cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Friedrich-Wilhelm-Platz
Friedrich-Wilhelm-Platz er en plass i ortsteilen Friedenau i bydelen Tempelhof-Schöneberg i Berlin. Den er oppkalt etter den prøyssiske kongen Fredrik Vilhelm III. Plassen ble anlagt omkring 1870 etter planer av Johann Anton Wilhelm von Carstenn.
Ernest Heeb
Ernest Heeb var en fransk turner.
Friedrich-Wilhelm-Platz
Under plassen ligger undergrunnsstasjonen Friedrich-Wilhelm-Platz.
Ernest Heeb
Han deltok under verdensmesterskapet i turn 1926, der han deltok på det franske laget som fikk bronsemedalje i lagkonkurransen. Tsjekkoslovakia vant lagkonkurransen foran Jugoslavia. Heeb fikk ingen individuelle medaljer, men kom på 6.-plass i den individuelle mangekampen.
På nasjonalt nivå er han fransk mester turn to ganger - i 1921 og 1926.
Sinn
Sinn refererer til aspekter av intellekt og bevissthet manifestert som kombinasjoner av tanke, sansing, hukommelse, emosjon, vilje og fantasi; sinn er strømmen av bevisstheten. Det omfatter alle av hjernens bevisste prosesser. Betegnelsen omfatter også fra tid til annen underbevisstheten eller dyrenes bevisste tanker. Sinn brukes ofte til å referere til tankeprosesser ved resonnement.
Yatagan kullkraftverk
Yatagan kullkraftverk  er et kullkraftverk i Yatağan i provinsen Muğla i det sørvestre Tyrkia, ved Egeerhavet. Det har en installert produksjonskapasitet på 630 MW.
Brenselstypen er brunkull (lignitt). Kullkonsumet per år er på om lag 5,4 millioner tonn.
Milena Müllerová
Hun deltok i OL 1948, her fikk Tsjekkoslovakia gull i lagkonkurransen. Kvinnene ble kun premiert som lag, men i enkeltapparatene fikk hun 15.-plass i bom, sjetteplass i ringer og 28.-plass i bøylehest, noe som gjorde henne til den tiende beste gymnasten sammenlagt.
Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk
Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk, også kjent som resolusjon 1514, var en milestein i prosessen med avkolonisering. Resolusjonen ble vedtatt av generalforsamlingen den 14. desember 1960.
89 land stemte for resolusjonen, ingen stemte imot, og ni avholdt seg fra å stemme: Amerikas forente stater, Australia, Belgia, Den dominikanske republikk, Frankrike, Portugal, Spania, Unionen Sør-Afrika og Storbritannia. Bortsett fra Den dominikanske republikk og Amerikas forente stater, var alle disse store kolonimakter.
I 2000, 40 år etter Resolusjon 1514, vedtok Sikkerhetsrådet Resolusjon 55/146 som erklærte 2001–2010 som Andre internasjonale tiår for utrydding av kolonialisme.
Eskobar
Eskobar er et pop/rock-band fra Sverige. Gruppen består av Daniel Bellqvist (vokalist), Frederik Zäll (gitar) og Robert Birming (trommer). Bandet kommer fra en liten by som heter Åkersberga som ligger nord for Stockholm.
Bandet ble opprettet under navnet Fish or Fantasy, og da var også sangeren Staffan Atling med i gruppen. Atling gikk på samme skole som resten av bandet, og det var der de traff han. Den nåværende vokalisten, Daniel Bellqvist spilte da bass.
På starten av 2000-tallet ga de ut Someone New sammen med Heather Nova, som ble en stor hit. Den fjerde platen de slapp ut, ga de ut på sitt eget plateselskap, Gibulshi records.
Bandet deltok også i den svenske Melodifestivalen 2008 med låten Hallelujah New World, som havnet på åttendeplass i finalen i delfinalen i Linköping.
Fylkesvei 4162
Fylkesvei 4162 går mellom Klungland i Flekkefjord og Feda i Kvinesdal. Veien er 12,5 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 803 (Vest-Agder).
Nils Langhelle
Nils Langhelle (født 28. september 1907 i Bergen, død 28. august 1967 i Hol) var en norsk Ap-politiker som innehadde fire ulike statsrådposisjoner i perioden 1945–1955, og dertil var stortingspresident 1958–65.
Bakgrunn
Nils Langhelle var sønn av overkonduktør Nils Olsen Langhelle (1876–1945) og Aletta Nøttingnes (1880–1965).
Han ble gift i 1938 med Esther Engelsen (14. april 1912–1977), datter av stuert Joachim Engelsen (1882–1931) og Cathinka Bruun (1881–1924). Ekteparet hadde ingen barn.
Andre verdenskrig
Etter igjen å ha blitt arrestert 29. januar 1943 ble han sendt til Grini fangeleir deretter ble han sendt til Tyskland som konsentrasjonsleirfange i Sachsenhausen. Fra Sachsenhausen ble han sendt som slavearbeider til flyprodusenten Heinkel sin fabrikk i Oranienburg.
Politisk virke
Han var innvalgt på Stortinget fra 1949 frem til sin død i 1967. Fra 1945 til 1949 var han vararepresentant. Han representerte Bergen. Han var også en betrodd medarbeider av Einar Gerhardsen, og fikk plass i Gerhardsens første regjering som arbeidsminister mellom 1945 og 1946. Det året ble han samferdselsminister, en post han hadde frem til 1952, da han ble forsvarsminister. Mellom 1954 og 1955 var han handels- og skipsfartsminister. Han var visepresident i Stortinget mellom 1957 og 1958, et verv han også hadde mellom 1965 og 1967.
Da Oscar Torp døde i 1958, ble Langhelle stortingspresident. Det vervet hadde han frem til 1965.
Annet
Langhelle var medlem av Den Norske Nobelkomite fra 1964 og frem til sin død. Dets varaformann 1965–1966 og formann 1967.
Stephen Hawking
Stephen William Hawking (født 8. januar 1942 i Oxford i Storbritannia, død 14. mars 2018 i Cambridge ) var en britisk teoretisk fysiker, kosmolog og forfatter. Han var forskningsleder ved senteret for teoretisk kosmologi ved Universitetet i Cambridge. Fra 1979 til 2009 hadde han det lucasianske matematikkprofessoratet i Cambridge. Han er særlig kjent for sin forskning på sorte hull og beregning av stråling fra sorte hull kalt Hawking-stråling. Han forsket også på hvordan den generelle relativitetsteorien kan forbindes med kvantemekanikk. Han var talsmann for «mange-verdener tolkningen» av kvantemekanikken.
