cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Infanteri
Elektronisk infanteriutstyr
Siden 1980-tallet har lysforsterkende nattbriller vært fast utstyr i hærer med god økonomi. Disse gjør infanteriet i stand til å operere mye mer effektivt om natten, så mye at en hær med nattkapasitet vil hovedsakelig velge å kjøre operasjoner på natten mot en hær uten. Dette ble vist under Gulfkrigen i 1991.
I takt med at elektronikken har blitt mindre, har også portable radioer gjort avdelinger i stand til å operere lenger og lenger fra hverandre. En annen vanlig bit infanteriutrusning er kart og kompass, på 1990-tallet supplert med bærbare GPS-mottakere. I takt med et økende antall elektroniske hjelpemidler har også ekstra batterier blitt en del av en infanterists oppakning på samme måte som ekstra ammunisjon.
Antikken
Som et eksempel kan nevnes de romerske legioner. Under det andre århundre besto keiserrikets hær av 300 000 mann, hvoran halvparten var organisert i cirka 28 legioner. Gjennomsnittlig styrke på en legion var 5 000 mann, fordelt på 10 kohorter på 500. Kohorter var delt opp i centurier på omtrent 80 mann, kommandert av en centurion. Denne organisasjonen stammet i all hovedsak fra 331 f.Kr., da krigene ble hyppigere og militærvesenet ble mer formalisert.
Den amerikanske borgerkrigen
Under den amerikanske borgerkrigen hadde en infanterist størst tilhørighet til regimentet sitt. Fire til seks infanteriregimenter var satt sammen til en brigade, under ledelse av en brigader. Dette var primærorganisasjonen brukt i felten. To til fire infanteribrigader ble en infanteridivisjon. Høyere avdelinger var satt sammen av flere våpenarter.
På denne tiden slåss regimenter fremdeles på linje. Dette fordi skytevåpnene var trege å lade om, og kommunikasjon mellom avdelinger var vanskelig. Soldatene i regimentet måtte da bytte på å lade våpen og skyte, slik at noen var skuddklare mens andre var i ladeprosessen. Regimentet måtte også holde sin linje i lengre tid, da ordrer fra oven brukte lang tid på å bli spredt.
Noe av grunnen til at den amerikanske borgerkrigen ble så blodig var at geværene hadde blitt mye mer presise siden Napoleonskrigene, og at taktikken ikke hadde fornyet seg i tråd med dette. Erfaringer fra denne krigen førte til at man begynte med løsere formasjoner, noe man blant annet så i den fransk-prøyssiske krig. På slutten av 1800-tallet kom også bakladergeværene, noe som gjorde at soldatene kunne ta dekning samtidig som de ladet.
Moderne tid
Den minste avdelingen er et lag, gjerne på 8 til 15 mann. Det er ofte delt opp i to gjenger eller patruljer, hver organisert rundt et tyngre lagsvåpen, for eksempel et maskingevær eller en bombekaster. Denne typen organisering kommer fra erfaring i første verdenskrig, hvor man fant ut at mesteparten av ildkraften til infanteriet kom fra lagsvåpnene. Lagsvåpnene krever flere soldater for å betjene dem; for eksempel krever et maskingevær én soldat for å bære og betjene selve våpenet, og én soldat for å bære ammunisjonen og hjelpe til med å lade. Disse kalles henholdsvis «MG-ener» og «MG-toer». Laget kommanderes vanligvis av en sersjant, og er den største avdelingen som utelukkende består av infanterister.
Tre til fire lag danner en tropp med 30–50 mann, hvorav 90% er infanterister. Resten er forskjellige typer spesialister fra andre våpenarter (for eksempel sanitet eller samband). Vanligvis er troppen kommandert av den laveste offisersgraden (i Norge fenrik) eller den høyeste underoffisersgraden.
Et kompani har tre eller fire tropper og består av 100 til 250 mann. Det er alltid en offiser som har kommandoen over et kompani. Hvis det er en fjerde tropp så har den vanligvis noen form for tyngre våpen, som panservernmissiler.
Et regiment består av tre eller fire bataljoner, altså 1 500 til 4 500 mann. I mange vestlige land brukes ikke regimenter lenger som operativ avdeling. Et regiment har sine egne støtteavdelinger, og består av 25 til 60 prosent infanteri.
Større avdelinger, som brigader og divisjoner, inneholder proporsjonalt mindre deler infanteri, og kalles som regel ikke infanteriavdelinger. De fleste divisjoner i moderne tid inneholder mindre enn 10% infanteri. Resten er forskjellige andre typer kamp- og støtteavdelinger.
Kategorier infanteri
Lett infanteri er lett utrustet og fungerer ofte som tiraljører. I antikken hadde de spyd og gikk i forkant av hovedstyrken for å forstyrre fiendtlige styrker, eller ble satt inn der det var behov for dem. Fra 1600-tallet ble dragoner mye brukt i denne rollen; de er infanteri som rir til slagstedet, men går av hesten for å slåss. Fra 17- og 1800-tallet ble det satt opp lette kompanier, som ofte var bedre skyttere og opererte i en mer uavhengig rolle. Storbritannia og Frankrike satte opp hele regimenter som lett infanteri.
Fra sent på 1800-tallet ble strid i formasjon gradvis faset ut, og forskjellene mellom lett og tungt infanteri ble utvisket. I dag er lett infanteri definert som infanteri som ikke er satt opp med pansrede kjøretøyer, som kan flyttes med helikopter eller fly og som mangler tungt utstyr som artilleri. Lette infanteriavdelinger brukes ofte for å settes raskt inn i problemområder. I Norge er Jegerkompaniet, store deler av HM Kongens Garde og Heimevernet lett infanteri.
Tungt infanteri hadde i antikken rustninger og sverd i tillegg til spyd. De slåss i tett formasjon, og var hovedtyngden i en hær. Etter skytevåpnenes inntog slåss de fremdeles i formasjon, men på slutten av 1800-tallet gjorde inntoget av maskingeværer og piggtrådsperringer at formasjonene måtte oppløses. I dag kalles tungt infanteri gjerne mekanisert infanteri hvis de har stormpanservogner eller motorisert infanteri hvis de er satt opp på lastebiler eller PPKer.
Spesialstyrker har ofte bedre opplæring og opererer med en stor grad av uavhengighet. De tar oppdrag ukonvensjonelle oppdrag som fjernoppklaring, sabotasje og kontraterrorisme.
