En søster av Torberg var gift med Hårek av Tjøtta, og en av sønnene til Erling, Aslak, var gift med Svein jarls datter Sigrid.
Classic (snooker)
Classic var en snookerturnering for profesjonelle som ble arrangert for første gang i 1980 og for siste gang i 1992. På grunn av ulike sponsorer hadde turneringen flere forskjellige navn opp gjennom årene. Turneringen ble rankingturnering i 1984.
Løpebiller
Noen utvalgte grupper og arter
Larverøvere, Calosoma spp., er store, metalliske, litt flattrykte arter som klatrer rundt i trærne. De er viktige rovdyr som særlig spiser mange sommerfugl-åmer, og blir regnet som nyttedyr i skog. De to artene som er funnet i Norge er sjeldne og lever bare i sør, men minst én av dem finnes nord til Sognefjorden. De norske artene forekommer oftest knyttet til eik.
Tore Hund
Olav Haraldssons motstandere
For å få totalitær kontroll over Norge måtte Olav Haraldsson i førstningen gå utenom en så mektig mann som Erling Skjalgsson. Han gjorde Hålogaland til et første mål før Rogaland, og fikk Tore Hund som sin lendmann. Men rundt 1021 lar han Olve Grjotgardsson på Egge drepes, og gjør Tore Hunds søster til enke. Da endres forholdet mellom kongen og hålogøyingene. Bedre blir det ikke at høsten slår feil i Nord-Norge, og Olav Haraldsson legger ned forbud mot salg av korn til Hålogaland.
«Reis heim igjen, håløyg!»
Snorre Sturlasson utpensler den kommende konflikten mellom Tore Hund og Olav Haraldsson gjennom en serie opptrappende konflikter
Tore Hunds bror Sigurd på Trondenes holdt tre blot hvert år, og selv da han tok kristendommen fortsatte han å holde gjestebud med mye folk ved samme tidspunkt som før. Da Sigurd døde av sykdom, tok den 18-årige sønnen Asbjørn opp arven og holder gjestebud som tidligere, inntil kornhøsten slo feil i Hålogaland. Neste år var det like ille, og moren Sigrid ville han skal spare korn og avholde seg fra gjestebud, men det ville ikke sønnen. Han fikk lånt korn, men neste år, 1022, var det fortsatt ille, og da kommer det bud fra kong Olav Haraldsson at ingen fikk lov å selge korn til Hålogaland.
Likevel seilte Asbjørn sørover for å kjøpe korn. Han kom til Karmsund ved Avaldsnes hvor Tore Sel var kongens årmann. Tore Sel møtte Asbjørn og hørte ærendet hans, ville ikke selge ham korn og i stedet advarte eller truer ham: «Reis heim igjen, håløyg! Det blir det beste for deg!»
På veg nordover måtte Asbjørn igjen passere Avaldsnes og blir møtt av Tore Sel som kom med mange folk og tok kornet fra håløygen. Til sist tok han det staselige seilet og gir ham et dårlig et i bytte ettersom «det var godt nok når de seiler med tom båt».
Det var en dypt deprimert Asbjørn som seiler tomhendt hjem. Ikke kunne han holde julegilde, og da ville han heller ikke gå i gjestebud til onkelen Tore Hund. Tore Hund synes dårlig om det og lot det høre at gutten fryktet «en Sel-Tore på hver holme». Den ydmykelsen kunne ikke Asbjørn leve med, og da våren kom, seiler han igjen sørover.
Rygekongen velger side
På Avaldsnes er kong Olav på besøk, og han spør Tore Sel om hvordan håløygene tok tapet av kornet. Tore Sel svarer at det likte de dårlig, men da han tok seilet, begynte Asbjørn å gråte. Dette hører Asbjørn og styrter inn i stua med hevet sverd og slår hodet av årmannen slik at det faller av foran kongen. Olav Haraldsson blir rasende og får Asbjørn satt i lenker.
Løpebiller
Noen utvalgte grupper og arter
Cychrus caraboides er en middelsstor, mattsvart, nærmest pæreformet løpebille som er spesialisert på snegler. Hodet er sterkt forlenget, noe som hjelper billen til å nå inn i sneglehuset for å få fatt i sneglen. Vanlig i skog over hele landet.
