cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alkibiades
Lilleasia
Alkibiades vant tilliten til den mektige satrapen da han ankom det persiske hoffet, og la frem flere politiske forslag som ble godt mottatt. Ifølge Thukydid begynte Alkibiades umiddelbart å gjøre alt han kunne for å skade den peloponnesiske sak, På hans oppfordring reduserte satrapen betalingen til den peloponnesiske flåten og begynte å levere dem mer uregelmessig. Alkibiades rådet så Tissafernes til å bestikke generalene til byene for å skaffe seg verdifull etterretning om deres aktivitet. Tilslutt, og viktigst, fortalte han satrapen at han ikke burde ha det travelt med å føre den persiske flåten inn i konflikten, siden dess lenger krigen varte, desto mer utmattet ville partene bli.
En slik taktikk ville gjøre at perserne enklere kunne erobre regionen i etterspillet til kampene. Alkibiades forsøkte å overbevise satrapen om at det var i Persias interesse å utmatte Athen og Sparta først, «og etter å slitt ut den athenske makten så mye som mulig, gå videre med å rense landet for peloponneserne.». Selv om perserne tjente på Alkibiades' råd, var det i bunn og grunn et forsøk, fra Alkibiades' side, å finne en utvei for seg selv. Thukydid forteller oss at hans virkelige motiver var å bruke sin antatte innflytelse på perserne til å bli gjeninnsatt i Athen.
Forhandlinger med de athenske oligarkene
Det virket som om Alkibiades antok at det «radikale demokrati» aldri ville bli enige om å kalle ham tilbake til Athen. Derfor utvekslet han beskjeder med de athenske lederne ved Samos, og foreslo at dersom de kunne innsette et oligarki som var vennligsinnet mot ham, ville han returnere til Athen og ta med seg persiske penger og muligens den persiske flåten på 147 triremer. Alkibiades arbeidet for å få de mest innflytelsesrike militære offiserene på sin side, og nådde sitt mål ved å tilby dem en tredelt plan; den athenske konstitusjonen skulle endres, tilbakekallingen av Alkibiades skulle stemmes over og Alkibiades skulle få Tissafernes og kongen i Persia over på athensk side.
De fleste av offiserene i den athenske flåten aksepterte planen og ønsket muligheten for en trangere konstitusjon velkommen. Denne ville gi dem større innflytelse i politikken. Bare en av generalene ved Samos, Frynikhos, motsatte seg planen, og hevdet at Alkibiades ikke brydde seg mer om det foreslåtte oligarkiet enn det tradisjonelle demokratiet. Involveringen til en annen general i komplottet, Thrasybulos, forblir uklart.
Disse offiserene i den athenske flåten dannet en gruppe konspiratører, men ble møtt med motstand fra majoriteten av soldatene og sjømennene. Disse ble til slutt roet ned «av den fordelaktige utsikten til betaling fra kongen». Medlemmene fra gruppen samlet seg og forberedte seg til å sende en av dem, Pisander, som utsending til Athen for å berede grunnen for gjeninnsettelsen av Alkibiades og avskaffelsen av demokratiet i byen og på denne måten gjøre Tissafernes til venn av athenerne.
Frynikos skrev i desperasjon tilbake til Astyokos og tilbød ham muligheten til å ødelegge den athenske flåten ved Samos. Også dette avslørte Astyokos til Alkibiades, som informerte offiserene ved Samos at de hadde blitt forrådt av Frynikos. Alkibiades fikk ikke medhold, siden Frynikos hadde forventet Alkibiades' brev, og fortalte hæren, før anklagene kunne komme, at han hadde fått informasjon om en fiendtlig plan om å angripe leiren. Videre fortalte Frynikos at de burde befeste Samos så raskt som mulig.
Til tross for disse hendelsene ankom Pisander, og de andre utsendingene fra konspiratørene Athen og talte til folket. Pisander vant diskusjonen, og la Alkibiades og hans løfter i sentrum. Ekklesiaen avsatte Frynikos, og valgte Pisander og ti andre utsendinger til å forhandle med Tissafernes og Alkibiades.
Alkibiades' plan møtte på dette tidspunktet et stort hinder. Tissafernes ville ikke gjøre en avtale for enhver pris; han ønsket å følge sin nøytralitetspolitikk. Tissafernes var en klok leder, og hadde sett fordelene med at partene trettet hverandre ut uten direkte persisk involvering. Alkibiades innså dette, og ved å presentere det slik for athenerne, at det ble stilt strengere og strengere krav fra Tissafernes side, forsøkte han å overbevise dem om at han hadde overtalt Tissafernes til å støtte dem, men at de ikke hadde gitt nok til ham.
Selv om utsendingene var sinte over størrelsen på de persiske kravene, reiste de likefullt med det inntrykket at Alkibiades kunne ha ordnet en avtale mellom maktene dersom han hadde valgt å gjøre dette. Denne fiaskoen, ved hoffet til Tissafernes, gjorde slutt på forhandlingene mellom konspiratørene og Alkibiades. Gruppen var overbevist om at Alkibiades ikke kunne levere sin del av avtalen uten å kreve svært høye innrømmelser fra dem, og de oppgav i henhold til dette sin plan om å gjeninnsette ham i Athen.
Gjeninnsettelse som athensk general
Til tross for sammenbruddet i forhandlingene, lyktes konspiratørene i å kaste demokratiet og innføre den oligarkiske styresmakten til De fire hundre. Blant lederne av dette styret var Frynikos og Pisander. Men ved Samos ble et lignende kupp satt i gang av konspiratørene som ikke gikk like glatt. Samoske demokrater fikk høre om konspirasjonen og informerte fire prominente athenere: generalene Leon og Diomedon, trierarken Thrasybulos og Thrasyllos som på den tiden var en hoplitt av grad. Med støtte av disse mennene, og generelt de athenske soldatene, klarte de samoske demokratene å beseire de 300 samoske oligarkene som forsøkte å ta makten der. Videre dannet de athenske styrkene ved Samos en politisk forsamling, avsatte sine generaler og valgte nye, inkludert Thrasybolos og Thrasyllos. Hæren hevdet at de ikke hadde gjort opprør fra byen, men at byen hadde gjort opprør fra dem, lovet å stå fast ved demokratiet mens de fortsatte å føre krigen mot Sparta.
