cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dunstan av Canterbury
Dunstan (latin: Dunstanus; født 909, død 19. mai 988) var abbed av klosteret Glastonbury Abbey, biskop av Worcester, biskop av London, og erkebiskop av Canterbury, senere erklært som helgen. Hans arbeid gjenopprettet klosterlivet i England og reformerte den engelske kirke. Hans biograf Osbern, og selv var en kunstner og skriver, uttalte at Dunstan var dyktig i å «gjøre et bilde og forme bokstaver», noe som også var tilfelle for andre prester i hans tidsalder som hadde oppnådd seniorrang.
Holo Gardstun
Idag tas det imot til servering av grupper på Holo. Siden 2003 har det vært drevet med foredling av forskjellige typer kjøtt på Holo. Av kjøtt-typer finnes pinnekjøtt, lammerull, spekemat, saueboller og korv. Dette selges både lokalt og regionalt. I 2010 kom også det nye bryggerhuset i stand.
Dunstan av Canterbury
Dunstan var også en politiker, og fungerte som en betydningsfull minister for flere engelske konger. Han var den mest populære helgen i England i nær to århundrer etter å ha blitt berømt ved de mange fortellinger om hans storhet, ikke minst de som fortalte om hvordan han på slu måte lurte og beseiret djevelen.
Holo Gardstun
Foruten servering av lokale retter og lokal omtale, ble Holo viden kjent da TV-personligheten Ian Wright fra programmet "globe trekker" besøkte Garden på sitt Flåmsbesøk i 2010. I oppkjørselen til Holo ligger den kjente Flåmsbanen.
Dunstan av Canterbury
Tidlig liv (909–943)
Dunstan ble født i landsbyen Baltonsborough i Somerset. Han var sønn av Heorstan, en adelsmann fra Wessex. Faren var bror av Athelm, biskop av Wells og biskop av Winchester. Det er fortalt, som ved de fleste helgenbiografier, at hans mor Cynethryth var en from kvinne. Osberns helgenbiografi forteller at en budbringer på mirakuløst vis fortalte om den velsignede barnet hun skulle føde:
Dunstan ble snart en favoritt hos kongen og ble utsatt for sjalusien til andre ved hoffet. En sammensvergelse ble klekket ut for å bringe vanære over ham, og Dunstan ble anklaget for å være involvert med trolldom og svartekunst. Kongen beordret at han forlot hoffet og da han dro, ventet hans fiender på ham, angrep ham og banket ham opp, bant ham og kastet ham i en kloakktank. Han klarte å klatre ut og komme seg til en venn. Derfra reiste han til Winchester, og ble tatt inn i tjenesten til Ælfheah, biskop av Winchester. Ælfheah var antagelig en slektning Dunstan, tradisjonelt framstilt som hans onkel.
Biskopen forsøkte å overtale ham til å bli en munk, men Dunstan var tvilende til om han hadde kallet til et liv i sølibat. Svaret kom til ham i form av et angrep av store svulster over hele kroppen. Denne lidelsen var så alvorlig at det ble mistenkt å være spedalskhet. Det var antagelig en form blodforgiftning forsaket av å bli banket opp og kastet i kloakken. Uansett årsak endret dette Dunstans beslutning. Han ble ordinert som munk i 943 i nærvær av Ælfheah, og reiste deretter tilbake til Glastonbury for å leve som en eneboer og eremitt. Opp mot den gamle kirken viet til jomfru Maria bygget han en liten klostercelle på 1,5 meter lang og rundt 0,75 meter bred. Det var her hvor Dunstan studerte, gjorde håndverk, og spilte på sin harpe. Det på denne tiden, i henhold til legende fra sent på 1000-tallet, hvor det ble sagt at djevelen kom for å friste ham og ble holdt om ansiktet med Dunstans tang.
Munk, abbed og biskop (943–960)
Dunstan arbeidet som en sølvsmed og i sitt scriptorium, skrivested, mens han bodde ved Glastonbury. Det er antatt han var den kunstneren som tegnet det velkjente bildet av Kristus med en lite, knelende munk ved siden av ham i Glastonbury Classbook, «et av de første av en rekke av omrisstegninger som kom til å bli et særskilt trekk ved angelsaksisk kunst for denne perioden.» Dunstan ble også kjent som musiker, illustratør av manuskripter og som metallarbeider. Fru Æthelflaed, niese av kong Adalstein, gjorde Dunstan til sin fortrolige rådgiver og ved sin død testamenterte hun en betydelig formue til ham. Han benyttet formuen til blant å fremme klosterreformen i England. På omtrent samme tid døde hans far Heorstan og han arvet også sin fars formue. Han ble således en person med stor innflytelse, og ved kong Adalsteins død i 940, ble han tilkalte av Edmund, den nye kongen, til sitt hoff ved Cheddar i Somerset. Her ble han forfremmet til minister ved kongens hoff.
Atter en gang førte kongens gunst til sjalusi og misunnelse i hoffet, og på nytt lyktes Dunstans fiender med sine sammensvergelser. Kongen var forberedt på å sende Dunstan av sted. Det skjedde da at sendebud fra det «østlige kongerike», noe som antagelig henviste til East Anglia, og Dunstan forspurte sendebudene om å få reise sammen med dem tilbake. De gikk med på det, men reisen skjedde aldri. Historien har blitt nedtegnet således:
Abbed av Glastonbury
Dunstan som abbed av Glastonbury gikk til oppgaven med reformene. Han aktet å gjenopprette klosterlivet og bygge opp igjen klosteret. Han begynte med å etablere et benediktinsk klostervesen ved Glastonbury. Klosterreglene til sankt Benedikt av Nursia var grunnlaget for Dunstans gjenopprettelse av klosterordenen, i henhold til forfatteren Edgars etablering av klostrene, skrevet i tiden mellom 960- og 970-tallet, og i henhold Dunstans første biograf, som selv hadde vært et medlem av munkesamfunnet ved Glastonbury. Deres uttalelser er også i overensstemmelse med hans første grep som abbed med betydningen av hans bygninger og med den benediktinske lære blant hans fremste disipler.
Dog, ikke alle medlemmer av Dunstans samfunn ved Glastonbury var munker som fulgte benediktinerreglene. Dunstans første biograf, som kun kjennes ved betegnelsen «B», var en prest som til sist ble medlemmer av samfunnet av kanniker i Liège etter å ha forlatt Glastonbury.
