cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ny sørgelig vise
Teksten
5.Men bakken- og knebelsbarten sved først af den svenske rad, derpå i tusin parter Konstabelen splittedes ad.
6.En finger blev funden ved Skagen et øre og næsen ved Lund. Et dygtigt stykka af bagen neddumpet i Øresund.
8.De allier'des marine ei mere behøves vil, det er Lord Cochranes maskine der styrer ad Kronstadt til.
9.Som lemmerne, buksen og kjolen blev spredte tillands og til vands, en bukseknap fandt man i Polen men det var nok inte hans.
10.Men folk der på stedet beretter og det må merkes især, han døde først dagen derefter av mangel på luft og veir.
11.På prent har jeg læst det i Tiden men sandheten simpel og nøgen er at det er så lenge siden så lenge at det er løgn.
Russlands kvinnelandslag i basketball
Russlands kvinnelandslag i basketball er landslaget i basketball som representerer Russland i internasjonale konkurranser.
Landslaget er rangert som nummer 6 på FIBA-rankingen, og tok bronse i Sommer-OL i 2004 og Sommer-OL 2008 og sølv i verdensmesterskapet i basketball i 1998, 2002 og 2006.
Babyshower
Babyshower (også skrevet baby shower) er en fest som holdes for å feire et kommende barn. Gjestene har ofte med seg gaver som kommer til nytte etter fødselen. Babyshower er vanlig i USA, og er blitt populært også i Norge og andre land de senere år.
Under en babyshower er det vanlig å ha ulike former for selskapsleker, mat og kaker. Det er vanligst at venninnene til den kommende mor arrangerer festen, og ofte er det kun kvinner som deltar. En babyshower holdes vanligvis når mor er 6–8 måneder på vei.
Babyshower i Norge i sin nåværende form har oppstått de senere årene og er en av flere tradisjoner hentet fra USA.
Historie
Betegnelsen «babyshower» oppsto i moderne tid, men tradisjonen å feire den gravide har eksistert i lang tid. På 1400-tallet i renessansen, ble den gravide feiret av familie og venner. Det ble gitt gaver som mat, klær og malerier. I viktoriatiden på 1800-tallet var det vanlig å holde te-selskap. På den tiden kunne ikke den gravide være utendørs, da dette ble oppfattet som uanstendig. Det var heller ikke vanlig å fortelle til noen at man var gravid, da dette ikke sømmet seg.
Babyshower i sin moderne form oppsto på 1900-tallet, og ble populær etter Andre verdenskrig. Det var mye fattigdom og gavedrysset var kjærkomment for mange.
Norge
Babyshower er i Norge en ny måte å feire den vordende mor, far og den nye babyen, som er på vei, og er en av flere tradisjoner adoptert fra USA. Tradisjonelt har det vært vanlig å gi gaver etter at babyen har kommet til verden, fra gammelt av kalt sengemat. Selv om det er blitt mer vanlig med babyshower i Norge, holder vi ennå på den gamle tradisjonen med å gi gaver til den nyfødte.
Tilsvarende feiring av fedre er mindre vanlig, men andre tradisjoner – i Norge gjerne kalt for krympefest eller krympelag – eksisterer.
Münchener Kammerorchester
Münchener Kammerorchester (MKO) er et orkester fra München med 28 fast ansatte musikere. Orkesteret ble startet i 1950 av Christoph Stepp, og er senere blitt ledet av sjefdirigentene Hans Stadlmaier, Christoph Poppen, Alexander Liebreich og Clemens Schuldt.
Med rundt 60 konserter i året og utstrakt turnévirksomhet, spiller orkesteret 1/3 av konsertene sine kammermusikalsk, uten dirigent.
MKO har offentlig regionalstøtte fra Fristaten Bayern samt München by.
En viktig del av profilen til orkesteret er moderne musikk. MKO har uroppført verker av blant annet Iannis Xenakis, Wolfgang Rihm, Tan Dun, Chaya Czernowin, Georg Friedrich Haas, Pascal Dusapin, Salvatore Sciarrino og Jörg Widmann. Videre har man også gitt komposisjonsoppdrag til blant annet Beat Furrer, Erkki-Sven Tüür, Thomas Larcher, Milica Djordjević, Clara Iannotta, Samir Odeh-Tamimi, Mark Andre, Stefano Gervasoni, Márton Illés, Miroslav Srnka, Lisa Streich, Johannes Maria Staud og Tigran Mansurian.
Noriko Yamashita
Noriko Yamashita (født 6. mars 1945), japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München.
Yamashita vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under OL 1972 i München. Hun var med på det japanske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for damer bak Sovjetunionen. Japan vant semifinalen mot Sør-Korea med 3-0 men tapte finalen mot Sovjetunionen med 2-3. Yamashita spilte i fem kamper i OL-turneringen.
Nøytroninnfanging
Nøytroninnfanging er en kjernereaksjon hvor en atomkjerne kolliderer med et nøytron og disse smelter sammen til en tyngre atomkjerne. Nøytroner har ingen elektrisk ladning og kan derfor lettere trenge inn i en atomkjerne enn positivt ladde partikler, ettersom de sistnevnte støtes bort av elektrostatiske krefter.
Når en atomkjerne absorberer et nøytron, blir den ofte ustabil og henfaller. Ved henfall kan flere nøytroner sendes ut, og disse kalles i kjernereaktorsammenheng for fordrøyde nøytroner.
Ved nøytroninnfanging kan det dannes atomer med større atommasse enn 56. Slike dannes ikke ved fusjon.
Platychora
Platychora er en slekt av glansbiller med kølleformede antenner.
Levevis
Artene kan finnes ved utflytende sevje eller på sopp.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen, Afrika og Sørøst-Asia.
Canary Wharf jernbanestasjon
Canary Wharf jernbanestasjon er en del av det pågående Crossrail-prosjektet i London, som blant annet inkluderer byggingen av ni nye stasjoner i det sentrale London. Canary Wharf ligger på den nordlige delen av halvøya Isle of Dogs i det østlige London. Når Canary Wharf jernbanestasjon er ferdig, forventes det at 25 millioner reisende vil bruke stasjonen hvert år. Reisetid til Heathrow blir på 39 minutter, mens reisetid til Bond Street blir på 13 minutter. Når stasjonen blir ferdigstilt vil man kunne bytte til DLR på Poplar DLR-stasjon eller Canary Wharf DLR-stasjon eller til Londons undergrunnsbane Jubilee-linjen på Canary Wharf undergrunnsstasjon. Stasjonen vil også bli betjent av en del bussruter.
