cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carl Eduard av Sachsen-Coburg-Gotha
Første verdenskrig
Hertug Carl Eduard deltok i første verdenskrig ved den 38. infanteridivisjons stab som saksisk general av kavaleriet, og ble 1914 utnevnt til general av infanteriet. Han trakk seg tilbake fra aktiv tjeneste av helseårsaker i 1915, men besøkte ofte sitt 6. thüringske infanteriregiment 95 ved fronten. I 1917 ble hertugen fratatt alle sine engelske titler og utmerkelser samt sitt sete i det britiske overhuset. Dette møtte hertugdømmene med en lovendring som bestemte at ingen britisk prins lenger hadde noen arverett i Sachsen-Coburg-Gotha.
Robert Putnam
Robert David Putnam (født 1941 i Port Clinton i Ohio) er en amerikansk professor i statsvitenskap ved Harvard University.
Carl Eduard av Sachsen-Coburg-Gotha
Weimar-republikken
Ved første verdenskrigs slutt, 9. november 1918, erklærte det revolusjonære, provisoriske arbeider- og soldatrådet i Gotha hertug Carl Eduard for avsatt. 13. november, senere enn de fleste andre tyske forbundsfyrster, abdiserte han. Dermed opphørte unionen mellom Sachsen-Coburg og Gotha, som ble delt i to fristater. Gotha ble i 1920 en del av Thüringen, mens Sachsen-Coburg ble en del av Bayern.
Fra 1919 var hertugen aktiv i nasjonalkonservative og nasjonalistiske kretser, og ledet fra 1922 Bund der Kaisertreuen (forbundet av keisertro). Han støttet aktivt frikorpsene, og var aktiv i det paramilitære Bund Wiking og Stahlhelmbund. Han støttet også tidlig nasjonalsosialistene, og ved presidentvalget i 1932 støttet han Adolf Hitler mot den sittende konservative presidenten, Paul von Hindenburg. Han ble medlem av NSDAP og av SA i 1933. Fra samme år var han president for tysk Røde Kors, fra 1934 rikskommissær for den frivillige sykepleie og fra 1936 medlem av det tyske parlamentet, Riksdagen, president for foreningen av tyske frontkjemperforbund og leder for den tyske avdelingen av Anglo-German-Fellowship. Han innehadde et stort antall andre verv i forskjellige organisasjoner, Deutsche Bank o.a.
Robert Putnam
Putnam er blant annet mannen bak «two-level game»-teorien, som antar at internasjonale avtaler kun vil bli suksessfullt inngått hvis de også har nasjonale fordeler. I sin nyeste bok, Our Kids (2015) hevder Putnam dessuten at ulikhet i det amerikanske samfunnet hindrer at unge amerikanere har like muligheter, uavhengig av foreldre og bakgrunn. Dette uthuler den amerikanske drømmen.
«Two level game»-teorien
Modellen analyserer internasjonale forhandlinger mellom liberale demokratier som har samtidige forhandlinger på nasjonalt og internasjonalt nivå. På nasjonalt nivå forsøker makthaverne å fange opp innbyggernes og de nasjonale gruppenes holdninger og ut fra dette bygge allianser med disse. På internasjonalt nivå forsøker makthaverne å tilpasse seg de internasjonale ønskene på en måte som gjør at det ikke strider mot de nasjonale interessene. Det oppstår det Putnam kaller «win-set», når de nasjonale og internasjonale aktørers interesser overlapper hverandre når det oppstår mulighet for å forhandle frem en internasjonal avtale.
Sosial kapital
I sin mest kjente og kontroversielle bok, Bowling Alone, argumenterer Putnam for at USA har gjennomgått en kollaps innen (sosial kapital) siden 1960-årene.
Carl Eduard av Sachsen-Coburg-Gotha
Etter andre verdenskrig
Han døde 70 år gammel av kreft i 1954 som den nest siste av de gjenlevende, tidligere regjerende tyske forbundsfyrstene.
Robert Putnam
Sosial kapital
Her definerer han sosial kapital som summen av normer, tillit og nettverk.
Ifølge Putnam har sosial kapital både en avgrensende og en brobyggende karakter.
Avgrenset sosial kapital betegner sosiale bånd mellom personer som har fellestrekk som samme alder, interesser eller etnisitet. Brobyggende sosial kapital går på tvers av disse likhetene. Forskjellige grupper kan, ifølge Putnam, på samme tid være avgrensende og brobyggende; eksempelvis i en menighet, hvor det avgrenses over for andre trosretninger, men bygges bro over sosiale og etniske forskjeller.
Den amerikanske drømmen
I sin nyeste bok, Our Kids (2015) argumenterer Putnam for at økende ulikhet har uthulet den amerikanske drømmen de siste tiårene. Putnam illustrerer denne tendensen ved bruk av beretninger om unge amerikaneres hverdag i dagens USA.
Tredal skole
Tredal skole ligger i Sunndalsøra i Sunndal kommune. Skolen har en eldre bygning, og en ny ferdigstilt i 2001, gjenoppbygget etter en brann i 1998.
Lysozym
Lysozym er et enzym som finnes i noen eukaryote celler. Enzymet ødelegger celleveggen til bakterier ved å katalysere hydrolysen av bindingene mellom sukkermolekylene i peptidoglykan, som celleveggen i en bakterie er laget av. Lysozym finnes naturlig i tårer, morsmelk, spytt og snørr.
Fordi celleveggen til en gram-positiv bakterie for det meste består av peptidoglykan, ødelegges denne. En gram-negativ bakterie blir ikke like påvirket fordi den har en ytre membran som holder cellen sammen.
Haplochromis flaviijosephi
Haplochromis flaviijosephi er en art i gruppen ciklider. Det er en fisk som lever i ferskvann; elver og innsjøer. Den er truet av habitat-tap. Den blir ca. 13 cm lang.
Den lever på grunt vann mellom steiner og vegetasjon. Hunnen lever stort sett av fjærmygglarver, fåbørstemakker og amfipoder. Hannen lever av for det meste av snegler.
Den yngler fra april til juli. Hunnen ruger egg og yngel i munnen og slipper dem ut ved 8-9 mm lengde.
6. serierunde i Premier League 2007/08
6. serierunde i Premier League 2007/08 begynte lørdag 15. september klokka 13:00 og kampen mellom Everton og Manchester United. Runden fortsatte søndag 16. september med Manchester City og Aston Villa. Runden ble avsluttet mandag 17. september med Derby mot Newcastle.
