cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diana, prinsesse av Wales
Aids og landminer
FN har henvendt seg til landene som produserte og lagret de største antallene landminer; (Kina, India, Nord-Korea, Pakistan, Russland og USA), og bedt dem om å signere Ottawa-traktaten som forbyr deres produksjon og bruk, noe som Diana hadde hatt som mål. Carol Bellamy, administrerende direktør i UNICEF, sa at landminer fortsatt var «en dødelig attraksjon for barn, som har en nysgjerrighet og et ønske om å leke som ofte fører dem inn i de utsatte områdene».
Død
Den 31. august 1997 døde Diana etter å ha vært utsatt for en bilulykke i høy hastighet i Pont de l'Alma-tunnelen i Paris, sammen med Dodi Al-Fayed og deres sjåfør Henri Paul. Blodanalyser viser at Henri Paul var ulovlig beruset mens han kjørte. Tester bekreftet at de originale blodprøvene fra obduksjonen var fra Henri Paul, og at han hadde tre ganger den franske promillegrensen i blodet. Konspirasjonsteoretikere hevdet at Pauls blodprøver hadde blitt byttet med blod fra noen andre – som var beruset – og påstod at sjåføren ikke hadde drukket den kvelden Diana døde. Deres sorte 1994-modell Mercedes-Benz S280 sedan (registreringsnummer 688 LTV 75) krasjet inn i tunnelens trettende pilar. Denne to-feltstunnelen ble bygget uten autovern mellom pilarene, så en liten endring i kjøreretningen kunne lett resultere i en front-mot-front-kollisjon med tunnelpilaren.
Verken sjåføren eller noen av de tre passasjerene brukte setebelte. Fayeds livvakt Trevor Rees-Jones satt i bilens mest utsatte posisjon, og var likevel den eneste overlevende etter ulykken. Henri Paul og Dodi Fayed døde momentant, og Diana – uten setebelte i baksetet – skled forover under sammenstøtet. Hun ble brutalt kastet rundt i baksetet, deretter havnet hun under bilsetet foran, noe som endte i katastrofale hjerteskader og senere indre blødninger. Hun ble senere, etter betydelig forsinkelse, fraktet med ambulanse til Hôpital Pitié-Salpêtrière, men hun hadde to hjertestans underveis. På tross av lengre behandling med HLR, inkludert hjertemassasje, døde hun kl. 04.00 lokal tid. Hennes begravelse, som ble kringkastet, fant sted den 6. september 1997, og sett av ca. 2.5 milliarder mennesker over hele verden.
Dianas død har vært et viden omtalt emne, og flere har knyttet bilulykken til ulike konspirasjonsteorier. Blant de mest skeptiske er Mohamed Al-Fayed, faren til Dodi, som døde i ulykken. Prins Philip, hennes svigerfar, har flere ganger blitt nevnt som en mulig gjerningsmann. Det samme har hennes tidligere ektemann, noe som førte til høringer hos Metropolitan Police i 2005. Andre teorier hevder at Secret Intelligence Service eller CIA var involvert. Mossad har også blitt mistenkt, og denne teorien har blitt støttet på amerikansk TV av etterretningsspesialisten og advokaten Michael Shrimpton. Én spesielt underlig påstand, som har vist seg på internett, hevder at Diana ble slått til døde bak i ambulansen, av attentatmenn forkledd som ambulansepersonell. Disse ble alle avkreftet av franske etteforskere og britiske funksjonærer, som hevdet at sjåføren, Henri Paul, var beruset av både alkohol og narkotika, selv om CCTV-bildene av Paul som forlater Ritz-hotellet med Diana og Dodi Fayed ikke ser ut til å vise en mann i full eller redusert tilstand. Likefullt, i 2004 beordret myndighetene en uavhengig etterforskning ledet av baronen John Stevens, en tidligere sjef av Metropolitan Police, og han påpekte at saken var «mye mer kompleks enn noen av oss trodde» og viste til «nye juridisk bevis» og vitner. De franske myndighetene har også bestemt seg for å gjentoppta saken. Lord Stevens etterforskning, Operation Paget, ble offentliggjort den 14. desember 2006, og den tilbakeviste alle beskyldninger om konspirasjon ved å hevde at de ikke hadde grunnlag i sannheter.
Paparazzi ankom Alma, ulykkesstedet, på forskjellige tidspunkt. Serge Arnal, Christian Martinez, Romuald Rat og Stéphane Darmon skal visstnok ha ankommet først, raskt etterfulgt av Serge Benhamou. Opptak av mobiltelefonsamtaler har blitt utlevert av telefonioperatørene Itinéris og SFR, og disse støtter Serge Arnals påstand om at han prøvde å ringe til alarmsentralen. Beslaglagte bilder fra kameraene til Romuald Rat, Christian Martinez og Serge Arnal viser at de tok bilder av bilen og/eller passasjerene nesten umiddelbart etter ankomsten ved ulykkesstedet – det var ingen synlige ambulanser i nærheten av bilen på bildene.
Den 13. juli 2006 publiserte det italienske magasinet Chi bilder som viser Diana i hennes «siste stunder». Bildene ble tatt få minutter etter ulykken, og viser Diana sammensunket i baksetet mens ambulansepersonellet prøver å feste en oksygenmaske over hennes ansikt. Bildene ble også publisert i andre italienske og spanske magasiner og aviser.
Redaktøren av Chi forsvarte sin beslutning ved å si at han publiserte bildene «av den enkle grunn at de ikke har blitt sett før», og at følte at bildene ikke viste respektløshet overfor minnet av Diana. Britisk media nektet offisielt å publisere bildene, med unntak av tabloidavisen The Sun, som la ut bildet med sensurert hodeparti.
1. juli 2007 ble det holdt en konsert av hennes to sønner for å markere 46-årsjubileet for hennes fødsel, kalt Concert for Diana. Konserten ble holdt på Wembley Stadium og hadde mange velkjente populære artister på programmet.
Dokumentardramaet Diana: Last Days of a Princess fra 2007 beskriver de to siste månedene i hennes liv i detalj.
Grav
Diana ble gravlagt den 6. september 1997. Prins Charles, hennes sønner, hennes mor, søsken, en nær venn og en prest var tilstede. Hun var iført et sort, langermet antrekk designet av Catherine Walker. Hun hadde valgt dette antrekket et par uker i forveien. Diana ble gravlagt med en rosenkrans i sine hender, en gave hun mottok fra Moder Teresa, som døde uken etter Diana. Hennes grav ligger på en øy i parken på Althorp Park, hennes familiehjem.
