cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eirik Engan
Eirik Engan (født 4. juni 1979) er en norsk musiker og trommeslager. Han er best kjent som trommeslager i det norske bandet Grannes som ble dannet i 2005. Han og vokalisten Ronny Grannes begynte å spille i bandet Sex Gale Menn. Engan kom i det bandet etter at Eskil Brøndbo trakk seg. Engan har også samarbeidet med flere norske artister siden han startet som musiker. Han har bla spilt med Askil Holm, Thomas Brøndbo, Bjarne Brøndbo, Wenche Myhre, Tommy Steine, Børge Rømma, Prundence, Terje Tysland, Petter Øien, Dag Ingebrigtsen, Torstein Flakne, Mona Grudt, Petter Wavold, Becca, Erik Wenneberg Jacobsen, Skei og Pt, Chand Torsvik, DDE og mange flere. Medvirker på utallige studio utgivelser og har erfaring med undervisning i kulturskole. Er også arrangør av store og små events både lokalt og nasjonalt.
Egholm
Egholm er en liten øy i Limfjorden nært Aalborg på Jylland i Danmark. Øya dekker et areal på ca. 6 km², og har 48 innbyggere per 1. januar 2006. Egholm kan nås med en kort fergetur fra Aalborg.
Mandy Haase
Mandy Haase (født 25. juni 1982) er en tysk landhockeyspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun endte på sjuendeplass med det tyske landslaget. Hun tok gull under Sommer-OL 2004.
NVIS
NVIS (engelsk Near Vertical Incidence Skywave ) er et fenomen brukt til å etablere forbindelse i frekvensområdet kortbølge (HF) på korte avstander uten at fenomenet hoppe-over-sonen hindrer forbindelsen. Fenomenet blir særlig brukt i militært og paramilitært samband. En spesiell antenne med nesten vertikal elektromagnetisk utstråling gjør at avstanden mellom jordbølge og rombølge faller bort, og at en hindrer at den såkalte "hoppe-over-sonen" forstyrrer sambandet.
Frekvenser og utbredelse
De mest pålitelige frekvensene for NVIS-kommunikasjon er mellom 1,8 og 8 MHz. Over 8 MHz begynner det å bli tvilsomt om man får forbindelse på denne måten, og nær 30 MHz er det nesten umulig. Brukbare frekvenser blir dikterte av lokale ionosfæriske forhold, og har en sterk systematisk avhengighet av geografisk plassering. Vanlige frekvensbånd som brukes i amatørradio på midtbreddegrader er 3,5 MHz om natten og 7 MHz i dagslys, men eksperimentelt bruk av 5 MHz foregår fremdeles. Militær NVIS-kommunikasjon foregår mest på frekvensene 2-4 MHz om natten og på 5-7 MHz i dagslys.
Optimale NVIS-frekvenser har en tendens til å være høyere mot tropene og lavere mot arktiske regioner. De brukbare frekvensene endres fra dag til natt, fordi sollys forårsaker at det laveste laget av ionosfæren, som kalles D-laget, øker i omfang, noe som forårsaker demping av lave frekvenser i løpet av dagen mens den maksimale bruksfrekvensen (MUF) som er kritiske frekvensen av F-laget stiger med større sollys.
Leonardo De Prunner
Leonardo De Prunner (død 1831) var en italiensk offiser og entomolog.
Han sluttet seg til hæren som offiser på Sardinia. Han var svært interessert i entomologi og mineralogi og tilbrakte sin fritid med å samle naturhistoriske prøver. Prins Carlo Felice (1765–1831) av Savoie, hertug av Genève, senere kong av Sardinia, betrodde han å ordne hans samling med kuriositeter. Stimulert av De Prunner ble det et museum finansiert av fyrstelige ressurser, men også av hans personlige penger. Dette museet er nå kjent som Leonardo Prunner mineralogiske museum i Cagliari.
Jonang
Jonang (tibetansk: ཇོ་ནང, wylie: Jo-nang) er en skole i tibetansk buddhisme. Dens opprinnelse i Tibet kan spores tilbake til Yumo Mikyo Dorje i det 11. århundre, men den ble bedre kjent gjennom Dolpopa Sherab Gyaltsen (1292–1361), en munk som opprinnelig tilhørte Sakya. På slutten av 1600-tallet annekterte den 5. Dalai Lama Ngawang Lobsang Gyatso ( ངག་དབང་བློ་བཟང་རྒྱ་མཚོ་, 1617–1682) skolens kloster, ga det til gelug-skolen og erklærte Jonang som kjettersk.
Jonang gjenopprettet sitt religiøse og politiske senter i områdene til Golokfolket, Nakhi og mongolene i Kham og Amdo, hvor den fikk sitt sete (gdan sa) ved Dzamthangklosteret og har fortsatt sin praksis uten avbrudd frem til våre dager. Omkring 5000 munker og nonner utøver idag sin praksis i utkanten av den historiske Gelug-innflytelse. Deres lære fikk større utbredelse på 1800-tallet da Rimebevegelsen oppfordret til studier av skoler utenfor Gelug-tradisjonen.