Hawking var særlig kjent for sin formidling av moderne fysikk, relativitetsteori og kosmologi gjennom populærvitenskapelige bøker.
Liv og karriere
Stephen Hawking var sønn av tropelegen Frank Hawking og Isobel Walker.
Foreldrene bodde i London, men under blitzen i andre verdenskrig flyttet de til Oxford for å sikre sønnen en tryggere oppvekst. Da han var åtte år gammel, flyttet familien til St. Albans i Hertfordshire, rundt 30 kilometer nord for London, der han gikk på St. Albans School.
Kort tid etter at Hawking fylte 21 ble han diagnostisert med en uspesifisert uhelbredelig sykdom, senere identifisert som den degenerative motonevronsykdommen amyotrofisk lateralsklerose. Lidelsen bandt ham til rullestolen og tok senere fra ham alle muligheter til å kommunisere direkte med omverdenen. Han arbeidet derfor med en spesiell språkdatamaskin som ble styrt av øynene og enkelte muskler i ansiktet. Dette satte ham i stand til å holde foredrag, føre samtaler og mer.
Etter å ha fått tittelen ph.d., ble Hawking først Research Fellow og senere Professorial Fellow ved Gonville and Caius College.
I 1973 forlot Hawking Institute of Astronomy og kom til Department of Applied Mathematics and Theoretical Physics hvor han i 1979 ble den 17. Lucasian Professor of Mathematics, den samme tittelen som Isaac Newton fikk i 1669.
Virke
Hawkings gjennombrudd som kosmolog kom i 1970. Bakgrunnen var et matematisk teorem utarbeidet av Roger Penrose, som ved hjelp av noen forutsetninger viser at den generelle relativitetsteorien innebærer at når svært massive stjerner kollapser fører det til en singularitet, et område der tidrommet har uendelig kurvatur. I samarbeid med Penrose forsto Hawking at det samme matematiske teoremet kunne brukes på universet som hele, dvs. at universet kan ha oppstått av en singularitet der de kjente fysiske lovene er brutt sammen.
I 1974 anvendte Hawking kvantemekanikk for å vise at svarte hull må avgi energi og tilslutt forsvinne, og hevdet at all informasjon som det svarte hullet inneholdt med det ville være borte for alltid. Synspunktet strider mot kvantemekanikkens mest grunnleggende lover og møtte atskillig motbør. Seinere kom Hawkings til at informasjonen er lagret i det svarte hullets hendelseshorisont og blir kodet tilbake i strålingen som det svarte hullet avgir.
Ifølge teorien om kosmisk inflasjon gikk det unge universet gjennom en periode med rask ekspansjon, og i 1982 var Hawking blant de første som viste hvordan kvantefluktuasjoner, dvs små variasjoner i massedistribusjonen, kunne lede til ansamlinger av galakser i universet. I disse små krusningene ligger spiren til stjerner, planeter og livet slik vi kjenner det.
Gjennom flere tiår forsøkte Hawking å forene relativitetsteori og kvantemekanikk i den hensikt å presentere en storforent teori (grand unified theory eller GUT) som omfatter og beskriver hele universet, fra mikro- til makrokosmos.
Hawking skrev flere populærvitenskapelige bøker om moderne fysikk, den mest kjente er Univers uten grenser, engelsk originaltittel A Brief History of Time, som kom ut i år 1988. Boka forklarer relativitetsteori og kosmologi. Boka solgte 10 millioner eksemplarer globalt og er regnet som er en av tidenes mest suksessfulle populærvitenskapelige bøker. Hawking fikk også bred mediedekning og nådde fram til et stort publikum utenfor fagverdenen. De siste årene av sitt liv advarte Hawking om at menneskeheten trues av roboter, klimaendringer, atomkrig og virus framstilt ved hjelp av genteknikk. Budskapet hans var at menneskeheten må ha planene klare for å håndtere disse truslene.
Priser og utmerkelser (utvalg)
I 1982 ble Hawking utnevnt til kommandør av Order of the British Empire, han ble tildelt Wolf-prisen i fysikk i 1988 og i 1989 mottok han Order of the Companions of Honour.
Věra Růžičková
Věra Růžičková (født 10. august 1928, død 24. november 2018) var en tsjekkoslovakisk turner. Hun var med i et OL; i 1948.
Hun deltok i OL 1948, her fikk Tsjekkoslovakia gull i lagkonkurransen. Kvinnene ble kun premiert som lag, men i enkeltapparatene fikk hun tiendeplass i bom, ellevteplass i ringer og tolvteplass i bøylehest, noe som gjorde henne til den sjette beste gymnasten sammenlagt.
Hun døde den 24. november 2018.
Tessak
Tessak er et blankvåpen med en bred, krum klinge som en kort sabel med lange parérstenger og enten en plate eller kurv av runde eller flate stenger som beskytter hånden. Tessaken var også kjent som «bondesverd» i Norge.
Tessaken er av syd-tysk eller østerriksk opprinnelse og kom i bruk på midten av 1500-tallet som et allment våpen egnet for stikk og hugg. Dette våpenet ble innkjøpt av kong Christian IV på slutten av 1500-tallet for å skaffe våpen til det norske militærvesenet som for det meste bestod av bondeoppbud for leidangen. I flere omganger mellom 1589 og 1617 ble flere tusen slike våpen anskaffet og solgt til selvkost til de norske bøndene. Tessaken var da umoderne i Tyskland. Navnet, Tessak, er en avledning av det tyske «Düsagge» som var betegnelsen på en enkel bøhmisk sabeltype.
De norske bøndene var forpliktet til å ha våpen til landets forsvar. Våpentypene ble standardisert til de nye våpnene gevær, tessak og hellebard med Christian IVs norske lov av 1604. Samtidig beholdt man de gamle våpnene øks og spyd. Antall våpen som skulle finnes på en gård var bestemt av gårdens størrelse og økonomi.
Majuba kullkraftverk
Majuba kullkraftverk er et av verdens største kullkraftverk. Det har en installert produksjonskapasitet på 4 110 MW fordelt på 6 omtrent like store blokker, og er lokalisert i Sør-Afrika utenfor Volksrust i regionen Mpumalanga. Utbyggingen skjedde i årene 1983–1996. Årsproduksjonen er på 23,0 TWh elektrisk kraft.
Grupo Áurea
Grupo Áurea er et brasiliansk selskap som eies av familien Constantino. Selskapet ble startet av Constantino «Nene» de Oliveira. Grupo Áurea opererer i underkant av 40 buss-selskaper i Brasil, men er kanskje mest kjent for å ha startet flyselskapet Gol Transportes Aéreos, som drives etter en lavprismodell.