Kirkeklokke
Kirkeklokke er en støpt klokke som det ringes med i kirker for å angi et tidspunkt på dagen, eksempelvis ved soloppgang og -nedgang, bønnetider, samt til å sammenkalle til messe, gudstjenester, bryllup, dåpshandlinger, begravelser. Ved landesorg eller viktige hendelser inngår fortsatt kirkeklokker.
Kirkeklokkenes funksjon er tradisjonelt å kalle til gudstjeneste, mane til bønn og minne om livet etter døden.
Historikk
De første kristne kirker hadde ikke klokker, da kristendommen ble ansett for statsfiendtlig. Derfor foregikk gudstjenester i private hjem. Da kristendommen ble statsreligion i Roma år 313, begynte man å bygge kirker, men uten klokker, da klokkeringing ble ansett for å være en hedensk skikk.
Den teologiske forståelsen av klokkeringing er definert i 4. Mosebok, 10.kapittel:"Herren sa til Moses:  «Lag deg to trompeter. Du skal ... bruke dem til å kalle sammen menigheten og ... Når det blåses i begge to, skal hele menigheten komme hos deg... Når dere kaller sammen menigheten ...  Hvis dere drar i krig … på gledesdagene og i høytidene." Tradisjonen gir biskop Paulinus av Nola æren for å ha innført klokker i kirken rundt år 400. Ifølge legenden ble han inspirert til dette etter at han, overmannet av tretthet, hadde falt i søvn i en eng, hvor han ble vekket av små klingende bjeller, båret av engler. Irske munker tok med seg klokker til de britiske øyer, de eldste er fra slutten av 400-tallet, og St Patrick s klokke (død i 493) står utstilt i museet i Dublin. Av det irske ordet clog har vi middelalderlatin clocca, og norsk klokke.
Pave Sabinian i år 605 innførte at de daglige katolske bønnetider skulle markeres med slag på kirkeklokker. De eldste klokker i Europa, som de irske eller Hedebyklokken (eldste kirkeklokke i Norden, funnet i havnebassenget i Hedeby i 1979, og antatt å være fra mellom 850 og 950), var klinke t sammen av jernplater - og eksempler finnes fra 400- til 1000-tallet. Munkene brakte med seg støpekunsten, og av legeringen med høyt innhold av tinn kan en identifisere klokkebronse. Flere stedsnavn i Norden vitner om klokkestøping (eksempler fra Danmark: Klangshøj ved Hjørring, Klokhøj(ene), Klokke(r)bakke, Klokkebjerg ved Skjern).
Biskop Ansgar (801-65), Nordens apostel som innførte kristendommen i Sverige, får æren av å ha innført kirkeklokker i Norden. Ansgar fikk tillatelse av kong Horik 1. til å ringe med kirkeklokke i Hedeby i 848. Lyden fra kirkeklokker utløste krangel mellom kristne og hedninger, men fra 865 ringte det i kirkeklokker.
En rangle fra Utgården i Seljord er utstilt på kulturhistorisk museum i Oslo, datert til 1000 e.Kr., og foruten jernringer er den utstyrt med en liten klokke. Vikingene hadde hørt kirkeklokker på sine reiser som kan ha inspirert til dette.
Nordens eldste kirkeklokke er fra rundt 1100 og tilhører Smollerup kirke i Viborg kommune. Den bærer inskripsjonen Hoc vas ex ere benedic d(eus) atque tuere («Dette kar av malm, velsign og beskytt det, Gud»). Danmarks største og stadig fungerende kirkeklokke er stormklokken i Roskilde domkirke med fem tonn. Svenskene prøvde å stjele den i forbindelse med Roskildefreden i 1658. Det var da de tok med seg dronning Margrethe 1.s brudekjole. De lyktes i å få stormklokken ned på bakken, men den var for tung til at de kunne frakte den bort. Stormklokken ble støpt i bronse i 1511 av klokkestøperen Johannes Fastenove, og bærer inskripsjonen «''Jeg priser den sande Gud, jeg kalder folket, jeg samler præsteskabet, jeg begræder de døde, jeg priser helgenerne, jeg pryder festdagene. Min røst er en skræk for alle onde ånder.» I dag er stormklokken i Roskilde automatisert og ringer bare til jul, påske, store bededag og ved landemode'', årsmøtet for stiftets prester.
Oslos eldste klokke, Akershusklokken, er fra 1200-tallet og har runeinskripsjon. Den står på Universitetets Oldsakssamling. Klokken er 67 cm høy med munning på 55 cm. Av form er det en «sukkertopp-klokke» (som på 1100-tallet avløste tidligere «bikube-klokker» og var en forbedring). Inskripsjonen er de 19 runetegnene og runealfabetets syv første bokstaver som representerer ukens syv dager. Tegnene er ikke skrevet speilvendt, i seg selv et vitne på lite støpeerfaring. Den var i bruk som timeslagsklokke ved Akershus slottskirke frem til 1860. Det er ukjent om den har vært på Akershus siden festningen ble bygget i 1300 (klokken er eldre), eller fra reformasjonen (muligens fra Mariakirken eller Hovedøya).
I utgravningene etter cistenciensermunkenes kloster på Hovedøya ble det funnet en liten klokke på 5 cm som er utstilt på kulturhistorisk museum. Det kan være en håndklokke, men kan også tenkes å ha vært en del av et klokkespill. Klokkespill tilbake til 900-tallet er kjent fra klostre, kirker og skoler. Også ved utgravninger i Oslos eldste sognekirke, Clemenskirken, ble det funnet en klokke. Den er på 12,5 cm og sprukket, men sannsynligvis en messeklokke. Hans Nyholm anslår at nærmere 20 kirker i Danmark har klokker fra før år 1200.
I norsk homiliebok, en prekensamling fra tidlig på 1200-tallet, finner vi Klokkeprekenen, der klokker omtales som pedagogiske virkemidler. I tillegg til signum i tårnet hadde en messeklokker under selve gudstjenesten.
I Magnus Lagabøtes lov fra andre halvdel av 1200-tallet står det om vektertjenesten:"seks mænd møtes ved Halvardskirken, to skal gå ut på bryggerne langs Biskopsalmenningen og så ut langs bryggene og likesaa to langs vestre gate og to langs østre gate og øst på løkkene, og træffes ute ved Mariakirken; de skal hver gang skiftes, og gå der til der er dag og det ringes i småkirkene." I denne sammenheng er det interessant at vaktrundene avsluttes ved klokkeringing, hver morgen, året rundt.