Dunstans første omsorg var å gjenoppbygge kirken dedikert apostelen Peter, og gjenopprette klosteravstegningen. De sekulære affærene til klosteret var gitt til hans bror Wulfric «slik at verken han selv eller noen andre av munkene ville bryte avstegningen.» En skole for de lokale ungene ble grunnlagt og ble en av de mest kjente i England på sin tid. En betydelig utvidelse av vanningssystemet i de omliggende områdene av Somerset ble også fullført.
I løpet av to år fra Dunstans forfremmelse ble kong Edvard myrdet i 946. Hans etterfølger var Edred. Politikken til den nye regjeringen ble støttet av dronningmoren, Ædgifu, av Oda, erkebiskop av Canterbury, og av adelen i East Anglia som var ledet av den mektige ealdormann Æthelstan «halvkonge». De fremmet en politikk som innebar forening og forsoning med den danske halvparten av kongeriket. Målet var å etablere en fast kongelig autoritet. I kirkesaker var det favorisert spredningen av katolsk praksis, gjenoppbygging av kirkene, moralsk reform av presteskapet og lekfolk, og til sist bekjempelsen av religionen til danene i England. Imot alle disse reformene sto adelen i Wessex, som også omfattet de fleste Dunstans egne slektninger, og som hadde en egeninteresse i å beholde etablerte skikker. I ni år var Dunstans innflytelse rådende, i løpet av en tid hvor han to ganger nektet å ta posisjonen som biskop, først Winchester i 951 og deretter Crediton i 953, og bekreftet således at han ikke ville forlate kongens side så lenge kongen levde og trengte ham.
Politisk endring
I 955 døde Edred, og situasjonen endret seg brått. Eadwig, den eldste sønnen til Edvard, kom deretter på tronen. Det var en egenrådig tenåring som var innflytelsen til en del av adelen. I henhold til en legende begynte feiden med Dunstan allerede på Eadwigs kroningsdag da han ikke møtte opp til et møte med adelen. Dunstan gikk for å lete etter ham og fant ham i en uanstendig omfavnelse med en adelskvinne ved navn Ælfgifu og hennes mor. Dunstan forlangte at han kom med ham, og da Eadwig nektet hadde han dratt gutten med seg og tvang den unge kongen til å avsverge kvinnen som en «skjøge». Grunnet denne affæren og kongens motvilje fant Dunstan senere det best å flukte til sitt kloster, men Eadwig kom etter og plyndret klosteret. Hvor mye sannheten det er i denne fortellingen er uklart. Den eldste utgaven opptrer i en helgenbiografi av Dunstan, skrevet rundt 40 år etter hendelsen. Faktisk giftet Eadwig seg med kvinnen Ælfgifu. Moren, en relativ ung enke ved navn Æthelgifu, ble gjort ansvarlig for å ha fått Dunstan forvist. I Liber Vitae opptrer derimot Ælfgifu, som kongens hustru, på en liste over de mest «strålende kvinner, valgt dette stedet for Guds kjærlighet...», noe som stemmer dårlig med betegnelsen som «skjøge».
Dunstan reiste over Den engelske kanal og til Flandern hvor han ikke kjente seg språket og skikkene til de lokale. Grev Arnulf I av Flandern mottok ham med æresbevisninger og lot ham bo i klosteret Blandijnberg i nærheten av Gent. Det var et av sentrene for den benediktinske oppblomstringen i landet, og Dunstan kunne for første gang se den strenge klosterpraksisen som hadde hatt sin opprinnelse i det franske Cluny-klosteret et århundre tidligere. Hans landflyktighet var ikke langvarig. Før slutten av 957 hadde det brutt ut opprør i Mercia og Northumbria som fordrev Eadwig, og gjorde isteden hans bror Edgar til konge for alt landet nord for Themsen. Den sørlige delen forble trofaste til Eadwig. Edgars rådgivere ba ham tilkalle Dunstan, og da han var tilbake i England viet erkebiskop Oda av Canterbury ham til biskop, og da Koenwald, biskop av Worcester, døde ved slutten av 957, ble Dunstan utnevnt til dette bispedømmet.
Erkebiskop av Canterbury (960–978)
Dunstan dro til Roma i 960 og fikk pallium fra pave Johannes XII. På sin reise var Dunstans gaver så rundhåndet at det ikke var noe igjen til ham selv og hans følge. Hans stuert klagde, men Dunstan synes å ha foreslått at de ga sin tillit til Jesus.
Tilbake fra Roma fikk Dunstan tilbake sin posisjon som den faktiske statsministeren av kongedømmet. På hans råd ble Ælfstan utnevnt til biskop av London og Oswald av Worcester. I 963 ble Æthelwold, abbed av Abingdon, utpekt til bispedømmet Winchester. Med deres støtte og med kong Edgar underlagt hans råd, kunne Dunstan presse gjennom sin reformer av den engelske kirke. Munkene i hans fellesskap ble lært å leve ånd av selvoppofring og Dunstan aktivt tvang gjennom loven om sølibat hvor han kunne. Han la ned forbud for praksisen med simoni, det vil si å selge kirkelige posisjoner for penger, og fikk slutt på praksisen med at geistlige kunne utnevne slektninger til posisjoner i deres jurisdiksjon. Det ble bygget klostre, og i en del av de store katedralene tok munker plassen til sekulære kanniker; og de øvrige kanniker ble tvunget til å leve i henhold til den benediktiske regel. Sogneprestene ble påtvunget å være kvalifisert for deres posisjon; de ble oppmanet til å undervise sine menigheter om den kristne tro, men også for å forbedre deres verdslige posisjoner. Også staten ble reformert. Orden ble opprettholdt over hele riket og det ble påbudet respekt for loven. Bevæpnede soldatgrupper voktet loven i nord, og krigsskip voktet kystene mot vikingangrep. Det var et nivå av fred i riket som var ukjent for så lenge folk kunne huske.
I 973 nådde Dunstans herredømme over staten sitt høydepunkt da han personlig kronet kong Edgar. Kongen ble kronet i Bath i en kongelig seremoni som var planlagt ikke som en innvielse, mens som en kulminasjon av hans styre, en endring som antagelig hadde medført store forberedelser og diplomati. Denne utførelsen, uttenkt av Dunstan selv, og feiret med et dikt i Den angelsaksiske krønike, dannet grunnlaget for dagens britiske kroningsseremoni. Det var andre, symbolsk kroning som ble foretatt senere. Det var et viktig skritt da andre konger på De britiske øyer kom og underkastet seg Edgar ved Chester. Seks konger, inkludert kongene av Skottland og Strathclyde, kom og lovte deres troskap ved at de ville være kongens undersåtter til havs og lands.
