cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lavskrike
Taksonomi
Storparten av de ti underartene som arten opprinnelig ble inndelit i ble beskrevet i begynnelsen av 1900-tallet av Peter Petrovic Sushkin, Boris Stegmann og Sergei Alexandrovich Buturlin, aktive ved den ornitologiske avdelinga på Zoologisk institutt ved Det russiske vitenskapsakademiet. Det har imidlertid hersket stor forvirring om antallet underarter gjennom år. Noen mener de kan være så mange som 17, andre så få som 4–5. I øyeblikket regner man ni underarter, der flere tidligere beskrevne nå inngår som synonymer. I så måte er manteufeli inkludert i nominatformen; monjerensis er inkludert i rogosowi; bungei og sokolnikowi er inkludert i yakutensis; suschkini er inkludert i sibericus; varnak er inkludert i tkachenkoi, og sakhalinensis er inkludert i maritimus. Videre har rasen ostjakorum blitt inkludert som et juniorsynonym til rogosowi.
Inndeling
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson et al. (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.
Habitat
Lavskrika trives i gammel boreal barskog rik på lav og opptrer typisk i granskog (Picea), furuskog (Pinus) og lerkeskog (Larix) med enkelte innslag av bjørk (Betula). Habitatet befinner seg i lavlandet og ved foten av fjellformasjoner, i Altajfjellene opp mot 2 200 moh. i Norge er den mest tallrik i høyereliggende eldre barskoger østafjells. Arten foretrekker gammel skog med tette kroner, gjerne eldre en 60 år. Tett skog gir effektivt vern mot predatorer, som eksempelvis hønsehauk.
De voksne fuglene bruker mer tid på marka og til søk etter føde i skoger dominert av gran enn i skog som er dominert av furu og har høye greinløse stammer. De bruker tettere skog mer sparsomt, likevel brukes slik skog av ungfugler og unger som nettopp har forlatt reiret.
Hekking
Hekkinga tar til fra slutten av mars til mai, litt avhengig av utbredelsen. Arten er monogam og danner livslange parforhold. Den bygger reirene solitært, men i noen tilfeller kan andre fugler hjelpe til med inkubasjonen av eggene og matingen av ungene. Man antar at dette er unge fugler, trolig avkom fra tidligere hekkinger. Størrelsen på reviret varierer mellom 50 og 150 hektar.
Redet bygges typisk med en avstand på 500–1 000 m til andre reder. Begge kjønn bidrar med byggingen, og reiret består av en base av pinner, kvister, lav og bark. Hele byggeprosessen tar gjerne 11–26 dager. Det er nøye konstruert, plassert lavt og tett mot en trestamme av gran, furu, lerk eller bjørk. Reiret fôres med never og fjær fra ulike arter hønsefugler som storfugl, orrfugl og ryper. Iblant har en observert lavskrike plukke opp fjær som først blir plassert i barksprekker i tre, for senere bruk som reirmateriale.
Føde
Lavskrika er alteter og dietten består bær, særlig blåbær, frø, ulike insekter og deres larver, spesielt biller (Coleoptera) og sommerfugler (Lepidoptera), samt virvelløse dyr, mindre pattedyr (som smågnagere), åtsler, fugleunger, sopper, etter hva det er tilgang på.
Fra og med juli til den første snøen faller, hamstrer lavskrikene mat til vinteropplag. Maten samles inn individuelt og nesten alle lavskriker tar av sine egne forråd. Lavskrika finner igjen ca. 90 % av hamstrede matbiter, noe som krever stor minnekapasitet.
Dette er ingen sky fugl og turgåere i skogen får ofte se fuglen som kan oppføre seg nysgjerrig nær mennesker. Etter bare kort tid kan ville lavskriker la seg håndmate som tam gråspurv gjør.
Etymologi og folklore
Flere steder har lavskrika ord på seg for å bringe uflaks, og både i Norge og Sverige har begrepet ulykkesfugl vært knyttet til arten fra gammelt av. Det vitenskapelige navnet er Perisoreus infaustus, som ordrett oversatt betyr «ulykkesbringende pratmaker». På tysk heter arten Unglücksheher (bokstavelig ulykkesskrike). Folkesagn sier at den hørte huldra og det underjordiske, og at den ikke lar skogsfuglfellene være i fred. Om en skjøt lavskrike ble ikke våpenet brukbart etterpå.
Datamaskinarkitektur
Datamaskinarkitektur beskriver hvordan forskjellige deler av en datamaskin er bygd opp og satt sammen, med tanke på funksjon, ytelse og kostnad. Begrepet «arkitektur» ble første gang brukt i forbindelse med en datamaskins konstruksjon i en forskningsrapport skrevet av Lyle R. Johnson i 1959 om superdatamaskinen IBM 7030 Stretch, utviklet av IBM for Los Alamos National Laboratory.
Underkategorier
Datamaskinarkitektur kan deles opp i:
Lavskrike
Etymologi og folklore
Lavskrika fikk det vitenskapelige navnet i 1819, og navnet er nevnt første gangen rundt 1730. Linnés elev, doktor Johan Otto Hagström, skrev dette fra reisen i Jämtland 1749:
I Norge er andre lokale navn på arten blant annet raudskjor, raudskrike, tellkjuksa og lavkjosa.
San Luis (Uruguay)
San Luis er en by i kommunen La Floresta i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 1 878 innbyggere.
Geografi
Byen ligger sør i Canelones i Costa de Oro, ved bredden av Río de la Plata.
Befolkning
San Luis har 1 878 innbyggere (beregning 2011).
Kilde:
Maria Magdalena kyrka (Stockholm)
Maria Magdalena kyrka ligger sentralt i Stockholm på Södermalm. Den er plassert der Bellmansgatan ender i Hornsgatan, mellom Mariatorget og Slussen. Navnet kommer av St. Maria Magdalena, og kirken tilhører i dag Maria Magdalena församling.
Kirkebygget
Det nåværende kirkebygget ble påbegynt i 1588 og stod ferdig i 1634, og er Södermalms eldste kirke. Den ble tegnet og oppført under ledelse av Nicodemus Tessin den eldre sammen med Nicodemus Tessin den yngre. Etter en stor brann 19. juli 1759 ble kirken restaurert fra 1760 til 1763 til sitt nåværende utseende under ledelse av Carl Johan Cronstedt. Det var han som tegnet dagens innredning i rokokko.
Tårnet i nyklassisisme stod ferdig først i 1825.
