cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miljøflyktning
Rettigheter og beskyttelse
Det store flertallet av de som blir tvunget på flukt vil være mennesker på flukt i eget land og falle inn under definisjonen av internt fordrevne i Retningslinjer for internt fordrevne av 1998. Deres beskyttelse avhenger i stor grad av at internasjonale organisasjoner inkluderer dem i sine mandater. For de internt fordrevne generelt er det store utfordringer i gi beskyttelse. Fattige land som allerede sliter og vil oppleve mest migrasjon og flukt, må få finansiell støtte. Det er en referanse til migrasjon og flukt i det nåværende utkastet til tilpasningkapittelet i ny klimaavtale.
Nieuwpoort
Nieuwpoort er en kommune i og en by i Belgia. Kommunen ligger i provinsen Vest-Flandern i regionen Flandern. I tillegg til byen Nieuwpoort omfatter kommunen også landsbyene Ramskapelle og Sint-Joris. Elven Yser renner ut i Nordsjøen i Nieuwpoort.
Rådhuset i byen Nieuwpoort med sitt klokketårn er et av 56 steder som inngår i verdensarvområdet Klokketårnene i Belgia og Frankrike.
Olav Støylen
Olav Støylen (født 9. september 1941) var den siste lederen av Kjemisk Forbund før sammenslåingen med Industri Energi. Han er bosatt i Oslo.
Støylen har yrkeserfaring som sjømann, fisker og aluminiumsarbeider ved Hydros aluminiumsverk på Karmøy.
Verv
Leder og diverse, tillitsverv i Alnor Kjemiske fagforening, Karmøy. Forbundssekretær fra 1973, nestformann fra 1982 (valgt som påtroppende på landsmøte i 1980 og som leder i Kjemisk Forbund fra 1995, valgt på landsmøte i 1992 til å etterfølge Arthur Svensson når han gikk av med pensjon.
Medlem næringspolitiske utvalg i Industri Energi, Nordisk kjemisk solidaritetsutvalg, styreleder industriarbeidermuseet på Rjukan.
Fylkesvei 718
Fylkesvei 718 (Fv718) går mellom Rødsjø og Leira i Indre Fosen.
Den tar av fra fylkesvei 720 i Leira og går vestover til Sund, videre nordover langs Trondheimsfjorden og Stjørnfjorden til Mælan og videre til Rødsjø.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Andorra under Sommer-OL 1976
Andorra under Sommer-OL 1976. Tre mannlige sportsutøvere fra Andorra deltok i to grener under Sommer-OL 1976 i Montréal. Det var første gangen Andorra deltok i et sommer-OL, de vant ingen medaljer.
Sætrebekken
Sætrebekken (også kalt Tussebekken) er en bekk som renner fra Tussetjernet i Nordre Follo kommune ned til Dalsbekken ved Gjersjøen i Viken fylke. Fram til 1.1.2020 dannet bekken i hele sin lengde grense mellom de tidligere Oppegård og Ski kommuner.
Bekken krysses av både Østfoldbanen og fylkesveiene 156 og 152.
Moravian College
Moravian College er et privat universitet i Bethlehem i delstaten Pennsylvania, USA. Det ble opprettet som Bethlehem Female Seminary i 1742 og er det sjuende eldste høyere lærested i USA. Det var USAs første lærested som ga adgang for kvinner. I 1954 slo denne opprinnelige skolen seg sammen med en tidligere gutteskole (fra 1743) og dannet Moravian College & Theological Seminary.
Presteseminaret spenner over en rekke kristne teologier og tiltrekker studenter fra ulike land til studier mot Master of Divinity og Master of Arts. Videre gis det master-grader innen ulike allmennfag, business-fag og sykepleievitenskap. Musikk-instituttets bygning var sykehus under den amerikanske uavhengighetskrigen. Bygningen Comenius Hall er oppkalt etter Johann Amos Comenius.
Ved universitetet var det 1 965 studenter og 196 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 26 775. Studiene gis opp til gradsnivået First Professional.
St. Johanneslogen Maria til de tre Hjerter
St Johanneslogen Maria til de tre Hjerter er en frimurerlosje i Den Danske Frimurerorden som ble grunnlagt den 3. april 1791 i Odense. Losjen er oppkalt etter kronprinsesse (senere dronning) Marie Sophie Frederikke av Hessen-Kassel. Losjens valgspråk er PER ASPERA AD ASTRA («Gjennom motgang til stjernene»). Losjens charter ble underskrevet av Karl av Hessen, som var provincial-stormester for Danmark-Norge og hertugdømmene, og godkjent av general-stormesteren Hertug Ferdinand af Braunschweig (1721–1792).
Sankt Johanneslogen Maria til de tre Hjerter er idag Danmarks største losje med omkring 600 medlemmer.
Losjen er moderlosjen for de fire St. Johannes instruksjonslosjene «Under Klokketårnet» (1863 i Faaborg), «Castellum Novum» (1951 i Nyborg), «Asnesia» (1988 i Assens), «Hans Schack» (1992 i Kerteminde) og broderforeningen «Sammenslutningen af Frimurerbrødre på Nordfyn» (1996, Fyn).
Rudolf Virchow
Bakgrunn
Virchow var sønn av den schivelbeinske bonde og bykammerer Carl Christian Virchow (død 1864) og hans hustru Johanna Maria (født) Hesse (død 1857), en søster av byggherren og arkitekten Ludwig Ferdinand Hesse.
Utdannelse, medisinsk virke
Han startet sin vitenskapelige karriere med å studere kyr ved det prøyssiske militærakademiet i Berlin, nærmere bestemt ved Friedrich-Wilhelm-instituttet som var innrettet mot utdannelsen av militærleger. Han ble promovert til doktor i medisin i 1843. Følgende år ble han assistent hos obdusenten ved Charitésykehuset i Berlin, utnevnt i 1846 til ordinær obdusent der, og påbegynte påsken samme år godt besøkte forelesninger i patologisk anatomi. Han ble i 1847 dosent ved Universitetet i Berlin.
Han er mest kjent for arbeidet med celleteorien, der han kom fram til at alle celler stammer fra andre celler, og ikke blir til ved spontan generasjon. Før dette var den vanlige oppfatningen at organismer kunne oppstå av ikke-levende materiale. For eksempel trodde man at makk oppstod på råtten kjøtt av seg selv. Italieneren Francesco Redi motbeviste at dette ikke stemte. Redis arbeid gav opphav til regelen "alt levende kommer fra levende".
Virchow var, til tross for sine mange viktige bidrag til medisinen, en motstander av teorien om at bakterier kunne spre sykdom. Hans kritikk av Ignaz Semmelweis argumenter for bruk av såpe og hygiene gjorde at det tok lengre tid før antiseptikken kom i bruk.
