cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nils Henrik Eggen
Eggen var utdannet arkitekt fra Norges tekniske høyskole der han avla avgangseksamen i 1957. Han arbeidet deretter noen år som arkitekt i Danmark, før han vendte tilbake til Norge og etablerte eget arkitektkontor i 1963. I Norge var han særlig virksom i Trondheim. Hans arkitektkontor, Eggen Arkitekter, har tegnet besøkssenteret ved Nidarosdomen og sto bak gjenoppbyggingen av Erkebispegården. Innen kirkearkitektur sto Eggen også bak Kolstad kirke i Trondheim, Lahpoluoppal kapell i Kautokeino og Rognsund kirke i Alta. Han tegnet en rekke skole- og undervisningsbygninger, blant annet Olavsgården kurs- og konferansesenter, undervisningsfløyen ved Dronning Mauds Minne, Steindal barneskole og Sjetne barneskole, samt Bygningsingeniøravdelingen ved NTH (nå integrert i NTNU) og Ørland ungdomsskole. Han sto videre bak Kautokeino fjellstue, Havstein bo- og servicesenter og Teglverkstunet boligområde.
Spoleto
Historie
I Romerriket blomstret byen som handelssted, men fikk ikke noen føresterangs betydning. Den lå ikke ved noen av de store romerveiene, ved en av de romerske sideveier. Byen fikk biskop på 300-tallet.
Nils Henrik Eggen
Eggen var æresmedlem i Norske arkitekters landsforbund.
Spoleto
Historie
Under langobardene, i 570, ble Spoleto hovedstad for et stort og uavhengig hertugdømme. Markgrevinnen Matilda skjenket til slutt hele hertigdømmet til pave Gregor VII.
Nils Henrik Eggen
Eggen Arkitekter AS er tre ganger hedret med Trondheim kommunes byggeskikkpris:
Spoleto
Historie
I 1155 ødela Fredrik Barbarossa byen. I 1213 ble den endelig inntatt og ble en del av Kirkestaten under pave Gregor IX. På den tid paven residerte i Avignon var den igjen heftig omkjempet, men til slutt, i 1354, klarte kardinal Gil Alvarez de Albornoz i få byen permanent innlemmet i Kirkestaten på nytt.
Nils Henrik Eggen
Det kongelige hoff kunngjorde 20. februar 2008 at kongen hadde utnevnt Eggen til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats for norsk arkitektur.»
Hovsfjæra dyrefredningsområde
Hovsfjæra dyrefredningsområde er et biotopvern i Ørland kommune, Trøndelag. Området ble fredet ved kongelig resolusjon av 23. desember 1983; det omfatter ca. 1,2 km², hvorav ca. 0,07 km² er landareal. Det øvrige er et langgrunt fjæreområde, og er et viktig beite- og rasteområde for sjøfugler og trekkfugler.
Reservatet ble opprettet i 1983 for å bevare det rike fuglelivet og fuglenes livsmiljø i området, særlig av hensyn til vade- og andefugl. Det er det nest minste av de fire delområdene i ramsarområdet Ørland våtmarkssystem.
Området ligger på sørsiden av ørlandshalvøya, mellom Brekstad og Austrått.
152 Atala
152 Atala er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 2. november 1875 av Paul-Pierre Henry fra Observatoire de Paris i Paris. Den er oppkalt etter heltinnen i François-René de Chateaubriands roman av samme navn fra 1801.
Götaverken
Et nytt anlegg ble anlagt i Göteborg-bydelen Arendal i 1950-årene, og det gamle Cityvarvet ble stengt i 1968. Selskapet ble overtatt av staten i 1977 under verftskrisen.
Arnos Grove
Arnos Grove er et område i distriktet Enfield i nordlige London. Det er lokalisert 12 km nord for Charing Cross og ligger innenfor det tradisjonelle grevskapet Middlesex.
Fram til 1930-årene ble stedet regnet som en del av Southgate, og var i svært liten grad utviklet. Det har siden blitt et typisk forstadsområde. Det moderne distriktet Arnos Grove er sentrert i den vestlige enden av Bowes Road, skjønt eiendommen som det har sitt navn etter var sentrert rundt hva som nå er Morton Crescent. Veien som går fra Morton Crescent og til Southgate kalles også for Arnos Grove.
Historie
På 1300-tallet var dette området Armholt Wood, og senere Arnolds. Fram til oppløsningen av klostrene under Henrik VIII var det nonneklosteret i Clerkenwell som eide området. Etter at kronen overtok ble Arnos Grove Estate (eller Arnolds Grove) med en herregård opprettet. Herregården ble revet i 1719. New River rant gjennom området inntil 1800-tallet, da elvens løp ble endret. Da bankieren James Colebrook kjøpte eiendommen i 1719 bygde han et herrehus kalt Arnolds i Cannon Hill, Southgate. De lokale kalte eiendommen for Arno’s og den påfølgende eieren, William Mayne, senere lord Newhaven, tilpasset seg til dette ved å døpe om navnet på huset til Arnos Grove, som nå uttales som om det aldri hadde hatt en apostrof, i motsetningen til eksempelvis Arno’s Vale i Bristol.
Fra 1777 eide slekten Walker eiendommen, men i 1918 ble den overdratt til andre eiere. I 1928 hadde lokalforvaltningen i Southgate tatt over. De åpnet Arnos Park, og la ut deler av eiendommen for salg til utviklere.
19. september 1932 åpnet Arnos Grove undergrunnsstasjon i forbindelse med at Piccadilly-linjen ble utvidet til Cockfosters. I årene som fulgte var det en voldsom byggeaktivitet i Arnos Grove, som gikk fra å være et landsens område til å bli en forstad med boliger, butikker og offentlige tilbud.
Under den andre verdenskrig ble deler av New Southgate hardt rammet av bombing, noe som førte til utvidelse av boligområdene i Arnos Grove. De to områdene er nært forbundet, med en nesten ubrutt linje av butikker over Bestyle Circus, og tre bussruter som forbinder de to stasjonene.
Calder (Cumbria)
Calder er en elv i Cumbria i England. Den har sitt utspring ved Lankrigg Moss og renner sørover. Langs elveløpet ligger et historisk landskap med blant annet klosteret Calder Abbey og flere hauggraver.
Det siste stykket av elven renner gjennom Sellafieldanlegget, hvor den møter elven Ehen og renner ut i Irskesjøen.
Klondike-gullrushet
Klondike-gullrushet var immigrasjonen av gulljegere langs Klondikeelven ved Dawson City i Canada på slutten av 1800-tallet, da gull ble funnet i området. Selve funnet som utløste rushet, ble gjort 16. august 1896. Dawson City ligger i Yukon-territoriet i nordvestre Canada, og gullrushet kalles iblant også Gullrushet i Yukon.