Altertavlen er av tre og maleriet i midten er av Louis Masreliez (1748–1810). Den gamle orgelfasaden er gråmarmorert og forgyllet og er tegnet av C.F. Adelcrantz (1717–96) i 1774. Døpefonten er fra 1680-tallet. I kirkerommet finnes åtte epitafier utført i marmor, den eldste er fra 1765. De fleste av disse er utført av Jean Eric Rehn (1717–93).
Kirkegården
På kirkegården ligger Erik Johan Stagnelius, Evert Taube, Johan Runius, Carl August Nicander og Lasse Lucidor begravet. Evert Taubes grav er smykket med en byste utført av ektefellen Astri Taube. I kirken finnes en minnestavle over Carl Michael Bellman.
Gregor X
Gregor X (født Theobaldo Visconti omkring 1210 i Piacenza, død 10. januar 1276 i Arezzo) var pave fra 1. september 1271 til 10. januar 1276. Gregor X ble saligkåret i 1713. Hans minnedag feires 9. januar.
Biografi
Den salige Gregor X het opprinnelig Theobaldo (Theobald) Visconti og ble født ca 1210 i en adelsfamilie i Piacenza. Han tjente i årevis for kardinal Jakob av Praeneste, og deltok i organiseringen av Det første Lyonkonsil i 1245. I 1265 fulgte han kardinal Ottobono på hans oppdrag til England, og var de engelske og franske kongefamilienes fortrolige. Mellom 1248 og 1252 studerte han i Paris og møtte de store teologene Thomas Aquinas (ca 1225-74) og Bonaventura (ca 1217-74). Han ble deretter erkediakon i Liège og reiste på korstog sammen med den fremtidige Edvard I av England.
Etter at Klemens IV døde den 29. november 1268, ble Den hellige Stol stående tom i to år og ni måneder. Ved konklavet i Viterbo virket motsetningene i kardinalkollegiet uovervinnelige. De 17 kardinalene var like mye splittet av menneskelig rivalisering og ulike familieinteresser som av ulik holdning til Karl I, greve av Anjou, nå konge av Sicilia (1266–85) og utfordret hohenstauferne om kontrollen over Sentral- og Nord-Italia, derfor var det umulig å nå 2/3 flertall.
I Viterbo vokste innbyggernes indignasjon, og for å presse frem en avgjørelse, låste de sivile myndighetene kardinalene inn i Pavepalasset. Deretter ble de satt på matrasjoner, og så på vann og brød. I januar 1271 fjernet myndighetene til og med taket av konklavet for at kardinalene skulle komme til en avgjørelse. Men ikke en gang det var nok. Til slutt delegerte de avgjørelsen til en komite på seks kardinaler, og det lyktes fransiskanernes general Bonaventura å få kardinalene til å velge en kompromisskandidat den 1. september 1271. Valget falt på Tedaldo, som verken var prest eller kardinal, men hadde stor erfaring i Kirkens tjeneste. Hans valg endte den lengste sedisvakansen siden 308.
Tedaldo hørte om sitt valg i Acre i Palestina (i dag Akko i Israel), hvor han ville oppfylle et korstogsløfte. Han nådde Viterbo den 10. februar 1272. Han dro så til Roma, hvor ingen av hans to forgjengere noensinne hadde satt sin fot. Etter å ha blitt viet til prest, ble han konsekrert og kronet i St. Peterskirken som Gregor X den 27. mars.
Gregor begynte arbeid med å reparere St. Peterskirken, som kunne ha reddet den ærverdige basilikaen om det hadde blitt fulgt opp.
Da Gregor forlot Palestina, sverget han på aldri å glemme Jerusalem. Han virket som den egnete mann for å løse situasjonen i Det hellige land, for han var inderlig fylt av korstogsideen, og gjorde frigjøringen av de hellige steder tema for sitt korte pontifikat. Allerede den 13. april 1273 sendte han ut invitasjoner til et allment konsil som igjen skulle holdes i Lyon. Konsilets tre oppgaver skulle være et korstog med hjelp til Det hellige land, gjenforening med den greske kirken og reform av Kirken. For å skape forholdene som var nødvendige for et korstog, kjempet han for å bilegge den gjensidig ødeleggende striden mellom guelferne (det pro-pavelige partiet) og ghibellinerne (de pro-keiserlige) i byene i Toscana og Lombardia.
På grunn av korstogstanken arbeidet Gregor også for å avsluttet interregnet i Tyskland: Befrielsen av Det hellige land krevde gjeninnføring av normale tilstander, og keiseren skulle som kristenhetens leder også lede korstoget. I tillegg til å forene Europa for korstoget, ville det også bety en motvekt til den angevinske dominansen i Italia. Veien ble åpnet da en av de rivaliserende pretendentene til den tyske tronen, Richard av Cornwall (1209–72), døde. Da den andre pretendenten, Alfonso X av Castilla (1252–84), søkte anerkjennelse hos Gregor, henviste paven ham til valgmennene. Til Karls ergrelse ga paven ingen støtte til den kandidaten han foretrakk, Filip III av Frankrike (1270–85). Sommeren 1273 rettet paven med tilslutning av kardinalene en oppfordring til valgfyrstene om å foreta et snarlig valg av ny konge, ellers ville han sammen med kardinalene utpeke en konge.
Etter denne trusselen kom det raskt til et valg. Den 1. oktober 1273 valgte fyrstene i Frankfurt nesten enstemmig Rudolf, greve av Habsburg og landgreve av Alsace (1218–91), til konge, og han ble kronet den 24. oktober i Aachen av erkebiskopen av Köln. Dermed var det store interregnum (tiden mellom regjeringene; den regjeringsløse tiden) etter Fredrik IIs død i 1250 slutt.
Kurfyrstene ga paven beskjed om valget og ba om keiserkroning. Først den 26. september 1274 fulgte pavens godkjenning, etter at Rudolfs representanter på konsilet i Lyon hadde oppfylt kuriens håp ved i kongens navn å frasi seg alle rettigheter over de pavelige territoriene og anerkjente den permanente separasjon av Sicilia fra keiserriket. Rudolf bekreftet disse løftene i et møte med Gregor i Lausanne i oktober 1275.
Rudolf så sin oppgave avgrenset til Tyskland, og oppga fullstendig hohenstaufernes planer om Italia. Tanken om å ta hevn over Karl av Anjou var fremmed for habsburgeren. Han gikk tvert imot med på en forsoning i form av et ekteskap mellom Karls sønnesønn og en av sine egne døtre.
Mens han ennå var i Palestina, informerte Gregor som valgt pave den bysantinske keiseren Mikael VIII Palaiologos (1259–82) om sin lengsel etter kirkeunion. I virkeligheten ønsket begge den like mye; Gregor fordi det ville hjelpe korstoget, Mikael fordi han så på union som et middel for å stanse de ambisiøse planene som Karl av Sicilia la for gjenerobring av Konstantinopel for vesten, og han var villig til store innrømmelser.