Edgar styrte som en sterk og populær konge i 16 år. I 975 ble han etterfulgt av sin eldste sønn Edvard. Edvards tiltredelse ble bestridt av hans stemor Ælfthryth som isteden ville ha sin sønn Æthelred som konge. Ved Dunstans innflytelse ble Edvard valgt og kronet ved Winchester. Edgars død hadde oppmuntret en del av adelen, og munkene ble angrepet som forkjempere for reformen. I Mercia ble de forfulgt og fratatt sine besittelser. Deres sak var støttet av Æthelwine halvkonge, ealdormann av East Anglia, og hele riket sto i fare å havne i borgerkrig. Witan holdt tre møter for å bilegge uenigheten, først ved Kyrtlington, deretter ved Calne, og til sist ved Amesbury. Ved det andre møtet ramlet gulvet i hallen sammen, og alle, unntatt Dunstan, som klamret seg til en bjelke, havnet i underetasjen. Flere av dem skal ha blitt drept.
De siste årene (978–988)
I mars 978 ble kong Edvard myrdet ved festningen Corfe Castle, muligens på tilskyndelse av hans stemor, og Æthelred ble ny konge. Hans kroning skjedde 31. mars 978, og var den siste statshendelse som Dunstan deltok i. Da den unge kongen tok den vanlige eden om å styre godt, tiltalte Dunstan ham med en advarsel. Han kritiserte den voldelige handling som førte til at han ble konge og forutså at ulykker ville komme til kongeriket, men Dunstans innflytelse ved hoffet hadde blitt innskrenket. og han trakk seg tilbake til Canterbury for å undervise ved katedralskolen.
Kun ytterligere tre offentlige handlinger er kjent. I 980 deltok Dunstand med ealdormann Ælfhere fra Mercia i den høytidelige overførelsen av relikviene til kong Edvard, snart omtalt som den hellige Edvard Martyren. Han ble overført fra graven ved Wareham til en helligdom ved klosteret Shaftesbury Abbey. I 984 i lydighet til en visjon av apostelen Andreas overtalte han kong Æthelred til å utnevne Ælfheah som etterfølger av Æthelwold som biskop av Winchester. I 986 overtalte Dunstan kongen til avslutte hans forfølgelse av bispedømmet Rochester, og med en donasjon av 100 pund sølv.
Dustans pensjonering ved Canterbury besto av lang timer i bønn, men også hans faste fremmøte ved messe og daglige tidebønn. Han besøkte helligdommene til Augustin av Canterbury og Æthelbert av Kent, og det ble hevdet at han hadde visjoner om engler som sang for ham. Han fortsatte gjenoppbyggingen av kirker, etablere skoler, å fremme fred og oppfordre til religiøs renhet. Han praktiserte også sitt håndverk, gjorde kirkeklokker og orgler, og korrigerte manusskripter i katedralbiblioteket. Han tok også imot europeiske besøkende og var aktiv som lærer for guttene i katedralskolen. På nattgudstjeneste for Jesu himmelfart i 988 ble hevdet at han fikk en visjon om sin død, og i sin siste preken fortalte han om sin forestående død og ønsket menigheten alt god. Om ettermiddagen valgte han stedet for sin grav før han gikk til sengs. Hans krefter forsvant raskt, og lørdag morgen den 19. mai samlet han prestene. Messe ble feiret i hans nærvær, og deretter mottok han salve og viaticum som de siste riter før han døde.
Ikke lenge etter ble det drevet kampanje for at han var hellig, og ble formelt helligkåret som helgen i 1029. I det samme året ved kirkemøte i Winchester ble sankt Dunstans festdag bestemt å bli feiret over hele England.
Ettermæle
Fram til Thomas Beckets berømmelse overskygget Dunstan, var han den fremste helgen i England. Dunstan ble gravlagt i sin katedral, og da denne bygningen ble ødelagt av en brann i 1074, ble hans relikvier overført av erkebiskop Lanfranc til en grav på sørsiden av høyalteret i den restaurerte Canterburykatedralen.
Dunstan ble skytshelgen for engelske gull- og sølvsmeder grunnet at han hadde arbeidet som sølvsmed. Hans festdag er den 19. mai, hvilket er hvorfor at før restaureringen gikk datoåret på kontrollstemplene til edelmetallguardein (tjenestemann som tester metallers finheten) i London fra 19. mai på år det ene året og til 18. mai det neste, og således ikke fulgte kalenderåret. Dette ble endret da Karl II ble gjeninnsatt som konge i 1660. Fra da av begynte datoen for kontrollstempelet for året på kongens fødselsdag den 29. mai.
En veldedig institusjon som ga støtte, rehabilitering og bistandsbehandling for blinde veteraner i den britiske hæren het tidligere St Dunstan's, men har nå navnet Blind Veterans UK. Også mange kirker innlands og i utlandet er oppkalt etter ham, blant annet St Dunstan's-in-the-East i London. Engelsk litteratur har flere referanser til Dunstan, blant annet et eksempel i En julefortelling (1843) av Charles Dickens, og i denne folkelige diktet:
Denne folkelige fortellingen er allerede vist i en initial i Dunstans Vita i Canterbury-passionale fra 1100-tallet, og tangen har blitt et symbol for Dunstan og er vist i våpenskjoldet for Tower Hamlets, en bydel i London.
I ulike avsnitt i Deptford-trilogien av den kanadiske forfatteren Robertson Davies (1913–1995) er hans litterære figur Dunstan Ramsay sammenlignet med helgenen av det samme navn, og i særdeleshet er en del stormfylte hendelser i figurens kjærlighetsliv humoristisk sammenlignet med sankt Dunstans berømte strid med djevelen.
Daniel Anlezark har forsøksvis forslått at Dunstan kan være forfatteren av Salomo og Saturn, et angelsaksisk diskusjonsdikt. Hans argumentasjon vektlegger stil, ordvalg og den hiberno-latin som er benyttet i teksten. Imidlertid har Clive Tolley undersøkt forslaget fra en lingvistisk synsvinkel og kan ikke gi støtte til Anlezark.
En annen fortelling vedrørende hvordan Dunstan naglet en hestsko til djevelens hov da han ble bedt om sko djevelens hest. Det førte til at djevelen fikk store smerter, og Dunstan gikk kun med på å fjerne hesteskoen og frigjøre djevelen om han lovte å aldri gå inn i et sted hvor en hestesko hang over døren. Denne fortellingen hevdes å være opprinnelsen til den opphengte hesteskoen som et lykkesymbol.