I ettertid har Klondike gått inn som et begrep i mange språk og viser til et plutselig og kraftig økonomisk oppsving.
Opptakten
I august 1896 vandret tre menn ledet av Skookum Jim Mason nordover, langs Yukonelven fra området omkring byen Carcross, for å lete etter hans søster Kate og hennes make George Carmack. Etter at gruppen fant George og Kate, som fisket etter laks i Klondikeelven støtte de på Nova Scotia-bonden Robert Henderson som hadde lett etter gull i Indian River, rett syd for Klondikeelven. Henderson fortalte George Carmack hvor han gravde, og at han ikke ville ha noen canadianer (Skookum Jim Mason var indianer) omkring seg.
Den 16. august 1896 fant Skookums følge rike gullforekomster i Bonanza Creek i Yukon. Det er ikke kjent hvem som gjorde det opprinnelige funnet, men den offisielle gullfinneren var George Carmack, da området var eid av ham.
Lancia Stratos
Lancia Stratos HF, mest kjent som Lancia Stratos, er en bilmodell fra den italienske bilprodusenten Lancia som ble produsert mellom 1972 og 1973. HF i modellnavnet er en forkortelse for High Fidelity.
Klondike-gullrushet
Gullrushet
Nyhetene spredtes raskt til andre gullgraversamfunn i Yukonelvas dalføre. Området der gull først ble funnet, het fra begynnelsen Rabbit Creek, men ble omdøpt til Bonanza Creek ettersom området tiltrakk seg ekstremt mange mennesker på jakt etter gull. Området ble registrert av gullgravere som tidigere hadde arbeidet omkring Fortymile River og Stewart River.
Lancia Stratos
Stratos var en svært vellykket rallybil på 1970- og 1980-tallet, og startet en helt ny æra innen rallysporten, da det var den første modellen som var designet fra grunnen av til nettopp slikt bruk. Karosseriet var designet av Bertone, mens det tekniske var løst basert på en konseptbil kalt Stratos Zero, som første gang var vist på bilutstillingen i Torino i 1970. Karosseriet var kileformet og uvanlig kort og bredt.
I 1971 presenterte Lancia prototypen Stratos HF. Prototypen var utstyrt med tre forskjellige motorer på ulike tidspunkter: Først motoren fra Lancia Fulvia, så motoren fra Lancia Beta før den til slutt fikk V6-motoren fra Ferrari Dino på 2.4 liter og 190 hk.
Klondike-gullrushet
Gullrushet
Nyheten nådde USA i juli 1897, da de første gulljegerne ankom San Francisco den 15. juli og Seattle den 17. juli, som førte til at rushet tok av på alvor. I 1898 hadde innbyggertallet rundt Klondike nådd 40 000, noe som risikerte å forårsake en sultsituasjon. Dawson City, som ble grunnlagt av gullgraverne, vokste raskt av mennesker som lette etter gull. De store funnene fantes dog 5 meter under den frosne bakken og kunne bare nås gjennom å tenne bål som tinte den. I 1899 hadde gullgraverne funnet gull for omkring 50 millioner Canadiske dollar, noe som kun dekket kostnadene ved utgravingene. Etter 1900 sank produksjonen kraftig.
John Francis Davis
John Francis Davis (født 16. juli 1795 i London i Storbritannia, død 13. november 1890 i Gloucestershire) var en engelsk sinolog og kolonipolitiker.
Lancia Stratos
Lancia testet bilen hardt i løpet av sesongene 1972 og 1973, hovedsakelig i Gruppe 5-racing, hvor prototyper var tillatt. Produksjonen av de 400 gatemodellene som var nødvendig for homologering til Gruppe 4-racing ble startet i 1973, og bilen var godkjent til bruk i verdensmesterskapet i 1974. Dino V6-motoren gikk ut av produksjon i 1974, men omkring 500 motorer blant de siste av samlebåndet ble levert til Lancia. For racingbruk var motoren trimmet til 280 hestekrefter, og i enkelte tilfeller helt opp til 560 hestekrefter med hjelp av turbolading.
John Francis Davis
John Davis ble utnevnt til skriver ved det britiske Ostindia-kompanis faktori i Kanton i 1813. Deretter fortsatte han ved faktoriet, og ble dets president i 1832. Han ble joint commissioner i Kina sammen med lord Napier i 1834.
Lancia Stratos
Bilen vant verdensmesterskapene i 1974, 1975 og 1976 med Sandro Munari bak rattet, og mange mener Stratos kunne ha tatt flere seire hvis det ikke hadde vært for at interne krefter i Fiat-systemet (som eide Lancia) heller ønsket Fiat 131 Abarth til bruk i rally.
John Francis Davis
Fra 1844 til 1848 var han superintendent for den britiske handelen i Kina og guvernør i Hongkong. I 1845 ble han opphøyd til baronett.
Lancia Stratos
Kun 492 eksemplarer av gateutgaven ble bygget, og Stratos er dermed en svært sjelden bilmodell. I 1978 bygget Bertone en konseptbil basert på Stratos, kalt Sibilo.
John Francis Davis
Davis organiserte den første folketellingen i Hongkong, som kom til at byen hadde 23.988 innbyggere. Han ble ikke populær i Hongkong, noe som skyldtes skatter og avgifter som han innførte i den britiske kronkolonien. De tiltakende konflikter med de britiske handelsfolk der førte til at han sa opp sine stillinger og forlot Hongkong i 1848.
Han utgav en rekke oversettelser av kinesiske verker og skrev også egne verker, som The Chinese: A General Description of the Empire of China and its Inhabitants (2 bind, 1836), Sketches of China (4 bind, 1841, 2. utg. 1845), China, during the War and Since the Peace, og Chinese Miscellanies (1865).
Sonja Åkesson
Sonja Åkesson (født 19. april 1926 i Buttle på Gotland, død 5. mai 1977) var en svensk forfatter, poet og billedkunstner.
Sonja Åkesson bruker å beskrives som en nyenkel poet med dikt som kritiserte samfunnet og skildret hverdagen med et avskallet språkbruk. Hun ble noen ganger kalt for «folkhemspoeten». Hennes store gjennombrudd kom i 1963 med diktsamlingen Husfrid hvor hun kritisk skrev om det samfunn som formet den samtidige kvinnen. Hun ble satt svært stor pris på av datidens nyvakte kvinnebevegelse og omfavnet av ulike feministiske profiler og bevegelser.