Bord na Móna
Bord na Móna er et delvis offentlig selskap i Irland. Det ble opprettet i 1946 som en videreføring av Turf Development Board, Ltd. som hadde vært virksomt siden 1933.
Selskapet er ansvarlig for mekanisert innhøsting av torv fra de store myrområdene sentralt på øya Irland, først og fremst i grevskapene Offaly, Longford og Westmeath og da særlig fra Bog of Allen. Torven brukes i dag i hovedsak til energiproduksjon.
Selskapet har hovedkvarter i Newbridge i grevskapet Kildare.
Den mekaniserte innhøstingen av torv har ført til at store myrområder nå er ødelagt eller truet av ødeleggelse. Bord na Móna koordinerer de irske myndighetenes kampanje for bevaring av gammelt torv- og myrlandskap.
Osmiini
Murerbier (Osmiini) er en gruppe solitære bier som tilhører gruppen buksamlerbier (Megachilinae). Det er beskrevet noe over 1000 arter.
Utseende
Små til middelsstore, forholdsvis slanke, mørkfargede bier, ofte med nokså lange, oppstående, gjerne gulaktige hår. De er slankere bygd enn de fleste andre buksamlerbier. Forvingene har to submarginalceller. Chelostoma-artene er svært slanke, svarte, nærmest maurlignende bier.
Micro Channel architecture
Micro Channel architecture (MCA), også kalt Micro Channel bus, er en tidligere proprietær 16- eller 32-biter parallell databuss for periferienheter som ble utviklet av IBM. Bussen ble introdusert av IBM på IBM Personal System/2 i 1987, og var i bruk frem til midten av 1990-årene. I IBMs datamaskiner erstattet den ISA, og ble selv erstattet av PCI på 1990-tallet.
Podkumok
Podkumok har sitt utspring i Store Kaukasus. Den blir mye brukt til irrigasjon. Det største vannkraftverket i Det russiske keiserriket, kalt Vann-krefter (russisk: Белые угли – Belye ugli), bygget i 1903, lå ved Podkumok nær Jessentuki.
Aage Georg Wallin
Aage Georg Wallin (født 25. november 1914 i Oslo, død 24. august 1996) var en norsk fiolinist. Han studerte med Øivin Fjeldstad fra 1924 til 1936 og med Bjarne Brustad fra 1942 til 1946. Wallin studerte også med J. Vanezeck og Leon Spierer. Han debuterte allerede i 1934. Fra 1942 til 1946 var han førstefiolinist i Oslo Filharmoniske Orkester. Fra 1946 til 1978 var Wallin 1. konsertmester i Kringkastingsorkestret og medlem av Den norske Kammertrio sammen med pianisten Johan Øian og cellisten Arne Novang. Fra 1954 var han medlem av Den norske strykekvartett. Han var også dirigent for Fredrikstad Byorkester 1967 til 1971.
Aage Wallin var gift med operasangerinnen og sangpedagogen Anne Lise Wallin.
Wallin var solist med en rekke norske orkestre og turnerte i utlandet med Den norske Kammertrio. Han underviste også ved Musikkonservatoriet i Oslo.
Seksjon for kildeutgivelse
Seksjon for kildeutgivelse er en enhet i Riksarkivet som beskjeftiger seg med utgivelsen av norsk historisk kildemateriale. Seksjonen har sitt historiske opphav i tre kommisjoner som ble opprettet på 1800-tallet, «Den rettshistoriske kommisjon», «Kommisjonen for Diplomatarium Norvegicum» og «Det Norske historiske Kildeskriftfond». Over disse kommisjonene ble det på 1920-tallet dannet en felles overbygning, som siden ble slått sammen til et eget institutt, før dette i 1991 ble lagt inn under Riksarkivet. Riksarkivet ved Seksjon for kildeutgivelse og dens forløpere utgir og har utgitt en rekke norske historiske kildeskrifter, som samlingen av middelalderlover Norges gamle Love, den store samlingen av norske middelalderdiplomer Diplomatarium Norvegicum, forskjellige jordebøker, regester og lignende.
Historisk bakgrunn
Med 1800-tallets begynnelse og romantikken øket interessen for historie og spesielt for middelalderen. Historiefagets metoder ble forbedret, og man la stor vekt på å få i stand nøyaktige utgaver av historiske kildeskrifter. De ledende historikerne befant seg i Tyskland, hvor man på 1820-tallet begynte utgivelsen av den monumentale kildeskriftsamlingen Monumenta Germaniae historica. Også de andre nordiske landene lå foran Norge når det gjaldt utgivelsen av historiske kildeskrifter. I Danmark hadde Gram og Langebek alt på 1700-tallet lagt planer til et dansk diplomatarium, selv om disse ikke på lenge ble satt ut i livet. J. L. A. Kolderup-Rosenvinges Samling af gamle Danske love begynte å utkomme i 1842, og H. S. Collin og C. J. Schlyter hadde begynt utgivelsen av Sveriges gamle lagar i 1827. Diplomatarium Svecanum begynte å utkomme i 1829.