Det var opprinnelig planlagt at hun skulle gravlegges i Spencer-familiens gravsted ved den lokale kirken i nærheten av Great Brington, men Dianas bror, Charles, den 9. jarl Spencer, fortalte om sine bekymringer knyttet til allmennsikkerhet og vakthold, og det store antallet besøkende som kunne komme til Great Brington. Han ønsket at søsteren skulle gravlegges hvor graven lett kunne besørges og besøkes i stillhet av hennes to sønner og andre bekjente.
Øyen ligger i en dekorativ innsjø kjent som «Den Runde Oval» i Althorp Parks hage. En sti med trettiseks eiketrær, som markerer hvert år i hennes liv, leder veien til øyen. Fire sorte svaner svømmer i innsjøen, og de symboliserer vakter som passer på øyen. I vannet er det flere vannliljer; hvite roser og liljer var Dianas favorittblomster.
Minnesmerker
Umiddelbart etter hennes død ble flere severdigheter over hele verden til spontane minnesmerker for Diana, hvor publikum la igjen blomster og andre hyllester. Den største lå utenfor portene til Kensington Palace. Permanente minnesmerker i London inkluderer en minnefontene i Hyde Park.
Arv
Dianas interesse for å hjelpe yngre mennesker førte til dannelsen av «Dianas Minnespris», gitt til unge som har vist en uselvisk hengivenhet og forpliktelse til saker som hun jobbet med. I 2002 var Diana rangert som nummer tre i kåringen 100 Greatest Britons, og slo dermed dronning Elisabeth II og andre britiske monarker.
Prinsene William og Harry organiserte en konsert til hyllest av deres mors liv og minneverdige arbeid. Alle de 60,000 billettene ble utsolgt på få minutter da de ble lagt ut for salg i januar 2007. Konserten, som hadde navnet «Concert for Diana», ble satt til 1. juli 2007, som ville ha vært hennes 46. bursdag, på Londons nye Wembley Stadium. Prinsene arrangerte en minnegudstjeneste den 31. august 2007, for å markere at det var 10 år siden deres mors død.
I tv-serien The Crown ble Diana spilt av Emma Corrin.
Stiler
Både før og etter hennes død har hun blitt populært kalt for «Prinsesse Diana», en tittel hun aldri hadde. Hun blir fortsatt referert til i media som «Lady Diana Spencer», eller bare «Lady Di». Etter Tony Blairs kjente tale blir hun også referert til som Folkets prinsesse. Hun uttrykte i et intervju at hun ønsket å bli kjent som «Queen of Hearts» («Hjerter dronning»).
Æresbevisninger
Britiske æresbevisninger
Utenlandske æresbevisninger
Kongelige våpen
Som kone til prins Charles, brukte Diana Storbritannias kongelige våpen med en enkel, tre-punkts turnerkrave og belagt med våpenskjoldet til prinsen, satt sammen med Spencer-familiens våpen. Skjoldholderen var en kronet gulløve fra kongevåpenet, og en vingete griff fra Spencer-våpnene. Skjoldet var toppet med tronfølgerkronen. Hennes motto var Dieu Defend le Droit (norsk: Gud forsvarer det riktige), også brukt i Spencer-våpnene.
Etter skilsmissen brukte Diana våpnene fra Spencer-familien, kronet av en kongelig adelskrone.
Stamtavle
Edward John Spencer, 8. jarl Spencer Albert Spencer, 7. jarl Spencer Charles Spencer, 6. jarl Spencer Margaret Baring Cynthia Spencer, grevinne Spencer James Hamilton, 3. hertug av Abercorn Lady Rosalind Cecilia Caroline Bingham Frances Shand Kydd Maurice Burke Roche, 4. baron Fermoy James Burke Roche, 3. baron Fermoy Frances Ellen Work Ruth Burke Roche, baronesse Fermoy Col. William Smith Gill Ruth Littlejohn
Ron Howard
Ronald «Ron» William Howard (født 1. mars 1954 i Duncan i Oklahoma) er en amerikansk skuespiller og regissør.
Howard vant Oscar for beste regi med filmen Et vakkert sinn (2001). Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.
Baldor
Baldor Personaggi del Ciclo dell'Eredità Lista Rohirrimów
1218 Aster
1218 Aster er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 29. januar 1932 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Etterstad
Etterstad er et strøk i Oslo, beliggende mellom Alnaelva og Strømsveien, øst for Vålerenga. Etterstad ble innlemmet i Oslo i 1946, to år før sammenslåingen av Aker og Oslo.
Etymologi
Navnet Etterstad er mest sannsynlig dannet av et personnavn som første ledd, slik det er vanlig med stedsnavn som slutter med «-stad». Gårdsnavnet stammer fra norrønt og er en sammensetning av mannsnavnet Eitill og stad.
Militært område
Området er en svakt skrånende slette, derav navnet Etterstadsletta. Denne har gjennom historien blitt knyttet til mange kjente begivenheter. Sletta ble blant annet benyttet som ekserserplass i årene 1795–1881. Kong Karl Johan beordret her i 1821 en større militærøvelse med rundt 6,000 soldater som en politisk maktmarkering rettet mot Stortinget. I tillegg til 3,000 svenske soldater (det maksimale antallet tillatt etter grunnlovens § 25) var et tilsvarende antall norske soldater utkommandert. Ansvarshavende for leiren var den svenske generalløytnanten Carl Henric Posse og den norske generalen Christian Ditlev Adolph Arenfeldt. Leiren åpnet i juli 1821. For å styrke soldatene foreskrev den svenske overfeltlegen en «behørig kvantitet brennevin, hvortil jeg foreslår en jungfru (dvs. 8,2 centiliter) pr mann daglig» Militærøvelsen gikk hardt ut over landskapet: Frederik Meltzer noterte 17. juli «Norsk infanteri, artilleri og kavaleri ankommet og i telt. Hestene under åpen himmel. Gjerdene borte, grøftene tilkastet, åkrene dels skårne, dels nedtrådte.» Jacob Aall la merke til at det var så trangt for troppene på Etterstad at «det er nesten ubegripelig hvorfor kongen har sammenpresset dem på et så ubekvemt og snevert punkt». Allerede Eidsvollsforsamlingen hadde diskutert om de skulle forby militært nærvær av betydning når Stortinget satt samlet, men forkastet dette. Det angret de nok i 1821.