Hennes kanskje mest kjente dikt er nok Äktenskapsfrågan fra gjennombruddsboken Husfrid som innledes med raden «vara vit mans slav». Andre populære dikt er Åkej og Ja tack.
Som billedkunstner illustrerte hun blant annet sin bok "Hjärtat hamrar, lungorna smälter" (1972) og hennes bilder ble vist første gang på Hallands museums høstsalong i 1975.
Hun var gift med poeten og kunstneren Jarl Hammarberg. Sonja Åkesson døde i 1977 av leverkreft.
Hennes «Slagdängor» ble i 1983 sunget inn på LP-plate av Ulla Sjöblom. Hun skrev også tekster til LP-platene Sånger om kvinnor og Tjejclown. På den førstnevnte platen finnes de velkjente Den ensamma mamman i traversen med Ulla Sjöblom og Ska bli sjuksyster jag, tralala med Lottie Ejebrant.
Sonja Åkesson Sällskapet ble stiftet på Gotland i 2000
Om Sonja Åkesson
Bengt Martin: Sonja Åkesson. Rabén & Sjögren, 1984.
Atrium
Et atrium var i antikken et sentralt rom eller en gård i et romersk privathus. Her var ikke tak over, og i midten var der et basseng til å samle regnvann.
I tidlig kristen arkitektur er det en åpen plass foran basilikaen hvor biskopen skulle tas imot før gudstjenestene. Den har lave søyleganger på alle fire sidene med et springvann i midten.
Senere er navnet brukt på alle forhaller foran en kristen sakralbygning.
I moderne tid brukes atrium også om en hage eller et gårdsrom som er omsluttet av et eller flere lave hus, eller om et åpent overbygget rom inne i et kontor, hotell eller annet offentlig bygg.
E.E. Cummings
Edward Estlin Cummings, vanligvis forkortet til E.E. Cummings eller e.e. cummings, (født 14. oktober 1894, død 3. september 1962), var en amerikansk poet.
Cummings er best kjent for sin uvanlige bruk av både grammatikk og tegnsetting: store bokstaver dukker opp midt i ord, tegnsettingen og linjene er ofte (tilsynelatende) helt kaotisk, og mange av diktene hans er vanskelige å forstå noe av før de leses høyt. Virvarsbruken av store og små bokstaver fikk også forleggerne hans til å skrive navnet med bare små bokstaver, e.e. cummings, men Cummings selv skal ikke ha gjort dette.
Et eksempel på stilen hans er dette lille diktet hentet fra diktsamlingen Tulips and Chimneys (1923):
l(a
le
af
fa
s)
one
l
iness
Et annet berømt eksempel er det følgende diktet som er mer tradisjonelt og likevel viser Cummings' utradisjonelle stil:
anyone lived in a pretty how town
(with up so floating many bells down)
spring summer autumn winter
he sang his didn't he danced his did
cared for anyone not at all
they sowed their isn't they reaped their same
sun moon stars rain
Söndags-Nisse
'Söndags-Nisse'' var et svensk vittighetsblad som kom ut i årene 1862–1924.
Den første redaktøren var L R L Götberg. Senere redaktører var blant andre Johan Gustaf Schultz (?-1869), Frans Hodell (1870–90), Hugo Vallentin (1894(?)-1901) og Hans Zetterström ("Hasse Z") (1901–24).
Til avisens mest berømte medarbeidere hører tegneren Oskar Andersson (signaturen OA). Hans tidlige tegneserie Mannen som gör vad som faller honom in dukket regelmessig opp i Söndags-Nisse.
Bridgend
Bridgend (walisisk Pen-y-bont ar Ogwr) er en by i det sørlige Wales, omtrent midt mellom Cardiff og Swansea. Den har omkring 35 000 innbyggere (2004).
Söndags-Nisse
Den parodiske «landsortstidningen» (lokalavisa) Grönköpings Veckoblad begynte som et ensidesinnslag i Söndags-Nisse 1902 (selve stedsnavnet Grönköping hadde riktignok vært brukt i vitsetegninger i avisa helt siden 1895) og ble ei selvstendig avis i 1916.
Bridgend
Byen er administrasjonssenter for og har gitt navn til grevskapsdistriktet Bridgend. Navnet kommer fra en bro som krysset elven Ogmore.
Söndags-Nisse
Söndags-Nisse ble i 1924 slått sammen med Albert Engströms vittighetsblad Strix til Söndagsnisse-Strix og utkom med dette navnet til 1955.
Bridgend
Det ligger to slott i byen: Coity og Newcastle.
Bridgend var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1948 og 1998.
Det kjente Metall bandet Bullet for My Valentine er fra Bridgend.
Jupiters ringer
Jupiters ringer, også kalt det jovianske ringsystemet, er et system av planetariske ringer omkring planeten Jupiter. Det var det tredje planetariske ringsystemet som ble oppdaget i solsystemet etter ringene til Saturn og Uranus. Ringene ble oppdaget av romsonden Voyager 1 i 1979 og ble grundigere undersøkt av banesonden Galileo på 1990-tallet. Siden 1990 har ringsystemet blitt observert av Hubble-teleskopet og James Webb-teleskopet. Bakkebaserte observasjoner krever enormt store teleskoper.
Ringene er svake og består hovedsakelig av støv. Det er fire bekreftede ringer: (1) en tykk indre torus av partikler («halo-ringen»); (2) en relativt lys og eksepsjonelt tynn «hovedring»; (3 og 4) to vide, tykke og svake ytre «slørete ringer» oppkalt etter månene som deres materiale stammer fra: Amalthea og Thebe. Det eksisterer muligens også en femte ring i nærheten av banen til månen Himalia.
Hoved- og halo-ringen består av støv fra månene Metis, Adrastea og andre ukjente legemer som et resultat av høyhastighetsnedslag. Høyoppløselige bilder tatt av romfartøyet New Horizons i februar og mars 2007 avslørte en rik finstruktur i hovedringen.
I synlig og nær infrarødt lys er ringene rødaktige, unntatt halo-ringen som er nøytral eller blå i fargen. Størrelsen på støvet i ringene varierer, men tverrsnittsarealet er størst for ikke-sfæriske partikler med radier på ca. 15 μm i alle ringene unntatt halo-ringen. Halo-ringen er sannsynligvis dominert av submikrometerstøv. Den totale massen av ringsystemet (inkluderte uavklarte foreldrelegemer) er lite kjent, men er sannsynligvis i størrelsesorden 1011–1016 kg. Alderen til ringsystemet er ikke kjent, men det kan ha eksistert siden Jupiter ble til.