Etter en stund overbeviste Thrasybolos styrkene i forsamlingen til å stemme for å kalle Alkibiades tilbake, en politikk som han hadde støttet siden før kuppet. Deretter seilte han for å hente Alkibiades og returnerte med ham til Samos. Målet for denne politikken var å føre den persiske støtten bort fra spartanerne, siden det fremdeles ble trodd at Alkibiades hadde stor innflytelse hos Tissafernes. Plutark hevder at hæren sendte etter Alkibiades for å bruke hans hjelp til å slå ned tyrannene i Athen. Kagan hevder at denne gjeninnsettelsen var en skuffelse for Alkibiades, som hadde håpet på en strålende retur til selve Athen, men oppdaget at han kun var gjeninnsatt av den opprørske flåten hvor han fikk immunitet fra straffeforfølgelse som «beskyttet ham for øyeblikket, men ikke potensielt i fremtiden.» Videre var tilbakekallelsen, som Alkibiades hadde håpet han skulle få gjennom sin egen prestisje og oppfattede innflytelse, oppnådd gjennom beskyttelsen til Thrasybolos.
I sin første tale til de styrkene i forsamlingen, klaget Alkibiades bittert på omstendighetene rundt hans eksil, men den største delen av talen bestod av skryt om hans innflytelse hos Tissafernes. Det primære motivet for talen hans var å gjøre oligarkene i Athen redd for ham, og for å øke sin anseelse hos hæren ved Samos. Da styrkene hørte talen hans, valgte de ham umiddelbart til general sammen med Thrasybolos og de andre. Faktisk oppmuntret han dem så mye at de foreslo å seile mot Pireus umiddelbart og angripe oligarkene i Athen. Det var hovedsakelig Alkibiades, sammen med Thrasybolos, som roet folket og viste dem galskapen i dette forslaget, som kunne ha ført til borgerkrig og Athens umiddelbare nederlag. Kort tid etter at Alkibiades var gjeninnsatt som athensk general, ble styret til De fire hundre kastet og erstattet av et bredere oligarki, som til slutt ville måtte vike for demokratiet.
Alkibiades seilte til Tissafernes med en avdeling skip. Det antatte formålet med reisen var, ifølge Plutark, å stoppe den persiske flåten fra å komme peloponneserne til unnsetning. Thukydid er enig med Plutark om at den persiske flåten var ved Aspendos, og at Alkibiades fortalte sine styrker at han ville føre flåten til deres side eller hindre den fra å komme i det hele tatt, men Thukydid spekulerer videre i om den reelle grunnen var å bruke sin nye stilling overfor Tissafernes og forsøke å få reell innflytelse over ham. Videre mente han at Alkibiades lenge hadde visst at Tissafernes aldri hadde tenkt å komme med flåten.
Slagene ved Abydos og Kyzikos
Alkibiades ble kalt tilbake av «interimregimet» til De fem tusen, styresmakten som etterfulgte De fire hundre i 411, men det er mest sannsynlig at han ventet til 407 før han faktisk returnerte til byen. Plutark forteller oss at selv om hans tilbakekallelse allerede var satt i gang av Kritias, en politisk alliert av ham, var Alkibiades fast bestemt på å komme tilbake i triumf. Mens dette helt sikkert var hans mål, var det igjen et middel til et sluttmål som var å unngå å bli stilt for retten når han dro hjem til Athen.
Den neste betydelige rollen han spilte i krigen inntraff i slaget ved Abydos. Alkibiades ble igjen ved Samos med en liten styrke mens Thrasybulos og Thrasyllos ledet den største delen av flåten til Hellespont. I denne perioden lyktes Alkibiades å skaffe penger fra Karia og naboområdet. Med disse midlene kunne han betale roere og begunstige seg blant dem. Etter den athenske seieren i Kynossema, samlet begge flåter alle sine skip som de hadde rundt omkring i Egeerhavet og forente seg for det som ville bli en avgjørende neste trefning.
Mens Alkibiades fremdeles var på vei, braket de to flåtene sammen ved Abydos hvor peloponneserne hadde satt opp sin hovedbase for flåten. Slaget var jevnt og varte i lang tid, men balansen tippet i Athens favør da Alkibiades seilte inn i Hellespont med 18 triremer. Den persiske satrapen Farnabazos som hadde erstattet Tissafernes som støttespiller for den peloponnesiske flåten, flyttet sin landarmé til kysten for å forsvare skipene og sjømennene som hadde strandet sine skip. Bare støtten fra den persiske arméen og mørkets frembrudd reddet den peloponnesiske flåten fra fullstendig ødeleggelse.
Kort tid etter slaget ankom Tissafernes Hellespont, og Alkibiades forlot flåten ved Sesotos for å møte ham. Han hadde med seg gaver og håpet igjen å få den persiske guvernøren over på sin side. Alkibiades hadde tydeligvis feilvurdert sin posisjon hos satrapen på det groveste, og han ble arrestert da han ankom. Han klarte å flykte og gjenopptok kommandoen innen en måned hadde gått. Men det var nå opplagt at han ikke hadde noen innflytelse hos perserne. Fra nå av ville hans autoritet være avhengig av hva han faktisk kunne oppnå fremfor hva han lovet å gjøre.
Etter et opphold på flere måneder hvor peloponneserne konstruerte nye skip og athenerne beleiret byer og samlet inn penger i Egeerhavet, fant det neste betydelige sjøslaget sted våren 410 ved Kyzikos. Alkibiades hadde blitt tvunget til å flykte fra Sestos til Kardia for å beskytte sin lille flåte fra den gjenoppbygde peloponnesiske flåten. Så snart den athenske flåten var gjenforent der, førte dens kommandanter den til Kyzikos hvor athenerne hadde opplysninger som indikerte at Farnabazos og Mindaros, kommandantene for den peloponnesiske flåten, sammen planla sitt neste trekk. Skjult av storm og mørke, nådde den samlede athenske styrken området uten å bli oppdaget av peloponneserne. Her satte athenerne sammen en plan for å trekke fienden inn i slag. Ifølge Diodorus Siculus rykket Alkibiades frem med en liten skvadron for å trekke spartanerne ut til slag, og etter han at hadde lurt Mindaros med dette, kom skvadronene til Thrasybulos og Theramenes og sluttet seg til ham ved å avskjære spartanernes retrettmuligheter.
