cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Republikken Kina (Taiwan)
Flora og fauna
Før Taiwan ble særlig påvirket av menneskelig bosetting, varierte vegetasjonen på øya fra tropisk regnskog i lavlandet, via tempererte skoger til boreal barskog og alpine vekster. Siden har mesteparten av slettelandet og de lave åsene i vest og nord blitt ryddet til jordbrukformål. Skogene i fjellområdene er fremdeles veldig sammensatte, med flere stedegne arter, slik som formosasypress og formosagran. Tidligere fantes også kamfertre i lavereliggende terrenger. Disse artene er alle truede. Av 4 077 plantearter er 1 067 stedegne arter.
Det finnes flere stedegne dyrearter, slik som geitedyret formosaserov, formosisk sikahjort og formosisk innlandslaks. Noen av disse er sterkt utrydningstruet. Taiwan har få rovpattedyr, i alt elleve arter, og oteren og en stedegen leopardart er ansett som utryddet på øya. Det største rovpattedyret, formosisk svartbjørn, er en sjelden og truet art. Av de mange stedegne fugleartene kan nevnes taiwanblåskjære og swinhoefasan.
Taiwan har siden 1972 opprettet syv nasjonalparker, hvorav seks på Taiwan. Den marine nasjonalparken på Dongshaøyene omfatter i all hovedsak atoller. Nasjonalparkene har et samlet landareal på ca. 3 124 km², og tilsvarer 8,6 % av Taiwans landareal.
Demografi
De første kinesiske innvandrere kom til Taiwan mellom 900-tallet og 1200-tallet; de var hakkaer (keija). Andre kinesere tilkom senere, blant dem mange minnantalende, det vil si kinesere fra den halvdelen av den fastlandskinesiske provinsen Fujian som ligger sør for elven Min. Disse kineserne bosatte seg i kystlandet, og kalles ofte taiwanske kinesere for å skille dem fra de mange kinesere (kalt fastlandskinesere) som strømmet over til øya i 1949/1950 og fremover for å flykte unna det kommunistiske regime som hadde etablert seg der. Også Kinas nasjonalistregjering (Kuomintang), som hadde regjert hele Kina siden 1911, flyktet til Taiwan i 1949, etter at de var slått av kommunistene i den kinesiske borgerkrig.
Språk
Offisielt språk i Taiwan er mandarinkinesisk, men mange snakker også taiwansk, som er en variant av hokkien, og kanskje hakka. I likhet med Hongkong og Macao bruker Taiwan tradisjonell kinesisk til å skrive språket, men noen av tegnene er ikke de samme.
Fra 1911 til 1949/50
Xinhairevolusjonen var opprøret som styrtet Qing-dynastiet i Kina. Utfallet ble opprettelsen av Republikken Kina. Opprøret varte mellom 10. oktober 1911 og 12. februar 1912. Opprøret spredte seg først gjennom sørkinesiske provinser. Xuantong-keiseren (Puyi) abdiserte etter lange forhandlinger mellom rivaliserende keiserlige og republikanske regimer i Beijing og Nanjing.
Den første regjeringen ble dannet i Nanjing den 12. mars 1912 med Sun Yatsen som president. Men han overlot etter hvert presidentvervet til Yuan Shikai, som døde i 1916. Han etterlot en republikansk regjering i oppløsning, og nå begynte perioden kjent som krigsherrenes tid (1916–1928), da Kina ble styrt av rivaliserende militære ledere, såkalte krigsherrer. I 1919 startet 4. mai-bevegelsen, som var imot utlendinger og for kinesisk nasjonalisme. De sådde frøene til høyre- og venstrefløyer som skulle sette sitt preg på kinesisk politikk for en lang tid fremover.
Sun Yatsen etablerte i 1920-åra en revolusjonær base i det sørlige Kina. Med hjelp av Sovjetunionen gikk han i allianse med det kinesiske kommunistparti (KKP). I 1925 overtok Chiang Kai-shek etter Sun, som var død av kreft. Han ble leder av Kuomintang (KMT), det kinesiske nasjonalistparti. Chiang klarte å få kontroll over det meste av det sørlige og sentrale Kina. I 1927 gikk Chiang ut mot kommunistpartiet, og presset dem ut av basene sine i det sørlige og sentrale Kina. Striden mellom nasjonalistene og kommunistene fortsatte fram til den andre verdenskrigen, hvor de sloss sammen mot japanerne fra 1937 til 1945.
Under Kairoavtalen av 1943, ble de allierte stater enige om at Taiwan etter krigsslutt måtte tilbakeføres til Kina. Som følge av Japans kapitulasjon etter annen verdenskrig skjedde dette i 1945. (Japan oppgav endelig alle formelle krav på området i 1952.)
Fra 1949
Etter det japanske nederlag i andre verdenskrig, fortsatte den kinesiske borgerkrigen. I 1949 måtte Chiang og nasjonalistene flykte til Taiwan, men lovet å erobre Fastlands-Kina så snart som det lot seg gjøres. Hans styrker tapte i løpet av noen måneder dominansen over de gjenværende oppråder på fastlandet som kommunistene så langt ikke var trengt frem til, skjønt geriljamotstand pågikk i noen tid. Den store øya Hainan forble under Republikkens styre til et stykke ut i 1950.
Nasjonalistregjeringen (Kuomintang) ble til å begynne med, hilst velkommen av den lokale taiwankinesiske befolkning. Men dets styresett vakte snart motstand, og i 1947 fulgte den såkalte 28. februar-hendelsen som endte med blodig undertrykkelse fra de nye makthaveres side, og mellom 10 000 og 30 000 døde.
Nasjonalistene styrte med militære unntakslover fra 1949 til 1987. Dette har antakelig vært med på styrke de separatistiske krefter innen den taiwanske opposisjon.
Siden 1949 har Taiwan vært en motstandsbastion mot kommunistene. Kuomintangregjeringen og restene av nasjonalisthæren fra fastlandet administrerte Taiwan etter Sun Yat-sens «Folkets tre prinsipper» (三民主義, Sānmínzhǔyì). En kombinasjon av gunstige omstendigheter muliggjorde rask økonomisk ekspansjon: En betydelig kapitalflukt fra Fastlands-Kina; amerikansk støtte; den avanserte infrastruktur som japanerne hadde bygd opp og etterlot seg; disiplinerte arbeidsvaner grunnlagt på konfutsianismens prinsipper; en meget vellykket landreform som ble gjennomført de første få årene etter Kuomintangregjeringen kom til makt; store utviklingsprosjekter som ble entusiastisk gjennomført av store deler av arbeidsstokken; og et nettverk av meget profesjonelle internasjonale kontakter, både politiske og kommersielle, og som er blitt opprettholdt selv etter Beijings diplomatiske seirer etter 1971.