Høydalen (Langøya)
Høydalen er ei grend i Øksnes kommune i Nordland. Stedet ligger ved fylkesvei 938 mot Nyksund, ca. 4 km fra kommunesentret Myre.
Gården har 49 innbyggere (2009) fordelt på spredt bebyggelse. Høydalen er et gammelt jordbruksområde med dyrkede jorder som nå leies ut til andre bønder i kommunen. Siste gårdsbruket i Høydalen ble nedlagt i 2005. Høydalen har gårdsnummer 66 i Øksnes.
Historie
Høydalen ligger langs ei vid, vestvendt bukt som grenser til Kråknes i nord, Myre i sør og Sørvågen i øst.
Navnet Høydalen kommer av høy i betydningen «tørket gress» eller gressvokst, beite; stedet ligger ikke spesielt høyt på øya i noen forstand.
Fiskeri
Høydalen ligger gunstig til med kort vei til de store fiskefeltene og inn til fjordene, men ei god havn har stedet aldri hatt. Mye drag i sjøen og åpent eksponert mot elementene fra vest har gjort strandlinjen vanskelig tilgjengelig, da alle støene til fiskebåtene lå vestvendt til mot storhavet. Alle båtene måtte derfor tas på land under storm og uvær. Høydalen har i alle år hatt dyktige fiskere som har vært sentrale i utviklingen da Myre ble den største fiskerihavnen i regionen. Stedet har også måtte tåle mange tragiske forlis.
1813
Nasjoner
Se: Liste over land i 1813
Oppsamlingstaxon
Oppsamlingstaxon eller papirkurvtaxon er et uttrykk brukt i systematisk biologi for et gruppe som er samlet under ett navn utelukkende fordi de ikke passer inn noe annet sted. De er gjerne definert ved at de mangler en eller flere egenskaper eller bygningstrekk som er typiske for etablerte grupper (apomorfier) eller ved at de ikke «tilhører» andre systematiske enheter i en gruppe. Slike oppsamlingstaxa er derfor nesten alltid parafyletiske og noen ganger polyfyletiske og er stort sett ikke regnet som gyldige enheter i systematikken.
Eksempler
Det kjente begrepet invertebrater (virvelløse dyr) er et eksempel på en slikt «alt mulig annet»-kategori, og består av de 98% av aller kjente dyrearter som mangler ryggrad. Andre kjente oppsamlingstaxa inkluderer protister, parasitter, antiloper og slekten Megalosaurus, den første slekten av rovdinosaurer som ble beskrevet.
Oppsamlingstaksa i systematikken
Systematisk arbeide går ofte ut på å splitte opp slike oppsamlingstaxa og sortere artene i naturlige grupper. Noen ganger kan oppsamlingstaxa «reddes» ved at man strammer inn på kravene og derved skaper naturlige grupper som kan beholde navn med en hvis historisk eller sentimental verdi. Megalosaurus ble reddet på denne måten. Andre grupper har for mye «lort og langhalm» til at de kan reddes som systematiske enheter, slik som antiloper. Parafyletiske grupper er eksempler på relativt ryddige oppsamlingstaxa. I systematikken forsøker man å unngå slike, men noen av de mest kjente gruppene er likevel beholdt av både sentimentale og praktiske grunner, slik som amfibier, krypdyr, dinosaurer og forskjellige slektene av menneskets forfedre.
Andre tilsvarende begreper
Et beslektet begrep er «formtaxa», der grupper deler levevis (ofte som generalister) og derved likner hverandre på grunn av konvergent evolusjon. Faunaen i ediacara – uansett om de er forløpere for de kambriske gruppene eller ikke er beslektet med noen moderne rekker – kan per i dag bare grupperes som formtaxa. Sjøfugler er et annet eksempel på en formgruppe som ikke representerer en slektskapsgruppe. Slike revideringer kan noen ganger gå den andre veien. Vannsalamandere, som i utgangspunktet var tenkt på som et uttrykk for en måte å leve på, ser nå ut til å representere en monofyletisk gruppe.
Samisk kunst
Malere og grafikere tar ofte utgangspunkt i lokale og sosiale særegenheter, men på en måte som skiller dem ut fra andre kunstnere fra samme område.
Musikken kjennetegnes ved at samiske musikktradisjoner er med, også i mere moderne drakt.
6. mars
6. mars er den 65. dagen i året, den 66. i skuddår. Det er 300 dager igjen av året.
Navnedag
Annfrid, Andor
Fødsler
Se flere som er født 6. mars i Kategori:Fødsler 6. mars.
Dødsfall
Se flere som døde 6. mars i Kategori:Dødsfall 6. mars.
Helligdager
Ghanas nasjonaldag
Anna av Kleve
Anna av Kleve (født 22. september 1515 i Düsseldorf, død 16. juli 1557 på Richmond House, Whitehall, London; på engelsk Anna of Cleves, også skrevet Anne) var den nest eldste av de tre døtrene av hertug Johann III av De forente hertugdømmene Jülich-Kleve-Berg og Maria av Geldern. Hun var gift med den engelske kongen Henrik VIII, og var dermed den første tyske dronningen av England. Av Henrik VIIIs seks hustruer, av hvilke hun var den fjerde, var hun den mest folkelig populære, og hun overlevde både sin mann og de andre hustruene.
Barndom og ungdom
Lite er kjent om Annas tidlige år. Hun vokste opp i Schloss Burg i nærheten av Düsseldorf under sin mors omsorg. Faren var tilhenger av Erasmus av Rotterdam og en moderat reformasjonskurs. Han stod nær Schmalkalden-forbundet, og var dermed i opposisjon til den katolske keiser Karl V. Anna og hennes to søstre Amalie og Sibylle fikk en gammeldags oppdragelse, med mer vekt på huslige sysler enn på fremmedspråk, sang og musikk. Ved det lille fyrstelige hoffet kledde man seg heller ikke etter italiensk mote, slik det var vanlig i adelige kretser under renessansen. Allerede mens Anna var ganske ung ble det undertegnet en ekteskapskontrakt med Franz I av Lothringen. Dette ekteskapet ble det likevel ikke noe av. Etter farens død i februar 1539 overtok hans sønn, Vilhelm den rike, regjeringen i Jülich-Kleve-Berg. Sønnen fortsatte farens politiske kurs.