Lucius Accius
De bevarte fragmentene viser nyvinninger innen både ortografi og grammatikk. Blant annet er konvensjonen med å skrive lange vokaler som doble, som aa for lang ā, knyttet til Accius, og finnes først i tekster fra hans levetid.
Mottoet «la dem hate, så lenge de frykter» er attribuert til Accius. Dette ble senere Caligulas motto, og er i moderne tid mottoet til James College ved University of York.
Silveirânia
Silveirânia er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Kirken ved havet
Kirken ved havet er en roman av Margit Sandemo fra 1982. Originalens tittel var Kyrkan vid havet, og den gikk først som føljetong i de nordiske utgavene av ukebladet Allers, før den ble utgitt som bok nr 26 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger».
Romanen omhandler Simon Dahlen som er på vei hjem for å dø av en uhelbredelig sykdom. På toget møter han Maya, en jente han straks faller for, og det får ham for en stund til å glemme sin situasjon. Simon er på vei hjem for å finne piken Maren Granseter, piken som var årsak til at hans ekteskap med den vakre Gitte havarerte. Da han til slutt innser at Maya og Maren er samme personen, og at begge i tillegg er utsatt for mordforsøk og vakvaskelser, må Simon vurdere mye i sitt liv. Romanen ender med at Simon og Maya gifter seg, og at Simons lege, Sven, må innrømme at han hadde tatt feil av Simons diagnose.
Öxabäck IF
Öxabäck Idrottförening er en idrettsforening i Öxabäck i Mark kommune i Sverige. Idrettsforeningen ble grunnlagt i 1931. Fra 1991 het foreningen en stund Öxabäck/Mark IF, men nå heter igjen Öxabäck IF. Per 2010 er navnet noe misvisende, den eneste aktive idretten er fotball.
Kvinnefotball
Öxabäck er klart mest kjent for kvinnefotballaget som hadde stor suksess før og i begynnelsen av Damallsvenskans opprettelse. Laget ble dannet allerede i 1966, som et av de første i Sverige. Første kampen ble spilt den 7. september samme år. Både det året og året etter spilte de oppvisningskamper, for det meste mot kvinnelag, mot hvilke Öxabäck varoverlegne. En av lagets spillere, Kerstin Larsson, tok initiativ til en uformell Damallsvenskan, under navnet Västergötlands damfotbollsserie. Den 12. mai 1968 begynner sesongen, og Öxabäck vant klart. De gjenok bedriften samtlige år turneringen eksisterte, det vil si fram til 1974.
Først i 1972 ble det arrangert et riksmesterskap, om enn uoffisielt, og den 8. oktober samme år vant Öxabäck, og ble således uoffisielle svenske mestre. Året etter ble Svenska mesterskapet arrangert offisielt, og da ble Öxabäck også offisielle mestre. I 1975 ble interregionale kvinnefotballserier tatt i bruk, der de to beste i de forskjellige seriene møtte hverandre. Innen da hadde Öxabäck fått konkurranse av Jitex BK, en lokalrival som forble rival hele kvinnelagets eksistens. Jitex vant serien, og reduserte Öxabäcks innsats til en andreplass – for første gang i Öxabäcks historie, men Öxabäck vant sluttspillet, og BT-plaketten (Borås Tidnings pris for årets beste idrettsprestasjon).
I 1978 ble serien inndelt i divisjoner, med fem lag i det øverste nivået. Öxabäck vant sin divisjon og kom til finalen, der de vant over Hammarby foran et stappfullt stadion. Deretter gikk det noe dårligere for Öxabäck, som fikk plasser under den øverste i flere sesonger, da Jitex langt på vei tok over hegemoniet i kamp mot Sunnanå BK. Imidlertid kom laget sterkt tilbake i 1983, etter at nivået var redusert til to serier, nordre og søndre. Öxabäck vant den søndre, og vant klubbens fjerde gull.
Året etter ble en bomtur, men i 1985 vant Öxabäck cupen for første gang. Laget vant også de fire neste gangene på rad. Med fem seire på rad satte Öxabäck en rekord som hittil ikke er slått. I 1986 slo laget til med en Double, der de vant både sluttspill og cup, i tillegg til innendørsmesterskapet. I 1987 vant de igjen med en ny soreslem, da vant de også serien i tillegg til sluttspillet. Seier i både serien, sluttspillet og i cupen gjentok de i 1988, og ble dermed Damallsvenskans første vinnere.
Året etter ble imidlertid Öxabäck litt dårligere. De endte på tredjeplass i serien, og røk ut i semifinalen i sluttspillet mot Malmö FF. Imidlertid vant Öxabäck cupen. Året etter kom de til finalen i både serien og cupen, men de tapte begge mot nettopp Malmö FF. I 1991 byttet laget navn til Öxabäck/Marks IF etter kommunen tettstedet ligger i. Öxabäck vant den sjette og siste cupfinalen det året mot Gideonsbergs IF, laget som tok den fjerde og siste sluttspillsplassen foran Öxabäck. I 1992-sesongen vant Öxabäck serien, men tapte sluttspillet i finalen mot Gideonsberg. Det var første og eneste gang et lag vant serien og ikke sluttspillet.
Annet
Klubben har også et herrelag i fotball. Per 2010 spiller de i femtedivisjon. Klubben bedrev tidigare også innebandy, fram til laget ble slått sammen med Örby IF og Berghem IF i 1999 for å skape Team Tygriket 99 (senere IBK Tygriket 99).
Fylkesvei 7312
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 217.
Museu del FC Barcelona
Museu del FC Barcelona («FC Barcelona-museet») er et museum som befinner seg i installasjonene til fotballstadionet Camp Nou i Barcelona. Museet har blant annet trofeene som FC Barcelona har vunnet opp gjennom tidene. Inngangsbilletten inkluderer også en tur med omviser rundt på stadion, hvor man blant annet får se garderobene og presserommet, samt en tur ned på grassmatta.
Museet ble åpna i 1984 og har et areal på 3 500 m².
Gresk skulptur
Gresk skulptur omfatter skulpturell billedkunst fra antikkens Hellas. Den deles vanligvis opp i tre deler: den arkaiske, den klassiske og den hellenistiske. Den klassiske perioden deles igjen inn i tre underperioder:
Tidlig klassisk stil («den strenge stil»)
Naturalistisk, mer detaljert enn arkaisk. Skulpturene hadde tidligere blitt laget i stein, men ble etterhvert også støpt i bronse. Grunnen til dette var at det var enklere å få fram detaljene i bronse. I motsetning til arkaisk stil kom tidlig klassisk stil med mer bevegelse i skulpturene slik at de så mer naturlige ut.