I Hamarkrøniken står det "når nogen høie Fæster skulde være, enten Påskedag, Pinsedag, Juledag eller andre Høitidelige dage...da var så Skikk at der skulde ringes udi Domkierken, dernest udi Klosteret (på Nordnes), siden udi Korskierken og aller sidst udi St Jørgens Kierke. Og når de så havde ringet, skulde de kime hver som mest kunde, dog skulde de rætte seg etter den Skik som holdtes i Domkierken og ikke lengre. Og når det var stille Veir, da kunde en høre det langt ud at det ringte både på Landet og Vandet …" Eldste klokke i Sverige er fra 1100-tallet og funnet i Søderby-karl kirke, nå på historisk museum i Stockholm.
Danmarks konge Valdemar Atterdag (1340-75) skal på sitt dødsleie ha ropt: «Hjælp mig, Esrum, hjælp mig, Sorø, og du store klokke i Lund!»
Verdens største kirkeklokke er Tsarklokken i Kreml i Moskva. Den ble støpt i 1733-35, veier 200 tonn og er 14,6 meter høy. Alt i 1737 ramlet den ned under en brann. Da det ble helt vann over den for å kjøle den ned, falt en bit på 11,5 tonn av.
Ringerutiner
Etter måten å bruke klokkene på sondrer man mellom:
Ringing: Selve klokken svinger på sin aksel. Dette er den mest vanlige bruk. Kolven kan være fallende eller flyvende i forhold til klokken.
Kiming: Man slår i rask takt med kolven mot klokkens slagring. Dette er for fest og høytid.
Klemting: Man slår i langsom takt med kolven mot klokkens slagring. Dette er bruken ved (lande)sorg, etter begravelse o.l.
Når flere klokker skal ringes samtidig: Man begynner da med den minste av klokkene, deretter den nest minste osv., og hver gang med en pause på 15–30 sekunder. Når man slutter å ringe, stopper man den minste klokken først, deretter den nest minste osv., som da man begynte.
Antall klokker
I små kirker på bygdene i Norge har man som regel bare en eller to klokker i kirken. I byene kan man ha flere klokker som klinger sammen. Flere kirker har i tillegg investert i klokkespill hvor man kan spille melodier.
Inskripsjon
Det er mye å lære av kirkeklokkenes inskripsjoner. De forteller ofte om hvem som skjenket dem, om støperen og årstallet. De har ofte et kristent budskap eller minneord ofte på latin. De eldste har runeinskripsjoner. Fra katolsk tid kan det være helgen eller pilegrimsmerker. De kan angi et motto eller en hensikt for bruken: Opptak av kirkeklokker i Leverkusen i 2007.
Folketro
I folketroen kunne kirkeklokkenes rungende lyd jage bort det onde fra sognet. Litt rust skrapt av klokkene ble tenkt å kunne hjelpe mot sykdom.
Det ble sagt at da Thomas Beckett ble myrdet, kimet klokkene i Canterbury-katedralen av seg selv.
I Frankrike ringer ikke kirkeklokkene langfredag, og det sies at de er fløyet til Vatikanet. Påskemorgen løper barna utenfor i håp om å se dem komme flygende tilbake fra Roma.
Klokkestøperen
Produksjon av kirkeklokker er et eget håndverksfag, klokkestøperfaget.
Prinsesse Juliana internasjonale lufthavn
Prinsesse Juliana internasjonale lufthavn er en flyplass som ligger i øyområdet Sint Maarten på den nederlandske delen av øya Saint Martin. Flyplassen er den nest travleste i Øst-Karibien med sine 1 663 226 passasjerer (2005), etter Luis Muñoz Marín internasjonale lufthavn i San Juan, Puerto Rico. Flyplassen er hovedbase for Windward Islands Airways og er hovedflyplass også for øyene Leeward Islands, Anguilla, Saba, St. Barthélemy og St. Eustatius. Flyplassen er oppkalt etter Juliana av Nederland, som var kronprinsesse da flyplassen ble åpnet. Det finnes også en flyplass på den franske siden av øya ved Marigot, kalt Grand Case lufthavn eller L'Espérance lufthavn.
Historie
Flyplassen ble opprettet som en militær flystripe i 1942, men ble konvertert til en sivil lufthavn i 1943. I 1964 ble flyplassen flyttet og fikk et nytt terminalbygg og kontrolltårn. Flyplassen ble oppgradert i 1985, 2007 og en i 2013/2014.
Den russisk-tyrkiske krig (1710–1711)
Den russisk-tyrkiske krig (1710–1711), også kjent som Prut-felttoget, brøt ut mellom Det russiske keiserriket og Det osmanske riket etter at russerne hadde slått Sverige i slaget ved Poltava. Med hjelp fra Østerrike og Frankrike, lyktes det den sårede kong Karl XII å flykte fra slagmarken og søke tilflukt ved hoffet hos den osmanske herskeren Ahmed III, som han overtalte til å gå til krig mot Russland 20. november 1710.
Krigen endte med traktaten fra Prut av 21. juli, som ble en stor skuffelse for Karl XII da den konkluderte med at Det osmanske riket skulle trekke seg ut av den store nordiske krig, mot at Azov ble returnert til osmanene og Taganrog og en rekke russiske militære festninger demolert. Tsaren måtte love å ikke blande seg inn i forholdene i Det polsk-litauiske samvelde.
Frieden vom Pruth Pace del Prut
Belvedere (London)
Belvedere er et område i distriktet Bexley i det tradisjonelle grevskapet Kent i sørøstlige London. Det ligger sør for elven Themsen, øst for Abbey Wood og Thamesmead, vest for Erith, og nord for Bexleyheath. Navnet kommer muligens fra en belvedere, en struktur som er reist for å utnytte en fin utsikt, i dette tilfellet utsikten over Themsen. I henhold til folketellingen for valgkretsen hadde stedet en befolkning på 11 890 innbyggere i 2011.
Fra midten av 1600-tallet ble det reist tre betydelige villaer reist ved siden av et veikryss ved Blinks Hill ved Lessness Heath. Det siste av disse villaene het Belvedere House, navngitt fra italiensk i betydningen «vakker utsikt». Det ble bygget på 1770-tallet og ble hjemmet til en rekke av adelige, og kulminerte med filantropen Culling Eardley.
Stedet er i dag preget av mangfoldig industrielt og som et boområde. Stedet er delt i to, Upper og Lower Belvedere. I den øvre delen ligger en kirke og noen teglsteinsvillaer, mens det i den nedre delen ligger et metodistkapell og et høyteknologisk anlegg for forbrenning av biologisk avfall fra elven. Stedet har en egen fotballklubb med navn etter stedet.
Belvedere stasjon betjener North Kent-linjen.
