cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fotball under Sommer-OL 1904
Fotball under Sommer-OL 1904. Fotball var med som demonstrasjonsøvelse under OL 1904 i St. Louis. Kun tre klubblag deltok, to fra USA og et canadisk. Det ble ikke utdelt medaljer til lagene, men i ettertid har IOC oppgradert fotballturneringen til olympisk status og delt ut gull, sølv og bronse til lagene som deltok. Lekene i St. Louis gikk over flere måneder i forbindelse med verdensutstillingen. Fotball var den siste øvelsen og ble spilt i november. Det canadiske laget Galt Football Club vant begge sine kamper komfortabelt med 7-0 og 4-0. De amerikanske lagene møttes tre ganger, etter to 0-0-kamper vant Christian Brothers College den tredje kampen med 2-0 over St. Rose Parish.
Bad Kleinkirchheim
Byen er kjent som et alpinsenter, og det er flere ganger blitt arrangert verdenscuprenn der.
Salmanassar III
Salmanassar III (akkadisk: Šulmānu-ašarēdu, «[guden] Salmānu er fremst») var konge av Assyria i den nyassyriske periode fra 859 f.Kr til 824 f.Kr. Han etterfulgte sin far Asurnasirpal II. Hans lange styre på 35 år var en konstant rekke av kriger mot østlige stammer, babylonerne, nasjonene i Mesopotamia og Syria, foruten også Kizzuwatna i den sørøstlige delen av Anatolia ved Kilikia, og mot Urartu på det armenske høylandet i østlige Anatolia. Hans hærstyrker trengte seg fram til Vansjøen og til Taurusfjellene i Anatolia. Nyhettittene i Karkemisj ble tvunget til å betale tributt, og kongedømmene Hamat og Aram-Damaskus ble underkastet.
Congtai
Congtai (kinesisk: 丛台区; pinyin: Cóngtái Qū) er et sentralt bydistrikt i byprefekturet Handan i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 28 km² og teller 330 000 innbyggere (2004).
Salmanassar III
Mot Israel
I 842 f.Kr. drev Salmanassar krig mot Hadadesers etterfølger Hasael og tvang ham til å søke tilflukt bak murene av sin hovedstad. Da Salmanassar ikke klarte å erobre Damaskus, ødela han landet rundt, og Jehu av Israel (som er, eller hans ambassadører, er representert på den svarte obelisk i British Museum) sendte sammen med de fønikiske byene tributt til ham i 841 f.Kr. i frykt for den assyriske krigsmaskinen. Babylonia hadde allerede blitt erobret så langt som de bløtmyrene til kaldeerne i sør, og den babylonske kongen var blitt drept.
Mot Tabal
I 836 f.Kr. sendte Salmanassar en hær mot bystaten Tibareni (Tabal) som fulgt opp med en hær mot Kappadokia, og i 832 f.Kr. kom det ytterligere en hærtokt mot Urartu. I den følgende året krevde alderen at kongen overlot kommandoen av sin hærer til tartan (turtānu, øverstkommanderende) Dayyan-Assur, noe som var uvanlig. Seks år senere gjorde Nineve og andre byer opprør mot Salmanassar ledet av hans sønn Assur-danin-pal. Borgerkrigen raste i to år inntil den ble knust av Sjamsi-Adad V, en annen sønn av Salmanassar. Hva som skjedde med Assur-danin-pal finnes det ingen opplysninger om. Salmanassar døde kort tid etter.
Betydning for Bibelen
Salmanassars styre har betydning for den hebraiske Bibelen (tilsvarende i Det gamle testamente) ettersom to av hans monumenter bærer bibelske navn. Den svarte obelisk navngir Jehu sønn av Omri, og Kurkhmonolitten navngir kong Akab av Israel i referanse til slaget ved Karkar.
Byggearbeider og den sorte obelisk
Salmanassar hadde bygget et palass ved Kalhu (Nimrud) og etterlot flere utgaver av de kongelige annaler som nedtegnet hans militære kampanjer, den siste er inngravert på den sorte obelisk fra Kalhu.
Den sorte obelisk er betydningsfull oldtidsgjenstand fra hans kongedømme. Den er svart kalkstein omgjort til relieffskulptur og reist i Kalhu i hva som er dagens nordlige Irak. Det er den mest komplette assyriske obelisk som hittil er funnet, og er historisk betydningsfull ettersom den viser den tidligste oldtidsbeskrivelse av en israelitt. På toppen og ved bunnen av relieffene er det en lang kileskriftinskripsjon som nedtegnet Salmanassars annaler. De lister hans militære kampanjer som kongen og hans tartan, øverstkommanderende, utførte hvert år for å kue naboriker fram til hans 31. regjeringsår. En del trekk kan antyde at arbeidet hadde blitt bestilt av hans hærfører Dayyan-Assur.
Den andre listen fra toppen omfattet den tidligste bevarte avbildningen av en israelitt i form av bibelske Jehu. Denne hadde deltatt i kongedømmet Israels allianse med Fønikia og Judea, og ble underlagt som vasall av Assyria. Antegningen beskrev hvordan Jehu brakte eller sendte sin tributt i eller en gang rundt år 841 f.Kr. Angivelsen over bildet, skrevet i assyrisk kileskrift, kan bli oversatt som:
Obelisken ble reist som et offentlig monument i 825 f.Kr. i tid med borgerkrig. Den ble oppdaget av arkeologen Austen Henry Layard i 1846. Obelisken er i dag i British Museum i London.
Beishi
Beishi (kinesisk: 北市区; pinyin: Běishì Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Hebei i provinsen Baoding i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 75,6 km² og teller 242 700 innbyggere (2002).
Fliksigdvinge
Utseende
Arten er lett å kjenne igjen på at den har sigdformede forvinger med tannet ytterkant – ytterkanten er jevn hos alle andre norske arter av sigdvinger (Drepaninae). En middelsstor (vingespenn 30–36 mm), slank art. Antennene er smalt fjærformede. Forvingen er trekantet, spissen sigdformet uttrukket, ytterkanten tannete. Grunnfargen er grålig eller gulaktig hvit, med tette, korte, brune streker som ytterst i vingen gjerne flyter sammen til en jevn brunfarge. Dessuten har den to smale, brune tverrlinjer rundt midten av vingen, mellom disse en liten, svart flekk. Bakvingen er hvit, brun langs ytterkanten.
Levevis
Fliksigdvingen lever i ulike slags skog med innslag av bjørk, som er larvenes næringsplante. De voksne sommerfuglene flyr om natten. I Sør-Norge har den to generasjoner hver sommer, en som flyr i mai–juni og en i juli–august. Lengst nord har den bare én generasjon, som flyr i juni–juli.