Klassisk stil (høyklassisk stil)
Nå ble skulpturene individualisert. Det var bevegelsesmotivet billedhuggerne nå var opptatt av, og det var noe nytt. Kontrapost-stillingen kom og ble ikke bare veldig populær blant billedhuggerne, men også malerne etc. Det ble riktige proporsjoner, forholdet mellom kroppens deler, mellom hode og kropp, legg og lår etc som endelig erstattet helt det faste formskjemaet i Arkaisk stil.
Hellenistisk stil
Den enkelte, isolerte statue ble mindre vanlig og ofte avløst av skulpturgruppen. Billedhuggerne ble opptatt av å avbilde psykiske reaksjoner og stemninger, beskrive hele mennesket i alle aldre, skjønt og uskjønt. En trang til realisme oppstod. Eksempel på gresk skulptur i hellenistisk stil er Laokoon-gruppen fra ca. 50 f.Kr.
Espen Søbye
Espen Pål Søbye (født 9. juli 1954 på Hamar) er en norsk filosof, forfatter, biograf og sakprosakritiker.
Bakgrunn og virke
Han er magister i filosofi fra Universitetet i Oslo i 1982. I studietiden var han tilknyttet Kommunistisk Universitetslag. Fra 1985 har han arbeidet i Statistisk sentralbyrå, hvorav flere år med historisk statistikk og om Norges demografiske utvikling fra 1814 til 2014. Søbye ble i 2005 vurdert som en av Norges 10 fremste intellektuelle, av avisen Dagbladet. Han anmelder sakprosa for Dagbladet, Samtiden og Morgenbladet. Han har omtalt den tyske filosofen Max Horkheimer som sitt forbilde fordi han «forener samfunnsvitenskap, historie og filosofi på en overskridende måte»
Søbye har skrevet biografier om Kathe Lasnik, Arthur Omre, Rolf Stenersen og Johan Scharffenberg.
I 2014 utgav han i samarbeid med SSB en bok om norsk historie sett i lys av befolkningsstatistikken, hvor han undersøkte tabellen Folkemengdens bevegelse. Denne tabellen inneholder årlige oppgaver over fødte, døde, innvandring, utvandring og folkemengden.
Han ble kåret til Årets litteraturkritiker i 2006. Søbye mottok Dalgards kritikarpris i 2013. I NRK-programmet Faktasjekken ble boka Kathe – alltid vært i Norge av medlemmer i Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening kåret til nest beste norske sakprosabok utgitt etter 1945 i biografi-kategorien En skandinavisk jury valgte i 2018 ut Kathe - alltid vært i Norge til en av de ti beste sakprosabøkene i Skandinavia etter år 2000. «Det er ikke skrevet så mye lignende her i landet hverken før eller etter», trolig fordi det er så krevende, uttalte Knut Olav Åmås om boken. Søbyes stil eller metode påvirket Dag Solstad i arbeidet Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591-1896.
Michelets bok om hjemmefronten
Søbye har vært en støttespiller for Marte Michelet etter at hun utga Hva visste hjemmefronten? I 2021 utga han en «motbok» til «motboken» Rapport frå ein gjennomgang av Hva visste hjemmefronten? av Elise Barring Berggren, Bjarte Bruland og Mats Tangestuen: ''Hva vet historikerne? Om hjemmefronten og deportasjonen av jødene''. «Jeg gjentar at jeg ikke er upartisk i denne saken, at jeg har behov for å forsvare meg. Jeg har ikke bare bokbadet Marte Michelet og delt rosende omtale, jeg har også sittet i to juryer som ga henne priser», skriver Søbye som sin motivasjon for å skrive boken. Søbye har vært med på å gi Michelet én pris: Bokhandelens sakprosapris.
Boken har fått gode anmeldelser hos Dagbladet som beskriver boken som viktig, veldokumentert og tankevekkende: "«Det som imidlertid er Søbyes største fortjeneste, er hans drøfting av et bredt tilfang av kjente kilder og enkelte nye og lite brukte kilder – som Rosa Londons dagbok. I større grad enn hva som er tilfellet med de tre historikernes bok, kaster Søbye også nytt lys over deportasjonen av norske jøder, varsler og hvilken rolle hjemmefronten spilte.»"
NRKs anmelder gir boken god kritikk og konkluderer med at boken er «et viktig og engasjert arbeid, den bringer diskusjonen om den norske jødeforfølgelsen videre.»
«Espen Søbye ønsker å nedtone betydningen av feil og mangler i Hva visste hjemmefronten? Han betrakter feil som en naturlig, om enn pinlig, del av forfatteres og forskeres virksomhet.
En slik innstilling gjør det enklere å forsone seg med egne tabber, men det kan ikke være opp til den ansvarlige å definere alvorlighetsgraden for skadelidende. Det Michelet-debatten trenger, er ikke at medsammensvorne bagatelliserer hennes feilgrep, men finner kilder som understøtter påstanden om at sentrale motstandsmenn skal ha unnlatt å varsle eller hjelpe jødene på grunn av antijødiske holdninger de hadde selv.»
«Espen Søbye vil ta både Marte Michelet og seg sjølv i forsvar. Det lukkast ikkje særleg bra», mener anmelder Tom Hetland i Stavanger Aftenblad.
Paul Knutsen skriver i et leserinnlegg i Dag og Tid:
Kinas riksvei 328
Kinas riksvei 328 (G328) løper fra Nanjing til Nantong i provinsen Jiangsu. Den er 300 kilometer lang og passerer blant annet Yangzhou.
Espen Søbye
Michelets bok om hjemmefronten
"«Søbyes bok er en springende blanding av bekjennelse, kritikk og forsvar, ispedd noen metodebetraktninger, mange detaljer og litt «husker du?». Den er ufullendt både som selvforsvar og som forsvar av Michelet. Den stiller mange spørsmål, men har få svar. Men også her er Søbye befriende ærlig: «Det er kanskje retorikk også fra min side, og ikke av det beste slaget heller, å stille så mange spørsmål uten å svare på dem...» (s. 245).»"Dagbladet skrev om boka 28, mai 2021. I boka tar Søbye et drøftende, tidvis bekjennende, men først og fremst kritisk oppgjør med de tre historikerne. På flere punkter forsvarer han også Michelet. Her er et sitat for å gi et inntrykk av tonen i boka.
«Marte Michelet har helt rett i at Arvid Brodersen i sine artikler etter Hitlers maktovertakelse hevdet politiske standpunkter som lå innenfor en antisemittisk og nasjonalsosialistisk verdensanskuelse. Berggren, Bruland og Tangestuens forsøk på å motbevise det er oppsiktsvekkende.»