Serie A 1954–1955
Serie A er den italienske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i 1898. Det italienske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen. AC Milan vant sin 5. ligatittel denne sesongen.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Lyngdal kirke (Buskerud)
Lyngdal kirke ble reist som en laftet langkirke i Lyngdal mot slutten av 1690-årene og sto ferdig i 1699, men den ble ikke innviet før 30. april i 1701.
På 1590-tallet sto Kamperstadt kapell på gården Kampestad, så man regner med at kirken som ble reist i 1690-årene står omtrent som samme sted som kapellet sto. Kapellet var mest sannsynlig et middelaldersk stavbygg som ble revet da kirken ble reist. Jens Nilssøn nevner dette kapellet på sin ferd i 1595 som «...derfra 1 pilskud ligger it lidet tre kapell heder Kamperstadt der vdj giøris ingen tienniste...» på side 358 i «Visitatio in Telemarchis, ao 1595».
Lyngdal kirke ligger i Flesberg kommune i Viken. I 1730-årene ble kirken utvidet og koret og østveggen i det gamle skipet revet, og skipet ble innlemmet som vestre del av en ny korskirke. Kirken inngår i Flesberg kirkelige fellesråd og eies av Lyngdal menighet i Kongsberg prosti.
Kirken ble restaurert i 1735 og 1862. Deler av inventaret stammer fra den forrige Kongsberg kirke II (1631–1765). Dette gjelder blant annet altertavlen, malt av Adam van Breen (1633), og dekorerte takbord i kirkens sakristi. Vegger og himling har dekorasjoner fra flere perioder, hvorav de eldste er fra 1697.
Adelheid Seyfarth
Adelheid Eshitok Seyfarth Gulbrandsen (født 22. mars 1963 i Bærum er en norsk forfatter med kenyansk far og norsk mor.
Han er oppvokst i Grue og er litteraturviter fra Universitetet i Oslo, og har også studert politisk filosofi, fransk, estetikk, jus og handelsfag, blant annet i Sveits. Hun har arbeidet som journalist og har bidratt med essays og artikler i tidsskrifter som Mennesker og Rettigheter, Samtiden m.v. Hun har vært spaltist i Aftenposten og er fra 2020/21 spaltist i LO-Aktuelt og Klassekampen. Fra 2021 sitter hun i Det litterære Råd, Den norske Forfatterforening.
Hun arbeidet flere år i presse- og internasjonal avdeling i LO, satt i Arbeiderbevegelsens nordiske kulturkomité. Hun har hospitert ved Menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg, senere ved Europarådet (Strasbourg), og vært prosjektleder i Hedmark fylkeskommune. I perioden 2013/14 var hun rådgiver ved Nordisk råds kulturfond. 2018/19 arbeidet hun med flyktninger og nyankomne til Norge. I denne perioden fikk hun, ved hjelp av Norsk kulturminnefond, gjenreist et verneverdig tømmerhustun, på grensen til Finnskogene. Fra 2022 er hun tilknyttet Den levende katalog i a/nordi/c, et nordisk forankret internasjonalt profilert forum for inviterte kunstnere, forskere og kunstaktører. A/nordi/c´s administrasjon knytter og utfører sitt arbeid og tenkning til institusjoner som UNESCO, mv.
Hun debuterte skjønnlitterært i 2005 med romanen Fars hus, som hun blant annet fikk Aschehougs debutantstipend for. Hun har utgitt en rekke andre kritikerroste romaner, og er ofte opptatt av å ivareta særegne norske kulturuttrykk, som dialekter og annen kulturarv. Hennes tidlige romaner har i stor grad utspilt seg i afrikanske land, mens senere litteratur ikke minst har formidlet (norsk) bygde- og arbeiderklasseliv.
Årets Pandabok
Årets Pandabok er en svensk litteraturpris som deles ut hvert år av Verdens naturfond (WWF) i Sverige. Prisen ble etablert i 1972. Fra og med 1983 er prisen også delt ut i kategorien: Årets Pandabok för barn. Litteraturprisen deles ut av kong Carl XVI Gustaf til den beste naturskildringen i ord og bilder. Vinnerboken må ha vært utgitt i Sverige, men det er ikke et krav at forfatteren(e) skal være svensk(e).
Trafikkulykke
Trafikkulykke er en ulykke som skjer på en vei og hvor ett eller flere kjøretøy i bevegelse er innblandet. Med kjøretøy menes her alle motorkjøretøy og sykler.
Med materiellskadeulykke menes en trafikkulykke der bare materielle skader oppstår. En personskadeulykke oppstår dersom en eller flere personer er innblandet.
Det regnes som trafikkulykker om en bil kjører av veien uten at det oppstår materielle eller personelle skader og tilsvarende om en syklist faller eller forulykker på vei, fortau eller sykkelsti. Slike ulykker kalles eneulykker. Fotgjengere som faller uten at det er kjøretøyer i bevegelse involvert regnes derimot ikke som trafikkulykke.
Først på ulykkesstedet
Norsk Luftambulanse gir følgende råd til den som er først på ulykkesstedet : Be om hjelp, hvis det er andre i nærheten av ulykkesstedet. Ved ulykke hvor vilt er skadet/drept må politiet varsles (i så fall på kortnummer. 02800, ikke nødnummer 112).
Ulykkestyper
De fleste ulykker med dødelig utfall i Norge er av typen møteulykker og utforkjøring. Trafikkulykker er ett av Norges største folkehelseproblemer. Samfunnsøkonomiske kostnader ved trafikkulykker er beregnet av Transportøkonomisk institutt til å være 20–25 milliarder kroner pr år. Mange ulykker skjer når folk kjører i beruset tilstand. En annen faktor som fører til ulykker er for høye hastigheter og råkjøring. Unge folk har høyest risiko der.
Motvirke ulykker
Antall døde og skadde i trafikkulykker er blitt redusert i mange vestlige land de senere årene.
Bruk av sikkerhetsbelte, kjørelys om dagen, kollisjonsputer og eget sikkerhetsutstyr for barn har bidratt til reduksjonen. Strengere promilleregler i mange land bidrar også til å redusere antall ulykker. Økt fokus på trafikksikkerhet og tanker om «Nullvisjonen», der ingen skal dø i trafikkulykker, er også faktorer i arbeidet med å redusere antall ulykker. Nye biler gjennomgår også sikkerhetstester som EuroNCAP og US NCAP.