Bakgrunn og utforming
I oktober 2007 ga regjeringen klarsignal for å starte byggingen av Crossrail. Forslaget til Crossrail-stasjonen på Canary Wharf omfattet en offentlig park, et handlesenter, restauranter og kafeer. Planlagt kostnad var 500 millioner pund. Sent 2008 bidro Canary Wharf Group plc (CWG) med 150 millioner pund. CWG ble også ansvarlig for utforming og bygging av stasjonen. Planlagt starttidspunkt for byggearbeidene var tidlig 2009. Flere virksomheter har ansvar for utforming og bygging av stasjonen: Canary Wharf Group, Arup, Foster + Partners, Adamsons Associates, Gillespies (landskapsarkitekter) og Tony Meadows Associates. Stasjonen på Canary Wharf blir en av de største stasjonene på Crossrail-nettverket. Stasjonen blir bygget på området til en tidligere dokk, North Dock of West India Quay. Stasjonen får seks etasjer. Stasjonen blir om lag 30 meter bred. I alt skal stasjonen inneholder seks rulletrapper og nitten heiser. Den lengste rulletrappen blir 29 meter lang. Utseendemssig er stasjonen blitt sammenlignet med et skip liggende i dokk, og som slik gjenspeiler Canary Wharfs forhistorie som senter for en global sjøfartshandel.
Byggeprosessen
Byggingen av Canary Wharf jernbanestasjon begynte i 15. mai 2009, og markerte starten på hele Crossrail-prosjektet. Statsministeren, transportministeren og Londons ordfører Boris Johnson var til stede. Den første pålen ble senket ned i vannet av ordføreren. 295 stålrør, 18,5 meter lange og med en diameter på 1,2 meter, skal på plass for å etablere en vanntett kasse som kan tømmes for vann. Underveis i byggingen har nærmere en million liter vann blitt pumpet ut fra dokken. Om lag 300 000 tonn materiale er gravd ut av dokken og nærmere 375 000 tonn betong er brukt. Pålingen har skjedd med hydrauliske maskiner or å redusere støy. Maskinene er spesiallagd av et japansk firma - Giken - og er en av de første gangene denne teknikken er brukt i UK. Boksen som stasjonen skal ligge i er over 250 meter lang og 30 meter bred. 28 meter under overflaten blir selve jernbanetunnelene utgravd ved hjelp av tunnelboremaskiner. Fire måneder etter byggestart var arbeidet godt i gang, og etter skjema. Om lag 255 av stålrørene (ca 90 prosent) var på dette tidspunkt installert. I desember 2010 gikk byggingen fremdeles etter skjema. I mai 2011, to år etter byggestart, er Canary Wharf jernbanestasjon i ferd med å bli fullført, strukturelt sett, under bakkenivå. Stasjonen strekker seg nå 28 meter ned fra vannoverflaten. I mars 2012, fire måneder foran skjema, var arbeidet med betongboksen kommet så langt at stasjonen kunne ta imot to gigantiske tunnelboremaskiner i 2013. Og i mai 2013 bryter tunnelboremaskinene gjennom til stasjonen. Arbeidet med å montere tretaket begynte i september 2013. Innredningen av billetthallen nærmer seg fullførelse. Åtte rulletrapper og fire heiser er installert.
Video Games Live
Video Games Live (VGL) er en konsertserie skapt og produsert av Tommy Tallarico og Jack Wall. Konserten består av fremføringer av videospillmusikk, som fremføres av orkestre, gjerne med video fra spillet musikken kommer fra, og synkronisert belysning og andre effekter. Konsertene har også gjerne interaktive segmenter, hvor publikumet tas med. De blir dirigert av Emmanuel Fratianni.
Rakettmotoren Merlin
SpaceX' raketter ble drevet av flere mindre motorer. Falcon Heavy, for eksempel, brukte ni Merlin-motorer for å gi den nok bærekraft.
Det er en rakettmotor på Spacex' raketter.
På en rakett er det ofte ni Merlin-motorer.
SpaceX Merlin er en familie av rakettmotorer utviklet av SpaceX for bruk på Falcon 1, Falcon 9 og Falcon Heavy launch-kjøretøyene. Merlin-motorer bruker RP-1 og flytende oksygen som rakettdrivmidler i en gassgenerators energisyklus. Merlin-motoren ble opprinnelig designet for utvinning og gjenbruk av havet.
Injektoren i hjertet av Merlin er av pintle-typen som først ble brukt i Apollo Lunar Module landingsmotor (LMDE).
Drivmidler mates via en enkelt aksel, dobbel pumpehjulsturbopumpe. Turbopumpen gir også høytrykksvæske til de hydrauliske aktuatorene, som deretter resirkuleres til lavtrykksinnløpet. Dette eliminerer behovet for et eget hydraulisk drivsystem og betyr at trykkfeilkontrollfeil ved å gå tom for hydraulisk væske ikke er mulig.
Den opprinnelige versjonen, Merlin 1A, brukte en billig, brukbar, ablativt avkjølt karbonfiberforsterket polymerkomposittdyse, og produserte 340 kN (76.000 lbf) skyvekraft. Merlin 1A fløy bare to ganger: Først 24. mars 2006, da den tok fyr og sviktet på grunn av en drivstofflekkasje kort tid etter lanseringen, og den andre gangen 21. mars 2007, da den fungerte vellykket. Begge gangene ble Merlin 1A montert på en første etappe av Falcon 1.
SpaceX turbopumpe var en helt ny, ren arkdesign som ble kontrakt med Barber-Nichols, Inc. i 2002 som utførte all design, ingeniøranalyse og konstruksjon; selskapet hadde tidligere jobbet med turbopumper for motorprogrammene RS-88 (Bantam) og NASA Fastrac. Merlin 1A turbopumpen brukte en unik friksjonssveiset hovedaksel, med Inconel 718 ender og et integrert RP-1 pumpehjul i midten. Turbopumpehuset ble konstruert ved hjelp av investeringsstøpegods, med Inconel i turbinenden, aluminium i midten og 300-serie rustfritt stål i LOX-enden. Turbinen var delvis opptak (dvs. arbeidsfluid tillates bare gjennom en del av turbinens rotasjon; en bue ikke hele omkretsen) impulsdesign og dreide seg opptil 20 000 o / min, med en totalvekt på 68 kg (150 lb).
Merlin 1B rakettmotoren var en oppgradert versjon av Merlin 1A-motoren. Turbopumpeoppgraderingene ble håndtert av Barber-Nichols, Inc. for SpaceX. Den var beregnet på Falcon 1-lanseringsbiler, i stand til å produsere 380 kN (85.000 lbf) skyvekraft på havnivå, og 420 kN (95.000 lbf) i vakuum, og utføre med en spesifikk impuls på 261 s (2,56 km/s) ved havnivå og 303 s (2,97 km/s) i vakuum.