Tore Hund
Rygekongen velger side
Da griper Erling Skjalgsson inn, og med seg har han så mye som 1500 mann. Han ber kongen dømme straff så lenge gutten ikke må bøte med livet eller fare fra landet. Dette er første gang Erling Skjalgsson, rygekongen, går i direkte opposisjon mot kong Olav som rasende blir nødt til å bøye av. Kong Olav dømmer Asbjørn til å overta Tore Sels plass som årmann. Asbjørn aksepterer, men vil gjerne hjem til Trondenes først. Kongen går nødigst med på det. Snorre slår deretter fast at uvennskapet mellom Erling og Olav vokste etter dette.
Løpebiller
Noen utvalgte grupper og arter
Sandjegere (slekten Cicindela) er raskt jagende, oftest dagaktive biller. De løper og flyr meget raskt i solskinn og kan være vanskelige å fange. De er ofte vakkert fargede, den vanligste arten i Norge, grønn sandjeger (Cicindela campestris) er irrgrønn med hvite flekker på oversiden og metallisk rødfiolett på undersiden. Larvene er også grådige rovdyr, men de sitter stille i en utgravd sjakt og venter på byttedyr, som fanges med de lange kjevene. Hodet til larven passer perfekt til åpningen av sjakten og fungerer som lokk. For å gjøre det vanskelig for fiender å trekke larven ut av hullet, har den et par kroker på ryggen av et av bakkroppsleddene som tjener til forankring. Sandjegerne blir av og til regnet som en familie for seg selv, Cicindelidae.
Tore Hund
Rygekongen velger side
Vel hjemme kommer Tore Hund og råder Asbjørn om å ikke gå i kongens tjeneste, og til gjengjeld skal ætten og frender støtte ham mot kongens uvennskap: «Forrige gang du seilte sør i landet, ble det til stor skam, men det stod da til å rette på. Men denne ferden blir til skam for både deg sjøl og frendene dine, om det skal bli til det at du blir kongens trell og jamngod med slik en usling som denne Tore Sel!» Asbjørn gjør som Tore Hund råder.
John Spencer, 1. jarl Spencer
John Spencer, 1. jarl Spencer, (født 19. desember 1734, død 31. oktober 1783) var en engelsk adelsmann og politiker.
Tore Hund
Mordet på Asbjørn
I 1024 tok kong Olav halve sysselen i Hålogaland fra Hårek på Tjøtta og gav den til Åsmund Grankjellson som gikk i forbund med to brødre på Langøya i Vesterålen, Gunnstein og Karle, som begge ville innynde seg hos kongen.
Da Åsmund hørte at Asbjørn Selsbane hadde seilt til stevnet ved Vågan, dro han ut sammen med Karle for å møte ham på heimvegen. De gjenkjenner Asbjørn på hans blå kjortel ved roret, og da skipene passerer hverandre i et sund, sa Åsmund at han skulle få farget den kjortelen rød. Han kastet et spyd etter Asbjørn, traff ham midt i livet og naglet ham fast til tofta. Skipet fraktet Asbjørn tilbake til Trondenes som lik.
Mor Sigrid sendte bud på Tore Hund til gravøl. Da folket skulle ta avskjed, gav hun hver og en rike gaver, og til sist tok hun farvel med Tore Hund ved å rekke ham et spyd og sa så:
«Her er det spydet som stod igjennom Asbjørn, sønn min, og det er blod på det ennå, så det blir lettere for deg å huske hvordan det høver i det såret du så på Asbjørn, din brorsønn. Om du vil gjøre et karstykke nå, så lot du dette spydet gå ut av hendene slik at det kom til å stå i brystet på Olav Digre. Og det sier jeg, du skal være hver manns niding om du ikke hevner Asbjørn.»
I Snorres levende skildring var Tore Hund så rasende at han ikke klarte å slippe spydet eller si et ord, og folk måtte støtte ham slik at han ikke gikk rett på sjøen.
En fatal ferd til Bjarmeland
Våren 1026 sendte kong Olav Haraldsson sin hirdmann Karle fra Langøya på Bjarmelandsferd. Gunnstein ble også med. Avtalen var at kongen skulle ha halvparten av hva de fikk inn. Da Tore Hund hørte dette, dro han med, men i eget skip og sa at de skulle dele likt. Brødrene var lite lystne når de så størrelsen på Tores skip og antall menn ombord, men de ble med. Stemningen var dog spent mellom partene, men utbyttet de fikk var rikt.