Det som imidlertid er Søbyes største fortjeneste, er hans drøfting av et bredt tilfang av kjente kilder og enkelte nye og lite brukte kilder - som Rosa Londons dagbok. I større grad enn hva som er tilfellet med de tre historikernes bok, kaster Søbye også nytt lys over deportasjonen av norske jøder, varsler og hvilken rolle hjemmefronten spilte. Riktignok blir hans drøftinger her og der i overkant omstendelige, og enkelte av hans diskusjoner av metodiske spørsmål litt vel akademiske. Men «Hva vet historikerne?» er et ytterst viktig, veldokumentert og tankevekkende bidrag til forståelsen av deportasjonen av jødene og hjemmefrontens rolle. "For eksempel vier Søbye to kapitler til å diskutere hvem som varslet om arrestasjonen av jødiske menn 26. oktober 1942. Det var Michelet som for alvor satte hendelsen på dagsorden, ved å hevde at det var tyske Wolfgang Geldmacher som varslet Lise Børsum, og at de to satte i gang en redningsaksjon lørdag 24. oktober. I motboka argumenterer de tre historikerne for at Michelet tilskriver tyskeren en altfor stor rolle, og at redningsaksjonen må ha funnet sted mandag 26. oktober - altså etter arrestasjonen av jødiske menn. I tillegg til å komme med treffende kritikk av historikernes datering, påpeker Søbye at det ikke er Michelet som i dette tilfellet går lengst i å tolke kildene hypotesebekreftende, men historikerne. Det er ikke det eneste eksemplet på at han bruker deres egen argumentasjon mot dem."Samme dag skrev NRK under overskriften "Bringer diskusjonen om den norske jødeforfølgelsen videre ". "Han er grundig, kritisk og raus, i blant riktig spiss i omtalen av de tre historikernes argumentasjon. Samtidig deler han rundhåndet av egne feil, nærmest som illustrasjon, til dels i humoristiske former." Like interessant, og ikke minst skarp, er Espen Søbyes diskusjon av sosiologen Arvid Brodersen, en annen sentral motstandsmann som Marte Michelet hevdet var knyttet til nazistisk ideologi før krigen. Det må være tillatt å hevde at Søbye nærmest fillerister de tre historikernes argumentasjon om disse spørsmålene, de plasserer seg i selskap med dem som har bortforklart Hamsuns jødefiendtlige uttalelser, skriver Søbye, før han legger til: «Det er et stort paradoks at interessen for krigen og okkupasjonsårene er så stor i Norge, men at kunnskapen om nazismen er så mangelfull».
Espen Søbyes bok er et viktig og engasjert arbeid, den bringer diskusjonen om den norske jødeforfølgelsen videre. Kritikere i Klassekampen og Adresseavisa holdt boka for å være en av de viktigste som kom ut i 2021.
Gyldendalprisen
Espen Søbye vant Gyldendalprisen for 2021. Gyldendalprisen er en litterær pris, innstiftet i 1996 som en videreføring av Gyldendals legat, som ble opprettet av Gyldendal Norsk Forlag i 1934. For første gang i historien går Gyldendalprisen til en sakprosaforfatter. Espen Søbye mottok Gyldendalprisen i Ibsenhallen 7. april.
Espen Søbyes eminente forfatterskap fremheves av legatstyrets leder, Geir Mork, som "konsentrert og nyskapende", og som i løpet av de siste 30 årene har munnet ut i en særegen metode. Særlig fremhever Mork Søbyes bakgrunn som både filosof og mangeårig ansatt i Statistisk Sentralbyrå, en uvanlig kombinasjon for humanistiske intellektuelle.
«Forfatteren, filosofen, biografen og kritikeren Espen Søbye er unik i sin tilnærming til fagstoffet sitt», uttaler Mork. "Mesterverket Kathe, alltid vært i Norge viser oss hvordan skriftlige kilder av ulikt slag kan fås i tale ved et nitidig og kreativt søk. Kilder som ellers og alene hadde forblitt stumme. Retorisk blir denne historien som nøkternt rekonstrueres, med en lavmælt fortellerstemme, interessant nok noe av det mest gripende som er å finne i norsk sakprosa."
Forfatterskapet til Søbye begynte i 1992 med ''Ingen vei hjem: Arthur Omre. En biografi (Aschehoug), og rommer blant annet Folkemengdens bevegelse 1735-2014. En tabellstudie (Oktober), En mann fra forgangne århundrer. Overlege Johan Scharffenbergs liv og virke 1869–1965. En arkivstudie (Oktober) og fjorårets Hva vet historikerne? Om hjemmefronten og deportasjonen av jødene'' (Forlaget Press).
Citroën Traction Avant
Navnet "Traction Avant" betyr forhjulsdrift, og den var en av de første serieproduserte forhjulsdrevne personbilene. Formelt het modellene 7CV (1,3 liter), 9CV (1,5 liter), 11CV (1,9 liter), 15CV (2,8 liter 6-syl.) og 22CV alt etter hvor stor motoren var. Modellen var også blant de første med selvbærende karosseri.
I 1955 ble den etterfulgt av Citroën DS.
Silvianópolis
Silvianópolis er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Museu d’Arqueologia de Catalunya
Museu d'Arqueologia de Catalunya («Catalonias arkeologiske museum», forkorta MAC) er et museum med avdelinger flere steder i Catalonia. Det tar for seg arkeologiske funn i Catalonia. Museets hovedkvarter holder til i en bygning i Barcelona som ble bygd i forkant av verdensutstillinga i 1929.
Blodhevn
Blodhevn er en halvprivat straffemetode som særlig historisk kjennes i mange kulturer, og som går ut på å straffe en eller flere slektninger av en gjerningsmann for dennes forbrytelser. Det norske begrepet og den norske blodhevntradisjonen stammer fra eldre germansk rett, og blodhevn var kjent i alle germanske land i tidligere tider. Ikke minst i det ættepregede samfunnet som kjennetegnet Skandinavia i vikingtiden og tidligere, og i andre germanske kulturer, var denne straffeformen vanlig. Blodhevn var vanlig i det meste av sagatiden, og var gjengangertema ved de forskjellige tingstedene, der en noen ganger klarte å bilegge konfliktene ved å pålegge erstatninger som alle kunne se var sviende. Etter fremveksten av sterkere konge- og statsmakt i middelalderen ble blodhevn mange steder forbudt og dermed mindre vanlig. Blodhevn ble forbudt i Norge under Håkon Håkonsson.