En av foregangsmennene i Norge var Gregers Fougner Lundh. Han reiste i 1828 til Danmark for å kopiere norske kildematerialer i danske arkiver, og fikk her ideen til å utgi et diplomatarium og en utgave av de norske middelalderlovene. Det ble utgitt en prøve på et Norskt Diplomatarium og utsendt en subskripsjonsinnbydelse, men idéen ble aldri satt ut i livet. Derimot kom han i gang med utgivelsen av de norske lovene med en utgave av Bergens gamle Bylov fra 1829, og han sørget dessuten for at stortinget i 1830 ga bevilgninger til å fortsette utgivelsen av lovene. En annen flittig samler av kilder til Norges historie var Jens Chr. Berg. Han var den første som drev historiske studier i riksarkivet på Akershus slott. Berg lot trykke norske kildematerialer i tidsskrifter som Tophographisk Journal, Juridisk Archiv, Hermoder og Magazin for Danmarks og Norges Beskrivelse, senere i Johan Storm Munchs tidsskrift Saga og i Budstikken, hvor han selv var redaktør.
I 1830 tok Lundh initiativet til stiftelsen av Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie, som skulle ha som hovedoppgave å samle og utgi kildematerialer til norsk historie. Samfunnet utga sitt eget tidsskrift, nemlig Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie, som utkom fra 1833 til 1839. Men det var først på 1840-tallet at det virkelig kom fart i utgivelsen av norske historiske kildeskrifter. Stortinget, som anså slike utgivelser for en nasjonalsak, bidro med bevilgninger, samtidig som det hadde vokst frem en ny generasjon norske historikere som var i stand til å utføre arbeidet: menn som Rudolf Keyser, P. A. Munch og C. R. Unger.
Den rettshistoriske kommisjon
I 1830 søkte Gregers Fougner Lundh Stortinget om penger enten til en utgivelse av norske middelalderlover eller til utgivelse av norske middelalderdiplomer. Stortinget prioriterte utgivelsen av lovene. Utgivelsen av Norges gamle Love, som var forberedt av Fougner Lundh, ble utført av Rudolf Keyser og P.A. Munch i løpet av 1840-årene. Det ble opprettet en egen kommisjon som skulle ha tilsyn med utgivelsen av lovtekster. Denne kommisjonen hadde fra 1922 navnet «Den rettshistoriske kommisjon».
Kommisjonen for Diplomatarium Norvegicum
Siden fant Stortinget også penger til å begynne arbeidet med utgivelsen av middelalderdiplomene. I 1847 utga Christian C. A. Lange og C. R. Unger det første bindet av Diplomatarium Norvegicum, og siden er det blitt utgitt et tjuetalls nye bind. Utgivelsen av Diplomatarium Norvegicum pågår fremdeles. Tilsynet med diplomatariet ble også overlatt til en egen kommisjon, som fra 1922 ble kalt «Kommisjonen for Diplomatarium Norvegicum».
Det Norske Historiske Kildeskriftfond
I 1857 vedtok stortinget at det skulle gis en fast årlig bevilgning til utgivelsen av norske kildeskrifter. Disse pengene la grunnlaget for det norske historiske Kildeskriftfond, som til å begynne med ble forvaltet av riksarkivaren. Fra 1857 var det derfor C. C. A. Lange som ledet arbeidet. Kildeskriftfondets første utgivelse var et bind Norske Samlinger. Lange forberedte også utgivelsen av Norske Rigsregistranter 1523–1600, som utkom i 12 bind fra 1861–1891. Fra 1885 utkom ''Norske regnskaber og jordebøger fra det 16. aarhundrede, og fra 1892 Norske herredags-dombøger''. Av enkeltkilder utga kildeskriftfondet blant annet Flateyarbok (1859–1868), Biskop Eysteins jordebog (1873–1880), Monumenta historica Norvegiæ (1880) og Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574–97 (1885).
Fondets virksomhet ble i mange år (1863–1886) ledet av den konservative historikeren Michael Birkeland, som la særlig vekt på innsamling av kildeavskrifter. Etter at yngre historikere, blant andre Gustav Storm, hadde kritisert fondets virksomhet under Birkelands ledelse, ble det i 1886 ble det opprettet en fast komité, Den norske historiske kildeskriftkommission, som skulle overta forvaltningen av pengene som ble avsatt til kildeutgivelser. Gustav Storm ble komitéens formann. , og beholdt stillingen til sin død i 1903. I 1898 begynte kommisjonen å utgi en serie Historiske Samlinger, et slags historisk tidsskrift som inneholdt forskjellige aktstykker, dagbøker og lignende.
Felles overbygning og sammenslåing
Under forskjellige navn har kildeskriftavdelingen (rådet, instituttet) fortsatt utgivelsen av store serier som var begynt av de tre eldre instansene, slik som Diplomatarium Norvegicum, Norske Herredags-Dombøger, jordebøker og lignende. Blant utgavene som har blitt utgitt i nyere tid finner man Den politiske korrespondanse mellom Frederik Stang og Georg Sibbern 1862–1871, Protokoll for Venstres stortingsgruppe 1883–1940 og Høyres sentralstyreprotokoller 1884–1920.
