cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maqbool Fida Husain
I 1967 lagde Husain sin første film. Det ble vist under Berlin Film Festival og vant en Golden Bear. Husain ble tildelt utmerkelsen Padma Vibhushan i 1991. Husain var den best betalte maleren fra India. I en alder av 92 år ble Husain tildelt den prestisjefylte Raja Ravi Varma-prisen av regjeringen i Kerala. Kunngjøringen av denne tildelingen førte til kontrovers i Kerala og enkelte kulturelle organisasjoner kjempet innbitt mot tildelingen av denne prisen til Husain. Husain ble inkludert i listen over de 500 mest innflytelsesrike muslimer i verden. I de siste årene av hans liv var Husain bosatt i Dubai og London. Han besøkte sjelden India, men uttrykkte et sterkt ønske om å returnere til hjemlandet, til tross for hans frykt for arrestasjon hvis han kom tilbake.
Husain døde i alder av 95 år, den 9. juni 2011 etter å ha vært syk i flere måneder. Han døde mens han var innlagt ved Royal Brompton Hospital i London og han skal etter planen begraves allerede 10. juni 2011. Indias tidligere statsminister Manmohan Singh har offentlig uttalt at Husains dødsfall var et stort nasjonalt tap for India.
Natalie Rooney
Natalie Rooney (født 1. juni 1988) er en newzealandsk skytter som konkurrerer i hagle.
Hun representerte New Zealand under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok sølv i trap.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 10 i trap.
Kent (Britisk Columbia)
Kent, formelt District of Kent, er en kommune 116 kilometer øst for Vancouver. Kommunen ligger i regionen Fraser Valley, og har flere tettsteder, includert Agassiz, Harrison Mills, Kilby, Mount Woodside, Kent Prairie, Sea Bird Island og Ruby Creed. Det er også flere indianerreservater i Kent. Sør for Kent ligger elven Fraser og byen Chilliwack. I 2006 hadde Kent 4 738 innbyggere.
Sjur Vatne Brean
Sjur Vatne Brean (født 30. juni 2000) er en norsk skuespiller som er oppvokst på Majorstua i Oslo.
I 2020-2021 spilte Brean rollen som Sivert i NRKs TV-serie Rådebank. For rollen ble han nominert til Gullruten 2021 i klassen beste skuespiller. Han har også hatt roller i flere filmer og TV-serier som blant annet Ut og stjæle hester, Blank, Knerten og Sjøormen, Ekspedisjon Knerten, Okkupert, Førstegangstjenesten og Atlantic Crossing.
International Tsunami Museum
Ved politibåten er det satt opp en liten informasjonsstand med enkle kart, foto og tekst som beskriver hendelsesforløpet under tsunamien. Det selges en CD og en DVD med medie- og filmklipp, samt heftet «26.12.04 - Wrath of the Tsunami», som er et særtrykk i samarbeid mellom hovedstadsavisen The Nation og regionavisen The Phuket Gazette.
Sjur Vatne Brean
Brean medvirket også i teateroppsetningen Før vi dør med Antiteateret, som vant Heddaprisen i 2020.
Calicnemis
Calicnemis er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
Middelsstore, blanke, gulbrune eller rødbrune hornbiller, pronotum ofte mørkere. De mangler horn på hodet, men hannene har en knøl midt på forsiden av pronotum. Kroppen er høyt hvelvet, uten tydelig punktering. På beina er leggene (tibiae) sterkt utvidete, på forbeina med to lange tenner, bakleggen er nærmest halvsirkelformet. Føttene (tarsene) er derimot små og tynne. Undersiden er kledt med lange, gule hår.
Levevis
De lever i forholdsvis tørre biotoper, som steppe og ørkener.
Picpuspatrene
Picpuspatrene er det vanlige navnet på en katolsk kongregasjon. Det fulle navn er Congregatio Sacrorum Cordium Iesu et Mariae necnon adorationis perpetuae SS. Sacramenti altaris (Kongregasjonen for Jesu og Marias hellige hjerter og den uavbrutte tilbedelse av alterets sakrament), som forkortes SS.CC.. Kallenavnet kommer fra adressen til ordenens første hus i Paris, Rue de Picpus.
Historie
Kongregasjonen ble grunnlagt av pater Pierre Coudrin (1768–1837) og Henriette Aymer de la Chevalrie (1764–1834). Pater Coudrin hadde tidligere, i 1774, grunnlagt Selskapet for Jesu og Marias hellige hjerter. Begge måtte gå under jorden under den franske revolusjon. De samlet andre som var interessert i å opprettholde kirkens arbeid i Frankrike, og i 1800 grunnla de kongregasjonen, med både mannlig og kvinnelig gren, samt en legmannsgren der medlemmene ikke avlegger evige løfter og kan være gift. I 1837 ble den godkjent av pave Pius VII.
Picpuspatrene i Norge
Picpuspatrene har sendt prester til Norge siden 1920. Det er i 2010 syv prester og en biskop fra kongregasjonen som gjør tjeneste i Den katolske kirke i Norge.
Legmannsgrenen, kjent som Legpicpus, ble etablert i Norge i 2003.
Penticton
Penticton er en by og kommune i Britisk Columbia i Canada. Den har 31 909 innbyggere, og ligger mellom innsjøene Okanagan og Skaha. Jernbanen Kettle Valley Railway har sitt utgangspunkt i Penticton.
Jefferson Caffery
Jefferson Caffery (født 1. desember 1886 i Lafayette i Louisiana, død 13. april 1974) var en amerikansk diplomat. Han var ambassadør i El Salvador (1926–1928), Columbia (1928–1933), Cuba (1934–1937), Brasil (1937–1944), Frankrike (1944–1949) og Egypt (1949–1955).
Bakgrunn
Jefferson Caffery var sønn Charles Duval Caffery og Mary Catherine (født Parkerson) Caffery.
Han fikk skoletiden på grunn- og ungdomsskolenivå ved privatundervisning. Han var med i den første avgangsklassen fra University of Louisiana at Lafayette og tok bachelorgrad ved Tulane University i New Orleans i 1906.
Karriere
Caffery begynte sin karriere i internasjonalt diplomati i 1911, under William Howard Tafts presidentperiode, da han ble annensekeretær ved den amerikanske ambassade i Caracas i Venezuela.
Han reiste i 1916 til Persia, og var etter første verdenskrig i Paris sammen med president Woodrow Wilsons fredsforhandlere, og deretter hjemmepostert i Washington, D.C. for å arbeide med detaljene med de forestående offisielle besøk av den belgiske konge og av fyrsten av Wales. I 1920 ble han ambassadørens stedfortreder ved ambassaden i Madrid.