Trafikkulykker i Norge
I mange år økte antallet dødsulykker i takt med økningen av antallet biler i Norge. I 1959, året før bilsalget ble fritt i Norge, var antallet omkomne i trafikken 306, mens i rekordåret 1970 omkom 560 mennesker i trafikken. Tallet over omkomne holdt seg på over 500 per år utover det meste av 1970-årene, men begynte å gå noe ned på slutten av tiåret. I 1985 omkom 402, og utover i 1990-årene gikk tallene videre ned. For første gang siden 1950-årene sank tallet til under 300 (årene 1993, 1994 og 1996). Etter tusenårsskiftet sank tallene betydelig, og trenden fortsatte ytterligere det andre tiåret. I 2011 var det 169 omkomne i trafikken, og i 2020 var det under 100 omkomne i norsk trafikk for første gang siden 1940-årene. I 2022 økte tallet på omkomne igjen.
I resten av verden
I 2013 ble 54 millioner mennesker over hele verden skadet fra trafikkkollisjoner. Dette resulterte i 1,4 millioner dødsfall i 2013, opp fra 1,1 millioner dødsfall i 1990. Omtrent 68 000 av disse skjedde med barn under fem år. Nesten alle høyinntektsland har synkende dødsrater, mens flertallet av lavinntektsland har økende dødstall på grunn av trafikkkollisjoner. Mellominntektsland har den høyeste andelen med 20 dødsfall per 100 000 innbyggere, og står for 80 % av alle dødsulykker på veiene med 52 % av alle kjøretøy. Mens dødsraten i Afrika er høyest (24,1 per 100 000 innbyggere), er den laveste raten å finne i Europa (10,3 per 100 000 innbyggere).
Erin Brockovich (film)
Erin Brockovich er en amerikansk biografisk dramafilm fra 2000 regissert av Steven Soderbergh. Filmen handler om advokatsekretæren Erin Brockovichs kamp mot energikonsernet Pacific Gas and Electric Company. Hovedrollen som Erin spilles av Julia Roberts, mens andre sentrale roller spilles av Albert Finney og Aaron Eckhart.
Filmen ble godt mottatt av kritikerne og ble en forholdsvis stor publikumssuksess.
Julia Roberts ble tildelt både en Oscar, en Golden Globe en BAFTA og en MTV Movie Award for rollen som Erin.
Handling
Erin Brockovich er en arbeidsløs trebarns-alenemor som får jobb i arkivet hos et advokatkontor. Der støter hun på en sak om en suspekt eiendomshandel. Snart finner hun at det dreier seg om en hel by som er blitt syke, forgiftet av forurenset grunnvann. Først vil ikke innbyggerne gå til sak, men Erins ukuelighet overbeviser dem. Hun går fra dør til dør og får med seg 600 saksøkere. Hun ender med å vinne den største private erstatning i USAs historie
Om filmen
Filmen ble godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 83% på Rotten Tomatoes og 73% på Metacritic. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 2 av 4 stjerner.
Både Aftenposten, Dagbladet og Dagsavisen gav den terningkast fem, mens VG gav den terning fire. Anmelderen i Dagbladet skrev følgende: «Julia Roberts er filmstjerne med en kolossal F, en av få som stjeler oppmerksomhet ved sitt blotte nærvær, uansett hva man måtte mene om talentet for øvrig. Nå gjør hun sin kanskje beste rolle hittil. Hennes småvulgære, såre, strie Erin har kraft og sjarm, kjemien med velspillende Finney er god, filmens innhold kan ikke unnlate å røre». VGs anmelder skrev at: «...en film som blir langt mer Julia enn Erin, og som - etter en frisk og lovende opptakt, ikke minst av Julia Roberts - ender som merkelig tradisjonelt heltinne-drama».
Den innbrakte $256 millioner på verdensbasis, hvorav $126 millioner i USA. Den ble den 13de mest innbringende filmen i 2000 (både i USA og på verdensbasis). Produksjonskostnadene var på ca. $52 millioner. Ytterligere $27,5 millioner ble brukt på annonsering.
Xenotilapia
Xenotilapia er en gruppe ciklider. Det er fisk som er endemisk til Tanganyikasjøen i Øst-Afrika.
Mårlignende rovpattedyr
Mårlignende rovpattedyr eller mustelider (Musteloidea) er en gruppe med bjørnelignende rovpattedyr (Arctoidea) som inkluderer cirka 85 små til mellomstore arter, fordelt i fire familiegrupper med tilsammen cirka 33 slekter. I tillegg inkluderer gruppen cirka 400 utdødde arter, som alle har blitt beskrevet.
Biologi
Mårlignende rovpattedyr er små til mellomstore i størrelse. Gruppen karakteriseres av et spesielt stort artsmangfold og et like imponerende økologisk og fenotypisk mangfold, som ofte tilskrives to adaptive radieringer som sammenfaller med to store klimahendelser; klimaovergangen mellom eocen og oligocen, og klimaovergangen omkring midtre miocen.
Taksonomi
Gyldenpandaer (Ailuridae) ble ganske nylig flyttet til sin egen familiegruppe, etter at forskning med DNA oppdaget at rødpanda ikke kunne klassifiseres i bjørnefamilien (Ursidae), slik man trodde tidligere. Det samme gjelder også for stinkdyrfamilien (Mephitidae), som tidligere ble regnet til mårfamilien (Mustelidae). En stor studie fra 2018 viser dessuten, at gyldenpandaer og stinkdyr er søstre.
Fylogeni
Fylogenien under viser gruppens nærmeste slektninger og er i hovedsak i henhold til Wesley-Hunt & Flynn (2005), men med justeringer av Law, Slater & Mehta (2018).
Sagbladet
Sagbladet er et fjell i den sentrale delen av Mühlig-Hofmannfjella i Dronning Maud Land. Fjellet ligger på østsiden av Austre Skorvebreen og høyeste punkt måler 2105 moh.
Området ble flyfotografert og undersøkt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60. Dette dannet grunnlag for utarbeidelse av kart over området, og i samme forbindelse ble toppen navngitt.
Sagbladet er avbildet på et norsk frimerke fra 1985 (NK 966) i anledning den norske antarktisekspedisjonen 1984–85.
Rynke
En rynke er en fold i en overflate. Stort sett refererer ordet rynke til en fold i tekstiler, klær eller huden til en organisme. Foldene er vanligvis tilfeldige og følger ikke noe fast mønster. En rynke kan bli permanent hvis stoffet den er i brettes på samme måte hver gang.
Rynker i hud kommer som regel av aldring, men man kan og få rynker av en rekke andre ting som for eksempel: Gjentatte ansiktsuttrykk, overdreven soling, røyking og andre faktorer. Man kan og få midlertidige rynker av å holde huden lenge under vann.
I de senere årene har det vokst opp en industri som lager produkter mot rynker i huden. Dette er et resultat av den generelle oppfatningen av at rynker ikke er ønsket, noe som igjen kommer av at rynker blir sett på som et tegn på aldring. Spesielle kremer er et vanlig middel mot rynker selv om effekten av dem er omstridt. Det er og mulig å fjerne rynker, som for eksempel ved laserbehandling.
