cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helge Holden
Holden ble dr. philos. i 1985 på en avhandling om kvantemekanikk og ble ansatt på NTH året etter. Han ble utnevnt til professor ved NTNU i 1991. Han har hatt forskningsopphold ved New York University og California Institute of Technology. Han har vært leder for flere programstyrer i Norges forskningsråd. Han har vært visepresident i European Mathematical Society og tidligere president i European Consortium for Mathematics in Industry.
Han er medlem av redaksjonsrådet for Journal of Nonlinear Mathematical Physics, redaksjonskomitéen til Norges eldste forskningstidsrift, Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs Skrifter , og redaksjonsrådet i International Journal of Differential Equations.
I 2017 ble han utnevnt til æresdoktor, Doctor honoris causa, ved det vietnamesiske vitenskapsakademiet Vietnam Academy of Science and Technology i Hanoi.
Helge Holden er bror til Steinar Holden og Lars Holden.
Ankenævnet for Forsikring
Ankenævnet for Forsikring er en dansk organisasjon som behandler klager vedrørende forsikringer.
Organisasjonen ble opprettet i 1975 av Forbrugerrådet og Forsikring & Pension. Det er således en privat organisasjon, men er dog godkjent av Økonomi- og Erhvervsministeriet. Medlemmene er utpekt av Forbrugerrådet (ti medlemmer) og Forsikring & Pension (67 medlemmer).
For å få en klage behandlet av Ankenævnet kreves det at man selv er forsikringstager og at man forinden har klaget til forsikringsselskapet. Med unntak av klager over bilforsikringer, behandler organisasjonen kun saker vedrørende privatpersoners forsikring.
Organisasjonen behandler årlig ca. 2 000 klagesaker. Formann er høyesterettsdommer Poul Sørensen.
Frankrikes regioner
Frankrikes regioner er et administrativt system som deler landet inn i 18 regioner (fransk régions). Av disse ligger 13 i Europa (France métropolitaine), mens fem er oversjøiske regioner som ligger i andre verdensdeler. Hver av de europeiske regionene er videre delt inn i departementer, mens de oversjøiske regionene hver utgjør både en region og et departement.
Andre bebodde oversjøiske områder tilhørende den franske republikk har større grad av lokalt selvstyre og er dermed ikke regioner, men såkalte kollektiver, og er derfor ikke listet her. Franske oversjøiske besittelser uten fast bosetning har status som territorier, og er direkte underlagt den franske regjeringens forvaltning.
Bakgrunn
Før den franske revolusjon (1789) var landet inndelt i provinser. Provinsene ble opphevet og erstattet av departementer 4. mars 1790, og disse eksisterer fortsatt som lokalt forvaltningsnivå. Departementene styres av en prefekt (tilsvarende fylkesmann) og en folkevalgt forsamling (conseil général). De 101 departementene er per 2016 inndelt i 35,585 kommuner, med egne folkevalgte ordførere og kommunestyrer (også dette opprettet under revolusjonen).
Den 2. mars 1982 ble regionene etablert som et nytt forvaltningsnivå mellom staten og departementene. De fleste regionene sammenfaller i betydelig grad med historiske provinser og har navn etter disse. Regionene styres av et folkevalgt regionråd (conseil régional) som ledes av en president. Regionenes ansvarsområde er hovedsakelig videregående og høyere utdanning og forskning, yrkesopplæring, økonomisk utvikling, arealbruk og infrastruktur. I tillegg har de en rett til mulig bruk av lokal folkeavstemning. Fra 1. januar 2016 ble antallet regioner i France métropolitaine redusert fra 22 til 13.
Regionene
Den 17. desember 2014 vedtok det franske parlamentet en lov som reduserte antallet regioner i France métropolitaine fra 22 til 13, gjeldende fra 1. januar 2016. De oversjøiske regionene Guadeloupe, Martinique, Fransk Guyana, Réunion og Mayotte ble ikke berørt av de territorielle endringene i regioninndeling.
Regionene fikk midlertidige navn som, med unntak for Normandie, var en alfabetisk listing av navnene på regionene som ble slått sammen. Endelige navn ble vedtatt av de nye regionenes folkevalgte forsamlinger (valgt i desember 2015) innen 1. juli 2016. 1. oktober 2016 var satt som frist for statsrådets godkjenning av nye navn. Navnene ble endelig fastsatt ved dekreter vedtatt den 28. september 2016 og offentliggjort i Journal officiel den 29. september 2016.
De sammenslåtte regionene med midlertidige og nye navn er:
Følgende regioner forble uberørt av reformen gjeldende fra 1. januar 2016:
Tidligere regioner
Regioninndelingen slik den var frem til 1. januar 2016.
Torvastad kirke
Byggverket er i tømmer og har 450 plasser.
Det er kirkegård ved kirken og dessuten en gravlund noen hundre meter lenger øst-sørøst.
Herodianus
Herodianus fra Syria (født ca. 170, død 240) var en mindre romersk sivil tjenestemann som skrev en fargerik historie på gresk kalt Historien til Romerriket fra Marcus' død (gresk: (τῆς μετὰ Μάρκον βασιλείας ἱστορία) i åtte bøker (bokruller) som dekket årene fra 180 til 238. Hans verk er ikke helt pålitelig, skjønt hans relative fordomsfrie redegjørelse av skandalekeiseren Elagabalus er mer nyttig enn det tilsvarende historieverket til Dio Cassius.
Herodianus skrev at de hendelser i hans historie skjedde i løpet av hans levetid. Fotios fra Konstantinopel har gitt et omriss av innholdet av hans verk og gitt en smigrende lovprisning av hans skrivestil som han beskrev som klar, sprek, og behagelig. Han synes å ha benyttet Thukydid som modell til en viss grad, både i stilen og for den generelle komposisjonen av sitt verk, ofte introduserte taler i sin helhet eller delvis fingerte. Til tross for tidvise unøyaktigheter i kronologien og geografien, er hans fortelling i hovedsak sannferdig og upartisk, om enn for ensidig i behandlingen av keiser Pertinax.