Utseende og struktur
Den smale og relativt tynne hovedringen er den lyseste delen av Jupiters ringsystem. Den ytre grensen ligger ved en radius på ca. 129,000 km (1,806 Rj, Rj = Jupiter ekvatorradius eller 71,398 km) og sammenfaller med banen til Jupiters minste indre måne, Adrastea. Den indre grensen er ikke markert med noen satellitter og ligger ca. 122,500 km (1,72 Rj), noe som gir en bredde på hovedringen på ca. 6,500 km.
Utseende av hovedringen avhenger av visningsgeometrien. I det foroverspredte lyset begynner lysstyrken til hovedringen å avta kraftig ved 128,600 km (like innenfor Adrasteas bane) og når bakgrunnsnivåer ved 129,300 km – like utenfor Adrasteas bane. Derfor ser det tilsynelatende ut som at Adrastea forfølger ringen ved 129,000 km. Lysstyrken fortsetter å øke i retning av Jupiter og har et maksimum nær ringens sentrum ved 126,000 km, selv om der er et uttalt gap (hakk) nær banen til Metis ved 128,000 km. Den indre grensen av hovedringen derimot, synes å falme langsomt fra NaN km hvor den flettes inn i halo-ringen. I fremoverspredt lys er alle jovianske ringer spesielt lyse.
I bakoverspredt lys er situasjonen annerledes. Den ytre grensen av hovedringen, beliggende ved 129,100 km eller like utenfor Adrasteas bane er svært bratt. Banen til månen er markert med et gap av ukjent opprinnelse beliggende ca. ved 128,500 km. Den tredje ringen ligger innenfor det sentrale gapet utenfor Metis' bane. Ringens lysstyrke faller markant like utenfor Metis' bane og danner dermed Metis-hakket. Innenfor Metis' bane stiger lysstyrken til banen mye mindre enn i foroverspredt lys, så i bakoverspredt lys synes hovedringen å bestå av to ulike deler: en smal ytre del som strekker seg fra NaN km som i seg selv inkluderer tre smale ringer delt av gap, og en svakere indre del fra NaN km som mangler en synlig struktur som i den foroverspredte geometrien. Metis-gapet fungerer som deres grense.
Den fine strukturen i hovedringen ble oppdaget av banesonden Galileo og er synlig i bakoverspredte bilder tatt av New Horizons i februar–mars 2007. De tidlige observasjonene av Hubble-teleskopet (HST), Keck-observatoriet og Cassini-sonden fanget den ikke opp, sannsynligvis på grunn av utilstrekkelig romlig oppløsning. Den fine strukturen ble imidlertid observert av Keck-teleskopet ved å bruke adaptiv optikk i 2002–2003.
I bakoverspredt lys fremstår hovedringen som tynn som et barberblad og strekker seg bare 30 km i vertikal retning. På sidespredningsgeometrien er ringtykkelsen 80–160 km og er noe økende i retning av Jupiter. Ringen fremstår som mye tykkere i det foroverspredte lyset – ca. 300 km. Banesonden Galileo oppdaget «utblomstringen» (blooming) av hovedringen – en svak ~600 km tykk sky av materialer som omgir den indre delen. Utblomstringen vokser i tykkelse mot den indre grensen av hovedringen hvor den går over til halo-ringen.
Galileo avslørte også langsgående variasjoner i hovedringens lysstryke uavhengig av visningsgeometrien. Galileo-bildene viste også noen flekker i ringene på størrelser fra 500–1,000 km.
I februar-mars 2007 gjennomførte romfartøyet New Horizons et dypt søk etter nye små måner i hovedringen. Ingen nye satellitter større enn 0,5 km ble funnet, men kameraene oppdaget syv små klumper med ringpartikler. Disse gikk i bane rett innenfor banen til Adrastea inni en tett ring. Konklusjonen om at de er klumper og ikke små måner er basert på deres asimutale tilsynelatende utvidelse. De er motstående 0,1–0,3° langs ringen, noe som tilsvarer NaN km. Klumpene er delt inn i to grupper på henholdsvis fem og to grupper. Klumpenes natur er ikke klar, men banene er nær 115:116 og 114:115-resonanser med Metis. De kan være bølgelignende strukturer fremkalt av denne vekselvirkningen.
Spektrum og fordeling av partikkelstørrelser
Hovedringens spektrum er fotografert av HST, Keck, Galileo og Cassini. Bildene viser at partikler som dannes her er røde, og at albedoen er høyere ved lengre bølgelengder. Det eksisterende spektrumet gikk over området 0,5–2,5 μm. Så langt har det ikke blitt funnet noen spektraltrekk som kan tilskrives spesielle kjemiske forbindelser, selv om observasjoner av Cassini viste bevis for absorpsjonsstriper nær 0,8 μm og 2,2 μm. Hovedringen har et spektrum som er svært likt Adrastea og Amalthea.
Egenskapene til hovedringen kan forklares med hypotersen av at den inneholder betydelige mengder støv med partikkelstørrelser på 0,1–10 μm Dette forklarer den sterkere foroverspredningen av lys i forhold til bakoverspedning. De større legemene er imidlertid nødvendige for å forklare den sterke bakoverspredningen og finstrukturen i den lyse ytre delen av hovedringen.
Analyser av tilgjengelige fase- og spektraldata fører til en konklusjon om at størrelsesfordelingen av små partikler i hovedringen styres av en potenslov
hvor n(r) dr er et antall partikler med radier mellom r og r + dr og A er en normaliseringsparameter valgt for å matche den kjente totale lysfluksen fra ringen. Parameteren q er 2,0 ± 0,2 for partikler med r < 15 ± 0,3 μm og q = 5 ± 1 for de med r > 15 ± 0,3 μm. Fordelingen av store legemer i mm-km-størrelser er enda ikke fastsatt. Spredningen av lys i denne modellen domineres av partikler med r rundt 15 μm.
Potensloven nevnt ovenfor tillater estimater av den optiske dybden for hovedringen:  for de store legemene og  for støvet. Denne optiske dybden betyr at det totale tverrsnitte av alle partiklene i ringen er ca. 5,000 km². Partiklene i hovedringen antas å ha asfæriske former, og den totale massen av støvet er estimert til 107–109 kg. /Massen til de store legemene, utenom Metis og Adrastea, er 1011–1016 kg avhengig av den maksimale størrelsen – den øvre veriden tilsvarer omtrent 1 km i makismal diameter. Disse massene kan sammenlignes med massen til Adrastea som er ca. 2 kg, Amalthea som er ca. 2 og månen som er ca. 7,4 kg.
