cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riksrett (Norge)
Loran C-saken
Odelstinget voterte over saken i et møte 1. februar 1979. Forslaget om å henlegge saken ble vedtatt med 47 mot 44 stemmer.
Fritz Moen-saken
Journalist og privatetterforsker Tore Sandberg anmeldte i 2006 tre høyesterettsdommere for det han mente var straffbare forhold i forbindelse med behandlingen av Fritz Moen-saken. Kontroll- og konstitusjonskomiteen tok saken til behandling selv om den ikke var forpliktet til det. Komiteens innstilling til Stortinget var at saken ikke skulle oversendes ansvarskommisjonen. Stortinget henla deretter saken. Bare Fremskrittspartiet stemte for oversendelse til ansvarskommisjonen.
Raoul Ponchon
Raoul Ponchon (født 30. desember 1848 i La Roche-sur-Yon i Frankrike, død 2. desember 1937 i Paris) var en fransk dikter.
Hans Konrad Foosnæs
Hans Konrad Henriksen Foosnæs (født 2. februar 1846 på Namdalseid i Nord-Trøndelag, død 29. juli 1917 i Beitstad i Nord-Trøndelag) var en norsk gårdbruker, folkehøyskolebestyrer, skytterleder og politiker (V). Han tilhørte Venstres radikale fløy som republikaner og motstander av unionen med Sverige; var stortingsmann for Nord-Trøndelag 1883–1885, 1889–1900 og 1904–1906; og nådde toppen i sitt politiske liv som landbruksminister 1908–1910.
Raoul Ponchon
Han var venn av Arthur Rimbaud, og en av de kun «syv kjente mottakere» av første utgave av Une Saison en enfer («En årstid i helvete»; Rimbaud gav de andre til sin mor, Paul Verlaine, Ernest Delahaye, Jean-Louis Forain, Jean Richepin og Ernest Millot.
Hans Konrad Foosnæs
Ifølge historiker Terje Bratberg var Foosnæs en utmerket taler som kunne være bitende ironisk når han ble forarget, men som var elskverdig av person og talte varmt for de sakene han trodde på. På hans eldre dager oppstod det en persondyrkelse som kunne minne om den kulten rundt Bjørnstjerne Bjørnson. På sitt dødsleie mottok Foosnæs et telegram fra et bondestevne på Stiklestad som hyllet ham som «de norske bønders Tord Foleson».
Raoul Ponchon
Han var bidragsyter til det satiriske ukeblad Le Courrier français.
Hans Konrad Foosnæs
Familie
Han ble født på Årgård på Namdalseid som sønn av gårdbruker Henrik Foosnæs og hustru Magdalene Barlien. De tilhørte et storbondemiljø, hvor farfaren Thomas Foosnæs og morfaren Hans Barlien var stortingsmenn nært knyttet til hverandre, til sist gjennom deres barns ekteskap. Årgård var Barliens tidligere eiendom, men samme år som H.K. Foosnæs ble født, flyttet de til farsslektens gård, Fosnes i Beitstad. Faren var foregangsmann innen jordbruket og ordfører i Beitstad herred, som på den tiden omfattet både Beitstad og Malm, senere også Namdalseid.
Raoul Ponchon
Om Raoul Ponchon er det skrevet: ''«Han spiste frokost alle dager i uken på Café de Cluny. Han kom tilbake om ettermiddagen for å ta et glass absint.»''
Hans Konrad Foosnæs
Familie
Han giftet seg første gang i 1877 med Marie Severine Bragstad, datter av gårdbruker og ordfører Sivert Bragstad. Hun var også søster til folkehøyskolerektor og stortingsmann Johannes Bragstad, fylkeslege og ordfører Kristian Bragstad og elektroteknikkprofessor Ole Sivert Bragstad, dertil også tante til ordfører Sivert Bragstad. Han ble enkemann i 1880 og giftet seg i 1885 på nytt med Anne Kjerstine Guldahl, datter av skogfogd Ingebrigt Andersen Guldahl ved Røros kobberverk. Hun var kusine av sakfører, brukseier og senere fylkesmann Halvor Bachke Guldahl.
Yrkeskarriere
Foosnæs var bestyrer ved den første folkehøyskolen nordenfjells 1872–1876, og denne ble holdt på Ree i Stjørdal. I 1876 tok Foosnæs over farsgården i Beitstad, og i perioden 1876–1879 drev han en ny folkehøyskole som ble holdt vekselvis i Vefsn, Overhalla, Grong, Stod, Inderøy og Beitstad. Foruten yrket som gårdbruker hadde han en rekke interesser innenfor næringslivet i hjemfylket, og var grunnlegger av Indtrøndelagens Dampbaadsamlag, en stor skog- og sagbrukseier, styreformann ved Mære landbruksskole 1894–1908, formann i amtsskolestyret, medlem av representantskapet i Norges Brannkasse og styreformann i Beitstaden Sparebank 1873–1889. Foosnæs var forøvrig amtsrevisor 1881–1908.
Politisk arbeid
Gunnar Knudsens regjering 2 (3527844907).jpg 1908:
Fra venstre:
1. Karl Seip, kirkeminister
2. Nils Claus Ihlen, arbeidsminister
4. Lars Abrahamsen, handelsminister
7. Haakon Ditlef Lowzow, forsvarsminister
8. Johan Castberg, justisminister ]] Han hadde mange jern i ilden, både lokal- og rikspolitisk. Han var medlem av Beitstad herredsstyre fra 1878, og var ordfører 1880–1910 og 1914–1916. Han var valgmann 1876–1903, ble valgt til vararepresentant til Stortinget i 1876, og var fast innvalgt på Stortinget fra Nordre Trondhjems amt 1883–1885, 1889–1900 og 1904–1906. Foosnæs' klare hovedinteresser var landbrukspolitikk og jernbanepolitikk, og han var medlem av Stortingets landbrukskomité 1889–1906 (formann 1892–1894 og 1898–1900), medlem av landbrukskommisjonen av 1895, medlem av lappekommisjonene av 1889, 1892 og 1897 og formann i Finnmarkens jordsalgskommisjon 1902–1908. Han deltok i Lappekommisjonen av 1889 for den delen av arbeidet som gjaldt Nord-Trøndelag.