Idrettslaget Koll
Idrettslaget Koll (stiftet 3. november 1940) er et idrettslag i Oslo. Koll har i dag ca. 1 000 medlemmer, hovedsakelig fra Kringsjå, Korsvoll, Nordberg, Ullevål og Tåsen. Klubben organiserer idrett for barn og ungdom i grenene fotball, friidrett, volleyball, langrenn, orientering, innebandy og skihopp.
Klubben har klubbhus på Kollbanen på Nordberg (rett ved Nordberg kirke) og lokaler i Kringsjåhallen.
Koll er arrangør av terrengløpet Nordmarkstravern og skirennet Kollmila.
Koll er fokusert på bredde og topp. I klubbens nedfelte verdier, heter det at aktivitetene skal ha høy kvalitet. Alle skal oppleve mestring og oppnå prestasjoner gjennom fellesskap og bredde. Koll er et fleridrettslag, slik at barn, ungdom og voksne har et allsidig aktivitetstilbud hele året. Ingen som ønsker å drive med flere idretter, skal føle seg presset til å måtte velge.
Historie
Klubben er opprinnelig en sammenslåing av gutteklubben Troll fra Tåsen og Berg (stiftet i 1936) og en udøpt gutteklubb på Nordberg (konstituert 3.11.1940).
Sammenslåingen skjedde 3. november 1940 og Sigmund Ruud ble valgt til klubbens første formann. Klubben fikk navnet Troll og hadde i starten 67 medlemmer.
Medlemmene de første årene var aktive innen orientering, tennis og skisport. Spesielt var det stor interesse for skihopp i krigsårene og en liten bakke inne i skogen ved Kringsjå ble sentrum for både små og store hoppstjerner. Dette hoppmiljøet ble ført videre i et større hoppanlegg i Skjervenåsen i Maridalen som ble anlagt der i 1943.
Da klubben Troll søkte opptak i Norges Idrettsforbund i 1945, måtte den skifte navn for å unngå forveksling med klubben Troll i Rindal, og navnevalget falt på Koll. Samme året ble klubben tatt opp i Norges Orienterings-forbund og i Norges Skiforbund.
Etter hvert ble nye idretter innlemmet i klubben: guttefotball i 1947, herrehåndball i 1950, friidrett i 1950, jentefotball sent på 60-tallet, volleyball i 1986 og til slutt klatring i 1998. I perioden 1947 til 1956 hadde klubben også en gruppe med bueskyttere. I 2010 startet klubben igjen opp med hopp i Trollbakkene.
Meritter
Volleyball elitelaget til Koll har alltid vært i toppen av norsk volleyball og er per i dag Norges mestvinnende kvinnelag gjennom tidene.
Fra 1990 til 2005 har Koll tatt 9 seriegull (siste 3 årene på rad) og 9 NM-gull med tilhørende kongepokal (siste 6 årene på rad).
I 2012 mottok IL Koll utmerkelsen som ”Årets idrettslag" av Oslo kommune.
Will Rogers
William Penn Adair «Will» Rogers (født 4. november 1879, død 15. august 1935) var en amerikansk cowboy, vaudevilleutøver, humorist, spaltist, samfunnsdebattant, og scene- og filmskuespiller.
Han ble kjent som «Oklahomas favorittsønn». Rogers ble født inn i en fremtredende indianerfamilie i indianerterritoriet (nå en del av Oklahoma). Han reiste verden rundt tre ganger, spilte i 71 filmer (50 stumfilmer og 21 «talkies»), og skrev mer enn 4 000 splater i landsomfattende aviser. I midten av 1930-årene beundret alle amerikanere Rogers. Han var den ledende politiske vittighet i sin tid, og den best betalte filmstjerne. Rogers døde i 1935 sammen med flyveren Wiley Post da deres lille fly styrtet i Nord-Alaska.
Barndom
Rogers ble født på Dog Irion Ranch i Indianerterritoriet, nær dagens Oologah, Oklahoma. Huset han ble født i var blitt bygget i 1875, og var kjent som «det Hvite Huset ved Verdigris River». Hans foreldre, Clement Vann Rogers (1839–1911) og Mary-America Schrimsher (1838–1890) var begge av Cherokee. Rogers vitset med at hans forfedre kom ikke over med «Mayflower», men de «møtte båten». Hans mor døde da Will var 11 år og faren giftet seg på nytt mindre enn to senere.
Rogers var den yngste av åtte barn. Han ble oppkalt etter Cherokee-lederen Col. William Penn Adair. Bare tre av hans søsken, søstrene Sallie Clementine, Maude Ethel, og Kan (Maria) vokste opp
Will Rogers gikk på skole i Willow Hassel i Neosho, Missouri, og Kemper Military School i Booneville, Missouri. Han var en flink student og en ivrig leser av The New York Times, men han droppet ut av skolen etter 10. klasse. Han hevdet senere at han var en dårlig elev, sa at han «hadde studert the Forth Reader i ti år». Han var mye mer interessert i cowboy og hester og lærte å kaste lasso.