Liv og virke
Tidspunktet for når Herodianus ble født eller døde er ukjente. All tilgjengelig informasjon om hans liv er avledet fra hva han selv skrev. Man kan anta at han må ha nådd alder ti år ved 180 grunnet til detaljer i hans beskrivelser fra den tiden. En antagelse er at Herodianus må ha ferdigstilt sin skriving en gang rundt 240, noe som ville ha gjort ham 70 år. Han nevner at «Mitt mål er å skrive en systematisk redegjørelse av hendelsene innenfor en periode av sytti år, dekker styrene til flere keisere som jeg har personlig erfaring om». Det styrker antagelsen at Herodianus var rundt 70 år da dette ble skrevet og at handlingene faktisk skjedde i hans levetid. Herodianus' beskrivelse av Gordianus III er mindre smigrende og det er tvilsomt at han ville ha gitt fra seg en slik negativ oppfatning om en eksisterende keiser. Som en følge av denne logikken ble hans historie ferdig i 244 tidligst da Gordianus III var døde. I hans første og tredje bøker nevner Herodianus leken til Commodus i 192 og de sekulære lekene, Ludi Saeculares, til Septimius Severus i 204. Om Herodianus faktisk var til stede ved lekene til Commodus må han ha vært minst 14 år på den tiden, hvilket vil si han var født tidligste i år 178.
Hvilken nasjonalitet Herodianus tilhørte er også uklart. Han var ikke fra Italia da han skriver at Alpene var større enn noe annet «i vår del av verden». Det har blitt foreslått at han var fra Alexandria ettersom han gir slik stor vektlegging på Caracallas massakre av denne byen og dens innbyggere. Det er også antatt at han kunne muligens ha vært vitne til disse. Herodianus viser til Alexandria som den andre byen i Romerriket; men dette kan ikke bli tatt med i betraktningen da han sier det samme om Antiokia og Kartago. Det har blitt foreslått at Herodianus var sønn av Aelius Herodianus, en grammatiker i Alexandria, men selv om det er kronologisk mulig er det ingenting som støtter muligheten. Den vanlige antagelsen er at Herodianus er fra Antiokia. Han beskriver syrerne som snartenkte og nevner dem to ganger til. Imidlertid er det hull i hans kunnskap om hendelsene i Syria som har ført til at han kanskje ikke var herfra likevel. Eksempelvis forveksler han to partiske konger, og hans kronologi og geografi av den partiske kampanjen i 197-198 er merket med store feil. Disse manglene kan skyldes mangel på kunnskap om en mindre del av Romerriket, imidlertid burde man kunne anta at en innbyggere i Syria ville ha hatt tilgang til denne kunnskapen. I korthet, så sant en inskripsjon ikke blir oppdaget vil Herodianus' fødested ikke være kjent med sikkerhet.
Prestasjoner
Herodianus' Romersk historie er en samling på åtte bøker (deler) som dekker perioden fra Marcus Aurelius' død i 180 e.Kr. til begynnelsen av styret til Gordianus III i 238. Det er en redegjørelse i første person av en de mest politiske mangfoldige tidene i Romerriket. Den første boken beskriver styret til Commodus fra 180 til 192, og den andre diskuterer Året med fem keisere i 193. Bok tre utgjør styret til Septimius Severus fra 193 til 211, mens den fjerde diskuterer styret til Caracalla fra 211 til 217. Bok fem er om styret til Elagabalus fra 218 og ut 222, og bok seks handler om styret til Severus Alexander fra 222 til 235. Den syvende boken redegjør for styret til Maximinus Thrax fra 235 til 238, og den siste boken beskriver Året med seks keisere i 238. Mest sannsynlig skrev Herodianus for et lesende publikum i den østlige delen av Romerriket ettersom han ofte forklarer ulike romerske skikker og trosforestillinger som ville ha synes fremmed for de i øst.
Herodianus har både blitt rost og kritisert av forskerne. Den første som er nedtegnet med vurdering av Herodianus er Fotios, patriark av Konstantinopel på 800-tallet, som skrev at «Stilen til Hero er klar, lysende, og sjarmerende; hans stil er kysk, verken strevende for mye i etterligningen av den attiske dialekt og således gjør vold til dens naturlige folkelig sjarm... I et ord, i alle de framragende kvaliteter som gjør en forfatter av historie er han overgått av få.». Zosimus av Konstantinopel benyttet Herodianus som en kilde, noe også Johannes av Antiokia gjorde da han skrev sin Verdenskrønike. En engelsk oversetter av Herodianus' historie skrev i 1705 at han «fortsatt bevarer en majestetisk posisjon til emnets storhet som han behandler». Den tyske historiker Franz Altheim aksepterte Herodianus' brede visjon av perioden, og Friedrich August Wolf bifalte Herodianus' mangel på fordommer og overtro. Imidlertid var alle vurderinger av Herodianus like positive. Wolf anklaget også Herodianus med ufullkommenhet i kritiske evner. Mens forfatteren av Historia Augusta støttet seg på Herodianus, fjernet han også hans fordommer, og Herodianus var på ingen måter Zosimus' førstevalg. Tilsvarende benyttet Johannes Zonaras ham kun der de partier som Dio Cassius utelater.
I henhold til Dio Cassius gjør både han og Herodianus mange feil. Cassius er kreditert som eksperten når det kommer til hendelsene i senatet mens Herodianus utfordrer Cassius i beskrivelsene av folkets reaksjon på utropingen av Septimius Severus som deres nye keiser. Cassius verk er ikke alltid den mest nøyaktige av de to og må ikke utelukkende bli valgt framfor Herodianus.
Richelieu (1914)
Richelieu er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Allan Dwan.
Handling
Historien begynner med at kardinal Richelieu benåder hertugen av Orleans, og alle hans tilhengere, etter Languedoc-opprøret - bortsett fra én. Det eneste unntaket var Adrien de Mauprat, fordi han tok kontroll over en fransk by uten ordre fra hans ledere. Richelieu råder de Mauprat til å lede troppene sine mot spanjolene, og søke en hederlig død i kamp.
Julie er forelsket i de Mauprat. Men til tross for hennes bønner, er kardinalen nådeløs; han planlegger å sende de Mauprat rett i døden på slagmarken. Men i stedet for en soldats grav, vinner de Mauprat ære. Julie har også en annen beundrer, Haradas, en bekjent av kongen. Bevisst på Julies kjærlighet for de Mauprat, forsøker Haradas å diskreditere sin konkurrent.
Zdeněk Zlámal
Zdeněk Zlámal (født 5. november 1985) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for Heart of Midlothian FC.
Byfogd
Byfogd var tidligere tittelen på dommerne ved byfogdembetene som fantes i de største byene i Norge. Det siste byfogdembetet i landet, Oslo byfogdembete, blei slått sammen med Oslo tingrett 26. april 2021.