Utbredelse
Fliksigdvingen finnes i Europa og videre østover til Øst-sibir. I Norge er den forholdsvis vanlig nord til Nord-Trøndelag, og forekommer mer spredt i Nordland.
Simeon
Simeon, eller Shimon er et mannsnavn, fra hebraisk שִׁמְעוֹן (bibelsk Šimʿon, tiberisk Šimʿôn). På gresk, skrives navnet Συμεών, derav den latinske stavemåten Symeon. Navnet stammer fra den bibelske personen Simeon, sønn av Jakob og Leah.
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Simeon i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Innan jag kände dig
Innan jag kände dig er et studioalbum med den svenske artisten Melissa Horn. Albumet, som ble gitt ut samtidig i hele Norden den 14. september 2011, er artistens tredje. Det inneholder elleve låter på tilsammen 39:54 minutter. Produsent var Ola Gustafsson.
Universidad Privada Franz Tamayo
Universidad Privada Franz Tamayo («Unifranz») er et privat universitet i La Paz i Bolivia. Universitetet har også avdelinger i Santa Cruz, Cochabamba og El Alto.
Universitetet ble grunnlagt 2. april 1993, og åpnet 5. april samme år. Det har fire fakulteter:
Peekskill
Peekskill er en by i den amerikanske delstaten New York i Westchester County med 22,441 innbyggere (2000).
Eirik Skadsdammen
Eirik Bruntjernsberget Skadsdammen (født 23. mai 1981 i Kongsvinger) oppvokst på Lundersæter, bor i dag på Kongsvinger. Er en norsk tidligere ishockeyspiller og tidligere forward for eliteserieklubben Storhamar Hockey på Hamar, gjennom 18 sesonger og har Kongsvinger som moderklubb.
Ishockeykarriere
Skadsdammen vokste opp på Lundersæter i Kongsvinger kommune, Skadsdammen drev med sykkel sammen med broren. Men begynte med ishockey som 12 åring, de begynte med spille på sjøene rundt Kongsvinger, både Steinreien og Øvre Digernessjøen. Da Kongshallen sto ferdig i 1992, ble Skadsdammen med fire kamerater fra Lundersæter for å prøve seg. Siden har det gått i hockey.
Skadsdammen kom til eliteserie-klubben Storhamar Dragons fra Kongsvinger IL Ishockey, Kongsvinger før 1999-sesongen og debuterte mot Frisk Asker i september samme år. Han regnes blant eliteseriens best trente spillere og har fem offisielle landskamper. ( 11. oktober 2006 )
Torre Altus
Torre Altus er en skyskraper i Mexico by. Den befinner seg i det eksklusive strøket Bosque de las Lomas, og inneholder leiligheter. Bygninga sto ferdig i 1998. Den er 197 meter høy, og har 45 etasjer. Torre Altus er tegna av arkitektene Augusto H. Álvarez og Adolfo Weichers.
Eirik Skadsdammen
Ishockeykarriere
Høydepunktet i karrieren var nok da han avgjorde finalen i 2008 i sudden death. Det ble også et par B-VM for Norge av det. Han fikk en indian summer i 2014-15 da han noterte seg for karrierebeste 68 poeng i serie og sluttspill. Etter å ha avsluttet sesongen 17-18 med sitt tredje NM-gull var karrieren over, i alle fall på a-lagsnivå. Neste sesong ble det etterhvert comeback for Storhamar Yngres i 1. divisjon.
Skadsdammen draktnummer 8 henger i taket i CC Amfi.
Massakren på Psará
Massakren på Psará refererer til massakren på den greske befolkningen på øya Psará 5. juli 1824 av osmanene under den greske selvstendighetskrigen. Psaramassakren er ikke lik kjent som den mer famøse Khíosmassakren i 1822. Men massakren med etterfølgende ødeleggelse av et av de viktigste øysamfunner i hele Egeerhavet var ikke mindre destruktiv.
Psara var et viktig maritimt sentrum med redere og sjøfolk som hadde vært essensielt for den maritime kulturen i Egeerhavet, og dermed ble en av de tre baser for fartøy og sjøfolk som deltok på den greske siden under den greske selvstendighetskrigen. De andre to basene er Spetses og Hydra. Den osmanske sultanen i Konstantinopel var konstant irritert over gresk medgang under sjøstridighetene i Egeerhavet. Gang på gang ble den osmanske marinen ydmyket. Sultanen autoriserte ødeleggelse av dette opprørske øysamfunnet som ledd i planene om en gjenerobring av Hellas. Mer enn 150 fartøyer landsatte flere tusen mann på øya. Den ble utsatt for omfattende ødeleggelse og det ble begått massemord på befolkningen som ble fullstendig fordrevet fra Psara. Rundt 7 000 innbyggerne bodde på øya som i tillegg hadde mottatt flyktninger under krigen. Det har vært anslått, ifølge beretninger, et tall på 17 000 ofre, drept eller bortført til slaveri.
Den greske selvstendighetskrigen
Den greske frigjøringskrigen i de greskbefolkede deler av det gamle Hellas mot Det osmanske riket begynte i mars 1821. Det greske opprøret, som i begynnelsen var begrenset til den peloponnesiske halvøya, hadde spredt seg til sentrale Hellas medregnet Athen og Kreta i løpet av høsten. Fra de tre største maritime sentrene i den gresktalte verdensdelen, Psara, Spetses og Hydra kom et stort antall fartøy som kunne utstyres med våpen og flere tusen erfarne sjøfolk som tidligere hadde vært osmanenes viktigste kilde som rekrutterte menn til krigsflåten. Det greske opprøret kunne ikke ha startet på et mer beleilig tidspunkt ettersom det militære nærværet i det gamle Hellas var forflyttet for å takle et albansk opprør ledet av Ali Pasja i nord. De peloponnesiske grekerne med lange tradisjoner for motstand mot det osmanske overherredømmet, gjorde opprør i mars 1821 og utnyttet situasjonen til en meget rask overtakelse av den peloponnesiske halvøy, sentrale Hellas og de fleste øyene i Egeerhavet i løpet av året. I begynnelsen av 1824 hadde de greske opprørerne klart å holde stand mot den osmanske militærmakten, mens den osmanske krigsflåten som hadde mistet mesteparten av sine sjømenn som hadde greske aner, ble utmanøvrert og ydmyket i møte med de greske flåter av småfartøyer.