Første jobber
Rogers jobbet på Dog Iron Ranch i et par år. Nær slutten av 1901 forlot han og en venn hjemmet med ambisjoner om å arbeide som gaucho i Argentina. De kom i Argentina i mai 1902 og tilbrakte fem måneder i Argentina, forsøkte å bli eiere av en ranch i Pampas. Rogers og hans partner mistet alle pengene sine, og ifølge hans ord, «Jeg skammet meg over å skrive hjem og be om mer» så de to vennene skilte lag og Rogers seilte til Sør-Afrika. Det er ofte hevdet at han tok en jobb med å stjele hester for den britiske hæren, men Boer-krigen var over tre måneder tidligere. Rogers fikk arbeid på James Picciones ranch i nærheten Mooi-elven i Pietermaritzburg-distriktet i Natal.
Rogers viste flere ferdigheter, og var en utrettelig arbeider. Han turnerte med foredrag. The New York Times publiserte hans ukentlig avisspalte fra 1922 til 1935. Fra 1926 ble hans korte «Will Rogers Says» lest av førti millioner avislesere. Han skrev ofte for den eksklusive avisen The Saturday Evening Post hvor Rogers rådet amerikanerne til å omfavne pionertidens verdier av naboskap og demokrati på innenriksfronten, men gå klar av utenlandsk påvirkning. Han tok en sterk, populære innstlling til luftfart, inkludert et militært flyvåpen som hans flygende venn, General Billy Mitchell forsvarte.
Vaudeville
Under en tur til New York besøkte han Madison Square Garden da en villhest brøt ut av scenen og begynte å løpe inn inn i salen. Rogers fikk bundet hesten til publikums store glede. Bragden førte til førsteside oppslag i aviser og ga ham verdifull publisitet og et publikum som ønsket å se mer. Willie Hammerstein så denne vaudeville og signerte kontrakt med Rogers for å opptre med en Ponni på på Victoria Roof som bokstavelig talt var en takterrasse. I det neste tiåret arbeidet Rogers femti uker i året på takterrassen og på byens utallige vaudeville-teatre. I 1908 giftet Rogers seg med Betty Blake (1879–1944), og paret fikk fire barn: i Will Rogers, Jr, Maria Amelia, James Blake, og Fred Stein. Will Jr. ble en helt under første verdenskrig, han spilte med sin far i to filmer og ble medlem av Kongressen. Mary ble en Broadway-skuespiller, og Jim journalist og ranch-eier; Fred døde av difteri i en alder av to år. Familien bodde i New York, men tilbrakte somrene i Oklahoma. I 1911, Rogers kjøpte en 81 mål stor ranch for 500 dollar i nærheten Claremore, Oklahoma, som han hadde til hensikt å bruke suom pensjonist.
Høsten 1915 begynte Rogers å dukke opp i Florenz Ziegfelds Midnight Frolic show. Denne revy begynte ved midnatt i øverste etasje, en nattklubb i Ziegfelds New Amsterdam Theatre og tiltrakk seg mange innflytelsesrike—og vanlige tilskuere. På denne tiden hadde Rogers raffinert sin forestilling. Hans monologer om dagens nyhetene fulgte samme rutine hver kveld. Han dukket opp på scenen i sitt cowboy-antrekk, nonchalant svingte han sin lasso, og sa, «Vel, hva skal jeg snakke om? Jeg har ikke fått noe morsomt å si. Alt jeg vet er det jeg leste i avisene» Han vitset om hva han hadde lest i dagens aviser. Setningen «Alt jeg vet er hva jeg leser i avisene» er ofte feilaktig beskrevet som Rogers' mest berømte, det var faktisk hans åpningsord
Hans opptreden på New Amsterdam gikk frem til 1916, og Rogers økende popularitet førte til et engasjement på den mer berømte Ziegfeld Follies. På dette stadiet var Rogers' opptreden strengt fysisk, en vising av dristig ridning og smarte triks med sin lasso. Han oppdaget at publikum identifiserte cowboyen som den erketypiske amerikaner—utvilsomt hjulpet av Theodore Roosevelt's bilde som cowboy. Rogers cowboy var en fri mann uten institusjonelle begrensninger, uten byråkrati. Da han kom tilbake til USA og arbeidet han ned Wild West show la han merke til at publikum var like fascinert av hans Oklahoma triks. I 1916 var han en stjerne i Ziegfelds Follies på Broadway, og han flyttet til satire. Under en forestilling med President Woodrow Wilson tilstede, improviserte han en «setning» fra presidentens politikk som fikk Wilson, og hele salen til å juble, og han viste sine bemerkelsesverdige ferdigheter i vittig kommentarer om aktuelle hendelser.
En lederartikkel i New York Times sa at «I Will Rogers i dårskap viderefører en tradisjon fra Aristofanes, og er ikke uverdig». Rogers Begynte med også med stumfilmer, spilte for Samuel Goldwyn's selskap Goldwyn Pictures. Han gjorde sin første stumfilm, Laughing Bill Hyde, filmet i Fort Lee, New Jersey, i 1918. Mange tidlige filmer ble tatt opp i nærheten av New York så Rogers kunne gjøre filmopptak, men fortsatt øve og opptre i The Follies. Han opptrådte i de fleste av Foliies fra 1916 til 1925.