Den første bruken av Merlin 1B skulle være på Falcon 9-bæreraketten, på hvis første etappe det ville ha vært en klynge på ni av disse motorene. På grunn av erfaring fra Falcon 1s første flyvning, flyttet SpaceX sin Merlin-utvikling til Merlin 1C, som er regenerativt avkjølt. Derfor ble Merlin 1B aldri brukt på en bærerakett.
10. mars 2009 kunngjorde en SpaceX-pressemelding vellykket testing av Merlin Vacuum-motoren. Merlin Vacuum er en variant av 1C-motoren, og har en større eksosdel og en betydelig større ekspansjonsdyse for å maksimere motorens effektivitet i vakuumet i rommet. Forbrenningskammeret blir avkjølt regenerativt, mens den 2,7 meter lange nioblegering ekspansjonsdysen er avkjølt. Motoren leverer en vakuumkraft på 411 kN (92.500 lbf) og en vakuumspesifikk impuls på 342 s (3,35 km / s). Den første produksjonen av Merlin Vacuum-motor gjennomgikk en fullverdig baneinnsetting (329 sekunder) av den integrerte Falcon 9 andre etappen 2. januar 2010. Den ble fløyet på andre etappe for den første Falcon 9-flyet 4. juni 2010. Ved full kraft og fra 10. mars 2009 opererer Merlin Vacuum-motoren med størst effektivitet av en amerikanskprodusert hydrokarbondrevet rakettmotor. En uplanlagt test av en modifisert Merlin Vacuum-motor ble utført i desember 2010. Kort før den planlagte andre flyturen av Falcon 9 ble det oppdaget to sprekker i den 2,7 meter lange nioblegeringsdysen på Merlin Vacuum. motor. Ingeniørløsningen var å kutte av de nedre 1,2 meter (4 fot) av dysen og starte to dager senere, da den ekstra ytelsen som ville blitt oppnådd fra den lengre dysen ikke var nødvendig for å oppnå målene for oppdraget. Den modifiserte motoren plasserte den andre etappen i en bane på 11 000 kilometer høyde.
Merlin 1D-motoren ble utviklet av SpaceX mellom 2011 og 2012, med første flytur i 2013. Designmålene for den nye motoren inkluderte økt pålitelighet, forbedret ytelse og forbedret produserbarhet. I 2011 var ytelsesmålene for motoren en vakuumkraft på 690 kN (155.000 lbf), en vakuumspesifikk impuls (Isp) på 310 s (3,0 km / s), et utvidelsesforhold på 16 (i motsetning til forrige 14,5 av Merlin 1C) og kammertrykk i "sweet spot" på 9,7 MPa (1410 psi). Merlin 1D ble opprinnelig designet for å stryke mellom 100% og 70% maksimal skyvekraft, men ytterligere forbedringer siden 2013 tillater nå motoren å strupes til 40%. Det grunnleggende Merlin-blandingsforholdet mellom drivstoff og oksidasjonsmiddel styres av størrelsen på drivstofftilførselsrørene til hver motor, med bare en liten mengde av den totale strømmen trimmet ut av en "servomotorstyrt sommerfuglventil" for å gi fin kontroll over blandingsforhold. 24. november 2013 uttalte Elon Musk at motoren faktisk kjørte på 85% av potensialet, og de forventet å kunne øke havnivåtrykket til ca 730 kN (165.000 lbf) og et trykk-til-vekt-forhold. av 180. Denne versjonen av Merlin 1D ble brukt på Falcon 9 Full Thrust og fløy først på Flight 20.
I mai 2016 kunngjorde SpaceX planer om å ytterligere oppgradere Merlin 1D ved å øke vakuumkraften til 914 kN (205 000 lbf) og havnivåkraften til 845 kN (190 000 lbf); ifølge SpaceX vil den ekstra skyvekraften øke Falcon 9 LEO-nyttelastkapasiteten til rundt 22 tonn på et fullt brukbart oppdrag. SpaceX bemerket også at i motsetning til den forrige Full Thrust-iterasjonen av Falcon 9-kjøretøyet, er økningen i ytelse utelukkende på grunn av oppgraderte motorer, og ingen andre vesentlige endringer i kjøretøyet er planlagt offentlig. I mai 2018, før den første flyvningen med Falcon 9 Block 5, kunngjorde SpaceX at målet på 850.000 kN (190.000 lbf) var oppnådd. Merlin 1D er nå nær havnivåkraften til de pensjonerte Rocketdyne H-1 / RS-27-motorene som brukes på Saturn I, Saturn IB og Delta II.
18. mars 2020 fikk Starlink-satellitter ombord på en Falcon 9 en tidlig motorstans ved oppstigning. Avstengningen skjedde 2 minutter og 22 sekunder inn i flyet og ble ledsaget av en "hendelse" sett på kameraet. Resten på Falcon 9-motorene brant lenger og leverte nyttelasten i bane. Den første etappen ble imidlertid ikke gjenopprettet. I en etterfølgende undersøkelse fant SpaceX at isopropylalkohol, brukt som rengjøringsvæske, ble fanget og antent og forårsaket at motoren ble slått av. For å løse problemet, antydet SpaceX i påfølgende lansering at rengjøringsprosessen ikke var gjort.
En vakuumversjon av Merlin 1D-motoren ble utviklet for Falcon 9 v1.1 og Falcon Heavy 2. trinn. Fra og med 2020 er kraften til Merlin 1D Vacuum 220.500 lbf (981 kN) med en spesifikk impuls på 348 sekunder,  den høyeste spesifikke impulsen noensinne for en amerikansk hydrokarbonrakettmotor. Økningen skyldes det større ekspansjonsforholdet som gis ved å operere i vakuum, nå 165: 1 ved hjelp av en oppdatert dyseutvidelse. Motoren kan strupes ned til 39% av sin maksimale skyvekraft, eller 360 kN (81.000 lbf).
SpaceX bruker et tredobbelt redundant design i Merlin-motorens datamaskiner. Systemet bruker tre datamaskiner i hver prosesseringsenhet, som hver gang kontrollerer de andre for å få til en feiltolerant design. Én prosesseringsenhet er en del av hver av de ti Merlin-motorene (ni på første trinn, en på andre trinn) som brukes på Falcon 9-bæreraketten.
Merlin LOX / RP-1 turbopumpe brukt på Merlin-motorer 1A – 1C ble designet og utviklet av Barber-Nichols. Den spinner med 36 000 omdreininger per minutt, og gir 10 000 hestekrefter (7500 kW).
LOX / RP-1 turbopumpen på hver Merlin-motor drives av en drivstoffrik gassgenerator med åpen syklus som ligner på den som ble brukt i Rocketdyne F-1-motoren fra Apollo-tiden.