Men den greske seieren ble kortvarig. Interne motsetninger mellom de greske opprørerne kom til overflaten, og to borgerkriger svekket selvstendighetsbevegelsen i årene mellom 1823 og 1825. Det manglende samholdet skyldes store, regionale forskjeller mellom grekerne innenfor samme land. På den ene siden stod de ledende handelsmenn og borgerlige fra de større byene og de maritime sentrene, på den andre siden krigsherrer fra en sosial underklasse oppe i fjellene med tette bånd til bondebefolkningen. Den første borgerkrigen brøt ut mellom de bedre stilte borgere i landet og «kleftes», lederemner som egentlige var krigsherrer med en fortid som banditter, som nektet å gi fra seg sine privilegier. Den andre borgerkrigen dreide seg om det politiske forholdet mellom den maritime Hellas representert av øysamfunnene og de større havnebyene og det landlige Hellas med bondebefolkningen i lite utbygde områder.
Den greske forsvarsevnen var svekket som et resultat av de interne motsetninger. Dette skapte en potensiell åpning for den osmanske sultanen som tok kontakt med den noenlunde selvstendige vasallen Muhammad Ali i Egypt. Den egyptiske vasallen som tok makten i 1805 og deretter konsoliderte sin makt med store økonomiske og administrative reformer som fostret fram en stat med et effektivt militærapparat, hadde besluttet å gå inn i krigen mot de greske opprørerne. Muhammad Ali sendte sin sønn Ibrahim Pasja med en velutstyrt og godt trent hær på en flåte, som først kom til Kreta der det lokale greske opprøret meget raskt ble knust. Som neste mål i den egyptisk-osmanske offensiven sto Psara for tur.
En øy av sjøfolk og redere for uavhengighet
Psara var en svært fruktbar øy med meget stor befolkningstetthet med flere landbruksprodukter deriblant vin. Innbyggerne på øya, som ved begynnelsen av selvstendighetskrigen var anslått til mellom 5 000 og 6 000, var hovedsakelig fiskere og sjøfolk for handelsvirksomhet og annet, det var ikke mulig å livnære så mange på denne fruktbare, men lille øy med mye karrig terreng. Redere og organiserte sjøfolk i den siste halvdelen av 1700-tallet hadde stått for en økonomisk storhetstid med deres opportunistiske prinsipper omkring handel og krigstid i hele middelhavsområdet. En andre viktig eksportvare fra Psara var sjømenn født og oppvokst i et miljø som sørget for en konstant strøm av sjøfolk til de mange skipene i Egeerhavet. I bytte mot utvidede selvstyrerettigheter som utover en liten skattplikt var egentlige en form for selvstendighet, ble sjømenn stilt til rådighet for den osmanske krigsflåten. Øya ble styrt av tre såkalte «demogerontes», valgt av førti representanter som for hvert år oppnevnes av befolkningen for å velge styremakten som ble valgt for ett år om gang.
Etter Psara hadde sluttet seg til det greske opprøret i våren 1821, ble førti handelsfartøyer utrustet som mindre krigsfartøyer til tjeneste for den greske opprørsinnsatsen sammen med deres besetninger. Den osmanske marinen som led et brått tap av den nødvendige ekspertise på sjømannskap, stort sett bestod av store krigsskip som linjeskiper og fregatter, store og lite manøvrerbare skip i et så øyrikt hav som Egeerhavet. Grekerne rettet opp denne ulempen på dette misledende forholdet ved å ha mindre, men manøvrerbare fartøyer i deres flåte og et meget farefullt våpen: brannskip. Under den russisk-tyrkiske krigen i 1770 hadde store deler av den maritime Hellas sluttet seg til den russiske middelhavsflåten. Blant besetninger som førte brannskip inn i havneområdet under slaget ved Cesme, var flere psarioter fra Psara. Under dette angrepet var hele den osmanske flåten på 72 skip nesten helt tilintetgjort med et tap på 11 000 liv.
Psara gikk inn i den greske selvstendighetskrigen i påsken 1821, to uker etter starten på opprøret i Peloponnes. Raskt etterpå var mesteparten av Egeerhavet underlagt kontroll av de greske opprørsfartøyer fra de tre øyer Psara, Hydra og Spetses. Allerede så tidlig som i april var en tyrkisk konvoi eskortert av krigsskip med tre tusen mann ombord sendt mot Smyrna, men en eskadre deriblant syv skip fra Psara kom til og forhindret overgangen til øya Smyrna under et sjøslag der flaggskipet var senket og fire andre skip var erobret av grekerne. Under et gresk angrep den 14. mai på de osmanske posisjoner på den thrakiske kysten i nord erobret den psariotiske kaptein Andreas Giannitsis tjuefire kanoner og to haubitser samt ammunisjon. Psariotene deltok i det første større sjøslaget under krigen den 7. juni 1821, slaget ved Eressos der man hadde klarte å avskåre et linjeskip fra resten av flåten og tvunget den på grunn. Etter tre angrep med brannskip ble linjeskipet totalødelagt. I den neste måneden klarte en samlet flåte på 90 skip fra de tre øyer å stoppe den tyrkiske flåten fra å foreta en landing på Samos.
Psara deltok i evakueringen av kristne innbyggerne som var utvist fra Cydones i sommeren 1821, og evakueringen av de overlevende på Khíos etter den blodige Khíosmassakren i mai 1822. Den greske fellesflåten som hadde samlet seg i farvannet utenfor Khíos, gikk til angrep med flere brannskip som hevn for de tyrkiske grusomheter. Den psariotiske sjøhelten Konstantinos Kanaris om natten mot midnatt den 18. juni 1822 senket det osmanske flaggskipet «Capudana» ved å kjøre sitt brannskip på det så baugspydet ble sittende fast gjennom en åpen kanonport. Et ukjent antall mennesker, inkludert greske overlevende som var ført om bord for «underholdelse» før disse skulle selges som slaver, omkommet. De tyrkiske sjømennene forsøkte å rømme skipet under stor panikk at mange druknet på sjøen. Admiral Kara Ali som skulle om bord i en båt fra det brennende skipet, ble truffet i hodet av brennende rester fra riggingen. Den osmanske admiralen dør av sine sårer i den neste dag. Tilsammen var over 2 000 drept under angrepet.
Psara strategisk sett er plassert slikt at det er mulig å overvåke farvannet langs den tyrkiske vestkysten og munningen av Dardanellene mot Egeerhavet. Militært sett var det nødvendige for den planlagte fortsettelsen av den osmansk-egyptiske offensiven i 1824 om å ta øya i besettelse vekk fra de greske opprørsstyrker. Sultan Mahmud II som hadde besluttet at Psara skulle besettes og ødelegges, var etter sigende noe overrasket over Psaraøyas størrelse og skal ha sagt ved en anledning: «Se å ha dette lille stedet kartlagt, forteller min admiral, at han skal feste denne steinen til sitt skip og bringe den til meg».