Borgerkrigen på Sri Lanka
Den etniske konflikten på Sri Lanka er en strid mellom den singalesiske majoriteten (ca. 74 % av befolkningen) og den tamilske minoriteten (ca. 18 % av befolkningen) i Sri Lanka. Regjeringen som representerte den singalesiske majoriteten vant en militær seier i konflikten 18. mai 2009. The Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE) kjempet for et hjemland for den tamilske minoriteten i nord- og østdelene av Sri Lanka i en konvensjonell krig. Etter frigjøringen fra kolonimakten Storbritannia i 1948 ble forholdet mellom de to største befolkningsgruppene stadig mer anstrengt. Siden «Black July» i 1983 har det vært væpnede stridigheter, for det meste mellom regjeringsstyrkene og separatistbevegelsen LTTE, ofte kalt tamiltigrene.
Will Rogers
Filmer
Hollywood oppdaget Rogers i 1918, og Samuel Goldwyn ga ham tittelenrollen i Laughing Bill Hyde. En treårskontrakt med Goldwyn, på tre ganger Broadwaylønn, førte til at Rogers flyttet vestover. Han kjøpte en ranch i Pacific Palisades og sette opp sitt eget produksjonsselskap. Mens Rogers likte å spille stumfilmer som hadde sine åpenbare begrensninger, stillhet—ikke det sterkeste medium for ham, etter å ha fått sin berømmelse som en kommentator på scenen. Det hjalp litt at han skrev flere av de mange gode setninger som ble vist i filmene hans. I 1923 startet han en ett-års periode for Hal Roach og laget 12 filmer, Blant filmene han laget i 1924 var to regissert av Rob Wagner: Teo Wagons Both Covered Going Congress og Our Congressman. Han laget to andre stumfilmer og en reisebok-serie i 1927, og kom ikke tilbake til skjermen før hans tid i "talkies' begynte i 1929.
Borgerkrigen på Sri Lanka
Såvel LTTE som regjeringshæren har blitt beskyldt for brudd på menneskerettighetene samt anvendelse av barnesoldater. Ifølge FN døde mellom 80,000 og 100,000 mennesker.
Bjørgulv Braanen
Bjørgulv Braanen (født 14. november 1956 i Fredrikstad) er en norsk journalist og pressemann, fra 2002 til 2018 ansvarlig redaktør for Klassekampen.
Borgerkrigen på Sri Lanka
Som en av verdens dødeligste væpnede konflikter, har den forårsaket betydelige skader på befolkning, miljø og landets økonomi. Hundretusener har flyktet, spesielt tamiler til Europa og Canada, men også til India. LTTE har gjennomført terrorangrep på militære, politiske og sivile mål som den meste fiendtlige innstilte parten i krigen, og ble erklært som terroristorganisasjon og deretter forbudt i tretti land, som USA, Japan, Brasil, Australia, Canada og landene i EU. I februar 2002 ble det ved hjelp av megling fra Norge undertegnet en våpenhvileavtale som ble overvåket av Sri Lanka Monitoring Mission (SLMM), en nordisk sivil observatørstyrke. Dette var oppfattet som en mulighet for varig fred etter lang tids blodige stridighetene.
Will Rogers
Filmer
Han gjorde 48 stumfilmet, men med lydfilmen i 1929, ble han en topp stjerne der også Hans første lydefilm, They Had to Se Paris (1929) gav ham til slutt anledning til å utøve sin verbale magi. Han spilte en vadmel bonde (State Fair) i 1933, en gammeldags lege (Dr. Bull) i 1933, banksjef i en liten by (David Harum) i 1934, og en rustikk politiker (Judge Priest) i 1934. Han var også med i County-Chairman (1935),'"Steamboat Round the Bend (1935), og In Old Kentucky'' (1935). Hans favorittregissør var John Ford.
Borgerkrigen på Sri Lanka
Etter sammenbrudd av fredsforhandlinger i 2003 blusset imidlertid konflikten opp igjen. I januar 2008 sa regjeringen opp fredsavtalen, men partene hadde da i praksis vært i krig med hverandre det seneste halvannet året. I løpet av denne perioden ble hundrevis av militære og sivile på begge sider drept. Ifølge SLMM brøt begge parter våpenhvilen; LTTE gjennomførte flere selvmordsangrep og utløste claymoreminer, mens regjeringsstøttede dødsskvadroner likviderte mennesker mistenkt for samarbeid med tamiltigrene.
Bjørgulv Braanen
Bakgrunn og virke
Braanen er utdannet som faglært sveiser etter å ha gått i lære ved Nylands verksted og har også grunnfag i historie. Han var tidligere leder i Yrkesskoleelevenes- og lærlingenes interesseorganisasjon (YLI) og Rød Ungdom.
Will Rogers
Filmer
Rogers opptrådte 21 spillefilmer sammen slike kjente utøvere som Lew Ayres, Billie Burke, Richard Cromwell, Jane Darwell, Andy Devine, Janet Gaynor, Rochelle Hudson, Boris Karloff, Myrna Loy, Joel McCrea, Hattie McDaniel, Ray Milland, Maureen O'sullivan, ZaSu Pitts, Dick Powell, Bill «Bojangles» Robinson, Mickey Rooney, og Peggy Tre. Han ble tre ganger regissert av John Ford. Han dukket opp i tre filmer med sin venn Stepin Fetchit (alias Lincoln T. Perry): David Harum (1934), Judge Priest (1934) og The County Forman (1935).