Da Tore Hund ville dele utbyttet, var brødrene uvillige. Da kjører Tore Hund spydet sitt tvers gjennom Karle, og i henhold til Snorre med følgende replikk: «Her skal du få kjenne en bjarkøying, Karle!»
Gunnstein fikk med seg liket av broren og satte til havs. Tore Hund fulgte etter, og halte innpå inntil Gunnstein seilte skipet sitt i fjæresteinene og stakk av til lands. Tore Hund tok alt godset på det etterlatte skipet og senket det i havet med stein.
Gunnstein kom seg etter hvert sørover og fortalte kongen om Bjarmelandsferden.
Tore Hund må betale bot
Våren 1027 bød kong Olav leidang langs hele landet for å møte kong Knut den mektige. Kalv Arnessons bror, Finn Arnesson, ble sendt nord til Hålogaland for å organisere leidangshæren. I Vågan skulle hæren samles, og Tore Hund kom med det store langskipet sitt med plass til 80 mann. Da Finn møtte Tore Hund på tinget, tok han straks opp drapet på Karle og krevde på kongens vegne en bot på 30 merker gull.
Tore Hund verget seg med at boten var stor, og at han iallfall måtte ha tid på seg til å samle penger. Finn satte spydodden mot brystet til Tore og krevde at boten skulle betales på stedet. Tore Hund tok da til å låne penger av kjenninger og fikk litt her og litt der, litt sølv og litt gull, og imens gikk tiden og folk forlot stedet. Finn oppdaget at det ble lite med folk rundt ham, og han tok det som Tore Hund hadde skrapet sammen, kanskje en tredjedel, og sa at resten måtte betales direkte til kongen. Så dro han hastig sørover etter hæren.
John Spencer, 1. jarl Spencer
Spencer var parlamentsmedlem (Whig) for Warwick fra 1756 til 1761. Han var også High Steward av St. Albans i 1772 og borgermester av St. Albans i 1779. Den 3. april 1761 ble han gjort til baron Spencer av Althorp og vicomte Spencer av George III, og den 1. november 1765, ble han gjort til vicomte Althorp og jarl Spencer. Spencer døde i 1783 i Bath i en alder av 48. Han ble gravlagt i familiens gravsted i St. Mary's Church i Great Brington i Northamptonshire.
Tore Hund
Tore Hund i kong Knuts tjeneste
Våren 1027 seilte kong Olav sørover med hæren og herjet i Danmark mens svenskekongen Anund Jakob herjet i Skåne. Kong Knut samlet hæren i England og seilte østover. Med seg hadde han nordmennene Håkon Eiriksson, Erling Skjalgsson og Tore Hund. Hårek på Tjøtta var derimot i kong Olavs hær. Kong Knut la seg med hæren i Øresund, og da gikk kong Olav og hæren i land og etterlot skipene sine, dog ikke Hårek som ikke ville oppgi skipet sitt. Etterpå klarte han å lure seg forbi danskekongens flåte og seile nordover til Tjøtta.
I 1028 seilte kong Knut til Nidaros sammen med Tore Hund, og i Trøndelag ble danskekongen lyst til Norges konge. Både Tore Hund som Hårek på Tjøtta ble gjort til kongens lendmann, fikk finnskatten og rike gaver.
Både 1029 og 1030 var Tore Hund på finneferd nord for Hålogaland. Etter sigende skal han ha kjøpt tolv skinnkofter av finnene som var så sterke at jern ikke beit på dem. Når det kommer ord om at Olav Haraldsson var på veg tilbake til Norge østfra, byr Tore Hund ut leidang i Hålogaland og seiler sørover.
Slaget på Stiklestad
På høysommeren 1030 kom Olav Haraldsson østfra med en hær, men bøndene samlet seg i stort antall for å møte ham. Tore Hund ledet bondehæren sammen med Hårek på Tjøtta og Kalv Arnesson
Bondehæren minnet hverandre om den friheten som kong Knut har lovet dem og som de mente Olav Digre ville ta fra dem. Tore Hund sa «Jeg minnes nok de menn jeg har mistet, kong Olav har tatt livet av fire menn som alle sammen var gjæve i stilling og ætt: Asbjørn, brorsønn min, Tore og Grotjard, søstersønnene mine, og Olve, far deres, og alle disse skylder jeg å hevne.»