Statsrettslig stilling
Henvisninger til Republikken Kina som gjelder perioden 1912 til 1949, dreier seg om hele datidens Kina – for det meste av perioden eksklusive øya Taiwan, som var japansk frem til 1945, og eksklusive Macao og Hongkong.
Etter 1949 ble republikken redusert til Taiwan og noen øyer nærmere det kinesiske fastland. Dermed er Republikken Kina i dag den stat som administrerer Taiwan, Penghu og en rekke øyer utenfor Fujian, som Quemoy og Matsu. På norsk brukes ofte navnet Taiwan synonymt med Republikken Kina, mens betegnelsen «Kina» vanligvis viser til Folkerepublikken Kina, som kontrollerer Fastlands-Kina, Hongkong og Macao.
Republikken Kina ble opprettet etter at keiserdømmet falt i 1911, og dets nasjonalistregjering, Kuomintang-styret, beholdt kontrollen over størstedelen av Kina frem til 1949, da kommunistene under den kinesiske borgerkrigen hadde erobret det meste av landet. Kuomintang-regjeringen flyktet da til øyen Taiwan, hvor den har holdt til siden. Republikken Kina, som var en av grunnleggerne av FN, hevder aktivt å representere Kinas eneste lovlige regjering, og var internasjonalt anerkjent som sådan frem til 1971, da de mistet Kinas plass i FN og det permanente setet i FNs sikkerhetsråd til fordel for Folkerepublikken Kina.
Den demokratiske Kuomintang-regjeringen holder en relativt stor hærstyrke, og har tradisjonelt vært støttet av blant annet USA. Frem til 1991 var det deres offisielle politikk å gjenerobre Kinas fastland, herunder også Tibet. I dag anses dette ikke lenger som noe reelt mål, og forsvaret mot en invasjon fra Folkerepublikken Kina, som stadig fremsetter nye trusler mot republikken, har kommet i forgrunnen. Enkelte taiwanere innen den såkalte pan-grønne koalisjonen krever også en egen taiwansk stat (noe som ikke må forveksles med den kinesiske staten som allerede eksisterer), dette er både Republikken Kinas regjering og støttespillere, den pan-blå koalisjonen og Folkerepublikken Kina, som ønsker gjenforening, imot.
Republikken Kinas hovedstad var Nanjing (eller Nanking) som ligger i Fastlands-Kina fra 1928 til 1949. Republikken Kinas Grunnlov spesifiserer ikke en offisiell hovedstad, og dermed hovedstaden i ROC har alltid vært regjerings sete etter 1947, da grunnloven trådte i kraft. Hovedstaden i dag er Taipei i Republikken Kina.
Statsoverhode og regjering
Republikken Kinas regjering ble etablert på Republikken Kinas grunnlov og «Folkets tre prinsipper». Presidenten er statsoverhode og øverstkommanderende. Styringsmessig består statsledelsen av fem uavhengige myndigheter (yuan): utøvende yuan, lovgivende yuan, dømmende yuan, kontrollyuan (lik EUs Revisjonsretten) og undersøkelsesyuan. Presidenten utnevner utøvende yuans medlemmer som hans kabinett, inkludert en statsminister, som er president for utøvende yuan. Parlamentet, eller lovgivende yuan, har 113 medlemmer, som velges for fire år.
Forsvars- og utenrikspolitikk
Landet hadde tidligere også diplomatisk forbindelse med Makedonia (til 2001), Liberia (til 2003), Dominica (til 2004), Grenada (til 2005) og Malawi til januar 2008. São Tomé og Príncipe brøt forbindelsene i 2016, Panama i 2017 og i 2018 byttet Den dominikanske republikk og El Salvador sin anerkjennelse til Folkerepublikken Kina. I 2019 tok de diplomatiske forbindelsene med Kiribati og Salomonøyene slutt.
Europeiske land med interessekontor i Taiwan: Belgia, Danmark, Estland (representeres av Latvia),EU, Finland, Frankrike, Hellas, Italia, Latvia, Litauen (representeres av Latvia), Luxemburg, Nederland, Polen, Russland, Slovakia, Spania, Storbritannia, Sveits, Sverige, Tsjekkia, Tyskland, Ungarn, og Østerrike
Nordamerikanske land med interessekontor i Taiwan: Canada, Mexico, og USA.
Land fra Oseania med interessekontor i Taiwan: Australia, New Zealand, og Papua Ny-Guinea.
Land fra Sør-Amerika med interessekontor i Taiwan: Argentina, Brasil, Chile, Colombia, og Peru. Land som USA opprettholder et tett forhold til Republikken Kina, og diplomatisk samkvem organiseres isteden i uoffisielle former.
Administrativ inndeling
I dag er områder i praksis styrt av Republikken Kina inndelt i 2 provinser, 6 bykommuner, og 13 fylker og 3 provinsielle byer på provinsnivå. De 2 provinser blitt strømlinjeformet i 1997 for å øke effektiviteten, og i dag i praksis er alle bykommuner, fylker, og provinsielle byer under direkte kontroll av staten.
Alle 3 provinsielle byer og 12 av 14 fylker består Taiwan Provins (臺灣省 eller 台灣省), Kinmen og Lienchiang fylker består Fujian Provins (福建省). Bykommuner og provinsielle byer er inndelt i distrikter (區 qū), og fylker er inndelt i fylkebyer (縣轄市 xiànxiáshì eller 鎮 zhèn eller 鄉 xiāng).
Samfunn
Taiwan var per mai 2019 det eneste landet i Asia der likekjønnet ekteskap var godkjent ved lov.
A Clockwork Orange
A Clockwork Orange er en britisk-amerikansk dystopisk dramafilm fra 1971 regissert og produsert av Stanley Kubrick. Filmen er basert på Anthony Burgess' bok med samme navn (Den mekaniske appelsin på norsk). Malcolm McDowell har hovedrollen som «Alex DeLarge». Over tid har den etablert status som kultfilm.
Det amerikanske filminstituttet har kåret Alex DeLarge til filmhistoriens 12. beste skurkeskikkelse.
Handling
Noen år inn i fremtiden følger vi tenåringen Alex, som har hovedinteressene klassisk musikk (særlig Beethoven), sex og ultravold, sammen med gjengen han leder. Alex forteller historien på nadsat, en blanding av engelsk slang og russiske uttrykk. Alex blir til slutt innhentet av lovens lange arm, og blir rehabilitert gjennom ubehagelig terapi som gjør ham ute av stand til å utøve vold, selv ikke i selvforsvar. Spørsmålet filmen stiller er om Alex virkelig er god når han nå ikke lengre har mulighet til å være ond?