Fra og med august 2011 produserte SpaceX Merlin-motorer med en hastighet på åtte per måned, og planla til slutt å øke produksjonen til rundt 33 motorer per måned (eller 400 per år). I september 2013 hadde SpaceX totale produksjonsareal økt til nesten 93.000 kvadratmeter og fabrikken hadde blitt konfigurert til å oppnå en maksimal produksjonshastighet på opptil 40 rakettkjerner per år, nok til å bruke de 400 årsmotorene som er tenkt av den tidligere motorplanen. I oktober 2014 kunngjorde SpaceX at de hadde produsert den 100. Merlin 1D-motoren, og at motorene nå ble produsert med en hastighet på 4 per uke, som snart skulle økes til 5.
I februar 2016 indikerte SpaceX at selskapet vil trenge å bygge hundrevis av motorer i året for å støtte en Falcon 9 / Falcon Heavy build rate på 30 rakettkjerner per år innen utgangen av 2016.
Harm Ottenbros
Harmin «Harm» Ottenbros (født 27. juni 1943 i Alkmaar i Nederland, død 5. mai 2022) var en nederlandsk landeveissyklist som var aktiv fra 1967 til 1976. Han er best kjent for VM-gullet han vant i 1969, da han som en totalt ukjent rytter slo Julien Stevens i spurten med noen få centimetre.
Der hvor Genfersjøen krummer seg i bukt
«Der hvor Genfersjøen krummer seg i bukt» er et skillingstrykk. Alf Prøysen samlet den inn til sin visespalte i «Magasinet for Alle», og presenterte den i 1956. Han skriver at denne finnes i mange ulike varianter, ofte overlevert muntlig.
Teksten
1.Der hvor Genfersjøen krummer seg i bukt, hist i dalen ligger der en hytte smukt, vennlig skinner solen til den hytte ned der bor fred og der bor kjærlighet.
2.Der i døren sto ung Anna hun var søt, hvit som sne og som en alperose rød, skjelmskt hun smilte til den bolde ungersvend som mot hennes hytte ilte hen.
3.Og på ungersvendens skuldre bøssen hang kjekt han stemte i en munter jegersang. Vennlig klappet han den unge pikens kinn så hun rødmet høyt og smuttet inn.
5.Bølgen vugget dem så blidt til hjemlig kyst piken hvilte trygt ved jegermannens bryst, til den store verdens larm de kjente ei ene gikk de deres lykkes vei.
6.Vinteren gikk sin gang og det ble atter vår, atter Anna smilende i døren står, men på armen nu en krøllet dreng hun har, jegermannen han er drengens far.
Vítor Baía
Vítor Manuel Martins Baía (født 15. oktober 1969 i São Pedro da Afurada i Portugal), er en portugisisk tidligere målvakt i fotball. Han spilte 8 år for Porto, hadde et kortere opphold i Barcelona før han returnerte til Porto for 8 nye år der, frem til han avsluttet karrieren i 2007. Baía er en av tidenes mestvinnende målvakter.
José Juan Macías
José Juan Macías Guzmán (født 22. september 1999) er en meksikansk fotballspiller som spiller for CD Guadalajara.
El Salvadors ambassade i Oslo
El Salvadors ambassade i Oslo er Republikken El Salvadors diplomatiske representasjon i Norge, i Kronprinsens gate 3.
Ambassaden holder til i en bygård som ble tegnet av Kristen Rivertz og byggemeldt i 1897.
Ambassadør fra 19. januar 2023 er Claudia Beatriz del Carmen Beltran Galvez.
Bilaterale forbindelser
Norge har per 2023 ikke ambassade i El Salvador. Ambassadøren i Mexico by er sideakkreditert til El Salvador. Norge har imidlertid et konsulat i San Salvador.
Svampebob: Svamp på rømmen
I USA ble den 4. mars 2021 gitt ut som en premium video-on demand og som en lansertingstittel for Paramount+.
Handling
Etter at SvampeBobs kjære snegle Gary blir kidnappet av Poseidon, begir han og Patrik seg ut på et episk eventyr til den fortapte byen Tusenfryd (engelsk: The Lost City of Atlantic City) for å hente Gary hjem. Redningsoppdraget blir både morsomt og farlig, og på reisen beviser SvampeBob og vennene hans at vennskap er det viktigste i verden.
Rolleliste
Ellers medvirket: Anders Bye, Christoffer Staib, Else Gunhild Ljøstad, Erlend Elias Bragstad, Fredrik Paasche, Gaute Adela Aastorp Cudjoe, Kristian Krogstad, Kristin Oftedal, Lars Sundsbø, Mari Lerberg Fossum, Marianne Sundnes Solbjørg, Sigbjørn Solheim, Åse Bredeli Røyset
Oppfølger
En fjerde Svampebob Firkant-film er planlagt å ha premiere i USA 23. mai 2025.
Eritrea under Sommer-OL 2016
Eritrea deltok under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, Brasil i perioden 5. – 21. august 2016.
Liste over øyer i Costa Rica
Dette er ei '''liste over øyer i Costa Rica.
Boris Taslitzky
Boris Taslitzky (født 30. november 1911 i Paris; død 9. desember 2005 samme sted) var en fransk maler som var eksponent for stilen sosialistisk realisme.
Bakgrunn
Boris Taslitzky var barn av russiske jødiske emigranter. De hadde kommet til Frankrike etter av 1905-revolusjonen i Russland hadde mislykkes. Faren var ingeniør, falt under første verdenskrig og den franske nasjon overtok forsørgeransvaret for Boris.
Maler
Han begynte å male da han var femten år gammel. Han fikk til akademier på Montparnasse, besøkte Louvremuseet og kopierte store mestere som Rubens, Delacroix, Géricault og Courbet.
Frem til 1941 var hans bopel i fødebyen Paris, der han fra 1928 studerte ved École nationale supérieure des beaux-arts. Han var på 1930-tallet elev av Lucien Simon, Jean Lurçat og ikke minst Jacques Lipchitz.
Politisk engasjerte han seg ved Maison de la Culture Yiddish. I 1935 sluttet han seg også til det franske kommunistiske parti. I 1936 støttet han Front populaire og dens kulturpolitikk. Noen av hans malerier skildret gruvearbeidere involvert i streikene i 1936.
Han dro også til Spania under den spanske borgerkrig. Han stilte ut i 1937 ved Exposition Internationale des Arts et Techniques dans la Vie Moderne (Verdensustillingen i Paris), med et maleri kalt Telegrammet, tributt til García Lorca; det hang nær Guernica av Pablo Picasso.