Tilstedeværelsen av to populasjoner av partikler i hovedringen forklarer hvorfor dens utseende avhenger av visningsgeometrien. Støvet sprer lyset fortrinnsvis i retning forover og danner en relativt tykk homogen ring avgrenset av Adrasteas bane. I motsetning er store partikler, som sprer lyset bakover, begrenset til innsiden av regionen mellom banene til Metis og Adrastea i en rekke spiraler.
Opprinnelse og alder
Støvet blir kontinuerlig fjernet fra hovedringen av en kombinasjon av Poynting-Robertson-effekten og elektromagnetiske krefter fra den Jupiters magnetosfære. Volatile materialer, for eksempel is, fordamper raskt. Livstiden for støvpartikler i ringen er fra 100–1,000 år, så støve må kontinuerlig fornyes i kollisjoner mellom store legemer med størrelser fra 1 cm til 0,5 km og mellom de samme store legemene og partikler med høy fart som kommer fra utsiden av det jovianske systemet.
Denne overordnede populasjonen av legemer er begrenset til den smale – ca. 100 km – og lyse ytterdelene av hovedringen og inkluderer Metis og Adrastea. De største overordnede legemene må være mindre enn 0,5 km i størrelse. Den øvre grensen på størrelsen ble innhentet av romfartøyet New Horizons. Den tidligere øvre grensen, innhentet etter observasjoner av HST og Cassini, var nesten 4 km.
Støvet som produseres i kollisjoner opprettholder omtrent de samme baneelementene som de overordnede legemene og går sakte i spiral i retning mot Jupiter og danner den svake (i bakoverspredt lys) innerste delen av hovedringen og halo-ringen. Alderen på hovedringen er ikke kjent, men den kan være den siste rest av en tidligere populasjon av mindre legemer nær Jupiter.
Vertikale korrugeringer
Bilder fra romsondene Galileo og New Horizons viste tilstedeværelsen av to sett av vertikale spiralformede korrugeringer i hovedringen. Disse bølgene ble tettere viklet over tid med den hastigheten som forventes for differensial nodal regresjon i Jupiters tyngdefelt. Ekstrapolerer vi bakover, ser det ut til at den mest fremtredende av de to bølgesettene har vært sterkest i 1995, omkring tiden for nedslaget av kometen Shoemaker-Levy 9, mens det mindre settet ser ut til å dateres til første halvdel av 1990.
Galileo's observasjoner i november 1996 er konsistente med bølgelengder på 1920 ± 150 og 630 ± 20 km, og vertikale amplituder på 2.4 ± 0.7 og 0.6 ± 0.2 km, for henholdsvis de større og mindre sett av bølger. Dannelsen av det større sett med bølger kan forklares hvis ringen fikk nedslag av støvpartikler av en partikkelsky fra kometen med en total masse i størrelsen 2–5 × 1012 kg, som kunne ha tiltet ringen ut av ekvatorplanet med 2 km. Et lignende spiraliserende bølgemønster som tightens over time ble observert av Cassini i Saturns ringer (C- og D-ringen).
Eksterne lenker
Jupiter (Planet) 木星の衛星と環
Liste over kommuner i delstaten Oaxaca
Den meksikanske delstaten Oaxaca består av 570 kommuner (municipios):
Petäjävesi
Petäjävesi er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har cirka 3 700 innbyggere og et areal på 495,49 km² hvorav 38,84 km² er vann. Petäjävesi er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Jyväskylä, Uurainen, Multia, Keuru og Jämsä.
Trebåt
Trebåt er en båttype laget av (eller hovedsakelig av) treverk. Trebåter blir bygget av trebåtbyggere, eller i noen spesielle tilfeller hjemme som en hobby.
I dag er trebåten en moderne båtkonstruksjon som ofte kombinere flere typer materialer. Det finnes en betydelig antall type trebåter. Snekke, skøyter, seilbåter og motorbåter. Selv om plastbåten er en stor aktør eksisterer det mange trebåter i dag, og noen kan en se på museer som har samlet gamle og spesielle modeller. Det arrangeres også trebåtfestivaler hvor trebåter stilles ut Kjente trebåter er for eksempel vikingskipene, «Fram» og Redningsskøyta. Kjente trebåtbyggere: Colin Archer, Johan Anker og Bjarne Aas.
15. serierunde i Adeccoligaen 2007
15. serierunde i Adeccoligaen 2007 var den første runden etter fotballferien og startet 21. juli klokken 16.00 med den TV-sendte kampen mellom Molde og Løv-Ham. Runden ble avsluttet med syv kamper den 22. juli som alle startet klokken 18.00.
Rasta skole
Rasta skole er en 3-og 4-parallell barneskole med rundt 570 elever i Lørenskog kommune. Skolens ledelse består av rektor, assisterende rektor og to undervisningsinspektører. Skolen har ca. 85 ansatte på skole, base og SFO.
Skolen ble tatt i bruk i 1986 og dekker vestre del av Lørenskog kommune og var tidligere også skole for barna som nå tilhører Benterud skole.
Exodus (Bob Marley and The Wailers)
Exodus er Bob Marley & the Wailers' femte studioalbum, utgitt i 1977. Dette var året etter at Marley hadde blitt skutt og flyttet til London sammen med bandet. Da Bob Marley og The Wailers bodde i Storbritannia og ga ut albumet Exodus var Bob Marleys gjennombrudd i Europa et faktum. Albumet bærer preg av Rastafari og Bob Marleys revolusjonære sider kommer fram blant annet i «Guiltiness» og tittellåta «Exodus». Exodus inneholder flere av Marleys klassikere som «Jamming», «One Love/People Get Ready» og «Turn Your Lights Down Low».
Albumet er produsert av Bob Marley and The Wailers.
Petrolia
Petrolia SE (tidligere Petrolia ASA) ose: PSE er et norsk industriselskap grunnlagt i 1997 med virksomhet tilknyttet olje- og gassvirksomhet, bl.a. oljeservice og letevirksomhet. Tidligere drev selskapet også med utleie av borerigger.