Den østlige ortodokse kirke, den katolske kirke, og den anglikanske kirke markerer hans festdag den 19. mai.
Kommuner i departementet Seine-et-Marne
Dette er en liste over de 514 kommunene i departementet Seine-et-Marne i regionen Île-de-France i Frankrike. Per 1. januar 2022 er antall kommuner redusert til 507.
Coloradia guerreroiana
Coloradia guerreroiana er en art av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Utseende
Middelsstore (vingespenn 60-80 millimeter), grå påfuglspinnere. Forvingene er gråspraglete uten påfallende tegninger. Bakvingene har vanligvis et anstrøk av rosa.
Kommuner i departementet Seine-et-Marne
(CAM) Communauté d'agglomération Melun Val de Seine, dannet i 2002.
Coloradia guerreroiana
Levevis
Hos denne slekten lever larvene helst på trær i furuslekten (Pinus), men de kan også forekomme på løvtrær. Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.
Kommuner i departementet Seine-et-Marne
(SANVM) Syndicat d'agglomération nouvelle du Val Maubuée, dannet i 1984.
Coloradia guerreroiana
Neslehår
Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem. Tross neslehårene har larver av Coloradia pandora blitt samlet inn til mat av paiute-stammen i USA. Larvene må gjennom en omfattende behandling før de kan spises.
Kommuner i departementet Seine-et-Marne
(SANVE) Syndicat d'agglomération nouvelle du Val d'Europe, dannet i 1984.
(SANS) Syndicat d'agglomération nouvelle de Sénart Ville Nouvelle, dannet i 1984.
Coloradia guerreroiana
Utbredelse
Arten er utbredt i Mexico.
Hōjō Tokisada
Hōjō Tokisada (kanji: 北条 時定, død 18. november 1290), var et medlem av Hōjōklanen i midten av Kamakuraperioden i Japan. Han var den tredje sønnen av Hōjō Tokiuji, og en yngre bror av Hōjō Tokiyori og Hōjō Tsunetoki som var henholdsvis den fjerde og femte shikken (regent) av Kamakura-shōgunatet i Japan. Han var også sønnesønn av sønnesønn av Hōjō Yasutoki.
Mette Dencker
Mette Hjermind Dencker (født 24. mai 1978 i Odder) er en dansk parterapeut, coach og politiker som siden 2011 har vært medlem av Folketinget som representant for Dansk Folkeparti i Skanderborgkredsen (Østjyllands Storkreds). Hun har tidlige representert partiet i kommunestyret i Hvidovre.
Bakgrunn
Dencker er født i Odder i 1978 som datter av massør Niels-Jørn Hjermind og salgskonsulent Birgit Hjermind. Dencker ble språkstudent ved Odder Gymnasium og Viby Gymnasium i 1999 og er siden utdannet psykoterapeut, coach og negletekniker. Hun har arbeidet som par- og familieterapeut, kursleder og coach ved Håndsrækningen Terapi og Kurser siden 2007.
Mette Dencker er tidligere gift med Mikkel Dencker som frem til valget 2019 var medlem av Folketinget for Dansk Folkeparti. De ble skilt sommeren 2018. De har 2 barn sammen. Hun har i tillegg et barn fra et tidligere forhold.
Politiske karriere
Hennes politiske karriere begynte som nestformann for Dansk Folkepartis Ungdom (DFU) i Århus i 1999, der hun to år senere ble formann. Fra 2001 til 2004 satt hun i DFU's hovedstyre. I 2006 ble hun medlem av kommunestyret i Hvidovre kommune. Hun ble nominert til Folketinget i Skanderborgkredsen i 2010 og ble innvalgt ved folketingsvalget 2011. Hun er partiets forbrukerordfører og landdistriktsordfører.
Jarle Sjursen
Jarle Sjursen (født 1996) er en norsk volleyballspiller som spilte for OSI i eliteserien mellom 2021 og 2023. I sesongen 22/23 plukket Sjursen 117 poeng på toppnivå i norsk volleyball. Hans klubb OSI endte på 8.plass, og rykket ned til 1. divisjon.
Karrierestatistikk
=== Klubb ===
Nadezjda Asejeva
Personlige rekorder
Oppdatert pr 30. juni 2019.
Svenn Sørensen
Svenn Sørensen, som kommer fra bydelen Randesund i Kristiansand, er en norsk tidligere vektløfter og styrkeløfter, som konkurrerte for Kristiansand Atletklubb. Han var aktiv fra 1970 til 1976.
== Resultater og meritter i vektløfting ==
Oldtidens Thera
Oldtidens Thera (gresk: Αρχαία Θήρα) er en antikk by på kanten av det bratte, 360 meter høye fjellet Messavouno på den greske øya Santorini (som også kalt for Thera). Byen er etter sigende navngitt etter en mytisk hersker på øya, Theras. Byen ble bosatt fra 800-tallet f.Kr. og fram til 726 e.Kr. Fra 1895 ble oldtidsbyen undersøkt systematiske av den tyske arkeologen Friedrich Hiller von Gaertringen som gjorde utgravninger der fram til 1904. Senere utgravninger ved N. Zapheiropoulos mellom 1961 og 1982 under beskyttelse av det arkeologiske samfunn i Athen avdekket byens nekropolis i Sellada. Funn fra disse utgravningene er utstilt i det arkeologiske museum i Fira. Nye utgravninger ble tatt opp igjen i 1990 og 1994 under lederskap av Wolfram Hoepfner fra Freie Universität Berlin og resulterte i en langt mer presis forståelse av historien til sørlige Egeerhavet.
Geografi
Ved fjellets fot av dagens by, Kamari, var det et nekropolis som ble benyttet for å gravlegge de døde så lenge som byen eksisterte. Byen hadde også en havn, skjønt ennå ikke lokalisert med sikkerhet, og denne hadde formodentlig også et skipsverft og hus for overnatting for sjøfolk og soldater. Oldtidens Thera hadde to havnbyer, den ene var Oia (gresk: Οία, men ikke til å bli forvekslet med dagens Oia) og Elefsina (gresk: Ελευσίνα), lokalisert henholdsvis henholdsvis ved dagens Kamari og Perissa.