Begrepet «blod» skal i denne sammenhengen forstås som «blodsbånd», dvs. «slektning», og viser til at man straffet en «blodsfrende» av gjerningsmannen. Blodhevn kunne bety at man tok livet av slektninger av gjerningsmannen, men også andre straffer, også rent økonomiske, kalles blodhevn. Begrepet innebærer altså ikke nødvendigvis at det «spilles blod».
Det tyske Sippenhaft-begrepet har sine røtter i blodhevntradisjonen, og det samme gjør tilsvarende straffemønstre i andre land. Blodhevn har inntil nylig også vært relativt utbredt på øyer i Middelhavet og i sør-Italia, og er særlig kjent fra den franske øya Korsika, og kalles der vendetta.
Norske folketoner
Norske folketoner er et musikkalbum utgitt av Erik Bye i 1978.
Costa Ricas flagg
Costa Ricas flagg er vannrett delt i blått, hvitt, rødt, hvitt og blått. Stripenes størrelsesforhold er 1:1:2:1:1. Flagget er i størrelsesforholdet 3:5.
Flagget ble offisielt tatt i bruk 27. november 1906. Utformingen med blå, hvite og røde horisontale striper har imidlertid vært i bruk siden 1848, da Costa Rica forlot den mellomamerikanske føderasjonen og erklærte seg som selvstendig republikk. Pacífica Fernández, konen til president José María Castro Madriz, lagde flagget, inspirert av fargene i det franske flagget.
Flagget benyttes uten merke som nasjonalflagg på land og som handelsflagg til sjøs. Statsflagget har i tillegg Costa Ricas riksvåpen satt inn i en oval hvit skive, plassert på den røde stripen tre tideler inn i flaggduken regnet fra stangen. Fordi Costa Rica ikke har militære styrker, fører landet ikke eget orlogsflagg.
G. William Skinner
George William Skinner (født 14. februar 1923 i Oakland i California i USA, død 25. oktober 2008 var en ledende amerikansk antropolog och sinolog, mest kjent for sine studier av markeder og handel på den tradisjonelle kinesiske landsbygden.
Skinner gjennomførte sitt antropologiske feltarbeide i provinsen Sichuan mot slutten av 1940-årene, der han blant annet traff den svenske sinologen Göran Malmqvist, som også forsket i regionen.
Han var ved sin død professor emeritus ved University of California i Davis, og hadde tidligere undervist ved Cornell University og Stanford University. Han var tidlig en ledende talsmann for vekten av spatiale faktorer i studiet av Kina. Han redegjorde i en berømt forelesning for Association for Asian Studies i 1985 for hva han mente med dette.
Hans største innflytelse ble ved de teoriene omkring Kinas fysiografiske makroregioner som han videreutviklet. Hans klassiske studie om dette tema fra tidlig i 1960-tallet er fortsatt viktig for studiet av Kinas antropologi, økonomi og geografi. Under sine siste år var han en av de drivande kreftene bak et projekt basert ved Harvard- og Fudan-universitetene ved navn China Historical Geographic Information Systems.
Magdeburg-rettighetene
Magdeburg-rettighetene (eller Magdeburg-loven) var lover i den frie riksstaden Magdeburg gjennom mange århundrer i Det tysk-romerske rike, og trolig de viktigste tyske middelalderske bylovene.
Ved å være blant de mest avanserte samlingene av gamle germanske lover på denne tiden, på 1200- og 1300-tallet, ble Magdeburg-rettighetene gitt til mer enn hundre byer, særlig nye byer som ble grunnlagt i nord og øst mot Russland, og blant dem i Schleswig, Böhmen, Polen, spesielt i Pommern og provinsen Preussen, der de gikk under betegnelsen som tyske eller teutoniske lover. Siden det lokale Magdeburg-tribunalet dermed ble øverste rett for disse byene, bestemte Magdeburg sammen med Lübeck i praksis loven i hele Nord-Tyskland og Polen gjennom flere århundrer, siden de stod i sentrum med den viktigste bylovsamlingen. Denne rollen hadde de til de gamle germaniske lovene gradvis ble erstattet med romerrett som var påvirket av Reichskammergericht, og i århundrene etter at den var nedfelt under den keiserlige reform av 1495.
Jøder og tyskere var alltid konkurrenter i slike byer, og ettersom jødene hadde særlige privilegier og ikke ble regnet som en del av den egentlige befolkningen, ble de ikke bare utelukket fra å høste fordelene av Magdeburg-rettighetene, men vilkårene deres ble vanligvis verre overalt der de ble innført. En av de mest interessante bestemmelsene med hensyn til jøder var at en jøde ikke kunne bli Gewährsmann, det betød at han kunne ikke bli tvunget til å oppgi hvorfra han anskaffet gjenstander som hadde blitt solgt eller pantsatt til ham og som var funnet i hans besittelse. Dette var i realiteten ensbetydende med tillatelse til heleri.
Utenbys handlende som kom til byen fikk ikke tillatelse til å handle på egen hand, men måtte i stedet selge varene de hadde bragt til byen til de lokale handlende, hvis noen av dem ønsket å kjøpe dem.
Ved å være medlem av Hansaen, var Magdeburg således en av de viktigste handelsbyene, også med hensyn til å opprettholde handel med vesten (mot Flandern), landene ved Østersjøen og lokalt (for eksempel Braunschweig).
Filmåret 1917
Filmåret 1917 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1917.
Rønvik skole
Rønvik skole er en barne- og ungdomsskole i bydelen Rønvika i Bodø. Skolen ligger Amtmann Worsøes gate 30 på Årnessletta, og hadde ved skolestart 2012/13 457 elever fra tilsammen 16 nasjoner.
Rønvik skole er skole for Nedre Rønvik skolekrets i bydel Rønvik i Bodø. Skolekretsen er blant de minste i Bodø by, og består av strøkene Nedre Rønvik, Vollen og Kvalvika. Grensen mellom Nedre og Øvre Rønvik skolekrets går ved jernbanen og strøkene Vollen og Stordalen, som ikke har veiforbindelse for bil. Grensen mellom Løpsmark Løpsmark skolekrets går gjennom Bratten Aktivitetspark.