Historikk
Petrolia ble stiftet 17. mars 1997 og kjøpte like etter den halvt nedsenkbare boreriggen SS «Petrolia» samt 20% av «Deep Sea Bergen». Selskapet ble notert på Oslo Børs den 12. mai 1997. I september 1997 inngikk selskapet et 10-årig certeparti med det russiske selskapet Arktikmorneftegazrazvedka («Arktik») om leie av boreskipet DS «Valentin Shashin». I 2000 oppsto en tvist mellom partene, der Arktik krevde skipet tilbakelevert. Petrolia Drilling tapte saken i 2005, men dannet samme år et joint venture med selskapet Sinvest ASA: Venture Drilling AS, og inngikk en ny leieavtale med Arktik. Mellom 2005 til 2008 kjøpte Petrolia andeler i riggselskapene PetroMENA ASA (51,5%) og Petrojack ASA (39,9%), og i 2007 ble SS «Petrolia» solgt til PetroMENA ltd. I 2007 kjøpte Petrolia oljeserviceselskapet Independent Oil Tools AS (IOT) som bl.a. hadde virksomhet i Australia og Nederland. PetroMENA ASA gikk konkurs i 2009 og Petrojack ASA gikk konkurs i 2010. Selskapet skiftet i 2010 navn fra Petrolia Drilling ASA til Petrolia ASA og i 2012 ble dagens Petrolia SE etablert gjennom en fusjon. I 2011 ble Petrolia NOCO AS (tidligere Petrolia Norway AS) etablert for å drive med letevirksomhet.
Virksomhet
I 2011 var Petrolia hovedsakelig virksom innen oljeservice, men var i tillegg i gang med å bygge opp et leteselskap.
Letevirksomhet
Petrolias letevirksomhet drives gjennom datterselskapet Petrolia NOCO AS grunnlagt i juni 2011 med Vidar Bergo Larsen som daglig leder. Høsten 2019 ble Linn Katrine Høie ansatt som daglig leder for Petrolia NOCO. Selskapet har kontorer i Oslo og Bergen. I august 2011 overtok selskapet en 10 % andel i PL 356 fra Det norske som inneholdt Ulvetanna-prospektet, og i februar 2012 ble selskapet prekvalifisert som rettighetshaver på norsk kontinentalsokkel. Selskapet har foreløpig kun virksomhet på norsk sokkel.
153 Hilda
153 Hilda er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 2. november 1875 av Johann Palisa fra Pula. Den er oppkalt etter den østerrikske astronomen Theodor von Oppolzers datter.
Den engelske ligacupen 2009–2010
Den engelske ligacupen 2009–2010, også kalt Carling Cup etter dens sponsor, er den 50. engelske ligacupen. Det deltar 92 fotballag fra Englands fire øverste divisjoner.
Andre runde
Trekningen av andre runde fant sted 12. august 2009. 13 Premier League lag deltok i andre runde.
Tredje runde
Trekningen av tredje runde fant sted den 29. august 2009. De resterende syv Premier League-lagene deltok i tredje runde.
Fjerde runde
Trekningen av fjerde runde fant sted den 26. september 2009.
Femte runde
Trekningen av femte runde fant sted den 31. oktober 2009.
Semifinalene
Trekningen av semifinalene fant sted den 2. desember 2009. Semifinalene spilles i to runder.
Finalen
Finalen ble spilt på Wembley Stadium i London den 28. februar 2010.
Erik Espeseth
Erik Espeseth (født 1967) er en norsk siviløkonom og idrettsleder. Han har hatt lederstillinger i flere fotballklubber, deriblant i Vålerenga fotball.
Espeseth hadde stillingen som markedssjef i Braathens fra 1993 til 1996, deretter var han leder av PR- og informasjonsavdelingen i VG (1996–2000) og daglig leder og grunnlegger av barne-nettsiden Dinolife (2000–2001). Fra 2002 til 2010 hadde han stillingen som kommersiell direktør i Rosenborg Ballklub, og fra 2010 til 2016 hadde han stillingen som daglig leder for fotballklubben Strømsgodset. I 2016 tok over jobben som daglig leder i Vålerenga Fotball.
Espeseth har også sittet i styret for Eliteserien i fotball (2012–2019). Fra 1993 til 2001 var han på frivillig basis engasjert i fotballklubben Stabæk, hvor han primært drev med sponsor og salg.
I 1980- og 1990-årene var han en aktiv vannpolospiller for Asker-klubben Landøya Vannpoloklubb og var med på å ta laget til NM-gull i 1991. Han representerte Norge på aldersbestemte landslag i mange år og spilte over 50 A-landskamper.
I 1999 deltok han i realityserien Robinsonekspedisjonen.
Presidentvalget i El Salvador 1977
Presidentvalget i El Salvador 1977 ble avholdt i El Salvador 20. februar 1977. Valget ble vunnet av General Carlos Humberto Romero, som fikk 67,30% av stemmene. Han representerte partiet Partido Conciliación Nacional. Hans motkandidat var Ernesto Claramount Rozeville fra partiet Unión Nacional Opositora.
Resultat
Det endelige valgresultatet ble følgende:
Mitokondriesykdommer
Mitokondriesykdommer er betegnelsen på en gruppe sykdommer knyttet til organismens energiomsetning. Hver enkelt celle inneholder små "kraftverk" (mitokondrier) som utnytter ernæringens fett og kullhydrater til å danne energirike forbindelser.
Alle kroppens organer og funksjoner er avhengige av energi i vekslende grad. Hjerne, hjerte, nyrer og lever er blant de mest energikrevende organene i kroppen, og rammes derfor først ved forstyrrelser i cellenes energiproduksjon.
Mitokondriesykdommer ble opprinnelig beskrevet som nevrologiske sykdomsbilder preget av muskelsvakhet, tretthet og spesielle forandringer i muskelvevet som kunne observeres under mikroskop. Etter hvert ble man klar over at stoffskifteforstyrrelsen også kunne mistenkes ut fra andre kliniske tegn eller laboratoriefunn i blod og urin.
Det pågår intens forskning på mitokondriesykdommer og listen over diagnoser som kommer inn under sykdomsgruppen øker stadig. Noen ganger regnes de samme diagnosene også med i andre sykdomsgrupper. For eksempel kan forstyrrelser i omdannelsen av fett til energi betegnes både som mitokondriesykdommer og som peroxysomale sykdommer.
Sykdommer
De viktigste diagnosene i gruppa kan deles inn etter alder for debut:
Tilstander med tidlig start (0-2år):
Tilstander med senere start (etter fylte to år):
Symptomer
Tilstandene over er karakterisert ved sammensatte sykdomsbilder fra flere organsystemer:
Andre former kan gi symptomer bare fra skjelettmuskler og hjertemuskler: Forsinket motorisk utvikling, økt trettbarhet, trivselssvikt, blir ofte bedre etter hvert.
Tilstanden kan variere sterkt når det gjelder debutalder og forløp. Tendens til at de som starter tidlig, har mest alvorlig forløp og avkortede leveutsikter. Ikke alle tilfeller av mitokondriesykdom er progredierende.