Glasgow
Glasgow er den største byen i Skottland og den tredje største i Storbritannia. Den ligger ved elven Clyde i den vestlige delen av det sentrale Skottland og utgjør sammen med flere mindre landsbyer regionen City of Glasgow.
Glasgow vokste fra å være et bispesete i middelalderen, og med den senere etableringen av University of Glasgow, til å bli et sentrum for transatlantisk handel i løpet av 1800-tallet. Med den industrielle revolusjon ble byen et senter for ingeniørvitenskap og skipsbygging.
I 1960-årene hadde den et befolkningstall på hele 1,1 million, og var da den fjerde største byen i Vest-Europa, etter London, Paris og Berlin. De senere år har innbyggertallet blitt nesten halvert, på grunn av blant annet endringer av bygrensene og generell nedgang i folketallet. Stor-Glasgow hadde ca. 1,1 million innbyggere i 2004. I dag er byen kjent som Skottlands kommersielle hovedstad, og den er det tredje største turistmålet i Storbritannia etter London og Edinburgh.
Byen har også en rekke utdanningsinstitusjoner, blant annet fire universiteter, som alle ligger innen 16 kilometer fra bysentrum:
Historie
Navnet kommer fra skotsk gælisk glas gu, som betyr «grønn senkning». Glas gu er første gang funnet i kilder fra 1116, men før dette hadde bosetningen navnet Cathures, som var et kumbrisk navn. Det moderne navnet har fremdeles et visst hold da byen har over 70 parker, den eldste er Glasgow Green som er fra det 15. århundre.
Stedet der Glasgow ligger har blitt brukt som bosted fra forhistorisk tid på grunn av at det var et egnet vadested over Clyde, noe som også gjorde at det var et naturlig sted for laksefiske. Byen ble grunnlagt av Kentigern av Glasgow i det 6. århundre, Kentigern fikk også bygget en kirke i området. Denne kirken ligger på samme sted som katedralen ligger i dag. Glasgow var i middelalderen det nest største bispedømmet i Skottland. Byen vokste opp gjennom middelalderen, og opprettelsen av University of Glasgow i 1451 og oppgraderingen av bispedømmet til erkebispedømme førte til at byen fikk større religiøs og utdanningsmessig betydning.
Etter at Skottland og England (med Wales) inngikk Acts of Union i 1707, som førte til opprettelsen av kongedømmet Storbritannia, fikk Skottland tilgang til store markeder i det britiske imperiet. På grunn av at Glasgow hadde gode havner ble byen en viktig handelsby for internasjonal handel med tobakk, sukker og bomull til Amerika. Særlig viktig var det at Glasgow, i motsetning til andre skotske havnebyer som Dundee og Aberdeen, hadde enkel tilgang til Atlanterhavet. Flere av de viktigste gatene i Glasgow er oppkalt etter handelsfolk som ble rike på handel med tobakk fra koloniene i Amerika frem til den amerikanske uavhengighetskrigen startet i 1775. Etter dette ble handelen konsentrert om de britiske koloniene i Karibia.
I begynnelsen av det 18. århundre besøkte forfatteren Daniel Defoe Glasgow og uttalte at byen var «den fineste og best bygde byen i Storbritannia, med unntak av London». På denne tiden var byens befolkning rundt 12,000 og den hadde ennå ikke gjennomgått de store omveltningene som opplysningstiden og den industrielle revolusjon førte med seg.
Etter industrialiseringen produserte Glasgow blant annet tekstiler og stål som ble eksportert. Etter at Forth og Clyde-kanalen og Monklandkanalen ble åpnet i henholdsvis 1790 og 1791, fikk byen enkel tilgang på jernmalm og kull fra gruver i Lanarkshire. Etter et omfattende arbeid med å mudre opp Clyde ble skipsbygging en stor industri langs elven og flere berømte skip har blitt bygget i eller ved Glasgow, som for eksempel RMS «Lusitania», RMS «Queen Elizabeth», RMS «Queen Elizabeth 2» og det kongelige skipet HMY «Britannia». Byen hadde også en omfattende industri som bygget lokomotiver. Glasgow passerte Edinburgh som den største byen i Skottland i 1821 og ble omtalt som «the Second City of the Empire» («Den andre byen i riket»), hvor den første byen var London. På denne tiden ble flere av de mest markante bygningene og infrastrukturen i Glasgow bygget opp, byen fikk blant annet undergrunnsbane, Glasgow undergrunnsbane, i 1896. Det ble også bygget en akvedukt fra Loch Katrine til byen i 1859 som forsynte, og fremdeles forsyner, innbyggerne med drikkevann.
Fra 1840-årene og utover kom et stort antall irske tilflyttere for å søke lykken i Glasgow. Det var særlig Hungersnøden i Irland 1845–1849 som utløste dette og denne innvandringen fra Irland har fortsatt fram til våre dager. Innvandringen fra Irland har særlig kommet fra grevskapet Donegal i Ulster) til det vestlige Skottland og City of Glasgow regionen og Lanarkshire. Også fra Det skotske høylandet har det vært en stor forflytning til byen, blant annet som følge av ryddingen av Det skotske høylandet. Både irene og innflytterne fra Høylandet førte til en eksplosiv vekst av katolisismen i Glasgow. Veksten i den katolske befolkningen førte til at Glasgow erkebispedømme ble opprettet 4. mars 1878 da det tidligere apostoliske vikariatet for Skottlands vestlige distrikter, opprettet i 1827, ble delt i tre bispedømmer.
Tidlig på 1900-tallet slo også mange litauiske flyktninger seg ned i Glasgow og på sitt høydepunkt på 1950-tallet var det litauiske miljøet på rundt 10,000 i Glasgow-området og har siden blitt assimilert inn i byens katolske miljø. Også mange fra Italia bosatte seg i Glasgow på denne tiden, fra provinser som Frosinone mellom Roma og Napoli og Lucca i det nordvestlige Toscana, og mange av dem arbeidet som iskremselgere.
Dette har ført til at Glasgow har en stor katolsk befolkning. Den irske påvirkningen i byen er fremdeles synlig, for eksempel gjennom fotballaget Celtic FC. Den religiøse delingen av byen har ført til visse sekteriske problemer.