Historie
I arkaisk tid var byen en ubetydelig bosetning i den sørlige utkanten av Kykladene. Den ble grunnlagt av doriske kolonister fra Sparta som gjenkjente den strategiske verdien av lokaliseringen på fjellendte kanten. Herodotos og Pausanias har skrevet om den mytiske herskeren Theras, en etterkommer av den fønikiske herskeren Kadmos, og sønn av en konge i Theben, Autesion, som hadde hersker over Sparta og Lakonia på vegne av sin umyndige nevøer, tvillingene Eurysthenes og Prokles. Etter at de ble gamle nok, opprettet han en ny bosetning på øya Kalliste (gresk: Καλλίστῃ) som deretter ble oppkalt etter ham, Thera (gresk: Θήρα). Dette navnet ble også gitt til byen som det er arkeologiske bevis for er datert fra 800-tallet f.Kr. Herodotos går videre med å skrive om sju år lange tørke en gang rundt året 630 f.Kr. som tvang innbyggerne i Thera til å sende kolonister til Kyrenaika (dagens Libya).
Denne bosetningen var så suksessfull at Thera hadde lenge godt omdømme som moderbyen til Kyrene til tross for at den i seg selv var relativ ubetydelig. En samling på 760 mynter som er funnet, datert fra 500-tallet f.Kr., har gitt bevis på en beskjeden handelsforbindelse med Athen og Korint i vest, og Jonia og Rhodos i øst.
Byens rolle endret seg på den andre halvparten av 200-tallet f.Kr. da det ptolemeiske kongedømme i Egypt stasjonerte hele sin flåte for Egeerhavet i byens havn. Byen ble fullstendig ombygd for offiserene; den tidligere byplanleggingen ble erstattet av et formalistisk og jevnt gatenett, og nye, imponerende bygninger med søyleganger ble reist. Den ptolemeiske flåten ble trukket tilbake en gang rundt 145 f.Kr., og fra denne tiden og fram til år 0 mangler det fullstendig historiske nedtegnelser om byen.
I romersk tid ble byen og hele øya fra midten av 100-tallet f.Kr. en del av den romerske provinsen Asia, og selv om ingen høyere myndighetspersoner tok bolig på øya, ble Thera etter hvert relativt framgangsrik grunnet betydelige byggeprosjekter og at byens borgere greide å inneha høyere posisjoner, blant annet to ganger posisjonen som provinsiell yppersteprest.
Ettersom det er kun spinkle spor igjen etter den første bosetningen, er beskrivelsene av byen hovedsakelig relatert i den hellenistiske tiden og senere byutvikling.
Ptolemeiske garnison
En del er kjent om rollen til de ptolemeiske soldatene i byen fra inskripsjoner. Det var opprinnelig kun tre offiserer og rundt 300 soldater stasjonert i Thera, men senere ble ytterligere offiserer og pensjonerte offiserer stasjonert og bosatt der og åpenbart endret byens vesen. Det er ikke kjent om hele den opprinnelige befolkningen ble plassert under militær administrasjon eller om den beholdt en viss form for politisk uavhengighet. I begynnelsen var soldatene grekere fra det greske fastlandet, men andelen av egyptiske leiesoldater økte raskt, og med deres egne guder påvirket de i stor grad byens religiøse kulter.
Anne McLaren
Dame Anne Laura Dorinthea McLaren (1927–2007) var en britisk forsker som var en ledende skikkelse innen utviklingsbiologi. Arbeidet hennes bidro til å føre menneskelig in vitro-fertilisering (IVF), og hun har mottatt mange utmerkelser for sine bidrag til vitenskapen, inkludert medlemskap i vitenskapssamfunnet Royal Society.
Oldtidens Thera
Bygninger
Bygninger av særskilt betydning var:
Det er bevis på to typer av private boliger. Flåteoffiserene bodde i hus med søylegang, de fleste var bygd med terrasser på den østlige skråningen nedenfor hovedveien. Derfra hadde innbyggerne et spektakulært utsyn over havet mer enn 300 meter nedenfor. De fleste av byens innbyggere bodde på fjellplatået. De bygde sine hus rundt en liten sentral gårdsplass og under denne var det en vannbeholder som ga en viktig kilde for vann. En del av husene hadde to etasjer, og i noen få tilfeller tillot terrenget også en liten kjeller.
Kunst og kultur
Arkeologiske levninger er sparsommelige; før byen ble forlatt hadde den mistet sin betydning og kun noen få gjenstander fra dens gullalder har blitt bevart. Inskripsjoner fra byens begynnelse er funnet ved helligdommen på utstikkeren ved fjellryggen. De er datert fra overgangen mellom 800- og 700-tallet f.Kr. og er blant de eldste kjente eksemplene på bruken av det greske alfabetet som hadde utviklet seg fra fønikisk alfabet. I en del tilfeller var en forløper til de greske bokstavene fortsatt i bruk. Inskripsjonen inkluderer dedikasjoner på alterstein til en omfattende rekke av guder fra gresk mytologi. Disse omfatter Zevs i fire tilfeller, Koures i to tilfeller (og kan ha vært en annen form for påkalling av Zevs), og en for hver av Apollon, Lokhaia, Damia, Kastor og Polydevkes, Kheiron, Deuteros, og Boreas (Nordavinden). Deretter, et lite stykke unna, var det inskripsjoner knyttet til erinnyer (hevngudinner), Athanaia, kariter (skjønnhetsgudinner), Hermes og Persefone. Både det brede mangfoldet foruten også referansene til mengden av guder som ellers ikke er særskilt framstående er iøynefallende trekk. Også bemerkelesverdig er hyppigheten av mindre guder knyttet til familie, fødsel, barn, og til oppdrett av barn.
Den andre vanlige typen av inskripsjoner som også ble funnet på samme område, men i dette tilfellet på fjellveggene rundt forgården av gymnasion, var i henhold til tekstene tevlinger og hellige pakter som hadde skjedde allerede før byggingen av idrettsanlegget. Disse inskripsjonene har overlevd takket være de underliggende kalksteinene som er dekket med mørk, gråblå skorpe som lett kan bli banket av for å avdekke den hvite steinen under. Inskripsjonene kunne således bli skrevet av hvem som helst, ikke bare spesialiserte steinhoggere. En del av tekstene er knyttet direkte til tevlingene. På en tung stein er navnet på en idrettsmann som har kastet den lengst blitt risset inn. I andre tilfeller refererer inskripsjonene til seksuelle handlinger som kanskje innebar pederastiske forhold mellom eldre og yngre menn. Tekstene er i en meget tidlig form for gresk og er således tidvis vanskelig å tolke. Det er usikkert om disse inskripsjonene var skrytende graffiti eller om de seksuelle handlingene hadde en form for kultisk funksjon.