Henriks søken etter bruder i Europa
Etter at hans tredje hustru Jane Seymour var død, ble kong Henrik VIII av England rammet av en tung depresjon. Det ble likevel planlagt et nytt ekteskap for ham. Kongens seglbevarer, Thomas Cromwell, søkte etter en sterk allianse og forsøkte å arrangere et politisk givende ekteskap for kongen. Han skrev brev til Englands ambassadører i hele Europa. Ettersom Henrik hadde latt sin andre kone (og senere også sin femte) henrette, var denne letingen svært vanskelig. Dessuten ville Henrik bare gå med på ekteskapet om bruden var svært attraktiv. Han lot derfor sin hoffmaler Hans Holbein den yngre portrettere flere ekteskapskandidater. Hans favoritt var Christine av Danmark, et barnebarn av keiser Karl V. Keiseren var imidlertid imot ekteskapet, ettersom et forbund med Frankrikes erkefiende England kunne skade den tysk-romerske keiserens forhold til Frankrike. Christina, som foraktfullt skal ha ytret «hadde jeg to halser, hadde den ene stått kongen av England til disposisjon», var også imot ekteskapet.
Til slutt fant Cromwell at Vilhelm den rike var en mulig alliansepartner mot keiser Karl V og kong Frans I av Frankrike. Vilhelm hadde fra 1538 regjert i hertugdømmet Geldern mot keiserens vilje. Han kontrollerte dermed det største territoriet i Nord-Tyskland. Hans Holbein hadde også portrettert hans to ugifte søstre Anna av Kleve og Amalie av Kleve (1517–1586). Henrik valgte den nest eldste datteren, siden han likte Holbeins portrett av Anna svært godt. I tillegg hadde de engelske utsendingene til det hertugelige hoff fortalt kongen om Annas skjønnhet. Den 6. oktober 1539 ble en ekteskapskontrakt undertegnet.
Reise til England
Etter undertegnelsen av ekteskapskontrakten ble det forsøkt å finne en sikker måte å føre Anna til London på. Det var stor risiko for at Henriks brud på veien kunne bli tatt til fange av en motstander. Henrik planla først en rask sjøreise. Kleves ambassadør var imidlertid imot en sjøreise om vinteren. Derfor ble det besluttet en reise til lands, hvor reiseruten skulle gå til Calais og derfra over Den engelske kanal til Dover. Under reisen lærte Anna etikettereglene ved det engelske hoff og de viktigste engelske kortspillene. Engelske observatører betegnet hennes klesdrakt og væremåte som «svært uvanlig». Etter en ukelang reise nådde Anna Rochester. Kongen, som ikke kunne se sin brud raskt nok, reiste for å møte henne. Den 1. januar 1540 besøkte han henne i palasset til biskopen av Rochester.
Første møte med Henrik
Beretninger fra den spanske ambassadøren forteller om Henriks første møte med Anna av Kleve. Anna stod og så på en dyrekamp gjennom vinduet da kongen kom, med ytterklær. Hun gjenkjente ham derfor ikke. Han overrakte henne en gave, som hun tok i imot, før hun vendte oppmerksomheten mot dyrekampen og ignorerte kongen. Han gikk så ut og tok av ytterklærne, før han kom inn igjen. Da gjenkjente hun ham. Kongen skal ha vært svært skuffet, og mente portrettet og utsendingene hadde overdrevet hennes skjønnhet. Han fant hennes klesdrakt tung og landlig. Til Cromwell skal han ha sagt: :''«Jeg kan ikke se hva andre finner ved henne, og kan ikke begripe hvorfor så vise menn har sendt meg henne. Dere har sendt meg en flamsk merr».'' En mer folkelig variant av beretningen om dette første møtet går ut på at han skal ha sett på henne, deretter sett bort og bedt om et stort glass brandy. Henrik var nå imot ekteskapet, og befalte Cromwell å forsøke å finne en måte å forhindre det på, gjennom å undersøke om ekteskapskontrakten med Frans I av Lothringen fremdeles var gyldig. Dennes utsending betegnet kontrakten som oppløst for mange år siden, og var dermed ingen utvei for kongen. Anna selv avla ed på at hun ikke var bundet til andre menn gjennom kontrakt.
Liv ved det engelske hoff
Kongen brydde seg bare om Anna i de første seks månedene av ekteskapet. Deretter forkynte han at hans «mannskraft avskydde henne». Anna ignorerte sine hoffdamers råd. Hoffdamene var bekymret over kongens misnøye. Anna trodde derimot at et kyss var nok til å sette et barn til verden.
Til hoffdamene skal hun ha sagt:
Mens Henrik og Anna fremdeles var gift, innledet Henrik en lidenskapelig utenomekteskapelig affære med hoffdamen Katarina Howard. Fiendskapet mellom Frans I og Karl V brøt igjen åpent ut, og de politiske grunnene for ekteskapet eksisterte dermed ikke mer. Cromwell ble arrestert, og den 10. juni ble han satt i Tower. Anna ble sendt vekk fra hoffet, og det ble påstått at dette skjedde for å beskytte henne mot pesten som hadde brutt ut i London.
Skilsmisse og liv i England
Mindre enn seks måneder etter bryllupet, den 9. juli 1540, lot Henrik ekteskapet erklæres ugyldig. Som begrunnelse ble oppgitt at det forelå en ekteskapskontrakt mellom Anna og hertugen av Lothringen. Dessuten hevdet Henrik at ekteskapet aldri var blitt fullbyrdet. Anna gav kongen sin ektering tilbake og erklærte seg straks innforstått med oppløsningen av ekteskapet. Hun bekreftet at hun og kongen aldri hadde hatt intim kontakt. Henrik var lettet, og gav til gjengjeld Anna titler og privilegier. Hun fikk Richmond Castle og Hever Castle, en årlig sum på 2 600 pund, tittelen prinsesse av England og ble betegnet som «søster» av sin tidligere ektefelle, og levde frem til sin død i England. Etter skilsmissen utviklet det seg et vennskapelig forhold mellom de tidligere ektefellene, og hun besøkte ofte hoffet.
Thomas Cromwell ble anklaget for høyforræderi og kjetteri, dømt til døden og henrettet den 28. juli 1540. Annas bror Vilhelm hevdet seg frem til 1543 mot Karl V, frem til han måtte avstå hertugdømmet Geldern til keiseren. Maleren Hans Holbein den yngre falt i unåde hos kongen. Han fortsatte som hoffmaler, men fikk ikke lenger male medlemmer av den kongelige familie.
To uker etter skilsmissen giftet kongen seg med Katarina Howard. Den unge kvinnen fant seg imidlertid ikke til rette i sin rolle som dronning av England, og ble halshugget den 13. februar 1542 på grunn av affære med sin kammertjener.