Forekomst
Mitokondriesykdommene er ikke så helt sjeldne, men tilstandene har mange uttrykksformer, så mange er trolig ikke diagnostisert eller går under andre diagnoser. En studie beregnet forekomsten til 1 pr 11 000 i den vestsvenske regionen. Disse utgjorde ca. 10 % av personene med nevromuskulære sykdommer i regionen og bare 3 av 300 personer med mistenkt mitokondriesykdom (Eur. J. of Ped.1995). Avgrensningen fra andre sykdomsgrupper er fortsatt under diskusjon.
Årsak
Som regel skyldes tilstandene genfeil i form av punktmutasjoner. Mutasjonen kan sitte i cellekjernens vanlig DNA-struktur (nDNA) eller i mitokondrienes eget arvestoff (mtDNA) som arves nesten utelukkende fra moren. Mutasjoner i mtDNA finnes relativt sjeldnere hos barn enn hos voksne. Mitokondriefeilen trenger ikke finnes i alle vev/organer i samme grad. Sykdommen kan da komme til varierende uttrykk og risikoen for arv kan variere sterkt. Det kan også være vanskelig å finne mutasjonene i blodprøver. Ved mistanke må man eventuelt også lete i andre vev.
Diagnostisering
Diganosen stilles på bakgrunn av de kliniske bildene beskrevet ovenfor kombinert med:
Behandling / medisinske tiltak
Det finnes per i dag ingen helbredende behandling. Behandling med næringstilskud som Q-10, asparginsyre, karnitin og eventuelt kreatin kan muligens redusere tretthet og muskelsvakhet. Tilskudd av vitamin C, K og E ut over vanlige anbefalinger er forsøkt, men har ikke vist seg å endre forløpet. Enkelte kan trenge spesiell diett. Dikloracetat kan redusere forhøyet laktat, men det er usikkert om det påvirker sykdomsprosessen.
Energitilførsel er viktig. Til tross for lav aktivitet, trenger mange rundt 120 % av vanlig beregnet kaloritilførsel pr. vektenhet. Personer med mitokondriesykdommer kan raskt bli svært syke ved sviktende ernæring, faste eller infeksjonssykdommer, spesielt med kvalme/oppkast. Dette må formidles til alle voksne som har ansvar for barnet.
Vanlige infeksjonssykdommer som omgangssyke o.l. kan hos noen utløse raske stoffskifteforstyrrelser som kan kreve intravenøs behandling på sykehus.
Noen tåler dårlig visse typer medisin (spesielt epilepsimedisiner av typen Valproat, som Orfiril og Depakine).
154 Bertha
154 Bertha er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 4. november 1875 av Prosper-Mathieu Henry fra Observatoire de Paris i Paris. Den er oppkalt etter den franske astronomen Camille Flammarions søster Berthe Martin-Flammarion.
Orientgran
Orientgran (vitenskapelig navn Picea orientalis) er en art i slekten gran i furufamilien. Orientgrana vokser vilt i Kaukasus og nordøst i Tyrkia.
Even Westerveld
Even Westerveld (født 4. februar 1980) er leder for Mennesker og Merkevare i Vipps AS. Tidligere var Westerveld informasjonsdirektør i DNB Bank ASA. Han er utdannet statsviter fra Universitetet i Oslo og var tidligere partner i kommunikasjonsbyrået Geelmuyden.Kiese. For perioden 2009–2013 var han KrFs 2. vararepresentant til Stortinget for Oslo.
Westerveld har tidligere vært nestleder i Kristelig Folkepartis Ungdom og presseansvarlig for Kristelig Folkepartis stortingsgruppe og parlamentariske leder Dagfinn Høybråten. Han har også vært fungerende informasjonssjef i Norges Automobil-Forbund.
Grover Washington
Gjennom 1970- og 1980-tallet laget Washington noen av sine mest minneverdige hits innen smooth jazz, som for eksempel «Mr. Magic», «Black Frost» og «The Best is Yet to Come». I tillegg opptrådte han ofte sammen med andre artister som Bill Withers på «Just the Two of Us» og Phyllis Hyman på «A Sacred Kind of Love». Han er også husket for sin versjon av Dave Brubecks klassiker «Take Another Five» og for sin hit «Soulful Strut».
Barndomsårene
Washington ble født i Buffalo, New York den 12. desember 1943. Hans mor var en kirkekorsanger og hans far Grover Washington sr. var saksofonist og en samler av gamle 78-jazzplater. Musikk var overalt i hjemmet, og han vokste opp med store jazzpersonligheter og big band-ledere som Benny Goodman, Fletcher Henderson og andre som dem. I en alder av 8 år fikk Grover jr. en saksofon av sin far, med det håpet at han skulle bli mer enn det han selv hadde klart å bli. Grover øvde mye og snek seg inn på klubber for å se kjente Buffalo-bluesmusikere.
Tidlige karriere
Washingtons store gjennombrudd kom da altsaksofonisten Hank Crawford ikke hadde mulighet til å delta på en innspilling med Creed Taylors Kudu Records, og Washington tok hans plass som en backup. Dette førte til det første albumet, «Inner City Blues».
Blir berømt
Hans femte album «Mister Magic» kom i 1974 og ble en kommersiell suksess. Han introduserte gitaristen Eric Gale som ble et bortimot fast medlem av Washingtons arsenal.
En rekke av anerkjente platealbum brakte Washington gjennom 1970-tallet. Dette kulminerte i hans signaturstykke for alt som Washington skulle gjøre fra da av. 1980-talls albumet Winelight definerte Washington. Det var smooth smeltet sammen med R&B til en låt som var veldig lett å lytte til. Washingtons forkjærlighet for basketball, og da spesielt Philadelphia 76ers, gjorde at han dedikerte sitt første spor, «Let It Flow», til Julius Erving (Dr. J). Høydepunktet for albumet, som har blitt en basislåt for radiostasjoner, var hans samarbeid med soul-artisten Bill Withers på «Just The Two of Us», som var en kjempehit på radio våren og sommeren 1981. Den endte på 2.-plass på Billboard Hot 100. Det var også det siste steget på veien bort fra Motown, med kontrakt hos Elektra Records og inn i en ny tid med utmerket jazz. Albumet solgte til platina i USA i 1981. Det vant tittelen Best R&B song («Just the Two of Us») og Best Jazz Fusion Performance («Winelight») under 1982 Grammy Awards. «Winelight» var også nominert til årets plate og årets sang.
Toppen av innflytelse
I tiden etter «Winelight» er Washington kreditert for å inspirert mange nye talenter som skulle komme til å sette sitt merke sent på 1980-tallet. Han er kjent for å ha ført frem Kenny G frem i rampelyset, men også for å ha hjulpet smooth jazz-artister som Walter Beasley, Steve Cole, Pamela Williams, Najee og George Howard. Hans sang Mr. Magic påvirket Go-go musikken på midten av 1970-tallet.