Den spartanske flåten led tap mens de var på flukt og nådde kysten med athenerne i hælene. Alkibiades' styrker ledet den athenske forfølgelsen, gikk i land og forsøkte å trekke de spartanske skipene tilbake på sjøen. Peloponneserne kjempet for å hindre at deres skip ble tauet bort, og Farnabazos' tropper kom for å støtte dem. Thrasybulos gikk i land med sin egen styrke for å midlertidig avlaste presset på Alkibiades og beordret imens Theramenes til å slutte seg til de athenske landstyrkene i nærheten for å forsterke sjømennene og marinesoldatene på stranden.
Spartanerne og perserne ble overrumplet av ankomsten til flere styrker fra flere retninger, ble beseiret og drevet bort, og athenerne erobret alle de spartanske skipene som ikke var ødelagt. Hippokrates, viseadmiral under Mindaros, sendte et brev til Sparta, men dette ble avskåret og tatt til Athen. Det lød som følger: «Skipene er gått tapt. Mindaros er død. Mennene sulter. Vi vet ikke hva vi skal gjøre.» Kort tid etterpå ba Sparta om fred, men deres appell ble til slutt avslått av athenerne.
Ytterligere militære suksesser
Alkibiades og Thrasyllos begynte, i 409, etter seieren, deres beleiringen av Khalkedon med rundt 190 skip. De var ikke i stand til å skaffe seg en avgjørende seier eller å få byen til å overgi seg, men Alkibiades klarte å vinne et lite taktisk slag på land utenfor byens porter, og Theramenes fullførte en avtale med khalkedonerne. Etterpå inngikk de en midlertidig allianse med Farnabazos som sikret hardt trengte penger for hæren, men til tross for dette var Alkibiades fremdeles tvunget til å reise på leting etter mer bytte for å betale soldatene og roerne i flåten.
På leting etter disse midlene, reiste han til Trakiske Khersonese og angrep Selymbria. Han samarbeidet med en proathensk fraksjon i byen og tilbød selymbrierne rimelige betingelser, og innførte streng disiplin for å vise at de var observert. Han skadet ikke byen i det hele tatt, men tok kun en pengesum, satte en garnison i den og dro. Epigrafiske bevis indikerer at selymbrierne overgav gisler til avtalen ble ratifisert i Athen. Historikere vurderer ham som dyktig siden den sparte tid, ressurser og liv, og likevel fullførte hans mål.
Herfra sluttet Alkibiades seg til beleiringen av Bysants (den senere by Konstantinopel) sammen med Theramenes og Thrasyllos. En del av borgerne i byen, som var demoraliserte og sultne, bestemte seg for å overgi byen til Alkibiades på lignende betingelser som selymbrierne hadde fått. I den avtalte natten forlot forsvarerne sine poster, og athenerne angrep den peloponnesiske garnisonen i byen og deres båter i havnen. Borgerne som forble lojale mot peloponneserne kjempet så hardt at Alkibiades sendte ut en uttalelse midt i kampene som garanterte deres sikkerhet. Dette overtalte de resterende borgerne til å vende seg mot den peloponnesiske garnisonen, som nesten ble tilintetgjort.
Tilbakevendingen til Athen
Det var i etterspillet til disse suksessene at Alkibiades bestemte seg for å dra hjem til Athen, våren 407. Selv i etterkant av hans nylige seire, var Alkibiades svært forsiktig da han kom hjem. Han var klar over endringene i styreformen, anklagene som teknisk sett fremdeles hang over ham, og den store skaden han hadde påført Athen. I stedet for å reise rett hjem, reiste han i stedet til Samos for å plukke opp 20 skip, og fortsatte med dem til Kosgulfen hvor han samlet sammen 100 talenter. Han seilte til slutt til Gytheion for å gjøre undersøkelser, delvis om de rapporterte forberedelsene til spartanerne der, og delvis om følelsene i Athen om hans hjemkomst. Hans undersøkelser forsikret ham om at byen var vennligsinnet overfor ham, og at hans nærmeste venner oppfordret ham til å komme tilbake.
Derfor reiste han til slutt inn til Pireus, hvor folkemengden var samlet i ønske om å se den berømte Alkibiades. Han kom inn i havnen full av frykt inntil han så sin fetter, og andre av hans venner og bekjente som inviterte ham opp på land. Da han ankom sjøkanten ble han hilst som helt. Noen så likefullt et dårlig tegn i det faktum at han hadde kommet tilbake til Athen på samme dag som seremonien for Plynteria, festen hvor den gamle statuen til Athene ble renset. Dette ble regnet som den uheldigste dagen i året til å gjøre noe viktig. Hans fiender merket seg dette og husket det for fremtidige muligheter.
Alle de kriminelle anklagene mot ham ble frafalt, og anklagene om blasfemi ble offisielt trukket tilbake. Alkibiades klarte å renvaske seg, og løfte den athenske moralen ved å lede prosesjonen til Eleusis, for feiringen av de eleusiske mysteriene over land for første gang siden spartanerne hadde okkupert Dekeilia. Prosesjonen hadde blitt erstattet av en reise til sjøs, men dette året brukte Alkibiades en avdeling soldater til å eskortere den tradisjonelle prosesjonen. Hans eiendom ble gjenopprettet og ekklesiaen valgte ham til strategos med eneveldig makt på land og til sjøs.
Nederlaget ved Notion
Alkibiades dro ut fra Athen i 406 med 1500 hoplitter og hundre skip. Han klarte ikke å ta Andros, og reiste så videre til Samos. Senere dro han til Notion, nærmere fienden ved Efesos. I mellomtiden hadde Tissafernes blitt erstattet av Kyros, en slektning av Dareios II av Persia, som bestemte seg for å støtte peloponneserne økonomisk. Den nye inntekten begynte å trekke til seg athenske desertører til den spartanske marinen. I tillegg hadde spartanerne erstattet Mindaros med Lysander, en svært dyktig admiral. Disse faktorene førte til at den peloponnesiske flåten vokste raskt på bekostning av athenerne. Alkibiades dro på leting etter midler og en styrke som trengtes til nok et avgjørende slag, og han forlot Notium og seilte for å hjelpe Thrasybolos i beleiringen av Fokaia.