I 1933 var Caffery en kortere tid som assisterende utenriksminister under Cordell Hull. Han var (i alfabetisk orden) postert i Belgia, Hellas, Japan, Persia, Sverige, Tyskland og Venezuela, før han ble ambassadør.
I det hele virket Caffery i utenrikstjenesten i 43 år og under ytterligere fem presidenter: Calvin Coolidge, Herbert Hoover, Franklin D. Roosevelt, Harry S. Truman og Dwight D. Eisenhower. Han var ambassadør i El Salvador (1926–1928), Columbia (1928–1933), Cuba (1934–1937), Brasil (1937–1944), Frankrike (1944–1949) og Egypt (1949–1955).
I Colombia var han involvert under bananarbeiderstreiken i 1928, da arbeidere krevde bedre lønns- og arbeidsforhold fra United Fruit Company, og som endte med henrettelser, den såkalte bananmassakren, i desember.
På Cuba kom han i 1934 uskadet fra et attentat utført av fire angripere som ventet på ham utenfor hans residens i Havanna.
Han var i Egypt under militærkuppet som førte til kong Farouks abdikasjon 23. juli 1952. Militærjuntaens ledere Mohammed Naguib og Gamal Abdel Nasser krevde at britene trakk seg fra Suezkanalsonen. Caffery ble da mellommann ved forhandlingene mellom den britiske og den egyptiske regjering og klarte å få arrangert en gradvis og trykk britisk avreise. I 1954 gikk britene med på å forlate sine militærbaser ved kanalen innen sommeren 1956, men med rett til å komme tilbake i tilfelle et angrep utenfra mot noe land i Den arabiske liga eller mot Tyrkia.
I 1971 ble han tildelt Foreign Service Cup av sine kolleger. Han fikk en rekke andre æresbevisninger, som Leatre-medaljen fra University of Notre Dame i Indiana i 1954.
Privatliv
Mens han var stasjonert i Rio de Janeiro giftet han seg i 1937 med Gertrude McCarthy fra Evansville i Indiana. De fikk ingen barn.
I 1955 ble han pensjonist, og han og hans kone bosatte seg i Roma. Der ble han honorær kammerherre for pavene Pius XII, Johannes XXIII og Paul VI. I 1973 vendte paret, kort før hustruens død, tilbake til Lafayette. Han døde selv litt senere, 13. april 1974.
Munnskold over alle grenser
Munnskold over alle grenser er et musikkalbum med Harald Heide-Steen jr., utgitt i 1979. Albumet lå 3 uker på VG-lista og endte med 21.-plass som beste plassering.
Oscar Wilhelm Nilssen
Oscar Wilhelm Nilssen (født 12. august 1881 Hollandstorp, død 30. juli 1959) var en norsk småbruker og stortingspolitiker for Arbeiderpartiet.
Nilssen ble født i Sverige som sønn av en skogsarbeider. Hans far emigrerte siden til USA, mens Oscar Nilssen dro til nabolandet Norge. Han arbeidet som skogsarbeider fra 1896, men ble småbruker ved Ågård i Løten fra 1911 og mottok norsk statsborgerskap samme år. Han var formann for den lokale kooperasjonen fra 1918 til 1923, og var medlem i representantskapet for Norges Kooperative Landsforening. Fra 1917 til 1921 var han varaformann og kassere for Norsk Skog- og Jordbruksarbeiderforbund.
Han var partileder for den lokale valgkretsen i Søndre Hedemarkens i noen år, og var leder for fylkesstyret fra 1921. Han hadde sitt 30-årsjubileum i denne posisjonen i 1951, men trakk seg fra denne i 1954. En kortere pause fra politikken kom da Norges Kommunistiske Parti ble grunnlagt i 1923, da fylkesstyret vedtok å følge kommunistene. Nilssen valgte å holde seg hos Arbeiderpartiet, og ble dermed ekskludert som fylkesleder gjennom majoriteten av styret den 13. november 1923. Han fikk for øvrig tilbake sitt verv da det nye fylkesstyret for Arbeiderpartiet ble satt opp den 1. desember samme år.
Nilssen ble valgt inn på Stortinget i 1921 som representant for valgkretsen i Hedmark fylke. Han ble deretter gjenvalgt ved Stortingsvalgene i 1924, 1927, 1930, 1933 og 1936. Han var medlem av arbeidskomiteen i Løten kommunestyre fra 1916 til 1928, og var deretter ordfører for Løten i perioden 1931 til 1940. Under okkupasjonen av Norge mistet han sin posisjon som ordfører og parlamentariker. Han ble også arrestert den 10. mars 1945 og satt fengslet i Hamar fengsel frem til 21. mars, da han ble flyttet til Grini fangeleir frem til krigens slutt. Etter krigen ble han igjen valgt til ordfører og satt siden i fylkestinget.
Harald synger griseviser
Harald synger griseviser, med undertittel Harald Tusbergs Elizabethianske ballader fremført av Harald Heide-Steen jr., er et norsk musikkalbum utgitt av Grappa Musikkforlag A/S i 1970.
Albumet inneholder 17 viser skrevet av Thomas D'Urfey (Tom Durfey, 1653–1723), en engelsk visedikter, dramatiker og humorist som blant annet arbeidet innen sjangeren ballad opera. Sangene har et komisk og erotisk innhold, og det er rik bruk av beskrivende metaforer. På albumet blir de sunget av skuespiller og komiker Harald Heide-Steen jr. (1939–2008). De engelske originaltekstene er gjendiktet til norsk av kringkastingsmann og forfatter Harald Tusberg (født 1935). Platen er Heide-Steens første plate som soloartist.
Sør-Korea under Paralympiske sommerleker 2016
Sør-Korea deltok under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro, Brasil, fra 7. til 18. september 2016.
Før lekene i Rio 2016 hadde Sør-Korea vunnet 306 medaljer (119 gull, 95 sølv og 92 bronse) fra de 12 sommerlekene det hadde deltatt i siden 1968.
Engelsk 1. divisjon 1978–79
'''Engelsk 1. divisjon 1978–79''' var den 80. sesongen i Football League. Liverpool vant sin ellevte ligatittel.
== Tabell ==
Opprykk
De tre dårligste klubbene i 1. divisjon rykket automatisk ned til 2. divisjon og de tre beste klubbene i 2. divisjon rykket automatisk opp til 1. divisjon.
Engelsk 2. divisjon 1978–79:
Martin Hoel Andersen
Jan Martin Hoel Andersen (født 4. desember 1995) er en norsk fotballspiller som spiller for, på lån fra.