Etter behandlingen blir Alex offer både for sin tidligere gjeng, og for et tidligere offer. Tilslutt prøver han å ta sitt eget liv, men lykkes ikke. Etter et opphold på sykehus virker det som om «Alex» er på vei tilbake til sitt gamle jeg da han får besøk av innenriksministeren som beklager forsøkene han har blitt utsatt for. Dette har nemlig skadet partiets renommé såpass at de nå vil ha Alex til å hjelpe seg med å bygge det opp igjen. Filmen slutter med at Alex ser frem til å skape kaos på nytt, men i en form som blir akseptert av samfunnet.
Produksjon
Kubrick lagde filmen etter å ha prøvd å filme Waterloo, en film om Napoleon Bonaparte han aldri fikk finansiert. Det gikk bare så vidt over et år fra filminnspillingen startet til filmen ble vist på kino, som var uvanlig kort tid for en Kubrick-film. I forhold til den kompliserte innspillingen av 2001: En romodyssé, var dette en enkel innspilling som brukte enkle teknikker. Kubrick var heller ikke den første til å filme historien. Andy Warhol hadde lagd en kortfilm av den, og det var Mick Jagger som først hadde kjøpt filmrettighetene av Burgess for $500 (Burgess var blakk og trengte penger) og så for seg en versjon der han spilte Alex og resten av The Rolling Stones var gjengen hans.
Da Alex forsøkte å ta sitt liv ved å hoppe ut av vinduet, kastet Kubrick kameraet samme vei.
Musikk
Voldtektsscenen akkompagneres av «Singin' in the Rain» av Freed og Brown med allusjon til Singin' in the Rain. I A Clockwork Orange brukte Kubrick også musikk av Rossini, Henry Purcell og Edward Elgar samt «Singing in the Rain» - på en måte som Jon-Roar Bjørkvold kaller en tilsynelatende smakløs lapskaus. I A Clockwork Orange er Beethovens niende symfoni i originalt arrangement knyttet til Alex' egen voldsbruk, mens den elektroniske musikken er knyttet til den volden Alex blir utsatt for.
Utgivelse
Da filmen hadde premiere i USA, var den X-sertifisert (ingen under 17 slapp inn) på grunn av hyppige innslag av sex og vold. Den ble allikevel Oscar-nominert (og økte salget av Beethoven-innspillinger), og har senere blitt omsertifisert til en R (personer under 17 kan se filmen i følge med en voksen). I Storbritannia fikk den den samme, strenge sertifisering, og filmen ble anklaget for å inspirere til et angrep på en hjemløs person. Kubrick trakk senere filmen fra det britiske markedet og nektet visninger av den før sin død. Det ble sagt at Kubrick var indignert over all kritikken filmen fikk, men i en dokumentar publisert etter hans død kom det frem at den virkelige grunnen var trusler han og hans familie hadde mottatt. Filmen ble uansett ikke satt opp i Storbritannia på 27 år.
Mottakelse og utmerkelser
Den ble nominert til Oscar for beste film, Kubrick ble nominert til Oscar som beste regissør, Kubrick ble nominert for beste manus og William Butler for beste klipp.
Filmen tematiserer det ondes problem. Hovedpersonen Alex er filmens fortellerstemme med en fortrolig tone overfor tilskueren og Alex klarer å få tilskuerens sympati. Reaksjonen på filmen var sprikende og den ble bredt debattert i Norge. Som i 2001 og Barry Lyndon har klassisk musikk en fremtredende plass. A Clockwork Orange var en relativt billig produksjon og den første produsert for Warner. Det var en kommersiell suksess tross estetiseringen av vold og overgrep. Filmen er pessimistisk og uten egentlig sympatiske karakterer. Filmen ble beskyldt for å glorifisere vold og trukket fra visning i Storbritannia etter rapporter om at den hadde inspirert voldsepisoder som etterlignet filmen. New York Film Critics Circle utpekte den til årets beste film og Kubrick til beste regissør.
Thora Wettergren
Thora Wettergren  (1859–1950) var en norsk industrileder, pensjonateier og lærer.
Hun var datter av sakfører Johan Wettergren som bosatte seg på garden Fagervik ved Tysse i 1865. Han kjøpte i 1885 en parsell fra den gamle sorenskrivergården på Ynskjebjør i Dale i Sunnfjord.
Thora Wettergren ble tilsatt som disponent ved Dale Kloggfabrikk i 1911, og ble dermed den første kvinnelige industrilederen i Sogn og Fjordane. Hun ledet fabrikken frem til 1918.
Veggli kirke
Den ble oppført like ved Veggli stavkirke, som ble revet to år senere.
Thora Wettergren
Hun var en uvanlig kvinne for sin tid. Det fortelles at hun var den eneste kvinnen i bygda som gikk i bukser. Hun var også en ivrig sportsfisker og kunne ofte sees med bambusstangen på vei til fiskevannene på fjellet.
På Ynskjebjør i Dale startet hun sommerpensjonatet Skovly. Hun var også lærer ved Nikka Vonens Pigeinstitutt (jenteskule/pikeskole/pensjonatskole) på Steia.
Planet of Giants
Planet of Giants er en Doctor Who-historie på 3 episoder som ble vist på BBC One fra 31. oktober til 14. november 1964. Dette er den første historien siden pilotepisoden som finner sted i nåtidens England. Det er også den første historien som har musikk skrevet av Dudley Simpson, som senere skrev musikk for mange andre Doctor Who-historier.
Planet of Giants var opprinnelig ment å være fire episoder lang, men Sydney Newman bestemte at episode tre og fire skulle bli klipt sammen slik at ting flyter bedre i episode tre. Den fjerde episoden het The Urge to Live og ble regissert av Douglas Camfield istedenfor Mervyn Pinfield. Det er dog bare Camfield som ble nevnt i rulleteksten da episode tre og fire ble klipt sammen. Beslutningen om å forkorte historien til tre episoder fikk konsekvenser i den tredje sesongen. De endte opp med en ekstra episodeblokk. Istedenfor å utvide en av historiene eller å lage en ny, bestemte de seg for å lage en slags trailer for The Daleks' Master Plan. Denne episoden ble kalt Mission to the Unknown og ingen av de faste skuespillerne opptrer i den.
Terrance Dicks skrev boken basert på historien og den ble utgitt av Target Books i januar 1990. Det er den siste av Hartnells historier som ble utgitt som bok.