Den mest berømte levning fra oldtidens Thera er flere større enn legemestore statuer av ungdommer som kalles for kouroi. De er gjort på andre halvdel av 600-tallet f.Kr. Ettersom øya ikke hadde steinbrudd med marmor, er det ingen særegen stilistisk tradisjon som dannet seg. Både marmoren som den kunstneriske stilen kommer fra øya Naxos. Den fineste statuen av denne typen er datert fra begynnelsen av 500-tallet f.Kr. og kalles for «Apollon fra Thera». Alle statuene er funnet i gravgodset nedenfor byen.
Det er to grotter i nærheten av oldtidens Thera, en som synes å ha vært en helligdom fra antikken og den andre var enten et sted for kultdyrkelse eller ganske enkelt en søppelfylling, avhengig av hvor mange av beinene og spor av matlaging som er tolket. Den hadde ikke nødvendigvis samme bruk i hele sin historie.
Yndesdalsvatnet
Yndesdalsvatnet (også skrevet Ynnesdalsvatnet) er en innsjø i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Det er rundt fem kilometer langt og mellom 0,3 og 0,7 kilometer bredt. Vatnet ligger 104 meter over havet, og det har et areal på 1,96 km². Største dybde er 116 meter.
Vatnet har navn etter bygda Yndesdal, som ligger ved østenden av vatnet. Ved Yndesdalen ligger også munningen av Øyrelva, som er Yndesdalsvatnets hovedtilløp. Av andre viktige tilløpselver kan nevnes Furdalselva, som munner ut i vatnet fra nord. Vatnet har utløp mot vest via den korte elva Straumen til det mindre Vetlevatnet, som ligger på samme høyde som Yndesdalsvatnet. Fra Vetlevatnet renner Frøysetelva (Yndesdalsvassdraget) videre, og munner etterhvert ut i Austevågen ved Frøyset.
Yndesdalsvatnet ble, sammen med resten av vassdraget, vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan III for vassdrag. Yndesdalsvatnet er utsatt for sur nedbør. Det har vært fullkalket hver høst siden 1991, men innsjøen og den nedenforliggende delen av vassdraget gjenforsures gradvis i løpet av den påfølgende vinter og vår.
Fv2 går langs hele nordsida av vatnet.
Omo nasjonalpark
Omo nasjonalpark er en nasjonalpark som ligger Riftdalen i Etiopia omtrent 870 kilometer sørvest for hovedstaden Addis Abeba. Parkens areal var opprinnelig 4 068 km2, men i 2011 ble arealet redusert til 3 566 km2 da den sørlige delen ble overtatt av det statseide Ethiopia Sugar Corporation for å brukes til sukkerplantasjer. Omo nasjonalpark ligger i Region for sørlige nasjoner, nasjonaliteter og folk, men er administrert og drevet av føderale myndigheter. I øst grenser parken mot elven Omo og Tama viltreservat. I sør når parken nesten grensen til Sør-Sudan, og i nord og vest ligger Maji-fjellene. Terrenget ligger på mellom 450 og 1 541 moh, med omtrent 800 moh i gjennomsnitt. Landskapet er skogbevokst langs elvene, og gresskledde savanner og sletter med buskvekster ellers. Årlig nedbørsmengde ligger normalt på 780 mm, og mesteparten av nedbøren kommer i tidsrommet mars til november. Maksimumstemperaturen er omtrent 40 grader, og er målt i desember. Mellom april og juni måles de laveste temperaturene som er omkring 20 grader.
Mangelen på helårs veiforbindelser - både internt i parken og adkomst til og fra - har gjort at antall besøkende har vært forholdsvis lavt. Det har også vært en årsak til at landskapet tross alt er relativt intakt og uberørt. Regjeringens storstilte utbyggingsplaner i den nedre delen av Omo-dalen utgjør imidlertid en trussel mot plante- og dyrelivet i parken. I 2010 var det 280 utenlandske besøkende i parken.
Dyreliv
I Omo nasjonalpark er det registrert 79 pattedyrarter, 312 fuglearter, minst 13 fiskearter og et titalls krypdyrarter. Av pattedyr finnes det flokker av afrikansk bøffel, sebra, eland, kuantiloper og grants gaselle. Arter som er relativt vanlige omfatter løve, sjiraff, struts, stor kudu, hyene og vortesvin. Geparder finnes også, men er sjeldne. Elefanter kan også forekomme, men bare i visse årstider. I nærheten av elvene finnes primatene guerezacolobus-ape og brazzamarekatt - i tillegg til flodhester og store krokodiller. Ved Illilbai varme kilder midt i parken er det mulig å observere mange forskjellige dyr når de kommer for å drikke om morgenen og kvelden. Slangearter som lever i parken er blant annet klippepyton, svart mamba og svarthalset spyttekobra.
Historie
Parken ble formelt opprettet i 1966, men etter 1970 ble lite gjort for å håndheve grensene og park-reglementet. De neste 20 årene forfalt infrastrukturen i parken, og moralen blant de ansatte var lav. I 1978 fikk myndighetene en rapport som anbefalte å slå sammen Omo og Mago nasjonalparker i én stor park med navnet Greater Omo National Park. Forslaget innebar at urbefolkningsstammene av Mursi- og Bodi-folket måtte tvangsflyttes og utestenges fra parkenes område. Ingenting ble imidlertid gjort, og mangelen på styring og håndheving av de to nasjonalparkene resulterte i at Omo og Mago i praksis var nasjonalparker bare på papiret.
I mars 1993 ble det gjennomført en prosjektanalyse for et EU-finansiert utviklingsprogram av Omo, Mago og Nechisar nasjonalparker. Prosjektet ble kalt Southern National Parks Rehabilitation Project, og i 1995 ble fase 1 startet. Målet for første fase var å etablere og stake ut grensene til de tre nasjonalparkene samt å tømme dem for bosetninger. Ingen av målene ble oppnådd, og prosjektet strandet.
I 2011 kunngjorde Etiopias regjering at store områder av Omo og Mago nasjonalparker skulle gjøres om til industrielt drevne sukkerplantasjer under ledelse av det statlig eide Ethiopia Sugar Corporation. Demningen Gilgel Gibe III på nordøst-grensen til parken skal sørge for vann til irrigasjon, og Omo nasjonalpark fikk dermed redusert sitt areal fra 4 068 til 3 566 km2 i tillegg til at de naturlige svingningene i elven Omos vannføring forsvinner.
Polen under VM i friidrett 2022
Polen deltok under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA og kom på 8. plass i medaljesammendraget.
Resultater
Polen var påmeldt med 44 utøvere.