Ansvaret for nederlaget lå til slutt hos Alkibiades, og hans fiender brukte denne muligheten til å angripe ham og få ham fjernet fra kommandoen, selv om mange moderne forskere mener at Alkibiades ble urettferdig beskyldt for Antiokos' feil. Diodorus forteller at falske anklager, som hadde blitt ført frem av hans fiender, var del av grunnlaget for at Alkibiades ble avskjediget, i tillegg til tabben ved Notium. Anthony Andrews, professor i oldtidens historie, sier at de overdrevne håpene som hans suksesser den foregående sommeren hadde skapt, var et avgjørende element i hans fall. Han dro aldri tilbake til Athen, men seilte nordover til festningene i Khersonese som han hadde sikret i løpet av sin tid i Hellespont. Implikasjonene i nederlaget var alvorlige for Athen; nederlaget hadde vært lite, men det førte til at ikke bare Alkibiades ble fjernet, men også hans allierte som Thrasybolos, Theramenes og Kritias. De var antagelig de dyktigste kommandantene Athen hadde på den tiden, og fjerningen av dem bidro sannsynligvis til at athenerne måtte overgi seg to år senere, etter det fullstendige nederlaget i slaget ved Aigospotamoi.
Død
Alkibiades' rolle i krigen endte da han ikke hadde lederskapet lengre, med et unntak. Før slaget ved Aigospotamoi, i det siste attesterte faktum av hans karriere, innså Alkibiades at athenerne hadde ankret opp på et strategisk ufordelaktig sted og rådet dem til å flytte til Sestos hvor de kunne trekke fordel av havnen og byen. Dirodorus nevner derimot ikke dette rådet og hevder i stedet at Alkibiades tilbød generalene thrakisk hjelp i bytte mot en del av ledelsen. Generalene til athenerne «vurderte det slik at ved et nederlag kunne skylden feste seg til dem og dersom de seiret ville alle gi æren til Alkibiades»; de ba ham derfor dra og ikke komme nær leiren igjen. Dager senere ble flåten tilintetgjort av Lysander. Etter slaget ved Aigospotamoi krysset Alkibiades Hellespont og søkte tilflukt i Frygia med mål om å sikre seg hjelpen til Artaxerxes I av Persia mot Sparta. Men spartanerne fikk den persiske satrapen til å drepe Alkibiades. Ifølge Plutark sendte Lysander en utsending til Farnabazos som så sendte sin bror til Frygia hvor Alkibiades levde med sin elskerinne, Timandra. I 404 skulle han til å dra til det persiske hoffet, men hans bolig ble omringet og satt i brann. Han så ingen mulighet for å unnslippe sine attentatsmenn, stormet ut med en dolk i hånden og ble drept av en skur med piler.
Politisk karriere
Alkibiades var en polariserende figur i antikkens Hellas. Thukydid finner feil ved den athenske statsmannen for sin politiske fremferd og motiver. Ifølge historikeren var Alkbiades «overdrevent ambisiøs» da han foreslo ekspedisjonen i Sicilia for «å skaffe seg velstand og rykte gjennom sine suksesser». Alkibiades holdes ansvarlig av Thukydid for ødeleggelsen av Athen, siden «hans vaner fornærmet alle og fikk dem til å binde seg til andre saker, derfor gikk det ikke lenge å ruinere byen.» Plutark regner ham som «den minst skruppelløse og med mest totale mangel av respekt for andre mennesker.» På den andre siden hevder Diodorus at han var «briljant i ånd og ment for store foretak». Sharon Press ved Brown University påpeker at Xenofon legger vekt på Alkibiades' tjeneste for staten, fremfor skaden han ble anklagd for å ha påført den.
Demosthenes forsvarer Alkibiades' bedrifter når han sier at hadde tatt til våpen i forsvar for demokratiet, utviste sin patriotisme, ikke gjennom pengegaver eller taler, men gjennom personlig tjeneste. For Demosthenes og andre talere, var Alkibiades en figur som representerte den store mannen under de strålende dagene til athensk demokrati og ble et retorisk symbol. En av Isokrates' taler, levert av sønnen til Alkibiades, hevder at statsmannen fortjente athenernes takknemlighet for tjenesten han hadde gitt dem. På den andre siden hevder Lysias i en av sine taler at athenerne burde regne Alkibiades som en fiende på grunn av at «han betaler tilbake med skade den åpne hjelpen til hans venner.»
I Athenernes konstitusjon inkluderer ikke Aristoteles Alkibiades i listen over de beste athenske politikerne, men i Senere analyser hevder han at trekkene til en stolt mann som Alkibiades er «sinnsro i livets forandringer og utålmodigheten til vanæren.» Alkibiades skapte hos hans samtidige en frykt for sikkerheten til den politiske orden. Derfor sa Andokides om ham at «i stedet for å hevde at han selv burde tilpasse seg lovene til statene, forventet han at du skulle tilpasse deg hans egen livsform.» Cornelius Nepos' berømte frase om Alkibiades er sentral i avbildingen av den athenske statsmannen: «overgikk alle athenere i storslagenhet og levevis.»
Selv i dag er forskere delte i synet på Alkibiades. For Malcolm F. McGregor, tidligere leder for avdelingen for klassisk tid ved University of British Columbia, var Alkibiades mer en slu gambler enn kun en som benyttet mulighetene som bød seg. Evangelos P. Fotiadis, en fremtredende kapasitet innen klassisk gresk filologi, legger vekt på at Alkibiades var «en førsteklasses diplomat» og hadde «enorm dyktighet». Men hans åndelige krefter ble ikke balansert av hans skarpe sinn og han hadde den tvilsomme æren i å lede et folk som lett underla seg demagoger.
Konstantine Paparregopoulos, en betydelig gresk moderne historiker, understreker hans «åndelige evner» og sammenligner ham med Themistokles, men han trekker så frem at alle disse gavene skapte en «forræder, en dristig og uren mann». Walter Ellis mener at hans handlinger var opprørende, men at de ble utført med tankeløst mot. David Gribble hevder at Alkibiades' handlinger mot sin by ble misforstått og tror at «spenningen som førte til Alkibiades' splittelse med byen var mellom hans rent personlige og samfunnets verdier.»
Russell Meiggs, en britisk historiker med antikken som spesialfelt, sier at den athenske statsmannen var absolutt skruppelløs til tross for hans store sjarm og briljante evner. Ifølge Meiggs ble hans handlinger diktert av egoistiske motiver og hans feide med Kleon og hans etterfølgere. Den samme forskeren understreker det faktum at «hans eksempel av rastløst og udisiplinert ambisjon styrket anklagen som ble ført frem mot Sokrates.» Athanasios G. Platias og Konstantinos Koliopoulos, professorer i strategiske studier og internasjonal politikk, sier enda mer kritisk at Alkibiades' egne argumenter «burde være nok til å fjerne tanken om at Alkibiades var en stor statsmann, slik noen mennesker fremdeles tror.»