Etterstadsletta ble også benyttet som rettersted, og byens siste sivile henrettelser ble foretatt her 19. april 1864, da rovmorderne prøysseren Friedrich Wilhelm Priess, 30 år, og dansken Knud Fredrik Christian Simonsen, 27 år ble henrettet ved halshugging av skarpretteren Samson Isberg. Over 5,000 mennesker skal ha vært til stede.
Etterstadsletta ble også brukt som travbane fram til Bjerkebanen ble bygget i 1928.
Under andre verdenskrig var det en brakkeleir for tyske Wehrmacht nordøst på Etterstad, og en tysk fangeleir drevet av SS-Totenkopf-Verbände for russiske krigsfanger   som lå sørvest på Etterstad. Denne var først inngjerdet med piggtråd, senere med et plankegjerde. Leiren ble revet etter krigen, i forbindelse med byggingen av punktblokkene og blokkene i borettslaget Etterstad Nord.
De første flygningene i Norge: Carl Cederström
Fra 14. til 23. oktober 1910 holdt den svenske flypioneren og adelsmannen, friherre Carl Cederström oppvisning her. Dette var de aller første flygningene i Norge. Den 14. fløy han en rundtur over Hovedøya med start og sluttpunkt på Etterstad. Hele flyturen tok ca. 20 minutter og ble bivånt av et stort og entusiastisk publikum. Cederström uttalte selv: «''Norrmännens entusiasm hotade övergå til vansinne. De revo kläderna av min kropp för att ha dem til åminnelsesbitar.''» Cederström hadde den ene vellykkede oppvisningen etter den andre, men på avslutningsdagen den 23. oktober gikk det galt. Flypioneren mistet herredømmet over flyet da det skulle ta av, og Nordstjernan skar ut til høyre mot folkemassen. To personer ble skadet, og flyet fikk ødelagt mange vitale deler. På grunn av manglende flykompetanse i Norge måtte Nordstjernan sendes til Frankrike for reparasjon. Til stede ved en av oppvisningene på Etterstadsletta var en seks år gammel gutt sammen med sin far. Gutten het Viggo Widerøe og besluttet der og da å ville bli flyger.
Boligbygging
Selv om staten fra 1840 overtok utgiftene med den militære tilstedeværelsen, presset byen i alle år på å få frigjort området til boligbygging. Først i 1922 ble dette imøtekommet, så planleggingen av området kunne begynne.
OBOS startet boligbygging i 1930-årene, og reiste det første byggetrinnet i 1931 etter en storstilt reguleringsplan av Harald Hals fra 1929, og denne omfattet hele området ned til Jernbanetorget hvor all eksisterende bebyggelse skulle saneres og gjenoppbygges med brede gater og avenyer og stor kvartalsbebyggelse. Denne reguleringsplanen ble ikke videreført på grunn av den tyske okkupasjonen under andre verdenskrig. Den første gården som ble bygget, nyklassisme på overgang til funksjonalisme i Etterstadsletta 4, går under det folkelige navnet Etterstadslottet.
Etter krigen endret tankene om byutvikling seg. På siste halvpart av 1940-tallet og på 1950-tallet bygget OBOS ut store deler av området med lamellblokker og fire store punktblokker øverst på området med Etterstadparken i midten, et langstrakt parkdrag orientert øst-vest. Mellom 1946 og 1949 ble OBOS-blokker bygget der leiren for krigsfanger hadde stått. Dette borettslaget - «Etterstad Nord» - var det første av fire OBOS-borettslag på Etterstad, og det ble etterhvert bygget 58 såkalte drabantby-blokker.
På 1980-tallet bygget Selvaag ut området mot Alnaelva med terrasseblokker. I 2001/02 ble det bygget om lag 360 leiligheter fordelt på åtte blokker i Etterstadkroken sørvest for Brynseng T-banestasjon. Omtrent samtidig bygget OBOS et lokk over jernbaneskjæringa mot Vålerenga, og satte opp fem blokker i nyfunksjonalisme på det frigjorte arealet.
Fram til T-banen åpnet i 1966, hadde området bytrikkforbindelse til sentrum fra 1926, med omstigning til forstadsbane til Oppsal og Østensjøområdet. T-banen ble etablert i den gamle traséen videre fra Helsfyr, øverst på Etterstad.
Området har en del kontorarbeidsplasser og mindre bedrifter i tillegg til Etterstad videregående skole, etablert på grunnlag av den tidligere Oslo teknisk-maritime skole (tidl. Oslo Maskinistskole) og Kokk- og stuertskolen.
Ron Jones
Ron Jones (født 6. august 1945 i Bristol i England, død juli 1993) var en regissør.
Han fullførte deretter BBCs eget regissørkurs og han regisserte seks historier av TV-serien Doctor Who: Black Orchid, Time-Flight, Arc of Infinity, Frontios, Vengeance on Varos og Mindwarp.
Han regisserte også episoder av Lindenstraße og politiserien Juliet Bravo.
U20-VM i fotball for menn 2009
Ghana ble verdensmester etter å ha slått Brasil 4–3 på straffesparkkonkurranse i finalen, som endte 0–0 etter ekstraomganger. Ungarn slo Costa Rica 2–0 på straffesparkkonkurranse i bronsefinalen, etter at kampen hadde endt 1–1 etter full tid.
Mesterskapet var historiens 17. U20-VM i fotball for menn. I alt 24 lag deltok i VM-sluttspillet og det ble scoret 167 mål over 52 kamper (3,21 mål per kamp). Til sammen 1 331 720 tilskuere så kampene (25 610 tilskuere per kamp). Toppscorer ble Fredrikstads Dominic Adiyiah for Ghana med 8 mål.
Alle spillere som var født 1. januar 1989 eller seinere, kunne delta i mesterskapet.
Sluttspill
I åttendedelsfinalene spilte de fire gruppetreerne mot de fire gruppevinnere, mens de to gjenværende gruppevinnerne møtte to gruppetoere. De gjenværende fire gruppetoerne ble satt opp mot hverandre.
Dilaridae
Dilaridae er en familie av nettvinger.
Utseende
Små til middelsstore (forvingens lengde 3–22 mm), spinkle nettvinger med store, rundede vinger. De ligner mye på Hemerobiidae men kan kjennes på at hodet har noen markerte knøler som ligner på punktøyne (ocelli), på at hannen har kamformede antenner og på at hunnen har et langt, tynt, krumt eggleggingsrør (ovipositor). Vingene er avrundede, noe hårete og flekkete, Hver vinge har en gjennomgående lengdeåre langs forkanten, foran denne tallrike, korte, skrå, ugreinede tverr-årer som går til forkanten.