Inndeling
Rønvik skole er delt inn fem baser, der hver base har eget lærerværelser, eget kjøkkentilbud, eget samlingsrom, som et auditorium, og en egen administrasjon. Denne inndelingen ble laget for å forbedre skolen, da en tidligere fellesadministrasjon ikke var nok. Skolens administrasjon finnes fortsatt, og har ansvar for renhold, nødvendig kontorpersonalet, og for skolegården, gymsalen og andre felles fasiliteter. Baseadministrasjonene derimot har ansvar for egen bases økonomi, læringsplan, lærebøker og sikkerheten for elevene. Lærerne på de ulike basene er med i basens administrasjon, men de har også eget kontorpersonalet. På hver base er det også to eller tre assistenter.
Småtrinnet har to baser, Base A og Base B, der Base A er for 1.- og 2.-trinn, mens Base B er for 3.- og 4.-trinn. På mellomtrinnet er inndelingen litt annerledes. Der går den ene klassen til Base C og den andre klassen til Base D, og sånn finnes det to baser med hver sin 5.-, 6.- og 7-klasse. Ungdomstrinnet er på mange måter ikke en base på samme måte som de andre basene. De har to administrasjoner, én for 8.- og 9.-trinn og en for 10.-trinn. Felleslokalene deres deles også med resten av skolen, som Storstua, som er Base Ungdoms, men også hele skolens, auditorium. De har heller ingen eget kjøkkentilbud, men benytter seg av skolekjøkkenet, som deles med mellomtrinnet, og iblant småtrinnet.
Fasiliteter
Rønvik skole har eget bygg for gymnastikk som er det tidligere gymnastikkbygget til lærerskolen. Det er 4 garderober, to for hver kjønn. I tillegg finnes det to lærergarderober. I det samme bygget finnes det også en gammel svømmehall som ikke lenger er i virksomhet.
Norges Kyudoforbund
Norges Kyudoforbund er en ideell organisasjon til fremme for kyudo, en tradisjonell japansk kampsport innen bueskyting. NKF ble stiftet i 1996, og ble juli 1997 innvilget medlemskap i European Kyudo Federation (EFK), en paraplyorganisasjon for nasjonale forbund i europeiske land. Norges Kyudo forbund er av All Nippon Federation anerkjent som den eneste organisasjon som representerer kyudo i Norge.
Ordet kyudo kommer fra to japanske stavelser, kyu (bue) og do (sti eller vei). I tradisjonell japansk kultur finnes det mange do-former (som kendo, judo, karate-do).
Östra Grevie
Östra Grevie er et tettsted i Vellinge kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 598 innbyggere.
Gun Röring
Hun deltok i OL 1952, 22 år gammel. Her vant Sverige gull i troppskonkurransen; de hadde et program der de brukte baller. Sovjetunionen på andreplass brukte ringer, på samme måte som i moderne rytmisk gymnastikk. I lagkonkurransen sammenlagt kom Sverige på 4.-plass. Individuelt kom hun på 23.-plass sammenlagt, og ble Sveriges nest beste utøver. Karin Lindberg ble lagets beste, på 17.-plass.
Canary Wharf stasjon
Canary Wharf stasjon kan bety
Docklands Light Railway-stasjonene Poplar, West India Quay, Heron Quays og South Quay ligger også på eller i nærheten av Canary Wharf.
Guam under Sommer-OL 2008
Guam under Sommer-OL 2008. Seks sportsutøvere, fire menn og to kvinner fra Guam deltok i fem sporter, friidrett, bryting, judo, padling og svømming under Sommer-OL 2008 i Beijing. Det var sjette gangen Guam deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Huqiu
Huqiu (kinesisk: 虎丘区; pinyin: Hǔqiū Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Suzhou i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 258 km² og teller 472 000 innbyggere.
Yunyanpagoden, bedre kjent som Huqiutårnet, og kalt Kinas «skjeve tårn i Pisa» står i Huqiu.
Eksterne lenker
Suzhou New District
Museu d’Història de Catalunya
Museet er delt inn i åtte seksjoner med ulike temaer. Det ble åpna i 1996.
Mac OS X v10.5
Mac OS X versjon 10.5 «Leopard» er produktnavnet på Apples sjette utgave av operativsystemet Mac OS X for Apple Macintosh-maskiner. Versjonen ble lansert 26. oktober 2007. Den etterfølger Mac OS X v10.4 «Tiger». «Leopard» ble etterfulgt av «Snow Leopard» som hadde internasjonal lansering 28. august 2009.
Ifølge Apple har Leopard over 300 forandringer og utvidelser. Disse utvidelsene dekker både kjernekomponenter i selve operativsystemet, applikasjoner og utviklerverktøy. Apple introduserer et betydelig revidert utseende av skrivebordet. Dock og Stacks er redesignet. Menylinjen er delvis gjennomsiktig. Finder har nå med Cover Flow som er et visuelt navigasjonsgrensesnitt. Andre nye egenskaper er støtte for å skrive 64-bits grafiske brukergrensesnittapplikasjoner, et automatisert sikkerhetslagrings-verktøy kalt Time Machine med støtte slik at Spotlight kan søke gjennom flere datamaskiner. Videre er både Front Row og Photo Both nå inkludert. Tidligere fulgte disse to applikasjonene kun med enkelte modeller.
Det tok lang tid før Leopard ble lansert. I juni 2005 sa Steve Jobs at Apple hadde til hensikt å lansere Leopard i slutten av 2006, eller tidlig i 2007. Et år etter var lanseringen utsatt til våren 2007. Men den 12. april 2007 kunngjorde Apple at lanseringen var utsatt til oktober 2007. Den siste forsinkelsen skyldtes utviklingen av iPhone.
Etter lanseringen av Leopard var det mange rapporter om episoder der Leopard hang under oppstart, eller at skjermen ble blå rett før innloggingsprosessen startet. Mange av disse problemene skyldtes en gammel versjon av en ikke støttet kjerneutvidelse kalt Application Enhancer (APE) fra Unsanity. Denne var ikke kompatibel med Leopard, noe som var ukjent for mange brukere. APE hadde blitt installert i det stille hos mange brukere som brukte Logitech mus drivere. Men det var bare brukere som ikke hadde siste versjon av APE installert (2.03) som fikk problemer. Apple publiserte en artikkel om hvordan dette kunne løses.
Forbedringer av sikkerhet
Nye sikkerhetsforbedringer har som mål å forhindre og motstå angrep på datamaskinens system.
Gerd Høst
Gerd Høst Heyerdahl (født 28. mars 1915, død 1. mars 2007) var en norsk forfatter, oversetter, skuespiller og professor.