Militære bedrifter
Til tross for hans kritiske kommentarer innrømmer Thukydid i en kort digresjon at «offentlig var hans håndtering av krigen så god som den kunne ønskes». Diodorus og Demosthenes regner ham son en stor general. Ifølge Fotiadis var Alkibiades en uovervinnelig general, og overalt hvor han dro, fulgte seier ham. Hadde han ledet hæren i Sicilia, ville athenerne ha unngått katastrofe, og hadde hans landsmenn fulgt hans råd ved Aigospotamoi, ville Lysander ha tapt og Athen ville ha hersket over Hellas. På den andre siden tror Paparrigopoulos at den sicilianske ekspedisjon var en strategisk feil. Platias og Koliopoulos understreker at den sicilianske ekspedisjon i høyeste grad var en strategisk blunder, og at den var et resultat av «lettsindig holdning og en utrolig undervurdering av fienden.»
Angelos Vlachos, en gresk akademiker, vektlegger Athens konstante interesse for Sicilia fra begynnelsen av krigen. Ifølge Vlachos hadde ekspedisjonen ingenting av det ekstraordinære eller eventyrlige over seg og utgjorde en rasjonell strategisk avgjørelse basert på tradisjonell athensk aspirasjon. Vlachos sier at Alkibiades hadde allerede utformet en bredere plan: erobringen av hele vesten. Han hadde tenkt å erobre Karthago og Libya, for så å angripe Italia og etter å ha vunnet disse, ta Peloponnes. Avgjørelsen til ekklesiaen til å begynne med gav en fornuftig militær styrke som senere ble usannsynlig stor og dyr på grunn av Nikias' krav. Kagan kritiserer Alkibiades for ikke å anerkjenne at den store størrelsen på den athenske ekspedisjonen undergravet den diplomatiske planen som hans plan hvilte på.
Taleferdighet
Plutark vurderer «Alkibiades...som en dyktig taler i tillegg til hans andre gaver», mens Theofrastos hevder at Alkibiades var den dyktigste i å oppdage og forstå hva som ble krevd i et gitt tilfelle. Han ville likevel ofte snuble i midt i sin tale, men ville så ta opp tråden igjen og fortsette med all forsiktighet i verden. Selv med lespingen han hadde som ble bemerket av Aristofanes, var hans tale svært overtalende og full av sjarm. Eupolis sier at han var mer flytende i sine private diskusjoner enn når han talte for ekklesiaen. Demosthenes understreker det faktum at Alkibiades ble regnet som «den dyktigste taleren på den tiden.» Paparrigopoulos aksepterer ikke Demosthenes mening, men anerkjenner at den athenske statsmannen kunne underbygge sin sak. Kagan anerkjenner hans retoriske makt, mens Thomas Habinek, professor i klassisk tid ved University of Southern California, tror at taleren Alkibiades så ut til å være det hans publikum trengte på et gitt tidspunkt. Ifølge Habinek svarte folket på Alkibiades' hengivenhet med sin egen hengivenhet. Derfor var taleren «byens institusjon som snakket til, og elsket, seg selv.» Ifølge Aristofanes, «higer (Athen) etter ham, og hater ham også, men vil ha ham tilbake.»
Frontier Airlines
Frontier Airlines er et lavprisflyselskap med hovedkvarter i Denver i staten Colorado i USA. Frontier Airlines ble opprettet i 1994. Selskapet flyr til 74 destinatsjoner i USA, Costa Rica, Den dominikanske republikk, Jamaica og Mexico. Selskapet særpreges ved at det i halen på flyet alltid er avbildet en dyreart, og selskapets motto (slogan) er «A Whole Different Animal» (Et helt annet dyr).
Frontier Airlines har sin hovedbase ved Denver internasjonale lufthavn og har en flåte av fly i flere størrelser fra produsenten Airbus.
Live Solheimdal
Live Solheimdal (født 23. september 1996 i Molde) er en norsk friidrettsutøver og terrengløper som representerer Sportsklubben Vidar. Hun konkurrerer hovedsakelig på langdistanseløp, og vant NM-gull på 10 000 meter i 2016. Hun har også norsk jr. rekord i samme gren.
Hun har tidligere også spilt håndball.
Hun deltok i 14. sesong av Farmen men ga seg etter 2 uke.
Karriere
Solheimdal vant KM i terrengløp i april 2012. Hun vant terrengløpet Åndalsnesløpet i 2012, og hun vant også motbakkeløpet Ljøsåa Opp. Hun vant også Klauva Opp i juni. I juni vant hun Jentebølgen i Molde sentrum, og i juli vant hun Atlanterhavsløpet, som går over Atlanterhavsveien. Hun vant også KK-mila i Oslo i september, der 1315 løpere deltok. Ved NM i terrengløp 2012 kom hun på 3.-plass i J16-klassen, bak hhv. Elisabeth Angell Bergh og Marthe Olsen. Hun vant Torvikbukt Rundt i Gjemnes i oktober, og avsluttet sesongen med å vinne 5 km gateløpet ved Ålesund vinterkarusell i desember.
Ved UM innendørs 2013 fikk hun bronse på 1500 meter i klassen J17, med tiden 4:52,97. Ved NM i terrengløp 2013 kom hun på 10.-plass i J17-klassen. Hun løp Sentrumsløpet 2013 i Oslo, der hun vant klassen 16-18 år, og tiden (38:05) holdt også til en 13.-plass totalt. Hun deltok på 5 km-løypa ved Åsaneløpet i mai, der hun kom på 4.-plass med tiden 18:49. Ved KM 2013 vant hun 800 meter. Som de to foregående årene vant hun Jentebølgen i Molde i 2013, denne gangen med ny løyperekord på 16:36.
Hun flyttet til Steinkjer i 2013, for å gå videregående skole der, og vant J17-klassen ved NM i terrengløp 2013 lang løype i oktober, som ble arrangert i Levanger. Hun ble tatt ut til Nordisk mesterskap i terrengløp 2013 på Island. Der løp hun inn til 7.-plass i juniorklassen, som Heidi Mårtensson vant. De norske juniorjentene fikk også sølv i lagkonkurransen, bak Finland. Elisabeth Angell Bergh deltok også på det norske laget som fikk sølv.
Hun var én av fem norske kvinnelige juniorløpere som ble tatt ut til EM i terrengløp 2013 i Beograd. Solheimdal kom på 38.-plass i EM, og i lagkonkurransen kom de norske jentene på 8.-plass.