Sylfest Strutle live at the Gildevangen
Sylfest Strutle live at the Gildevangen er et musikkalbum med Harald Heide-Steen jr., utgitt i 1985.
Ulrik Hendriksens Ærespris
Ulrik Hendriksen var engasjert i styrearbeid i Bildende Kunstneres Styre, og var sterkt medvirkende til at Kunstavgiftsloven ble innført i 1948, og derved bestemmelsene om 3 %, senere justert til 5% fra 1. januar 2007 avgift på offentlig omsetning av kunst, som skal være en støtte til billedkunstnere og «i hovedsak gå til eldre billedkunstnere og deres etterlatte».
Alexandre Dumas den yngre
Alexandre Dumas d.y. (fransk: fils) (født 27. juli 1824, død 27. november 1895) var sønn av forfatteren Alexandre Dumas den eldre (d.e.), père, og fulgte i hans fotspor ved å bli en feiret fransk forfatter av romaner og skuespill.
Moralist
Alexandre Dumas den yngre ble født utenfor ekteskap i Paris, som (illegitim) sønn av kjolemakeren Marie-Catherine Labay og forfatteren Alexandre Dumas. I 1831 ble han likevel anerkjent legalt av sin far som også sørget for at han fikk den beste utdannelse på Institution Goubaux og Collége Bourbon.
Loven den gang gjorde det mulig for Dumas d.e. å ta sønn fra moren, og hennes smerte som følge av dette, og som sønnen arvet, inspirerte Dumas d.y. til å skrive om tragiske kvinnelige skikkelser. I bortimot alle hans skriverier vektlegger han moralske aspekter. I skuespillet Le Fils naturel (Den naturlige [uekte] sønn) utvikler han tankene om at hvis en mann setter et uekte barn til verden har han en plikt til å gjøre barnet legitimt (ekte) og i tillegg gifte seg med moren.
I tillegg til å bære byrdene ved å være født utenfor ekteskap var faren delvis av sort opprinnelse. På skolen ble Dumas d.y. stadig utsatt for rasisme og mobbet av sine klassekamerater. Barndomsopplevelsene hadde en dyp innflytelse på hans tanker, oppførsel og forfatterskap.
Den brystsyke blomsterkvinnen
I 1844 flyttet han til Saint-Germain-en-Laye for å leve med sin far. Der traff han Marie Duplessis, en ung kurtisane (en slags luksus-prostituert) som skulle bli inspirasjon til hans romantiske roman La dame aux camélias (Kameliadamen) i 1848. Den tragiske fortellingen om den tuberkuløse unge elskerinnen ble senere utviklet til et teaterstykke, også kalt Kameliadamen (engelsk: Camille) og ble basis for Guiseppe Verdis opera La traviata i 1853.
Kameliadamen forteller historien om den vakre Marguerite som lever et luksusliv i Paris betalt av rike menn, i en verden hvor det eneste som er forbudt er ekte følelser. Dramaet inntreffer når den vakre kurtisanen forelsker seg i den unge Armand, og elsker ham så dypt og rent at hun gir avkall på prostitusjonen for å leve et rolig liv på landet med Armand. Kameliadamen er blitt et av tidenes store romantiske ikoner. Vivien Leigh og Greta Garbo er noen av de mest berømte tolkerne og Liv Bernhoft Osa har gjort kvinneskikkelsen i Norge.
Modellert etter hans egen elskerinne Marguerite Duplessis, som også den unge forfatteren Dumas d.y. måtte betale for hennes selskap. Duplessis døde erfaren, men ganske ung av tuberkulose. Etter hennes død kjøpte Dumas tilbake sine egne kjærlighetsbrev skrevet til henne og begynte arbeidet med det som skulle bli en av tidenes største kjærlighetshistorier, og dens store patos og tragisk storhet kanskje ikke har tålt tidens tann i samme grad som farens lette spenningsromaner.
Ettermæle
I 1864 giftet Alexandre Dumas d.y. seg med Nadeja Naryschkine som han fikk en datter med. Etter at hans første kone døde giftet han seg med Henriette Régnier.
I løpet av sitt liv skrev Dumas d.y. tolv andre romaner og flere skuespill. I 1867 ble hans roman L'affaire Clemenceau (Affæren Clemenceau) utgitt. Den hadde klare selvbiografiske trekk som med mye av det han skrev. Den karakteriseres til å være blant hans beste utgivelser.
I 1874 ble han medlem av Académie française (Det franske akademi) og i 1894 ble han utmerket med Æreslegionen.
Alexandre Dumas d.y. døde ved Marly-le-Roi, Yvelines, den 27. november 1895 og ble begravd på Cimetière de Montmartre i Paris.
EM i naturbaneaking 1973
EM i naturbaneaking 1973 (europamesterskapet i naturbaneaking) ble arrangert i Taisten i Italia i 1973.
Østerrikes Grand Prix 2015
Løpet
Noter til tabellene:
Stillingen i mesterskapene etter løpet
Førermesterskapet
Konstruktørmesterskapet
Biedermeier
Biedermeier er en opprinnelig tysk betegnelse på jevn, borgerlig seinempire, en stilart i europeisk kunst- og designhistorie fra cirka 1820 til 1840. I Tyskland brukes imidlertid Biedermeier om et helt tidsrom i Det tyske forbund, fra Wienerkongressen i 1815, en fredskongress som skulle regulere Europas politiske forhold etter Napoleonskrigene, til revolusjonen i Tyskland i 1848.
Navn
Navnet biedermeier, egentlig Biedermaier, er en sammentrekning av Biedermann og Bummelmaier, som var navnene på to tyske besteborgere som forfatteren Viktor von Scheffel lanserte i vittighetsbladet Fliegende Blätter 1848. Etter dikteren Ludwig Eichrodts dikt Biedermaiers Liederlust fra 1850 i Fliegende Blätter ble ordet vanlig, men hadde opprinnelig, som så mange stilbetegnelser, en nedsettende betydning.
Eksterne lenker
Empir
Knut Nordanger
Liv og virke
Nordanger var utdannet lærer fra Stord lærarhøgskule. Han var lærer i Høle i Ryfylke fra 1903, i Høland i Akershus fra 1906 og fra 1910 i Lillestrøm. I Lillestrøm var han aktiv i lokalpolitikken og var ordfører i fire valgperioder, først fra 1917 til 1919 og på nytt fra 1923 til 1931. Han var den første rektoren på Volla skole i Lillestrøm. Nordanger var også skolestyreformann, fylkesrevisor, fylkesleder i Akershus krets av Norges Lærerlag, og sekretær i Arbeiderpartiets by- og herredslag.