Annen verdenskrig
Rett før utbruddet av første verdenskrig ble han innkalt til hæren i august 1939. Han ble krigsfange i juni 1940, klarte å flykte i august, og ble et aktivt medlem av résistance - motstandsbevegelsen mot de tyske okkupanter - med Front national. Han ble arrestert av politiets brigades spéciales i november 1941, dømt til to års fengsel, og til interneringsleirene i Riom og i Mauzac, og deretter i Saint-Sulpice-la-Pointe-leiren i det sørlige Frankrike der han malte fresker på veggene i noen av cellene og i kapellet. Han ble deportert den 5. august 1944 med en av de siste transporter til konsentrasjonen Buchenwald i Tyskland. Også i leiren tegnet Taslitzky, og mange av disse arbeider er blitt bevart for ettertiden.
Etterkrigstiden
I 1946, etter krigen, offentliggjorde Louis Aragon hundrevis av hans tegninger fra Buchenwald. Taslitzky begynte å unvervise ved École Nationale Supérieure des Arts Décoratifs, ble generalsekretær for Union des arts plastiques, og fikk samme år Blumenthalprisen for maling.
Serbia og Montenegro
Serbia og Montenegro (også kalt Rest-Jugoslavia) (serbisk Србија и Црна Гора Srbija i Crna Gora) var en løs føderasjon av de to republikkene Serbia og Montenegro, ofte forkortet til SCG. Statsunionen ble opprettet 4. februar 2003 som etterfølger til den tidligere forbundsrepublikken Jugoslavia (formelt Den føderale republikken Jugoslavia) (fra 29. april 1992 kun bestående av Serbia og Montenegro). 21. mai 2006 ble det avholdt en folkeavstemning i Montenegro for å bestemme om republikken skulle fortsette å være i union med Serbia, eller bli en selvstendig stat. Et flertall på 55,4 prosent stemte for selvstendighet. 3. juni 2006 erklærte Montenegro seg uavhengig fra Serbia, og unionen Serbia og Montenegro ble oppløst. Landet lå vest-sentralt på Balkan, med grenser til Ungarn i nord, Kroatia og Bosnia-Hercegovina i vest, Albania og Nord-Makedonia i sør og Bulgaria og Romania i øst.
Boris Taslitzky
Etterkrigstiden
Taslitzky var representant for den sosialistiske realisme. Han ble særlig kjent for sine portretter, som han med fare for eget liv som fange nr. 69.022 tegnet i Buchenwald på skrivepapir stjålet fra SS (se Utstilling). Hansverker er blitt utstilt på en rekke store gallerier, men på den franske kunstscene ble han imidlertid til en viss grad ignorert. Taslitzky ble ikke med på det 20. århundres store abstrakte trend; han forble rotfestet i det han en gang hadde gjort til sen egen stil.
Boris Taslitzky var nær venn med malerne Pablo Picasso og Alberto Giacometti og med forfatteren Louis Aragon.
Serbia og Montenegro
Historie
Ved delingen av Romerriket i 395 kom dagens Serbia og Montenegro inn under Det østromerske riket (Bysants)
På 500- og 600-tallet innvandret slaviske stammer til området. På 700-tallet sluttet de seg til den ortodokse kirken.
Serbiske fyrstedømmer (Duklja (senere kalt Zeta), Rashka (Rascia) og Bosnia) ble opprettet som vasallstater under Bysants før 750.
1040 Zeta tilkjempet seg uavhengighet og ble et kongedømme i 1077. Zeta la Bosnia og Rashka under seg i perioden 1090-1138.
I 1168 ble Rashka en bysantinsk vasallstat, og oppnådde uavhengighet i 1180. Deretter overtok Rashka kontroll over Zeta, før kongedømmet Serbia deretter ble opprettet i 1217.
Nemanjići-dynastiet regjerte i perioden 1167–1371. Dette innledet en storhetstid. På 1200- og 1300-tallet ble en stor del av Balkan erobret – Makedonia, Bosnia, Epirus, Thessalia og Albania («Stor-Serbia»). I 1346 ble Stefan Dušan kronet til «Serbernes og grekernes keiser». Riksoppløsning etter hans død i 1355.
Serberne, ledet av Đorđe Petrović (Ђорђе Петровић) – med tilnavnet Karadjordjes, gjorde opprør mot osmanene i 1804 og igjen i 1815. Ved fredsavtalen i București 28. mai 1812 oppnådde Serbia autonomistatus. Fyrstedømmet Serbia ble etablert 21. november 1815. Den osmanske administrasjonen av området ble avsluttet i 1835 og de siste osmanske militære styrker forlot landet i 1867.
28. juli 1914 erklærte Østerrike-Ungarn krig etter mordet på tronfølger Franz Ferdinand i Sarajevo. Mordet ble begått av en bosnisk-serbisk nasjonalist, Gavrilo Princip (Гаврило Принцип).
Etter første verdenskrig ble Serbernes, kroatenes og slovenenes kongedømme opprettet 1. desember 1918 (navneendring til Kongedømmet Jugoslavia 3. oktober 1929).
Landet ble okkupert av Tyskland i april 1941. Etter andre verdenskrig tok partisanbevegelsen makten, og 29. november 1945 ble Den føderale folkerepublikken Jugoslavia proklamert av Josip Broz Tito.
Jugoslavia ble regjert av kommunistpartiet frem til oppløsningen i 1990-årene. Serbia var i etterkrigstiden én av seks republikker i Jugoslavia.
For mer informasjon; se Jugoslavias og Montenegros historie.
Politikk
24. mars 1999 startet NATO bombing av mål i Serbia og Montenegro (daværende Jugoslavia) som et svar på landets krigføring i Kosovo. Bombingen pågikk i 78 døgn, frem til 12. juni 1999.
Landets «sterke mann» Slobodan Milošević (serbisk: Слободан Милошевић) ble til slutt tvunget til å gå av som president 6. oktober 2000 etter å ha startet og tapt hele fire kriger i løpet av sin presidenttid 1989–2000.
Først etter omfattende folkelig protest mot myndighetenes forsøk på valgfusk, kunne Vojislav Koštunica (serbisk: Војислав Коштуница) innsettes som lovlig valgt ny president i landet 7. oktober 2000. Han var president frem til 7. mars 2003.
Unionsparlamentet i Serbia og Montenegro valgte 7. mars 2003 Svetozar Marović (Светозар Маровић) som landets president. Parlamentet er sammensatt av 126 medlemmer – 91 fra Serbia og 35 fra Montenegro.
3. april 2003 ble Serbia og Montenegro opptatt som det 45. medlemslandet i Europarådet. EU satte som krav for å bli en del av unionen, at Serbia og Montenegro utleverte de ettersøkte krigsforbryterne.