Foosnæs var republikaner og motstander av unionen med Sverige. Han var med på å grunnlegge det frivillige skyttervesenet i 1882, som en motvekt til den kongekontrollerte hæren, og under Statsrådssaken og riksrettssaken i 1884 var Foosnæs formann i Skyttersamlagenes fellesstyre. Han var også formann i Indtrøndelagens og Namdalens folkevæbningssamlag fra 1881. Ved unionsoppløsningen i 1905 var Foosnæs medlem av Stortingets spesialkomité. Han var motstander av Karlstadforliket, opptatt av samenes rettigheter i grenseområdene og motstander av desarmeringen av grensefestningene. Han uttalte fra Stortingets talerstol at man lett kunne ha møtt svenskene med 100 000 mann, med klar hentydning til skytterbevegelsen. Da Norges statsform ble et aktuelt spørsmål, holdt Foosnæs fast på republikken, men ved kroningen av kong Haakon VII og dronning Maud i Trondhjem i 1906 var han allikevel medlem av Stortingets deputasjon.
Foosnæs nådde toppen av sin politiske karriere som statsråd i Landbruksdepartementet i Gunnar Knudsens første regjering fra 19. mars 1908 til 1. februar 1910. Foosnæs' viktigste landvinning som landbruksminister var antagelig loven som gav kommunene forkjøpsrett til skog.
Utmerkelser
Han ble tildelt 7. juni-medaljen og Kroningsmedaljen 1906. Foosnæs ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1901, og fikk kommandørkorset av 1. klasse av samme orden i 1910.
Et minnesmerke over Foosnæs står på Mære landbruksskole.
Arkiv
Privatarkivet etter Foosnæs befinner seg på NTNU Universitetsbiblioteket, Gunnerusbiblioteket. Det inneholder personlige dokumenter, korrespondanse og diverse dokumenter av lokalhistorisk interesse, som f.eks. gårdsdokumenter.
Naxos (plateselskap)
Naxos er et lavpris-plateselskap for hovedsakelig klassisk musikk som ble etablert i 1987. Selskapet tilbyr bl.a. CD-er, DVD-er, Blu-ray Disc, nedlastbare lydfiler og streaming.
Historie
Naxos ble grunnlagt av den tyske, Hongkong-baserte forretningsmannen Klaus Heymann i 1987. Han hadde fra før etablert plateselskapet Marco Polo i 1982. Men i motsetning til Marco Polo skulle Naxos ha en lavprisprofil. Heymanns konsept har vært å utgi CD-innspillinger av standardrepertoaret innen klassisk musikk til budsjettpris gjennom å benytte relativt ukjente artister, minimalt med promotering av artistene, enklere utforming av plateutgivelsene, samt å unngå å utgi flere innspillinger av det samme verket. I tillegg har Heymann basert seg på faste honorarer til artistene i stedet for royalty som er vanlig i de fleste andre plateselskaper. Heymanns kone, den kinesiske fiolinisten Takako Nishizaki, figurerte på mange av de første innspillingene, og hennes innspilling av Vivaldis «De fire årstider» solgte mer en 1 million eksemplarer. Med tiden har repertoaret ekspandert langt utover standardrepertoaret. Naxos regner seg i dag som verdens største plateselskap innen klassisk musikk, og markedsandelen i Norge oppgis av selskapet til 50%. Naxos er også distributør av utgivelser fra selskaper som Ondine, Arthaus Musik, Euroarts og TDK DVD.
Repertoar
Naxos’ repertoar spenner i dag over alle tidsepoker innen klassisk musikk i tillegg til jazz, filmmusikk, historiske innspillinger av klassisk musikk samt lydbøker. En del av de tidligste innspillingene på Naxos kan bedømmes som «lettvektere» sammenlignet med innspillinger på andre plateselskaper. Det var derfor lenge en gjengs oppfatning blant artister at det var stigmatiserende å gjøre innspillinger for plateselskapet. Men dette ser med tiden ut til å ha begynt å endre seg. Selskapet har etter hvert knyttet til seg flere dyktige «husartister» som pianistene Idil Biret og Jenö Jandó, strykekvartetten Kodály Quartet m.fl. og bygget opp en katalog med mange prisbelønte innspillinger. I de senere årene har Naxos høstet gode kritikker for sine innspillinger av f.eks. Anton Bruckners symfonier med Georg Tintner, orkestermusikk av Johannes Brahms, Antonín Dvořák og Leonard Bernstein med Marin Alsop og symfonier av Dmitrij Sjostakovitsj med Vasily Petrenko. Naxos utmerker seg også gjennom sitt fokus på å hente «glemte» klassikere fram i lyset igjen.
George White Agwuocha
George White Agwuocha (født 13. januar 1993) er en nigeriansk fotballspiller som spiller for Strømmen på lån fra Odd. Han har vært i Odd siden sommeren 2011 og ble klar for Strømmen 10. august 2013. Han har tidligere spilt for Sunshine Stars FC og Kwara United FC i hjemlandet, og har rundt 15 aldersbestemte landskamper. Han har også spilt kamper for det hjemmebaserte B-landslaget. White ble hentet til Odd for en overgangssum på 700.000 kroner. Hans debut for Odd kom 30. oktober 2011 borte mot IK Start, da han ble byttet inn for Simen Brenne i det 92. minutt. Odd vant forøvrig kampen 3-1.
Skytterprins
Skytterprins er tittelen nummer to i mesterskapet i seniorklassene på Landsskytterstevnet tradisjonelt har fått. Mens skytterkongen får kongepokalen, må prinsen nøye seg med den såkalte Prinsekanna, som er en sølv kaffekanne som gis av Norges Skytterstyre. F.o.m. 2008 ble denne premien omdøpt til Kjell Kristian Rikes minnepremie.
I 1986 ble en kvinne for første gang nummer to i mesterskapet, det førte til at Kristi Haug fra Riflen/Skoger ble både skytterprins og skytterprinsesse. I 2006 var stillingen før mesterskapsomgangen slik at to kvinner var i teten, det ble da gjort et vedtak i Norges Skytterstyre om at en kvinne som ble nummer to i mesterskapet skulle ha tittelen skytterkronprinsesse, noe Kine Gjerstad Eide fra Seim skytterlag ble.
F.o.m. 2009 er reglene endret igjen. En eventuell dronning skal ikke lenger være prinsesse, i egenskap av å være beste kvinne. Da vil nest beste kvinne bli prinsesse, mens beste mann vil bli prins. Dette vil også gjelde hvis det blir to kvinner på toppen; beste kvinne blir dronning, nest beste kvinne (og nr 2 i mesterskapet) blir prinsesse, mens beste mann da blir prins.
UT-kampanjen
UT-kampanjen er et initiativ til større offentlig bevissthet om fritenkning og ateisme, fremmet av den kjente ateisten Richard Dawkins. Kampanjen er et forsøk på å skape et mer positivt bilde av ateisme ved å komme med et middel som ateister kan benytte seg av for å vise sitt ståsted til andre. Dette gjøres ved å vise Den røde A, som oppfordrer de som ønsker å være med på kampanjen til å komme ut, nå ut, snakke ut, skille seg ut, holde (religion) utenfor, samt å bruke (på en humoristisk måte) det sosiale stigmaet som står imot ateisme ved å markere seg med en rød bokstav.