Anna håpet for kort tid at kongen ville vende seg til henne igjen. Disse forhåpningene ble imidlertid avvist av Cromwells etterfølger Stephen Gardiner.
Anna overlevet Henrik og alle hans hustruer. Under Henriks etterfølger Edward VIs styre fikk hun problemer, fordi han ikke ville betale henne det Henrik hadde forpliktet seg til. Men da Edward døde i ung alder og Annas tidligere stedatter Maria besteg tronen, forbedret situasjonen seg. Fra da av inntok Anna på nytt en fremtredende rolle ved hoffet, og denne posisjonen beholdt hun livet ut. Hun viste seg offentlig siste gang under Marias tronbestigelse. Som tredje dame, etter Marias søster Elisabeth, red Anna ut etter den nye dronningen. Hun døde den 28. juli 1557 av kreft. Innen da hadde hun konvertert til katolisismen. Anna ble bisatt under en kongelig begravelse i Westminster Abbey i London. Holbeins portrett av Anna hører til hans mest kjente verker, og finnes idag i Louvre i Paris.
Legenden om «den flamske merra»
Om Anna virkelig var så heslig som Henrik VIII beskrev henne, blir idag sterkt betvilt. Også uttrykket «den flamske merra» er muligens først funnet på senere av Horace Walpole. Andre utsagn om Anna kan også være konstruert for å gjøre en rask skilsmisse mulig.
Anna av Kleve på film og tv
Elsa Lanchester spilte dronning Anna i filmen The Private Life of Henry VIII (1933), der Charles Laughton spilte Henrik VIII. I denne komedien har man en Anna som selv med vilje fremstiller seg selv som lite attraktiv og som naiv, slik at Henrik skal få lyst til å skille seg fra henne og hun dermed kan søke kjærligheten annetsteds.
I BBCs fjernsynsserie The Six Wives of Henry VIII fra 1970 var det Elvi Hale som spilte hovedrollen i den 90 minutter lange episoden om Anna. Keith Michell spilte Henrik VIII. I denne relativt historisk riktige fremstillingen kommer Anna til England full av ungdommelig naivitet og frydefullt håp, men blir rent forskrekket når hun møter sin tilkommende ektemann. Hun gjør seg raskt til venns med sin unge stedatter prinsesse Elizabeth.
Jenny Bos spilte Anna i filmen Henry VIII and his Six Wives fra 1972. Catherine Siggins var Anna i David Starkeys dokumentar om de seks hustruer i 2001. I 2003 spilte Pia Girard Anna av Kleve i miniserien Henry VIII.
Joss Stone spiller Anna i TV serien The Tudors fra 2009 til 2010.
Ådring
Ådring er en maleteknikk innen faget dekorasjonsmaling. Teknikken går ut på å male et mønster som likner et naturlig tre; treets årringer fremheves. Vanligvis maler man på vanlige, billige treslag som furu og gran, og det malte sluttresultat likner edle treslag som eik, ask, bjørk eller importert materiale som nøttetre og mahogny.
Historie
De eldste kjente eksempler på ådring er funnet på 4 000 år gamle egyptiske sarkofager. Teknikken kom til Sverige ved innredning av kirker i middelalderen. I barokken omkring år 1700 ble mahognyimitasjoner utbredt over hele landet, og på 1800-tallet ble ådring svært vanlig både i Sverige og Norge. Særlig var eikeimitasjonene vanlige på slutten av 1800-tallet.
Ådring var særlig utbredt i Norge og Sverige i siste halvdel av 1800-tallet. Teknikken ble brukt på møbler og interiørdetaljer som dører, trapper, gulv og gerikter omkring dører og vinduer. På denne tiden var ådring en teknikk alle profesjonelle malere måtte kunne.
I dag mestres ådring kun av håndverkere som har spesialisert seg innen antikvariske malerteknikker. Teknikken er nødvendig når antikvariske bygninger skal restaureres og vedlikeholdes.
Fremstilling
Ådringsmønsteret tar utgangspunkt i anatomien til ulike treslag, og tremønsteret som vert skapt ved tangential-, radialsnitt eller skjering av finér. Mønsteret bør også tilpasses vanlige dimensjoner på planker.
Enkelte dekorasjonsmalere har utviklet mønsteret til fri ådring, uavhengig av farge og utseende til kjent treslag.
Rautio
Rautio er en tidligere kommune i landskapet Norra Österbotten i Finland. Kommunen hadde innbyggere i 1970. Rautio var en finskspråklig kommune.
I 1973 ble Rautio kommune slått sammen med Kalajoki kommune.
Østerrike
Østerrike, offisielt Republikken Østerrike (tysk: Republik Österreich) er en forbundsstat i Sentral-Europa, og består av ni delstater, hvert med eget parlament og regjering. Østerrike er omgitt av land på alle sider, og grenser mot Liechtenstein og Sveits i vest, Italia og Slovenia i sør, Ungarn og Slovakia i øst, og Tyskland og Tsjekkia i nord. Hovedstaden er Wien. Østerrike har 8,7 millioner innbyggere, hvorav to tredeler tilhører den romersk-katolske tro. Det offisielle språket er tysk, som snakkes i dialektiske former. Ut over det er slovensk, kroatisk og ungarsk anerkjente minoritetsspråk.
Nasjonalrådet, som har 183 medlemmer, er det direkte valgte parlamentskammer. Valgperioden er fem år. Stemmerettsalderen er 16 år, den laveste i Europa. Forbundsrådet er Østerrikes indirekte valgte parlamentskammer, hvor delstatenes lokale parlamenter, landdagene, utpeker 62 representanter. Forbundsrådet har absolutt veto i lover som griper inn i delstatenes anliggender og rettigheter.
Topografisk er Østerrike dominert av Alpene, som dekker 60 % av landet. Disse har stor betydning for Østerrikes turisme, hvor alpin skiidrett er en betydelig ervervsfaktor. Ut over dette er maskiner, kjemiske produkter, stål- og metallvarer og vin de viktigste produktene i Østerrikes samhandel med utlandet. Topografien har også hatt stor betydning for infrastrukturen, hvor bane- og veianlegg preges av det krevende terrenget ved mange broer og tunneler. Landets elver gir gode betingelser for vannkraft, som dekker to tredeler av landets energibehov. Østerrike har et rikt kulturliv, og har fostret store komponister som W.A. Mozart, Joseph Haydn, Franz Schubert, Johann Strauss og Gustav Mahler.