Hun deltok ved Tenerife Golden Mile i januar, der hun vant 10 km løpet (9820 meter) på tiden 35:05. Ved NM i friidrett innendørs 2014 i Stange kom Solheimdal på 4.-plass på 3000 meter, med tiden 9:55,63, etter at hun ble forbiløpt av Ingvild Vedde på de siste 100 metrene. Tiden hennes var ny personlig rekord. Hun kom også på 4.-plass på 5000 meter ved NM i friidrett 2014.
Ved Sentrumsløpet 2014 kom hun på 7.-plass totalt. Hun fikk bronse i juniorklassen ved NM i terrengløp 2014, lang løype. Hun vant det første løpet i Nybrottkarusellen i mai, og hun vant Bruløpet 2014 i juni. I mai vant hun motbakkeløpet Botn Opp, med ny løyperekord på 20:06. Hun kom på 4.-plass på 3000 meter ved Världsungdomsspelen i Göteborg i slutten av juni.
Ved junior-NM i friidrett 2014 kom hun på 2.-plass på 3000 meter, bak Heidi Mårtensson, og hun vant 3000 meter hinder som eneste deltaker i klassen J19. Dette var hennes første junior-NM på bane. I oktober deltok hun ved NM i terrengløp, lang løype, der hun fikk bronse i juniorklassen. Elisabeth Angell Bergh vant denne distansen. Hun vant også KM for Nord-Trøndelag i september.
Hun vant Warandecross i Tilburg i Nederland i november, foran Elisabeth Angell Bergh. Hun ble dermed tatt ut til EM i terrengløp 2014, men taklet ikke helt høyden der, og kom på 29.-plass i U20-klassen.
Ved NM i friidrett innendørs 2015 kom Solheimdal på 4.-plass på 1500 meter. Hun fikk bronse i junior-NM 2015, i klassen K19. Ingrid Halvorsen Folvik vant gull i denne klassen. Hun kom på 2.-plass ved Sentrumsløpet 2015, bak Karoline Bjerkeli Grøvdal. Den 16. mai 2015 satte hun ny norsk juniorrekord på 10.000 meter, med 35:15, ved et stevne på Parliament Hill Athletics Track i London. Uken etter vant hun Norwegian Grand Prix på Hamar, og ble med det kvalifisert til junior-EM i friidrett 2015. Hun løp på 9:43,47, som var ny personlig rekord.
Hun deltok i de nasjonale øvelser ved Bislett Games i juni, der hun kom på 4.-plass på 1500 meter med tiden 4:34.27, som var en tangering av hennes personlige rekord. Hun ble også tatt ut til lag-EM i friidrett 2015, der Norge deltok i Super League. Solheimdal endte på 12. og siste på 5000 meter, med tiden 17:21,45, som ga Norge ett poeng i lagkonkurransen. Norge kom sist sammenlagt, og rykket dermed ned til First League ved lag-EM i friidrett 2016. I juli deltok hun ved junior-EM i friidrett 2015 i Eskilstuna. Hun løp der 5000 meter, og kom på 7.-plass med tiden 9.41,54 - ny personlig rekord for hennes del. Tyske Alina Reh vant denne øvelsen. Hun løp også 3000 meter, der hun også satte ny personlig rekord med tiden 9:41,54. Dette holdt til 9.-plass på 3000 meter.
Den 31. juli 2015 vant hun sin første NM-medalje i et seniormesterskap. Ved NM i friidrett 2015 kom hun på 2.-plass på 5000 meter, bak Silje Fjørtoft fra SK Vidar. I tillegg fikk hun NM-bronse på 10.000 meter. Hun var påmeldt i seniorklassen ved NM i terrengløp 2015, men måtte stå over på grunn av migrene.
Hun ble tatt ut til Nordisk mesterskap i terrengløp 2015. I juniorklassen der kom hun på 6.-plass individuelt, og Norge fikk bronse i lagkonkurransen. De andre juniorjentene på det norske laget var Stine Wangberg og Mariann Roe.
Carlos Soler Barragán
Carlos Soler Barragán (født 2. januar 1997) er en spansk fotballspiller som spiller for den franske klubben Paris Saint-Germain FC.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Bob Malaythong
Bob Malaythong (født 10. april 1981) er en amerikansk badmintonspiller. Han har ingen større internasjonale resultater, og representerte USA under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, der han ble slått ut i andre runde.
Selmergitar
Selmer, eller Selmer-Maccaferri, er en stålstrengsgitar som umiddelbart skiller seg ut på grunn av sitt D-formede eller ovale lydhull, den veldig brede og korte broen som er bro og sadel i ett, og det spesielle strengefestet på enden av kroppen. Den originale selmergitaren ble bygget av franske Henri Selmer i perioden 1932 til 1952, og konstruksjonen var et samarbeid med italienske Mario Maccaferri. Gitaren var blant den renommerte jazzgitaristen Django Reinhardts absolutte favoritter, og kalles derfor gjerne også bare Django-gitar.
Oxylides
Oxylides er en slekt av glansvinger som tilhører underfamilien stjertvinger (Theclinae).
Utseende
Små til middelsstore stjertvinger (vingespenn 25-30 millimeter) med brede, avrundede vinger, bakvingen med tre korte stjerter. Oversiden er brun med et hvitt område nær bakvingens bakkant, eller blåaktig med svarte ytterkanter, undersiden hvit med rødbrune tverrstreker.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Vest- og Sentral-Afrika.
De forente arabiske emiraters herrelandslag i ishockey
De forente arabiske emiraters herrelandslag i ishockey representerer De forente arabiske emirater i ishockey.
Laget, som holder til under De forente arabiske emiraters ishockeyforbund, som ble grunnlags så sent som i 2007 og som er medlem i IIHF, det internasjonale ishockeyforbundet. Treneren for landslaget er den serbiske treneren Marko Zidarevic.
I sitt debutår 2007, deltok laget i Asialekene der de spilte sin første kamp den 26. januar 2007 mot Thailand, der de vant 4-0. Dagen etter spilte laget mot Kasakhstan, der de tapte 38-0. I turneringen endte man på en hederlig 6.-plass av 11 deltakende land.
I juni 2008 deltok landslager i den nye ishockeyturneringen: Det Arabiske Cupmesterskapet i Ishockey, som er åpen for lag fra de arabiske landene. De forente arabiske emiratene stod igjen som turneringsvinnerer etter kamper mot Marokko, Kuwait og Algerie. Samme år (2008) gikk de med som en av de seks opprinnelige i det arabiske ishockeyforbundet.