Dawkins, har sagt at LHBT-bevegelsen var en inspirasjon til å starte kampanjen. Kampanjen oppfordrer imidlertid kun til at man "kommer ut" selv; den oppmuntrer ateister til å
Kampanjen produserer klær, vesker og pins sentrert rundt "Den røde A", samt ordet "OUT" (ut) – vanligvis typografisk isolert fra resten av frasen. Ateisme nevnes ikke spesielt, utenom bruken av symboler. Den røde A er ett av de mest populære symbolene for ateisme på internett. Selv om kampanjen ikke har noen spesiell religiøs gruppe som målgruppe, men heller gudstro (teisme) generelt, har det amerikanske kristne flertall begynt å forsvare seg; noen anser det som et kall til oppvåkning.
Kampanjen produserer for øyeblikket t-skjorter, hettegensere, pins og klistremerker. Disse selges gjennom Richard Dawkins' internettbutikk. Midlene går til The Richard Dawkins Foundation for Reason and Science.
Det finnes også en Facebook-applikasjon for dem som ønsker å "komme ut" offentlig på Facebook ved å vise Den røde A til sine venner. i profilen til dem som fyller ut skjemaet, samt at den oppmuntrer brukeren til å sende applikasjonen til andre Facebook-brukere så de også kan komme ut.
Heimevernets vernedyktighetsmedalje
Heimevernets vernedyktighetsmedalje er en av fire norske vernedyktighetsmedaljer fra Forsvaret. Den ble innført i 1990.
Utforming
Medaljens avers viser Heimevernets emblem. Tidligere viste aversen en budstikke over to korslagte økser omgitt av en laurbærkrans. Revers har innskriften «HEIMEVERNET – FOR FRED OG FRIHET» i bokmålsutgaven og «HEIMEVERNET – FOR FRED OG FRIDOM» i nynorskutgaven.
Medaljen er opphengt i et bånd i Heimevernets farger, grønt og gult. Båndet er grønt, 35 mm bredt og har ti smale gule striper, hver 1 mm brede. Det kan utstyres med inntil tre stjerner. Stjernene var tidligere gylne av farge. I statuttene av 2011 er stjernen beskrevet som forsølvet.
Tildeling
Medaljen tildeles personell som overføres til Heimevernet før de har gjennomført full førstegangstjeneste i Hæren, Sjøforsvaret eller Luftforsvaret, etter 200 dagers tjeneste i vedkommende forsvarsgren og Heimevernet. Etter at medaljen er tildelt, får personell i Heimevernet en stjerne etter gjennomføring av henholdsvis fem, ti og femten årlige øvelser.
Bobsleigh under Vinter-OL 1932
Under Vinter-OL 1932 i Lake Placid ble det arrangert to øvelser i bobsleigh.
Toerbob
Datoer:
Firerbob
Datoer:
Energa
Energa er en granat for gevær i kaliber 75 mm fra belgiske Mecar til bruk mot pansrede kjøretøyer.
En spesiell drivpatron kreves i våpenet den avfyres fra. Granaten er finnestabilisert og veier 645 gram. Den ble tatt i bruk av de fleste Nato-land fra 1950-tallet, og designet ble kopiert, blant annet i USA som M28 og i Sør-Afrika som Denel 75 mm R1M1. I britisk tjeneste het den No 94 Energa.
Energa har vært i bruk i den norske Hæren og Heimevernet fram til 1970-tallet, og ble erstattet med M72 panservernrakett.
Fabriano
Fabriano er en by i Marche i Italia.
Fabriano synes å ha blitt grunnlagt i tidlig middelalder av folk som kom fra en litene romerby fem kilometer sønnenfor,kalt Attiggio (Latin Attidium). Fabriano ble ett av de første steder i Europa der det ble laget papir av høyeste kvalitet i industriell skala. Dette tok til på 1200-tallet. Byen har fortsatt (2021) ry på seg for sitt fine vannmerkede papir. Dette gjorde at Fabriano vokste til stor velstand i senmiddelalderen og i renessansen. Det var også én av faktorene for opprettelsen av den nærliggende byen Foligno i Umbria som ett av de første trykkerisentra i Kirkestaten og i Italia generelt på 1470 og fremover.
Det italienske maleren Gentile da Fabriano kom fra denne byen.
Washington & Jefferson College
Det ble opprettet av presbyterianske prester i 1781 som hhv Washington College og Jefferson College, og er eldste høyere lærested vest for Allegheny Mountains. I 1865 ble de to skolene tvunget til sammenslåing som følge av synkende studenttall og inntekter under borgerkrigen.
Høyskolen regnes for å være et faglig godt valg for lavere grads studier og som forberedelse til videre jus- eller medisin-studier. Også lavere studier i kjemi, biologi, historie og økonomi har god anerkjennelse.
Ved universitetet var det 1 515 studenter og 145 vitenskapelig ansatte i 2006. Samme år var skolepengene US$ 28 080 for alle studenter uavhengig av bosted. Studier gis opp til bachelor-nivå.
Skolen har lange og sterke tradisjoner for politisk aktivisme, og det er egne studentavdelinger for hvert av de to amerikanske partiene. Både Dick Cheney og Bill Clinton har holdt valgmøter ved skolen.
W.I.T.C.H.
W.I.T.C.H. er en italiensk tegneserie fra Disney spesielt myntet på jenter. Serien oppsto på Disneys italienske studio i 2001. Mange forfattere og tegnere har arbeidet på serien, men det var Elisabetta Gnone som fikk ideen og utviklet konseptet. Serien inngår i fantasy-sjangeren. Den har også klare likhetstrekk med Mahō Shōjo-sjangeren, en sjanger som omhandler heltinner med magiske krefter. Mahō Shōjo-sjangeren er en undersjanger av manga, og tegnestilen er også klart inspirert av den japanske sjangeren.
Handlingen finner sted i den fiktive byen Heatherfield. Her bor fem tenåringsjenter: Will Vandom, Irma Lair, Taranee Cook, Cornelia og Hay Lin. Navnet på serien er et akronym av fornavnene deres. De fem jentene har blitt gitt makten over elementene som de nye vokterne av Kandrakar. Som voktere er de blitt utvalgt til å bruke disse elementene for å beskytte stabiliteten mellom sin egen og parallelle verdener. De drar til disse parallelle verdenene gjennom portaler funnet i hjembyen Heatherfield.