Levevis
Lite er kjent om biologien til denne familien. Larvene til slekten Nallachius er knyttet til gamle trær, mens slekten Dilar har larver på bakken eller under bark, mest i skog. Man vet ikke hva de spiser, men de synes å stille ganske strenge krav til livsmiljøet. Mest trolig lever larvene å små, tynnskallede leddyr. Eggene er avlange uten stilk. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne flyr i skumringen, mest på steder med frodig vegetasjon.
Utbredelse
Familien er utbredt i varme og varm-tempererte områder i alle verdensdeler bortsett fra Australia. De to underfamiliene deler verden mellom seg: Dilarinae finnes bare i den gamle verden, Nallachiinae utelukkende i den nye verden bortsett fra én art i Sør-Afrika. I Europa forekommer ti arter av slekten Dilar i Sør-Europa nord til Frankrike og Ukraina. Seks av de europeiske artene lever på Den iberiske halvøy.
Systematisk inndeling / Europeiske arter
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Click
Click er en fantasy-/komedie-/dramafilm fra 2006 regissert av Frank Coraci. Steve Koren og Mark O'Keefe skreiv manuset. På rollelista finnes blant annet Adam Sandler, Kate Beckinsale og Christopher Walken.
Adam Sandler spiller den overarbeida, arbeidsnarkomane arkitekten Michael Newman. Takket være at han vil imponere den utakknemlige sjefen sin og kanskje bli forfremmet, er han er helt oppslukt av jobben, mens kona (Kate Beckinsale), de to ungene og bikkja kommer på en delt andreplass. I en butikk treffer han på en eksentrisk oppfinner, Morty (Christopher Walken), som gir han en multifjernkontroll. Det viser seg at den ikke bare kontrollerer elektriske apparater, men også virkeligheten. Etter hvert bruker han den for mye, så den overtar styringen på livet hans.
De begynte å spille inn filmen seint i 2005 og tidlig i 2006 var den ferdig. Filmen ble nominert til en Oscar for beste sminke. 23. juni 2006 slapp Columbia Pictures og Sony Pictures Entertainment den i Nord-Amerika.
Fylkesvei 91 (Aust-Agder)
Fylkesvei 91 i Aust-Agder gikk mellom Høl og Seland i Vegårshei kommune. Veien var 27,0 km lang.
2019 ble veien del av fylkesvei 414.
Johann Christoph Kühnau
Johann Christoph Kühnau (1735–1805) var en tysk evangelisk kantor, komponist og hymnolog.
Liv og virke
Kühnaus far var storbonde og sørget for at sønnen fikk musikkopplæring av en bymusikant i Aschersleben.
I 1753 begynte Kühnau på lærerseminar i Klosterbergen ved Magdeburg, og slo seg ned som realskolelærer i Berlin 1763. I 1783 ble han lærer ved Dreifaltigkeitsschule og i 1788 kantor ved skolen kirke. Kühnau bygde opp et kor som han ofte oppførte store verk med.
Hoffmusikeren og komponisten Johann Philipp Kirnberger var ikke kjent for å være raus med godordene, men Kühnaus koralbok anbefalte han varmt, og uttalte at det ikke fantes noen bedre. Derimot angrep Carl von Winterfeld koralbearbeidelsene på musikkteknisk grunnlag og holdt dem for å være for lite alvorlige som menighetssanger.
Kühnaus sønn, Johann Christian Friedrich Kühnau, var en evangelisk teolog, forfatter og offiser.
Særbo
Særbo kan relatere til
Fredrik I av Brandenburg
Fredrik I av Brandenburg, ty: Friedrich (født 21. september 1371, død 20. september 1440), var kurfyrste av Brandenburg fra 1417. Han var den første av huset Hohenzollern som regjerte Brandenburg.
Venn-diagram
Et venndiagram er i mengdelære en illustrasjon som brukes for å vise matematiske eller logiske forbindelser mellom ulike grupper av ting (mengder).
Et venndiagram viser alle de logiske forbindelsene mellom mengdene. Et eulerdiagram er liknende, men behøver ikke å vise alle forbindelsene.
Eksempler
Den oransje sirkelen (mengde A) kan representere, for eksempel, alle levende vesener som er tobeinte. Den blå sirkelen (mengde B) kan representere alle levende vesener som kan fly. Det området hvor den blå og den oransje sirkelen overlapper (som kalles skjæringsfeltet) inneholder alle levende vesener som både kan fly og som har to bein – for eksempel papegøyer. (Tenk deg hver enkelt type vesen som et punkt et sted i diagrammet).
Det samlede arealet av mengdene A og B blir kalt unionen av mengdene A og B. Unionen i dette tilfellet inneholder alle ting som enten har to bein, eller som flyr, eller begge deler. At sirklene overlapper innebærer at unionen av de to mengdene ikke er tom – at det faktisk er vesener som er i både den oransje og den blå sirkelen.
Noen ganger blir et rektangel (som kalles universalmengden) tegnet omkring venndiagrammet for å vise rommet for alle mulige ting. Som tidligere nevnte ville en hval blitt representert av et punkt som ikke er i unionen, men som er i universet (av levende vesener, eller av alle ting, avhengig av hvordan man velger å definere universalmengden for akkurat det diagrammet).
Karl III Johan
Karl III Johan i Norge, Karl XIV Johan i Sverige, opprinnelig Jean Baptiste Bernadotte (1763–1844) var en fransk soldat, offiser og senere konge av Sverige og Norge fra 1818 frem til sin død. Som norsk konge brukte han sitt ordenstall i den svenske kongerekken, Karl XIV Johan, og ble aldri kalt Karl III Johan.
Venn-diagram
Eulerdiagrammer
Eulerdiagrammer har likheter med venndiagrammer, men behøver ikke vise alle mulige forbindelser. I diagrammet til høyre er en mengde fullstendig inni en annen. La oss si at mengde A er alle de ulike typene ost som fins i verden og mengde B er alle matvareslag som fins i verden. Fra diagrammet kan du se at alle oster er matvarer, men ikke alle matvarer er oster. La oss videre ta at mengde C (la oss si alle ting laget av metall) ikke har noen elementer (medlemmer av mengden) felles med mengde B, og utfra det kan vi logisk påstå at ingen matvareslag er metallting (og vice versa). Diagrammet kan tolkes som:
Karl III Johan
Bernadotte vervet seg som menig soldat i den franske hæren i 1780. Etter en lengre periode som underoffiser avanserte han raskt under den franske revolusjonen og ble general i 1794. Han utmerket seg ved flere slag og felttog og var i en kort periode også Frankrikes krigsminister. Etter flere års opposisjon mot Napoléon Bonaparte ble de i 1804 forsonet og Bernadotte ble utnevnt til marskalk, landets høyeste offiserstittel.