Handling
Etter en feil i tardisens konsoll og et horn begynner å tute, insisterer Doktoren på at feilfinneren ikke finner noe galt og at alt virker. Han tar med seg Ian, Barbara og Susan ut hvor de finner først en gigantisk, død meitemark og deretter en død maur. Etter litt mer utforskning finner de ut at de er på jorden, men at de er forminsket.
Ian utforsker en fyrstikkeske da noen plukker den opp og han ender opp på innsiden. Mannen som plukket den opp heter Farrow og er en vitenskapsmann som jobber for staten. Han har kommet til hjemmet til Forester, en annen vitenskapsmann, for å fortelle ham at hans søknad om å godkjenne DN6, et insektmiddel, ikke er godkjent. DN6 viser seg å være dødelig for alle insekter og bør derfor ikke brukes. Etter at Forester hører dette skyter han Farrow og lar ham ligge utenfor huset sitt.
Doktoren, Barbara og Susan hører skuddet og tror det er en enorm eksplosjon. De begynner å gå mot huset hvor de finner Ian uskadet nær liket. De finner ut at et mord har blitt begått, men at de ikke kan gjøre noe med det. Doktoren, Barbara og Susan bestemmer seg dog for at morderen ikke skal slippe unna med det, selv om de er mikroskopiske. Etter at de har unngått en katt, gjemmer Ian og Barbara seg i en koffert. Forester returnerer og plukker opp kofferten, som han tar med til laboratoriet sitt. Hans assistent Smithers mistenker ham for mord, men rapporterer det ikke, han er redd for å ødelegge DN6-prosjektet.
Doktoren og Susan klatrer opp et avløpsrør for å komme inn i huset. Ian og Barbara utforsker laboratoriet og støter på en gigantisk flue. Susan tar på et frø som har blitt infisert med DN6 og blir uvel. De kommer seg tilslutt til avløpshullet i vasken hvor de møter Doktoren og Susan.
Doktoren har funnet ut hvor dødelig DN6 er og at det er derfor Barbara er syk. De prøver å varsle noen ved å løfte røret på telefonen, men stemmene deres er alt for svake. Hilda merker at telefonen er løftet av og hun blir mer bekymret. Forester og Smithers returnerer til laboratoriet og legger på røret igjen. Hilda ringer dit og spør om noe er galt. Hun ringer en gang til og spør etter Farrow, og når Forester later som han er ham, forstår hun at noe er galt. Hun sender Bert over for å undersøke.
Doktoren og hans følgesvenner bestemmer seg for å starte en brann for å tiltrekke oppmerksomhet. De setter opp en boks med insektspray som en bombe. Dette skjer samtidig som at Smithers finner ut hvor dødelig DN6 er og krever at Forester stopper søknaden om godkjenning. Forester ser bomben, som går av i ansiktet hans. Smithers tar pistolen og Bert Rowse ankommer huset.
Greg Palast
Blant sakene Palast er mest kjent for er anklager om valgfusk i forbindelse med de amerikanske presidentvalgene i 2000 og 2004 og anklagen om at Exxon Valdez med viten og vilje ble ført på grunn i 1989 for å spare penger. I september 2006 ble han anklaget for å ha forbrutt seg mot bestemmelser om rikets sikkerhet etter at han hadde fotografert flyktningleiren fra orkanen Katrina som ligger rett opp til et raffineri som drives av Exxon.
Palast har gitt ut flere verbalplater og bøker, hvorav én, «Svindel og bedrag! : kunsten å kjøpe politikere, lure velgerne og gjøre mediene tannløse», er utgitt på norsk.
Matilda (bok)
Matilda (engelsk Matilda) er en barnebok fra 1988 av den norsk-walisiske forfatteren Roald Dahl. Boka ble illustrert av Quentin Blake.
Hovedpersonen er det 7-årige vidunderbarnet Matilda, som har blitt født inn i en familie hvor hun ikke passer inn. Foreldrene hennes og broren hennes bryr seg lite om henne, og verdsetter ikke hennes lærelyst. Matilda er alene hjemme hver dag, fordi foreldrene er på jobb. Hun lærer seg raskt å lese. Før hun begynte på skolen hadde hun lest igjennom alle bladene de hadde i huset og barnebøkene på biblioteket.
Når Mailda begynner på skolen, har hun en forferdelig rektor som heter Miss Trunchbull. Miss Trunchbull hater barn. Frøken Honey er læreren til Matilda, og er kjempesnill med alle elevene. Til slutt tar Matilda hevn på miss Trunchbull. Det hele ender med at foreldrene til Matilda må flykte fra politiet fordi faren har malt om og byttet skiltene på bilene til bankranere (i filmen er det fordi han har stjålet bildeler). Matilda blir adoptert av frøken Honey, og de flytter sammen i frøken Honeys hus, hvor de lever lykkelig i alle sine dager.
Filmen Matilda kom ut i 1996 med Danny DeVito som regissør og i hovedrollen som faren til Matilda. I filmen var handlingen blitt flyttet fra Storbritannia til USA. En musikalversjon av boken hadde premiere i 2010.
Ignatius Elias III
Ignatius Elias III Shakir (borgerlig navn Nasri Shakir; født 1867 i Mardin, dagens Tyrkia, død 1932 i Manjanikkara, Kerala, India) var den syrisk-ortodokse patriark av Antiokia 1917-1932. Han hadde tittelen mar.
Nasri Shakir tok i 1889 navnet Elias da han ble munk ved Mar Hananyo-klosteret, som den gang var setet for patriarken av Antiokia. Ved sin ordinasjon til biskop av Amid (dagens Diyarbakır i Tyrkia) i 1908 tok han navnet Mor Iwanius. Fra 1912 var han biskop av Mosul (dagens Irak). Han ble patriark i 1917.
Etter ungtyrkernes folkemord på armenske og syriske kristne måtte Ignatius Elias forlate Mar Hananyo-klosteret i Tur 'Abdin-fjellene og oppholdt seg bl.a. i Aleppo og Jerusalem.
1931 reiste Ignatius Elias til India for å bilegge striden mellom den syrisk-ortodokse kirke av Malankara og den malankarisk-ortodoks-syriske kirke. Han døde under oppholdet og ble begravd i Manjanikkara-klosteret i Kerala.
Fylkesvei 3398
Fylkesvei 3398 går mellom Skafså kirke og Åmdals Verk i Tokke kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 809 (Telemark).