Media
Tegneserien kom ut på ca. 20 ulike språk i Europa, Asia og Latin-Amerika. I Norge kom bladet ut 12 ganger i året fra 2001 til det ble utvidet til 18 nummer i 2006. I 2008 gikk det tilbake til 12 utgaver i året, før det ble kansellert i Norge på grunn av lave salgstall i juni 2010, da det kun ble utgitt 6 utgaver dette året. Seriens livsløp var lengre enn i USA, hvor serien ble oppgitt allerede i 2005. Siste nummer ble utgitt i 2012.
En TV-serie basert på den originale serien ble påbegynt i USA i januar 2005. Handlingen var ikke helt den samme som i bladet, men holdt seg til det originale konseptet. I september samme år kom serien til Norge, hvor den gikk i to år før også den ble kansellert.
Utallige merchendise-artikler ble også innført i løpet av tegneseriens liv. Herunder finnes dukker, skoleartikler, aktivitetshefter, brettspill, klær osv. I tillegg finnes det et videospill for Gameboy Advance basert på TV-serien, som har samme navn. Spillet ble utgitt i Europa i oktober 2005 av Disney Interactive.
Stavkirka på Savjord
Stavkirka på Savjord er en privat stavkirkekopi i Beiarn kommune. Den ble påbegynt i 2005, ferdig i 2008 og rommer 25 personer.
Den er privateid og er bygget på eget initiativ av eieren Magnus Stensland. Stavkirken er en forminsket kopi av Gol stavkirke som står på Norsk Folkemuseum på Bygdøy i Oslo. I løpet av to vintre laget Stensland omkring 7000 takspon, og alt materialet til stavkirken er hentet fra egen skog.
I 2009 ble stavkirka godkjent til bruk ved vielser av Biskopen i Sør-Hålogaland.
Primitive ormeslanger
Primitive ormeslanger er en familie av små slanger som er hjemmehørende i Amerika. I likhet med andre ormeslanger er de tilpasset et underjordisk liv, og har rudimentære øyne.
De ligner de ekte ormeslangene i at overkjeven har tenner, og er bevegelig. Men de skiller seg ut ved å ikke ha rester etter bekkenet, og ved at underkjeven har én eller to tenner. Lengden er 11–30 cm, som regel 13–16 cm. Fargen er gul eller svart, og noen arter har gult eller hvitt hode, eller hale.
Det er ikke enighet om skrivemåten til familiens vitenskapelige navn, og både Anomalepididae og Anomalepidae brukes.
Premio Strega
Premio Strega (opprettet i 1947) deles ut årlig til en italiensk forfatter, og er ansett som den viktigste i landet. Initiativet ble tatt av Maria Bellonci (1902–86) og Goffredo Bellonci (1882–1964) med hjelp av Guido Alberti (1909–96) som produserte likøren Liquore Strega. De hadde siden 1944 ledet «Søndagsklubben» i Roma som hadde flere forfattere i rekkene. Etter 1986 har en jury (de som er med i Søndagsklubben) med fire hundre medlemmer fortatt utvalget. Det italienske telefonselskapet Telecom Italia er i dag medsponsor, og prisen kan således sammenlignes med den privat-finansierte Man Booker Prize.
Morna
Morna er en musikkform som stammer fra Kapp Verde. Stilen inkluderer vokal, instrumenter, poesi og dans; og morna kan fremføres instrumentalt. Det benyttes vanligvis strenginstrumenter (kordofoner) ti-strengs gitar, fiolin, cavaquinho og, ukulele. Piano og slaginstrumenter har til dels vært brukt, mens gitaren er det viktigste. Poesien kan være improvisert. Tidligere var teksten oftest på portugisisk, senere ble det lokale kreolspråket vanlig. Temaene er typisk kjærlighet, nostalgisk lengsel, sorg, savn av en kjær person og ensomhet. Instrumentbruk, sangstil og harmonier er mer preget av europeiske enn afrikanske tradisjoner. Trolig har det vært en påvirkning fra portugisisk og brasiliansk modinha.
Musikkstilen ligner bossa nova og fado, men er også karakterisert som en form for blues. I likhet med fado er morna preget av en melankolsk, nostalgisk lengsel, kalt sodade på Kapp Verde og saudade i Portugal. Sangeren Cesária Évora bidro til å gjøre morna kjent internasjonalt og hennes største hit var sangen «Sodade». En ny generasjon musikere inkluderer Mayra Andrade og Sara Tavares som ble påvirket av Évora.
Morna ble i 2019 inkludert på UNESCOs liste over verdens immaterielle kulturarv.
Musikken har bakgrunn i portugiskisk slavehandel som begynte med at Kapp Verde ble besatt og brukt som handelsstasjon for slaver røvet fra Vest-Afrika. Tradisjonelt var det særlig kvinner som fremførte morna. Kapp Verde har hatt stor utvandring og det anslås at 1 million med opphav på Kapp Verde bor andre steder. Mange morna-utøvere, som Mayra Andrade, bor og arbeider utenfor Kapp Verde.
Morna blir regnet som Kapp Verdens egen musikksjanger og som symbol for nasjonen. Det er den mest populære sjangeren på Kapp Verde.
Oterspissmus
De har et flatt hode og kan lukke neseborene. Dette gjør at de med letthet kan ta seg frem gjennom vann. De svømmer ved hjelp av buktende bevegelser med kroppen og halen.
Ornithischia
Ornithischia eller fuglehoftedinosaurer er ei gruppe planteetende dinosaurer. Navnet «fuglehoftdinosaurer» viser til et av hovedkjennetegnene til gruppa. Tross av navnet ga ikke Ornithischia opphav til fuglene. Fuglene utviklet seg fra Ornithischias søstergruppe Saurischia, «øglehoftene». Likeheten i hoftestruktur mellom fugler og Ornithischia oppsto altså parallelt.
Oterspissmus
De tre artene av oterspissmus er de eneste artene i familien som forekommer utenfor Madagaskar.
Ornithischia
Ornithischia besto utelukkende av planteetere og mange tilpasninger vitner om denne livsstilen. Et fellestrekk for hele Ornithischia er at underkjeven slutter i et tannløst nebb, antagelig en tilpasning for lettere å klippe opp planteføde. En annen tidlig tilpasning var utvikling av store, romslige kjaker samtidig som kjevene ble smalere. Dette gjorde det mulig å effektiv male i stykker føden i munnen og dermed forenkle selve fordøyelsen. Hos f.eks. andenebbdinosaurene var knoklene i den øvre kjeven som ble benyttet til tygging fleksible, og beveget seg inn og ut under tyggingen og sørget for å male føden skikkelig. Tannsettet deres var tilpasset dette, og kjevene inneholdt bokstavelig talt mange hundre tenner. De hornede dinosaurene, med Triceratops som det mest kjente medlemmet (og også den eneste kjente med en kompakt benkrage i nakken) hadde derimot få men store jeksler, hvorav hver jeksel var utstyrt med flere røtter. I kontrast svelgde sauropodene maten rett ned og var avhengig av gastrolitter og et omfattende tarmsystem.