Venn-diagram
Johnston-diagrammer
Et Johnston-diagram kan bli brukt for å illustrere påstander i proposisjonslogikk. Et eksempel på en slik påstand er «Hverken A eller B er sanne». Diagrammet er en visuell måte å illustrere sannhetstabeller på. Det kan være identisk utseendemessig med et venndiagram, men det representerer ikke objektmengder.
Karnaugh-kart
Karnaugh-kart eller Veitch-diagrammer er en annen måte å visualisere et uttrykk i boolsk algebra.
Peirce-diagrammer
Peirce-diagrammer, utformet av Charles Peirce, er utvidelser av venndiagrammer. Disse diagrammene inkluderer informasjon om eksistensielle påstander, atskillende informasjon, sannsynligheter og relasjoner. .
Karl III Johan
Ved Karl XIIIs død i februar 1818 ble Karl Johan konge av både Sverige og Norge. I Sverige arbeidet han for å bedre landets økonomi. Den ble fundert ved balansering av budsjett og nedbetaling av statens utenlandsgjeld, samtidig som store infrastrukturprosjekter som Göta kanal ble gjennomført. Overfor Norge forsøkte Karl Johan gjennom amalgamasjonspolitikken å få landet tettere knyttet til Sverige, men hans utspill ble i stor grad avvist av det norske Stortinget. Utenrikspolitisk forlot han «1812-års politikk» og sørget for at Sverige og Norge skulle være alliansefrie i fred og nøytrale i krig. Karl Johan styrte ganske egenrådig i Sverige, og utover i 1830-årene ble han sterkt kritisert av en liberal opposisjon. Mot slutten av sitt liv ga han mer etter for opposisjonens krav, og ved hans død ble det sørget både i Sverige og Norge.
Venn-diagram
Utvidelser til høyere antall mengder
Venndiagrammer har gjerne tre mengder. Venn var oppsatt på å finne symmetriske figurer...elegante i seg selv som representerte høyere antall mengder, og han utformet et firemengdersdiagram ved bruk av ellipser. Han ga også en konstruksjon for venndiagrammer for ethvert antall kurver, der hver ny kurve innfelles i de tidligere kurvene, begynnende med 3-sirkelsdiagrammet.
Karl III Johan
Bakgrunn og oppvekst
Jean-Baptiste Bernadotte ble født 26. januar 1763 i Pau, provinshovedstaden i den tidligere provinsen Béarn i den sydvestlige delen av Kongeriket Frankrike som yngst av fem søsken. Foreldrene var Jean Henri Bernadotte og Jeanne de Saint-Jean. Han ble født for tidlig, og foreldrene fikk ham derfor døpt allerede dagen etter. Han het opprinnelig Jean Bernadotte, men ble også kalt Baptiste siden han var oppkalt etter Johannes Døperen. Kort etter fødselen ble han sendt til en amme noen kilometer fra Pau og ble der i ett år. Bernadotte skal ha hatt et kjølig forhold til sin mor, og etter at han forlot barndomshjemmet for å bli soldat, besøkte han hjemstedet kun én gang.
Venn-diagram
Edwards' venndiagrammer
A. W. F. Edwards ga en fin konstruksjon for høyere antall mengder som innehar enkelte symmetrier. Hans konstruksjon kan oppnås ved å projisere venndiagrammet på en sfære. Tre mengder kan enkelt representeres ved å ta tre halvkuler i rette vinkler (x≥0, y≥0 og z≥0). En fjerde mengde kan representeres ved å ta kurver lik dem du finner på sømmen på en tennisball som snor seg opp og ned rundt ekvator. Den resulterende mengden kan så projiseres tilbake til planet for å gi et tannhjul-diagram med økende antall tenner. Disse diagrammene ble utformet under lagingen av et glassmalerivindu til minne om Venn.
Karl III Johan
Bakgrunn og oppvekst
Faren Jean Henri Bernadotte var sakfører (fransk: procureur au sénéchal, anklager ) ved en av domstolene i Béarn. Han hadde så dårlig betalt at han muligens ikke fikk råd til å gifte seg før han var 43 år gammel, og han døde rett etter Jean Baptiste hadde fylt 17 år.
Jean Baptiste Bernadotte fikk antakelig undervisning i et lokalt benediktinerkloster, men en del av utdannelsen kan han også ha fått hjemme, noe som ikke var uvanlig på den tiden. Han begynte i 15-årsalderen som lærling med arbeid som skriver hos en ansett lokal jurist, Jean Pierre de Batsalle.
Venn-diagram
Andre diagrammer
Edwards' venndiagrammer er topologisk ekvivalente med diagrammer utformet av Branko Grünbaum som var basert omkring polygoner som skjærer hverandre med økende antall sider. De er også 2-dimensjonale representasjoner av hyperkuber.
Smith utformet liknende n-mengdediagrammer ved bruk av sinus-kurver med likningen y=sin(2ix)/2i, 0≤i≤n-2.
Karl III Johan
Menig og underoffiser
Jean Henri Bernadotte døde den 31. mars 1780 og etterlot familien i en anstrengt økonomisk situasjon. Den 3. september 1780 vervet Bernadotte seg som menig i regimentet Royal-La Marine. Styrken var spesielt beregnet for bruk i koloniene og ved havner. Grunnutdannelsen fikk han i Collioure i Roussillon, og han tilbrakte deretter halvannet år i tjeneste på Korsika. Etter et lengre opphold hjemme av helsemessige grunner fra høsten 1782 til våren 1784 fulgte han regimentet til nye garnisonsbyer – blant andre Besançon, Grenoble, Vienne, Marseille og Saint-Martin-de-Ré.
Venn-diagram
Andre diagrammer
Charles Lutwidge Dodgson (også kjent som Lewis Carroll) utformet et fem-mengders diagram.
Opprinnelse
John Venn var en britisk filosof og matematiker i det 19. århundre. Han introduserte venndiagrammet i 1881.
Karl III Johan
Menig og underoffiser
Jean Baptiste Bernadotte avanserte fra grenader til korporal den 16. juni 1785 og ble sersjant samme høst. I 1784 fikk regimentet en ny oberst og øverstkommanderende, som merket seg Bernadotte og ga ham flere oppgaver. Han fikk blant annet ansvar for drilling av nye rekrutter, utlevering av uniformer og instruksjon i fekting.