Det 20. århundre førte med seg både nedgangstider og gjenoppbygging av byen. Etter første verdenskrig led Glasgow av de økonomiske nedgangstidene som fulgte. Dette førte til en økning i den radikale sosialismebevegelsen og en bevegelse kalt «Red Clydeside» ble skapt. Denne bevegelsen kjempet blant annet for lavere husleie i de ofte overfylte og forurensede boligstrøkene, samt 40 timers arbeidsuke, i denne perioden var det flere omfattende streiker. Den 31. januar 1919 brøt det ut opptøyer i sentrum av byen og så mye som 90,000 mennesker var samlet. I frykt for en bolsjeviklignende revolusjon, og med den russiske revolusjonen og novemberrevolusjonen i Tyskland friskt i minnet, sendte myndighetene inn soldater og stridsvogner fra England. Man ville ikke sende inn skotske tropper på grunn av at man fryktet at disse kunne sympatisere med opprørerne, derfor ble skotske tropper som var i byen nektet å forlate brakkene. Flere, også kvinner og barn, ble skadet i opptøyene og flere av de antatte lederne ble arrestert og senere dømt til flere måneder i fengsel.
Forholdene i byen bedret seg frem mot utbruddet av andre verdenskrig og vokste på de økonomiske oppgangstidene som fulgte etter krigens slutt. På 1960-tallet opplevde imidlertid byen at økende konkurranse fra land som Tyskland og Japan førte til at flere av de store industrivirksomhetene i byen tapte inntekter. Som et resultat av dette gikk Glasgow inn i en lengre periode med økonomisk nedgang, høyere arbeidsledighet, forfall, befolkningsnedgang, økende helsemessige problemer og stort press på velferdsgoder. Flere forslag om hvordan byen skulle gjenskape sin gamle storhet ble fremmet. Ett av disse forslagene gikk ut på å rive ned store deler av bygningene i sentrum av byen for å skape et mer strømlinjeformet sentrum, dette ble ikke tatt til følge. Imidlertid ble store deler av boligområdene nær sentrum revet på grunn av at disse hadde utviklet seg til å bli slumområder.
Til sammen ble omkring 750,000 av byens innbyggere flyttet til nye byer som ble opprettet i utkantstrøkene, eksempler på slike byer er Castlemilk, Drumchapel og Easterhouse. Flere av de nye byene lå utenfor bygrensene. Denne utflyttingen er mye av bakgrunnen for det tilsynelatende dramatiske fallet i innbyggere som Glasgow opplevde fra omkring en og en halv million innbyggere på 1930-tallet til omkring 600,000 i dag.
Heraldikk
Glasgows byvåpen ble godkjent av Lord Lyon King of Arms den 25. oktober 1866. Det inkorporer en rekke symboler og emblemer som har sammenheng med livet til Glasgows skytshelgen Kentigern og som hadde blitt brukt som offisielt segl før 1866. Emblemene symboliserer mirakler som Kentigern skal ha utført.
Kultur
Glasgow har vært vertskap for Verdensutstillingen i 1888, 1901, 1911 og 1938. Byen var også Europeisk kulturhovedstad i 1990 og arrangerte samveldelekene i 2014. Flere populære band, som Mogwai, Franz Ferdinand, Belle & Sebastian, Travis, Texas og Simple Minds har sitt opphav i Glasgow.
Museer
Byen har flere museer, det fremste er Kelvingrove Art Gallery and Museum, som er den best besøkte turistattraksjonen i Skottland. Museet ligger på vestsiden av byen like ved University of Glasgow. Riverside Museum er byens nyeste museum, temaet er transport, og museet er lokalisert på et tidligere verftsområde ved elva.
Fotball
Glasgow er hjemby til de to største lagene i Skottland, Rangers FC og Celtic FC som begge spiller i Scottish Premier League og i Mesterligaen 2007/2008. Lokaloppgjørene mellom disse to klubbene er kjent som Old Firm. Byen er også hjemby til Partick Thistle FC og Queen's Park FC. Glasgow har også de tre største fotballstadionene i Skottland: Celtic Park (60,832 seter), Hampden Park (52,500 seter) og Ibrox Stadium (51,082 seter). Hampden Park er også hjemmebanen til Skottlands herrelandslag i fotball.
Xenotilapia papilio
Xenotilapia papilio er en art i gruppen ciklider. Det er en fisk som er endemisk til Tanganyikasjøen i Øst-Afrika. Den blir opptil 8 cm lang. Xenotilapia papilio holder seg over sandbunn hvor den går i stim.
Kloramfenikol
Kloramfenikol er et bakteriostatisk antibiotikum som vesentlig brukes til lokalbehandling ved infeksjoner i konjunktiva (øye).
Kloramfenikol virker ved å hemme enzymet peptidyl transferase, som hemmer ribosomal aktivitet og proteinsyntese ved å hindre binding av amino-acyl-tRNA til A-setet på 50S delen av ribosomet. Virkningsmekanismen er helt tilsvarende makrolidenes. Kloramfenikols viktigste egenskap er en ekstrem fettløselighet, noe som gir god penetrans til de fleste vev. Dette utnyttes ved behandling av hjernehinnebetennelse hos små barn som er den eneste tilstanden hvor kloramfenikol brukes systemisk. Faren for agranulocytose anses som så stor at medikamentet ellers bare benyttes til lokalbehandling.
Den frankiske rikskrets
Den frankiske rikskrets (tysk: Fränkischer Reichskreis) var en rikskrets i Det tysk-romerske rike.
Johan Halvorsen
Johan August Halvorsen (født 15. mars 1864 i Drammen, død 4. desember 1935 i Oslo) var en norsk komponist, dirigent og musiker. Han er særlig kjent for sitt virke som teaterkomponist.
Oppvekst
Han var sønn av Bernt Halvor Halvorsen (1816–68) og Johanne (Hanna) Hansdatter (1821–80). Faren var politibetjent i Drammen men døde da Johan var bare fire år. Efter å ha spilt fiolin der i ni år, gikk han i Kristiania i lære hos Gudbrand Bøhn (1839–1906) og fikk strøjobber på Folketheatret gjennom den italienskfødte dirigent Paolo Sperati (1821–84), som etter morens død i 1880, endog innrullerte den femten år gamle Johan i Forsvarets Stabsmusikkorps.
Studier utenlands
I 1884 reiste han til Stockholm for å studere ved Kungliga Musikaliska Akademien. Etter noen korte måneder høsten 1885 som konsertmester ved Musikselskabet Harmoniens orkester i Bergen, fortsatte han sine studier ved Hochschule für Musik und Theater Leipzig 1886–88 under den russiske fiolinvirtuos Adolph Brodsky (1851–1929). Der møtte han også de norske komponistene Edvard Grieg (1843–1907) som var på turné og Christian Sinding (1856–1941), som hadde bodd der i en årrekke.