I 2009 vant De forente arabiske emirater den Asiatiske Challenge Cup, administrert av IIHF, der de vant finalen 5-3 mot Thailand.
Man prøver å få til å delta i Ishockey-VM i 2010 i D-VM.
Spilte kamper
Frem til 28. mai 2009
Itapecuru Mirim
Itapecuru Mirim er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Jens Arild Johannessen
Jens Arild Johannessen (født 23. april 1961) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte Lyngdal IL og Oslo IL.
Solbjørg
Solbjørg er en norsk og dansk form av kvinnenavnet Solborg som har opprinnelse i norrøne sól, «sol», salr, «hus», eller sölr, «gul», og bjrg, «hjelp, berging», eller bjarga, «å berge». Salbjrg var en norrøn form av navnet.
Jens Arild Johannessen
Han vant to NM-gull og seks NM-medaljer på 100 meter, 200 meter og stafetter i perioden 1978–1981.
Solbjørg
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Kontich
Kontich er en kommune i den belgiske provinsen Antwerpen.
Aleksandr Vedernikov
Aleksandr Aleksandrovitsj Vedernikov (russisk: Александр Александрович Ведерников; født 11. januar 1964 i Moskva i Sovjetunionen, død 29. oktober 2020 samme sted) var en sovjetisk / russisk dirigent.
Howard Bach
Howard Bach (født 22. februar 1979) er en amerikansk badmintonspiller. Han har ingen større internasjonale resultater, og representerte USA under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, der han ble slått ut i andre runde.
Aleksandr Vedernikov
Bakgrunn
Vedernikov kom fra et musikalsk foreldrehjem. Faren Aleksandr Filippovitsj Vedernikov var bass-sanger ved Bolsjojteateret, moren Natalja Gurejeva professor for orgel ved Moskvakonservatoriet. Selv studerte han ved samme konservatorium og avsluttet utdannelse der i 1990.
Howard Bach
Sammen med Tony Gunawan vant han gull i double under de Panamerikanske leker 2011 i Guadalajara i Mexico og i mixeddouble ble det en bronsemedalje sammen med Paula Obanana.
Aleksandr Vedernikov
Karriere
Fra 1988 til 1990 virket Vedernikov i Moskva ved Stanislavski- og Nemirovitsj-Dantsjenko musikkteater. Fra 1988 til 1995 var han annendirigent og assistent for sjefdirigent Vladimir Fedosejev ved Moskvakringkastningens Tsjaikovskij symfoniorkester. I 1995 grunnla han Russian Philharmonic Orchestra, og var frem til 2004 dets kunstneriske direktør og sjefdirigent.
Fra 2001 til 2009 virket Vedernikov som musikkdirektør og førstedirigent ved Bolsjojteateret. Her utarbeidet han blant annet i 2007 en nyproduksjon av Boris Godunov i Musorgskijs originalorkestrering. Fra 2009 til 2018 var han sjefdirigent for Odense Symfoniorkester. I 2018 ble han sjefdirigent for Det Kongelige Teater i København, i 2019 dessuten musikalsk direktør og sjefdirigent ved Mikhailovskiteateret i St. Petersburg.
Han døde 27. oktober 2020 av covid-19.
Innspillinger
Vedernikov spilte inn kommersielt for merker som Pentatone, Hyperion og Naive.
Øyvind Helland Oddekalv
Øyvind Helland Oddekalv (født 4. januar 1968) er en norsk politiker (Ap) som fra 2015 var ordfører i Meland kommune.
Oddekalv var rektor ved Knarvik videregående skole før han ble ordfører.
Salmer 1997
Salmer 1997 er et offisielt tillegg til Den norske kirkes Norsk Salmebok og ble utgitt i 1997. Det var Kirkerådet som hadde ansvar for utarbeidelsen.
Salmer 1997 inneholder 283 salmer og sanger, liturgiske sanger og samiske salmer. Stilistisk er det stort spenn i stoffet, og Salmer 1997 inneholder bidrag fra en rekke komponister og tekstforfattere som ikke er representert i Norsk Salmebok. Omtrent halvparten av sangene er skrevet etter 1980, altså etter at utvalget til Norsk Salmebok (utgitt 1985) i hovedsak var gjort. I bokens forord står det:
«Salmer 1997 har stor stilistisk spennvidde, både språklig og musikalsk. Ulike sangtradisjoner og forskjellige uttrykksformer står side om side for å kunne dekke gudstjenestelivets mange behov og imøtekomme forskjellige brukere.»
Sterkest representert er sanger fra de nordiske lutherske kirker, noe som gjenspeiles i at de tekstforfatterne med flest originalbidrag skriver på enten norsk eller svensk (Svein Ellingsen, Anders Frostenson (svensk), Britt G. Hallqvist (svensk), Gerd Grønvold Saue, Kristin Solli Schøien og Eyvind Skeie). Men bredden kommer til syne i at over 150 forskjellige tekstforfattere og nesten like mange komponister er representert.
I tillegg til den nordiske lutherske tradisjonen inneholder Salmer 1997 et bredt utvalg sanger fra vekkelsesbevegelsen, nyere sanger brukt i ungdomssammenhenger og velkjente kristne barnesanger. Den økte internasjonale kontakten mellom kirker i Norge og verden har gjort at det også er tatt med sanger fra kirker i eksempelvis Latin-Amerika og Afrika.
Ctenistodites
Utseende
Små, brune køllebiller. Hodet er omtrent så langt som bredt, fasettøynene er middelsstore og rundet utstående. Antennene er lange og kraftige, lett kølleformede med et langt, ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten. Dekkvingene er runde i omriss, mye bredere enn brystskjoldet. De to fire bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr. Denne slekten er knyttet til maur.
Saunders Island (Falklandsøyene)
Saunders Island (spansk: Isla Trinidad) er den fjerde største av Falklandsøyene, beliggende nordvest for Vest-Falkland. På østkysten av øya finnes en liten bosetning som driver sauehold.
Ctenistodites
Utbredelse
Slekten er utbredt i Angola.
Saunders Island (Falklandsøyene)
Øya har en kompleks form, og strekker seg 21 kilometer fra øst til vest, og omtrent like mye fra nord til sør. Tre høylandsområder er adskilt fra hverandre med smale eid. Sauders Island har et variert landskap med våtmarksområder, innsjøer og sanddyner, samt steile klipper på den nordre og den vestlige kysten.