Ornithischia oppsto i løpet av trias. Den eldste kjente arten, Pisanosaurus er datert til sentrias. De første ornithischene var små og tobeinte, i utseende nokså like sine kjøttetende slektninger. De forble sjeldne gjennom hele trias, men økte sterkt i antall og diversitet i løpet av jura. Det var en tendens til utvikling av stadig større og tyngre arter, og dette medførte at mange ble helt eller delvis firbeinte. I kritt var ornithischene de dominerende planteterne. Denne storhetsperioden endte brått med den store masseutdøingen i overgangen mellom kritt og tertiær hvor Ornithischia døde fullstendig ut.
Petter Løyning
Petter Løyning (født 2. september 1989) er en norsk bandyspiller fra Stabekk i Bærum. Han spiller midtbane for Stabæk. Hans største styrke er overblikk, teknikk og hans harde skudd. Han har draktnummer 6.
Løyning har representert Norges landslag i alle årsklasser (Kaptein U-19) og har siden sesongen 09/10 vært gjenganger i A-landslagstroppen. Han ble Stabæks toppscorer i sesongen 07/08 med 34 mål og i sesongen 08/09 med 32 mål.
Han er bror av Jan-Olav Løyning, som også er bandyspiller i Stabæk.
Meritter
NM-gull: 6
Seriegull: 4
Bronse Europacup 2008
Aldersbestemte NM- og Seriegull 8,
Toppscorer i Stabæk: 07/08, 08/09, 10/11, 11/12,
Erling Kroghs sangerlegat
Erling Kroghs sangerlegat er et legat etter tenoren Erling Krogh (1888–1968). Legatet ble første gang delt ut i 1991. Det administreres av Den norske opera og deles ut annethvert år til en norsk mannlig sanger, fortrinnsvis tenor. Stipendet skal benyttes til utdannelse og varierer mellom 20,000 og 25,000 kroner. Øvre aldersgrense for å få Erling Kroghs sangerlegat er 35 år. Neste utdeling finner sted i 2019.
Cesare Pavese
Cesare Pavese (født 9. september 1909 i Santo Stefano Belbo i Langhe i Piemonte i Italia, død 27. august 1950 i Torino) var en italiensk forfatter, kritiker og oversetter, ansett for å sammen med Italo Calvino (1923-85) og Elio Vittorini (1908-66), være blant nyrealismens ledende i hjemlandet der han kom fra utenfor Cuneo i Italia.
Bakgrunn
Pavese tilbragte det meste av ungdomsårene i Torino, der han avla eksamen ved Liceo Massimo d’Azeglio. Ved lyceet møtte han Augusto Monti, hans lærer og tidligere venn. Ved denne kontakten kom han inn i antifascistiske kretser og ble kjent med blant annet Leone Ginzburg og Piero Gobetti. I Torino begynte han å studere litteraturhistorie i 1927.
Karriere
Hans interesse for engelskspråklig litteraturhistorie trådte allerede frem i hans avhandling i 1930 om den amerikanske dikter Walt Whitman (1819-92) ved Universitetet i Torino. Han oversatte også flere viktige engelske verker til italiensk.
Han ble i 1935 arrestert og dømt for å være i besittelse av et brev fra en politisk fange. Han ble sendt til det sørlige Italia i åtte måneder, til Brancaleone i Calabria. Tilbake i Torino ble Pavese redaktør og skribent for venstre-forlaget Einaudi. Der arbeidet også Natalia Ginzburg.
Pavese bodde i Roma da han ble innkalt til militærtjeneste, men på grunn av sin astma tilbragte han seks måneder i et militærhospital. Da han vendte tilbake til Torino okkuperte tyske soldatene gatene, og de fleste av hans venner hadde stukket avsted for å kjempe som partisaner. Selv kjempet han ikke i motstandskampene der nord.
Han ble i 1945 med i Italias kommunistiske parti og skrev for partiavisa.
De fleste av hans verker ble til i denne etterkrigstiden. Til tross for stor fremgang som dikter og en vel tilrettelagt tilværelse i alt det ytre led han an den stadig dypere melankoli og en manglende kraft til å engasjere seg menneskelig og politisk. Ensomhet er hovedtemaet både i hans lyrikk og realistiske romaner. Han var ateist. Giuseppe Molinari hevder imidlertid at en søken mot Gud kan finnes i hans skrifter.
Han vant Premio Strega i 1950 for La bella estate, som bestod av tre noveller: 'La tenda', skrevet i 1940, 'Il diavolo sulle colline'(1948) og 'Tra donne sole' (1949).
Han ble deprimert, av blant annet den kalde krigen, og døde ved selvmord.
FK Žalgiris
FK Žalgiris er en litauisk fotballklubb som kommer fra hovedstaden Vilnius. Klubben spiller i A lyga, høyeste fotballnivå i Litauen.
Spillerstall
Pr. 29. juli 2023.
El Clásico (Mexico)
El Clásico, også kjent som El Superclásico, i Mexico er fotballkampene mellom Club América og Club Deportivo Guadalajara. De er de to største og mest populære laga i Mexico, og har vært erkerivaler siden 1950-tallet.
En handelsreisendes død
En handelsreisendes død (originaltittel: Death of a Salesman) er et skuespill fra 1949 forfattet av Arthur Miller. Stykkets urpremiere på Morosco Theatre i New York ble en stor suksess, og produksjonen ble vist hele 742 ganger før stykket ble tatt av plakaten. Siden har dramaet gått sin seiersgang rundt i verden, og har også blitt satt opp en rekke ganger på norske scener. Norgespremieren var på Rogaland Teater i 1949, med Henrik Børseth i rollen som Willy Loman. Da den norske skuespilleren Henki Kolstad skulle pensjonere seg i 1985, valgte han En handelsreisendes død som sin avskjedsforestilling på Nationaltheatret. Han spilte samme rolle i Fjernsynsteatrets versjon fra 1962.
Handling
Stykkets hovedperson er den omreisende handelsmannen Willy Loman. Vi møter dessuten hans hustru Linda og deres unge voksne sønner Biff og Happy. Stykket åpner i det Willy Loman kommer hjem fra nok en fruktesløs forretningsreise. Linda oppfordrer ham til å be firmaets sjef om å gi ham oppdrag i hjembyen i stedet, slik at Willy skal slippe alle reisene. Ektefellene diskuterer hvordan de skal betale ned på avdrag, og Willy beklager seg over at sønnen Biff, som skal komme hjem på ferie, ikke har «blitt til noe». Biff var en lovende idrettsmann på high school, men strøk i matematikk til avgangseksamen og begynte aldri på college.