Borgerkrigen på Sri Lanka
Etter at den voldelige situasjonen eskalerte fra slutten av 2005, brøt åpen krig ut på nytt i juni–juli 2006 da LTTE stengte slusene i Mavil Avu i øst. Regjeringen lanserte en rekke militære offensiver som i løpet av 2007 drev ut tamiltigrene fra det østlige Sri Lanka og deretter i 2008 den nordvestlige delen av øya langs vestkysten. I november 2008 hadde regjeringsstyrkene klarte å ta seg fram til de tamilske opprørernes «hovedstad» Kilinochchi. Etter meget blodige sammenstøt fra november 2008 til januar 2009 klarte soldatene i regjeringshæren å ta kontroll over Kilinochchi, Paranthan og Elefantpasset.
Will Rogers
Filmer
Rogers jobbet på Dog Iron Ranch i et par år. Nær slutten av 1901, han og en venn forlot hjemmet med ambisjoner om å arbeide som gauchos i Argentina. De kom i Argentina i mai 1902, og tilbrakte etter fem måneder i Argentina, forsøkte å bli eiere av en ranch i Pampas. Rogers og hans partner mistet alle pengene sine, og i hans ord, «jeg skammet meg over å skrive hjem og be om mer,» så de to vennene skilte lag og Rogers seilte til Sør-Afrika. Det er ofte hevdet at han tok en jobb for å stjere hester for den Britiske Hæren, men Boer-Krigen var over tre måneder tidligere. Rogers fikk faktisk arbeid på James Piccione's ranch i nærheten Mooi-elven i Pietermaritzburg - distriktet i Natal.
Borgerkrigen på Sri Lanka
Tamiltigrene led alvorlige militære nederlag i Mullaittivu-distriktet nordøst i landet. I kjølvannet av dette inntok regjeringssoldatene de sikre sonene for internflyktningene, og opptil 115 000 internt fordrevne flyktninger kom seg ut 3. mai 2009. Samtidige ble tamiltigrene jaget inn på en halvøy mellom Nanthikandal-lagunen i vest og Det indiske hav i øst med byen Mullaittivu under regjeringens kontroll i sør. 17. mai hadde regjeringsstyrkenes sluttoffensiv presset inn tamiltigrene i en enklave på 0,24 km² territorium, og etter all sannsynlighet ble majoriteten av de gjenværende 50 000 internflyktninger i den tredje og siste sikkerhetssonen evakuert fra kampsonen.
Tamiltigrene sa allerede lørdag 16. mai at de ville legge ned våpnene, men nektet å overgi seg til regjeringsstyrkene som inntok enklaven vest for Vellamullivaikka, og kom inn i en rasende kamp som sluttet morgenen 18. mai. LTTEs politiske og militære ledelse skal ha blitt utslettet, og ubekreftede opplysninger påstår at LTTEs leder Velupillai Prabhakaran ble drept under sluttstridighetene. Krigen er formelt betraktet som avsluttet, men konflikten som er grunnlaget for krigen er fremdeles ikke løst.
Bjørgulv Braanen
Bakgrunn og virke
Han var redaktør av Røde Fane fra 1983 til 1985 og layoutsjef og journalist i Klassekampen mellom 1984 og 1990. Etter dette jobbet han i Dagens Næringsliv fra 1990 til 2000 som journalist, vaktsjef og leder for «Etter Børs»-seksjonen. Han var redaksjonssjef i Klassekampen fra 2000 til 2002 og ansvarlig redaktør fra 2002 til 2018.
Will Rogers
Aviser og magasiner
Rogers viste flere ferdigheter, og var en utrettelig arbeider. Han turnerte med foredrag The New York Times syndikert hans ukentlig avisspalte fra 1922 til 1935. Going Daily i 1926, hans korte «i Will Rogers Says» nådde førti millioner avislesere. Han skrev ofte for masse-sirkulasjon eksklusive magasinet The Saturday Evening Post hvor Rogers rådet amerikanerne til å omfavne the frontiertudens verdier av naboskap og demokrati på innenriksfronten, men gå klar av utenlandske påvirkninger. Han tok en sterk, populære innstilling til luftfart, inkludert et militært flyvåpen som hans flygende kompis General Billy Mitchell til forsvart
Borgerkrigen på Sri Lanka
Etnisk konflikt i kolonitiden
Selv om det i førkolonial tid (før 1500) var stadige konflikter mellom grupper i India og Sri Lanka, så var det også samarbeid og samgifte. Det var lokale kongedømmer i Kotte, Kandy og Jaffna, de to første var buddhistiske mens kongen i Jaffna var tamil og hindu.