Politisk engasjement
I politisk henseende gjorde Virchow seg kjent som en av den tyske liberalismens fremste representanter under den wilhelmske æra. Virchow var en av grunnleggerne av det liberale partiet Deutsche Fortschrittspartei, der han også ble medlem og som han representerte i Berlins byråd, Preussens parlament og senere i Tysklands Reichstag. I den rollen var han en av Otto von Bismarcks antagonister.
I Preussens parlament utmyntet han uttrykket Kulturkampf i 1873, en sak der han var helt på Bismarcks side. Rudolf Virchow hadde, likesom mange av samtidens europeiske liberale, antiklerikale oppfatninger.
Virchows demokratiske oppfatning stod i nært samband med hans vitenskapelige anskuelser. En praktisk legeinnsats av stor betydning utførte Virchow ved sin mangeårige virksomhet i Berlins kommunalrepresentasjon, der han gjennomdrev en lang rekke sanitære reformer.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.
Ekeberg gård (Oslo)
Ekeberg gård (gnr 151) også omtalt som Store Ekeberg, Stamhuset Ekeberg og Ekeberg hovedgård er en av urgårdene i Oslo-området. Det er nylig avdekket rundt 3000 år gamle hustufter på Ekeberg gård. Fra gammelt av har gården hett Eikaberg med alternative skrivemåter som bl.a. Egeberg, Eegeberg, Eikeberg, Ekeber og Ekeberg. Betegnelsen Store Ekeberg, er trolig brukt for å skille den fra Lille Ekeberg, en plass/gård noe lenger øst i området som også omtales som «Egeberg» o.l. i kildematerialet. I dag er Ekeberg gård mest kjent som Ekeberg hovedgård. Lokalt blir den i dagligtale omtalt som Hovedgården.
Gårdsanlegget ble plassert nærmest balanserende på toppen av den nordvendte Ekebergskrenten. Det siste uthuset på gården ble revet i forbindelse med anleggingen av Ekeberg Camping i 1964. Våningshuset fra 1771/77 som står noen få meter inn på Ekebergplatået er freda.
Det er gjort flere arkeologiske funn i området som peker mot en anselig alder. Like sørvest for gårdens våningshus er det registrert et gravfelt fra jernalderen. Det er dessuten gjort helleristningsfunn i området rundt hovedbølet. Oslos eneste veideristning som skal være rundt 6000 år gammelt, er risset inn et par hundre meter vest for dagens hovedbøl, det vil si like på oppsida av Sjømannsskolen.
I 1582 ble Ekeberg gård med inn- og utmark utlagt til bymark. Snaue 200 år seinere, i 1778, ble gården solgt fra kongen til S. A. Røhrt som gjorde den til stamhus i 1781. Jf. lov av 21. desember 2005 om oppløsning av stamhuset Ekeberg og kgl.res. av samme dato, opphørte stamhuset pr. 1. januar 2006.
Lale Andersen
Lale Andersen (født 23. mars 1905 i Bremerhaven-Lehe, død 29. august 1972 i Wien; egentlig Liese-Lotte Helene Berta Bunnenberg, gift Beul) var en tysk sanger og skuespiller. Hun er best kjent for sin tolkning av sangen «Lili Marleen», som gjorde den berømt.
Ekeberg gård (Oslo)
I dag eies gården av Oslo kommune.
Lale Andersen
Bakgrunn
Bunnenberg gikk på skuespillerskole ved Deutsches Theater i Berlin, og arbeidet siden i Zürich 1933–37 og ved Kabarett der Komiker i Berlin som sanger 1938–42. Hun ga ut en selvbiografi i 1972, Der Himmel hat viele Farben («Himmelen har mange farger»).
Ekeberg gård (Oslo)
På sitt største var Ekeberg gård rundt 1700 mål.
Lale Andersen
Bakgrunn
Hun giftet seg med kunstmaleren Paul Ernst Wilke (1894-1971). Atelieret hans med adressen Am Alten Vorhafen 2 brukes i dag av skiftende kunstnere.
Ekeberg gård (Oslo)
Husmannsplasser
Bruk og plasser som England, Tempelet, Utsikten, Brannfjell, Morteløkka og Nordjordet har opprinnelig vært del av Ekeberg hovedgård. Her kan det tillegges at når kildene oppgir Egeberg-eie, Egeberg-eye, Egeberg-eje o.l., dreier det seg om husmannsplasser under hovedgården. Her må det også legges til at forveksling med husmannsplasser nære Lille Ekeberg forekommer, da f.eks. bruket Svingen omtales som «Egeberg-eie» med referanse til Munkebråten/Lille Ekeberg, Svingen var eid av Oslo Hospital og solgt i 1829.
Lale Andersen
Bakgrunn
I 1929, tre uker etter å ha satt sitt tredje barn til verden, forlot hun familien og dro for å realisere seg selv som skuespiller og sanger. Hennes store kjærlighet var den sveitsiske komponisten Rolf Liebermann (1910–99), senere direktør for operahusene i Hamburg og Paris. Rainer Werner Fassbinder baserte sin film «Lili Marleen» fra 1981 på denne kjærlighetshistorien.
«Lili Marleen»
Lale spilte inn «Lili Marleen» i 1939, men den ble ingen slager før Soldatensender Belgrad, radiostasjonen for de tyske væpnede styrker i det okkuperte Jugoslavia, begynte å kringkaste den i august 1941. «Lili Marleen» ble da raskt populær blant de tyske frontsoldatene. Radiosenderen ved Beograd var kraftig nok til å høres i hele Europa og Nord-Afrika, og sangen ble etter hvert populær blant de allierte styrkene også.
Men Joseph Goebbels mislikte denne triste sangen om adskilte kjærester, og fikk den forbudt på radio. I ni måneder ble Lale Andersen nektet å opptre offentlig, også på grunn av sitt forhold til den jødiske Rolf Liebermann, og til andre jødiske artister hun hadde truffet i Zürich. Hun ble så desperat at hun forsøkte å ta sitt eget liv.
Da hun senere fikk tillatelse til å opptre igjen, var det på flere betingelser; én av dem var at hun ikke fikk synge «Lili Marleen». Goebbels beordret henne til å spille inn en mer «militant» versjon i juni 1942. I de siste krigsårene hadde Andersen en mindre rolle i en propagandafilm, og spilte inn flere propagandasanger på engelsk. Rett før krigens slutt trakk hun seg tilbake til øya Langeoog på den tyske nordsjøkysten.