Christian Goldbach
Christian Goldbach (18. mars 1690 - ) var en prøyssisk matematiker. Han ble født i Königsberg i Preussen som sønn av en prest. Goldbach leste jus og matematikk. Han reiste mye i Europa og møtte flere berømte matematikere; blant andre Gottfried Wilhelm von Leibniz, Leonhard Euler og Nicolaus I Bernoulli. Goldbach arbeidet på det nyåpnede russiske Vitenskapsakademi og underviste den senere tsar Peter II av Russland.
Kjemperør
Kjemperør (Arundo donax) er en sumpplante i gressfamilien med uvanlig lange stengler. Hele planten kan bli opptil 10 meter høy, men 5-6 meter er vanlig. Diameteren på de hule stenglene kan være opptil 3 centimeter. Bladene er dolkeformede med avsmalende spiss. Fargen er grågrønn med en liten dusk ved basen. De blir 30 til 60 centimeter lange og 2-6 centimeter brede. Bladene er festet i et karakteristisk ledd på stenglen. Stenglene minner mye om bambus med sine ledd, men er noe mykere og mer smidige.
Planten blomstrer på sensommeren med lange, fjæraktige blomster, ikke ulikt takrør. Frøene er sjelden fruktbare, og planten formerer seg først og fremst gjennom rotskudd. Røttene danner tette matter som kan trenge opptil én meter ned i jorda. Mattene brekker ofte opp under flom. Løsrevne stengler med røtter slår lett rot på egnede steder.
Voksested
Kjemperør er blitt dyrket i flere tusen år i Asia, Sør-Europa, Nord-Afrika og Midtøsten, men hvor den opprinnelig kommer fra, er omdiskutert. Formeringen er hovedsakelig vegetativ, og det er derfor lite genetisk variasjon. Studier av den økologiske nisjen tyder på at de dyrkede og naturaliserte plantene stammer fra sørbredden av Det kaspiske hav, Sør-Iran eller Indusdalen.
Stigmella microtheriella
Stigmella microtheriella er en sommerfugl som tilhører familien dvergmøll (Nepticulidae). Den er funnet noen få steder i Sør-Norge.
Utseende
En knøttliten (vingespenn 3,5-4,5 millimeter), mørk bronsefarget møll. Antennen er trådformet, mørk og godt under halvparten så lang som forvingen. Det innerste, kraftig utvidete leddet er hvitt eller gulhvitt. Hodet er gulhåret, kroppen mørk. Forvingene er glinsende, mørkt bronseaktig brun med ett middels bredt, sølvhvitt tverrbånd omtrent to tredjedeler ut i vingen. Bakvingen er smal, lysgrå, med lange frynser. Arten ligner sterkt på flere andre Stigmella-arter, men er den eneste av disse som lever på hassel, bortsett fra den mer fargerike arten Stigmella floslactella.
Levevis
Denne arten har larver som minerer i bladene på hassel (Corylus avellana) og agnbøk (Carpinus betulus), og arten finnes i skog og kratt der disse vokser. Arten har to generasjoner hvert år, de voksne sommerfuglene flyr i juni og igjen i august. Larven lager en uregelmessig slynget, ganske lang mine i bladet. Inntil nylig trodde man at denne arten var rent partenogenetisk, men for noen år siden fant man for første gang hanner av den. Trolig er den delvis partenogenetisk.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, dessuten har den blitt utilsiktet innført til Canada og New Zealand. I Norge er den bare funnet noen få steder, i Akershus, Vestfold, Vest-Agder og Hordaland.
Kjemperør
Voksested
Kjemperør blir nå dyrket og er naturalisert mange steder i verden. I California har den skapt store problemer ettersom de tette bestandene fortrenger naturlig vegetasjon, og er arnested for branner. Kjemperør tåler godt at omgivelsene brenner med jevne mellomrom, i motsetning til den opprinnelige vegetasjonen som ikke er tilpasset hyppige branner. Den er tatt med i Verdens naturvernunions liste over de 100 mest skadelige invaderende artene i verden.
Bruk av kjemperør
Bruk av kjemperør går tilbake til antikken. De gamle egypterne gravla sine døde pakket i bladene, og stenglene har blitt brukt til stativer, spydskaft, fiskestenger og tilsvarende tilbake så langt man kjenner. Panfløyter lages tradisjonelt av kjemperør, og rørene brukes også som flis til treblåseinstrumenter. Stenglene inneholder en del silisiumdioksid, noe som gjør dem uvanlig slitesterke. Kjemperør har vært brukt til å lage spaserstokker. Ved normal bruk kan en slik stokk holde seg i flere hundre år, noe som vel må sies å være bra for en gresstengel.
Kjemperør produserer svært mye biomasse per areal. En italiensk studie som gikk over ti år, viste en gjennomsnittlig netto energiproduksjon på 637 GJ per ha og år. Planten er svært tilpasningsdyktig til ulike vekstforhold, og en ser for seg at den kan bli en viktig kilde for bioenergi.
Tunnel
En tunnel (kan også skrives tunell ) er en underjordisk eller undersjøisk passasje. Tunneler har mange bruksområder, for eksempel gruvemalm, for transport – inkludert kjøretøy, tog, t-bane og kanaler samt ledning av vann og avløp.
Typer av tunneler
Det er i hovedsak to bruksområder for tunneler, det ene er å lede vann og det andre er å lede trafikk. Eksempler på tunneler som leder vann, er inntakstunneler som leder vannet fram til vannkraftverk, og spillvannstunneler som leder avløpsvann og overflatevann vekk fra tettbygde områder. Tunneler som er laget for å lede trafikk er konstruert for å lede for eksempel fotgjengere, biler, tog eller båter gjennom fjell, under fjorder, eller under tettbygde strøk. I tillegg finnes det eksempler på tunneler som har andre bruksområder, f.eks gruveganger, som tømmerrenner, eller til bruk i spionasjevirksomhet.
Tunneler kan bygges på forskjellige måter. Senketunneler bygges ved at ferdige betongelementer senkes og settes sammen i vann for så å pumpes tørre. I fjell enten sprenger man eller fullprofilborer tunnelene med tunnelboremaskin, og i leire graves de ut. Enkelte tunneler bygges ved at en grøft graves ut og et tak legges over. Slike tunneler kalles også kulverter. T-banetunneler og miljøtunneler er vanlige eksempler på dette.