Til tross for hånlig opposisjon fra Karl og den franske delen av kurien, presset Gregor på, og han sendte utsendinger til Konstantinopel i oktober 1271. Da de kom tilbake, inviterte paven Mikael til det kommende konsilet sammen med hans patriark for å vedta unionen mellom øst- og vestkirken.
Den 7. mai 1274 trådte det 14. økumeniske konsil, Det annet Lyonkonsil (Lyon II), sammen og ble åpnet i katedralen i Lyon. Gregor hadde valgt Lyon for å utelukke press fra Karl av Sicilia. Nesten 300 biskoper, 60 abbeder og ledende teologer var til stede på seks sesjoner mellom 7. mai og 17. juli 1274. Den hellige Thomas Aquinas døde mens han var på vei til konsilet (død 7. mars 1274), mens den hellige Bonaventura døde under konsilet (død 15. juli 1274).
Den 24. juni kom også den greske delegasjonen, etter at kong Karl motvillig hadde garantert dem fritt leide. De overrakte et skriv fra keiseren, hvor han anerkjente både pavens primat og den romerske kirkes tro, at Den hellige ånd utgår fra både Faderen og Sønnen (Filioque). Men keiseren ba om at de greske særritene og trosbekjennelsen kunne beholdes i gammel form uten Filioque. De greske utsendingene overleverte også unionserklæringer fra patriarken av Bulgaria og Serbias primas.
Allerede på festen for Peter og Paulus den 29. juni ble det i festmessen lest epistel og evangelium på latin og gresk, og trosbekjennelsen ble sunget med Filioque. Den 6. juli kunne Gregor formelt forkynne unionen mellom de greske og latinske kirkene. Dermed var det oppnådd enighet for første gang siden 1054. Det var en stor dag for kristenheten, men det var ikke mangel på dem som betvilte oppriktigheten i konversjonen.
Og dessverre holdt ikke avtalen. Den største motstanden kom fra det greske folk og presteskap, som gjorde det klart for keiseren at hans unionspolitikk ikke ville finne noen tilslutning hos dem. Keiseren viste til den politiske nødvendigheten av unionen, men kunne bare sette den gjennom med makt. Han avsatte patriark Josef, som var motstander av unionen, og utnevnte Johannes Bekkos i stedet. Selv om keiseren var innenrikspolitisk svekket, var han styrket utenrikspolitisk. Karl av Anjous angrep ble oppgitt.
For paven var unionen med grekerne bare et virkemiddel for hans store anliggende: Befrielse av Det hellige land. På konsilet ble det den 18. mai 1274 besluttet å skrive ut en ekstra tiende på kirkelige inntekter for å finansiere korstoget. Kongene av England, Frankrike, Aragón og Sicilia gikk i prinsippet med på å delta. Det gjorde også Mikael Palaiologos, forutsatt at vesten ville inngå en varig fred med ham og tøyle kong Karl og hans allierte Baldvin II, landflyktig latinsk keiser av Konstantinopel (1237–61). Men pavens tidlige død gjorde alle planer forgjeves.
Den tredje hovedoppgaven på konsilet, reform i Kirken, ble mer overfladisk behandlet på grunn av tidsnød. Men en rekke reformbestemmelser ble vedtatt. Størst betydning fikk konstitusjonen Ubi periculum av 16. juli med nye regler for pavevalg.
Andre konsildekreter angrep forskjellige misforhold, slik som uforholdsmessig lange vakanser i ulike kall, pluralitet og absentisme, og la tunge restriksjoner på religiøse ordener, med unntak for fransiskanerne og dominikanerne.
På vei tilbake fra Lyon til Roma møtte Gregor Rudolf av Habsburg i Lausanne i oktober 1275. Der bekreftet kongen de løftene hans utsendinger hadde gitt på konsilet, og keiserkroning ble bestemt til 2. februar 1276.
Deretter krysset Gregor X Alpene og besøkte flere norditalienske byer for å bilegge tvister, men ble rammet av feber og døde i Arezzo den 10. januar 1276. Han ble gravlagt i domkirken (Duomo) der.
Gregor var en strålende pave med enorme evner, og i Arezzo og andre byer som var knyttet til ham, utviklet det seg snart en kult. Benedikt XIV føyde hans navn til Det romerske Martyrologium den 12. september 1713. Hans minnedag var tidligere den 10. januar, men ble i 1963 flyttet til den 9. januar.
Gregors ubetimelige død betydde slutten på Rudolfs håp om keiserkronen, og ødela også utsikten til et korstog. Unionen med den greske kirken skulle ikke bli langvarig.
Med Gregor X var den pavelige høymiddelalder slutt.
Schweitzerforlaget
Schweitzerforlaget er et norsk forlag som ble etablert 2004. Inspirert av Albert Schweitzer og det buddhistiske prinsipp om gavmildt å dele («dana»), fungerer forlaget som et non-profit «dana»-forlag, dvs. kunden selv avgjør i stor grad hva boken som ønskes kjøpt, skal koste. Forlaget satser på utgivelser innen emnene unitarisme, buddhisme, dikt, historie, filosofi og språk.
Bibliotekskatalogen har åtte titler utgitt av Schweitzerforlaget med adresse Askim. Siste utgivelse var i 2009.
Eksterne lenker
Schweitzerforlaget
Loe Rørprodukter
Loe Rørprodukter AS er en industribedrift som produserer betongkummer og rør. Bedriften ligger i Hokksund i Øvre Eiker kommune. Firmaets høyeste månedomsetning har vært på 22,1 millioner.
Bedriften har en historie som går tilbake til 1933, da Kristoffer Loe startet med produksjon av takstein. Fra 1938 laget Loe rør og kummer. Bedriften ble i 1997 overtatt av Kristoffers sønnesønn Lars Kristoffer Loe.
Bedriften har 40 ansatte, fordelt på fem salgskontorer. Loe Rørprodukter er medlem i BASAL, en sammenslutning av 17 betongvareprodusenter.
Ny fabrikk med en produksjonshall på 7000m² åpnet i Hokksund i 2011.
Norges Merkantile Fagskole
Skolens administrasjon og Oslo-avdeling holder til i Campus Kristiania i Kirkegaten 24. Skolen fikk sitt navn 1. januar 2006. Den eies av NKS Ernst G. Mortensens stiftelse.