Etter krigen
Lale Andersen giftet seg på nytt etter krigen og gjenopptok sin sangkarriere, om enn uten samme fremtredende profil som tidlig i 1940-årene. I 1961 representerte hun Tyskland i Melodi Grand Prix med sangen «Einmal sehen wir uns wieder», men endte kun som nummer 13 av 16.
En stor suksess ble derimot hennes sang «Ein Schiff wird kommen» («Et skip skal komme») som ble verdenskjent i filmen Aldri på en søndag, og også har vært fremført av Nana Mouskouri: Lale Andersen døde av leverkreft. Hun ble kremert i Wien, og urnen satt ned på Langeoog med stort fremmøte av lokalbefolkningen. På Langeoog kan man også leie huset hennes, Sonnenhof («Solgård») i veien Gerk-sin-Spoor.
Til hennes minne fremskaffet den tyske marine en gammel lanterne og fikk den stilt opp på Linzer Straße i Bremerhaven i januar 1981. I 2016 ble lanternen flyttet til hjørnet av Lutherstraße og Hafenstraße, nær hennes fødested. Også på Langeoog er det stilt opp en lanterne til minne om henne.
Salina
Salina er den nest største av De eoliske øyer etter Lipari i Tyrrenhavet utenfor nordkysten av Sicilia i Italia. Den største byen på øyen har samme navn. Den har et areal på 27 km². Øyen er dannet av seks vulkaner som nå er inaktive. De to yngste og høyeste er kalt Fossa delle Felci (962 m) og Monte dei Porri (860 m). I den greske perioden ble øyen kalt Dídyme (Δίδυμη), et gresk navn som viser til de to fjelltoppene som «tvillinger». Det moderne navnet kommer fra produksjon av havsalt, som foregikk på sørenden av øya.
Salina er den frodigste av De eoliske øyene og druer fra Salina blir brukt til å lage Malvasiavin. Den lokale varianten heter Malvasia delle Lipari. Øyen eksporterer også kapers til utlandet.
Det er tre landsbyer på Salina: Santa Marina, Malfa og Leni. Øya har vært bosett helt tilbake til bronsealderen og har vært utbygd og fraflyttet mange ganger gjennom tusenårene. I 1544, da Spania erklærte krig mot Frankrike, ba den franske kongen Frans I, den osmanske sultanen Suleiman om hjelp. Sistnevnte sendte en flåte ledet av Khair ad Din (også kjent som Barbarossa) som slo spanjolene ved Salina og klarte å ta Napoli fra dem. I løpet av disse kampene ble De eoliske øyene avfolket. Seinere emigranter kom fra Italia, Sicilia og Spania. Område på øya, inkludert de to fjelltoppene, ble en del av et naturreservat i 1981. I dag er det ca. 2 300 innbyggere på Salina.
Michael Radford sin Oscarvinnende film Postmannen fra 1994 ble delvis filmet på Salina.
Terrorangrepene i Île-de-France-regionen i januar 2015
Terrorangrepene i Île-de-France-regionen fant sted mellom 11.30 den 7. januar og 18.35 den 9. januar 2015 lokal tid (UTC+01.00). Det ble gjennomført en serie med fem terroristangrep i Île-de-France-regionen, og da spesielt i Paris. Angrepene drepte totalt 17 mennesker, og i tillegg de tre angriperne, og såret  22 andre, hvorav noen er kritisk såret. En femte skyting medførte ingen skadde. Gruppen som hevder de står bak angrepene, Al-Qaida på Den arabiske halvøy, hevdet at angrepene hadde vært planlagt over mange år.
Córdoba
Córdoba kan ha flere ulike betydninger;
Ragnar
Ragnar er et nordisk mannsnavn med norrøn opprinnelse. Navnet er sammensatt av regin (makt) og arr (kriger).
Ragnar har norsk navnedag 25. mai.
Utbredelse
Ragnar er et mye brukt navn på Island og Færøyene. Det er mindre utbredt i Norge.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Trygve Skramstad
Trygve Skramstad (født 11. juli 1942) er en norsk pressefotograf. Skramstad startet i Vestfold Arbeiderblad i Tønsberg i 1957, 14 år gammel. Han pensjonserte seg i 2007 etter nesten 50 års arbeid som pressefotograf i Fædrelandsvennen i Kristiansand, og er en av landets mest prisbelønte pressefotografer.
St. John’s College
St. John's College er et privat, ikke-religiøst universitet i Annapolis i delstaten Maryland, USA. Det har også campus i Santa Fe, New Mexico. Lærestedet er det tredje eldste i USA.
St. John's ble opprettet i 1696 som King William's School, og ble college i 1784. Hovedfokuset er på studiet av klassiske tekster, med et kurs i østlige (kinesiske) klassikere og et vestlig program.
Ved universitetet var det 1 000 studenter fordelt likt på de to campusene, og 164 vitenskapelig ansatte i 2006. Samme året var skolepengene US$ 23 970. Studiene gis opp til mastergradsnivå.
Eksterne lenker
St. John's College
Pauliniidae
Pauliniidae er en gruppe av rettvingene (Orthoptera) og tilhører en familiegruppe blant  gresshoppene.
Utseende
Små til middelsstore gresshopper med glatt kroppsoverflate. De er grønne på farge, har velutviklede vinger og ligner i det hele tatt på markgresshopper (Acrididae), en familie de av og til blir regnet til.
Levevis
Pauliniidae er akvatiske gresshopper, det vil si at de lever i ferskvann. De kan gå på overflaten i likhet med vannløpere (Gerridae), dykke og svømme godt. Eggene legges under vann på vannplanter. De lever av vannplanter, men kan komme på land om natten.
Utbredelse
Familien finnes naturlig bare i Sør-Amerika, men én art har blitt innført til Afrika i et forsøk på å kontrollere vann-bregnen Salvinia, som der skaper problemer ved å tette igjen vannløp.
Systematisk inndeling
Pauliniidae blir noen ganger regnet som en undergruppe av den store familien Markgresshopper (Acrididae).
Willie Gallacher
Willie Gallacher (født 25. desember 1881 i Paisley, Renfrewshire i Skottland, død 12. august 1965) var en britisk aktivist og kommunist.
Gallavher tjente i to perioder i det britiske House of Commons og var representant for Communist Party of Great Britain. Han var en fremtredende britisk kommunist og redaktør for den kommunistiske avisen Daily Worker fra 1949 til 1959. Gallacher var motstander av at Storbritannia skulle involvere seg i den første verdenskrig. Han var president for den Clyde Workers' Committee, en organisasjon som hadde blitt dannet for å organisere arbeidere fra Clydeside og få dem til å forlate det arbeidet de hadde blitt ansatt til.