Europeisk villkatt
Europeisk villkatt (Felis silvestris) er et lite rovpattedyr i kattefamilien og inngår i tamkattlinjen (Felis). Arten ble tidligere kategorisert som en underart av villkatt, men International Commission on Zoological Nomenclature har bestemt at denne katten skal betraktes som et selvstendig takson, med referanse til det Vitenskapelige navnet F. silvestris. Samtidig forsvinner villkatten som art.
Biologi
Europeisk villkatt var opprinnelig utbredt i skog og buskmark over hele Europa, unntatt i områder der snødybden når mer enn 15-20 cm. I dag finnes denne katten først og fremst i Kaukasus, Skottland, Tyskland, de østre delene av Frankrike og i Pyrenéene, samt på noen av øyene i Middelhavet.
Skotsk villkatt
Skotsk villkatt er beskrevet som F. s. grampia, men har ikke status som egen underart, men er snarere en økoart under europeisk villkatt. Den finnes bare i Skottland, i områder nord for Glasgow og Edinburgh, men ikke på de skotske øyene. Forskerne tror at europeisk villkatt kan ha tatt seg over til Storbritannia via Doggerland, et landområde mellom England og Nederland som sank i havet da det begynte å stige etter siste istid, for omkring NaN siden, der den ble isolert. Tidligere var denne katten utbredt over hele Storbritannia (unntatt på øyene), men det er aldri funnet bevis for at den har eksistert i Irland. I England døde det siste sikre beviset for denne katten ut i 1849, da et eksemplar ble skutt i Nord-England. Hybridisering med huskatt har vært og er et problem for underarten. Per 2017 regner forskerne med at det kun er omkring 35 genetisk rene villkatter igjen i Skottland.
Skotsk villkatt er gråbrun i fargen og har mørke striper. Den skiller seg fra den kontinentale typen gjennom å ha en tettere kroppsbygning og en kortere hale. Skotsk villkatt er på størrelse med huskatten, men den veier langt mer. Den er også fysisk større enn den kontinentale villkatten, i det voksne hanner typisk veier 6 kg eller mer. I tillegg er den gjerne mørkere i utfargingen. Endringer i det fine stripemønsteret som denne varianten skal ha er et tegn på hybridisering.
Inndeling
Inndelingen følger «Felids and Hyenas of the World». IUCN/SSC Cat Specialist Group støtter ny inndeling av kattefamilien (Felidae), og herunder også en ny inndeling i gruppen av småkatter (Felis). Den nye inndelingen anerkjenner også inndelingen av kattefamilien i åtte distinkte klader, i henhold til Johnson et al. (2006).
Trier
Trier (fransk Trèves) er sannsynligvis Tysklands eldste by. Den ligger i delstaten Rheinland-Pfalz like ved grensen til Luxembourg og i nærheten av vinregionen Mosel-Saar-Ruwer. Byen ligger midt i Moseldalen om lag 100 km fra utløpet i Rhinen, og har fjellkjeden Hunsrück i sør og Eiffel i nord. Trier har rundt 105 000 innbyggere og er sete for Universität Trier, grunnlagt 1483, regionalforvaltning, foruten et romersk-katolsk bispedømme, Trier bispedømme.
Den romerske Trier, med blant annet Porta Nigra, Römerbrücke og Domkirken St. Peter, ble i 1986 oppført på UNESCOs verdensarvliste.
John McCloskey
John McCloskey (født 10. mars 1810 i Brooklyn, New York i USA, død 10. oktober 1885 i New York City) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av New York 1864–1885.
Han deltok i Første Vatikankonsil 1869–1870.
Trier
Historie
Fra 259 til 274 var Trier et tidlig bispesete, og hovedstad for det galliske riket til "motkeiseren" Tetricus I, byen gikk da under navnet Treveris. I 275 ble byen ødelagt av de germanske alamannerne. Senere, mellom 383 og 388, var den hovedstad for Magnus Maximus, som regjerte størstedelen av det vestlige riket. Ved vestromernes abdikasjon fra byen i 392 hadde den 80-100.000 innbyggere. Trier ble inntatt av vandalene i 407 og av hunnerne (Attila) i 451. Fra år 457 ble byen endelig frankisk, og forble en viktig by gjennom middelalderen.
John McCloskey
Han ble kreert til kardinal i 1875 av pave Pius IX, med Santa Maria sopra Minerva som tittelkirke.
Trier
Historie
Fra 1212 var Trier såkalt keiserlig Fristad, men ble erkebispesete fra 1349. Byen opplevde sterk blomstring og fikk universitet fra 1473. Under tredveårskrigen ble Trier erobret av spanjolene 1634, og av franskmennene 1645. Byen var fransk fra 1794 til 6. januar 1814. Først på 1800-tallet vokste byen utover den middelalderske bymuren, som sentrum for viktig mølle- og slakterivirksomhet. 1918-1930 var byen igjen på franske hender.
John McCloskey
Han rakk ikke frem tidsnok til konklavet 1878 som valgte pave Leo XIII.
Trier
Severdigheter
Byen er velkjent for sine godt bevarte romerske bygninger, bl.a. Porta Nigra, den best bevarte romerske byport nord for Alpene, et komplett amfiteater, ruinene av en rekke romerske bad, og den store basilikaen med rester fra år 326, som idag benyttes som protestantisk kirke.
John McCloskey
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Trier
Severdigheter
Rheinische Landesmuseum i Trier er byens største museum, og her er utstilt en rekke funn fra romertiden.
Zitadelle undergrunnsstasjon
Stasjonen ligger i nærheten av festningen Zitadelle Spandau som den er oppkalt etter. Utsmykningen av stasjonen er også inspirert av festeningen.
Trier
Severdigheter
Roscheider museum er et friluftsmuseum som formidler kulturhistorie i SaarLorLux regionen, grenseområdet der Tyskland, Luxemburg og Frankrike møtes.
Lucas Sang
Lucas Sang (født 12. februar 1961, død 1. januar 2008) var en kenyansk friidrettsutøver som deltok i OL 1988 i Seoul. Han løp for det kenyanske stafettlaget på 4 x 400 meter, og kom til finalen hvor Kenya endte på åttendeplass. Han løp også 400 m individuelt, men ble utslått før semifinalen.
I slutten av karrieren ble han mye brukt som fartsholder for både kenyanske og utenlandske løpere. Etter at han la opp, ble Sang jordbruker, og drev en større gård i Moiben i distriktet Uasin Gishu i Kenya. Han var også forretningspartner med Moses Tanui, verdensmester på 10 000 meter i 1991.
Han ble myrdet i byen Eldoret 1. januar 2008, på vei hjem til Kimumu, under opptøyene i Kenya etter det kontroversielle presidentvalget i 2007.