Naturgeografi
Med sin posisjon i Alpene er Østerrikes vestlige og sydlige deler fjell, og Østerrike er et velkjent vintersportssted. Det høyeste fjellet er Grossglockner på 3 798 meter. Den nordlige og østlige del av landet er hovedsakelig kupert terreng. Klimaet er temperert, med kalde vintre og kjølige somre.
De viktigste byene er hovedstaden Wien, som ligger ved Donau, Salzburg, Innsbruck, Graz og Linz.
Trebladbiller
Utseende
Stort sett middelsstore (7 – 12 mm) biller, de norske artene er noe mindre. De er mørke og ofte metalliske på farge, bein, hode og brystskjold er ofte rødgule. Oversiden er kraftig punktert og dekket med fine, oppstående hår. Hodet er fremoverstrakt og noe innsnevret bak fasettøynene, slik at de har en tydelig "hals". Antennene er 11-leddete, trådformede eller sagtakkede, gjerne litt lengre enn hodet og brystskjoldet til sammen. Fasettøynene er middels store og dypt innskåret i fremkanten. Brystskjoldet (pronotum) er hvelvet, vanligvis omtrent så bredt som langt, og sterkt punktert. Sidekanten har ofte en tann i midten. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige "skuldre", parallellsidige. De har ikke markerte punktrekker, men er jevnt, kraftig punkterte. Beina er middels lange, bakbeina er kraftige med fortykkede lår og krumme legger. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite slik at det tilsynelatende bare er fire ledd (pseudotetramere føtter). I alle fall det tredje leddet er tolappet.
Utbredelse
Av underfamiliene lever Megalopodinae bare i tropene, Palophaginae finnes bare på den sørlige halvkulen mens ospetrebladbiller finnes i alle verdensdeler.
Østerrike
Naturgeografi
Den store fjellkjeden Alpene går igjennom Østerrike, og elven Donau renner gjennom.
Demografi
Omkring ti prosent av østerrikerne er ikke av østerriksk opprinnelse, flesteparten av disse er fra de omkringliggende land. En stor gruppe gjestearbeidere er også til stede i landet. Det offisielle språket tysk tales av alle. Dialektene ligner på de tyske dialekter i den sydlige del av Tyskland. I Vorarlberg og små deler av Tirol tales alemannisk, mens befolkningen i alle andre delstater taler bairisk. Tilsammen syv millioner taler mellom- eller sydbairiske dialekter.
Trebladbiller
Levevis
Trebladbillene er planteetere. Larvene i underfamilien ospetrebladbiller minerer i blad, mens de i familien Palophaginae lever av pollen i hann-kongler av kransgraner (Araucariaceae).
Østerrike
Demografi
Mer enn ¾ av østerrikerne er romersk-katolske. Andre vesentlige konfesjoner og religioner er protestantismen og islam.
Befolkningsutvikling
Den første folketellingen som kan sammenlignes med metoder anvendt i dag, fant sted i Østerrike-Ungarn i 1869-70. Folketallet var stigende innenfor det nåværende Østerrikes geografiske område fram til 1913, og økningen skyldtes i første rekke gjennom innenlandske innvandrere fra de østerriksk-ungarske kronland. Etter 1. verdenskrig var det et kortvarig tilbakefall i befolkningstallet som følge av at mange embedsmenn flyttet tilbake til sine opprinnelsesland. Den siste folketellingen før 2. verdenskrig viste et innbyggertall på 6 653 000. Etter krigen hadde man i en årrekke tilbakegang i innbyggertallet.
Et høyt fødselsoverskudd vendte utviklingen fram til 1974, da det ble nådd et nytt høydepunkt med 7 599 000 innbyggere i Østerrike. Tallet lå noenlunde stabilt fram til 1987, da en ny befolkningsvekst begynte, noe som blant annet kan tilskrives økt innvandring. I 2007 var det 8 298 923 innbyggere i Østerrike, noe som tilsvarer 1,7 % av EUs befolkning. Den gjennomsnittlige forventede levetid for kvinner var i 2006 82,68 år, og for menn 77,13 år. Barnedødeligheten var 0,36 % i 2006.
Historie
Etter å ha vært erobret av romerne, hunerne, lombardere, ostrogoterne, bayrerne og frankerne, kom Østerrike under habsburgerne i det 13. århundre. Denne slekten fortsatte å regjere Østerrike inntil det 20. århundre.
Etter oppløsningen av Det tysk-romerske rike i 1806 ble Østerrike utropt som keiserrike, og den siste tysk-romerske keiser Franz II, som samtidig var erkehertug av Østerrike, konge av Böhmen, konge av Ungarn m.m., fortsatte således som keiser av dette. Østerrike kom formelt i en personalunion med kongedømmet Ungarn (som allerede hadde vært under habsburgsk styre i flere århundrer) i 1867, og unionen ble kjent som dobbeltmonarkiet Østerrike-Ungarn. Denne staten ble oppdelt etter nederlaget i første verdenskrig. Ungarn trådte ut av unionen og det resterende tysktalende Østerrike ble en egen republikk, mellom 1918 og 1919 offisielt kjent Deutschösterreich. Etter at ententen gjennom Saint-Germain-traktaten nektet Østerrike å forenes med Tyskland, måtte Deutschösterreich avstå en rekke provinser, som Böhmen og Mähren, presset til å endre navnet sitt til bare Østerrike. Østerrike ble i 1938 en del av Tyskland som provinsen Ostmark, gjennom det såkalte Anschluss. Etter andre verdenskrig ble Østerrike gjenopprettet som egen stat, men var nøytralt, og tilhørte hverken øst- eller vestblokken.
Politikk og administrasjon
Østerrike er en demokratisk forbundsrepublikk med utstrakt selvstyre til delstatene. Den østerrikske grunnloven skriver seg fra like etter første verdenskrig i 1920, og med unntak av årene under det nasjonalsosialistiske Tyskland før og under annen verdenskrig og perioden under alliert okkupasjon etter krigen har Østerrike hatt samme politiske system siden grunnloven trådte i kraft.
Statsoverhode og regjering
Østerrikes statsoverhode er forbundspresidenten (tysk: Bundespräsident), som velges ved direkte valg hvert sjette år. Presidenten har etter grunnloven relativt store fullmakter, men vervet er likevel hovedsakelig seremonielt. Samme person kan kun sitte i to sammenhengende perioder.