Etter den første verdenskrig ble Gallacher involvert i kampen for å bedre arbeidstakernes vilkår og goder. Det var allment forventet at når krigen var avsluttet ville det bli fulgt av omfattende arbeidsledighet på grunn det store antallet demobiliserte soldater og sjømenn som skulle inn i arbeidsstyrken. I 1925 var Gallacher en av tolv medlemmer av det britiske kommunistpartiet som ble dømt til oppfordring til oppvigleri blant arbeidere og en av de fem tiltalte som ble dømt til tolv måneders fengsel på grunn av dette.
Gallacher døde 12. august 1965 da han var 83 år gammel.
Kerkrade
Kerkrade (Kerkraads (dialekt): Kirchroa) er et tettsted og en kommune sør i den nederlandske Limburg-provinsen.
Fortid
Fortiden er den delen av tidslinjen som allerede har inntruffet; i motsetning til fremtiden. Det blir også ansett som en blanding av hendelser som inntraff ved et bestemt tidspunkt, innenfor romtid. Den tidligere nevnte begrepsoppfattelsen er nært relatert til Albert Einsteins relativitetsteori.
Ifølge presentismen eksisterer ikke fortiden, men all vitenskap studerer verdens fortid virtuelt. Mennesker har registrert fortiden siden antikken, og til en viss grad er én av de beskrivende karakteristikkene av mennesker at de er i stand til å registrere fortiden, tilbakekalle, huske og konfrontere den. Følgelig vil de kunne planlegge fremtiden, og de vil kunne skape teorier om den.
Fortiden finner vi i emner som historie, arkeologi, arkeoastronomi, sammenlignende lingvistikk, geologi (historisk geologi), paleontologi, paleobotanikk, paleoetnobotanikk, paleogeografi, paleoklimatologi og kosmologi.
Fortid i moderne tid
Når lover skal endres, er der alltid argumenter for og imot fortidige bestemmelser.
Mest synlig nå til dags er det politiske aspektet ved fortidsbruk. I Bergen har naboer og SiB stridt med viktigheten av fortiden versus samtidens behover. Naboene vil beholde trærne som er restene etter en villahage fra 1700-tallet. Imens villaen ikke er der, er det historiske minnet en viktig faktor for naboene.
I USA ble historiske argumenter brukt da høyesterettsdommer Antonin Scalia døde. Sittende president Barack Obama ville gå i gang med å finne en ny høyesterettsdommer. Argumentene for og imot er begge hentet fra fortiden. Imens dette er en jobb presidenter alltid har gjort i henhold med grunnloven, mener de konservative at de bør vente til etter presidentvalget i november 2016. De konservative mener dette fordi de mener det aldri har skjedd før at en president har nominert høyesterettsdommere i året for valget.
Fortid i norske middelalderkilder
I norske middelalderkilder skinner det igjennom en stor interesse for hva fortiden mente om en sak. Synet på fortiden har i middeltid forandret seg siden da. Selve forståelsen av fortid har forandret seg siden middelalderen.
Motsetningsforhold mellom fortid og nåtid
Fortid kan defineres som det som er forskjellig fra hvordan det er i nåtiden. Mye av sagamaterialet bruker dermed tid på å fortelle om hvor annerledes ting var; hvordan samfunnsnormene var forskjellig fra nå. Guden Njord var gift med søsteren sin. «For det var lovlig der [han kom fra],» skriver Snorre. Han indikerer med dette at dette var utenkelig for de han skriver for.
Når Snorre beskriver Odins gravferd, viser han mangler en forklaringsmodell for kildene han brukte i arbeidet sitt. «(…) det var en tro de hadde at dess høyere røyken steg opp i lufta, dess høyere plass fikk han i himmelen.» Snorre ser ikke ut til å kunne forklare hvorfor de brenner kroppene med mindre de ville nå himmelen. Han ser altså på Valhalla som en slags manifestasjon for himmelen. Videre forklarer Snorre ættedrap med overnaturlighet. I Ynglingasaga, seider volva Huld for to prinser etter at hun advarer om at om hun gjør dette, kommer det alltid til å være ættedrap i Ynglingaætta. Bloting var en annen forskjellighet Snorre måtte forklare. Offergavene i disse seremoniene var oftest dyr, men også mennesker. Snorre forklarer forskjellighet gjennom ondskap. Odin og andre trollfolk som Huld forårsaker at folk lever i synd.
Juridisk rett
Mye av fortidsbruken er der for å bevise juridisk rett. I mange sagaer beskriver forfatteren sin egen ætt. Hvordan de bosatte den delen av Island for alle herrens år siden. Hvordan ætten har en forbindelse til en annen ætt. Alle slike uttrykk i sagaer handler om å bevise arverett. Mest av alt går det ut på arv av posisjon og land. Men det er ikke alltid sagaverket går ut på å brodere sin egen kappe. Heimskringla er til for å vise hvor kongerekka kom fra og hvor den gikk. Men mer viktig var det kanskje å bevise hvordan landet skulle henge sammen ifølge historien. Han bruker Harald Hårfagres samling av landet for å bevise dette. På samme måte skriver han Orknøyene inn i jarlens odel ved at han betaler en bot på hele samfunnets vegne. Videre viser Hirdskråen at øyene blir lagt direkte under kongen i 1195. Dette vil da si at sagaen og skråen gir kongen odelsrett over Orknøyene, som bevist igjennom historien.
Religiøse røtter
Heimskringla er en av sagakildene som gir et inntrykk av hvordan de så på den fortidige norrøne troen i middelalderen. Imens andre sagaverk skriver mye om overnaturlighet, holder Snorre seg konstant til å minimere denne overnaturligheten. Torfi Tulinius mener at islendingene følte seg friere til å utforske førkristne guder enn andre. Dette til tross for at islendingene ikke virket mindre kristne enn andre. Tulinius mener at imens mange andre prøvde å glemme og gjemme unna sin førkristne arv, så ikke islendingene noe slikt behov. Stephen Mitchell mener at i Skandinavia, var en mer nøytral til den hedenske fortiden si. Han mener at islendingene hadde et mer antikvarisk forhold til de gamle gudene. Dette ses i hvordan Snorre skriver om gudene: «Men folk blotet til Odin og de tolv høvdingene og kalte dem for guder og trodde på dem lenge.» Med andre ord, avskriver ikke Snorre at de eksisterte. Men faktum at de var guder, blir avskrevet fullstendig. De var med andre ord mennesker. Men ikke hvilke som helst mennesker. De var trollfolk. Derfor kunne Odin utføre ting som andre ikke kunne. Han kan svare Olav Tryggvason på alle spørsmål. Kong Olav ble fascinert, men da han innså at han var Odin, ble han redd.