Administrativ inndeling
Den territorielle/administrative inndelingen av landet var følgende :
Geografi
I Vojvodina i nord er landskapet flatt (Den pannoniske slette), lenger sør mer fjellfylt. Ved grensen til Romania og Bulgaria ligger Balkanfjellene, i sørvest De dinariske alper. De sentrale områdene mellom fjellkjedene er preget av mange åser og daler.
I nord er vintrene kalde og somrene varme og fuktige. I sør og sørvest er det middelhavsklima med varme og tørre somre og relativt kjølige vintre. De sentrale områdene mellom fjellkjedene er mer tempererte.
Den høyeste fjelltoppen er Đeravica (2656 moh.), fulgt av Crni vrh (2 585 moh.). Til sammen er ni fjelltopper i Serbia høyere enn 2400 meter. Høyeste punkt i Montenegro er Zla Kolata (2 534 moh.).
Shkodërsjøen (serbisk: Skadarsko jezero, albansk: Ligeni i Shkodrës) på grensen mellom Montenegro og Albania, var landets største innsjø. Størrelsen er 369,7 km² (hvorav 147,9 km² ligger i Albania). Nest største innsjø var Ðerdap, på grensen til Romania. Innsjøen er på 253 km² (hvorav 75 km² er i Romania).
Elven Donau (Дунав Dunav) løp 588 km gjennom landet. Begge de to største byene, Beograd og Novi Sad ligger ved denne elven. Øvrige lange elver er Zapadna Morava 308 km, Južna Morava 295 km, Ibar 272 km, Drina 220 km, Sava 206 km, Timok 202 km, Velika Morava 185 km og Tisa (Tisza) 168 km.
Økonomi
Etter 1989 var økonomien i Serbia og Montenegro preget av sterk tilbakegang, og i 1993 sank nasjonalproduktet med 30 prosent i forhold til 1992. Industriproduksjonen sank med 37 prosent, og reallønningene med 61 prosent.
I årene etter 2001 viste økonomien tegn til vekst. Bruttonasjonalproduktet i Serbia hadde en realvekst på 7 prosent i 2004. Arbeidsledigheten var imidlertid fortsatt høy, og i oktober 2004 var den på 18,5 prosent.
Gjennomsnittlig inntekt var i Serbia 200 euro per måned (tall fra 2004).
Mellom 1. oktober 1993 og 24. januar 1995 var inflasjonen i daværende Jugoslavia på 5 quadrillioner prosent (et femtall med 15 nuller bak). Det er den verste episoden av hyperinflasjon i verdenshistorien.
Pengeseddelen med valør 500 milliarder dinar var 29. desember 1993 verdt vel 2 norske kroner.
Kultur
Fem steder i daværende Serbia og Montenegro er med på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List).
Seiko Shimakage
Seiko Shimakage (født 16. februar 1949 i Sakata), japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München. Shimakage vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under OL 1972 i München. Hun var med på det japanske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for damer bak Sovjetunionen. Japan vant semifinalen mot Sør-Korea med 3-0 men tapte finalen mot Sovjetunionen med 2-3. Shimakage spilte i fem kamper i OL-turneringen.
Egypt under Sommer-OL 2016
Egypt deltok under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, Brasil i perioden 5. – 21. august 2016. Den egyptiske troppen bestod av 119 utøvere som deltok i tjueto ulike idrettsgrener. Håndballspilleren Ahmed El-Ahmar var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Kikwit
Kikwit er en by i Den demokratiske republikken Kongo i Afrika. Byen er hovedstad i provinsen Kwilu. Byen blei hardt ramma av ebola i 1995.
David Muntaner
Sebastián David Muntaner Juaneda (født 12. juli 1983) er en spansk syklist som konkurrerer i banesykling. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 6 i lagforfølgelse.
Anat
Anat (fønikisk og hebraisk, ‘Anāt; ugarittisk: ‘nt; gresk: Αναθ, Anat; gammelegyptisk: Antit, Anit, Anti, eller Anant) er en betydelig nordvestsemittisk gudinne i oldtiden. Hun var kjent og dyrket fra oldtidens Egypt i sør, i Levanten, og til Anatolia i nord. Hun var både en jomfrugudinne og en krigsgudinne, både assosiert med fruktbarhet og ødeleggelse.
Etymologien for navnet Anat er tvetydig og uklar, og før oppdagelsene i Ugarit var Anat kjent kun sporadisk i noen få fønikiske inskripsjoner på Kypros, fra oldtidens Egypt under Ramses II og fra personnavn fra tekster på Elefantine. Med de mytologiske tekstene fra Ugarit er bildet blitt utfylt til en langt mer mangfoldig gudinne som kan sammenfattes i fire punkter: 1) Anat den voldelige og blodtørstige gudinne (som greske Athene); 2) Jaktgudinne som krever buen til helten Aqhat (som Artemis); 3) Anat som en bevinget himmelgudinne, kalt på ugattisk for ba'alat shamem rumem («herskerinne av de luftige himler»); 4) Anat som kjærlighetsgudinne (som Afrodite), feiret med Baal i hellig bryllup, framstilt i skikkelse av ei ku med Baal som en okse, bevitnet i bronsefigur fra ca 1200 f.Kr. i den kanaanittiske oldtidsbyen Dothan, nord for Sikem i Israel. I dette aspekt framstilt både som jomfru og som gifteferdig. Jomfru kan også indikere evig ungdom.
Anat i Ugarit
I den ugarittisk syklusen Baal/Hadad ble Anat forstått som en voldelig og fryktelig krigsgudinne, en jomfrugudinne i Ugarit (btlt 'nt), skjønt søster og elskerinne av den store Baal (som var kjent som Hadad andre steder). Baal er vanligvis kalt for sønn av Dagon og tidvis kjent som sønn av El. Anat er adressert av El som «datter». Det var enten forstått som et forhold eller antagelig forstått som figurativt.
Anats titler er igjen og igjen som «jomfru Anat» og «folkets svigerinne» (eller «folkets stammor» eller «svigerinne» eller «enke av li’mitere»). I dette aspekt framstilt både som jomfru og som gifteferdig. Jomfru kan også indikere evig ungdom.
I en fragmentert avsnitt fra Ugarit (dagens Ras Shamra) i Syria, opptrer Anat som en bister, vill og fryktelig kriger i et slag, vasser til knærne i blod, kapper av hoder, kutter av hender, binder hodeskaller til sin torso, og knytter hender til sitt skjerf, fordrev gamle menn og byfolk med sine piler og hennes hjerte er fylt av glede. «Hennes karakter i dette avsnittet foregriper hennes påfølgende krigslignende rolle mot Baals fiender.»