Man hadde byfogder i Norge allerede på 1300-tallet. I 1947 var det tolv byfogdembeter igjen. Før sammenslåingen av Oslo byfogdembete var byfogdembetene i Stavanger (1. juli 2007), Bergen (1. september 2006) og Trondheim (1. januar 2003) de siste som blei innlemma i de respektive byenes tingretter.
Uavhengige olympiske utøvere under Vinter-OL 2014
Indias deltakelse i Vinter-OL 2014 i Sotsji i Russland fant sted fra 7. februar under det olympiske flagget med landskoden IOP, deretter, fra 11. februar, under Indias flagg med landskoden IND.
Den internasjonale olympiske komité (IOK) suspenderte i desember 2012 India på grunn av at landets myndigheter blandet seg inn i Indias olympiske komités autonomi, men utøverne fikk allikevel delta i lekene. Laget besto av tre utøvere. IOK opphevde suspensjonen 11. februar 2014. Dermed ble akeren Shiva Keshavans deltakelse registrert av IOK under Individuelle olympiske utøvere (IOP), mens de to andre deltakerne ble registrert som deltakere for India med nasjonens landskode IND.
30px|Alpint Alpine grener
India har kvalifisert én deltaker i alpine grener.
30px|Langrenn Langrenn
India har kvalifisert én deltaker i langrenn.
The Ring and the Man
The Ring and the Man er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Francis Powers.
Sigurd Rosted
Sigurd Rosted (født 22. juli 1994) er en norsk fotballspiller som spiller for den canadiske klubben.
Landslaget
Den 11. juni 2017 ble han tatt ut i sin første landslagstropp for mot  (13. juni). Han kom inn i troppen som erstatter for en skadet Tore Reginiussen.
Den 26. mars 2018 fikk han sin første landskamp for mot. Han scoret også sitt første landslagsmål i samme kamp som Norge vant 1-0.
Høvik vel
Høvik Vel er en velforening hjemmehørende i Høvik, Bærum. Foreningen ble stiftet 31. januar 1902.
Velforeningens område gikk opprinnelig ned til Holtekilen, men i 1935 ble den delen som ligger nedenfor jernbanen overtatt av Fagerstrand vel. Nå omfatter vellet rundt 1,100 husstander, omkring 310 i blokker og de øvrige i eneboliger og rekkehus. Omkring 400 husstander er betalende medlemmer.
Høvik Vel er medlem av Bærum Velforbund og Vellenes Fellesorganisasjon.
Stuffparty 2
Stuffparty 2 er et musikkalbum utgitt av Larz-Kristerz i 2004.
Rafard
Rafard er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Arkitekturåret 1492
Arkitekturåret 1492 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1492.
Meditasjon
Meditasjon er samlebetegnelse for systematisk anvendte psykiske og kroppslige øvelser, som har til hensikt å øve opp og senere vedlikeholde evnen til å raskt oppnå (og holde på) en bestemt sinnstilstand. Nøyaktig hvilken sinnstilstand det siktes mot varierer litt mellom de forskjellige typene meditasjon, men typiske mål er en eller flere av følgende: avspenning (både fysisk og psykisk), løsrivelse fra ukontrollert tankevirksomhet og dermed økt konsentrasjonsevne, større innsikt og forståelse av verden, en tankemessig og/eller følelsesmessig pause fra hverdagen. SIM-meditasjon sikter i tillegg på terapeutiske effekter i form av å endre emosjonelle reaksjoner hos utøveren.
Selve øvelsene som brukes for å oppnå dette, varierer også mellom meditasjonstypene, men kan blant annet omfatte: lydintonasjoner (mantra), sanseøvelser (som visualisering), fantasireiser, affirmasjoner, åndedrettsfokus, konsentrasjon, kontemplasjon, fri assosiasjon og avspenning. Blant meditasjonsformer skiller man mellom konsentrasjonsteknikker, som søker å oppnå en bestemt tilstand i sinnet, og ledighetsteknikker, som er prosessorienterte og åpne for ulike sinnstilstander.
Lower Monumental-demningen
Lower Monumental-demningen (engelsk: Lower Monumental Lock and Dam) er en demning med et vannkraftverk som ligger i Snake River i staten Washington i USA, 69 km nord for byen Walla Walla i Walla Walla County. Dette er det nest siste kraftverket i Snake-elva før denne munner ut i Columbia River i samme delstat.
Anlegget ble påbegynt 1961 og ferdigstilt i 1969, med utvidelse i 1981. Det er en installert effekt på 810 MW, med største bruttoeffekt 932 MW. Demningen er 30 meter høy og 1 155 meter lang. Slusen i dammen er 203 meter lang og 26 meter bred, og gjør det mulig med elvetrafikk videre oppover elva.
Meditasjon
Meditasjon blir ofte forbundet med østlige tradisjoner som buddhisme og hinduisme, men også i kristendommen har meditasjon en lang historie. Meditasjon praktiseres også i religionsnøytrale sammenhenger. Selve ordet kommer av det latinske «meditatio» som betyr «å dvele over», «å reflektere», «å kretse rundt».
Virkninger
Mange som praktiserer meditasjon sier at de opplever bedre helse, større selvtillit, ro og/eller økt styrke i kroppen eller større konsentrasjon og tilstedeværelse. Noen hevder å oppleve helt endrede sinnstilstander som transcendentale opplevelser og tilstander som minner om bevissthet påvirket av entogener eller hallusinogener.
Enkelte undersøkelser tyder på at meditasjon midlertidig endrer kroppen og hjernens kjemiske produksjon, og at det kan ha visse positive helseeffekter. Undersøkelser hvor førsøkspersoner har blitt målt med EEG, viser klart endrede hjernebølger under meditasjon, på en måte som peker hen mot at meditasjon iverksetter avspenning i kroppen og stimulerer en avslappet oppmerksomhet som registrerer indre impulser.
Kurt Georg Kiesingers regjering
Kurt Georg Kiesingers regjering var Forbundsrepublikken Tysklands regjering fra 1. desember 1966 til 22. oktober 1969. Den var en koalisjonsregjering mellom CDU/CSU og SPD, og ble ledet av forbundskansler Kurt Georg Kiesinger (CDU).
Endringer
APCOR
Associação Portuguesa da Cortiça (APCOR) er en sammenslutning for den portugisiske korkindustrien, en industri hvor landet tradisjonelt har vært store. Foreningen ble stiftet i 1956, og fungerer i Portugal som en nasjonal arbeidsgiverforening for næringen.