I 1788 var Bernadottes regiment stasjonert i Grenoble. Det ble utkommandert for å hindre protester på den såkalte taksteinsdagen 7. juni 1788. Bernadotte var nettopp blitt utnevnt til sergent-major (høyere underoffisersgrad), og dette var første gang han ledet en styrke i angrep. Opptøyene han befant seg i ble i ettertid vurdert som en av gnistene som førte til den franske revolusjon. Hans bataljon ble våren 1789 forflyttet først til Avignon, deretter sommeren 1789 til det urolige Marseille, landets tredje største by, som var preget av revolusjonær stemning.
Bernadotte ble adjudant 7. februar 1790, på den tiden den høyeste underoffisersgraden i den franske hær. Der hadde hans videre avansement stoppet – han kunne maksimalt ha blitt kaptein – om ikke den franske revolusjonen hadde brutt ned skillet som i 1783 ble satt mellom underoffisers- og offisersgradene.
I løpet av sin tjeneste som underoffiser hadde Jean Baptiste Bernadotte ved adskillige anledninger vist initiativ. Etter i 1790 å ha blitt stasjonert i Marseille, støttet han sin sjef, Louis de Merle, marki d'Ambert, i en konflikt med lokale myndigheter. Bernadotte reddet ham muligens fra en mobb. Under regimentets opphold i den lille byen Lambesc nær Marseille skal Bernadotte takket være sin veltalenhet ha klart å forhindre at soldatene gjorde mytteri. Hendelsen skal ha funnet sted i en nedlagt kirke, der noen kompanier hadde sitt losji; Bernadotte skal ha gått opp på prekestolen og holdt en straffepreken for oppviglerne, som deretter avbrøt mytteriforsøket. Episoden er uklar og omstridt, men det synes som Bernadottes regiment var mindre utsatt for desertering enn andre tilsvarende enheter i denne perioden.
Sommeren 1790 ble Bernadottes regiment flyttet til Île d'Oléron utenfor byen Rochefort. I april 1791 ble bataljonen sendt videre til Île de Ré, hvor han tjenestegjorde ett år.
Offiserstiden
I slutten av mars 1792, etter 12 års tjeneste i regimentet Royal-La Marine, ble Bernadotte utnevnt til løytnant og beordret til 36. regiment, stasjonert i Saint-Servan i Bretagne. Kort etter ble hans regiment beordret til den franske Rhin-arméen ved fronten i øst. Mens regimentet marsjerte østover gikk revolusjonen over i en ny fase, og politiske kommissærer ble utnevnt for å kontrollere armeen. Etter den franske seieren i slaget ved Valmy ble Bernadottes regiment stasjonert vinteren over i Bingen am Rhein. Våren 1793 gikk prøyssiske styrker på offensiven og krysset Rhinen, og de franske styrkene var hardt presset. Med Spanias inntreden i krigen fryktet Bernadotte for Pau og prøvde forgjeves gjennom broren å bli overflyttet til den franske Pyrené-armeen. I et brev til broren beskriver Bernadotte hvordan han avverget panikk blant frivillige ved et østerriksk motangrep ved Rülzheim, sør for Speyer i mai 1793.
Bernadotte avanserte til oberst den 4. april 1794 og fikk kommando over 71. halvbrigade (fransk: demibrigade, en sammensatt brigade hvor halvparten var profesjonelle og halvparten frivillige), et resultat av krigsminister Lazare Carnots reformer. Bernadottes styrke ble overført til Sambre- og Meuse-arméen. De første trefningene gikk dårlig, og Bernadotte måtte oppildne sine menn da de begynte å flykte for fienden.
Bernadottes styrker utmerket seg særlig ved det avgjørende slaget ved Fleurus den 26. juni 1794, hvorpå han «for tapperhet og lysende bragder» på general Jean-Baptiste Klébers begjæring ble utnevnt til brigadegeneral. Etter beleiringen av Maastricht i oktober samme år og slaget ved Aldenhoven ble Bernadotte den 22. oktober 1794 utnevnt til divisjonsgeneral, den høyeste permanente grad i revolusjonsarméen. I motsetning til de fleste av datidens hærførere utmerket Bernadotte seg ved sin respekt og omtanke for sivilbefolkningen. Han holdt streng disiplin med sine styrker for å hindre plyndring.
Bernadottes korrespondanse fra felttoget i 1795 viser hans omsorg for soldatenes velferd, spesielt for matforsyningen, som tidvis var problematisk, men også for pleien av syke og sårede. Han ga blant annet detaljerte anvisninger for hvordan militærsykehusene skulle drives og hvordan pasientene skulle pleies – noe som var svært uvanlig for den tidens generaler.
I 1795 deltok han i fortsatte operasjoner med Sambre- og Meuse-arméen. I desember 1795 inntok hans styrker Bad Kreuznach. Noen av soldatene forsøkte å plyndre, men Bernadotte holdt streng justis og sørget for at skyldige ble straffet og at hushold som ble plyndret fikk erstatning.
Etter vinteropphold i Boppard gikk Bernadottes styrker den 11. juni 1796 over Rhinen ved Neuwied. Etter innledende østerriksk motstand rykket han frem til Darmstadt og Nürnberg. Ordren fra Jean-Baptiste Jourdan var å innta Regensburg. Styrkene befant seg ved Deining i Landkreis Neumarkt i Oberpfalz da de 22. august 1796 ble angrepet av overlegne østerrikske styrker og måtte trekke seg tilbake. Retretten med en opptil fire ganger så stor østerriksk styrke i hælene var Bernadottes første store strategiske utfordring, og han løste den med ubetydelige tap. Sammen med andre generaler var Bernadotte oppgitt over Jourdans mislykkede strategi. Da Jourdan presset frem et slag mot østerrikske styrker ved Würzburg 3. september 1796, meldte Bernadotte seg syk.
Italia
Etter retretten fra Bayern befant de franske styrkene seg på vestsiden av Rhinen. Mens Bernadotte høsten 1796 var guvernør i Koblenz, ble han av en fransk avis anklaget for å ha tillatt plyndring i Nürnberg under felttoget. Bernadotte ble rasende. Han var stolt av sin strenge disiplin og forlangte å bli fristilt så han kunne reise til Paris og møte anklagerne. Krigsminister Carnot ønsket ingen ilsk general i Paris, og samtidig trengte de franske styrkene i Italia forsterkning. Carnot løste derfor i begynnelsen av 1797 to problemer ved å beordre Bernadotte til å føre en armé mot Lombardia for å støtte Napoléon Bonaparte i felttoget mot østerrikerne.