I henhold til tradisjonen hadde Tore Hund med seg 11 utvalgte menn i tillegg til de øvrige fra Hålogaland. De sto først i fylkingen under egen fane sammen med Håreks og Kalvs menn. I tillegg var det en håløyging som het Torstein Knarresmed. Kong Olav hadde tatt fra ham et handelsskip, og han ville være fremst i fylkingen. Når Tore Hund ropte «Fram, fram, bondemenn!», tørnet hærene sammen.
Fremst i kongshæren sto Olav selv, og han hogg med sverdet etter Tore, men Tore hadde ei reinsskinnskofte, og slaget sklei av i en sky av reinshår. Kongen ropte da til Bjørn Stallare som hadde øks: «Slå du hunden som jern ikke biter på!» Bjørn Stallare ga Tore et slag med øksehammeren slik at han vaklet, men slo ham ikke overende. I stedet kjørte Tore spydet Selshevneren gjennom den andre mens han sa: «Slik spidder vi bjørnene!»
Torstein Knarresmed hogg kong Olav med øksa og traff ham over kneet. Finn Arnesson drepte deretter Torstein. Kongen kastet fra seg sverdet, lente seg mot en stein og begynte å be Gud hjelpe seg. Tore Hund lente seg fram og støtte spydet opp under kongens brynje og inn i maven på ham. I samme stund fikk han også et tredje sår av ei øks på venstre side av halsen. Av disse tre skadene døde kongen.
Etter kongens død varte ikke slaget lenge. Kongshæren flyktet, og bondehæren forfulgte dem ikke. De vendte tilbake til stridsvollen hvor mange hadde frender og venner. I henhold til tradisjonen var det Tore Hund som bredte et klede over kongens lik.
Den ondskapsfulle Tore Hund
Ettertiden, spesielt de kirkelige skriftene, har forsøkt å rettferdiggjøre Olavs krav til tronen og hans kongedømme ved å fordømme og fortegne hans motstandere. Hvis helgenkongen var god, var hans motstandere onde. Fienden er djevelen og Olavs motstandere djevelens medhjelpere. Tore Hund og hans allierte var «ondsinnede mennesker og ugjerningsmenn», og «svikere», «onde» og «troløse». Betegnende er Adam av Bremens påstand at høvdingene gikk mot kongen fordi han hadde drept konene deres, og kvinnene ble drept fordi de drev på med trolldom.
Trolldomsmotivet går igjen for nordlendingene og Hålogaland. Tore Hund drev handel med finnene og skaffet seg «tolv reinskinnskufter med mye trollskap i». Siden stilte Tore Hund elleve utvalgte menn først i striden mot kongen, og han selv var den tolvte, og underforstått var de tolv bar alle kofter besatt med trolldom. Trolldomstemaet går igjen også i Olav Tryggvasons saga i hans møte med Raud den ramme.
Etter at Olav var flyktet til Gardariket sier Snorre Sturlasson at grunnen til at nordmennene reiste seg mot kongen var at «de ikke tålte hans rettferdighet» da han straffet rike likt med fattige. Denne rettferdiggjøringen av Olavs styre er ikke historisk korrekt, like lite som konstruksjonene om trolldom og de senere påståtte mirakler er det.
Løpebiller
Noen utvalgte grupper og arter
Slekten Notiophilus omfatter noen små, glinsende arter som kan kjennes på et meget stort hode med utstående fasettøyne og dype furer i pannen. De er dagaktive og fanger spretthaler og andre smådyr. Den vanligste arten er Notiophilus biguttatus.
Graveløpere (slektene Clivina og Scarites) er avlange, slanke biller med korte bein som er omformet for graving. De lever stort sett underjordisk. Clivina fossor er vanlig i Norge.
Slekten Bembidion omfatter en mengde små, som oftest metallisk glinsende arter. De kan kjennes på at det ytterste leddet av kjevepalpene (de lengste av munnvedhengene) er sterkt redusert, til en kort tapp. Mange av disse artene er knyttet til elvestrender, andre er vanlige på dyrket mark, men de unngår skog.
Aepus marinus er en ganske liten, spesialisert art som lever på havstrender. Den gjemmer seg i bergsprekker eller under steiner når sjøen flør og kommer fram igjen ved fjære sjø. Denne billen har sterkt reduserte øyne.
Artene i slekten Amara utmerker seg ved at de er vegetarianere, og lever av frø. De spiser særlig gressfrø. Disse billene har en bredere kroppsform enn det som er vanlig for løpebiller. Det finnes mange arter som kan være til dels vanskelige å skille.