Massakren
De egyptiske troppene under kommando av Ibrahim Pasja hadde slått ned opprøret på Kreta, men de greske sjøstyrkene som behersket de indre farvannene i Egeerhavet etter deres beste evne forsøkt å hindre videre bevegelse i området. Det var ikke mulig å ta seg over til det greske fastlandet med disse sjøstyrker på vegen, så de måtte sikre overgangen ved å ta ut de to ytterste beliggenheter mot øst: Kasos mellom Kreta og Rhodos i sør og Psará vest for Khíos i nord. Begge øyer var relative enkle mål ved å være for langt østover mot kysten av Lilleasia, slik at flåtene i Hydra og Spetses kunne ikke komme fram i tide.
Forberedelser
På forsommeren 1824 hadde de tre demogerontes forstått at et angrep var nært forestående, og startet en rekke forberedelser for å forsterke deres forsvarsevnen, som mindre befestede posisjoner som tidligere var klostre, som Aghios Nikolaos og Palaiokastro samt batterier for kystforsvar. Men den psariotiske flåten ble ikke utrustet for et aktivt forsvar, istedenfor var det besluttet om å ha disse avtaklet uten bevegelsesevne som et sperretiltak mot angrep på deres havnesteder og steder som fienden kunne landsette deres tropper på. Det var ikke mulig å føre folk i sikkerheten med den psariotiske flåten. Enkelte av kapteinene hadde ønsket å brenne disse skipene.
Om dagen den 27. juni seilte flere fiendtlige fregatter langs kysten av Lilleasia frem til øya som så ble rekognosert for å finne det beste stedet for å landsette deres tropper. Kanonilden fra flere av batteriene nådde ikke frem til fregattene. Mens flåten med krigsskip og transportskip seilte til farvannet mellom Lesbos og Psará, rykket de fremste elementer inn i Kanalosbukten der de kom inn i en utveksling av kanonkuler og granater utover den 2. juli 1824. Om natten ble alle lanserner og mindre lykter tente for å unngå overraskelsesangrep med brannskip. Konstantinos Kanaris beskrevet sjøen natten til 3. juli som «en stor bro av båter».
Landingen
Den 3. juli 1824 startet den osmansk-egyptiske flåten på 176 fartøyer under kommando av Husrev Pasha de første operasjoner på Psaraøya. Det første angrepet var gjennomført som et avledende angrep på den meste befestede bukten mot hovedstaden mens det andre angrepet som var den egentlige landingsoperasjonen, gikk mot kysten nord på øya i nærheten av Kanalosbukten. De første osmanske tropper som gikk på land i den lille bukten ved Erino, var albanske muslimer, ledet av Ismael Pliassa, som en elitestyrke. De avanserte raskt i landet, og tok batteriet på fire eller fem kanoner uten sterk motstand. De greske forsvarerne ble drept på stedet, deriblant de lokale kommandanter av albansk slekt som i ettertiden var anklaget for forræderi. Over fire tusen mann gikk på land og slo vekk forsvaret så veien langs vestkysten til Psara by på den andre siden av øya ble åpnet. Forsvaret besto av 1.448 væpnede menn hvorav 523 psariotere.
Angrepet
Den osmanske kolonnen avanserte sørover langs hovedvegen, deretter ble delt i to mindre kolonner som ledd i deres slagplan. Den ene kolonnen på tre tusen mann gikk mot byen Ftelio i sørøst for å ta ut de sterke kystbefestninger for at admiral Husrev Pasha skal kunne komme til fra sjøsiden. Mens de tyrkiske og egyptiske krigsskipene bombarderte havnestedet og forårsaket stor ødeleggelse, ble de fåtallige forsvarerne knust under angrepet av kolonnen.
Den andre kolonnen fra nord nådde Psara (Chora), øyas hovedstad, midt på dagen og gikk til angrep der de kom inn i meget voldsomme kamper med de væpnede innbyggerne. Gradvis ble bygningene inntatt en for en med etterfølgende massemord og annet overgrep på befolkningen på flere tusen. Deres ører og neser er sagt å ha blitt kuttet av de døde og saltet for å sendes til Konstantinopel som bevis på udådene. Men de tyrkiske soldatene led store tap mot befolkningen som hadde ingenting å miste mot overmakten, og ytterst få ble tatt levende som slaver.
Dagen etter ble det innledet en beleiring av det befestede tilfluktsstedet Palaiokastro ute på et nes utenfor den inntatte byen. Over fem hundre forsvarere og flyktninger hadde søkt tilflukt der for de tyrkiske styrkene. Utover dagen ble forsvaret meget sterkt svekket under angrepene, og i slutten kom en ødeleggende eksplosjon som drepte alle gjenværende i det befestede stedet. Historien bak denne nå sagnomsuste begivenheten dessverre nok er ikke kjent med rimelige sikkerhet for ettertiden, at det er flere versjoner om hvordan det kan ha foregått. Kruttkammeret skal ha blitt satt i fyr av de gjenværende forsvarerne under det siste angrepet som hadde brutt gjennom forsvarsverkene. Før dette hendt, skulle ett hvitt flagg med mottoet «Frihet eller Døden» ha blitt heist til topps. Minst 2 000 tyrkiske soldater er sagt å ha stormet festningen under det siste angrepet. En fransk offiser som hørte og så eksplosjonen sammenlignet det med et vulkansk utbrudd man tidligere hadde bevitnet. Mannen som er sagt å ha tent på kruttkammeret, skulle være Antonios Vratsanos.
Shoichi Yokoi
Shoichi Yokoi (1915–1997) var en soldat i den japanske hæren som i 1941 ble stasjonert på stillehavsøya Guam. Da amerikanerne gjenerobret Guam i 1944, forsvant Yokoi under jorda – bokstavelig talt. Først 28 år senere, i januar 1972, ble han oppdaget på en øde del av Guam av øyas egne innbyggere. I løpet av årene etter andre verdenskrig hadde han holdt til i en underjordisk jungelhytte. Han fikk en heroisk mottakelse da han kom hjem til Japan. Ifølge slektninger fant han seg aldri helt til rett i Japan etter gjenkomsten og av nostalgiske grunner dro han flere ganger på besøk til Guam sammen med sin kone.
1792 Reni
1792 Reni er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 24. januar 1968 av Ljudmila Ivanovna Tsjernykh ved Krim-observatoriet i Nauchnij.