Hun hadde sin skuespillerdebut på Det norske teatret 1934. Ansatt Den Nationale Scene 1934, Nationaltheatret 1936. Ansatt i Tobis Film, Berlin 1937-38 (Filmer: "Der Maulkorb", "Sgt. Berry", begge 1938). Spilte ved Deutsches Theater, Berlin 1938-40 og ved Centralteatret, Oslo 1940. Dansk kabaret 1942-43. Gift 1943 med dir. Thorvald Emil Heyerdahl (1881–1957). Begynte å studere språkvitenskap under krigen. Mag. art. i 1949.
Hun ble dosent i tysk språkvitenskap ved Lærerhøgskolen i Trondheim i 1960. Leder av tyskundervisningen NRK 1959-69. Ble professor i germansk filologi ved Universitetet i Oslo i 1969. Bestyrer for Institutt for teatervitenskap 1971-73. Hun har publisert mer enn 40 vitenskapelige arbeider, og er særlig kjent for sine arbeider om krimgotisk og om norske runeinnskrifter.
Gerd Høst var datter av Herman Fleischer Høst og søster til Herman Høst.
Tordesillastraktaten
Tordesillastraktaten var en avtale som ble inngått den 7. juni 1494 mellom Spania og Portugal i Tordesillas i Spania. I avtalen stadfestes det at grensen mellom disse to lands besittelser utenom Europa skulle følge en nord-sør-linje, 370 spanske leguas (om lag 1770 km), vest for Kapp Verde-øyene. Det som lå øst for denne linjen skulle tilhøre Portugal, det som lå vest for linjen skulle tilhøre Spania. Traktaten ble ratifisert av Spania (den gang: Kastilla og Aragón) den 2. juli og av Portugal 5. september samme år. Den ble komplettert ved Zaragozatraktaten i 1529 med en demarkasjonslinje også i Det fjerne østen.
Alcáçovas 1479 og Aeterni regis 1481
Det pavelige diplomati var en viktig drivkraft bak. Portugal og Spania var de to viktigste katolske sjømakter, og paven ønsket blant annet å forhindre at de skulle ryke sammen i væpnet konflikt om eventuelle omtvistede områder. Det hadde ikke manglet på tilløp: Langs kysten av Afrika var det potensielle interessekonflikter. På pavelig initiativ hadde det allerede noen år før blitt inngått en avtale, Alcáçovastraktaten i 1479, som regulerte fordelingen av visse atlantiske øyer. Den gikk ikke bare inn på de allerede oppdagede områder som ble de to statenes besittelser (possessiones), men gikk også noe inn på quasi-possessiones: områder som ennå ikke var oppdaget. To år etter ble det i den pavelige bulle Aeterni regis (1481) trukket en vannrett demarkasjonslinje – altså langs en breddegrad – mellom portugisiske og spanske besittelser og potensielt fremtidige besittelser i Afrika. Alt land sør for Kanariøyene skulle ifølge den bullen tilfalle Portugal.
Columbus' oppdagelser 1492
Men flere tvistespørsmål fulgte i kjølvannet av Christofer Columbus' første reise til de amerikanske områder i 1492. På denne første reisen utforsket Columbus blant annet nordøst-kysten av Cuba og nordkysten av Hispaniola. Som talsmann for spanske interesser foreslo Columbus at det man trengte, ikke var en latitudinær demarkasjonslinje (dvs som fulgte en breddegrad fra øst til vest). Det var mer tjenlig med en longitudinær linje (fra pol til pol), foreslo han etter hjemkomsten tidlig i 1493.
Inter caetera 1493
I tre raskt påfølgende buller i 1493 (3. mai, 4. mai og 26. september) fastla pave Alexander VI dermed en nord-sør-linje 100 spanske leguas (om lag 480 km) vest for Kapp Verde-øyene. Det som lå øst for denne linjen skulle tilhøre Portugal, det som lå vest for linjen skulle tilhøre Spania. Det var – i motsetning til det som ofte hevdes – ikke pavens intensjon å dele verden i to sfærer på denne måten. Paven, som selv var spanjol, hadde egentlig bare i tankene å sikre Spanias juridiske rettigheter over det vi i dag kaller Vest-India.
Men kong João II av Portugal var ikke tilfreds med denne reguleringen, både fordi portugisiske rettigheter ikke ble nevnt i spesifikk form, og fordi han mente at organiseringen av de portugisiske Afrika-ekspedisjoner tilsa et bredere albuerom enn de hundre leguas bredde vest for Kapp Verde.
Tordesillas 1494
Det var for å bilegge denne tvisten at partene møttes i Tordesillas i 1494. Traktaten var et kompromiss: Portugal oppgav sine krav på absolutt herredømme over verdenshavene, men fikk skjøvet demarkasjonslinjen ytterligere 270 leguas mot vest. Denne modifikasjonen av de pavelige buller ble approbert av pave Julius II den 26. januar 1506. Da hadde allerede portugiserne høstet rike frukter av den: I 1498 hadde Vasco da Gama rundet Afrikas sørspiss ved Kapp Agulhas og åpnet portugisernes sjøvei til Orienten. Den østligste del av dagens Brasil ble også tilkjent Portugal da den ble oppdaget i 1500 av Pedro Álvares Cabral.
England og Frankrike var også nasjoner som sendte ut oppdagelsesekspedisjoner. Disse to landene var ikke inkludert i traktaten, og som et resultat av dette godkjente de den heller ikke.
Avtalen ble ikke strengt etterfulgt, og Spania tillot blant annet at den portugisiske kolonien Brasil ekspanderte over grenselinjen. Mellom 1580 og 1640 var i tillegg Portugal i personalunion med Spania, noe som gjorde at avtalen ikke fungerte. Tordesillastraktaten ble etterfulgt av Madridtraktaten i 1750 som sikret Portugal kontroll over alle territoriene de hadde kolonisert.
Anti-meridianen
Det tok ikke mange tiår før det oppstod fortolkningsstrid om demarkasjonslinjen på motsatt side av jordkloden. Portugiserne hadde nemlig i 1512 nådd og erklært som sitt det de kalte Krydderøyene, nå Molukkene. Denne oppdagelsen skapte den oppfatning at demarkasjonslinjen måtte forlenges slik at den løp gjennom polene og delte verdensgloben i to like halvdeler. Spania la til grunn en beregning som matematisk sett var feilaktig, en feil som skyldtes at man ikke visste hvor stor jorden var. De trakk linjen slik at den løp godt vest for de filippinske øyer. Portugiserne fastholdt at linjen løp øst for Filippinene og Molukkene. En tvist om et spansk skip som ble oppbragt av portugiserne ved Molukkene gjorde det klart at man måtte komme til en enighet. Det endte ved at spanjolene i Zaragozatraktaten den 22. april 1529 frafalt sine krav på Molukkene til fordel for portugiserne. Denne traktaten fastslo mer eksplisitt Tordesillas-avtalens såkalte anti-meridian. Den ble definert til 297,5 leguas (eller 17° øst) for Molukkene, slik at Zaragozalinjen ble nær 145° østlig lengde. Traktaten sa at linjen forløp gjennom øyene Las Velas og Santo Thome, som Magellan hadde kalt Islas de los Ladrones (Tyvenes øyer), og som nå kalles Guam og Marianene. Disse øyene ble videre spesifisert som beliggende mer eller mindre 19° øst-nordøst for Molukkene.