Dødsfallet
Den 17. desember 1999, mens han ventet i green room etter å ha spilt inn fire sanger for The Early Show i CBS Studios i New York City, kollapset Washington. Han ble tatt til St. Luke's-Roosevelt Hospital hvor han ble erklært død ca. kl .19:30. Hans leger slo fast at han hadde fått et alvorlig hjerteinfarkt. Han ble 56 år gammel.
Sammen med andre
med Leon Spencer
Bernhard Slettholm
Bernhard Slettholm (født 12. juni 1925, død 30. januar 2013 ) var tidligere forliksmann og lokalpolitiker i Oslo.
Slettholm var medlem og varamedlem av Oslo bystyre i 20 år. Han har også hatt følgende verv: formann i Edruskapsnemnda i Oslo i åtte år, medlem av sosialutvalget og helse- og sosialkomiteen i Oslo i tretten år, og leder i skole- og kulturkomiteen i Hellerud bydel. Han representerte KrF.
Han var utdannet fra Frelsesarmeens krigsskole, og var tidligere offiser i Frelsesarmeen i seks år og arbeidet i mange år som journalist i Folkets Framtid. De siste åtte årene i sitt yrkesaktive liv var han forliksmann i Oslo Østre forliksråd.
Iran under Sommer-OL 2004
Iran under Sommer-OL 2004. 38 sportsutøvere, 37 menn og én kvinne fra Iran deltok i ti grener i Sommer-OL 2004 i Athen. Iran kom på 29.-plass med to gull- to sølv og to bronsemedaljer. Arash Miresmaeili var Irans flaggbærer under åpningsseremonien.
Ochnaceae
Se teksten
Ehen
Ehen er en elv i Cumbria i England. Den ble utsett som spesielt viktig verneområde i 2005.
Den har sitt utspring ved munningen av Ennerdale Water, og renner så vestover. Etter Ennerdale Bridge renner Croasdale Beck, som kommer fra Banna Fell, inn i Ehen. Elven renner så forbi Cleator Moor og Cleator, hvor Keekle renner inn i den. Deretter renner den sørover mot Egremont, og går parallelt med Irskesjøen frem til Sellafield, hvor den sammen med Calder (Cumbria) går ut i sjøen.
Paula Dobriansky
Paula Dobriansky (født 14. september 1955 i Alexandria i Virginia) er en amerikansk politiker.
Bakgrunn
Hun er datter av den ukrainsk-amerikanske antisovjetiske økonomen of aktivisten Lev Dobriansky som var initiatvitaker til Captive Nations Week under Eisenhoweradministrasjonen.
Dobriansky har studert ved Georgetown Universitys diplomatiskole i Washington D.C og ved Harvard University.
Karriere
1. mai 2001 utnevnte president George W. Bush henne til Under-Secretary of State for Democracy and Global Affairs i utenriksdepartementet. 15. februar 2007 ble Dobriansky spesialutsending til Nord-Irland, hvor hun overtok etter Mitchel Reiss, som innehadde denne posisjonen i tre år.
Hun var regjeringens talskvinne i spørsmål om klimaforandringer og global oppvarming. Hun har vært forsvarer av Bush-administrasjonens nei til å ratifisere Kyoto-avtalen.
Bali-konferansen
Dobriansky ble konfrontert med buing av de øvrige deltakerne under Bali-konferansen, før hun avslutningsvis ga etter for et stort internasjonalt press og gikk med på klimaveikartet. Derpå forklarte president George W. Bush at han ikke var fornøyd med kompromisset.
Arnhem
Arnhem (nedersaksisk: Ernem) er hovedstad i provinsen Gelderland. Arnhem ligger ved elven Nederrijn. Arnhem har 0 innbyggere (per ), og er dermed en av de 15 største byer i Nederland.
Historie
Byen fikk i 1233 bystatus av Otto II av Gelre, greve av Zutphen. Dokumentet finnes fortsatt og oppbevares i Duivelshuis ('djevelhuset') som nå er del av rådhuset. Arnhem ble ikke bygget ved Rhinens bredder, men på jordene som lå høyere opp. Arnhem ble etablert der veien mellom Nijmegen og Utrecht/Zutphen delte seg. Syv bekker leverte vann til byen. Først når Rhinens løp ble endret av Arnhems innbyggere rundt 1500 havnet Arnhem ved elvens bredder. Byen vokste og hadde på 1400-tallet cirka 4 000 innbyggere; det ble bygget murer og tårn til forsvar for byen. I 1850 var det 9 000 innbyggere i Arnhem. På 1800-tallet ble områdene rundt Arnhem og Nijmegen veldig populære blant det etablerte borgerskapet. De flyttet fra vesten til østen av landet, og kreerte av Arnhem en by med en utstråling av elite. Arnhem ble også kalt «Østens Hage» i denne perioden. Da veksten stagnerte noe, ble det anlagt parker for å trekke turister. Sammen med byen Apeldoorn har Arnhem fortsatt kallenavnet «Parkby». Også etter krigen ble byen med mye flid bygget opp på nytt, og er nå et levende sentrum av aktiviteter. Byen utvides stadig; for øyeblikket bygges det en ny bydel, Schuytgraaf, med 6 500 boliger. Arnhem har som siste by i Nederland et trolleybuss-system for offentlig transport.
Den andre verdenskrig
Byen ble hardt skadet under andre verdenskrig. Slaget om Arnhem (september 1944) er historien om polske og britiske fallskjermsoldater som ble droppet bak de tyske linjene med den hensikt å erobre Rhinbroen uskadd. Herfra kommer uttrykket «en bro for langt». Den britiske oberstløytnanten John Frost klarte å erobre broen, men den britiske andre armeen lot vente på seg, og slaget om Arnhem var tapt. Tyskerne var redde for en gjentagelse, og den 24. september ble alle 95 000 innbyggere tvunget til å forlate byen. Da de etter krigen vendte tilbake, viste det seg at hele byen var ødelagt og plyndret. Mange bygninger i den gamle bykjernen, blant annet Eusebiuskirken, var lagt i grus. Rhinbroen ble på 16. september 1978 omdøpt til John Frost-broen. Det finnes et minnesmerke fra slaget ved broen. Slaget om Arnhem (og Operation Market Garden) er beskrevet i boken A Bridge Too Far (1974), skrevet av Cornelius Ryan. Boken ble i 1977 filmet med Richard Attenborough som regissør. Broscenene i filmen er dog ikke filmet ved Arnhem, men ved Deventer, som har samme type bro.