Shoichi Yokoi
Yokoi døde av hjerteinfarkt i 1997, 82 år gammel.
Historien om Youki regnes som en av de merkeligste historier fra 1900-tallet. I 2009 utgav hans nevø, Omi Hatashin, en bok om hans liv på Guam som i engelsk oversettelse har fått tittelen Private Yokoi's War and Life on Guam.
Torre Ejecutiva Pemex
Torre Ejecutiva Pemex er en skyskraper i distriktet Miguel Hidalgo i Mexico by. Med sine 214 meter, er den Mexicos nest høyeste bygning, og Latin-Amerikas tredje høyeste. Fra den sto ferdig i 1982 fram til 1984, var den Latin-Amerikas høyeste bygning. Den tilhører oljeselskapet Pemex.
Bygginga starta i 1980 og ble leda av arkitekten Pedro Moctezuma. Den har 52 etasjer, i tillegg til åtte underjordiske etasjer med parkeringsplasser, og 27 heiser. Bygningas totale areal er på 94 600 m².
Massakren på Psará
Angrepet
Det er sagt at det hadde vært 25 000 menn, kvinner og barn på øya før angrepet og at opptil 17 000 var drept og solgt som slaver. Øya var allerede tett befolket ved begynnelsen på krigen med et så lite areal, den er mellom 7 og 8 km på sitt lengste og bredeste. Tallene over de døde varierer omkring erobringen og ødeleggelsen av Psara.
Egypterne og osmanene fullførte ødeleggelsen av øysamfunnet på Psara, som var regelrett blitt avbefolket som et resultat av den brutale besettelsen. Over hundre fartøyer ble erobret eller brent, dette var slutten på den psariotiske flåten.
Gjenerobringen
Psaras skjebne kom som en vekker på de andre øyene som i frykt for å lide den samme skjebne organiserte seg på nytt for å overvåke den tyrkiske flåtens bevegelser. Allerede i forveien hadde øya Hydra sendt en flåte til Kasos som var tidligere inntatt og ødelagt, men denne flåten vendte om mot Psara og gikk til angrep på den tyrkiske flåten under et voldsomt sjøslag som varte i fire dager. Med forsterkninger fra Spetses og den greske admiralen Miaoulis Kanaris som leder klarte de å stoppe tyrkerne. To fregatter ble ødelagt med brannskip. Sjøslaget sluttet med seier til grekerne som hadde reddet Samos, det neste målet for Husrev Pasha.
Admiral Andreas Miaoulis med seksten skip og fire brannskip den 15. juli 1824 landsatt en styrke på 1 500 pallikarisere som gikk til angrep på garnisonen på ett tusen soldater utplassert av Husrev Pasha. Gjenerobringen var en blodig affære, uten barmhjertighet ble de tyrkiske soldatene jaget ned og massakrert av grekerne som ødelagte tjue skip som hadde ankret opp i havnen mot ruinene av byen og Palaiokastro. Men ødeleggelsen har vært så totalt at samfunnet på Psara som i tillegg var helt utradet, aldri kom seg over knekken i året 1824.
Etter ødeleggelsen
Store deler av øya var lagt i ruiner etter det tyrkiske angrepet, at det bare er spredte utbygging utenom den enslige byen på landskapet som igjen har blitt øde og ufruktbart. Flyktningene fra Psara ble avverget fra å komme tilbake etter fredslutningen mellom den nye greske staten og Det osmanske riket i 1833. Sultanen i Konstantinopel fremdeles beholdte sin råderett på flere av øyene på Egeerhavet, blant disse Khíos og Psara. Psarioterne flyttet til den større øya Evia mot sentrale Hellas der de grunnla den nye byen Nea Psara (Ny Psara) eller til den peloponnesiske halvøya der disse bosatt seg i området rundt byen Monemvassia på østkysten. Det var først om hundre år de tidlige innbyggernes etterkommerne kunne dra tilbake til deres forfedrenes jord som ble befritt under den første Balkankrigen i 1912 av den greske marinen.
Den tragiske hendelsen under ødeleggelsen av Psara inspirerte den kjente dikteren Dionysios Solomos, forfatteren bak den greske nasjonalsangen hymne til friheten siden 1865, til å skrive et dikt om det som kalles «Ødeleggelsen av Psara» (engelsk):
Kocaeli (provins)
Kocaeli er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 3 626 km². Administrasjonssenteret ligger i byen İzmit.
Ibbenbüren
Ibbenbüren er en by og en kommune i Steinfurt landkreis i Nordrhein-Westfalen i Tyskland. Den ligger nær Mittellandkanal og Dortmund-Ems-Kanal, i vestre ende av Teutoburgskogen, om lag 20 km øst for Rheine og 25 km vest for Osnabrück. Folketallet er vel 51 581 (2008).
Kocaeli (provins)
Provinsen ligger nordvest i Tyrkia og grenser til provinsene İstanbul og Yozgat i vest og til Bursra i sør, og i nord har den kystlinje mot Svartehavet og i øst mot Marmarahavet.
Ibbenbüren
Punkrockbandet Donots kommer fra Ibbenbüren.
Kocaeli (provins)
Distrikter
Provinsen Kocaeli består av ni distrikter:
Fraccionamiento Camino Maldonado
Fraccionamiento Camino Maldonado er en by i kommunen Pando i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 15 057 innbyggere.
Befolkning
Fraccionamiento Camino Maldonado har 15 057 innbyggere (Beregning 2004)
Nordenham
Havnebyen Bremerhaven ligger på andre siden av Weser (østre banke).
Kapitél (arkitektur)
Kapitél (fra latin caput, «hode») eller kapitel betegner i arkitekturen et søylehode. I vestlig arkitektur er kapitelet, etter romersk og gresk forbilde, elementet som ligger mellom søyleskaftet og abakus, og forener førstnevntes runde form med sistnevntes kvadratiske.
Antikken
I den klassiske antikken opptrer tre kapiteltyper.
Dorisk
Det doriske kapitelet er det eldste av de tre. Det er forholdsvis enkelt og massivt. I gresk arkitektur består det av en «pute» (ekinus) med en firkantet plate [abakus] over.
Jonisk
Det joniske kapitelet har volutter på sidene, tenkt som endene på en delvis åpnet pergamentrull. Derfor er det retningsbestemt, slik at det er behov for en egen variant i hjørneposisjon.
Korintisk
Det korintiske kapitelet har akantusblader og volutter på sidene. Det ble utviklet av grekerne, men fikk sin største utbredelse i romersk arkitektur.
Andre kapiteltyper
Romerne tilføyet toskanske kapiteler (en variant av doriske) og komposittkapiteler (som kombinerer elementer fra korintiske og joniske kapiteler).