Nini Haslund Gleditsch
Nini Haslund Gleditsch (døpt Ingrid Margaret Haslund; født 28. juni 1908 i Moss, død 25. juli 1996 ) var en norsk fredsaktivist, aktiv i arbeiderbevegelsen og grunnlegger av Pax forlag.
Bakgrunn
Hennes foreldre var Aagot Mathilde Løken og Johannes Emmanuel Haslund. Hun var gift med Kristian Gleditsch og de to er foreldre til Nils Petter Gleditsch. Ellen Gleditsch var søster av Kristian. Hennes bror Fredrik Haslund var også politisk aktiv i arbeiderbevegelsen.
Gleditsch kom i tenårene med i arbeiderbevegelsen. Som snekkerlærling i København i 1927 ble hun medlem av Clarté. I 1930 fikk hun sosialutdannelse ved Norske Kvinners Nasjonalråd.
Politisk engasjement
Gjennom den eldre broren Fredrik Haslund møtte hun flere politisk aktive personer i arbeiderbevegelsen og Mot dag, blant annet Trygve Bratteli. I 1931 meldte hun seg ut av Arbeiderpartiet og ble medlem av Mot Dag. Hun arbeidet fram til 1936 i Mot Dags forlag Fram, samtidig som hun tok handelsskole. Under arbeidet med Arbeidernes Leksikon traff hun Kristian Gleditsch, som hun ble gift med i 1936. Samme år meldte motdagistene seg igjen inn i Arbeiderpartiet.
Den spanske borgerkrigen
Under den spanske borgerkrigen var ekteparet Gleditsch engasjert i Den norske hjelpekomite for Spania, hvor Kristian var sekretær fra 1936 til 1937. Nini oppholdt seg som frivillig Spania fra 1937 til 1939, hvor hun var ansvarlig for å organisere internasjonal hjelp med mat og medisiner til foreldreløse barn. I 1939 arbeidet hun med hjelp til de flere hundre tusen flyktningene som rømte Spania etter falangistenes seier i borgerkrigen.
Andre verdenskrig
Under den tyske invasjonen av Norge den 9. april 1940 fulgte ekteparet etter regjeringen til Lillehammer. Kristian Gleditsch kom i kontakt med general Ruge, og Kristian og Nini Gleditsch ble sammen med departementssekretær Dagfinn Juel og kontorsjef i Oslo Forsorgsvesen Arne Ellingsen engasjert som «Overkommandoens opplysningskontor». Deres første og eneste oppdrag ble å få kringkastet Overkommandoens kommuniké, før de måtte følge deler av regjereringen videre på flukten nordover. På Åndalsnes møtte de hennes bror Fredrik Haslund, som ledet gulltransporten som brakte Norges gullbeholdning i sikkerhet i Storbritannia. Begge fulgte med transporten til Tromsø, Kristian etter hvert som Fredrik Haslunds nestkommanderende. På Åndalsnes møtte de også vennen Martin Linge som var sambandsoffiser med britene på stedet. Nini Haslund Gleditsch og Kari Berggrav, niese av biskop Eivind Berggrav, var de to eneste kvinnene som deltok i transporten.
På Åndalsnes ble Gleditsch ansatt først i Handelsdepartementet hos Anders Frihagen, senere møtte hun Trygve Lie på gaten i Tromsø og han ansatte henne straks i Forsyningsdepartementet. Mannen Kristian ble knyttet til de franske styrkene ved Harstad. Da de allierte trakk seg ut av Nord-Norge den 7. juni, fikk Gleditsch plass på krysseren HMS «Devonshire» sammen med kongen, kronprinsen, medlemmer av regjeringen og 70 andre flyktninger. Kristian Gleditsch flyktet via Finland, Moskva, Sibir, Japan og Canada før han kom til England i oktober.
Under resten av krigen fortsatte Haslund Gleditsch å arbeide for Trygve Lie i Forsyningsdepartementet og Utenriksdepartementet i London.
Gleditsch bodde først i London på et pensjonat i Queen Street nr 30 som også Martin Linge brukte som base når han var i London. Vinteren 1940-1941 bodde paret Gleditsch og Dagfin Juel sammen med Trygve Lie og hans familie i Sunningdale. I 1941-1942 flyttet de til Cheam der de delte hus med blant andre Vilhelm Evang, Dagfin Juel og Arne Ellingsen. De ble boende der til sønnen Nils Petter ble født.
Etterkrigstiden
I 1949 meldte Haslund Gleditsch seg igjen ut av Arbeiderpartiet, i protest mot NATO-pakten. Hun var medlem av flere fredsorganisasjoner, og fra 1953 til 1955 redaktør av «Kvinnen og Tiden». I 1961 ble hun medlem av Sosialistisk Folkeparti. I 1964 var hun med på å stifte Pax forlag.
I perioden 1960–78 arbeidet Haslund Gleditsch i Statistisk sentralbyrå.
Som pensjonist var hun en aktiv EU-motstander og demonstrant mot atomvåpen, blant annet i organisasjonen Bestemødre mot atomvåpen.
Priser
I 1991 ble hun tildelt Humanistprisen for sin livslange innsats.
Google Buzz
Google Buzz var et sosialt nettverks- og meldingsverktøy fra Google som var bygget direkte inn i Googles gratis Gmail-tjeneste. Verktøyet ble lansert 9. februar 2010, men ble nedlagt 15. desember 2011.
Vibeke Madsen
Vibeke Madsen (født 1972) er en norsk journalist. Hun er redaktør i Avisa Nordland, Bodø. Madsen kom til Avisa Nordland i oktober 2007, og var før dette ansvarlig redaktør i Østhavet (Vardø), journalist i Dagbladet, Adresseavisen, Nordlands Framtid, Fiskaren og journalist/vaktsjef NRK Nordland.
Madsen har særlig dekket feltene forsvarspolitikk og nordnorsk næringsliv. Lokalavisa Østhavet ble kåret til Årets lokalavis av LLA i 1997 da Vibeke Madsen var redaktør.
Antigua og Barbuda under Sommer-OL 1976
Antigua og Barbuda under Sommer-OL 1976. Ti mannlige sportsutøvere fra Antigua og Barbuda deltok i to grener, friidrett og sykling under Sommer-OL 1976 i Montréal. Det var første gangen Antigua og Barbuda deltok i et sommer-OL, de vant ingen medaljer.
Ed Jovanovski
Edward Jovanovski (født 26. juni 1976 i Windsor, Ontario, Canada) er en canadisk ishockeyspiller. Han er etnisk makedoner og spiller i National Hockey League for Phoenix Coyotes.