I 1935 ble han utnevnt til fylkesmann i Hedmark; dette embetet hadde han fram til 1953. Under krigen ble han avsatt av okkupasjonsmyndighetene, og erstattet med en NS-utnevnt fylkesmann. Han ble også arrestert, og satt på Grini fra april til oktober 1942. Resten av krigen var han bortvist fra fylket. Han bosatte seg på Eidsvoll, og hadde uformell kontakt med mange av de legitime myndighetene. I 1944 flyktet han til Sverige.
Sammen med Arnljot Engh skrev han Kommunalkunnskap : en håndbok for hvermann i to-tre bind, beregnet på kommunestyremedlemmer og andre folkevalgte. Han skrev også en Kommunal ABC, og andre bøker som inngikk i Arbeiderpartiets kommunalpolitiske strategi.
Han var med på å etablere Akershus Arbeiderblad i 1913 og Arbeidernes Avholdslag i 1930-åra. I Lillestrøm er K. M. Nordangers vei oppkalt etter ham.
Knut Magne Flølo
Knut Magne Flølo  (født 18. november 1949) er en norsk politiker (FrP).
Flølo vant direktevalget på ordfører i Vestnes kommune i 2003, og ble dermed den første FrP-ordføreren i Møre og Romsdal.
Flølo er vararepresentant til Stortinget for Møre og Romsdal i perioden 2017–2021, og møtte fast for Jon Georg Dale mens både han og Sylvi Listhaug satt i Erna Solbergs regjering. .
Lesley-Anne Down
Lesley-Anne Down (født 17. mars 1954 i Wandsworth, London i England) er en engelsk skuespillerinne, modell og sanger.
Lagtinget
Lagtinget var frem til 1. oktober 2009 den ene av det norske Stortingets to avdelinger. Den andre avdelingen kaltes Odelstinget.
Stortingsrepresentantene var fordelt på de to avdelingene under behandlingen av lovforslag. I tillegg var det Lagtinget som sammen med Høyesteretts dommere dømte i riksrettssaker (Grunnloven § 86). Lagtinget besto av en fjerdedel (42) av Stortingets 169 representanter (Grunnloven § 73). Lagtingets behandling av lovsaker foregikk i en egen lagtingssal. Andre saker ble behandlet av det samlede Storting (Stortinget i plenum).
Stortinget vedtok 20. februar 2007 å avvikle ordningen med Odelsting og Lagting. Endringene trådte i kraft 1. oktober 2009, og innebar at alle saker i dag behandles av Stortinget i plenum. Samtidig opphørte Lagtingets rolle i riksretten, som i dag består av fem høyesterettsdommere og seks lekdommere utpekt av Stortinget. Natt til fredag 19. juni 2009 ble historiens siste lagtingsmøte hevet. I den anledning uttrykte Ola Borten Moe at det var lenge siden Lagtinget hadde hatt en meningsfull funksjon, mens Inge Lønning siterte en stortingsmelding fra Nygaardsvolds regjering som konkluderte med at kvalitetssikringen av lover ville svekkes dersom Stortingets inndeling i to avdelinger ble erstattet av to gangers plenumsbehandling.
Behandling av lovforslag
De fleste lovforslag kommer fra regjeringen, men også det enkelte medlem av Odelstinget kunne fremme lovforslag. Lagtingets medlemmer kunne ikke selv fremme lovforslag, men de satt i komiteene som laget innstilling til lovforslag og hadde på denne måten mulighet til å påvirke forslagene.
Dersom Odelstinget ga sin støtte til et lovforslag, ble det sendt til Lagtinget for votering. Fikk forslaget støtte av et flertall i Lagtinget, ble det vedtatt som lov og sendt til Kongen i statsråd for sanksjon (Grl. §§ 76-77).
I de meget sjeldne tilfellene Lagtinget ikke sluttet seg til Odelstingets vedtak, ble forslaget sendt tilbake til Odelstinget med anmerkninger for ny behandling. Etter ny behandling i Odelstinget kunne lovforslaget forkastes av Odelstinget eller sendes tilbake til Lagtinget i likelydende eller revidert utgave. Ved eventuell andre gangs uenighet måtte forslaget tas opp til plenumsbehandling i Stortinget. Da krevdes to tredjedels flertall for vedtak. Mellom to behandlinger av samme sak i Lagtinget, og mellom andre gangs behandling og eventuelt Stortinget i plenum, skulle det gå minst tre dager (Grl. § 76).
Riksrett
Lagtinget hadde en spesiell funksjon som del av dommerpanelet i riksrettssaker. Riksretten dømte i saker som Odelstinget anla mot regjeringsmedlemmer, høyesterettsdommere eller stortingsrepresentanter. Dommerne i riksretten var Lagtingets faste medlemmer og Høyesteretts faste medlemmer (Grl. §§ 86-87).
Presidentskapet
Stortingets presidentskap besto tidligere av presidenten og visepresidenten i hvert av Stortinget, Lagtinget og Odelstinget. Etter avviklingen av Lagtinget består presidentskapet av stortingspresidenten og fem visepresidenter.
Lesley-Anne Down
I 1990 spilte Down rollen som «Stephanie Rogers» i såpeserien Dallas på CBS. Mellom 1997 og 1999 spilte Down rollen som «Olivia Blake» i NBC-serien Sunset Beach. Siden mars 2003 har Down framstilt «Jacqueline Payne Marone» i såpeoperaen The Bold and the Beautiful og i tenårene vant hun flere skjønnhets-konkurranser. Down ble kåret til Storbritannias vakreste tenåring i en alder av femten år. Down har i løpet av sin skuespiller-karriere arbeidet sammen med flere ledende mannlige skuespillere som blant annet Laurence Olivier, Sean Connery, Anthony Hopkins og Donald Sutherland i forskjellige filmer. I 2001 hadde Down en ledende rolle i TV-filmen The Perfect Wife og i 2002 opptrådte hun i You Belong to Me.
Liste over Rwandas statsministre
Dette er en liste over Rwandas statsministere fra de ble selvstendige fra Belgia i 1962.
Norec
Norec (av engelsk Norwegian Agency for Exchange Cooperation, Norsk senter for utvekslingssamarbeid), tidligere Fredskorpset, er et norsk forvaltningsorgan som legger til rette for utveksling av mennesker mellom bedrifter og organisasjoner i Norge og land i Afrika, Asia og Sør-Amerika. Det er underlagt Utenriksdepartementet. Virksomheten skal fremme gjensidig læring, styrke demokratisering av utviklingsland og bidra til større grad av likeverd og solidaritet. Utvekslingen går flere veier: nordmenn reiser til land i sør, mennesker fra sør utveksles til Norge, i tillegg til at utveksling også skjer mellom land i sør.