Bombardérbiller av slekten Brachinus er ikke funnet i Norge, men én art finnes i nabolandene. Disse billene har et særegent kjemisk forsvar. Blir en bombardérbille truet, skyter den ut varme, etsende kjemikalier med stor presisjon. I bakkroppen har billen kjertler som produserer hydrokinon og hydrogenperoksid. Disse kjemikaliene reagerer voldsomt med hverandre om de kommer i kontakt. Om billen vil utløse våpenet, presses kjemikaliene via separate kanaler inn i et tykkvegget reaksjonskammer. Der reagerer de under sterk varme- og gassutvikling (temperaturen når gjerne ca. 80 °C), og den etsende væsken sprutes ut gjennom en utførselsgang. Det kan høres et lite smell, derav navnet bombardérbille. Stoffet kan føre til øyeskader om man får det på øynene. Andre løpebiller, blant annet Cychrus caraboides, har lignende, men mindre dramatiske forsvarsmetoder. Bombardérbillene er livlig farget, ofte med rødt hode og brystskjold og metallgrønne dekkvinger.
Fiolinbillen, Mormolyce phyllodes, er en tropisk art som lever i Sørøst-Asia. Denne store, opptil 10 cm lange billen har en veldig karakteristisk form. Hodet og brystet er sterkt forlenget, mens dekkvingene er sterkt utvidet til siden, slik at hele dyret minner mye om en fiolin eller gitar i formen. Den er ganske flat, og antenner og bein er svært lange. Den lever i trærne der den spiser insektlarver og snegler. Den flate kroppsformen gjør at denne ganske store billen kan gjemme seg under bark.
Artene i underfamilien Paussinae er knyttet til maur. Denne gruppen, som ikke finnes i Norge, omfatter omtrent 400 arter av små, brunlige biller som lever i maurtuer. De skiller seg fra andre løpebiller ved å ha uvanlige, kølleformede antenner, og blir ofte regnet som en egen familie, Paussidae.
Løpebiller og mennesker
Løpebiller er regnet for nyttige insekter, siden de fleste artene er predatorer. Om man skal dra nytte av løpebillene som naturlige fiender for skadedyr, er det viktig at de får rikelig med skjul der billene kan gjemme seg når de ikke er aktive, for eksempel ved at en lar striper av høy vegetasjon stå igjen i åkeren, eller urørte områder, langs bekker og lignende. Noen arter brukes i biologisk bekjemping av skadedyr, blant annet bladlus og snegler. Et eksempel kan være larverøvere som spiser både larver og pupper av sommerfugler, dette kan holde bestanden av skadedyr nede. I 1905 ble en stor mengde Calosoma sycophanta sendt fra Europa til New England for biologisk kontroll av løvskognonne (Lymantria dispar).
Mange arter er små og lite synlige og sjenerende, kanskje fordi artene ikke dagaktive. Noen arter kan invadere kjellere, spesielt om høsten, da de leter etter steder å overvintre, men få om noen løpebiller trives innendørs. Noen arter regnes også som plagsomme skadedyr, særlig planteetere, som i slekten Zabrus. Masseforekomster av Zabrus tenebrioides kan forårsake store skader på kornavlinger.
Tore Hund
Den ondskapsfulle Tore Hund
Tore Hund og hans følgesmenn kjempet ikke mot en rettferdig helgenkonge. Tvert imot, de bekjempet den urimelige og harde kong Olav Haraldsson som kom sørfra. Helgengjøringen skjedde etter slaget på Stiklestad og i et slikt omfang at alle tidligere vurderinger og verdier ble snudd opp ned. En av grunnene var at danskekongens Knut den mektiges løfter ikke ble holdt, og helgengjøringen ble politisk opportunt.
Den fordømte Tore Hund
Samtidige skaldekvad nyanserer det religiøse bildet som fortrengte det politiske bildet av Olav Haraldsson. Sigvat skald sier i kvadet Erfidråpa at Olav hogg etter Tore med sverdet, men det beit ikke på Tore Hund. Også Sigvat var preget av den kirkelige demoniseringen av kongens motstandere, men samtidig sier han at «den mann som bebreider Tore for feighet, fornekter den dristige Hunds sanne mot, (...) ettersom den kraftige kriger (...) våget å rette hugg mot en konge».