Heide-Park
Heide-Park i Soltau (Niedersachsen) er med sine 850 000 m² en av Tysklands største fornøyelsesparker, og den største i Nord-Tyskland.
Heide-Park har blant annet en kopi av Frihetsgudinnen. Denne er med sine ca. 34 meter omtrent halvparten så stor som originalen. Statuen ble avduket 4. juli 1986 til 100-årsjubileet for originalen, og nøyaktig 210 år etter undertegnelsen av den amerikanske uavhengighetserklæringen.
1. januar 2002 ble Heide-Park kjøpt opp av den britiske Tussaud-gruppen. Og ble så i 2007 i likhet med andre Tussaud-eide parker og attraksjoner kjøpt opp av Merlin Entertainment som blant annet eier Legoland, Alton Towers og London Eye.
Hovedattraksjoner
En av parkens hovedattraksjoner er Colossos, som var verdens bratteste berg-og-dal-bane i tre frem til 4. desember 2003 (da «Balder» på svenske Liseberg ble åpnet).
Ed Jovanovski
Jovanovskis foreldre emigrerte til Canada fra Jugoslavia. Der begynte han med hockey, og ble i 1994 NHL Entry Draft draftet som nummer 1 av Florida Panthers og der spilte han også Stanley Cup playoff finale med The Panthers i 1996.
Helene Kleppestø
Helene Birkeland Kleppestø (født 1991 kommer fra Haugesund) er en norsk organisasjonskvinne. Hun har vært leder i Humanistisk Ungdom, ungdomsorganisasjonen til Human-Etisk Forbund, i perioden 2011-2013. Tidligere har hun sittet i Humanistisk Ungdoms sentralstyre.
Hun har fagbrev som restaurantkokk.
David Ruffin
David Ruffin (født 18. januar 1941 i Whynot i Mississippi, død 1. juni 1991 i Philadelphia) var en soul-sanger fra USA, mest kjent som medlem og hyppig førstesanger i den kjente vokalgruppa The Temptations fra 1964 til 1968. Han sang førstestemmen blant annet på hits som «My Girl» og «Ain't Too Proud to Beg». Han er berømt for sin ru og sorgfylte tenor, og tidsskriftet Rolling Stone har rangert ham som nr. 65 på si liste over tidenes hundre største sangere. I 1989 blei han – som medlem av The Temptations – innvalgt i Rock and Roll Hall of Fame.
Oppvekst og ungdom
Davids dåpsnavn var Davis Eli Ruffin. Mora døde før gutten var fylt ett år, og David vokste opp sammen med faren, som var baptistprest, og dennes nye kone, som var lærer. Faren var streng og tidvis svært voldelig. Far, stemor, David og tre søsken danna ei gospelgruppe som reiste mye omkring. De sang blant annet som oppvarming for Mahalia Jackson og The Five Blind Boys of Mississippi. Fjorten år gammel forlot Ruffin hjemmet for å studere til prest.
Han fortsatte sin musikalske karriere og sang i perioder med i gospelgrupper som The Dixie Nightingales og Soul Stirrers. Da noen av hans forbilder, som Sam Cooke og Jackie Wilson, forlot gospelen og gikk over til mer verdslig musikk, tok Ruffin det samme steget. Han flytta til Detroit, der også broren Jimmy Ruffin prøvde seg på en sangerkarriere. Begge kom inn i kretsen rundt plateselskapet Motown.
Ruffin spilte inn si første plate i 1958, «You and I»/«Believe me», under navnet Little David Bush. De følgende åra spilte han inn flere plater, dels solo og dels med vokalgruppa The Voice Masters. Mot slutten av 1963 fikk han et tips om at The Temptations trengte en ny tenor etter Elbridge Bryant, som var i ferd med å få sparken. Både David og broren Jimmy var aktuelle, men det var David som fikk jobben. I januar 1964 var han første gang i studio med gruppa.
Tida med The Temptations
Den første tida sang Ruffin i hovedsak harmonier, mens Eddie Kendricks og Paul Williams skifta på førstestemmen. Produsent Smokey Robinson hadde imidlertid tru på Ruffins stemme, og han var på utkikk etter en passende sang til den. Valget falt på «My Girl», som blei spilt inn i november 1964. Låten gav The Temptations deres første topplassering på hitlistene. Den blei gruppas signaturmelodi, og Ruffin blei nå en frontfigur.
Flere slagere fulgte, blant annet «It's Growing» (1965), «Since I Lost My Baby» (1965), «My Baby» (1965), «Ain't Too Proud to Beg» (1966), «Beauty Is Only Skin Deep» (1966), «(I Know) I'm Losing You» (1966), «All I Need» (1967), «(Loneliness Made Me Realize) It's You That I Need» (1967), «I Wish It Would Rain» (1967) og «I Could Never Love Another (After Loving You)» (1968). I tillegg til stemmen hadde Ruffin, som var drøyt 1,90 høy, et utstudert og dramatisk nærvær på scenen, noe som gjorde ham ekstra populær blant publikum.
Med suksessen vokste Ruffins ego. Han forlangte spesialbehandling, reiste med egen spesialdesigna limousin, ville at gruppa skulle skifte navn til David Ruffin & the Temptations (etter mønster av The Supremes, der Diana Ross hadde fått sitt navn foran) og krevde større innsyn i gruppas regnskaper. Samtidig blei han avhengig av kokain og møtte tidvis ikke opp til øvinger og oppdrag. Alt dette førte til stridigheter med de andre i gruppa, særlig defacto-leder Otis Williams, og med plateselskapet. I 1968 fikk han så sparken og blei erstatta av Dennis Edwards.
Ruffin takla ikke dette. Det forekom at han møtte opp på gruppas konserter, og når de sang låter han «eide», hoppa han opp på scenen for å synge sin stemme. Han gikk også til sak mot Motown for å komme ut av en solokontrakt han hadde med selskapet, men tapte.
Tida etter
Ruffin hadde nå en omfattende solokarriere med ei rekke plateutgivelser, både singler og album. Et par av låtene nådde høyt opp på listene i USA, blant annet «My Whole World Ended (The Moment You Left Me)» (1969) og «Walk Away From Love» (1975). I 1971 gav Jimmy og David Ruffin ut et album i lag. På dette finner vi populære coverversjoner av Ben E. Kings «Stand By Me» og Jackson Fives «I Want You Back».
Han skifta plateselskap, først til Warner Bros. Records, så til RCA. Her gjenforentes han med Eddie Kendricks, som var i ferd med å forlate The Temptations. I 1982 var Ruffin med på gruppas gjenforeningsturné, og i 1985 turnerte han med Kendricks som duo. De to opptrådte dette året også med Hall & Oates under gjenåpninga av Apollo-teatret i New York. De fire sang også sammen under Live Aid.