Ronald Maitland
Ronald Monteith Maitland (født 6. januar 1887, død 15. april 1937) var en canadisk seiler som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Maitland vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den canadiske båten «Santa Maria» som kom på andreplass i 8-meterklassen bak «Angelita» fra USA. Det var kun to båter i denne klassen. Seilingene ble gjennomført i Port of Los Angeles mellom 5. og 12. august 1932.
Mannskapet på «Santa Maria» var; Maitland, Ernest Cribb, Harry Jones, Peter Gordon, Hubert Wallace og George Gyles.
Michiganterritoriet
Michiganterritoriet var et organisert territorium tilhørende USA på 1800-tallet.
Det eksisterte mellom 30. juni 1805, da det ble utskilt fra Indiana-territoriet og 26. januar 1837, før det ble til staten Michigan, USAs 26 stat. Detroit var hovedstad.
Ungarn
Ungarn (ungarsk: Magyarország) er et land i Sentral-Europa. Landets hovedstad er Budapest, og det grenser til Østerrike, Slovakia, Ukraina, Romania, Serbia, Kroatia og Slovenia. Ungarn har omtrent 10 millioner innbyggere (pr. mai 2009), og har et flateinnhold på ca. 93,000 km².
Litteraturåret 2000
Dødsfall
tegner (tegneserietegner) || align=center|73 || align=center|1926 ||
Ungarn
Store deler av det ungarske landskapet domineres av sletter (Den ungarske slette og Den lille ungarske slette), med noe fjell i Karpatene i nord. Elven Donau deler landet i to, og utgjør sammen med bielvene Tisza og Drava Ungarns viktigste vassdrag.
Ungarns historie strekker seg tilbake til slutten av det første årtusen e.Kr., og like etter årtusenskiftet ble landet et selvstendig kongedømme under Stefan I. I middelalderen tilfalt den ungarske tronen habsburgerne, og Ungarn var i union med nabolandet Østerrike frem til slutten av første verdenskrig. Etter andre verdenskrig kom landet under sovjetisk innflytelse, og var en kommunistisk ettpartistat frem til 1989. Siden den gang har Ungarn vært en parlamentarisk republikk, og ble medlem av EU i 2004.
De har vært medlem av militæralliansen i NATO siden 1999.
Naturgeografi
Store deler av Ungarn består av slettelandskap, på ungarsk puszta. I forhistorisk tid var det ungarske slettelandskapet under vann. Da vannet trakk seg tilbake var det etterlatt store avleiringer. Sammen med løsjord som senere har blåst til, utgjør dette jordsmonnet et meget fruktbart område for jordbruksproduksjon.
To tredjedeler av Ungarn er oppdyrket mark. Først og fremst dyrkes hvete og mais, men det finnes også stor produksjon av frukt, sukkerroer, grønnsaker og hamp. Ungarn har også en omfattende vinproduksjon, blant annet i de ungarske vinområdene Tokaj og Eger.
Budapest er den største byen i landet, med over to millioner innbyggere. Den gamle bydelen Buda ligger på Donaus vestre bredd, og den mer moderne bydelen Pest på østre bredd. Byen var besatt av tyrkerne 1541–1686. Byen ble påført store skader under andre verdenskrig og ved opprøret i 1956.
Ungarns største innsjø er Balaton.
Klima
Ungarn har et kontinentalt klima, med kalde, fuktige vintre og varme somre. Gjennomsnittlig temperatur på årsbasis er 9.7 °C. Temperaturen svinger mellom ca. 38 °C om sommeren til −22 °C om vinteren. Temperaturen om sommeren er vanligvis mellom 27 til 32 °C, og om vinteren +5 til -15 °C. Gjennomsnittlig årsnedbør er ca. 600 millimeter. En mindre del av landet i syd omkring Pécs nyter middelhavsklima.
Den topografiske avgrensning av det karpatiske basseng gjør at Ungarn er utsatt for tørke, og effektene fra drivhuseffekten merkes allerede. Den allmenne oppfatning, som deles av mange forskere, har landet igjennom de seneste tiår blitt stadig tørrere, og tørkeperioder er blitt forholdsvis vanlig, Somrene er blitt varmere og vintrene mildere. Av denne grunn er snørike vintre blitt mer sjeldent enn før. Den allmenne oppfatning er også at Ungarns værmønster er i ferd med å gå over fra fire til kun to årstider, ettersom vår- og høstperiodene blir kortere og kortere, og er enkelte år helt fraværende. Denne antatte tendensen ble uventet reversert i 2006 da landets to største elver, Donau og Tisza gikk over sine bredder samtidig, som førte til at flere hundre hjem ble ubeboelige til tross for intenst arbeid med å forsterke dikene langsmed mesteparten av elvene med sandsekker (ved hjelp av universitetsstudenter og det ungarske heimevernet ("Honvédség")).
Mesteparten av Ungarn er dekket av jordbruksarealer, men det finnes noen rester av dets opprinnelige skoger, hovedsakelig i fjellregionene og i nasjonalparkene.
Historie
På 800-tallet innvandret madjarske stammer vestover fra det nåværende Russland. Noen av disse slo seg ned mellom Donau og Tisza. Stammene ble forent i ett rike av Stefan I år 1001. Rikets storhetstid var på 1300- og 1400-tallet, og mange tyskere slo seg også ned her. På 1500-tallet ble størstedelen av Ungarn etter slaget ved Mohács okkupert av Det ottomanske rike. Samtidig arvet huset Habsburg den ungarske kongekronen, og Ungarn kom derfor i personalunion med Østerrike.
På 1600-tallet ble tyrkerne drevet tilbake og landet gjenerobret av habsburgerne. I 1867 ble fellesskapet mellom keiserriket Østerrike og kongedømmet Ungarn formalisert, og det såkalte keiserlige og kongelige monarkiet, eller dobbeltmonarkiet Østerrike-Ungarn, oppsto. Drapet på den østerriksk-ungarske tronfølgeren Franz Ferdinand i Sarajevo i 1914 førte til utbruddet av første verdenskrig, som landet tapte, noe som førte til at det gikk i oppløsning, og Ungarn ble adskilt fra Østerrike.
Ungarn og Østerrike utviklet seg relativt likt etter at Ungarn kom under Habsburgernes styre fra 1526, bortsett fra at Ungarns økonomi var dominert av landbruk og ble senere og mer begrenset industrialisert.