APCORs formål er å fremme kork som et godt råmateriale og ulike produkter basert på dette.
.ls
.ls er Lesothos nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Svene Idrettslag
Svene IL, stiftet 7.juni 1931, er det lokale idrettslaget i Svene i Numedal, Buskerud. Svene IL har om lag 650 medlemmer, fordelt på ski-/skiskyttergruppe og fotballgruppe, i tillegg klubbdommere i fotball. A-laget i fotball spiller i dag i 7. divisjon. Fotballaget spiller sine hjemmekamper på Svene Gress og Stevningsmogen Kunstgress. Denne ligger ved klubbhuset og hoppbakken hvor Per Bergerud, tidligere verdensmester i skihopp, og Odd Grette, tidligere kongepokalvinner i hopp, boltret seg i sine yngre dager. Ski og skiskyting foregår på Stevningsmogen på Lampeland. Der finnes det også en flunkende ny kunstgressbane på Stevningsmogen på Lampeland.
The Ring and the Rajah
The Ring and the Rajah er en britisk stumfilm fra 1914, regissert av Harold M. Shaw.
Handling
En Rajah dør når han redder en kapteins kone, når planen om å forgifte ektemannen hennes går galt.
Accipitrinae
Accipitrinae (hauker) er en den nest største av underfamiliene i haukefamilien (Accipitridae) og består av 73 arter i 13 slekter, som på grunn av en dyp splittelse blir videre inndelt i to tribus. Haukene har en tilnærmet kosmopolitisk utbredelse, med unntak for i Antarktika.
Inndeling
Inndelingen av haukefamilien følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2017), med unntak av underfamilien Aquilinae. Den følger den nye revisjonen til Lerner et al. (2017). Videre følger inndelingen av slekten Circus Oatley et al. (2015). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle.
Marcus Calpurnius Bibulus
Marcus Calpurnius Bibulus (død 48 f.Kr.) var en romersk politiker. Han var svigersønn av Cato den yngre.
Bibulus var gift to ganger. Fra første ekteskap hadde han tre sønner; en av dem var den senere politikeren Lucius Calpurnius Bibulus. Hans andre kone var Catos datter Porcia Catones.
I 59 f.Kr. ble han valgt til konsul av optimatene, hans medkonsul Julius Cæsars fiender. Cæsar hadde forsøkt å få sin allierte Lucius Lucceius valgt og da dette mislyktes dannet han det første triumvirat for å omgå Bibulus' vetorett. Den eneste større maktutøvelse fra Bibulus i løpet av året var et veto mot Cæsars forslag om å gi land i Campania til Pompeius' soldater, og å erklære resten av dagene det året hvor centurieforsamlingen kunne møtes som religiøse helligdager, slik at forsamlingen ble satt ut av spill. Til tross for vetoet la Cæsar fram forslaget for forsamlingen, og da Bibulus prøvde å stoppe dette gikk folkemengden løs på ham. De knakk hans fasces, konsulens verdighetstegn, og kastet avføring på ham.
I 52 f.Kr. støttet han Pompeius, som nå var politisk fiende av Cæsar, i senatet. Bibulus og hans svigerfar Cato den yngre lot Pompeius sitte alene i konsulembetet dette året, etter at medkonsulen Publius Clodius Pulcher var blitt myrdet.
Bibulus ble utnevnt til guvernør i Syria i 51 f.Kr., men klarte straks å fornærme hæren der ved å ta æren for en seier som ble vunnet før han ankom.
Tor Guttu
Tor Guttu (født 30. november 1937) er en norsk språkviter og riksmålsmann. Han er emeritert førsteamanuensis i nordisk språkvitenskap ved Universitetet i Oslo og har også vært bestyrer for Institutt for nordistikk og litteraturvitenskap. Videre er han redaktør for flere norske ordbøker utgitt av Kunnskapsforlaget; bl.a. var han redaktør for Norsk ordbok, Norsk rettskrivning, Norsk rimordbok og Riksmålsordlisten. Han var hovedredaktør for Det Norske Akademis ordbok frem til sommeren 2021. Guttu var 1. viseformann i Riksmålsforbundet fra 1990 til 2012. Han ble innvalgt i Det Norske Akademi i 1977 og ble medlem av presidiet i 1983. I 1994 fikk han Det historisk-filosofiske fakultets formidlingspris. Guttu var medlem av Norsk språkråd, som representant for Riksmålsforbundet, fra 1980 til Norsk språkråd ble nedlagt i 2005. Per Egil Hegge har i 2009 uttalt at han er «Norges ledende leksikograf og ordbokredaktør.»
Guttu ble cand. philol. i 1964 med nordisk språklig hovedfag og tysk og musikk mellomfag. Han ble 1. januar 1965 ansatt i Det norske litterære ordboksverk, som i 1972 ble Avdeling for bokmål da Norsk leksikografisk institutt ble opprettet ved Universitetet i Oslo. Instituttet ble i 1989 innlemmet i Institutt for nordistikk og litteraturvitenskap. Guttu gikk av med pensjon 1. januar 2006. Han ble i 2014 tildelt kongens fortjenestemedalje i gull, og er æresmedlem i Riksmålsforbundet.
Morten Fløan
Morten Fløan (født 8. juli 1981 i Stjørdal) er en norsk taekwondoutøver. Han har tatt flere medaljer i norgesmesterskap i taekwondo, og ble norgesmester i 2004. Han har vært trener i Værnes taekwondoklubb siden 1999 og instruktør siden 2002. Han vokste opp på gården Mellom-Voll på Skatval. Han er bosatt i Hegra og arbeider som anleggsleder.
Morten Fløan er yngre bror av Geir Ove Fløan.
Fanny Rinne
Fanny Rinne (født 15. april 1980) er en tysk landhockeyspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på sjuendeplass med det tyske landslaget. Hun tok gull under Sommer-OL 2004.
EM i friidrett innendørs 2023 – 60 meter hekk menn
60 meter hekk for menn under EM i friidrett innendørs 2023 ble arrangert 4. mars 2023 kl 11:20 (forsøksheat), 5. mars 2023 kl 10:35 (semifinale) og 5. mars 2023 kl 21:05 (finale) lokal tid.
Forsøksheat
Kvalifisering: De 3 første i hvert heat (Q) og de 4 raskeste ellers (q) gikk videre til semifinalene.