I bysantinsk arkitektur ble det korintiske kapitel videreutviklet til en type blokkapitel med dekor utformet ved bruk av bor. Disse finnes bl.a. i Hagia Sofia i Istanbul
Middelalderen
Bruken av kapiteler fortsetter i middelalderen. Det kan se ut som om det er tre forskjellige retninger i bruken:
Av de klassiske kapitelene er det særlig det korintiske og kompositt-kapiteler som blir brukt. De blir brukt som forbilder, forenklet eller som rene kopier.
Middelalderen utvikler også egne kapiteltyper som terningkapitelet og foldekapitelet. Disse finnes f.eks. på Lyse kloster. Kapiteler med planteformer og naturalistiske planter er karakteristisk for gotisk arkitektur.
Kapiteler med mennesker, dyr og fantasivesener finner vi mye i romansk arkitektur. Det var denne kapiteltypen spesielt Cistercienserne gjorde opprør mot.
Storvatnet
Storvatnet, eller Storvannet, er navnet flere innsjøer i Norge, og kan vise til:
Traboule
Trabouler finnes særlig i den franske byen Lyon, men også i Villefranche-sur-Saône og Saint-Étienne. Traboulene i Lyon er å se i de bakkete, gamle bydelene Vieux Lyon og Croix-Rousse. I Vieux Lyon er traboulene fra renessansen, mens de som finnes i Croix-Rousse ble oppført i det 18. århundret. I Saint-Étienne finnes trabouler i de historiske kvarterene Saint-Jacques og Crêt de Roc.
Traboulene hadde bl.a. den funksjon at silkeveverne kunne transportere stoffene raskt og under tak.
Sjunkhatten
Sjunkhatten er et fjell i Sørfold kommune i Nordland. Det har en høyde på 1 185 meter over havet, og en primærfaktor på 1 147 meter. Dette er blant de 40 største i Norge. Fjellet ligger på vestsida av Sjunkfjorden, midt i Sjunkhatten nasjonalpark.
Chikan
Chikan (kinesisk: 赤坎区; pinyin: Chìkǎn Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Zhanjiang i provinsen Guangdong i Folkerepublikken  Kina.
Chikan har et areal på 79 km² og teller 220 000 innbyggere (2003). Det er sentrum og sete for lokalregjeringen for Zhanjiang.
Bryce Davison
Bryce Davison (født 29. januar 1986 i Walnut Creek i California) er en canadisk kunstløper som konkurrerer i par. Sammen med sin partner Jessica Dubé vant de Canadamesterskapet tre ganger (2007, 2009 og 2010), fått bronse i verdensmesterskapet i 2008, og sølv i de fire kontinentenes mesterskap i 2009.
Etter Canadamesterskapet i 2010 kom de med i Canadas OL-tropp for Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Par
(med Dubé)
(med Daugulis)
Musikkåret 1563
Musikkåret 1563 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde musikkpersonligheter i 1563.
Elna Kimmestad
Elna Kimmestad (1918–1997) var en norsk skuespiller og regissør. Hun var mest kjent fra teaterscenen og hadde et lengre ansettelsesforhold ved Den Nationale Scene og Nationaltheatret.
Kimmestad debuterte 1942 i Erasmus Montanus på Trøndelag Teater hvor hun var ansatt til 1948. Hun var ved Den Nationale Scene fra 1944 til 1945 og igjen fra 1948 til 1968. Fra 1968 til 1982 var hun ansatt ved Nationaltheatret. Hun har også i kortere perioder vært ved Riksteatret og Rogaland Teater samt hatt flere oppdrag for Radioteatret.
På Nationalteatret medvirket hun i stykker som blant annet Den stundesløse (1968), Den spanske flue (1970), Spöksonaten (1972) og De besatte (1975). Ved Den Nationale Scene spilte hun blant annet rollen som Pauline i Nordahl Griegs Nederlaget og overlegen i Fysikerne. Hun regisserte også eventyr til barneforestillinger ved Den Nationale Scene.
Yu’an
Yu'an (kinesisk: 裕安区; pinyin: Yù'ān Qū) er et distrikt i byprefekturet Lu'an i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det har et areal på 1 526 km² og ca. 930 000 innbyggere.
Majones
Majones er en tykk, kald saus laget ved emulsjon av eggeplomme og vegetabilsk olje. Emulsjonen skjer når man pisker oljen forsiktig inn i eggeplommen. I tillegg til olje og egg brukes det ofte litt eddik, fransk sennep eller sitronsaft, salt og pepper.
Majones er grunnlag for en rekke andre sauser, for eksempel remulade.
Det finnes mange fortellinger om hvordan sausen oppsto, men den var i alle fall kjent i Frankrike fra midten av 1700-tallet.
Tony Young
Terence Anthony «Tony» Young (født 24. desember 1952 i Urmston) er en tidligere engelsk fotballspiller. Han kunne spille i alle posisjoner på midtbane og i forsvar. Han startet som lærling i Manchester United i 1968, før han fikk profesjonell kontrakt i desember 1969. Tilsammen fikk han 83 ligakamper (1 mål) for Manchester-klubben. Ligadebuten kom 19. september 1970 da klubben tapte 0-4 borte mot Ipswich Town foran 27 776 tilskuere. Han kom inn som innbytter etter 49 minutter for Tony Dunne.
Young fikk ikke spille FA-cupfinalen i 1976 mot Southampton FC, men han fikk medalje for seieren i 2. divisjon i 1974/75. Han gikk på fri transfer til Charlton Athletic i januar 1976. I september samme år ble han overført til York City, der tidligere United-kjenning Wilf McGuinness var manager. Klubben endte på sisteplass i 3. divisjon i 1977/77 og rykket dermed ned. I november 1978 ga han seg i York. I februar 1980 fikk han kontrakt med Bangor City i Alliance Premier League.
Lucheng
Lucheng kan være:
Vårhalvspinner
Vårhalvspinner (Achlya flavicornis) er en sommerfugl som tilhører familien sigdvinger (Drepanidae). Den er vanlig over det aller meste av Norge og flyr tidlig på våren, som en av de første sommerfuglene.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 40 – 43 mm), ganske kraftig bygd, grå spinner med lange, smale forvinger. Antennene er forholdsvis kraftige, gulaktige på farge om omtrent halvparten så lange som forvingen. Forvingen er temmelig smal, grå, ved roten med tre – fire mørke tverrstriper, lenger ute med en slik tverrstripe. Omtrent midt i vingen er det en firkantet, lysgrå flekk, noen ganger en mindre flekk utenfor denne. Bakvingen er lys grå. Larven er naken, lang og tynn, blek til ganske mørk, litt gjennomsiktig, med små, hvite prikker. Hodekapselen er brungul.