Ungarns moderne historie er preget av tre personer som ledet landet i lange perioder: Miklós Horthy, János Kádár og Viktor Orbán. All tre tenderte til autoritært styre med forskjellige utgangspunkt. Horthy og Kádár ledet landet under stramme ytre betingelser, mens Orbán har overdrevet trusslene mot landet for å legitimere sitt autoritære styre ifølge statsviteren Hans-Georg Heinrich. Horthy og Kádár var ikke voldelige tyranner og deres autoritære styre var langt mindre strengt enn nazismen og stalinismen. Horthy baserte seg i stor grad på støtte fra tradisjonelle eliter som storkapital og store landeiere. Kádár myket opp styreformen i en «gulasjkommunisme» der forbrukerne hadde det romsligere enn i de fleste andre deler av den Sovjet-dominerte østblokken.
Mellomkrigstiden
Etter krigen forsøkte kommunisten Béla Kun å gripe makten, men ble raskt styrtet av motrevolusjonære styrker ledet av Miklós Horthy med hjelp fra rumenske antikommunister. Ungarns parlament proklamerte landet som monarki, men den eksilerte ungarske kongen (og østerrikske keiseren) fikk aldri tilbake tronen, tross flere forsøk, da seierherrene fra første verdenskrig la sterkt press på Ungarn for å forhindre det. Isteden ble Horthy utnevnt til riksforstander på ubestemt tid. Ungarn mistet to tredjedeler av sitt territorium etter første verdenskrig; noe som fremdeles preger landets politiske liv. Nasjonalistiske krefter krever de tapte territoriene tilbake.
Grenseendringer
I 1933 sendte statsminister Gyula Gömbös en entusiastisk hilsen til Adolf Hitler, Tysklands nye leder, og inviterte til nærmere politisk og økonomisk samarbeid. Tyskland, Italia og Ungarn signerte i 1934 Romaprotokollene. I november 1937 møtte Hitler utenriksminister Kálmán Kánya og lovte da Felvidék i bytte mot ungarsk støtte til Hitlers politikk overfor Tsjekkoslovakia. I 1938 avslo Ungarn å støtte Tyskland militært under Sudetenkrisen og ved konferansen i Bled 23. august 1938 aksepterte Tsjekkoslovakia, Romania og Jugoslavia at Ungarn kunne ruste opp og avsto fra å bruke militærmakt for å løse konflikter. Italia støttet Ungarns krav om felles grense med Polen. Anti-sovjetiske holdninger var en viktig bakgrunn for Ungarns utenrikspolitiske orientering.
Bosanska Gradiška
Gradiška (serbisk: Градишка, bosnisk og kroatisk: Bosanska Gradiška) er en by og kommune nord i Republika Srpska i Bosnia-Hercegovina. Byen ligger på høyre siden av elven Sava. På den motsatte side av elven ligger landsbyen Stara Gradiška i Kroatia. Bosanska Gradiška ligger nord for Banja Luka.
Foreløpige tall fra folketellingen i 2013 viste at Bosanska Gradiška hadde 56,727 innbyggere. I 1991 hadde bykommunen Gradiška en befolkning på 60 062, hvor 35 989 var serbere (59,9 %), 15 888 bosniere (26,4 %), 3 422 kroater (5,6 %), 3 245 jugoslaver (5,4 %) og 1 518 andre befolkningsgrupper (2,5 %). Byen Gradiška hadde selv 18 671 innbyggere: 43,5 % bosniere, 37,7 % serbere, 10,3 % jugoslaver, 4,6 % kroater og 3,9 % andre.
Landsbyer
Kommunen omfatter 68 landsbyer: Adžići, Berek, Bistrica, Bok Jankovac, Brestovčina, Bukovac, Cerovljani, Cimiroti, Čatrnja, Čelinovac, Čikule, Donja Dolina, Donja Jurkovica, Donji Karajzovci, Donji Podgradci, Dragelji, Dubrave, Elezagići, Gašnica, Gornja Dolina, Gornja Jurkovica, Gornja Lipovača, Gornji Karajzovci, Gornji Podgradci, Gradiška, Grbavci, Greda, Jablanica, Jazovac, Kijevci, Kočićevo, Kozara, Kozinci, Krajišnik, Kruškik, Laminci Brezici, Laminci Dubrave, Laminci Jaružani, Laminci Sređani, Liskovac, Lužani, Mačkovac, Malkoc, Mašići, Mičije, Miloševo Brdo, Miljevići, Mokrice, Nova Topola, Novo Selo, Orahova, Orubica, Petrovo Selo, Rogolji, Romanovci, Rovine, Samardžije, Seferovci, Sovjak, Srednja Jurkovica, Šaškinovci, Trebovljani, Trnovac, Trošelji, Turjak, Vakuf, Vilusi, Vrbaška og Žeravica.
Ungarn
Grenseendringer
Den østligste delen av Tsjekkoslovakia ble Karpato-Ruthenia en autonom region (på linje med Slovakia) under navnet Karpato-Ukraina. Ved den oppløsningen av Tsjekkoslovakia 15. mars 1939 ble området okkupert av Ungarn og gjort til regionen Kárpátalja. Området strekker seg sørover fra Karpatene med hovedbyene i overgangen mellom det ungarske slettelandet og fjellene. Over 60 % (445,000 personer) av befolkningen før krigen var rutenere, omkring 115,000 var etniske madjarer og jødene var med sine 100,000 personer den tredje største etniske gruppen. I tillegg var det et lite antall etnisk tsjekkere, slovaker, rumenere og tyskere samt sigøynere.
Før oppdelingen av Tsjekkoslovakia hadde den slovakiske delen av landet 136,737 jødiske innbyggere. De fleste jødene bodde i Bratislava, Košice, Nitra og Zvolen. Etter at Ungarn ble tildelt grensestripen i sør havnet 44,000 av disse i Ungarn. I Košice, som ble overført til Ungarn, bodde det omkring 12,000 jøder og disse utgjorde 20 % byens befolkning. I Karpato-Ruthenia var det 110,000 jødiske innbyggere og disse utgjorde over 15 % av befolkningen i regionen. I dette området arbeidet en firedel av jødene i landbruket, noe som var uvanlig i Europa på den tiden. De fleste jødiske barn gikk på tsjekkisk-språklige skoler og ble beskyldt for å drive «tsjekkifisering» av området.
Ungarn okkuperte jugoslavisk Bačka (ungarsk: Bácska også kalt Delvidek) i 1941 etter invasjonen av Jugoslavia. Okkupasjonen var over i 1944 og området ble en del av Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia.