I 1989 blei The Temptations innvotert i Rock and Roll Hall of Fame. Etter dette inngikk tre av dem et samarbeid som Ruffin/Kendrick/Edwards: Former Leads of The Temptations. 1. juni 1991 døde så David Ruffin av en overdose. Michael Jackson dekket utgiftene ved begravelsen, der Aretha Franklin og Stevie Wonder sang.
På 1980-tallet hadde Ruffin ei rekke uoverensstemmelser med loven, og han satt flere ganger i fengsel.
Sydfynske Øhav
Skjærgården er et stort, oversvømmet istidslandskap, der kun de høyeste bakkene stikker opp over vannet. Skjærgården er formet av isen, som gled inn over området for 17 000 år siden. Isen kom fra sydøst, og derfor har mange av øyene hovedform i retningen sydøst-nordvest. Området har mildt klima året rundt, som er en del av årsaken til det mangfoldige plante- og dyrelivet. Det er mange sjeldne planter på strandengene, og mange fugler oppholder seg og yngler i skjærgården.
Det er foreslått å gjøre skjærgården til dansk nasjonalpark på grunn av den helt spesielle naturen. Området er utpreget som internasjonalt naturbeskyttelsesområde.
JD
JD har flere betydninger:
BDD
BDD er en forkortelse for blant annet:
Willie Hoel
Willie Hoel (født 16. juni 1920 i Oslo, død 15. juni 1986) var en norsk skuespiller. Hans egentlige døpenavn var Hans Karsten Villie Thorkildsen. Han er kjent for sine komedieroller og blant annet rollen som bakermester Snipp i Jul i Skomakergata og biroller i enkelte av Olsenbanden-filmene og som brannsjef Mathisen i den første filmen om Stompa. Han debuterte på scenen i 1948.
LiveDistro
LiveDistro, Direkte-CD eller Live-CD er et generelt uttrykk for en operativsystem-distribusjon som lastes ved oppstart av en datamaskin, uten at den må installeres på et platelager. Den er typisk lagret på et bootbart medium, slik som en CD-ROM (Direkte-CD), DVD (Direkte-DVD), floppy-diskett (Direkte-floppy), minnepinne (Direkte-USB), med flere.
Begrepet «live» kommer fra det faktum at disse distribusjonene er et komplett, kjørbart, operativsystem som ligger på et distribuerbart medium, istedenfor den typiske måten, hvor en samling med pakker først må installeres på målmaskinen før operativsystemet kan brukes.
En LiveDistro endrer ikke det nåværende installerte operativsystemet eller filene, med mindre brukeren spesifikt ber om det. Systemet returnerer til sin opprinnelige tilstand når LiveDistroen blir tatt ut og maskiner blir startet på nytt. Den gjør dette ved å plassere filer som typisk ville blitt lagret på harddisken i midlertidig minne, slik som en ram disk. Faktisk behøves ikke et platelager i det hele tatt. Men dette kutter imidlertid ned på mengden RAM som er tilgjengelig til programmer og reduserer ytelse en del. Minst 256MB RAM er vanligvis anbefalt, men noen LiveDistroer klarer seg med mindre.
Det blir ofte sagt at LiveDistroer er en god måte å demonstrere et operativsystem uten å måtte installere det på platelageret.
Hardtrance
Hardtrance er en undergruppe av musikksjangeren trance, en type elektronisk musikk. Sjangeren oppstod i Tyskland på 90-tallet.
Referanser
Trance (Musik)
Helnæsbugten
Helnæsbugten er et farvann i Fyns skjærgård, som avgrenses av øya Helnæs mot vest, Agernæs mot nordvest og Fyns kyst mot nord, øst og sør. Mot nord ligger Brunshuse, mot sør Bøjden, mens Faldsled ligger mot øst. Omtrent midt i bukta ligger Illum. Bukta dekker et areal på rundt 50 km².
Gamlebyen i Shanghai
Gamlebyen i Shanghai, tidligere også kjent som «Chinese city», var den gamle bykjernen i Shanghai i Kina. Dent utstrekning var tidligere markert av en forsvarsmur. Gamlebyen var administrasjonssetet for det gamle Shanghai fylke. Med etableringen av konsesjonsområdene i Shanghai ble Gamlebyen bare én av byens sentrale deler, men fortsatte i lang tid som sete for byens kinesiske administrasjon.
Bymuren ble bygd i 1554, under Mingdynastiet, for å beskytte byen mot røvertokt fra japanske sjørøvere. Den var ti meter høy og fem kilometer hele veien rundt. Det eneste stedet hvor det fremdeles finnes rester etter muren er ved Dajing Ge-paviljongen.
Det var opprinnelig seks porter over land (med veier) gjennom muren, og det var tre vannporter (over kanaler).
Den blå engel
Den blå engel (orig. Der blaue Engel) er en tysk film av Josef von Sternberg fra 1930 med Emil Jannings og Marlene Dietrich i hovedrollene. Filmen er produsert av UFA. Manus er skrevet av blant annet Carl Zuckmayer etter Heinrich Manns roman Professor Unrat fra 1905.
Handling
Professor Immanuel Rath (Emil Jannings) er gymnaslærer i en tysk småby. Han forelsker seg i sangerinnen «Lola-Lola» (Marlene Dietrich) som opptrer i nattklubben «Den blå engel». De innleder et forhold, men når det avsløres får professoren sparken. De to gifter seg, men i mangel av arbeide synker professoren så lavt at han må opptre som klovn. Han går fullstendig til grunne.
Distribusjon (programvare)
En distribusjon er i Linux og andre fri programvare-miljø brukt om en samling av programvare.
En distribusjon er et fullstendig operativsystem med all den programvaren som en nødvendig for at systemet skal oppfylle oppgavene det er ment å gjøre.
Sammesetning
En distribusjon består av en kjerne og brukernivå programvare. GNU/Linux systemer består av Linux-kjernen og programvare fra GNU i tillegg til programvare fra mange andre utviklere. Både Linux-kjernen og GNU verktøyene er nødvendige for at en fri Linuxdistribusjon skal kunne fungere skikkelig.
Andre operativsystemkjerner, slik som FreeBSD og NetBSD, må også levere GNU-verktøy for å kunne levere en komplett distribusjon.
Skrivebord
Skrivebordsdistribusjoner må i tillegg til å levere de mest essensielle verktøyene levere et skrivebordsmiljø, slik som GNOME, KDE eller Xfce. I Linux er disse vanligvis basert på vindussystemet X for å kunne vise grafikk og vinduer.