Norec har to typer utvekslingsprogrammer: FK Professional og FK Volunteer. Disse to programmene skiller seg fra hverandre blant annet med hensyn til aldersgrenser, vilkår og lengde på utvekslingene.
Det norske Fredskorpset ble første gang opprettet 4. april 1963, etter modell av det amerikanske Peace Corps. Unge, idealistiske mennesker med kompetanse skulle reise ut til land hvor deres kompetanse var etterspurt. Omtrent 1 500 nordmenn ble sendt ut av Fredskorpset fram til slutten av 1990-årene.
Da oppstod en debatt om Fredskorpsets rolle, blant annet etter at Fredskorpssambandet, en interesseorganisasjon for fredskorpsere som reiste i tjeneste for Norad, truet med å ta medlemmene ut i streik. Fredskorpssambandet ønsket å utjevne lønnsforskjellene mellom fredskorpsere og andre personer i utenrikstjenesten. Situasjonen i 1997 var at fredskorpserne var dårlig betalte eksperter med et gjennomsnittalder på 50 år. Debatten gikk ut på om Fredskorpset skulle ha et idealistisk preg med tilsvarende godtgjørelse, eller ha en fullverdig status som en del av norsk utenrikstjeneste, med tilsvarende lønn, rettigheter og status.
Fredskorpset i sin daværende form ble lagt ned, men et utvalg fikk i oppgave å se på Fredskorpsets framtidige profil. Utvalget foreslo flere strukturelle endringer som ble gjennomført.
Norec er fullt ut finansiert over statsbudsjettet. For 2017 mottok Fredskorpset ca. 187 millioner kroner. Siden opprettelsen i 1963 har 9600 deltagere vært på utveksling.
Tor Elden var først generalsekretær og deretter direktør i Fredskorpset i perioden 2000–2008. Fra februar 2018 er det Jan Olav Baarøy som er Fredskorpsets direktør.
I 2017 besluttet Erna Solbergs regjering å flytte Fredskorpset fra Oslo til Førde.
Kampen for tilværelsen (norsk TV-serie)
Kampen for tilværelsen er en norsk dramaserie som gikk på NRK1 fra 2014 til 2015. Serien handler om den unge, polske akademikeren Tomasz som reiser til Norge for å hente penger fra en far han aldri har truffet. Vel fremme i Oslo kommer han i kontakt med en privilegert og velmenende gruppe borgere i Ullevål Hageby i Oslo vest. Manus er ved Erlend Loe, Per H. V. Schreiner og Bjørn Olaf Johannessen.
Fatma Bhanji Jynge
Fatma Karmali Bhanji Jynge (født 29. november 1945 i Dar-es-Salaam, død 16. juli 2019 på Hamar) var en norsk arkitekt og politiker med opphav i Tanzania.
Lydighet (hundesport)
Lydighet, også kalt dressur, appell og (eng.) obedience, er en konkurranseform (hundesport) der hund og hundefører konkurrerer sammen med og mot andre ekvipasjer om poeng og det å bli beste team i henhold til klasse og et forhåndsdefinert program. NKK er topporgan i Norge, og det deles ut championat.
Lydighet inngår gjerne også i andre former for hundesport, f.eks. i IPO og brukshundsport. Disse grenene kan ha andre regler for hva øvelsen som sådan skal inneholde av elementer.
Poengbedømning og premiering
Hver enkelt øvelsene i lydighet tildeles en karakter av en kvalifisert lydighetsdommer. Det gis karakterer etter følgende skala: 10-9,5-9-8,5-8-7,5-7-6,5-6-5,5-5-0. 0 er underkjent og 10 perfekt. Hver av øvelsene har i tillegg en varierende koeffisient som karakteren multipliseres med for å finne ut poengsummen for hver enkelt øvelse.
Fatma Bhanji Jynge
Hun var utdannet sivilarkitekt og studerte ved University of East Africa, Nairobi University, University of Liverpool, School of Arcitects, Forsvarets høgskole og Handelshøyskolen BI. Hennes seneste stilling var som spesialrådgiver i Husbanken. Hun var tidligere kvalitetsdirektør i Husbanken. I 2009 var hun ansatt i bydel Grorud i forbindelse med Groruddalsatsingen, der hun var prosjektleder for langsiktig utvikling av Romsås senter og senterområde. Før dette var hun blant annet prosjektdirektør for Forsvarets relokalisering og utbygging på Gardermoen, og regiondirektør i Forsvarets Bygningstjeneste.
I 2001 var hun direktør i Hedmark Næringspark. Næringsparken ble etablert i 1999, men gravejournalistikk utført av Hamar Arbeiderblad avdekket at prosjektet var et luftslott, og at det var en rekke problematiske forhold knyttet til aksjeselskapet, som var eid av Hedmark fylkeskommune og Stange kommune med like stor eierandel på hver. Journalistenes avdekking førte til at styrets leder trakk seg, øvrige styremedlemmer gjorde det samme, og Jynge ble oppsagt. Deretter ble aksjeselskapet avviklet og næringsparken solgt til private.
Fra 1977 til 1982 var Fatma Jynge ansatt ved et arkitektkontor på Sortland.
Statssekretær
Fatma Jynge var Aps første statssekretær med innvandrerbakgrunn. Hun var i 2000 statssekretær i Kommunaldepartementet med blant annet ansvar for byggesakene. Hun gikk av etter en uke, da det kort etter tiltredelsen ble kjent at hun blant annet hadde ominnredet en garasje til hytte uten nødvendig tillatelse, og likeledes gjort om deler av en låve til kontor og kjøkken uten å ha innhentet de nødvendige offentlige tillatelsene.
Priser og utmerkelser
I 1996 mottok Fatma Jynge YS' likestillingspris, HR Norges lederpris og Primus Motor-prisen. Hun var da prosjektdirektør i «Forsvarets relokalisering Gardermoen».
Hun var juryleder i en arkitektkonkurranse arrangert av Drammen kommune om forslag til en gangbro over Drammenselven. Juryen kåret til vinner et utkast som ble realisert som gangbroen «Ypsilon».