Østfronten
Landet deltok i annen verdenskrig på tysk side og medvirket etter press ved invasjonen av Sovjetunionen. Košice ble 26. juni 1941 (fire dager etter invasjonen) bombet av et lite antall uidentifiserte fly, dette ga de militære lederne et påskudd til å presse regjeringen til å slutte seg til krigen. I løpet av 1944 rykket sovjetiske styrker raskt vestover og tyske styrker var i løpet av sommeren i stor grad fordrevet fra sovjetiske territorium. Frontlinjen gikk i slutten av august omtrent ved Ungarns daværende østgrense ved Karpatene. På ettersommeren 1944 rykket sovjetiske styrker inn i Romania noe som ledet til regimeskifte og Romania gikk over til de allierte. București kom under sovjetisk kontroll 1. september. Sovjetiske styrker drev i løpet av oktober ut ungarske og tyske styrker fra Karpato-Ruthenia. Sovjetiske styrker krysset i oktober 1944 grensen til Ungarn. Sovjetiske styrker under Malinovski nådde Budapest 30. oktober med 64 divisjoner. I løpet av desember var byen helt omringet og beleiret.
Tysk okkupasjon
Ungarn var før 1944 et relativt fristed for de ungarske jødene og de jødiske ungarerne følte at de var relativt trygge under Horthys regime. Horthys regime nektet å etterkomme det tyske kravet om å deportere landets jøder og det førte til at relasjonen mellom Hitlers og Horthys regimer ble stadig mer anstrengt.
Den ungarske hæren led store tap ved slaget om Stalingrad 1942–1943. Den ungarske ledelsen innså at Tyskland trolig ville tape krigen og med Horthys stilltiende godkjenning begynte Kállay å undersøke muligheten for å inngå separat våpenhvile med de allierte. For å forhindre separatfred okkuperte Tyskland uten kamp Ungarn 19. mars 1944 og avsatte Kállay. Politikeren Edmund Veesenmayer ble da innsatt som øverste tyske representant i landet og i praksis landets øverste leder.
Mussolinis fall i juni 1943 gjorde situasjonen vanskelig for Ungarn som mistet sin støttespiller i tautrekkingen med Hitler. Høsten 1943 begynte det tyske regimet å forberede en okkupasjon av Ungarn. Ribbentrop sendte i hemmelighet Veesenmayer til Ungarn. Ministerpresident Miklós Kállay ba tidlig i 1944 USA og Storbritannia gjennomføre en eller annen form for luftbåren styrkeoverføring til Ungarn og hadde diplomatiske følere til Sovjetunionen – tysk etterretning fikk raskt kjennskap til dette. Horthy informerte 12. februar Hitler om at ungarske styrker på østfronten ville bli trukket tilbake til hjemlandet. Hitler tilkalte 15. mars Ribbentrop og Himmler som ble informert om invasjonen av Ungarn skulle skje innen fire dager. Veesenmayer advarte mot invasjon og anbefalte i stedet å presse Horthy til å utnevne en tyskvennlig regjering. Ribbentrop støttet Veesenmayers forslag og overbeviste Hitler om å bruke en blanding av trusler og lokkemidler overfor Horthy.
Da tyske styrker 19. mars 1944 tok kontroll over Ungarn kom Eichmann og hans mannskap til landet og ledet internering og deportasjon av jødene. Massakre på jøder i det okkuperte Polen og Sovjetunionen var trolig kjent i Ungarn en tid før dette, men det er uklart om systematikken og omfanget var kjent. Før tyskerne tok kontroll i 1944 var det en del jøder som flyktet til Ungarn fra tyskkontrollerte områder. På dette tidspunktet utgjorde de ungarske jødene den største gjenværende jødiske befolkningen i Europa. Regjeringen under Kállay nektet å gi etter for tysk påtrykk om deportering av jøder til Tyskland. Den forsøkte, med støtte av Horthy, å føre en forsiktig balansegangspolitikk overfor det allierte Tyskland og holdt døren åpen for forhandlinger med de vestallierte om en separatfred. Dette førte til en raskt gjennomført tysk okkupasjon av Ungarn den 19. mars 1944.
Holocaust
Tyske styrker okkuperte landet 19. mars 1944. Fra 15. mai til 8. juli 1944 ble 437,402 jøder sendt fra Ungarn (inkludert Transilvania) til Auschwitz for å bli avlivet. Ungarn hadde i 1944 det siste intakte jødiske samfunnet i Europa og dette var den siste store transporten til Auschwitz. Internasjonalt press på den ungarske regjeringen medvirket til at deportasjonene stanset 8. juli og da var Ungarns provinser var praktisk talt tømte for jøder. Etter deportasjonene til Auschwitz var de gjenværende jødene samlet i arbeidsleirer eller i Budapest der flere tusen ble myrdet før byen ble frigjort. Opp til 20.000 ble massakrert før den tyske okkupasjonen og 40.000 døde i arbeidstjeneste ved Østfronten.
Etter Polen og Sovjetunionen hadde Ungarn de største tapene under holocaust. Mordene på jødene fra Ungarn var den siste store drapsbølgen under holocaust. Unikt for holocaust i Ungarn er at det ble gjennomført omkring to år etter de fleste andre steder i Europa og det ble satt i gang samtidig som det var klart at Tyskland ville tape krigen.
Av Ungarns omkring 825 000 jøder (inkludert de annekterte områdene) ble omkring 564 000 utryddet. Innenfor Ungarns grenser av 1937 ble omkring 297.000 drept. Det tyske regimet hadde hovedansvar for drap på 450,000, det ungarske regimet hadde hovedansvar for 80,000, og de øvrige 20,000 døde (av blant annet sykdom) eller ble drept under kampene på Østfronten. Av de døde var omkring 10,000 jøder som hadde flyktet fra Polen, Jugoslavia, Slovakia og selve Tyskland.
Av rundt 70,000 sigøynere i landet ble rundt 28,000 deportert til Auschwitz høsten 1944. Enheter fra gendarmeriet (politiet) og pilkorsbevegelsen internerte høsten 1944 sigøynere i egne konsentrasjons- og transittleirer. Av disse overlevde 10 %. Lutz og Lutz oppgir sigøyner-befolkningen før krigen til 100,000 og anslår at 28,000 av disse ble drept. Anslagene på dødsoffer går fra 26,000 til 32,000.
Etter andre verdenskrig
Fra 1945 til 1949 var det fri valg inntil kommunistene tok kontrollen i 1949. Til forskjell fra Østerrike som mottok generøs støtte gjennom Marshallplanen og utviklet et solid demokrati. Landet var etter krigen okkupert av Sovjetunionen, som innsatte et Moskva-vennlig regime som styrte landet diktatorisk frem til Sovjetunionens sammenbrudd i 1989. Et opprør som brøt ut i 1956 ble slått brutalt ned av sovjetiske tropper.