Habsburgmonarkiet
Habsburgmonarkiet var et uoffisielt navn på områdene som ble styrt av den østerrikske grenen av Huset Habsburg (1278-1780) og det etterfølgende huset Habsburg-Lothringen (fra 1780) mellom 1526 og 1867/1918. Hovedstaden var stort sett Wien, bortsett fra perioden fra 1583 til 1611, da hovedstaden var i Prag.
Monarkiet fra 1804 til 1867 blir vanligvis kalt Keiserdømmet Østerrike, og fra 1867 til 1918 Østerrike-Ungarn. I visse sammenhenger kan «Habsburgriket» vise til hele Habsburgfamiliens område som en gang ble styrt av Karl V av Det tysk-romerske rike, eller til Det spanske imperiet styrt av den spanske grenen av familien.
Habsburg-familien stammet fra Habsburg i dagens Sveits og kom etter 1278 til makten i Østerrike. Habsburgfamilien ble etter hvert en mektig slekt i Europa gjennom giftemål og den første kongressen i Wien (Tysk: Der Wiener Fürstentag, i 1515) med keiser Maximilian I. Ludvig II, konge av Böhmen, Ungarn og Kroatia, var adoptert av Maximilian, og da han døde i 1526 ble erkehertug Ferdinand av Østerrike den neste kongen i disse områdene. Ferdinand var den yngre broren til keiser Karl V. Fra denne tiden vokste monarkiet og på det største dekket det halve Europa.
Terminologi
Navnene på området som (med noen unntak) til slutt ble Østerrike-Ungarn:
Den ungarske delen av riket ble kalt «Landene til den hellige Stefankronen» (tysk Länder der Heiligen Stephans Krone). Det bøhmiske (tsjekkiske) landområdet ble kalt «Landene til Wenzel-kronen» (tysk Länder der Wenzels-Krone).
Navn på noen av de mindre områdene:
Landområdene
Landområdene som ble styrt av Habsburg-familien endret seg mye gjennom århundrene, men kjernen besto av tre blokker:
Gjennom historien var også andre landområder under de østerrikske habsburgernes styre (enkelte ble styrt av andre grener i Habsburg-dynastiet):
Grensene til enkelte av disse områdene varierte i de periodene som er gitt her og andre ble styrt av forskjellige grener (secundo-geniture) av Habsburgfamilien. Huset Habsburg hadde også tittelen keiser av Det tysk-romerske rike, fra 1438 til 1740, og fra 1745 til 1806.
Monarkiets historie
Landområdene til huset Habsburg dannet i praksis ikke et enkelt land – hver provins ble styrt med sine egne særegne skikker. Habsburgerne hadde smykket seg med keisertittel siden 1400-tallet. En gren av Habsburgerne arvet i 1526 kronen i de to valgmonarkiene Ungarn og Böhmen. I 1618 forsøkte stenderforsamlingen i Böhmen (forsamlet i Praha) å ta makten, men ble presset tilbake i den konflikten som senere ble kjent som tredveårskrigen (1618–1648). Frem til midten av 1600-tallet var ikke en gang alle områdene styrt av samme person og yngre familiemedlemmer styrte ofte deler av Arvelandene som privat apanasje. Frem til midten av 1600-tallet var store deler av Ungarn besatt av Det osmanske rike. Under slaget ved Wien i 1683 ble osmanerne presset tilbake, med det ble også erobrede områder på Balkan enten lagt under Ungarn, eller direkte underlagt imperiet.
Det ble gjort flere seriøse forsøk på sentralisering under Maria Teresia (1717–1780), og særlig sønnen hennes Josef II (1741–1790) på midten og slutten av 1700-tallet, men mange av disse planene ble skrinlagt etter stor motstand. Utvidelse av statens myndighet skjedde innenfor de enkelte statene i det sammensatte monarkiet, og ikke på riksnivået. I den vedvarende kampen mot Frankrike under revolusjonskrigene (1792–1799) og Napoleonskrigene (1801–1815) var Habsburgmonarkiet under Frans II av Det tysk-romerske rike (1768–1835) maktpolitisk og ideologisk hovedmotstander for Frankrike. Napoleonskrigene ledet også til at mange av reformene ble omgjort. Frans II avsa seg keisertittelen i 1804 for å la seg krone som Frans I, keiser av Østerrike, og i 1806 erklærte han Det tysk-romerske rike for oppløst.
Østerrike-Ungarn kollapset på grunn av forskjellige uløste etniske problemer som kom frem i lyset etter tapet i første verdenskrig. Ifølge professor Rolf Hobson var det ikke noe generelt ønske før første verdenskrig om å dele imperiet, den nasjonale rivaliseringen som følge av demokratiseringen var en kamp om ressurser innenfor imperiet - ikke en kamp for å bryte ut av det. I fredsforhandlingene etter første verdenskrig (Saint-Germain-traktaten for Østerrike-Ungarn og Trianon-traktaten for Ungarn) ble store områder avstått til Romania og Italia. De nye republikkene Østerrike (de tysk-østerrikske landområdene og Arvelandene) og Ungarn (kjernen i det gamle kongedømmet) ble opprettet og resten av områdene til monarkiet ble delt mellom de nye statene Polen, Kongedømmet av serbere, kroater og slovenere (senere Jugoslavia) og Tsjekkoslovakia.
Habsburgområdene utenfor Habsburgmonarkiet
Habsburgmonarkiet må ikke forveksles med de forskjellige områdene som til forskjellige tider ble styrt av medlemmer av huset Habsburg. Den eldre spanske grenen av habsburgere styrte Spania og forskjellige andre områder fra 1516 til den døde ut i 1700. En yngre gren styrte Toscana mellom 1765 og 1801 og igjen fra 1814 til 1859. Mens de var i eksil fra Toscana styrte denne grenen Salzburg fra 1803 til 1805 og Würzburg fra 1805 til 1814. En annen gren regjerte i Vorlande fra 1803 til 1805 og Modena fra 1814 til 1859, mens keiserinne Marie Louise, den andre konen til Napoleon og datter av den østerrikske keiser Frans, styrte over hertugdømmet Parma mellom 1814 og 1847.
Moss Dagblad
Moss Dagblad er en avis som kommer ut i Moss i Østfold. Avisa kom ut første gang 10. februar 1912 som Moss Socialdemokrat. Avisa skiftet i 1923 navn til Folkets Blad og etter partisamlingen i Arbeiderpartiet i 1927 til Moss og omegns Arbeiderblad. I 1940 ble avisa stanset av Nasjonal Samling. I oktober 1945 ble navnet endret til Moss Arbeiderblad. I 1957 endret avisa på nytt navn til Moss og Follo Blad etter en avisfusjon. Navnet Moss Dagblad ble tatt i bruk i 1960.