Ved en del fjord- og elvekrysninger er tunneler et alternativ til bruer. Avgjørende faktorer kan være avstanden over til andre siden kombinert med dybden til vannet, krav til seilingshøyde eller tilgjengelig plass på de to sidene. Bruer kan kreve mer plass på land enn en tunnelåpning gjør. Tunnelåpninger kan også føres lenger inn på land i tilfeller der det er bebyggelse langs vannkanten. Øresundsforbindelsen er et eksempel på en vannkrysning som kombinerer bruer og tunneler.
Tunnelprofil
Statens vegvesen har en standard for tunnelprofiler der de betegnes med en «T» etterfulgt av et tall, der tallet betegner bredden på kjørebanenivå, f.eks. T8,5 har en kjørebane på 6,5 meter og en meter skulder på hver side.
Veitunneler
Er en underjordisk vei eller en vei med en form for tak over seg som er beregnet for biler.
T-banetunneler
T-baner regnes ofte ikke som jernbaner og tunnelene regnes ofte som noe annet.
Falske ormeslanger
Falske ormeslanger er en familie av små slanger som hører hjemme i Afrika, Sørvest-Asia og Amerika. De er tilpasset et underjordisk liv, og lever hovedsakelig av maur og termitter. Verdens minste slangeart, Leptotyphlops carlae, hører til familien.
Gruppen kjennetegnes ved at overkjeven mangler tenner, og er grodd fast til skallen. Underkjeven har derimot tenner, og er svært bevegelig. Dette har sammenheng med den eiendommelig måten som de falske ormeslangene fanger byttet på, og flytter det gjennom munnen.
Lengden varierer fra 10 til 30 cm, og de skiller seg fra de ekte ormeslangene ved å være svært tynne. L. carlae har en gjennomsnittlig diameter på 2,51 mm. Fargen er grå, svart eller lyserød, av og til med lyse tegninger. Ingen annen nålevende gruppe av slanger har bevart så mye av bekkenet, og inne i kroppen finnes det også to små lårbein.
Falske ormeslanger lever både i tropisk regnskog, savanne og ørken. I Amerika strekker utbredelsen seg fra det sørvestlige USA sørover til Peru, Uruguay og Argentina. De finnes ikke oppe i Andesfjellene, men er utbredt på De små Antiller, Hispaniola og Bahamas. Gruppen finnes i hele Afrika, unntatt de tørreste delene av Sahara og Namibørkenen. Sokotra har tre endemiske arter. Leptotyphlops macrorhynchus finnes foruten i Nord-Afrika, også i Sørvest-Asia nord til sørøstlige Tyrkia, og øst til nordvestre India. På Den arabiske halvøy er det flere arter, og størst utbredelse har Leptotyphlops blanfordii som forekommer fra Saudi-Arabia til India.
Alle arter falske ormeslanger, unntatt én, regnes tradisjonelt til slekten Leptotyphlops. Unntaket er Rhinoleptus koniagui fra Vest-Afrika, som skiller seg ut ved å ha et hornlignende skjell på snutespissen. I 2009 ble det publisert en artikkel der de falske ormeslangene fordeles på to underfamilier og tolv slekter.
Kapp Kanin
Kysten ved Kapp Kanin domineres av bratte klipper på 15–27 meters høyde, og det går sterke havstrømmer rundt neset. Klimaet er arktisk og vegetasjonen består hovedsakelig av tundra. På Kapp Kanin ligger et fyrtårn, en værstasjon, og et radiofyr for sjø- og luftfart. Det drives en del reindrift i området.
Hangarskip
Et hangarskip er et krigsskip med start- og landingsbane for luftfartøyer, primært beregnet for å støtte operasjoner med disse samme luftfartøyene. I praksis er altså et hangarskip en flytende flyplass. Hensikten med hangarskipet er å kunne bruke egen luftmakt over større avstander uten å være avhengig av lokale baser.
Hangarskip er vanligvis de største skipene i en marine. De har overtatt plassen til slagskipet som den viktigste skipsklassen i større mariner. Elleve land har idag hangarskip: USA, ,Japan, Frankrike, India, Russland, Spania, Brasil, Italia, Thailand, Kina og Storbritannia.
USAs Nimitz-klasse er de største hangarskipene noensinne, med to atomreaktorer, over 80 krigsfly, over 6000 personer som mannskap og en toppfart på over 30 knop. På tross av størrelsen er hangarskip sårbare, både for luftangrep og angrep fra ubåter. De ferdes derfor sammen med andre fartøyer i hangarskipsgrupper.
Hangarskipets forsvar er primært dets egne fly eller helikoptre, men er også godt utstyrt med luftvernvåpen- tidligere flak-kanoner, nå stort sett bare missiler.
Fargede jakker
På US Navys hangarskip har dekkspersonellet fargede jakker/vester, for å angi deres funksjon. Dette er en fordel når mange mennesker og luftfartøyer er i bevegelse i støyende og farlige omgivelser på et relativt lite område :
Skuddag
En skuddag, skottdag eller skuddårsdag er en dag som skytes inn i et kalenderår for å bringe det i overensstemmelse med det tropiske året. I den julianske kalenderen var det skuddår hvert fjerde år, men fordi et gjennomsnittlig tropisk år manglet 11 minutter på å være 365,25 døgn, så forskjøv dette kalenderdatoen i forhold til årstiden (man brukte vårjevndøgn som markør). I Roma skjøt man inn skuddagen som et dobbeltdøgn, 24. februar, hvor skuddagen var det første døgnet av disse to. I den julianske kalenderen var skuddagen den sjette dagen før 1. mars. Den ble kalt ante diem bis sextum kalendas martias, forkortet bissextum. Da den gregorianske kalenderen ble innført i 1582 (år 1700 i Norge) endret man skuddår til hvert fjerde år, unntatt de årene som sluttet på hele hundretall og ikke var delbare med 400. I den gregorianske kalenderen heter 24. februar skuddagen (gammel arv), selv om det er 29. februar som blir skutt inn i kalenderen når det er skuddår. 29. februar forekommer bare i skuddår.
Rovdyrsenteret i Namsskogan
Rovdyrsenteret i Namsskogan er et kunnskaps- og opplevelsessenter for norske rovpattedyr: ulv, jerv, gaupe og bjørn. Rovdyrsenteret skal imøtekomme behovet for kunnskap om de store norske rovdyrene og alle sider av livet med rovdyr i Norge. Det langsiktige målet er å dempe frykt for rovdyr. Senteret skal også jobbe for å fremme toleranse og forståelse for at det finnes ulike syn i rovdyrsaken, og dermed på sikt virke konfliktdempende. Målgruppen er barn og unge, familier og alle som er nysgjerrig på rovdyr.