Kampen for tilværelsen (norsk TV-serie)
Serien vant Gullruten 2015 i klassen beste manus - drama (Loe, Schreiner og Johannessen). I tillegg var den nominert til ytterlige fem priser: beste TV-drama, beste kvinnelige skuespiller (Trine Wiggen), beste mannlige skuespiller (Bartek Kaminski), beste foto - drama og beste original musikk (Gaute Tønder). Under Gullruten 2016 vant serien klassene beste foto TV-drama (Odd Reinhardt Nicolaysen) og beste regi TV-drama (Thomas S. Torjussen). I tillegg var den nominert i ytterlige seks klasser: beste TV-drama, beste kvinnelige skuespiller (Lena Kristin Ellingsen), beste mannlige skuespiller (Bartek Kaminski), beste foto TV-drama (Tone Gjerde), beste manus TV-drama (Loe, Schreiner og Johannessen) og beste originalmusikk (Gaute Tønder).
Astathini
Astathini er en gruppe av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små, blanke, ofte gul- eller rødaktige trebukker. Kroppen er forholdsvis kort og bred.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia og Australia.
Kampen for tilværelsen (norsk TV-serie)
Første sesong ble i snitt sett av 450 000.
Produksjon
Produksjonskostnadene var på rundt 80 millioner.
Joseon (andre betydninger)
Joseon , Chosŏn, Choseon eller Chosun (朝鮮, 조선) er varianter av det koreanske ordet for «Korea». Det kan sikte til:
Playboy Mansion
Playboy Mansion, som ligger i Los Angeles i California, var hjemmet til grunnlegger og eier av Playboy Hugh Hefner. Boligen, som også kjent som Playboy Mansion West, er en av de mest kjente i California, mye takket være de beryktede festene som ofte forekommer der.
Eiendommen
Huset, som har 22 rom, har en størrelse på 2 042 kvadratmeter og befinner seg på en tomt som er omtrent ti ganger større, nærmere bestemt 21 000 kvadratmeter. På eiendommen finnes en privat dyrehage, tennisbaner, en foss og et svømmebasseng. Fra svømmebassenget kan man svømme gjennom en foss for å komme inn i «The Grotto», en kunstig grotte hvor man finner flere små avdelte boblebad inni.
Historie
Bygningen ble tegnet og bygd av arkitekten Arthur R. Kelly i 1927. Playboy overtok den i 1971 fra den rike ingeniøren Louis D. Statham for 1,05 millioner dollar. Siden da har det blitt investert omtrent 15 millioner dollar i renovering og utviding. Eiendommen ble i 2016 solgt for $100 millioner.
Playboy Mansion ble berømt i løpet av 70-årene på grunn av Hefners overdådige fester. Et hemmelig rom, kalt «Elvis Suite», sies å være i bygningen. Dette rommet har vært utilgjengelig i over 30 år for besøkende og har fått sitt navn fordi Elvis Presley skal ha tilbrakt en natt der med ikke mindre enn åtte kvinner. Ifølge Bridget Marquardt i en episode av Playboyjentene er Mansionen den eneste private boligen i Los Angeles som har tillatelse for bruk av fyrverkeri og for å ha en dyrehage.
I 2002 kjøpte Hefner nabohuset på den andre siden av gaten av Playboy Mansion med tanke på at Playmates skulle bruke den.
Den opprinnelige Playboy Mansion
Den opprinnelige Playboy Mansion befant seg i Chicago (1340 North State Parkway) og hadde 70 rom. Den ble bygd i 1899 til George Swift Isham og ble overtatt av Hefner i 1959. I en periode på 70-tallet pendlet Hefner mellom Chicago-mansionen og den nåværende i Los Angeles, men i 1974 flyttet han for godt til Los Angeles-mansionen.
Playboy Mansion Macau
Grunnet dårlig økonomi for Playboy-konsernet er det lagt planer om å bygge en ny Mansion i Macao. Dette på grunn av at en stor del av inntektene til Playboy kommer fra Asia. Den nye Mansion er planlagt åpnet mot slutten av 2009.
Fester
Festene på Playboy Mansion er beryktet verden over, men er ikke lette å få adgang til for mannen i gata. Gjester blir valgt ut ifra kjendisstatus og utseende, og det er alltid en overvekt av jenter tilstede. På enkelte fester er det også mulig å betale seg inn for personer som ikke opprinnelig er invitert.
Veldedighetsbegivenheter
Mange veldedighetsbegivenheter har funnet sted på Playboy Mansion, blant annet kjendispoker (Celebrity Poker Tournament) og en fest til inntekt for Marijuana Policy Project.
EM i naturbaneaking 1974
EM i naturbaneaking 1974 (europamesterskapet i naturbaneaking) ble arrangert i Niedernsill i Østerrike i 1974.
Carl Emil Ljunggren
Carl Emil Ljunggren (født 6. november 1851 i Växjö, Sverige, død 12. desember 1927 samme sted) var en svensk militærmusiker som bidro til stifting av flere musikkforeninger i Norge sist på 1800- og først på 1900-tallet.
Biografi
Ljunggren var sønnen til Musikanten Peter Jonsson og hustru Maja Lisa Nilsdotter. Han vokste opp i et svensk musikkmiljø og fikk grundig utdannelse som militærmusiker, men han forlot militæret etterhvert og fant seg til rette som en omreisende musikkinstruktør i Norge. Ljunggren-navnet, også skrevet f.e. Ljungren eller Jungren, dukker opp i tilknytning til musikforeningers historier og på gamle noteblad i flere bygder på Østlandet, for tiden mellom ca. 1880 og 1925. Musikerens skikkelse kan kjennes igjen i fotografier av større og mindre messing-ensembler fram til 1920-tallet. For en par generasjoner siden levde fortellinger om «svenske-Ljunggren» på folkemunne, spesielt blant eldre i musikkforeninger og korpsmiljø i Øst-Norge. Men ingen har hatt særlig oversikt over denne reisende musikklærerens livshistorie. Ljunggren var en vandrende musikinstruktør som hadde mange kontakter i bygdene oppover Østerdalen og Gudbrandsdalen. Han var spesielt flink med nybegynnere og bidro til etablering av musikkforeninger flere steder, blant annet i Løiten, Ådal, Tynset, Brydalen, Kvikne, Alvdal, Folldal, Vingelen, Fron, Dovreskogen - og sannsynligvis mange flere. Noter for marsjer, valser, reinlendere og polkaer, med navnet Ljunggren finnes i samlingene etter musikkforeninger og gamle spellmenn som var formidlere i store deler av Østlandet og i Trøndelag.
Beretningene om Ljunggren viser at han ble, etterhvert, preget av svakhet for sterk drikke. I Nord-Østerdalen fikk han kallenavnet "Polituren", etter kvistlakken som noen ganger bruktes som erstatning for annet rusmiddel.