Teksten CTA 10 forteller hvordan Anat søkte etter Baak som var ute på jakt, fant ham, og det er fortalt at hun vil bære en ungokse til ham. Etter fødselen brakte hun en ny kalv til Baal på fjellet Zafon (nær munningen av elven Orontes). Bemerkelsesverdig er det ingen av disse tekstene hvor hun tydelig blir kalt for Baals make. Å dømme fra senere tradisjoner var Astarte (som også opptrer i disse tekstene) mer sannsynlig oppfattet som Baals make. Den nordvestlige semittiske kulturen tillot flere enn én hustru og forhold utenfor en fast ekteskap, og var normalt for guder i alle panteoner (gudeverdener).
I en fortelling fra nordlige Kanaan om Aqhat, sønn av dommeren/høvdingen Danel (Dn'il), gitt en fantastisk bue og piler som egentlig var framstilt for Anat av håndverksguden Kothar-wa-Khasis («den dyktige og kloke»). Det ble isteden gitt til Danil som gave til hans barn. Da Aqhat vokste opp til en ung mann, forsøkte gudinnen Anat å kjøpe buen fra Aqhat, hun tilbød ham udødelighet, men Aqhat avviste alle tilbud, og kalte henne en løgner ettersom alderdom og død er alle menneskers skjebne. Han la deretter til fornærmelsen ved å spørre om hva en kvinne skal gjøre med en bue.
Som Inanna i eposet om Gilgamesj, klagde Anat til El og truet El selv om han ikke lot henne ta hevn over Aqhat. El ga henne tillatelse. Anat lot sitt følge Yatpan i skikkelse av en hauk angripe Aqhat for å slå pusten ut av ham og deretter stjele buen, men Aqhat ble drept. I sitt raseri mot Yatpan (teksten mangler her), må Yatpan flykte, men mister buen og pilene som deretter faller i havet og forsvinner. Anat sørger over Aqhat og den forbannelse som hans død vil bringe på landet, og tapet over buen. Fokuset i fortellingen går deretter over til Paghat, den kloke, yngre søsteren av Aqhat. Hun drar ut for å hevne brorens død og redde landet som var blitt rammet av tørke grunnet mordet. Fortellingen er dessverre ikke fullført. Den stopper brått i et dramatisk øyeblikk da Paghat oppdager at de leiesoldaten som hun har skaffet for å hevne brorens død, faktisk er ingen andre enn Yatpan, brorens morder. Parallellene mellom fortellingen om Anat og hennes hevn mot Mot for drapet på sin bror er opplagte, og til sist er den sesongpregete myten utspilt på det menneskelige nivå.
Forskeren John C. Gibson menter at Rahmay «den nådige», medhustru av El med Asjera, er også gudinnen ‘Anat, Det er en identifisering som står i kontrast med primære kilder og de fleste forskere på Ugarit peker på at dualistiske navn på guddommene er en vesentlig del av den poetiske formen hvor to navn på den samme guddommen er benyttet i parallelle linjer. På samme vis er Asjera kalt for Elath (i betydningen «gudinnen») i parvise verspar. Den poetiske strukturen kan også bli observert i tidlige hebraiske versformer.
Anat i Egypt
Anat opptrer første gang i oldtidens Egypt i det 16. egyptiske dynasti (i perioden med Hyksos) sammen med andre nordvestsemittiske guddommer. Hennes kult var etablert allerede i det egyptiske mellomriket, og hennes fotfeste var særlig framstående i Nedre Egypt og var representert i Memfis.
Hun ble særlig dyrket i sitt aspekt som krigsgudinne, ofte sammen gudinnen Astarte. I myten Tevlingen mellom Horus og Set opptrer disse to gudinnene som døtre av Ra og er gitt i ekteskap til guden Set, som har blitt identifisert med den semittiske guden Hadad.
I løpet av hyksosperioden hadde Anat templer i hovedstedene Avaris, Memfis og i Bet-Sjean i Kanaan. En inskripsjon fra Memfis fra mellom 1400- og 1200-tallet f.Kr. er Anat kalt for «Bin-Ptah», datter av Ptah. Hun var assosiert med Reshpu, kanaanittisk Reshef, i en del tekster og dessuten tidvis identifisert med den egyptiske gudinnen Neith. Hun er tidvis kalt for «himmelens dronning». Hennes ikonografi er mangeartet, men hun er vanligvis framstilt mens hun bærer et eller flere våpen. Hun er omtalt som «Seths store ku», som hun reddet etter at han hadde seksuell omgang med frøgudinnen, forbudt for alle, unntatt Ra selv, og han ble forgiftet grunnet denne helligbrøden. Anat tryglet sin far Ra om hjelp og han beordret Isis om å helbrede ham.
«Anat-her», en uklar egyptisk hersker eller fyrste på denne tiden og som kun er bevitnet på en kartusj, har et navn som åpenbart er avledet fra Anat.
Hennes prestisje nådde sitt høydepunkt i det nye rike i Egypt under farao Ramses II den store som gjorde henne til sin personlige skytsgudinne i krig. Han utvidet hennes tempel i Pi-Ramesses (dagens Qantir) og han oppkalte sin datter etter gudinnen (og senere giftet seg med henne) som Bint-Anat («Anats datter»). Hans hund opptrer i en avbilding på tempelet i Beit el Wali med navnet «Anats kraft» og en av hester het Ana-herte, «Anat er fornøyd».
Anat i Mesopotamia
På akkadisk er den forventede formen for Anat blitt til Antu, tidligere Antum. Det er også den ordinære hunkjønnsformen som ble tatt av Anu, den akkadiske utgaven av An, «Himmelen», den sumerske himmelguden. Antu opptrer i akkadiske tekster hovedsakelig som en noe fargeløs make av Anu, mor til Ishtar i eposet Gilgamesj, men er også identifisert med den nordvestsemittiske gudinnen ‘Anat av i all vesentlighet det samme navnet. Det er ukjent om dette er utjevning av to opprinnelig adskilte gudinner med navn som tilfeldigvis synes å sammenfalle, eller om Anats kult spredde seg til Mesopotamia hvor hun ble dyrket som Anus dronning ettersom den mesopotamiske formen av navnet hennes antydet at hun var en kvinnelig motpart til Anu.
Det har også blitt forslått at parallelliteten mellom navnene til de sumerske gudinnene Inanna og hennes vestsemittiske motpart Ishtar fortsatte i den kanaanittiske tradisjon som Anath og Astarte, særskilt i poesien fra Ugarit. De to gudinnene var uforanderlig knyttet sammen i tekstene fra Ugarit og er også kjent for å ha dannet en triade med en tredje gudinne som ble gitt navnet eller tittelen Qadesh eller Kadesj (i betydningen «den hellige»), en gudinne som ble knyttet til seksuell ekstase.