Oppløsningen av kommunistregimet
János Kádár gikk etter press av som partileder i mai 1988. I mai 1989 ble grensen mot Østerrike åpnet og i juni 1989 ble Imre Nagy og andre fra oppstanden i 1956 rehabilitert. Fra august 1989 ble Ungarn fristed for flyktninger fra DDR. Kommunistpartiet la ned seg selv i oktober 1989 og den liberale fløyen dannet Ungarns Sosialistiske Parti. Konstitusjonen ble endret fra folkerepublikk til republikk i oktober 1989. Ungarn måtte langt på vei bygge opp demokratiske institusjoner fra grunnen etter 40 år kommuniststyre og før det 24 år under Horthys autoritære styre.
Den 16. juni 1989 talte Viktor Orbán på Heltenes gate i anledning den nye begravelsen av Imre Nagy og andre nasjonale martyrer fra oppstanden mot de sovjetiske okkupantene i 1956. Han forlangte frie valg og at sovjetiske tropper ble trukket ut av landet. Talen ble møtt med stor nasjonal begeistring.
I 2011 ble ny grunnlov vedtatt, som trådte i kraft 1. januar 2012. Grunnlovsendringene var omstridte, og innebar blant annet at landet endret navn fra Republikken Ungarn til Ungarn.
Orbán har dominert ungarsk politikk siden 2010 og The Economist, et britisk tidsskrift, mener at Orbán har uthulet demokratiet i Ungarn slik at landet begynner å ligne på en ettpartistat. Ifølge the Economist har dette blant skjedd ved at de tre statsmaktene (utøvende, lovgivende og dømmende) har blitt «samordnet» og støtter hverandre i stedet for være uavhengige og kontrollere hverandre.
Politikk og administrasjon
Den ungarske statsministeren er regjeringssjef, og er ansvarlig for både å utpeke og eventuelt sparke statsråder. Siden 2010 har Viktor Orbán vært statsminister. Presidenten har kun er seremoniell rolle, og velges av parlamentet for femårsperioder. I mai 2020 konkluderte Freedom House med at Ungarn ikke lenger er et demokrati. The Economist, et britisk tidsskrift, mener at Orbán har uthulet demokratiet i Ungarn slik at landet begynner å ligne på en ettpartistat. Ifølge the Economist har dette blant skjedd ved at de tre statsmaktene (utøvende, lovgivende og dømmende) har blitt «samordnet» og støtter hverandre i stedet for være uavhengige og kontrollere hverandre.
I forbindelse med Koronaviruspandemien i 2019–2020 innførte Ungarn 30. mars 2020 en kriselov som gav statsministeren (Orbán) mulighet til å styre ved hjelp av dekreter uten å gå veien om parlamentet. Kriseloven skulle gjelde på ubestemt tid og gav statsministeren rett til å oppheve eldre lover og endre straffeloven slik at alle som mener «forvrenger fakta» kan interneres. Statsministeren kan selv avgjøre hvor lenge kriseloven skal gjelde. Kritikere har ment at Ungarn med dette har tatt skrittet over i diktatur og Washington Post har omtalt det som et stille statskupp. Vestlige aviser som The Economist og The Telegraph har kommet med lignende kritikk, mens den amerikanske organisasjonen Freedom House mener at Ungarn har havnet i en gråsone mellom demokrati og diktatur. Amerikanske Anne Applebaum skriver at kontroll med koronaviruset bare er et påskudd for å sikre seg mer makt. Før tiltakene mot epidemiene var nedgradert fra demokrati til halvdiktatur av forskere på området. Statsviter Tore Wig skriver i april 2020 at Orbán og hans støttespillere har «gått gradvis løs på institusjonelle begrensninger og alternative maktsentra» der hvert skritt er innenfor de konstitusjonelle og demokratiske spillereglene.
Det ungarske parlamentet (Országgyűlés) har 199 representanter. Sperregrensen er på 5 prosent.
Politiske partier
Ungarn har et flerpartisystem. Politikken domineres stort av to politiske blokker. I parlamentsvalget i 2010 fikk koalisjonen «Fidesz-KDNP» kvalifisert flertall i Parlamentet, med 263 mandater, og dannet regjering. Denne koalisjonen var mellom Fidesz – Ungarsk borgerforbund (Fidesz – Magyar Polgári Szövetség) og KDNP (Det kristen-demokratiske folkepartiet). Det ungarske sosialistpartiet (Magyar Szocialista Párt, MSZP) fikk 59 mandater.
Ved parlamentsvalget i Ungarn 2014 fikk den samme koalisjonen (Fidesz-KDNP) 133 mandater av Parlamentets totale 199, og kunne igjen danne regjering. Parlamentet skulle etter valgordningen bestå av 199 medlemmer etter valget i 2014, mot 386 medlemmer ved valget i 2010. De to største opposisjonspartiene etter dette valget ble Jobbik med 23 plasser og Magyar Szocialista Párt med 21 plasser.
Folkeavstemning
I 2016 ble det avholdt en folkeavstemning om fordelingen av kvoteflyktninger kommet til Italia og Hellas etter flyktningkrisen i 2015.
Administrativ inndeling
Ungarn er delt inn i 19 fylker (megyék, entall: megye). Hovedstaden Budapest har i tillegg en spesiell status, og er ikke underlagt noe fylke. Fylkene deles videre inn i 174 distrikter (járások, entall: járás). Landet har også 23 byer med noe som ligner fylkesrettigheter, men selv om disse har utvidede rettigheter er de likevel underlagt fylket de ligger i.
Siden 1996 har også landet blitt delt inn syv regioner for statistiske og utviklingsmessige formål.
Næringsliv
Ungarn er også i ferd med igjen å bli et populært turistmål.
Vin er blitt dyrket lenge, for eksempel rundt byen Eger, hvor Vinmonopolet fikk sin Egri Bikavér (en rød vin) fra. Lokale druesorter som Kékfrankos og Kadarka blir gjerne blandet med mer kjente som Merlot og Cabernet Sauvignon.
Kultur
I samband med økende autonomi innen det østerrikske keiserdømmet blomstret en moderne høykultur opp, og i dag står Budapests kaféer og kulturinstitusjoner ikke tilbake for hva man kan finne i Wien.
Mellom elvene Donau og Tisza finnes en stor rikdom i folkedrakter, folkesanger og folkedanser. Sporene av balkanisme kan iakttas i blandingen av serbisk, svabisk, slovakisk, rumensk og romsk folkekultur i dets møte med den ungarske kulturen.
Den ungarske kulturinnflytelse er også merkbart til stede i tilliggende provinser i nabolandene, som Vojvodina, Transilvania, sørlige deler av Slovakia og Østerrike, hvor man mange steder også finner store ungarske minoritetsgrupper.