Levevis
Vårhalvspinneren finnes i alle slags skog med innslag av bjørk (Betula spp.), som er larvenes næringsplante. Den finnes også opp i fjellbjørkeskogen. Den flyr om natten i mars – mai og er en av de første sommerfuglene ut om våren. Den kommer ofte til lys.
Utbredelse
Vårhalvspinneren finnes i Mellom- og Nord-Europa, videre østover til Stillehavet i Øst-Sibir. I Norge ser den ut til å finnes i hele landet bortsett fra i høyfjellet, og den er vanlig de fleste steder.
Ninianrørledningen
Ninian Pipeline er en 175 km lang oljerørledning fra Ninian Central platform i Nordsjøen til Sullom Voe Terminal på Shetland i Skottland. Rørledningen frakter råolje fra feltene Ninian Central, Ninian North og Ninian South, Magnus, South Magnus, Heather, Lyell, Columba og Strathspey. Den 36 tommer i diameter tykke rørledningen ble lagt i 1975-1976. Første olje ble levert til Sullom Voe Terminal i desember 1978. Rørledningen opereres av BP på vegne av partnerne.
1793 Zoya
1793 Zoya er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 28. februar 1968 av Tamara Mikhailovna Smirnova ved Krim-observatoriet i Nauchnij.
Juan Antonio Morales
Juan Antonio Morales (født 1943 i Cochabamba i Bolivia er en boliviansk økonom. Han var sentralbanksjef for Bolivias sentralbank fra 1995 til 2. mai 2006, da Raúl Garrón Claure overtok stillingen.
Utdanning og yrkeskarriere
Dette er den lengste perioden en sentralbanksjef har hatt, siden sentralbanken ble etablert i 1928. Han var sentralbanksjef under seks presidenter og ni finansministre i Bolivia. I sin periode som sentralbanksjef var han også rådgiver for bl.a. FNs økonomiske kommisjon for Latin-Amerika og Karibia (United Nations Economic Commission for Latin America and the Caribbean, UNECLAC).
Morales har en doktorgrad i økonomi fra Det katolske universitetet i Louvian i Belgia fra 1967 og 1971. Før han ble sentralbanksjef var han professor ved Bolivian Catholic University.
Han har skrevet over 40 fagbøker og artikler, og snakker flytende spansk, fransk og engelsk.
Bowling Green State University
Bowling Green State University (BGSU) er et universitet i Bowling Green i Ohio i USA.
Universitetet ble grunnlagt i 1910, og har i dag over 20 000 studenter. Det tilbyr studier opp til mastergrad og doktorgrad, og var USAs første med doktorgrad innen fotokjemi. Professoren William Russell Easterly tok en bachelor på BGSU i 1979.
1916 (album)
1916 er det tiende studioalbumet til heavy metal-bandet Motörhead.
Kari Diesen
Kari Diesen (født Heide Steen 24. juni 1914 i Kristiania, død 18. mars 1987 samme sted dvs. i Oslo) var en norsk skuespiller og sanger. Hun ble særlig kjent som revyartist og for flere filmroller.
Bakgrunn
Kari Diesen var datter av Harald Steen og Signe Heide. Moren tilhørte den store Heide-slekten. Kari og hennes tre søsken Åse, Harald og Randi fikk alle etternavnet Heide Steen. Kari brukte likevel bare navnet Kari Steen frem til hun giftet seg og tok ektemannens etternavn.
Barna i Heide Steen-familien vokste opp i Grønnegaten ved Pilestredet, like nedenfor Lasson-villaen der blant andre søstrene Alexandra Thaulow, Oda Lasson og Bokken Lasson hadde vokst opp. Åtte av morens ti søsken arbeidet innen teater- og musikkfaget. Kari bestemte seg følgelig allerede i barndommen for å gå til scenen.
Karriere
Seks år gammel fikk hun sin første filmrolle i filmen Kaksen på Øverland.
Som voksen hadde hun flere filmroller, og er mest kjent for filmene Støv på hjernen, Sønner av Norge og Sønner av Norge kjøper bil. Kari Diesen var ellers stemmen til Baktus i filmen om Karius og Baktus.
Blant revynumrene som hun husker for er Harry, Suffløsen, Tykk og dum og deilig, Halvveis, Jacobsen og Fotballvisa. Mange har fremholdt nummeret Uteliggerne (sammen med Arvid Nilssen) som en av hennes fremste prestasjoner. Monologen Mannfolk har også gått over i revyhistorien. I 1957 fikk hun en stor plateslager med Vilhelm Dybwads Hovedøen på His Master's Voice.
Priser og hedersbevisninger
I 1971 mottok hun Leonardstatuetten, som er norsk revys høyeste heder.
I 1980 ble hun tildelt Juryens hederspris under utdelingen av årets Spellemannprisen.
Günther Beckstein
Günther Beckstein (født 23. november 1943 i Hersbruck i Bayern i Tyskland) er en bayersk politiker (CSU). Fra 9. oktober 2007 har han vært ministerpresident i Bayern. Før han ble ministerpresident var han i 14 år innenriksminister i Edmund Stoibers regjering.
Bakgrunn
Günther Beckstein er av frankisk opprinnelse og er protestant, likesom de fleste i denne delen av Bayern, men i motsetning til den katolske majoriteten i Bayern. Han er utdannet jurist ved universitetene i Erlangen og München, og tok doktorgraden i 1975 med avhandlingen Der Gewissenstäter im Strafrecht und Strafprozeßrecht.
Fra 1971 til 1988 hadde han sin egen advokatpraksis.
Politiker
Han begynte sin politiske karrière som distriktsleder i Junge Union i Nürnberg-Fürth i 1973. Året etter ble han innvalgt i den bayerske landdagen. I 1987 var han CSUs borgermesterkandidat i Nürnberg, men tapte for SPDs kandidat Peter Schönlein. I 1988 ble han statssekretær i det bayerske innenriksministeriet. Da Edmund Stoiber ble ministerpresident i 1993 utnevnte han Beckstein til innenriksminister. I 2001 ble han også utnevnt til Barbara Stamms etterfølger som viseministerpresident. Han ble innvalgt i Forbundsdagen i 2005, men trakk seg etter kort tid til fordel for delstatspolitikken.