Finale
Resultatene var som følger:
Referanser
<References />
Arkitekturåret 1491
Arkitekturåret 1491 er en oversikt over blant annet fullførte bygninger av arkitektonisk betydning, priser, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkitektur i 1491.
Anne-Sofie Østvedt
Anne-Sofie Østvedt (født 2. januar 1920 i Kristiania, død 16. november 2009 i Sande, Vestfold) var en av lederne av den norske etterretningsorganisasjonen XU.
Nordfjorden (Tyrifjorden)
Nordfjorden er den nordlige fjordarmen av Tyrifjorden. Nordfjorden er kjent for sitt unike fugle- og planteliv. Som sådan inngår den som en viktig del av Nordre Tyrifjorden våtmarkssystem.
Anne-Sofie Østvedt
Anne-Sofie Østvedt begynte å studere realfag i 1939 ved Universitetet i Oslo. Etter den tyske invasjonen av Norge ble Østvedt tidlig med i illegalt arbeid og var med å utgi aviser. Østvedt ble med i XU i 1941 og ble nestleder i organisasjonen i 1943. Gestapo begynte å lete etter henne fra høsten 1942 og hun måtte leve under falsk identitet i Oslo inntil frigjøringen.
Nordfjorden (Tyrifjorden)
Fjordarmen ligger i Ringerike og Hole kommuner. Fjordarmen har tilsig av vann fra Storelva og Sogna i nordenden, der det også finnes viktige verneområder for trekkfugler og plantelivet.
Anne-Sofie Østvedt
Innen XU hadde hun flere dekknavn, men var mest kjent under navnet Aslak; for de fleste av hennes underordnede var det en stor overraskelse å finne ut at sjefen hadde vært en ung kvinne. Etter krigen var slutt fikk hun stipend og studerte kjemi ved University of California, Berkeley sammen med Øistein Strømnæs, tidligere leder for XU. Paret giftet seg og flyttet tilbake til Norge etter endte studier i 1951.
Anne-Sofie Østvedt avslo alle dekorasjoner hun ble tilbudt for sin krigsinnsats.
Porcia Catones
Porcia Catones (død 42 f.Kr.) var datter av den romerske statsmannen Cato den yngre og hans første kone, Atilia.
Hun giftet seg med Marcus Calpurnius Bibulus, som hans andre kone, for å sementere en allianse mellom faren og Bibulus.
Etter Bibulus' død i 48 f.Kr. giftet hun seg med Marcus Junius Brutus, som var hennes fetter. Etter hans død i slaget ved Filippi begikk hun selvmord, angivelig ved å svelge glødende kull.
William Shakespeare tok henne med i Julius Caesar, da med skrivemåten Portia.
SlagNytt & Afasiposten
SlagNytt & Afasiposten er et hjernehelsemagasin utgitt av LHL Hjerneslag og Afasi. Magasinet utkommer med tre utgaver i året. Målgrupper er personer med hjerneslag, afasi og andre ervervede hjerneskader, pårørende, helsepersonell og beslutningstakere. Det dekker områdene forskning, forebygging, behandling og rehabilitering.
Magasinet er en fortsettelse av de to publikasjonene Afasiposten og SlagNytt, som ble slått sammen 1. januar 2023, samtidig med organisasjonene LHL og Afasiforbundet i Norge.
Pterophyllum leopoldi
Pterophyllum leopoldi er den minste arten i skalareslekten. I tillegg til å skille seg ut ved størrelsen, har den en tydelig flekk ved roten av ryggfinnen som slektningene ikke har. Den har også en blålig flekk bak øyet.
SlagNytt & Afasiposten
Redaktør er generalsekretær Tommy Skar. Opplaget per mars 2023 var 5,700.
Pterophyllum leopoldi
Voksne individer trives i par, og kan holdes i godt beplantede selskapsakvarier. Den blir ca. 5 cm lang.
Anbefalte vannverdier for oppdrett er en temperatur på mellom 25,5 og 31 °C, en pH på mellom 6,0 og 6,5, og en hardhet på 4°GH.
Rancharia
Rancharia er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Carlos Fermín Fitzcarrald (provins)
Carlos Fermín Fitzcarrald er en provins i regionen Ancash i Peru. Den grenser til provinsen Mariscal Luzuriaga i nord, til regionen Huánuco og til provinsen Antonio Raymondi i øst, til provinsen Huari i sør og til provinsene Asunción og Yungay i vest. Provinsens UBIGEO er 0207 og hovedstaden er San Luis. Provinsen er navnet etter den peruanske gummi baronen Carlos Fermín Fitzcarrald.
Politisk inndeling
Provinsen er delt inn i 3 distrikter.
Cressa cretica
Cressa cretica er en plante i vindelfamilien.
Den er en flerårig urt som blir opptil 40 cm høy. Nedre del av stengelen er forvedet. Planten er rikt forgrenet, og vekstformen er opprett eller utoverliggende. Bladene er sittende, gråhårete, ovale til lansettformede, 3–7 mm lange og 1,3–4 mm brede. Basis av bladene er avrundet eller hjerteformet, og bladranden er hel. Blomstene er gule eller rosa, 3–5 mm i diameter og sitter i kulerunde, endestilte blomsterstander.
Cressa cretica vokser på fuktige steder med sand eller mudder, ofte nært havet. Den er utbredt over alt i middelhavslandene, i Afrika sørover til Angola, Mosambik og Madagaskar, nordover til Nord-Kaukasia og Usbekistan, og østover til India, Sri Lanka og Bangladesh.
F-34
F-34 er et drivstoff som brukes av Forsvaret. Navnet F-34 kommer fra NATO-koden til drivstoffet. Det er standard drivstoff for alle fly og helikopter med jetmotorer, og består hovedsakelig av parafin. Drivstoffet er også kjent som JP-8 (Jet Propellant 8). Det ligner på Jet A-1 som benyttes i sivile fly, men inneholder noen flere tilsetningsstoffer.
Forsvaret benytter også F-34 i sine kjøretøyer med dieselmotorer. Motorene vil gi noe lavere effekt, men dette er til liten grad noen ulempe for Forsvarets bruk, hvor drivstoffet har flere fordeler. F-34 er for eksempel mer lagringsstabil enn diesel, og endrer ikke egenskaper like mye ved kulde. F-34 benyttes også i varmeovner og på primuser av Forsvaret. Fordelen ved å benytte F-34 til alt dette er at det gjør logistikken enklere, da man trenger langt færre drivstofftyper. Forsvaret benytter F-34 til stort sett alt. Bare en liten del av det som brukes er F-67 bensin, ettersom kjøretøyer som går på bensin nå for det meste er faset ut. Unntak fra dette er lette terrengkjøretøy som sekshjuling og snøskuter. Bensin blir nå stort sett bare brukt på småmaskiner som gressklippere etc.