A-pressen bestemte 24. mars 2009 at avisa skulle legges ned, og siste utgave utkom den 30. mars 2009. Over fem år senere, den 6. september 2014, gjenoppstod Moss Dagblad som en lokalisert utgave av Dagsavisen.
Lin Dan
Lin Dan (forenklet kinesisk:林丹; pinyin: Lín Dān, født 14. oktober 1983 i Longyan i Fujianprovinsen i Kina, er en tidligere profesjonell badmintonspiller.
Lin, som er venstrehendt, var i en periode den 2. beste spilleren i verden innen single-badminton for menn og vant en rekke store mesterskap, blant annet VM i 2006 og 2007, og OL i 2008. Han vant også mennenes singelturnering under Sommer-OL 2012 i London etter en svært jevn finale.
Han la opp i juli 2020.
Pseudosphinx tetrio
Utseende
En meget stor (vingespenn 125 – 140 mm) og robust, gråspraglete svermer med spoleformet kropp og smale vinger. Hodet er stort og bredt, sugesnabelen temmelig lang. Antennene er tynne med en tydelig krok ytterst, snaut halvaprten så lange som forvingene. Brystet er tett kledt med grå hår, to tynne svarte linjer løper fra bakhjørnene mot midten. Bakkroppen er mørkegrå med smale, lysegrå tverrstriper ytterst på hvert ledd og en bred, diffus, grå midtstripe. Forvingen er spraglet i brunt, grått og hvitt, med en liten, svart lengdeflekk ved roten. Ytterkanten er bølgeformet. Bakvingen er mørkt gråbrun med en diffus, lys flekk ved bakhjørnet. Den store larven er glinsende svart med gule tverrstriper, hodet er rødt. På det bakerste bakkroppsleddet sitter et langt, svart, trådformet horn.
Levevis
Larven lever på forskjellige busker og trær, blant andre i slektene Plumeria, Jasminum og Allamanda. Noen av vertsplantene har giftig melkesaft. Disse giftstoffene sjenerer ikke larven, som tvert imot bruker dem til å beskytte seg. De sterke fargene signaliserer at den er giftig. De voksne svermerne besøker gjerne blomster.
Utbredelse
P. tetrio finnes fra Paraguay og det sørlige Brasil i sør til de sørligste statene i USA (Florida, Texas, Arizona) i nord, streifere er funnet noe lenger nord. Den er også nokså vanlig på øyene i Vestindia.
Kjukefluer
Kjukefluer (Odiniidae) er en liten familie av små fluer som oftest er grå med mørkere flekker. Larvene lever i gangene til ulike slags vedborende og minerende insekter. Bare én art er sikkert funnet i Norge.
Utseende
Små til middelsstore fluer (2-5 mm lange), tettbygde med kraftige børster på hodet og kroppen. De fleste artene er grå med mørkere flekker. Hodet er stort og rundt med store, runde fasettøyne. Ved innerkanten av hvert fasettøye sitter 4-5 kraftige børster. Pannen er bred med tre punktøyne, som hos noen arter sitter på en stor, opphøyet trekant. Antennene er av vanlig fluetype, ganske korte og tre-leddete. Oppe på det andre leddet sitter det en kort børste. Det tredje leddet er forholdsvis stort og avrundet, med en antennebørste (arista) på oversiden nær roten. De har kinnbørster (vibrissae) og vanligvis også flere kraftige børster langs underkanten av hodet. Brystet (thorax) er vanligvis gråfarget av tett bestøvning, med kraftige børster på ryggen og på sidene. Vingene er temmelig korte og brede, vanligvis med små, mørke flekker. Beina er korte og kraftige med lange hår. Bakkroppen er dekket av lange, kraftige hår, vanligvis grå med mørke flekker. Larvene er forholdsvis lange og slanke, pølseformede, litt tilspisset i hodeenden.
Levevis
Larvene lever i gangene til vedborende insekter. De kan være assosiert med biller (praktbiller, snutebiller, barkbiller, skyggebiller og bastardbukker), tovinger (urmygg og Hesperinidae) og treborende sommerfugler. De unge larvene lever av de vedborende insektenes avføring og matrester, men de utvokste larvene er rovdyr som spiser de vedborende insektenes larve- og puppestadium. Larvene kan også være kannibaler og spise mindre artsfrender. De voksne insektene kan ofte finnes på kjuker eller andre vedlevende sopp, og ved sår på trær der de drikker utflytende sevje. De fleste medlemmene av denne familien blir regnet som sjeldne fluer.
Støttumveien (Oslo)
Støttumveien (1A–15; ingen partallsadresser) er en vei på Nordstrand (bydel Nordstrand) i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Vingolfveien. Det er forbindelse videre nordover via sti til Vikingveien.
Sosial dumping
Sosial dumping er et begrep som i dagens Norge knyttes til arbeidsinnvandring hvor utenlandske arbeidstakere får vesentlig dårligere lønns- og arbeidsvilkår enn norske arbeidstakere. Inkludert i dette er brudd på regler om helse, miljø og sikkerhet (HMS), herunder regler om arbeidstid og krav til bostandard. I Norge har begrepet særlig blitt brukt på arbeidstakere fra Øst-Europa. De utenlandske arbeidstakerne godtar ofte dårligere vilkår enn de norske på grunn av et lavere lønnsnivå i hjemlandet. Dette kan igjen ha uheldig innvirkning på norske arbeidstakeres vilkår og norske bedrifters evne til å konkurrere om oppdrag.
Begrepet brukes også om generell reduksjon i lønninger, for eksempel innenfor en bransje, som følge av tilgang på billig utenlandsk arbeidskraft. I praksis forekommer sosial dumping som regel når det er store lønnsforskjeller mellom to land. I mange europeiske land finnes det en nasjonal minstelønn, ofte fastsatt av staten. I de nordiske landene er det partene i arbeidslivet som forhandler lønn som fastsettes i tariffavtaler. I Norge finnes det en mulighet til å allmenngjøre hele eller deler av en tariffavtale når det kan dokumenteres at sosial dumping har skjedd. Det er Tariffnemnda som avgjør om en avtale skal allmenngjøres, helt eller delvis. I Danmark og Sverige finnes ingen slik mulighet.
Støttumveien (Oslo)
Veien fikk navn i 1917 etter fanejunker Fredrik Støttum (1838–98), som var blant de første villaeierne på Nordstrand.