Ljunggren i Alvdal
I et brev, januar 2003, fortalte Haldor Nyeggen følgende:
"Om den svenske musikeren Ljunggren, heter det at han kom til Alvdal høsten 1911. Lille-Elvedalens Hornmusikkforeningen, stiftet 1894, var da nettopp reorganisert etter noen års opphold.
''Han var en utmerket instruktør, særlig for nybegynnere, og det ble innøvd program og holdt konserter m/dans. Foruten alle messingblåseinstrumenter, spilte han også fele, og Sigurd Klokkerhaug, født 1898, tok spilletimer hos han og lærte bl.a. å spille vibrato. Hvor lenge han var i bygda, vet vi ikke, men han kom tilbake til Alvdal i 1919 og instruerte Hornmusikken en kort tid. Han hjalp en nystartet trio (to feler og piano) med å arrangere bl. a. en del norske folkemelodier.''
''Jeg har fått opplyst at han også var i både Øvre og Ytre Rendal omtrent på samme tid som her. I Øvre Rendal var han med å starte den såkalte "Bolstad-musikken", som eksisterte i ca. 20 år.''
Ljunggren var også i Vingelen og hjalp en hornsekstett omtrent på samme tid, og var antakelig innom alle bygder der det fantes små horn- eller strykeorkestre.
''Det ryktet gikk, at han hadde vært stor musiker og hadde spilt i både Wien og Berlin, men hadde gått "all kjødets gang", brennevinet hadde tatt overhånd. I Alvdal bodde han hos fotograf Bredstrøm (russisk flyktning), som beklaget seg over at han hver dag måtte på butikken og kjøpe "denat" (denaturert sprit) som Ljunggren drakk til frokost!''
Det har vært sagt at han startet sine omvandringer nede i Kongsvinger-traktene, og at han tilslutt ble funnet død langs veien sør for Trondheim."
Øivind Johnsen
Øivind Johnsen eller Øivind Johnssen kan vise til:
Frederic John Napier Thesiger
Frederic John Napier Thesiger, 1. vicomte Chelmsford, (født 12. august 1868 i London, død 1. april 1933 i Oxford) var en britisk politiker. Han var generalguvernør og visekonge av India fra 1916 til 1921. Etter at han tjenestegjorde i en kort periode som First Lord of the Admiralty i regjeringen til Ramsay MacDonald, ble han utnevnt til Agent-General for New South Wales av regjeringen til Jack Lang før han ble pensjonert.
Tidlig liv
Thesiger ble født den 12. august 1868 i London i England, som sønn av Frederic Thesiger, 2. baron Chelmsford og Adria Heath. Han ble utdannet ved Winchester College og fortsatte i 1887 ved Magdalen College i Oxford. Han ble uteksaminert med en Bachelor of Arts with first-class honours in law i 1891 og oppnådde senere en mastergrad (MA) i 1894. Thesiger ble valgt som fellow av All Souls College (1892–1899). I 1893 ble han called to the Bar ved Inner Temple for å praktisere juss. Han gikk inn i hærens frivillige styrke som offiser i den 1. frivillige bataljon av Dorsetshire Regiment, og han ble forfremmet til kaptein den 13. september 1902.
Han var en aktiv cricketspiller og var kaptein for Oxford XI og spilte også for Middlesex.
Han var medlem av London County Council mellom 1904 og 1905 samt igjen som oldermann fra 1913 og 1919.
Guvernør i Queensland
Etter valget i 1907 ble William Kidston, som hadde grunnlagt sitt eget parti, Premier av Queensland (leder av parlamentet) med støtte fra arbeiderpartiet. Det lovgivende rådet, som på den tiden var et utnevnt råd, nektet Kidstons sine lovgivningsprogrammer som omhandlet valgreformer og lønnsfastsetting. Kidston forespurte deretter Thesiger om han kunne utnevne nok medlemmer til rådet slik at hans lovendringer kunne bli godkjent. Thesiger nektet å gjøre dette med henvisning til at han ikke hadde nok mandat fra folket til å utføre slike endringer. Kidston leverte inn sin oppsigelse i protest og Thesiger ba deretter opposisjonens leder, Robert Philp om å etablere en regjering, som øyeblikkelig ble nedstemt i den lovgivende forsamlingen. Thesiger ga deretter Philp oppløsningsrett, selv om parlamentet kun var seks måneder gammelt. På grunn av at statens budsjett ble avvist av Kidston, steppet Thesiger inn og benyttet sin delegerte makt for å sikre et budsjett inntil valget.
Guvernør i New South Wales
Fra april til november 1911 var Thesiger tilbake i England på oversjøisk permisjon og klarte på grunn av dette, å unngå en større politisk krise i New South Wales. I juli 1911 trakk to arbeiderpartimedlemmer seg i protest over landreformer, noe som resulterte i at McGowens regjering hadde minoritetsstøtte i forsamlingen. Holman, som var fungerende Premier da McGowen hadde permisjon (både Thesiger og McGowen deltok på kroningen av Kong Georg V), spurte viseguvernør av New South Wales, Sir William Cullen, om å forlenge parlamentet inntil bivalget ble avholdt. Cullen nektet dette da han ikke så noe behov for ham i å agere da regjeringen fortsatt hadde husets støtte, og at guvernøren ikke hadde noen diskresjon i denne sammenheng. Holman avviste dette og, når parlamentet fortsatte, leverte inn sin avskjedssøknad med sin regjering og forsamlingens president. Holman nektet videre å gi Cullen rådet om å spørre opposisjonens leder, Wade, om å sette sammen en regjering. Cullen gjorde så allikevel. Wade var skeptisk og klar over at hvis han aksepterte, så ville han også danne en minoritetsregjering. Wade fortalte Cullen at han bare kunne akseptere det hvis han godkjente en oppløsning. Cullen aksepterte ikke den betingelsen, og Wade nektet å akseptere oppdraget. Cullen hadde deretter ikke noe valg enn å be Holman på nytt og gi ham rett til oppløsning. Holman holdt på regjeringsmakten, men var svekket da bivalget resulterte i ett mindre mandat. På grunn av dette ba han en av opposisjonens Liberale medlemmer, Henry Willis, om å ta posten som forsamlingens president.