Svene
Svene er et tettsted i Flesberg kommune i Viken. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger i Numedal omtrent fem kilometer sør for kommunesenteret Lampeland, og 17 kilometer nord for Kongsberg.
Bygda har eget idrettslag, Svene IL, med fotballbane. Bygda hadde også egen hoppbakke, Svenekollen, som i flere år var helt grodd til, men som nå er delvis ryddet opp og brukes blant annet som akebakke. Tidligere verdensmester i skihopp, Per Bergerud, var medlem av Svene IL.
Erstatningsrådet
Erstatningsrådet for tidligere politiske fanger i Norge (kortform Erstatningsrådet) var en interesseorganisasjon opprettet i 1955 med formål å arbeide for at den tyske stat skulle gi erstatning til nordmenn som hadde vært politiske fanger under andre verdenskrig.
Organisasjonen forsøkte å påvirke den norske og den tyske stat til å inngå en avtale om en erstatningsordning, den utarbeidet forslag til retningslinjer for erstatning, etablerte register over fanger og hjalp til med å gjennomføre søknadsprosesser. Erstatningsrådet ble ledet av et arbeidsutvalg og hadde lokalkomitéer flere steder i landet.
A Robust Romeo
A Robust Romeo er en amerikansk stumfilm fra 1914 regissert av George Nichols.
Erstatningsrådet
En samlet erstatningssum på 60 millioner tyske mark ble utbetalt fra Tyskland til Norge i 1960 og deretter fordelt av norske myndigheter. Erstatningsrådet hadde representanter i fordelingskomiteen. Arbeidet til Erstatningsrådet ble avsluttet 1961/1962.
Organisasjonen blir dannet
Prinsipp for erstatning fra Tyskland til allierte stater var blitt fastsatt i Parisavtalen fra 1946. Da enkeltindivider utenfor Tyskland begynte å stille krav om erstatning for krigsskade, hevdet den tyske stat først at slike krav måtte regnes som avskrevet, etter at de enkelte statene hadde fått erstatning i henhold til Parisavtalen. I Norge godtok ikke Utenriksdepartementet dette og framholdt at individuelle erstatningskrav ikke var frafalt, men bare utsatt til endelige fredsforhandlinger.
Etter andre verdenskrig var en rekke foreninger blitt opprettet i Norge for å arbeide for tidligere krigsfanger, for eksempel Fangesambandet, Griniklubben, Kvinnelige tysklandsfangers forening og Sachsenhausfangenes forening. Flere av disse hadde tatt opp krav om erstatning fra den tyske stat. På et møte med 150 tidligere fanger i Oslo 6. november 1955 ble det besluttet å opprette et utvalg som skulle samarbeide med alle foreningene, samt presse og norske myndigheter, om å fremme erstatningskravet. Opprettelsen av rådet skapte strid på møtet, da flere mente at arbeid som alt var startet i foreningene, burde videreføres. Det ble likevel et stort flertall for å opprette rådet. Som formann ble valgt Lauritz Sand, nestformann Jonas Myhre og medlemmer Deichmann Sørensen, Ulf Knutsen, Sylvia Salvesen og Leif Norstrand.
På et tilsvarende møte i Stavanger 6. desember 1955 besluttet 80 tidligere fanger å slutte seg til Erstatningsrådet, mot bare to stemmer.
Lauritz Sand døde i 1956, og Sylvia Salvesen overtok da lederansvaret. Senere i 1956 fungert Leif Nordstrand som leder.
Arbeid for erstatning
Etter tysk erstatningslov gjort gjeldede fra 1953, hadde politiske fanger krav på erstatning. Krav for å kunne søke erstatning var imidlertid en bostedsadresse i Tyskland pr 1. januar 1947. Fristen for å søke erstatning var satt til oktober 1956. Erstatningen var på 150 tyske mark per måned med frihetsberøvelse. Erstatningsrådet arbeidet for at loven skulle endres til også å bli gjort gjeldede for norske politiske fanger. Primært mente organisasjonen at det var norske styresmakter som måtte formidle kravene til Tyskland.
Søknadsskjemaene for tyske fanger ble i 1955 formidlet også til norske fanger og i året etter samlet inn i utfylt stand. Det ble gjort et stort arbeid lokalt og sentralt for å registrere tidligere fanger, formulere søknader på tysk og sørge for nødvendige attester. Skjema ble fordelt både blant tysklandsfanger og fanger i norske leire. Erstatningsrådet nedsatte også en arbeidsgruppe bestående av Erling Berg Pedersen og Egill Wendelboe Aarø for å formulere et samlet krav fra norske fanger.
Tilsvarende organisasjoner var opprettet i en rekke andre europeiske land, og alle disse ble samlet til et internasjonalt møte i byen Esch sur Alzette i Luxembourg i mars 1958, for å bli enige om kravene til Tyskland. Erling Berg Pedersen representerte Erstatningsrådet på dette møtet. Utenom Norge og vertslandet Luxembourg var det med representasjon fra Frankrike, Belgia, Danmark, Østerrike og fra motstandsbevegelsen i Tyskland.
Arbeidet for å fremme erstatningskrav var kontroversielt, også blant tidligere fanger. Mange mente også at det var uverdig å kreve erstatning. Andre uttrykte redsel for å skade tysk økonomi under gjenoppbyggingen. En tydelig motstander mot kravene var advokat Trygve Wyller i Stavanger, som selv hadde vært NN-fange. Den norsk regjeringen var også først sterkt negativ til kravene, og verken Einar Gerhardsen eller Trygve Bratteli ville motta representanter fra organisasjonen. Utenriksminister Halvard Lange var imidlertid positivt innstilt. Både Gerhardsen, Bratteli og Lange hadde opphold i tyske fangeleire.
Da det ble kjent i 1956 at det tyske firmaet IG Farben ville betale ut erstatning til fanger i fra konsentrasjonsleirer, vurderte Erstatningsrådet også å stille krav til tyske firma.