Den østerrikske regjeringen ledes av en forbundskansler (Bundeskanzler), utpekt av presidenten. Det er i utgangspunktet intet krav at kansleren skal ha et flertall bak seg i parlamentet når han eller hun utnevnes, men siden Østerrike har et parlamentarisme kan parlamentet vedta å kaste kansleren (og dermed også regjeringen) på et senere tidspunkt. Fra 2008 til 2016 var Werner Faymann (SPÖ) forbundskansler, etterfulgt av Christian Kern (SPÖ) til 2017. Han ble avløst av Sebastian Kurz (ÖVP), som ble utnevnt til forbundskansler to ganger inntil nå (2021): 2017 og 2020. I 2019 var det var første gang i den østerrikske republikks historie at en regjering ble felt av et mistillitsvotum: Som resultatet av Ibiza-affæren ledes regjeringen få dager av den tidligere finansministeren Hartwig Löger. Deretter fulgte regjeringen Brigitte Bierlein som konstitusjonell midlertidig løsning frem til nyvalgene i september 2019.
Regjeringsmedlemmene utpekes og eventuelt avsettes av presidenten på kanslerens anbefaling. Blant regjeringsmedlemmene er en visekansler, som er forbundskanslerens stedfortreder. Josef Pröll (ÖVP) har siden 2008 hatt dette embetet, ved siden av å også være finansminister. Dagens østerrikske regjering har sittet med makten siden desember 2008, og er en storkoalisjon mellom Sozialdemokratische Partei Österreichs (SPÖ) og Österreichische Volkspartei (ÖVP).
Parlament
Det østerrikske parlamentet har to kamre. Underhuset kalles Nasjonalrådet (tysk: Nationalrat), og velges hvert femte år i forholdstallsvalg. Det har 183 representanter. Siden 2007 har stemmerettsalderen vært 16 år. Østerrike har en sperregrense på fire prosent, selv om partier som kommer under denne likevel kan få inn representanter på direktemandat. Det østerrikske overhuset kalles Forbundsrådet (Bundesrat) og har 62 medlemmer. Representantene velges av delstatene, og sitter for perioder på fire til seks år. Av de to kamrene er Nasjonalrådet det med størst makt, og Forbundsrådet har kun utsettende veto.
Politiske partier
Freiheitliche Partei Österreichs (FPÖ) er det største av de høyreradikale partiene i landet. Partiets kjernesaker er EU-motstand og en restriktiv asyl- og innvandringspolitikk.
Die Grünen – Die grüne Alternative er det minste partiet i Nasjonalrådet, og ledes av Werner Kogler. Dette partiet er venstreorientert med et spesielt fokus på miljøvern, samt minoritetsrettigheter og «økososiale» skattereformer.
NEOS – Das Neue Österreich er et liberalt parti som i 2012 ble til som en sammenslåing av tidligere liberale partier i Østerrike. Partiet fikk 15 seter i parlamentet i 2019.
Administrativ inndeling
Østerrike er en forbundsrepublikk inndelt i 9 delstater (tysk: Bundesländer, entall: Bundesland). Disse delstatene deles igjen inn i distrikter (Bezirke) og statuarbyer (Statutarstädte). Distriktene er igjen delt inn i kommuner (Gemeinden). Statuarbyene er i en slags mellomposisjon mellom distriktene og kommunene, og har ansvarsområder fra begge. Delstatene har utbredt selvstyre, blant annet innenfor kulturpolitikk, helse- og sosialspørsmål, naturvern, og bygg- og planleggingspolitikk.
Forsvars- og utenrikspolitikk
Det østerrikske forsvaret er basert på verneplikt for menn. Førstegangstjenesten er på seks måneder, fulgt av åtte år i reservestyrkene. Kvinner kan avtjene verneplikt på frivillig basis. Pasifister har anledning til å heller avtjene en siviltjeneste på ni måneder.
Det østerrikske forsvaret deles inn i Streitkräfteführungskommando, Einsatzunterstützung og Kommando Führungsunterstützung. Førstnevnte er den operative biten av forsvaret, og deles igjen inn i Landstreitkräfte (landsstridskreftene), Luftstreitkräfte (luftstridskreftene), Internationale Einsätze (internasjonale operasjoner) og Spezialeinsatzkräfte (spesialstyrkene). Siden Østerrike ikke har noen kystlinje har landet heller ikke noe sjøforsvar.
I 2004 var de østerrikske forsvarsutgiftene på omtrent 0,9 % av BNP. Samlet mannskapstall er på omtrent 45,000 mann, hvorav omtrent halvparten er vernepliktige. Den formelle øverstkommanderende er Østerrikes president, men i praksis tilfaller ansvaret for den politiske kontrollen over forsvaret til forsvarsministeren.
Den østerrikske statstraktat av 1955 gjorde slutt på den allierte okkupasjonen etter annen verdenskrig. Samme år vedtok den østerrikske forbundsforsamlingen en «evigvarende nøytralitet» der de i lovs form kunngjorde at «for all fremtid vil ikke Østerrike gå inn i noen militærallianse, og vil heller ikke tillate fremmede makter å opprette baser på østerriksk jord». Siden den tid har dette vedtaket vært hjørnesteinen i Østerrikes utenrikspolitikk.
Etter Sovjetunionens fall begynte Østerrike å myke noe opp på den strenge nøytralitetslinjen, og siden 1995 har landet deltatt i EUs felles utenriks- og sikkerhetspolitikk. Til samme tid gikk landet inn i NATOs Partnership for Peace-program.
Østerrike spiller en aktiv rolle i Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa, og organisasjonens sekretariat ligger i Wien. Østerrike arbeider også aktivt innenfor Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling. Landet har vært medlem av De forente nasjoner siden desember 1955, og av Den europeiske union siden 1995. Landet tok del i eurosonen fra oppstarten i 1999.
Næringsliv
Østerrikes bruttonasjonalprodukt var i 2010 på 286,2 milliarder euro, noe som ga et BNP per capita på 34 120 euro.
Bergverksdrift
Bergverksdrift har i de siste årtier mistet en del av sin betydning. Utvinningen av bly i Bad Bleiberg i Kärnten, som kan spores helt tilbake til 800 f.Kr., er i dag nedlagt på samme måte som mange av jernmalm- og brunkullgruvene.
Land- og skogbruk
Østerrikes land- og skogbruk er kjennetegnet ved mange små bedrifter, særlig på grunn av de mange fjellbøndene. Siden 1960 er antallet bedrifter halvert, mens bedriftenes arealstørrelse i tilsvarende periode er fordoblet. Tendensen går dermed i retning av større bedrifter, men 61 % har fortsatt et dyrkingsareal på under 20 ha., mens kun 4 % har et dyrkingsareal på over 100 ha. I alt reduseres antallet bedrifter årlig med ca. 5000. Det er i dag omkring 190,000 land- og skogbruksbedrifter, hvorav knapt 40 % drives av fjellbønder.