På tross av at krisen hadde blitt avverget, returnerte Thesiger til økende problemer over maktforholdet i det utnevnte New South Wales Legislative Council. Rådet hadde kun fem arbeiderpartimedlemmer totalt av de 73 medlemmene, og som et resultat av dette, tapte regjeringen 70 % av de tilfellene når huset var delt i sine tre år i posisjon, på tross av et anerkjent behov for samarbeid. Thesiger godkjente derfor 11 utnevnelser i 1912, som gjorde at arbeiderpartiet kun hadde 13 medlemmer av 59. McGowen var under press for å be om flere utnevnelser for å foreslå å avvikle rådet, men han hadde ingen intensjon om å gjøre noe slikt. I oktober 1912 annonserte Thesiger hans intensjon om ikke å søke en ny periode som guvernør, noe som Colonial Office motvillig aksepterte, og beskrev ham som «forsiktig, hardtarbeidende og populær». Som frimurer, ble han i 1910 valgt som Stormester av United Grand Lodge of NSW og beholdt denne posisjonen inntil 1913. I 1909 ble Freemason Lodge Thesiger 261 etablert i New South Wales til hans ære. I 1912 ble han gjort til Storkorsridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden (GCMG), samt ble Chancellor av ordenen fra 1914 til 1916. Hans periode gikk ut og Thesiger returnerte til England i mars 1913.
Visekonge av India
Som et resultat av utbruddet av den første verdenskrig i 1914, trådde han inn igjen i sitt regiment og ble utplassert i India. Den 29. februar 1916 ble han utnevnt til Det kongelige råd. Han steg raskt i gradene og ble i utnevnt til visekonge i mars 1916 og etterfulgte Charles Hardinge. Som visekonge ble han utnevnt til Knight Grand Commander of the Order of the Indian Empire (GCIE) og Knight Grand Commander of the Order of the Star of India (GCSI) i 1916 og var også ordenens stormester. Han ble utnevnt til Knight Grand Cross of the Order of the British Empire (GBE) den 4. desember 1917.
Hans tid som visekonge var befengt med vedvarende opprop om selvstyre, noe Thesiger var enig i, og han fikk det opptatte Utenriksdepartementet til å sende India-ministeren, Edwin Samuel Montagu, for å diskutere potensialet for en reform. Sammen hadde de oppsynet og ansvaret for innføringen av Montagu-Chelmsford-reformene, som ga større større autonomi til lokale indiske myndigheter og begynnelse på veien mot et fritt India. I et forsøkt på å trå den tynne linjen mellom reform og fortsatt britisk overherredømme over India, innførte Thesiger undertrykkende antiterrorlover til bred motstand fra indiske reformister. Lovene førte til uro i Punjab, som kulminerte i innføringen av unntakstilstand i regionen og Amritsar-massakren til general Reginald Dyer den 13. april 1919. Thesiger støttet initielt Dyer og var treg til å respondere til massakren, men etter at en kjennelse som fordømte Dyers handling, disiplinerte Thesiger til slutt Dyer. Dette ble likevel sett på som for lite og for sent av indiske nasjonalister, slik at Indian National Congress boikottet det første regionale valget i 1920. I tillegg til dette brøt Tredje anglo-afghanske krig ut og Gandhi startet sin første kampanje. Under hans retur til Storbritannia den 15. juni 1921 ble han opphøyet til Viscomte som 1. viscomte Chelmsford av Chelmsford, County av Essex.
Senere liv og ettermæle
I 1924 ble Thesiger, til tross for at han var en livslang konservativ, overtalt til å la seg utnevne til First Lord of the Admiralty i Ramsay MacDonalds sosialdemokratiske regjering. Selv om han ikke ble medlem av Labour, fordi partiet hadde så få medlemmer i Overhuset. Han ble aldri medlem av partiet og aksepterte bare på den betingelsen at marinens størrelse ble holdt på samme nivå, og at han ikke var forventet å delta i politiske regjeringsmøter. Han ble tatt i ed av kong Georg V den 23. januar på Buckingham Palace. Han ble utnevnt til en Kommissær som utøver kontoret Lord High Admiral tre ganger; den 1. april og 15. august 1924 samt 9. oktober 1924. Thesiger var styreformann av Miners' Welfare Committee under gruveindustriloven av 1920 og den kongelige komiteen om gruvedriftinnsyn 1923–24. Etter regjeringens fall i november 1924 pensjonerte han seg fra sitt politiske liv.
I 1926 ble Thesiger utnevnt til Agent-General for New South Wales i London. Årsaken for dette var at under statsadvokat Edward McTiernans besøk i London for å fremføre regjeringens sak i forhold til deres uoverenstemmelse med guvernør Dudley de Chairs motstand til avviklingen av Legislative Council, trengte regjeringen en innflytelsesrik representant i London. Labor Premier, Jack Lang, forklarte at «det var en absolutt nødvendig at staten skulle være representert av en herremann som ville være i nær kontakt med Londons finansmarked». Han tjenestegjorde inntil 1928.
Han ble utnevnt til æresdoktor i juss ved Birmingham University i 1927, æresdoktor i sivilrett av Magdalen College, Oxford University i 1929 og som jussridder av Johanitterordenen (KStJ). Som en «Fellow of All Souls» ble Thesiger Warden av College i 1932.
Familie
Frederic Thesiger giftet seg med Frances Charlotte Guest (22. mars 1869 – 24. september 1957), datter av Ivor Guest, 1. baron Wimborne og Lady Cornelia Henrietta Maria Spencer-Churchill, den 27. juli 1894 i St. George's Church i St. George Street i Hanover Square, London. De hadde seks barn:
Lady Chelmsford ble gjort til storkorsdame av Den britiske imperieordenen (GBE) i 1917 og ble også gjort til Imperial Order of the Crown of India (CI). Lord Chelmsford døde av koronararterie-sykdom den 1. april 1933 i en alder av 64 år. Han etterlot seg sin yngste sønn og fire døtre. Hans eldste sønn, Second Lieutenant Frederic Ivor Thesiger av 87. Brigade Royal Field Artillery, hadde falt i strid i Mesopotamia i 1917. Ved hans død bemerket Brisbane Courier at «hele imperiet lider av tapet av en mann som, over alle ting, ønsket å være en virkelig tjener av folket.» Han var fetter av skuespilleren Ernest Thesiger. I 1982-utgaven av filmen Gandhi, spilte John Mills guvernør Chelmsford.
Til deres ære døpte NSW-regjeringen er ferje i 1910 ved navn «Lady Chelmsford» som en Sydney Harbour Ferry. «Lady Chelmsford» fortsatte sitt virke i havnen inntil 1971 da hun ble solgt. I Melbourne fungerte hun som en cruising-restaurant før hun ble tatt ut av tjeneste og solgt i 2005. Etter å ha blitt en restaurant sank hun i sine fortøyninger i februar 2008 og etter en utstrekt kamp over forsikringsoppgjøret ble skipet ansett ikke mulig å berge og ble brutt i stykker under vann i midten av 2011.