Andre land i Europa sendte Tyskland krav, endte det med at også den norske regjeringen videresendte de samlede kravene fra Erstatningsrådet. Åtte NATO-land - Danmark, Storbritannia, Frankrike, Nederland, Belgia, Hellas, Luxembourg og Norge - sendte 21. juni 1956 en felles note til Forbundsrepublikken Tyskland, med forslag om å opprette en felles tysk-alliert kommisjon for å utrede erstatningsspørsmålet. Kommisjonen skulle forsøke å finne er ordning der tidligere fanger som ikke oppfylte krav til bostedsadresse likevel kunne få en rimelig erstatning, kanskje uten å måtte endre tysk lov. Et problem var hvordan staten Vest-Tyskland kunne stille seg til krav for forhold der hele Tyskland var ansvarlig, ikke minst fordi mange av tysklandsfangene hadde oppholdt seg i det som nå var Øst-Tyskland. Norske myndigheter ville ikke stille krav før en eventuell kommisjon var etablert. Vest-Tyske myndigheter svarte med et note først den 8. desember 1958, der de uttrykte vilje til å betale en samlet erstatningssum til fangene i hvert land. For norske fanger kunne beløpet ligge mellom 60 og 80 millioner tyske mark. Svarnoten ble oppfattet som om de tyske myndighetene ville betale basert på veldedighet, og Erstatningsrådet var ikke fornøyd med vilkårene som ble skissert.
I 1958 ble 12,000 individuelle krav oversendt fra Erstatningsrådet til myndighetene i Bonn.
Fordeling av erstatning
En avtale med Tyskland om erstatning ble inngått av norske styresmakter høsten 1959, og Erstatningsrådet uttrykte glede over avtalen. I henhold til avtalen sendte Tyskland en samlet erstatning 60 millioner tyske mark, eller om lag 102 millioner norske kroner, til norske styresmakter i 1960. Erstatning skulle utbetales for 1) Tapt liv (til etterlatte); 2) Invaliditet; 3) Frihetsberøvelse.
En norsk komité fikk i oppgave av Regjeringen å fordele midlene, men Erstatningsrådet ble ikke representert i denne komiteen. Dette vakte sterk uro blant mange tidligere fanger, og påtrykk fra Erstatningsrådet førte til at komitéen likevel fikk to representanter fra rådet, Leif Nordstrand og Finn Mæland.
Formannen i Stortingets Sosialkomité, Kjell Bondevik, uttalte at det ville bli nødvendig for alle fanger å søke på nytt, og dette vakte også mange protester. Erstatningsrådet mente at den registreringen som alt var gjort, burde være tilstrekkelig.
Retningslinjer for utbetaling ble presentert høsten 1960. Disse fulgte i hovedsak forslaget fra Erstatningsrådet, men avvik fra disse ved å innføre en gradert utbetaling, avhengig av hvilke leire den enkelte hadde vært i. Alle som gjorde krav på erstatning måtte sende inn søknad på nytt, med frist 8. august 1960. Erstatningsrådet oppfordret fanger som ikke ville gjøre krav på erstatning om likevel å søke, og så overføre midlene til en oppgitt bankgiro. Pengene ville da gå til støtte for krigsinvalidehjemmet Bæreia ved Kongsvinger og til rekreasjonshjemmet for kvinnelige tidligere fanger Solhøgda ved Drøbak.
Ceratoryctoderus candezei
Ceratoryctoderus candezei er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Beauftragter der Bundesregierung für Kultur und Medien
Beauftragter der Bundesregierung für Kultur und Medien (norsk meningsoversettelse: Minister for kultur og medier) er medlem av Tysklands regjering, med tittelen Staatsminister. Kulturstatsministeren har den øverste politiske ledelse av kultursaker på nasjonalt, føderalt plan. Tysklands kulturpolitikk ligger i utgangspunktet til delstatene. Dette uttrykkes slik at delstatene har «kulturoverhøyhet» (tysk: Kulturhoheit). Kulturstatsministerens stab kalles derfor ikke departement (tysk: Ministerium).
Ceratoryctoderus candezei
Utseende
En stor (40-60 millimeter), brunsvart hornbille, kroppen nokså matt og forholdsvis avlang til hornbiller å være. Hannen er vanligvis mye større enn hunnen, og har horn på hodet og en dyp, U-formet uthuling av pronotum som i midten når nesten tilbake til roten. Hodet har to korte horn eller et bredt som er kløvet i spissen, på pronotum er det en bred tann på hver side av uthulingen. Pronotum er tett og kraftig punktert, særlig i uthulingen. Forleggen (protibia) har tre tenner på utsiden. Dekkvingene er jevnbrede og har kraftige punktstriper.
Šešupė
Šešupė (polsk: Szeszupa, russisk: Шешупе – Sjesjupe, tysk Scheschup(p)e) er ei elv i Polen (27 km) Litauen (158 km) og Russland (62 km). Den er ei sideelv til Nemunas, og er totalt 298 km lang, med et nedbørfelt på 6 105 km².
Ceratoryctoderus candezei
Utbredelse
Arten lever på Sulawesi.
Beauftragter der Bundesregierung für Kultur und Medien
Oppgaver
Kulturstatsministeren utnevnes av forbundskansleren og er administrativt underordnet denne. Staben teller (per 2018) ca. 240 ansatte. Oppgavene til kulturstatsministeren er blant annet å
Ester Horn
Ester Horn (født Ester Lind Jynge 19. juni 1902 i Kristiania, død 14. april 1993 på Stabekk i Bærum) var en norsk humanetiker, som sammen med sin mann Kristian Horn var blant grunnleggerne av Foreningen for borgerlig konfirmasjon i 1950 og Human-Etisk Forbund i 1956. Horne var utdannet zoolog. Hun arbeidet mesteparten av sitt yrkesaktive liv i Human-Etisk Forbund.
Šešupė
Den har sitt utspring 18 km nord for Suwałki. Elva renner 51 km langs grensa mellom den russiske enklaven Kaliningrad oblast og Litauen. Middelvannføringen er 18 m³/s (nær Kudirkos Naumiestis). Šešupė munner ut i Nemunas nær byen Neman.
Ester Horn
Hun var datter av jernbanedirektør og dikter Andreas Grimelund Jynge og Ester Lind Jynge (født Skjerden), søster av maler Gert Jynge.