Men avtalen kunne ikke forhindre den senere spanske kolonisering av Filippinene, som strengt tatt var i strid med Zaragoza.
Ola Borten Moe
Ola Borten Moe (født 6. juni 1976 i Trondheim) er en norsk politiker (Sp), forretningsmann og gårdbruker som fra oktober 2021 til august 2023 var forsknings- og høyere utdanningsminister i Jonas Gahr Støres regjering. Moe var Senterpartiets 1. nestleder fra 2011 til 2023. Han var olje- og energiminister i Stoltenberg-regjeringen fra 2011 til 2013. Han har vært stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag fra 2005 til 2013 og på nytt fra 2021.
Den 21. juli 2023 kunngjorde han at han ville søke avskjed fra regjeringen, avgå som nestleder i Sp og ikke stille til gjenvalg på Stortinget, etter gjentatte brudd på regler om aktsomhet og habilitet i forbindelse med aksjehandler.
Familie, utdanning og yrke
Han er oppvokst på Leinstrand i Trondheim kommune som sønn av gårdbruker Peder O. Moe (1948–2015) og sykepleier Kari Borten (1950–). Hans morfar er tidligere statsminister Per Borten (1913–2005). Ola Borten Moe giftet seg i 2008 med daværende stortingsrepresentant Anna Ceselie Brustad (1975–), som han har barn med.
Han gikk allmennfag ved Kristen videregående skole Trøndelag og agronomkurs ved Skjetlein videregående skole. Han tok også enkelte fag i statsvitenskap og historie ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet.
Moe overtok allerede i 1992, 16 år gammel, slektsgården Skjefstad vestre på Leinstrand.
Fra 2013 til 2015 var han direktør for avdelingen for innovasjon i SIVA, med ansvar for eierskap i innovasjonsselskaper, forsknings- og kunnskapsparker samt utenlandsvirksomheten. Våren 2015 var han en av fire gründere i oljeselskapet OKEA i Trondheim, som sent samme år kjøpte Ymefeltet.
Han har tilkjennegjort et kristent livssyn.
Politisk arbeid
Moe var medlem av Trondheim bystyre fra 1995 til 2007. Han var leder i bystyrets oppvekstkomité fra 1999 til 2003, medlem av formannskapet (kommunalråd) og leder for Senterpartiets bystyregruppe fra 2003 til 2005.
I 2000 var han kandidat til ledervervet i Senterungdommen, men tapte avstemningen på landsmøtet med 53 mot 56 stemmer til Anne Beathe Kristiansen.
Moe var innvalgt på Stortinget fra Sør-Trøndelag fra 2005 til 2013. Han var medlem av Senterpartiets programkomité foran stortingsvalget i 2005, og har en særlig interesse for distrikts- og næringspolitikk. Han begynte som medlem av Stortingets energi- og miljøkomité. Høstsesjonen 2007 overtok han ledelsen av Stortingets næringskomité, etter at Lars Peder Brekk ble parlamentarisk leder og gikk til Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité. I 2009 ble Moe 1. nestleder i Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité og medlem av Stortingets kommunal- og forvaltningskomité.
Fra 2011 til regjeringsskiftet i 2013 var han statsråd i Olje- og energidepartementet.
Moe ble sammen med Statoil kåret til «Årets etikkversting» i 2011 av miljøvernorganisasjonen Framtiden i våre hender. Av Norsk Petroleumsforening ble Moe i 2013 tildelt NPF-prisen.
Han ble valg til første nestleder i Senterpartiet i 2014 og hadde tidligere tilnavnet «Senterpartiets kronprins». I april 2018 trakk han seg midlertidig fra nestledervervet etter at han og ni venner på en hyttetur ble mistenkt for å ha sendt en sjikanerende SMS til tidligere leder av Senterpartiet Liv-Signe Navarsete.
I sitt andre år som forsknings- og høyere utdanningsminister erklærte studentdemokratiene ved Universitetet i Oslo og Universitetet i Bergen Ola Borten Moe persona non grata (uønsket person) ved Universitetet i Oslo og Universitetet i Bergen.
Moe varslet sin avgang som forsknings- og høyere utdanningsminister og som nestleder for Senterpartiet den 21. juli 2023 etter at E24 avslørte at Moe hadde brutt regjeringens habilitetsregler, etter aksjekjøp i våpen- og teknologiselskapet Kongsberg Gruppen.
Riss Dansekompani
Riss Dansekompani ble etablert som en frigruppe i Bergen høsten 1982. Initiativtakerne var Merete Blinkenberg og Mona Økland. Med fra begynnelsen var også Elizabeth Guino-o, Erik Joung, Anners Lerdal og Tone Tjemsland.
Kompaniets første forestilling Fra gate til scene ble vist på Bryggens Museum i mars 1983. Samme år ble også Bjørn A. Willberg Andersen med i Riss. Willberg Andersen, Joung, Lerdal og Tjemsland forlot Riss etter 1-2 år, og i flere år besto kjernen av Blinkenberg, Økland, Guino-o, Liv Basberg som kom med fra 1984 og Benedicte Meyer Amundsen noen år senere.
Frem til ca. 1992 besto produksjonen av forestillinger i en danseteatertradisjon koreografert hovedsakelig av Mona Økland og barne-/ungdomsforestillinger koreografert av Merete Blinkenberg.
I en rekke av forestillingene samarbeidet Økland med Peter A. Cripps som både komponerte musikk, skrev tekster og utformet scenografi og kostymer.
En annen av Riss dansekompanis samarbeidspartnere var billedkunstner Inger Haugen som var scenograf og kostymeansvarlig på flere av både barne- og voksenforestillingene.
Linda Krogsæther var danser og fast medlem av kompaniet 1988-1989. Fra 1990 var Jarle Aadna en av Riss’ faste utøvere og Borghild Vardøy og Guttorm Andersen var også utøvere i flere prosjekt.