Der er drøyt 32,000 vinbønder i landet, som dyrker vindruer på 48,557 hektar hvorav 75 % går til hvitvin. Det største vinarealet ligger i Niederösterreich, som har 60 % av det samlede vindyrkningsarealet etterfulgt av Burgenland med 30 %. Vin er samtidig et viktig landbruksprodukt til eksport. Hovedimportører av vinen er med 2/3 Tyskland og deretter Sveits og USA.
Fruktproduksjonen består primært av epler, pærer, fersken, aprikos, plommer, kirsebær og valnøtter, som dyrkes på i alt 7,669 hektar. Steiermark er langt den største fruktprodusenten av delstatene.
Dyreproduksjonen består primært av svin, kveg, får og geiter. Svin står for 57 % av den samlede dyrebesetning i Østerrike, mens kveg står for 36 %.
På grunn av de små størrelsene på produsentene utsettes Østerrikes landbruk for stigende konkurransepress fra de nye EU-landene, og landet satser derfor i stigende omfang på kvalitetsprodukter, samt bio- og økologiprodukter. Med en samlet andel på knapt 10 % har Østerrike den største tetthet av økologisk drevne landbruk i EU.
Skogdrift er også en viktig næring på grunn av de store skogsarealene som leverer tre til foredling i tre- og papirindustrien. Tre eksporteres primært til det sydeuropeiske området.
Turisme
Østerrike har gode forutsetninger for turisme. Med Alpenes dominans i Østerrike er det tallrike muligheter for å dyrke alpin skiidrett. Særlig delstatene Vorarlberg, Tyrol og Salzburg tilbyr mange skiområder som er velutstyrt med gondolbaner, stol- og skiheiser. De store skiområdene i de Østerrikske alper råder over minst 50 forskjellige heisanlegg og opp til 100 km preparerte skibakker. Områdene er imidlertid ikke alltid sammenhengende, og det tilbys derfor busstransport mellom skistedene. Også i de østlige delstatene fins mange skiområder som ofte kombineres med andre vintersportsmuligheter, for eksempel med langrennsløyper, akebaner og spa. Den alpine skisporten er en viktig drivkraft for turismen i Østerrike og er en betydelig inntektskilde for landet.
For sommerturismen spiller fjellene også en stor rolle for aktiv ferie med fjellvandring og fjellklatring. Landskapet gir muligheter for andre villmarksopplevelser som rafting, rappellering, mountainbiking og paragliding. Det varme, stabile sommerværet i den sørlige og sørøstlige delen av landet gir også gode muligheter for badeferie ved de mange sjøene, f.eks. Neusiedler See og Ossiacher See. Mange sjøer oppnår ganske varme temperaturer på grunn av liten gjennomstrømning og intensiv solstråling. Også Bodensee i landets nordvestlige hjørne på grensen til Tyskland og Sveits er et populært mål for badeferie.
Storbyturismen omfatter primært Wien og de 8 delstatshovedstedene. Mer enn halvparten av storbyturistene besøker Wien, mens Salzburg og Innsbruck også er godt besøkte. Så følger Linz, Graz og Klagenfurt etterfulgt av de mindre byene Bregenz, St. Pölten og Eisenstadt. Østerrike tilbyr kulturmessig mange opplevelser på grunn av landets historisk betingede status som kulturtilbyder. En rekke musikkbegivenheter trekker hvert år et stort publikum til landet, f.eks. festspillene i Salzburg og Bregenz, som avholdes hvert år i juli og august, og Nyttårskonserten i Wiener Musikverein. Opera, klassisk musikk og kunstutstillinger utgjør en stor del av kulturtilbudet i Østerrike.
Virksomheter og handel
Østerrike har en av verdens største industrisektorer, og industrien er kjennetegnet ved å være moderne og produktiv. Virksomhetenes størrelse er primært små eller mellomstore. Virksomheter med under 10 ansatte utgjør omkring 40 %, mens virksomheter med under 100 ansatte utgjør knapt 80 %. Den største andelen av produksjonen skjer innenfor maskin- og stålindustri, bilproduksjon (for eksempel motorer og tilbehør), kjemisk industri, møbelproduksjon og til dels også elektro- og elektronikkindustrien. De gamle statlige industriene er stort sett privatisert.
Virksomheter innenfor servicesektoren utgjør i dag størstedelen av det Østerrikske næringslivet. Det er først og fremst turisme, handel og bankvirksomhet som er representert innenfor sektoren. De Østerrikske bankene nyter fortsatt fordel av den i Østerrike strenge bankkonfidensialiteten. Etter at landet ble med i EU ble anonymiteten ved alminnelige bankkonti opphevet, men det er fortsatt slik at myndigheder ikke kan få kontoopplysninger uten rettslig tillatelse.
Samhandel
Østerrikes handelsbalanseunderskudd har de siste årene blitt redusert, slik at landet i 2006 hadde et underskudd på 0,5 millioner euro. De største samhandelslandene er Tyskland, USA, Italia, Sveits, Frankrike, Tsjekkia og Ungarn, med Tyskland som det absolutt største samhandelsland. 30 % av Østerrikes samlede eksport går til Tyskland, mens 40 % av Østerrikes samlede import kommer fra nabolandet i nord.
Østerrikes samhandel med Norge er forholdsvis beskjeden. Østerrike eksporterte varer til Norge for 3,709,400,000 kr i 2010, noe som var en liten nedgang fra året før. Importen i samme periode hadde en verdi på 4,670,500,000 kr, en tredobling siden 2005. Tall fra 2008 viser at Østerrikes eksport til Norge bare sto for 1,8 % av den totale eksporten til land utenfor EU.
I forhold til den samlede handel med utlandet er de største importgruppene målt i verdi maskiner og kjøretøy, olje og gass, kjemiske og medisinske produkter, stål- og metallvarer samt klær. De største eksportgruppene målt i verdi er stål- og metallvarer, maskiner og kjøretøy, kjemiske og medisinske produkter, drikkevarer og tre.
Urbanitet
Østerrikes hovedstad og største by er Wien. Med 1,6 millioner innbyggere er denne helt klart dominerende blant østerrikske byer, og avstanden ned til Graz som nest største by med drøye 200,000 innbyggere er stor. Østerrike har totalt fem byer med mer enn 100,000 innbyggere.
I 2001 bodde omtrent 65 % av østerrikerne i urbane strøk. Det er stadig vekst i andelen østerrikere som bor i byområder, men forstedene vokser relativt sett mer enn selve byene.