Kanalene som blir benyttet for å formidle kunnskap er egen nettside og Rovdyrskolen. Til sistnevnte kommer mange 5. klassinger for å få grunnleggende informasjon om de fire store rovpattedyrene i Norge, få se dem i live, og diskutere og reflektere rundt disse rovdyrene. I tillegg arrangeres det ulike aktiviteter, overnattinger og opplevelser knyttet til rovdyranlegget som finnes i Namsskogan Familiepark, for eksempel «RovdyrCamp», «Ulvesnork» og «Digital Rovdyrguide».
Rovdyrsenteret samarbeider med det svenske rovdyrsentret «De 5 Stora», Lierne Nasjonalparksenter og Høgskolen i Nord-Trøndelag.
Australsk fotball på Nauru
Australsk fotball er nasjonalsporten på Nauru, og er den mest spilte sporten på øystaten. Det finnes et naurisk mesterskap for sporten, som drives av forbundet Nauru Australian Football Association (NAFA). NAFA holder til ved Linkbelt Oval, som for tiden er det eneste fotballstadionet på Nauru. NAFA består av en president, en sekretær, en kasserer, og en representant fra hvert lag. Presidenten blir, i likhet med landets president, valgt for tre og tre år. Fram til 1999 var Valdon Dowiyogo president.
Den nauriske regjeringa støtter for det meste vektløfting, siden det er i denne sporten landet har oppnådd størst internasjonal suksess. Australsk fotball og golf blir som de eneste andre idretter støttet, men i mindre grad enn vektløfting. Siden det ikke finnes mange andre alternativer til fritidsaktiviteter, er australsk fotball meget populært på Nauru, og nesten alle landets innbyggere deltar, enten som spillere eller tilskuere. Nauruerne er også interesserte i det australske mesterskapet, og følger med på de ukentlige kampene på tv. Det er imidlertid ikke mulighet for å se lokale kamper på tv, siden NAFA ikke har råd til finansieringen, samt at interessen utenfra for naurisk australsk fotball er minimal.
Historie
Da DeRoburt kom tilbake fra Geelong, introduserte han australsk fotball på Nauru, og det ble raskt en meget populær sport. Han var en stor fan av Geelongs lag, The Cats, og hver gang han var i Melbourne så han en Cats-kamp.
LSK Kvinner Fotballklubb
LSK Kvinner Fotballklubb er en kvinnefotballklubb fra Lillestrøm. De har vunnet Toppserien sju ganger, delt flest med Trondheims-Ørn, samt vunnet seks cupgull og tatt «The Double» fem ganger.
Australsk fotball på Nauru
Historie
I 1994 reddet Kinza Clodumar, den gang president i Nauru Insurance Corporation, laget Fitzroy Lions fra konkurs med en sjuårs millionavtale.
LSK Kvinner Fotballklubb
Klubben ble stiftet 10. oktober 1989 som Setskog/Høland. I 2001 ble de Team Strømmen og overtok plassen i Toppserien. Siden desember 2009 heter de LSK Kvinner FK.
Australsk fotball på Nauru
Historie
Mellom 1987 og 1999 ble det nauriske mesterskapet dominert av Menaida Tigers, som vant alle seriene disse åra. I 1997 var det ingen mesterskap i Nauru, men landet sendte likevel et U14-lag til Queensland Junior State Championships, og laget vant alle de fire kampene det spilte. Etterpå ble Paner Baguga, da den beste U18-spilleren, sendt til det australske laget Morningside for å spille i Queensland State Football League. I 2001 var det på ny ikke noe nasjonalt mesterskap.
Landslaget
I 1995 deltok det nauriske landslaget i australsk fotball i Arafura Games i Darwin, og vant bronse der. «Fregattfuglen» (som laget ble kalt) ble trent av tidligere Geelong Cats-spiller Mark Yeates.
LSK Kvinner Fotballklubb
Setskog
Høland var også med fra begynnelsen, men har langt mer beskjedne plasseringer i cupen. I ligaen holdt de seg i 1. divisjon midt på treet fram til 1989, da laget rykket ned.
Australsk fotball på Nauru
Landslaget
I mars 2000 deltok landslaget, nå kalt The Chiefs i Web Sports Cup i Queensland, og vant mot landslagene fra Samoa og Australia. De gjentok suksessen neste år, og vant gull i Arafure Games i 2001.
LSK Kvinner Fotballklubb
Sammenslått med Høland
Imidlertid ble det aldri noe opphold i 2. divisjon, da Setskog og Høland ble slått sammen til Setskog/Høland i 1989. I sitt første år tangerte laget femteplassen, og i 1991 ble det fjerdeplass. 1992 ble klubbens beste år, da de fikk sølv i serien og vant cupen. Det ble sølv i 1995. Med unntak av 1999, ble Setskog/Hølands videre historie preget av kamp for å unngå nedrykk. Denne oppgaven lyktes de med, og Setskog/Høland, og deres fortsettelse, Team Strømmen, er ett av tre lag som aldri har rykket ned fra den øverste divisjonen for kvinner.
Team Strømmen (2001–2009)
Fra 2001 ble laget flyttet til Strømmen og fikk navnet Team Strømmen. De fire første årene befant laget seg på 6. og 7.-plass, men før 2005-sesongen kom Hege Riise tilbake til Team Strømmen. I 2005 overrasket laget med en andreplass og en cupfinale mot Asker. Cupfinalen var jevn, og endte 0–0 etter ordinær tid. I ekstraomgangene raknet imidlertid alt, og laget tapte 0–4. Riise og laget fortsatte, og i 2006 ble det en 4.-plass. Mot slutten av sesongen annonserte trener Janne Jansson at han kom til å trekke seg som trener, og spillende assistenttrener Riise tok over hovedtrenerrollen. I sitt første år som trener lyktes det henne å bekrefte Team Strømmens posisjon som et av landets beste lag med en femteplass, og i 2008 kopierte hun Janssons bedrift ved å vinne sølv både i serie og cup. Dette var delvis på grunn av fire importspillere fra USA og Canada; Lindsey Carstens, Ella Masar, Rhian Wilkinson og Diana Matheson. Særlig var Masar en giftig spiller. Imidlertid ble hun tatt ut på fotballaget Chicago Red Stars i Den amerikanske proffligaen. Team Strømmens innsats i høsthalvåret var særdeles imponerende. Team Strømmen var et eneste laget som lyktes i å slå suverende Røa, og fram til Team Strømmen tapte den siste seriekampen, som for Team Strømmen var betydningsløs, mot Arna-Bjørnar, var de høstens formlag med flest poeng. I cupfinalen møtte Team Strømmen igjen Røa, og hadde et lite tak på seriemestrene ettersom de hadde slått dem på bortebane. Imidlertid var Røa det dominerende laget, og enda en streng offsideavgjørelse hindret utlikning til 2-2 mot slutten av andre omgang, var Team Strømmen et nummer for lite.