Ungarn dyrker mye paprika, hvilket gjenspeiles i matveien med retter som Gulyás, pörkölt og lecsó samt krydderet Pirosarany.
Oppføring på UNESCOs lister
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder. Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv
Oppføringer på UNESCOs liste knyttet til aktivt vern av immateriell kultur (Intangible Cultural Heritage). Årstallet angir når det ble listeført hos UNESCO.
Suntemnonycha
Suntemnonycha er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utbredelse
Arten lever i Zimbabwe.
Sainsbury Centre for Visual Arts
I 1973 donerte Sir Robert og Lady Lisa Saisbury kunstsamlingen sin til universitetet. Samlingen inneholdt over 300 kunstverk og kunstgjenstander som de hadde samlet på siden 1930-tallet. Samlingen ble tilgjengelig for publikum i 1978 og har siden den gang vokst i størrelse til flere tusen verk, blant annet verk av Jacob Epstein, Henry Moore (flere skulpturer kan bli funnet rundt omkring på universitetet), Alberto Giacometti, Francis Bacon og John Davies, i tillegg til kunst fra Afrika, Asia, Nord- og Sør-Amerika, Oseania, middelalder-Europa og områdene rundt Middelhavet.
Benjamin Orr
Benjamin Orr (født Benjamin Orzechowski, 8. september 1947 i Lakewood i Ohio, død 3. oktober 2000) var en amerikansk musiker og låtskriver, mest kjent som bassist og vokalist for new wave-rockbandet The Cars fra 1976 til 1988. Orr sang flere av The Cars' låter, blant annet hit-låtene «Just What I Needed» og «Drive».
Karriere
Han begynte sin karriere som vokalist, låtskriver og gitarist i bandet The Grasshoppers, som ga ut to singler i 1965. På begynnelsen av 1970-tallet flyttet han til Cleveland, hvor startet bandet Milkwood, som ga ut albumet How's The Weather? i 1972, men uten særlig suksess.
I Cleveland møtte han også Ric Ocasek, som han i 1976 startet bandet The Cars sammen med. Selv om han skrev egne låter, bidro han aldri til låtskrivingen i The Cars. Han var derimot hovedvokalist på omtrent en tredel av The Cars' sanger. Under bandets pause mellom 1985 og 1987 ga han ut sitt eneste soloalbum, The Lace, i 1986.
Da The Cars ble oppløst i 1988, forsøkte Orr seg med en solokarriere, men denne resulterte ikke i noen utgivelser. Han var med i tre band, ORR, The Voices of Classic Rock, og Big People. I april 2000 fikk han diagnosen bukspyttkjertelkreft, og ble innlagt på sykehus. Han fortsatte senere en turné med bandet Big People, og holdt sin siste konsert i Anchorage i Alaska 27. september. Seks dager senere døde han i sitt hjem i Atlanta.
The Cars
se The Cars' diskografi
Oscar Camenzind
Oscar Camenzind (født 12. september 1971 i kanton Schwyz) er en tidligere landeveissyklist fra Sveits. Han ble verdensmester i landeveisritt i 1998 og han vant også ritt som Giro di Lombardia (1998), Sveits rundt (2000) og Liège-Bastogne-Liège (2001). Han la opp i 2004, etter å ha avlagt en positiv dopingprøve i august samme år.
World Juggling Federation
World Juggling Federation (WJF) er en privat stiftet organisasjon som promoterer sjonglering som sport. I konkurransene arrangert av organisasjonen fokuserer en på to ting; ca. 75% ferdighetsnivå og 25% originalitet. I og med at vinklingen er "sport" fokuseres det ikke på kommunikasjon med publikum, koreografi til musikk med mindre dette innebærer en høyere teknisk ferdighet, eller andre elementer man gjerne finner f.eks på sirkus.
WJF organiserer hvert år flere konkurranser; Junior, Beginner, Intermediate, Advanced. De fire nivåene deles inn etter ferdighetsnivå på deltakerne, og disse dømmes på samme måte som flere andre disipliner, f.eks turn; utførelse, kontroll osv.
Det arrangeres også andre deler av konkurransene; endurance, isolated endurance, 360s, og freestyle. Disse konkurransene er kun arrangert innenfor Intermediate og Advanced Overall Championship, gjøres med ringer, baller og kjegler, og foregår slik:
"Low 360s" og "Low 720s" gir ikke poeng som teller mot en deltakers sammenlagte score, men brukes som et tillegg til konkurransene, da det gir deltakere som har en spesiell forutsetning for å demonstrere lave 360s får en mulighet til å dra nytte av denne.
I hovedkonkurransen har deltakerne tre minutter på seg til å gjøre opp til 30 triks med 4+ kjegler, 5+ baller, og 5+ ringer. Hver av disse tre er separate konkurranser. Deltakerne kan score opp til 10 poeng, basert på hvor vanskelige triks de gjør, samt andre kriterier, f.eks om man kontrollerer sjongleringen godt nok til å kunne stå i ro uten å vandre rundt; om de to sidene av kroppen er noenlunde symmetrisk, etc.
Konkurransene dømmes av to dommerpanel; A-juryen har hatt minst 17 dager på seg før konkurransene til å verifisere en deltakers rutine og sette opp hvor mange poeng vedkommende i utgangspunktet vil få. B-juryen scorer rutinen i selve konkurransen, og tar kun VEKK poeng. Dette gjøres ved å se på ovenfornevnte kriterier; er skuldrene jevnhøye, er mønstrene symmetriske og kontrollerte, etc. Om man går mye rundt på grunn av ukontrollerte mønstre trekker dette også ned.
Lindemans tivoli
Lindemans tivoli er en norsk roman skrevet av forfatteren Kjell Ola Dahl. Romanen kom ut i 2008.
Lindemans tivoli er en samtids-satire, samtidig som det er en roman om nær fortid i norsk finanshistorie. I Lindemans tivoli fortsetter familiekrøniken som ble innledet med romanen Lindeman & Sachs fra 2006. Lindemans tivoli er en selvstendig oppfølger og kan leses uavhengig av romanen Lindeman & Sachs. Det er fremdeles Anders Lindeman som er fortellingens hovedperson.
Handling
Romanen starter i 1993 og handlingen varer fram til slutten av 1990-tallet. Anders Lindeman er ferdig utdannet bibliotekar fra Statens bibliotek- og informasjonshøgskole, men har valgt å satse på egen databedrift istedenfor arbeid på bibliotek. Anders og hans indiske venn Khumar, er i ferd med å utvikle nye videospill. De har også visjoner om det nye Internett. De har verksted i kjelleren på gården Bakketeig på Jevnaker.