Det kirken fordømte mest, å gjøre opprør mot en kristen konge og således mot Gud selv, er det samme som i Sigvats øyne likevel kan beundres ettersom det krever en mann med usedvanlig krigersk mot å gå imot slike mektige krefter.
Disneyland
Disneyland er den originale Disney-temaparken i Anaheim i California.
Tore Hund
Den fordømte Tore Hund
Etter slaget på Stiklestad forlot Tore Hund Norge. Snorre har kun vage og sekundære informasjoner om hans videre skjebne: «Tore Hund fór bort fra landet kort tid etter kong Olavs fall. Tore fór til Jorsal, og mange har fortalt at han visst ikke kom tilbake.» At Jorsal, det vil si Jerusalem, skulle ha vært målet tyder på at Snorres kilde mente at Tore Hund hadde en bot å sone, noe som ikke er rimelig for en mann som gjorde det han mente var rett. Hvor Tore Hund til slutt havnet, er uvisst, men ettersom han ikke blir bekreftet i andre kilder, er det rimelig å anta at han må ha dødd kort tid etter, enten i 1030 eller året etter. Hjem til Bjarkøy kom han uansett aldri mer.
Disneyland
Disneyland kan også vise til:
Tore Hund
De historiske kilder
Det finnes en kort fortelling ved navn Selsbanetåtten som gjenforteller skjebnen til Tore Hunds nevø. Både Asbjørn Selsbane og Tore Hund opptar en betydelig del av Olav den helliges saga, skrevet av Snorre Sturlasson, og er blant de litterære høydepunktene i denne sagaen.
Løpebiller
Løpebiller og mennesker
Løpebiller er lette å samle inn ved hjelp av fallfeller og er derfor en vanlig gruppe å undersøke ved ulike slags økologiske undersøkelser og overvåking av miljøkvaliteter. De er godt studerte og er generelt en av de insektgruppene man vet mest om.
Rødlistearter
Mange av artene er avhengig av spesifikke habitater og levekår. Noen er svært tilpasset en naturtype. På grunn av utbygging og økende ødeleggelse av naturlige økosystemer og habitater har noen arter blitt oppført på Norsk rødliste for arter over truede arter. En av de mest kjente i Norge er elvesandjegeren som er tilknyttet områder med sand langs elvbredder av større vassdrag. I alt er 63 arter oppført på Norsk rødliste for arter 2010, omtrent halvparten av disse er lagt i kategorien nær truet.
Evolusjon
Biller tilhørende gruppen Adephaga er dokumentert fra slutten av perm, omtrent 250 millioner år siden. Løpebillene utviklet seg og skilte lag med sine nærmeste slektninger for noe over 200 millioner år siden, i trias og jura. Mer avanserte former av løpebiller, som gruppen markløpere (Harpalinae), som består av over halvparten av de beskrevne artene, tok form i kritt. Man kjenner tallrike former av fossile løpebiller, både fra avtrykksfossiler ("forsteininger") og fra rav.
Det er forsket mye for å belyse fylogenien til løpebillene, noe som har medført en rekke revisjoner av systematikken og taksonomien. Hovedlinjene er imidlertid allment akseptert. Trolig vil mye av systematikken være uavklart også i den nærmeste framtiden, og endringer i kategoriseringen av ulike løpebiller vil nok forekomme fra tid til annen. De oppdages også nye arter, særlig i tropiske områder.
Systematisk inndeling - med noen av de vanlige norske artene
Løpebillene (Carabidae) er en meget artsrik gruppe av biller. Artstallet varierer med hvilken litteratur man leser, men det har blitt beskrevet mer enn 40 000 på verdensbasis, hvorav cirka 2 000 i Nord-Amerika og 2 700 i Europa. Disse er fordelt i 34 delgrupper (underfamilier) og 1981 slekter. I Norge er det registrert omtrent 260 arter.
Løpebillenes nærmeste slektninger er urløpebiller (Trachypachidae) og Rhysodidae. Deres systematiske plassering har vært forskjellig, fra søstergrupper (familier) til løpebillene, men også noen ganger inkludert som delgrupper (underfamilier) i løpebiller (Carabidae).
Denne oversikten er mangelfull og omfatter bare noen få av artene, særlig arter fra Norge. Den er basert på Database Carabidae of the World, og kan være litt annerledes enn i annen litteratur.