Corra Dirksen
Cornelius Wilhelmus «Corra» Dirksen (født 22. januar 1938 i Vereeniging i Sør-Afrika, død 10. juli 2020 i Krugersdorp i Sør-Afrika) var en sørafrikansk rugbyspiller. Han vant 10 caps og skåret tre test tries.
Dirksens internasjonale debut var som Springbokspiller mot Australias landslag i 1963.
Han døde av COVID-19 den 10. juli 2020 i Krugersdorp i en alder av 82 år.
Serapeion i Alexandria
Serapeion (gresk, alternativt latin: Serapium, Serapium eller Akropolis) var et tempel i den vestre bydelen Rhakotis i det gamle Alexandria i Egypt.
Tempelet var et av flere templer dedisert til den egyptiske guden Serapis. I tempelet befant set seg en del av biblioteket i Alexandria og var uskadet da Julius Caesar inntok Alexandria; bibliotekets samlinger i Museion, de langt større, øst i byen ble ødelagte i år 48–47 f.Kr. Senere skjenket Marcus Antonius til sin hustru Kleopatra VII binn fra det av romerne erobrede biblioteket i Pergamon (den tids nest største bibliotek, også dette meget innholdsrikt), og disse ble forvart i Serapeion.
Flere historikere anser at Serapeion-tempelet ble ødelagt i år 389 e.Kr. på initiativ av den biskopen av Alexandria, Theofilos, som handlet i pakt med keiser Theodosius den store under forfølgelser mot hedninger.
Serapeion brukes også om andre templer oppført for guden Serapis, og det var dermed flere helligdommer bed dette navn. Et annet berømt Serapis-tempel var i Saqqara ved Memfis.
Sebastian Vasile Nicoara
Sebastian Vasile Nicoara (født 2003) er en norsk volleyballspiller som spiller for Torvastad i Mizunoligaen i sesongen 2022/23. Nicoara var med på klubbens aller første sesong i Mizunoligaen i 2022/23. Laget endte da på 7.plass, og sto dermed i Mizunoligaen.
Chile under VM i friidrett 2022
Chile vil delta under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Påmeldte
Chile er påmeldt med 6 utøvere.
This is my House 2
This is my House 2 er et boksestevne som blir avholdt 20. oktober 2018 i Skien Fritidspark. Hovedkampen er Kevin Melhus fra Norge mot Marcus Alberts fra Sverige, som vil bli Melhus' femte profesjonelle boksekamp, etter This Is My House, This is Oslo og underkortene i Cecilia Brækhus-stevnene The Homecoming og Battle of Bergen.
Frithjof Wilborn er ringannonsør, mens blant annet Madcon skal stå for musikken.
Program
Før kampen mellom Melhus og Alberts blir det avholdt fem andre proffkamper med Bernard Torres, Ingrid Egner, Alexander Hagen, Ali Srour og Jamshid Nazari.
Mondofilm
Mondofilm (fra det italienske ordet for «verden») er en type dokumentarfilm innen exploitationsjangeren. Filmene omhandler som oftest sensasjonelle og tabubelagte tema som sex og død, og sjangeren har derfor også blitt beskrevet som «sjokkumentar». I filmene blir det brukt en kombinasjon av ekte dokumentarklipp og iscenesatte klipp som blir fremstilt som ekte. Sjangeren kan noen ganger minne om fiktiv dokumentarfilm. Vanlige trekk ved mondofilmer var framheving av sjokkerende emner som død og sex, narkotika, forbrytelser, utenlandske kulturer (som var enten meget forenklet, feilaktig eller rasistisk framstilt), men over tid var det særlig emner av død, både ekte og falsk, som preget filmene.
En kuriøs italiensk mondofilm, Svezia, Inferno e Paradiso av Luigi Scattini fra 1968, med svensk tittel Sverige - Himmel eller helvete, framstilte Sverige som et seksuelt fordervet land med skyhøy selvmordsstatistikk, enormt misbruk av narkotiske stoffer og motorsykkelgjenger, foruten en endeløs mengde blonde kvinner, og lesbiske nattklubber. Det er åpenbart at denne filmen ikke dempet noen av mytene som utenomverden måtte ha om Sverige på slutten av 1960-tallet.
Sjangerens historie
Selv om det hadde vært tidligere filmer som European Nights (1959) og World by Night (1960) som muligens kan det bli pekt på som eksempler på sjangeren, er opprinnelsen til mondodokumentaren vanligvis sporet tilbake til den italienske filmen Mondo Cane («En hundeverden») som ble gjort i 1962 av Paolo Cavara, Gualtiero Jacopetti og Franco Prosperi, og framsto som en kommersiell suksess.
Dokumentarfilmer som imiterte tilnærmingen til Mondo Cane på 1960-tallet hadde ofte begrepet «mondo» på et eller annet vis i tittelen, selv om resten av tittelen var på engelsk. En del eksempler er Mondo Bizarro, Mondo Daytona, Mondo Mod, Mondo Infame og Mondo Hollywood (1967). Selv filmer utenfor sjangeren fulgte mønsteret: Mondo Trasho, Mondo Weirdo: A Trip to Paranoia Paradise, Mondo Keyhole og Mondo Brutale (som faktisk var en tysk utgave av Wes Cravens film The Last House on the Left) ble alle gitt betegnelsen som «mundo», men ingen av dem var virkelige mondodokumentarer. Mot 1970-tallet begynte denne navnkonvensjonen å gå av moten og færre mondofilmer identifiserte seg på således i sine titler.
I årenes løp forsøkte filmprodusentene å toppe hverandre i sjokkverdi for å trekke publikum. Grusomhet mot dyr, ulykker, primitiv initieringritualer og kirurgi er vanlige opplegg for en typisk mondofilm. Mye av handlingen er også iscenesatt, selv om det hevdes at det er kun «virkeligheten» som dokumenteres. Emner som er dekket av mondofilmer er også sex (Mondo Sex og Mondo Sexualis USA); kjendiser (Mondo Elvis og Mondo Lugosi); ungdomskultur (Mondo Teeno) og homoseksuell subkultur (Mondo Rocco).
Russ Meyers film Mondo Topless (1966) var en av få «dokumentarer» begrenset til den gamle «old midnight»-distribusjonen (små TV-kanaler etter midnatt) i tiden før VHS videokassettene. Filmen undersøkte strippeklubbene i San Francisco på 1960-tallet i en tid da strippeklubber var en nyhet i USA og begrenset til havnebyer som San Francisco. Andre eksempler på sjangeren er Mondo New York (1988) av Harvey Keith som viste fra livene og aktivitetene til nattklubbsartister på Manhattan.