Mahe (distrikt)
Mahe (malayalam: മാഹി ) er et distrikt i det indiske forbundsterritoriet Puducherry. Administrasjonssenteret ligger i Mahe.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 41,934 innbyggere i distriktet, mot 36,828 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 100 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 10,94 % ved folketellingen i 2011 mot 11,34 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter var 959 i 2011 mot 910 i 2001.
Slussen
Slussen er en sluse i Stockholm som forbinder Mälaren med Saltsjön, beliggende i elva Söderström mellom Gamla stan og Södermalm. Med tiden har dog navnet først og fremst blitt brukt som navn på trafikknutepunktet og de nærliggende områdene, inkludert Slussen tunnelbanestasjon, som også er endestasjon for Saltsjöbanan, og bussterminalen like ved. Slussen er også endepunkt for Djurgårdsfärjan. Hele systemer er under ombygging (2022) og det nye trafikk, kollektiv og slusesystemet skal ifølge planen åpne i 2026.
Den vannveien, kalt Karl Johanslusen, ble innviet 15. oktober 1935 og stengt i 2016. Slusen hadde en fri seilingshøyde på 3,8 meter. Den eldre Nils Ericsons sluse eksisterer ennå, men er helt overbygd og benyttes kun til regulering av vannstanden i Mälaren. Det firkløverformede veikrysset ble innviet samtidig med slusen og revet i forbundelse med ombyggingen.
Go’e busser
Go'e busser er et musikkalbum med De Musikalske Dvergene, utgitt den 25. september 2015.
Slussen
Eldre historie
I middelalderen gikk Söderström mellom Stadsholmen (Gamla Stan) og Södermalm, og etter at Norrström hadde blitt sperret av bru og pæleverk var dette den eneste seilbare leden. Ifølge en legende fortalt av Snorre Sturlason laget den norske kongen Olav den hellige vannveien da han ble innestengt i Mälaren av den svenske kongen og måtte grave en kanal i det smale eidet sør for Stadsholmen for å komme ut. Legenden er med stor sannsynlighet en legende, men på begynnelsen av 1200-tallet synes den ryggen som strakte seg under vannet fra Åsön mot Stadsholmen å ha blitt så grunn at man må ha gravd gjennom den for å lage et utløp i Söderström. Muligens var dette blitt gjort allerede innen Snorres besøk i Sverige.
Med landhevingen og den økende høydeforskjellen mellom Mälaren og Saltsjön ble det stadig vanskeligere å passere Söderström, spesielt under vårflommen.
Christopher Polhems sluse (1755)
Allerede på begynnelsen av 1700-tallet ble Dronning Kristinas sluse for liten. Mellom 1744 og 1755 ble det derfor oppført en ny sluse, konstruert av Christopher Polhem, som da var over 80 år gammel. Polhem brukte samme byggemetode som hollenderne: Han bygde en senkekasse av tre ved Kornhamnstorg, som ble slept på plass og kledd med kalkstein.
Polhem fikk ikke oppleve den ferdige slusen, ettersom han døde i 1751. Hans sønn Gabriel sluttførte prosjektet. Den nye slusen var 45 meter lang, 9,6 meter bred og 3 meter dyp, og lå noe sør for den nåværende slusen. Den var utstyrt med to vindebruer. En tremodell av Polhems sluse finnes på Tekniska Museet i Stockholm.
Nils Ericsons sluse (1850)
Mot midten av 1800-tallet var det igjen på tide å bygge en ny sluse. To ganger utlyste byen en konkurranse, men ingen meldte seg på. Nils Ericson tilbød seg da å tegne en ny sluse. Også Ericson benyttet seg av en senkekasse av tre som ble bygget på Djurgården, og han var selv sjef for byggingen. Nils Ericsons sluse ble oppført mellom 1845 og 1850, og også den var 45 meter lang, men 9,5 meter bred og 3,6 meter dyp. Han plasserte slusen inntil Polhemslusen, ved den nordre strømfuren av Söderström.
Polhems sluse eksisterte ennå på 1920-tallet, der det nåværende Karl Johans torg dannet en liten holme mellom slusene. Slusebruene kunne ikke bære sporvogner, så vogner på det nordre nettet vendte ved Slussplan og vogner på det søndre nettet ved Karl Johans torg, og de reisende måtte gå mellom de to stedene helt fram til 1922, da bruene ble forsterket.
Trafikkløsningen «Slussen» (1935)
Etter at Sammanbindningsbanan ble åpnet på 1860-tallet kom all togtrafikk mellom nordre og søndre Sverige til å krysse all sjøfart som skulle gjennom Stockholm fra Saltsjön til Mälaren i sluseområdet. Sporene gikk på denne tiden rett foran inngangen på Södra stadshuset. En stadig økende gatetrafikk mellom Norrmalm og Södermalm i form av vogner, kjerrer og senere også biler og sporvogner gjorde situasjonen enda mer kaotisk.
Først på 1900-tallet ble det framlagt en rekke forslag til løsning av problemene i området. Det ble først foreslått en større sluse, men man gikk i stedet inn for at større fartøy skulle gå via en ny skipsled ved Hammarby på sørsiden av Södermalm. I 1914 ble Hammarbyleden vedtatt, mens spørsmålet om Slussen ble liggende i bero mens første verdenskrig pågikk. Etter krigen ble det igjen lagt fram flere forslag, men ingen vedtak ble gjort.
På 1920-tallet oppsto det såkalte «Slusseneländet». Både båt- og biltrafikken økte og Slussen var fremdeles den eneste veien for båter som skulle passere byen fra øst til vest og for biler fra nord til sør. Ved bruåpninger kunne biler bli stående timevis i kø. Når Hammarbyleden ble åpnet i 1929 behøvde ikke bruene å åpnes lengre, men trafikkproblemene vedvarte på grunn av den kraftig økende biltrafikken.
I mars 1931 besluttet Stockholms bystyre å bevilge de nødvendige midler til ombyggingen av sluseområdet i samsvar med forslaget fra Trafikkommittéen av 1930. På 1930-tallet ble store deler av den eldre bebyggelse rundt Nils Ericson sluse revet, og den nåværende slusen, Karl-Johansslusen, ble bygget. Den ble plassert mellom de to tidligere slusene og ble innviet 15. oktober 1935 av kong Gustaf V. I forbindelse med byggearbeidene støtte man på Polhems gamle senkekasse fra 1750-tallet. Trevirket i denne var uskadet. Slusebassenget i den nye slusen er 75 meter langt, 10 meter bredt og 3,5 meter dypt.