Sosial dumping
Begrepet «sosial dumping» har sine røtter i diskusjoner i Folkeforbundet i 1920-årene. Det ble diskutert ved The World Economic Conference i 1927, men da som betegnelse for eksport av varer fra land med lavere standarder for arbeidsvilkår til land med høyere kostnadsnivåer (League of Nations, Final Report,Genève 1927). Sosial dumping kan sammenlignes med dumping som er et begrep i handelen mellom to land, hvor det ene landet eksporterer varer til et pris som er lavere enn produksjonskostnaden.
I all hovedsak dreier sosial dumping seg om at utenlandske arbeidstakere tjener vesentlig dårligere enn sine norske kolleger. Det viktigste tiltaket mot sosial dumping har derfor vært allmenngjøring av tariffavtaler.
Sosial dumping ble aktualisert i norsk samfunnsdebatt da Norge knyttet seg til det indre markedet i det europeiske fellesskapet (EF/EU) gjennom EØS-avtalen. Denne avtalen trådte i kraft i 1994, og sørget for at Norge, med noen unntak, ble en del av dette markedet. Reglene for det indre markedet bygger på de fire friheter. På sikt vil dette innebære at det i teorien skjer en økonomisk utjevning mellom de deltakende landene i det indre markedet. For rike land med høye lønninger, kan dette bety et press nedover på lønns- og prisnivået. Norske myndigheter forventet et slikt press og brukte derfor en mulighet som lå i EU-systemet til å gi en lov om allmenngjøring av tariffavtaler, lov av 4. juni 1993. Formålet var å hindre at norske arbeidstakere fikk redusert lønn og opparbeidede arbeidsmiljøstandarder, samt å sikre konkurransevilkårene for norske virksomheter.
I det første tiåret (1994-2004) med EØS-avtalen besto det indre markedet av vesteuropeiske land. Til tross for betydelige forskjeller i økonomiske og sosiale standarder, viste det seg at det ikke var særlig stor økning i antallet arbeidstakere (og tjenesteytere) som beveget seg på tvers av landegrensene. Dette endret seg da EU ble utvidet østover. 1. mai 2004 ble Estland, Latvia, Litauen, Polen, Slovakia, Tsjekkia, Ungarn og Slovenia EU-medlemmer. I 2007 fulgte Bulgaria og Romania etter, og i 2013 ble Kroatia EU-medlem. Utvidelsene av EU/EØS har ført til den største innvandringen til Norge noen sinne. Dette har skapt lavlønnskonkurranse/sosial dumping i det norske arbeidsmarkedet, særlig innenfor utsatte bransjer som bygg, verftsindustri og renhold. Regjeringen Stoltenberg (Ap, SP og SV), gjennomførte en rekke tiltak for å motvirke sosial dumping. Allmenngjøring ble for første gang tatt i bruk i flere bransjer, noe som blant annet innebærer innføring av en bransjebasert minstelønn Innenfor de allmenngjorte områdene er det og gitt regler om informasjonsplikt og «påseplikt» (påseplikten innebærer at hovedleverandør skal påse at lønns- og arbeidsvilkår er i samsvar med allmenngjøringsforskriftene i alle ledd i kjeden av underleverandører), samt solidaransvar for lønn. Innenfor bygg og renhold er det videre innført krav om HMS-kort for å identifisere arbeidstaker og arbeidsgiver. Regjeringen Solberg utarbeidet en strategi mot arbeidslivskriminalitet i 2015, som ble revidert i 2017. Regjeringens definisjon av arbeidslivskriminalitet er "handlinger som bryter med norske lover om lønns- og arbeidsforhold, trygder, skatter og avgifter, gjerne utført organisert, som utnytter arbeidstakere eller virker konkurranse­vridende og undergraver samfunnsstrukturen".
Arbeidstilsynet skal kontrollere at virksomhetene følger opp regelverket for arbeidsmiljø, samt at det har tilsynsansvar med allmenngjorte tariffavtaler.
August Kopff
August Kopff (født 5. februar 1882 i Heidelberg, død 25. april 1960 i Heidelberg) var en tysk astronom, kjent som oppdager av mange kometer og asteroider.
Sosial dumping
Flere forbund i LO mener at det det fortsatt eksisterer sosial dumping i arbeidsmarkedet. De ønsker derfor at EØS-avtalen skal sies opp.
August Kopff
Han oppdaget fra 1905 til 1909 i alt 66 asteroider (og var med-oppdager av to til), herunder de trojanske asteroidene 617 Patroclus og 624 Hektor. Blant kometene han oppdaget er den periodiske kometen 22P/Kopff og den ikke-periodiske C/1906 E1. Oppdagelsene ble gjort mens han arbeidet ved observatoriet Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl ved Heidelberg.
Fra 1924 til 1954 var han den 18. direktør ved Astronomisches Rechen-Institut (ARI), først i Berlin, og senere i Heidelberg da instituttet ble flyttet dit i 1945.
Det 41 km store krateret Kopff på Månen er oppkalt etter han.
Bombingen av Laksevåg
Bombingen av Laksevåg var et britisk bombeangrep på Laksevåg i Bergen under den andre verdenskrig som førte til et betydelig tap av sivile liv. Onsdag 4. oktober 1944 gikk britiske bombefly til angrep på den tyske kriegsmarinens ubåtbunker «Bruno» i Nordrevågen. Et fåtall av disse bombene traff målet, de fleste falt ned over den vanlige bebyggelsen og drepte 193 sivile, derav 61 barn, ved Holen skole.
Totalt 152 fly deltok i angrepet; 93 Handley Page Halifax og 47 Avro Lancaster bombefly, samt tolv Mosquito jagerbombere som eskorte. Totalt deltok over 1,000 mannskap i raidet. Klokken 09:05 gikk luftvernsirenene på Laksevåg og Bergen, og i løpet av én time ble totalt 1,432 bomber sluppet over Laksevåg. To av flyene ble skutt ned.
Ubåt-bunkeren «Bruno» og verftet på Laksevåg
Ubåt-bunkeren i Nordrevågen på Laksevåg var en sentral base for det tyske ubåtvåpenet, og ble av de allierte vurdert som et viktig mål. 11. september 1944 fikk allierte bombefly senket en tilhørende flytedokk utenfor Sørevågen, og etterretningsinformasjon fra dette angrepet dannet grunnlag for det senere angrepet mot bunkeren. Det var likevel stor uenighet innenfor den allierte ledelsen. Marinen ønsket for enhver pris å skade det tyske ubåtvåpenet, mens Bomber Command visste at luftvåpenets bomber ikke kunne trenge gjennom det solide taket på bunkeren, og mente derfor raidet var både nytteløst og ville gjøre store skader på byen. .