Anat i Israel
Gudinnen Anat er aldri nevnt i de hebraiske skriftene som en gudinne, skjønt hennes navn er åpenbart bevart i bynavnene Beth Anath og Anatot. Sistnevnte synes å være en flertallsform av navnet, kanskje en forkortelse av bêt ‘anātôt, «Huset til ‘anatene», enten en referanse til mange helligdommene til gudinnen, eller en flertall ved forsterkelse. Oldtidshelten Sjamgar, som i henhold Den hebraiske Bibelen var en av dommerne i Israel, og er nevnt i Dommernes bok som en «sønn av Anat», noe som fremmer oppfatningen om at han var en halvgud, en dødelig, men overnaturlig sønn av gudinnen. Men forskeren John Day (2000) har pekt på at et antallet kanaanitter kjent fra ikke-bibelske kilder hadde denne tittelen, og således teoretisert at det var en militær betegnelse som indikerte en kriger eller hærfører under «Anats beskyttelse». Asenat («Hellig for Anath») var den egyptiske hustruen til den hebraiske patriarken Josef.
På Elefantine, en øy i Nilen i Aswan, nevner en papyrus fra 400-tallet en gudinne ved navn Anat-Yahu («Anat-Jahve») som ble dyrket i tempelet til Jahve, opprinnelig reist av jødiske flyktninger fra den babylonske erobringen av Judea. Disse antyder at «selv i landsforvisning og hinsides fortsatte dyrkelsen av en kvinnelig guddom.» Disse teksten ble skrevet av en gruppe jøder som bodde i Elefantine i nærheten av grensen til Nubia, en religion som har blitt beskrevet som «nær identisk til jernaldertiden IIs judeaittiske religion». Papyrusen beskriver jødene som dyrkere av Anat-Yahu og som er forstått som enten hustru ( eller paredros (gresk: πάρεδρος), hellig gemalinne) av Jahve, eller som et hypostasert aspekt av Jahve.
Anat og Athene
I den flerspråklige teksten Larnax Lapithou, Kypros (KAI, 42) har den greske gudinnen Athêna Sôteira Nikê, bokstavelig «Athene, Frelser, Seier», likestilt med «Anat, Styrke, Liv».
Anat er også antatt å være gudinnen som den fønikiske forfatteren Sanchuniathon kaller for Athene, en datter av El, mor ikke nevnt, som med Hermes (det vil si Tot), rådførte seg med El om å framstille en sigd og et spyd av jern, antagelig for å bruke mot sin far Uranos. Imidlertid i Baal-syklusen er denne rollen gitt til Asjera / ‘Elat eller ‘Anat er der kalt for «jomfruen».
Kvamsåstrappa
Kvamsåstrappa er en utendørs trapp i Kvam i Steinkjer kommune. Kvamsåstrappa består av i alt 9 trapper og 324 trinn, pr. 24.4.21. Dette er Inntrøndelags lengste trimtrapp. Den lengste trappa, Himmeltrappa, har alene 121 trinn med opptil 40 graders stigning. Høydeforskjellen fra første til siste trinn er ca. 80 høydemeter.
Jonathan Augustinsson
Hans Oskar Jonathan Augustinsson (født 30. mars 1996) er en svensk fotballspiller som spiller for Rosenborg Ballklub.
Kvamsåstrappa
Trappa ble bygd på 7 uker sommeren og høsten 2020. Det har gått med ca. 5-600 dugnadstimer til arbeidet. På toppen er det satt opp en gapahuk, og det er ordnet bålplass. Våren 2021 ble trappa utvidet med ytterligere 51 trinn til dagens 324 trinn.
Jonathan Augustinsson
Rosenborg
Den 3. desember 2020 skrev han under en fireårskontrakt med Rosenborg.
Kvamsåstrappa
Fra toppen har man god utsikt over hele søndre del av Snåsavatnet, bygdene Stod og Kvam og man kan se helt til Oftenåsen ved Steinkjer.
Jonathan Augustinsson
Rosenborg
Den 30. mai 2021 fikk han sin Eliteserie-debut for Rosenborg mot.
Kvamsåstrappa
For de som ønsker å oppleve trappa, så er det gode parkeringsmuligheter ved Kvam kirke. Vegen til trappa er skiltet. Kvamsåstrappa er en del av Steinkjers Ti på topp i 2021.
Norm
Norm, særskilt sosiale normer, er en sosiologisk betegnelse for intersubjektive, allment delte og ofte underforståtte regler og forventninger på oppførsel som gjelder for et mindre sosialt fellesskap og for samfunnet i sin helhet. Norm er definert blant annet som anerkjent regel, rettesnor, mønster, målestokk som følges, og betegnelser for høflig opptreden. Med norm menes et mønster eller et regelverk for hvordan man skal utføre noe eller hvordan man skal oppføre seg mot hverandre. Hos primitive dyr styres normer av nedarvete instinkter, men hos mennesker finnes det et stort spillerom for innlærte variasjoner. Når mennesker integreres med hverandre og lever i et samfunnsmessig fellesskap, skapes det et mønster for hvordan man skal oppføre seg mot hverandre innenfor familien, på arbeidsplassen, foreninger og videre til samfunnet i sin helhet.
Ordet norm brukes oftest i sammenheng med sosiale forhold, men også i sammenheng med internasjonale regler for mål, vekt, tid og lignende. Da brukes også ofte ordet standard. Normer kan være nasjonale og gjelde bare for et land, eller internasjonale, slik som menneskerettighetene.
Normer kan være både uskrevne regler, som bordskikk (sosiale normer), og skrevne regler som Bibelens ti bud og samfunnsmessige bestemmelsene i boka Norges lover. Normer kan deles inn i formelle og uformelle normer: formelle normer som regler som gjelder for alle i samfunnet, særlig rettsregler, og uformelle regler for rent private og begrensede sammenhenger. Skillet mellom formelle og uformelle normer kan også være etter hvorvidt normene er fastsatt av samfunnsmessige autoriteter, eller har utviklet seg som sedvaner folk flest føler seg bundet av.
Norm kan brukes som overordnet begrep for rettsregler, veiledende retningslinjer, generelle prinsipper, enkeltvedtak med flere. Korte eksempler på normer om skikk og bruk i vår hverdag: Ikke rape under middagen, ikke ha beina på bordet, takke for hjelpen og lignende. Normer som personer har innarbeidet og innretter seg etter, kan bli kalt for internaliserte normer.
Norm er brukt med noe forskjellig betydning av enkelte filosofer, jurister og andre faglige forfattere. Blant annet kan det være spørsmål i hvilken grad det må være knyttet sanksjoner til ikke å overholde en norm, for at noe skal være en norm. Sanksjoner kan være rettslige følger som erstatning, straff, ugyldighet, og/eller sosiale følger som utelukkelse fra et bestemt fellesskap, alvorlig kritikk og lignende (sosial stigmatisering).