Med to divisjoner, totalt rundt 20 tusen mann, marsjerte Bernadottes styrke via Dijon, Lyon og Chambéry mot passet ved Mont Cenis, derfra til Susa i Piemonte og videre til Torino. Den store styrkens marsj gjennom Alpene midt på vinteren, i snøstorm, ble i ettertid ansett som en bemerkelsesverdig prestasjon. Den 22. februar 1797 nådde styrkene Milano, hvor de ble kjølig mottatt. Bernadotte ble så forarget over byens militærkommandant, oberst Dominique Dupuy, at han lot mannen arrestere for uforskammethet og ordrenekt. Det var et forståelig men uheldig trekk av Bernadotte, da Dupuy var en nær venn av Bonapartes stabssjef general Berthier.
Napoléon Bonaparte tok allikevel vel imot Bernadotte og var imponert over troppenes holdning etter den lange og slitsomme marsjen. Bernadotte fikk kommando over 4. divisjon, som utgjorde arméens høyre flanke i fremrykkingen mot østerrikerne. Første ildprøve var krysning av elven Tagliamento, hvor Bernadotte ved en krigslist overrasket østerrikerne og imponerte Bonapartes adjutant. Den neste seieren i erobringen av grevskapet Görz og Gradisca kostet Bernadottes styrker dyrt. Ved et frontalangrep på Gradisca d'Isonzo mistet han 500 mann. Bonaparte anså tapet som unødvendig, mens Bernadotte mente at grunnen var uklare ordrer fra Bonaparte.
Bernadotte forfulgte en kroatisk divisjon og inntok Postojna, hvor hans styrker nok en gang fikk heder fra innbyggerne for svært korrekt opptreden. Ved okkupasjonen av Krain fikk Bernadottes styrker kontroll over kvikksølvgruven i Idrija, som han konfiskerte etter ordre fra Bonaparte. Det gav Bonaparte en fjerdedel av 3 millioner franc, mens Bernadotte fikk 50 000 franc, begynnelsen på hans store private formue. Fra Laibach (dagens Ljubljana) via Klagenfurt fulgte Bernadotte etter Bonaparte inn i Steiermark. De møttes på Eggenberg slott ved Graz, hvor Bonaparte drev fredsforhandlinger. Bernadotte fikk der en første innføring i europeisk maktpolitikk. Etter en våpenhvile undertegnet 18. april 1797 begynte de franske styrkene å trekke seg ut av Steiermark, og Bernadotte ble utnevnt til guvernør i provinsen Friuli med hovedkvarter i Udine. Denne stillingen ga ham for første gang et utstrakt administrativt ansvar over både militære og sivile.
Napoléon Bonaparte intrigerte for å unngå å få Bernadotte tilbake til Italia. Bernadotte ble utnevnt til øverstkommanderende i Sør-Frankrike, men han frasa seg stillingen og vendte i oktober tilbake til Udine. For å rådføre seg med Bernadotte inviterte Bonaparte ham og hans høyeste stabsoffiser, general Sarrazin, til middag i sitt hovedkvarter i Villa Manin 14. oktober 1797. Et utbrudd fra Bernadotte førte til at Bonaparte ydmyket ham i gjestenes påhør ved å beskylde ham for manglende klassisk militærkunnskap. Fornedrelsen gjorde et dypt inntrykk på Bernadotte og førte til at han utover vinteren leste mengder av bøker om krigsteori og historie. Hendelsen kan også ha bidratt til det varig anspente forholdet mellom Bernadotte og Bonaparte.
Freden i Campo Formio 18. oktober 1797 avsluttet den første koalisjonskrigen, og Napoléon Bonaparte forlot Italia. Frankrike planla en invasjon av Storbritannia, og i den forbindelse ble styrken i Italia redusert. Bernadotte mistet deler av sin divisjon, noe han reagerte sterkt mot. Derfor forlangte han overføring til koloniene eller til en invasjon av India. Ved årsskiftet ble han av direktoriet utnevnt til øverstkommanderende på Korfu. Bernadotte begynte straks å forberede seg, men som følge av intrigene rundt Bonaparte ble beslutningen omgjort, og han ble i stedet utnevnt til øverstkommanderende i Italia. Bernadotte var selv meget fornøyd, men Bonaparte så seg ikke tjent med ham som sin etterfølger. Derfor rådet han utenriksminister Talleyrand til heller å utnevne Bernadotte til fransk ambassadør i Wien.
Diplomat eller provokatør?
Østerrike hadde etter den franske revolusjonen vært Frankrikes bitreste fiende, og styresmaktene i Wien anså fredstilstanden kun som midlertidig. Den franske ambassadøren ble derfor nøye overvåket av Wiens politi. Bernadottes omgang var svært begrenset, det var mange franske rojalister i eksil som han ikke ønsket å møte, og bortsett fra rideturer i parken Prater holdt han seg stort sett i ambassaden. I sin stab hadde han fiolinisten Rodolphe Kreutzer; blant de få lokale besøkende var komponisten Johann Nepomuk Hummel og dennes venn, komponisten Ludwig van Beethoven.
I tillegg til et fiendtlig vertsland var flere i ambassadens stab fanatiske republikanere, noe som begrenset Bernadottes handlingsrom. En i staben var også polsk, noe som var svært delikat og tildels utfordrende for vertslandet på grunn av Østerrikes medvirkning til delingen av Polen. Wienerpressen spekulerte også over at ambassadøren forbød personalet å bruke kokarde offentlig for å unngå å provosere, noe som kom direktoriet i Paris for øre. Utenriksminister Talleyrand sendte et brev som Bernadotte sannsynligvis tolket som en korreks. I tiden etter fruktidorkuppet med dens økte republikanske fanatisme kunne en mistanke om manglende revolusjonær glød være farlig, og Bernadotte svarte med et brev hvor han ba seg frabeordret fra posten som ambassadør.
Sannsynligvis som følge av Talleyrands brev lot Bernadotte den 13. april 1798 heise det franske flagget fra ambassaden. Reaksjonen kom raskt, en mobb samlet seg og knuste ruter. Situasjonen utviklet seg til det verre da Bernadotte selv kom ut på gaten og på et for folkemassen uforståelig språk truet dem med sabel. Mobben ødela vogner, rev ned og brente flagget, og forsøkte også å trenge inn i ambassadebygningen. Det tok over 5 timer før østerrikske tropper ankom og orden kunne opprettes.