Fra 1888 var han fiolinist og –lærer i Aberdeen, dernest lærer ved Helsingfors Musikinstitut 1889–92 der han også fikk på plass noen komposisjoner. Ved Konservatoriet i St. Petersburg lærte han hos den ungarske fiolinlærer Leopold Auer (1845–1930) og ved konservatoriet i Liège hos belgieren César Thomson (1857–1931). Sin siste opplæring var hos den tyske komponisten Albert Becker (1834–99) ved Akademie der Künste i Berlin.
Fotballklubben Herøy/Dønna
Fotballklubben Herøy/Dønna (stiftet i februar 2007) er en fotballklubb fra Herøy og Dønna i Nordland. Klubben ble startet som et samarbeidsprosjekt mellom Herøy IL og Dønna IL allerede tilbake i 1999. Klubben lå sju år på rad i 3. divisjon, før de rykket ned til 4. divisjon i 2010.
Johan Halvorsen
Fast jobb
I 1893 dro Johan til Bergen som nytilsatt teaterdirigent og dirigent for Harmoniens orkester. Da det nye Nationaltheatret åpnet i Kristiania i 1899, ble han dets første kapellmester. Lønnskonflikter og andre problemer gjorde at orkesteret lå delvis nede under den første verdenskrig, så i 1919–20 ble Johan en av tre dirigenter tilsatt ved det nystartede Filharmonisk Selskaps Orkester. Halvorsen mente lønna var for dårlig her også og gikk tilbake til Nationaltheatret og var der frem til han pensjonerte seg i 1929.
Fotballklubben Herøy/Dønna
Historie
Med samarbeidsprosjektet som startet i 1999, med to guttespillere fra Dønna IL spilte på Herøy IL, da Herøy ikke hadde nok spillere til eget guttelag. Samme år stilte ikke Dønna IL noe seniorlag i serien og i tillegg hadde Herøy gitt opp tidligere med å stille lag. Så høsten 2000 ble klubbene enige om å stille et seniorlag fra og med sesongen 2001 under navnet Dønna IL og et juniorlag under navnet Herøy IL, men med spillere fra begge klubber. Sesongen 2003 rykket seniorlaget opp til 4. divisjon.
Som en konsekvens av Fotballforbundets krav/lover så måtte det være en frittstående klubb og ikke en samarbeidsklubb, slik at de blant annet kunne delta i NM i fotball. Slik at klubben offisielt ble stiftet i 2007.
Johan Halvorsen
Musikken
På initiativ fra Edvard Grieg nedtegnet Halvorsen en rekke slåtter i 1901 etter spelemannen Knut Dale fra Telemark. Grieg bearbeidet siden slåttene for piano i sitt berømte opus 72. Halvorsen fremhevet gjerne Edvard Grieg og Johan Svendsen som sine største musikalske forbilder. I sin instrumentering er han tydelig influert av sistnevnte. Hans best kjente komposisjoner er Bojarenes inntogsmarsj, Bergensiana og Reisen til Julestjernen. Hans arrangement av Georg Friedrich Händels Passacaglia for fiolin og bratsj er hyppig fremført over hele verden.
Familie
Han giftet seg i 1894 med Anna («Annie») Grieg (1873–1957) av Grieg (slekt), niese av Edvard Grieg. Deres sønn Stein Grieg Halvorsen (1909–2013) ble også skuespiller og i sitt andre ekteskap med skuespiller Vibeke Falk (1938–), far til komiker og musiker Stein Johan Grieg Halvorsen (1975–). Som mange norske dirigenter og komponister var Halvorsen frimurer.
Verker/komposisjoner ordnet etter sjanger
(alle verknummer etter Øyvin Dybsands oversikt i doktoravhandling om Halvorsen)
Gatenavn
I Stavanger er han hedret med Johan Halvorsens vei som ligger i Stokkadalen i Eiganes og Våland bydel.
Francisco da Costa Gomes
Francisco da Costa Gomes (født 30. juni 1914 i Chaves, Portugal, død 31. juli 2001 i Cascais) var en portugisisk militær offiser og politiker. Han var den femtende presidenten i Republikken Portugal (den andre presidenten etter nellikrevolusjonen).
Costa Gomes var involvert i et revolusjonært forsøk på statskupp i 1961 som var ledet av forsvarsministeren, general Botelho Moniz. I 1970 hadde han stillingen som sjef for den militære regionen Angola hvor han overfalt høvdingen-kommandoen og var den første som forsøkte å etablere en militær avtale med UNITA mot MPLA og FNLA.
Den 12. september 1972 ble han kalt tilbake til Portugal for å overta stillingen som sjef for de væpnede styrker. Han erstattet den tidligere lederen Venâncio Deslandes, men han ble byttet ut i mars 1974, noen dager før nellikrevolusjonen startet 25. april 1974. Han ble fratatt sin maktposisjon fordi han ønsket å frigjøre koloniene og hadde nektet å sverge lojalitet til regimet under statsminister Marcello Caetano som ifølge Costa drev en fåfengt kolonkrig.
Etter revolusjonen ble han en av de sju militære lederne som utgjorde den nasjonale Frelse Junta. Mellom 25. april og 30. september var han nummer to i lederskapet i den portugisiske staten bak lederen António Spinola.
Costa Gomes var ett av elleve barn til António José Gomes og hans hustru Idalina Júlia Monteiro da Costa. Han var gift med Maria Estela Furtado de Antas Varejão. Han var en yrkesmilitær og tilbragte hele karrieren i militæret etter at han begynte militær utdanning i tenårene. Han tok en universitetsutdanning i matematikk i Porto. .
Etter at han gikk av med pensjon arbeidet han for miljøvern og fredsarbeid.
Dronte
Dronte (Raphus cucullatus) var eneste art i slekten Raphus, men arten er utdødd. Raphus inngikk tidligere i drontefamilien (Raphidae), men en revidering (del Hoyo & Collar, 2014) av ordenen duefugler (Columbiformes) viste at drontene egentlig tilhører duefamilien (Columbidae), der slekten nå inngår i delgruppen Raphinae. Dronte er søsterarten til solitærfugl, som også er utdødd.
Biologi
Dronte var endemisk for Mauritius og øyene like rundt i Det indiske hav. Fuglen var ikke flyvedyktig. Den hadde et klumpete utseende, et svært karakteristisk og overdimensjonert nebb, og små, ubrukelige vinger. Det var imidlertid en stor fugl, som trolig kunne veie omkring 10,6–17,5 kg eller mer.
Drontene levde i hovedsak av planter, frukt og frø. Arkeologisk funn antyder også at fuglene svelget mye småstein, trolig for å hjelpe med fordøyelsen.