FA-cupen 1952/53
FA-cupen 1952/53 var den 72. sesongen av den engelske FA-cupen. Blackpool vant 4–3 over Bolton Wanderers i finalen. Finalen er kjent som «Matthews Final», etter Stanley Matthews' spill den siste halve timen av kampen, da det stod 3–1 til Bolton. Matthews scora ikke selv i kampen, men bidro til at Blackpool snudde kampen og vant 4–3.
Fylkesvei 717
Fylkesvei 717 (Fv717) går mellom Sund og Rørvik i Indre Fosen.
Den tar av fra Fv715 ved Rørvik fergeleie og går vestover langs Trondheimsfjorden til Sund.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Skottlands regjering
Skottlands regjering (engelsk: Scottish Government; skotsk: Scots Govrenment; skotsk-gælisk: Riaghaltas na h-Alba) er den utøvende makt i Skottlands selvstyre. Regjeringen utgår fra, og er ansvarlig overfor, Skottlands parlament, hvis makt er delegert fra Det britiske parlamentet.
Irvine Welsh
Irvine Welsh (født 27. september 1958 i Leith, Edinburgh) er en britisk forfatter av romaner, noveller og drama.
Skottlands regjering
Regjeringen ledes av en førsteminister som utnevnes av dronningen etter nominasjon fra det skotske parlamentet. Førsteministeren utnevner de andre ministrene i regjeringen med samtykke fra det skotske parlamentet. Regjeringen holder ukentlige ministermøter i Bute House, førsteministerens embedsbolig.
Irvine Welsh
Biografi
Welsh ble født i Leith. Familien hans flyttet til Muirhouse i Edinburgh da han var fire år. Moren jobbet som servitør. Faren var først havnearbeider og jobbet senere som teppeselger. Han døde da Welsh var 25 år. Welsh gikk på Ainslie Park Secondary School frem til han var 16, og tok etterpå et fagbrev som elektriker. Han begynt å jobbe som TV-reperatør, men ble skremt etter at han fikk et elektrisk støt, og jobbet i forskjellige strøjobber til han forlot Edinburgh. Han dro da til London, og ble med i punkrockbandet The Pubic Lice som gitarist i 1978. Han spilte også i bandet Stairway 13. Samtidig jobbet han for byrådet i Hackney, og studerte informatikk.
Skottlands regjering
Direktorater
Embedsverket ble omorganisert i desember 2010, slik at det består av et antall direktoratsgrupper som hver ledes av en generaldirektør:
Irvine Welsh
Biografi
I 1982 gikk det opp for ham at han hadde rusmiddelavhengighet. Ved midten av åttitallet hadde han klart å bli ren, og kommet seg inn i eiendomsbransjen. Han kjøpte og pusset opp nedslitte eiendommer i det raskt voksende markedet i Nord-London. Han sa at han tjente på Thatchers politikk. Etter boomen i eiendomsmarkedet på 1980-tallet flyttet Welsh tilbake til Edinburgh, og tok en jobb i bygningsetaten av byrådet. Han fortsatte også studiene, og tok mastergrad i økonomi og administrasjon ved Heriot Watt University. Han skrev masteroppgaven sin om likestilling.
Welsh har reist rundt og drevet høytlesning av bøkene sine rundt om i verden. Han har også vært involvert i housemusikk, både som DJ, promotør og produsent. Som mange av figurene fra bøkene hans støtter han fotballaget Hibernian Football Club (Hibs). Mens han underviste i novelleteknikk i Chicago ble han kjent med amerikanske Beth Quinn, og de giftet seg i juli i 2005. Hun var da 26 år, men han regner aldersforskjellen som uvesentlig. Welsh hadde giftet seg en gang tidligere, i 1984, med Anne Ansty, men de skilte seg etter nesten 20 års ekteskap.
Irvine bor for tiden i Dublin i Irland. I et intervju med avisen Daily Mail 7. august 2006 beskrev han seg selv som «mer overklasse enn middelklasse.
Bøkene
Welsh har skrevet en rekke bøker. Trainspotting ble gitt ut i 1993, og var hans første roman. Boken er satt på midten av åttitallet, og er bygget opp av korte fortellinger som tilsammen forteller historien om en gjeng som er knyttet sammen av slitte vennskap, heroin-avhengighet og forsøk på å flykte fra de kjedelige og brutale arbeiderklasselivene sine. Den ble mottatt med sjokk og sinne i noen kretser, men ble varmt mottatt i andre. Time Out beskrev den som «morsom, modig og opprenskende, autentisk og oppfinnsom,» og The Sunday Times skrev at Welsh var «det beste som har skjedd britisk litteratur på flere tiår». Trainspotting er oversatt til norsk av Isak Rogde. Anmelderen Kevin Williamson, som er en venn av Welsh, gikk så langt at han sa boken «fortjener å selge bedre enn Bibelen». Romanen ble senere dramatisert for teater og filmatisert i 1996. Den var regissert av Danny Boyle, og med manus ved John Hodge. Welsh spilte selv en mindre rolle i filmen som «Mikey Forrester». Filmen var også en suksess verden over. Den amerikanske senatoren Bob Dole sa under presidentvalget i 1996 at boken representerte moralsk forfall og glorifisering av ulovlige rusmidler, men måtte også innrømme at han faktisk ikke hadde sett filmen.
Welsh' andre bok var The Acid House, en samling noveller som tidligere hadde blitt publisert i Rebel Inc., New Writing Scotland, og andre tidsskrifter. Mange av novellene foregår i samme del av Edinburgh som Trainspotting, og omhandler mange av de samme temaene. Noen av dem er likevel mindre realistiske, som The Acid House, hvor en baby og en rusmiddelavhengig bytter plass, og The Granton Star Cause, hvor Gud gjør en mann om til en flue som straff for at han har kastet bort livet sitt. Welsh skrev selv manuskriptet til filmen, som han også spilte i.
Allergen respons
Allergen respons er en allergisk reaksjon som forårsakes av et allergen. Reaksjoner kan variere både fra person til person, og ut fra hvilke allergener som en er i kontakt med. Mest kjent er pollenallergi (blomsterstøvallergi), som gir symptomer fra slimhinner og vev i ansikt og luftveier, men også vanlige husholdningsmidler samt husdyr kan gi utslag som pustevansker, rødhet, kløe og i verste fall sårdannelser.
Irvine Welsh
Bøkene
Welsh' tredje bok og andre roman, Marabou Stork Nightmares, alternerer mellom hans vanlige historier fra arbeidermiljøet i Skottland, og en rustripp i Sør-Afrika. Etter hvert kommer det frem fellestrekk i historiene, og trådene samles i en sjokkerende avslutning.