Den første britiske bosetningen på Falklandsøyene, Port Egmont, ble etablert av John Byron på Saunders Island i 1765. I 1770 ble britene drevet vekk av spanjoler, men året etter fikk de komme tilbake. I 1776 forlot britene stedet, men etterlot en plakett der de krevde suverenitet over Falklandsøyene.
Olga Konon
Olga Konon, belarusisk Вольга Конан - Volha Konan (født 11. november 1989) er en belarusisk badmintonspiller. Hun representere Belarus under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina, der hun ble slått ut i tredje runde.
Saunders Island (Falklandsøyene)
Dagens bosetning kalles Saunders Island Settlement og består av et tyvetalls bygninger og en flystripe. Én bygning, The Stone Cottage, er vernet.
Sauders Island har et rikholdig dyreliv, som blant annet omfatter klippehopperpingvin, bøylepingvin, magellanpingvin, kongepingvin, svartbrynalbatross, brunhodegås og om lag 40 andre fuglearter. Både elefantsel, søramerikansk sjøløve og søramerikansk pelssel forekommer på strendene.
På 1990-tallet ble det registrert 176 forskjellige plantearter, hvorav åtte endemiske.
Stadig flere turister besøker øya, og 200–500 passasjerer fra forbipasserende cruiseskip er innom Saunders Island årlig. Det er overnattingsmuligheter i ubetjente hytter ved Saunders Island Settlement og ved «The Neck», en times kjøretur fra bosetningen.
Danil Takhirovitsj Khalimov
Danil Takhirovitsj Khalimov (kasakhisk: Данил Тахирович Халимо; født 6. juli 1978 i Nizjnij Tagil i Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk i Sovjetunionen, død 15. oktober 2020 i Jekaterinburg i Russland) var en kasakhstansk bryter (gresk-romersk stil). Han konkurrerte i mellomvekt-kategori.
Danil Khalimov kvalifiserte i sitt naturaliserte kasakhiske lag i 74 kg-klassen ved Sommer-OL 2004 i Athen.
Han døde i oktober 2020 i en alder av 42 år av COVID-19 i Jekaterinburg.
Ole Larsen Handberg
Ole Larsen Handberg (født 13. desember 1814 i Skaun, død 10. april 1905 i Børsa) var en norsk kommunepolitiker, misjonsvenn og gårdbruker.
Han var medlem av herredsstyret i Børsa og medlem av formannskapet fra 1844 til 1863. Han var ordfører i Børsa fra 1872 til 1875. Han hadde også de fleste andre kommunale verv. Handberg var også valgmann for Børsa prestegjeld ved flere stortingsvalg. Ole Handberg var høyremann.
Handberg var haugianer og ivret for misjonssaken. Som ung var han også omreisende lekpredikant.
Han ble født på Nergard på By i Skaun. I 1840 giftet han seg med sin kusine Berit Evensdatter, arving til Hanberg, en av de rikeste gårdene i Børsa. Datteren Ingeborg var det eneste av deres barn som fikk egne barn. I 1896 ble Hanberg-gården derfor solgt til dattersønnen Martin Handberg.
Judo under Sommer-OL 1996 – +95 kg menn
+95 kg for menn i judo under Sommer-OL 1996 i Atlanta ble arrangert i juli 1996 på Georgia World Congress Center.
Harald Quandt
Harald Quandt (født 1. november 1921 i Berlin-Charlottenburg, forulykket 22. september 1967 i Cuneo i Italia) var en av de ledende industriherrene i Vest-Tyskland frem til han døde i en flyulykke i 1967.
Han var sønn av industriherren Günther Quandt og Magda Ritschel (som senere ble gift med Joseph Goebbels). Han vokste opp sammen med moren etter foreldrenes skilsmisse, men sto hele tiden på vennskapelig fot med faren. Han tjenestegjorde under andre verdenskrig i Luftwaffe hvor han etter hvert ble løytnant. Ved krigens slutt satt han i britisk krigsfangenskap.
Etter krigen utdannet han seg til sivilingeniør. Da faren døde i 1954 arvet han og broren Herbert Quandt et konglomerat av næringslivsinteresser. Harald Quandt konsentrerte seg særlig om våpenindustrien, blant annet gjennom våpenprodusenten Industriewerke Karlsruhe AG, som han var styreformann for. Han hadde også styreverv i Busch-Jäger AG, Dürener Metallwerke AG, Mauserwerken Oberndorf, VARTA og Daimler-Benz. Broren Herbert Quandt er mest kjent for å ha tatt over BMW og utviklet selskapet til den produsenten av luksusbiler vi kjenner i dag.
Harald Quandt var en aktiv privatflyver, og var president for den tyske flyverklubben fra slutten av 1950-tallet til begynnelsen av 1960-tallet. Han eide fra september 1961 også et privat jetfly, en såkalt business jet, av typen Morane-Saulnier MS-760B Paris II, med kjennetegnet D-INGE.
Han ble i 1951 gift med Inge Bandekow (1928–1978), som var datteren til selskapets jurist. De fikk fem døtre: Katarina Geller (født 1951), Gabriele Quandt-Langenscheidt (født 1952), Anette May-Thies (født 1954), Colleen-Bettina Rosenblat-Mo (født 1962) og Patricia Halterman (1967–2005).
I 1967 omkom Harald Quandt i en flyulykke. Hans formue forvaltes av et firma som kontrolleres av hans døtre og deres etterkommere.
Idiofon
I den tidlige klassifikasjonen av Victor Mahillon ble denne instrumentgruppen kalt autofoner.
De tre andre underklassifiseringene er mer sjeldne. De er klimpreidiofoner, slik som munnharpe, spilledåse eller mbira (tommelpiano); blåseidiofoner, som det fins svært få eksempler på, ett av dem er aeolsklaveret; og friksjonsidiofoner, slik som glassharmonika, daksofon, styrofon, musikksag eller spikerfiolin (en rekke stykker av metall eller tre som gnis med en bue). Mange av idiofonene som vanligvis blir slått, slik som vibrafon-blokker eller cymbaler, kan også strykes.
Klassifisering
Hornbostel-Sachs system for klassifisering av musikkinstrumenter deler inn idiofoner i følgende klasser, avhengig av hvordan lyd blir produsert:
Lint
Lint er en kommune i den belgiske provinsen Antwerpen.
Pia mater
Pia mater (årehinnen) finnes på hjernen og ryggmargens overflate og følger alle innbuktninger. Små kar går fra pia og inn i hjernen og forsyner overfladiske deler av hjernen med blod.
Hirnhaut