På 1980-tallet kom det en oppblomstring av mondofilmer, men disse fokuserte nesten utelukkende på død framfor på kultur og levevis. Filmserien Faces of Death er antagelig de best kjente eksemplene på disse mondofilmene, eller «dødsfilmer» som ble kalt. Fortsatt var det iscenesatt filming som ble hevdet å være «ekte», men tidvis var genuine opptak innimellom, som obduksjoner, selvmord, ulykker og andre kuriositeter.
Et antall filmer har gjort parodier over sjangeren i årenes løp. Eksempler er Mr. Mike's Mondo Video (1979) av Saturday Night Lives Michael O'Donoghue og There Sex After Death? (1971) av Jeanne og Alan Abel.
Brandangersundet
Brandangersundet er et sund mellom Sandøyna og fastlandet i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Det er rundt 12 kilometer langt og strekker seg fra Fensfjorden i sør til Hakeneset på Sandøya i nord. Det har navn etter bygda Brandanger som ligger på østsida av sundet.
I 2010 ble Brandangersundet bru ferdigstilt og ga fastlandsforbindelse til øyene i ytre Gulen.
Latvias herrelandslag i ishockey
Latvias herrelandslag i ishockey er underlagt Latvias ishockeyforbund og representerer Latvia i internasjonale ishockeyturneringer. Latvia er rangert som det 11. beste laget i verden av IIHF etter avslutningen av ishockey-VM 2012. Latvia har ikke vunnet noen medalje i en større ishockeyturnering, og deres beste plassering til dato er 7.-plassene i 1997, 2004 og 2009. Latvia har 4 271 spillere (0,21% av befolkningen).
Spillerstall under ishockey-VM 2017
Kilde: IIHF.com
Harald Klem
Harald Robert Severin Klem (født 21. juni 1884 i Tikøb, død 24. juli 1954 i København) var en dansk turner og svømmer. Han representerte klubben Gymnastik- og Svømmeforeningen Hermes i Frederiksberg.
Latvias herrelandslag i ishockey
Kjente spillere
Spillere i fet er fortsatt aktive på landslaget..
Harald Klem
Han deltok i «Ekstralekene» 1906 i Athen, og var der med på det danske laget som vant sølv i lagkonkurransen i turn, bak det norske laget. To år senere, under OL 1908 i London, var han med og fikk 4.-plass i lagkonkurransen i turn. Her vant Sverige, foran Norge og Finland. I denne olympiaden deltok han også i svømming.
Coloradia jaliscensis
Coloradia jaliscensis er en art av sommerfugler som hører til familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Elias Strandbu
Elias Strandbu (født 2004) er en norsk volleyballspiller som spiller for BK Tromsø i eliteserien (pr 2023). Strandbu og Tromsø endte på 6.plass i sesongen 2022/23.
Harald Klem
Han var bror til Erik Klem.
Coloradia jaliscensis
Utseende
Middelsstore (vingespenn 60-80 millimeter), grå påfuglspinnere. Forvingene er gråspraglete uten påfallende tegninger. Bakvingene har vanligvis et anstrøk av rosa.
Elias Strandbu
Karrierestatistikk
=== Klubb ===
Ignaz von Plener
Ignaz von Plener (født 21. mai 1810 i Wien, død der 17. februar 1908) var en østerriksk statsmann, far til Ernst von Plener.
Coloradia jaliscensis
Levevis
Hos denne slekten lever larvene helst på trær i furuslekten (Pinus), men de kan også forekomme på løvtrær. Larvene lever gjerne selskapelig, i alle fall som unge. Som andre påfuglspinnere har de voksne reduserte mundeler, og de tar ikke næring til seg. Noen flyr om natten, andre om dagen.
Ignaz von Plener
Ignaz von Plener inntrådte etter avsluttede juridiske studier i 1836 i statens tjeneste og hadde steget opp gjennom finansforvaltningens alle grader da han i desember 1860 fikk eäte i Schmerlings kabinett som finansminister. Han virket der ivrig for en reform av den direkte beskatningen, men hadde lite hell i sin forvaltning och tok i juli 1865 avskjed fra ministeriet.
Coloradia jaliscensis
Neslehår
Larvene, til dels også de voksne sommerfuglene, er kledt med neslehår. Disse frigjør gift om man kommer i kontakt med dem og kan utløse hudirritasjon, av og til også mer alvorlige komplikasjoner. Larvene sitter gjerne i tette samlinger på trestammer, og er nokså godt kamuflert, slik at man uaktsomt lett kan komme i kontakt med dem. Tross neslehårene har larver av Coloradia pandora blitt samlet inn til mat av Southern Paiute-stammen i USA. Larvene må gjennom en omfattende behandling før de kan spises.
Utbredelse
Arten finnes i Mexico.
Ignaz von Plener
Desember 1867-april 1870 satt han som handelsminister i det liberale og sentralistiske ministerium som for en tid ble ledet fyrst Karl von Auersperg og så av Carl Giskra og så Leopold Hasner von Artha. I et par uker var han selv ministerpresident, fra 15. januar til 1. februar 1870.
Ignaz von Plener tilhørte senere et par år den bøhmiske landdagen og det østerrikske riksrådets deputertkammer, samt fikk i 1873 sete for livstid i det østerrikske herrehus.
Dorothea Frederikke Benedicte Reventlow
Dorothea Frederikke Benedicte komtesse Reventlow (født 13. oktober 1734, død 20. desember 1766) var en dansk adelsdame.
Hun var datter av geheimekonferensråd Conrad Detlev Reventlow og Wilhelmine Augusta, født prinsesse av Pløn. Den 21. november 1749 giftet hun seg på Brahe-Trolleborg med riksgreve Gustav Friedrich von Isenburg-Büdingen (1715–1768). I 1754 ble hun dame de l'union parfaite.
Hun døde 20. desember 1766 på Büdingen.
Mexico under VM i friidrett 2022
Mexico vil delta under VM i friidrett 2022 (utendørs) fra 15. til 24. juli 2022 i Eugene, Oregon i USA.
Påmeldte
Mexico er påmeldt med 22 utøvere.
MF «Goma»
MF «Goma» er en norsk ferge bygget i 1968 ved A. M. Liaaen Skipsverft & Mek. Verksted som byggenummer 111.
Daniel Arzani
Daniel Arzani (født 4. januar 1999) er en iranskfødt australsk fotballspiller som spiller for.
Landslaget
Han er VM i fotball 2018s yngste spiller og den eneste spilleren født i 1999. Han er også den yngste noen gang i s VM-tropp.