Administrasjon og politikk
Etter å ha kommet tilbake til Frankrike ble Bernadotte tilbudt en ny diplomatisk stilling som minister (sendemann) i Holland. Det var en svært viktig post, men Bernadotte avslo fordi han hadde fått nok av diplomatiet. Uten noen militær kommando holdt han seg en tid i ro. Han leide et hus i Sceaux om lag en mil sør for Paris, og med en liten stab fortsatte han å utdanne seg ved flittig lesing. Han tok turer inn til Paris og besøkte gjerne Joseph Bonaparte, som han var blitt kjent med i Italia. Han var også i kontakt hos direktoriet i Palais du Luxembourg.
Hos Joseph Bonaparte møtte han Désirée Clary, en kjøpmannsdatter fra Marseille; hennes eldre søster Julie var gift med Joseph Bonaparte. Den 17. august 1798 giftet han seg med Désirée. Giftermålet skapte til en viss grad bånd mellom slektene Bonaparte og Bernadotte. I tillegg til å være politisk gunstig for Bernadotte hadde Désirée også en betydelig medgift. Désirée flyttet først inn i huset i Sceaux, men fant raskt ut at det var for langt fra sosietetslivet i Paris. Et par måneder etter flyttet paret Bonaparte til et lite hus på rue Cisalpine (i dag rue de Monceau), nær Josephs og Julies hus.
Ved utløpet av Bernadottes permisjon i oktober 1798 ble han beordret til å ta kommando over en divisjon ved Gießen øst for Rhinen, hvor han igjen var nøye med å ikke pålegge sivilbefolkningen unødige byrder. Han viste også stor interesse for byens universitet og ble i takknemlighet tildelt et æresdoktorat fra Justus-Liebig-Universität Gießen. Bernadotte satte stor pris på denne for en general uvanlige utmerkelse, spesielt fordi han hele livet var svært interessert i vitenskapelige og kunstneriske institusjoner.
Désirée var gravid og ble igjen i Paris, hvor hun fødte sønnen François-Joseph-Oscar. I november 1798 ble Bernadotte innkalt til Paris og tilbudt kommandoen over styrkene i Italia. Året før ville han ha takket ja, men nå var han mer forsiktig og satte opp en liste med de ekstra tropper og administrative rammer han mente var nødvendig for å løse oppgaven. Det endte med at krigsminister Schérer selv tok kommandoen, og Bernadotte ble sendt tilbake til Rhinområdet. Den 5. februar ble han sjef for observasjonsarméen, en styrke som skulle støtte Mainzarméen (senere kalt Donauarméen) under Jourdan og Helvetiaarméen under André Masséna.
Etter kuppet kom Bernadottes grundige gjennomgang av styrkene i Italia til sin rett. Felttoget der under Schérer hadde gått elendig, og brødrene Bonaparte overtalte Emmanuel-Joseph Sieyès til å utnevne Bernadotte til krigsminister (minister for landstridskreftene). Etter sterke innledende protester aksepterte han og tiltrådte den 2. juli 1799. I praksis ble Bernadotte med denne stillingen øverstkommanderende for de franske styrkene. Bernadotte arbeidet energisk med å omorganisere arméen, som da hadde lidd flere nederlag. Blant tiltakene var utnevnelsen av generaler som var blitt avsatt som følge av politiske intriger. For å styrke stridsmoralen arbeidet han for at styrkene skulle få bedre mat og klær og regelmessig betaling av lønn, tiltak som han var vel kjent med fra sin egen tid som soldat. Han skrev entusiastiske innlegg i avisene, noe som også bidro til at mange veteraner meldte seg til ny tjeneste. Bernadotte viste også stor interesse for sanitetstjenesten og innførte en rekke tiltak for å forbedre den, som jevnlige inspeksjoner av militærsykehusene.
18 brumaire-kuppet
I oktober 1799 vendte Napoléon Bonaparte tilbake fra Egypt og ble entusiastisk mottatt av de fleste i Frankrike. Men Bernadotte var opprørt over at han hadde forlatt sin styrke uten en ordnet kommandooverføring til general Jean Baptiste Kléber. Han anså det som så klanderverdig at Bonaparte burde stilles for krigsrett og tok det opp med Barras, men ble avvist. Først ti dager etter Bonapartes ankomst dro Bernadotte, etter påtrykk fra Joseph og Désirée, til Bonapartes losji for et første treff etter leksjonen i Campo Formio. Møtet gikk dårlig, og i dagene fremover avviste Bernadotte følere fra Bonaparte om støtte ved et statskupp.
I ettertid hevdet Germaine de Staël at den eneste som kunne ha reddet republikken var Bernadotte. Hverken fra direktoriet eller nasjonalforsamlingen fikk han noen oppfordring om å stoppe kuppmakerne. Han forholdt seg passiv da Bonaparte iverksatte kuppet den 18 brumaire år VIII (9. november 1799) og i praksis innsatte seg selv som diktator. Etter Bonapartes kupp fryktet Bernadotte for represalier, og sammen med Désirée søkte han derfor noen dager tilflukt hos general Sarrazin. Brumairekuppet markerte slutten på Bernadottes rolle som en faktor i fransk politikk, som fra da frem til 1814 ble kontrollert av Napoléon Bonaparte.
På tross av manglende støtte til kuppet lå det i Bonapartes interesse å stå på god fot med ledende menn fra ulike deler av landet, og Bernadottes militære og administrative kunnskaper ble derfor benyttet. Bernadotte ble i januar 1800 medlem av det nyskapte statsrådet (fransk: Conseil d'état), en stilling han aktivt fulgte opp i tre måneders tid. Før Bonapartes avreise i mai 1800 til det italienske felttoget ble Bernadotte 18. april 1800 utnevnt til sjef for vestarméen. Med hovedkvarter i Rennes var oppgaven å slå ned opprøret i Vendée og møte eventuelle britiske landstigninger. Bernadotte trodde ved utnevnelsen at oppdraget var viktig. Men selv om britene rett etter ankomsten faktisk forsøkte en landstigning, kom den daglige tjenesten til å bestå i å jage lokale rojalistiske opprørere, kalt «les Chouans». Sentralt sto brødrene Cottereau, og lederen Jean Cottereau fikk tilnavnet «Chouan», avledet av det bretonske ordet for nattugle. Bonaparte instruerte ved avreisen Bernadotte om å overta makten om han skulle falle under felttoget i Italia.