Etter at Stoiber planla å tre inn i den føderale regjeringen, ble Beckstein ved siden av Erwin Huber regnet som den mest sannsynlige kandidaten til å etterfølge Stoiber. Det var planlagt en kampavstemning mellom Beckstein og Huber i CSU-fraksjonen i Bayern, men da Stoiber valgte å bli i Bayern kom det aldri til noen avstemning.
Etter at Stoiber 18. januar 2007 gjorde kjent at han ville gå av høsten samme år, ble CSUs landdagsfraksjon enig om å støtte Beckstein som etterfølger som ministerpresident. 9. oktober 2007 ble han valgt av den bayerske landdagen med 122 av 178 stemmer.
Politisk står Beckstein for harde metoder i bekjempelsen av terror og en streng innvandringspolitikk. Han tar til orde for flere fullmakter til politiet, betydelig mer omfattende overvåkning og strengere straffer. Videre ønsker han å bruke forsvaret til å bekjempe trusler inne i landet.
Han er aktiv i kirkelig arbeid, og sitter i kirkesynoden i Evangelisch-Lutherische Kirche in Bayern og i styret i organisasjonen ProChrist.
Beckstein er gift og har tre barn.
Baranja (region)
Baranja (ungarsk Baranya, kroatisk Baranja, serbisk Барања, tysk Branau) er en geografisk region mellom Donau og Drava. Området er hovedsakelig delt mellom Ungarn og Kroatia, med små folketomme område på høyresiden av Donau. I Ungarn er regionen delt inn i fylket Baranya, mens den i Kroatia er en del av Osijek-Baranja fylke.
Historie
Gjennom historien har Baranja vært en del av Romerriket, hunerriket, kongedømmet til østgoterne, kongedømmet til langobardene, kongedømmet til avarene, Frankerriket, fyrstedømmet Balaton, Det bulgarske riket, kongedømmet Ungarn, Det osmanske rike, Habsburgmonarkiet, Det østerrikske riket og Østerrike-Ungarn. I 1918-1921 ble regionen delt mellom Ungarn og kongeriket av serbere, kroater og slovenere (seinere kjent som Jugoslavia).
Regionen Baranja ble bosatt av slavere på 500-tallet, og på 800-tallet ble den en del av det slaviske fyrstedømmet Balaton. Ungarere kom til området på 800-tallet og grevskapet Baranja ble en av de første enhetene i kongedømmet Ungarn på 1000-tallet.
I 1848 inkluderte det erklærte området Serbisk Vojvodina Baranja, men serberne klarte ikke å få kontroll over regionen.
Ifølge folketellingen i 1910, i hele Baranja regionen (Baranja fylke) hadde 352 478 innbyggere. Befolkningen fordelt på språk (folketellingen i 1910):
I 1918 ble hele regionen Baranja erobret av serbiske tropper og ble administrativt en del av det nyopprettede Kongedømmet av serbere, kroater og slovenere.
Ved Trianon-traktaten (en del av freden i Versailles) i 1919, ble Baranja formelt delt mellom Ungarn og Kongedømmet av serbere, kroater og slovenere, men var de facto administrert av sistnevnte (seinere Jugoslavia) fram til 1921.
14. august 1921 ble den serbisk-ungarske republikken Baranya-Baja erklært selvstendig. Den inkluderte Barnaja og den nordlige delen av regionen Bačka. 21.-25. august 1921 ble området i republikken delt mellom Ungarn og Kongedømmet av serbere, kroater og slovenere, som tidligere var avgjort i Trianon-traktaten.
Den nordlige delen av Baranja i Ungarn ble en del av Baranya fylke. Den sørlige delen av regionen ble en del av Bačka fylke mellom 1918 og 1922, del av Bačka oblast mellom 1922 og 1929, og i 1929 innlemmet i Donau Banovina, en provins i Kongedømmet Jugoslavia. I 1941 ble det jugoslaviske Baranja okkupert av Ungarn, men gitt tilbake til Jugoslavia i 1944.
Etter 1945 ble jugoslavisk Baranja en del av sosialistrepublikken Kroatia. Mellom 1991 og 1995 var regionen under Den Serbiske Republikken Krajina sin kontroll, og mellom 1995 og 1997 var den en del av Srem-Baranja oblast, administrert av FN, før det i 1997 ble gitt tilbake til Kroatia. I dag er denne delen av regionen en del av Osijek-Baranja fylke.
Ungarsk Baranja
De største byene i ungarsk Baranja (folketall fra 2001) er:
Kroatisk Baranja
Kommuner i Kroatiak Baranja (folketall fra 2001):
Hovedbyen i Kroatisk Baranja er Beli Manastir med 8671 innbyggere (2001). Det meste av kommunene i Kroatisk Baranja har en kroatisk etnisk majoritet.
Eidsvold Værks Skiklub
Eidsvold Værks Skiklub (EVS) et idrettslag fra Eidsvoll i Akershus. Klubben ble stiftet 23. januar 1881 og regner seg som verdens eldste rene skiklubb.
Klubben har hatt utøvere som har hevdet seg både nasjonalt og internasjonalt innen skisportens nordiske grener: hopp, langrenn og kombinert. De fremste er Paul Braaten, Tormod Knutsen og Thomas Alsgaard.
Klubben arrangerer årlig flere skirenn, bl.a. hopprennet MiniLysaker'n og langrennet Staviåssprinten. Klubben har også arrangert flere større skirenn, bl.a. NM på ski i 1981.
Per januar 2012 hadde klubben 505 medlemmer.
Hopp
Lysakerbakken er en hoppbakke på Sagmoen vest for Eidsvoll Verk. Anlegget består av tre bakker med bakkestørrelser K7, K13 og K27. I anlegget er det også et dommertårn og en varmestue.
Lysakerbakken ble tatt i bruk som hoppbakke i 1897. Anlegget er blitt utvidet flere ganger, bl.a i 1923 da bakken fikk stillas og i 1950 da flomlyset ble montert. På 1980-tallet ble anlegget bygget ut til fire bakker på 7, 10, 21 og 45 meter. Den største bakken er nedlagt og stillaset er revet. Anlegget ble betydelig modernisert sommeren 2009.
Eidsvold Værks Skiklub arrangerer årlig hopprennet MiniLysaker'n i Lysakerbakken.
Langrenn
Eidsvold Værks Skiklub arrangerer årlig langrennet Staviåssprinten på Eidsvold Værk skistadion. Rennet har ikke blitt arrangert i 2010 og 2011 fordi skistadion har vært sterkt berørt av byggingen av ny E6 mellom Dal og Minnesund.
Klubbhus
Eidsvold Værks Skiklub sitt klubbhus, Skistua, ligger ved Ormlia skistadion. Skistua ble offisielt innviet 23. januar 1990.