Bjørgulv Braanen
Bakgrunn og virke
Bjørgulv Braanen ble i 2005 utpekt til en av Norges ti viktigste intellektuelle av Dagbladet. Året etter fikk han Fritt ord-prisen for 2006 «for sitt fremragende bidrag til seriøs politisk journalistikk i samvirke med medarbeiderne i Klassekampen». Han ble kåret til årets redaktør av Oslo Redaktørforening i 2009. Han fikk Nynorsk redaktørpris for 2014.
Eide kirke
Eide kirke kan ha flere betydninger:
Bjørgulv Braanen
Bakgrunn og virke
Han er gift med Morgenbladets kulturredaktør Lena Lindgren.
Will Rogers
Reiser
Fra ca 1925 til 1928, Rogers reiste lengden og bredden av USA på «foredragsturne». (Han begynte sitt foredrag med å påpeke at «En humorist underholder, og en foreleser irriterer.») I løpet av denne tiden ble han den første sivile som fløy fra kyst til kyst med piloter som flyr post i tidlig air mail flyreiser. The National Press Club kalt ham «den store Ambassadør av United States». Han besøkte Mexico City, sammen med Charles Lindbergh, som gjest hos ambassadør Dwight Morgon. Rogers ga en rekke etter-middag, taler, ble en populær kongress-taler, og ga dusinvis av fordeler for ofre for flom, tørke og jordskjelv.
Borgerkrigen på Sri Lanka
Etnisk konflikt i kolonitiden
Under britisk styre var det utstrakt immigrasjon av indiske tamiler fra dagens Tamil Nadu, de ble tvunget til å arbeide som teplukkere på plantasjene i det sentrale høylandet rundt Kandy. Selv om tamilene i høylandet snakker samme språk som tamilene i nord og øst på øya regner de seg som en egen gruppe. Disse indiske tamilene ble ikke absorbert inn i den lokale kulturen av singalesiske sort på det sentrale høylandet fordi de britiske plantasjeeierne ikke ønsket fraternisering mellom de innførte plantasjearbeiderne og de innfødte bøndene som hadde mistet mye av deres land til europeerne og andre sosiale grupper. Men deres tilstedeværelse på tidligere singalesisk-befolkede strøk som hadde vært et kulturelt kjerneområde i århundrer, skulle i senere tid ledet til stor disputt og krangling over den innvandrede minoriteten av indiske tamilene som i 1911 utgjort 12,9 % av øyas befolkning. Agrarøkonomien i Ceylon utgjort hoveddelen av den økonomiske kapasiteten og dermed satt de indiske tamilene med en betydelig økonomisk rolle. Men deres politiske medvirkning forble minimalt i sammenligning med de srilankiske tamilene som i forhold til deres befolkningsandel tok en uforholdsmessig andel av den politiske makten på Ceylon.
En «strukturelle ubalanse» hadde oppstått med tamilene som i kolonitiden var blitt overrepresentert i de ceylonske administrasjonene som bestyret den britiske kolonien, f.eks i 1925 var siviladministrasjonen fordelt etter de etniske gruppene ned til 43,6 % for singaleserne og 20,5 % for tamilene, selv om befolkningsandelene var på 67 % og 11 %. Den aristokratiske gruppen kalt «førsteklasses vellala» med bosted på Jaffna-halvøya ble omdannet til en utvetydelige elitegruppe med størst hovedvekt på undervisning og avanserte utdannelse av de britiske kolonimyndighetene og de protestantiske misjonærene. Samtidig hadde britene praktiserte forskjellsbehandling av lavlands-singaleserne og høylands-singaleserne så den samlende andelen befolkningsmessige sett ble redusert i forhold til det nye tamilske fellesskapet som kobles sammen med de indiske tamilene og de tamilspråklige muslimene i spørsmålet om representasjon i administrasjonene og rådforsamlingen. Et minne om «dominerende fellesskap» oppsto hos både tamilene og singaleserne. En dualistiske og etniske identifikasjon av de etniske gruppene i et samfunn som hadde vært basert på kaste og klasse som sosial og politisk identitet, var skapt fram.
Will Rogers
Reiser
Hans opptreden på New Amsterdam gukk frem til1916, og Rogers økende popularitet førte til et engasjement på den mer berømte Ziegfeld Follies. På dette stadiet var Rogers' opptreden strengt fysisk, en visning av dristig ridning og smarte triks med sin lasso. Han oppdaget at publikum identifisert cowboyen som den erketypiske amerikaner—utvilsomt hjulpet av Theodore Roosevelt's bilde som cowboy. Rogers cowboy var en fri mann uten institusjonelle begrensninger, uten byråkrater. Da han kom tilbake til USA og arbeidet han ned Wild West show, la han merke til at publikum var like fascinert av han Oklahoma triks. I1916 var han en stjerne i Ziegfelds Follies på Broadway, og han flyttet inn satire ved å omforme den «Ropin » Fool" til «Talkin' fool». Under en forestilling med President Woodrow Wilson tilstede, improviserte han en «stek» av presidentens politikk som fikk Wilson, og hele salen til å juble og han viste sine bemerkelsesverdige ferdigheter i vittig kommentarer om aktuelle hendelser.
Borgerkrigen på Sri Lanka
Etnisk konflikt i kolonitiden
De første motsetningene omkring denne «strukturelle ubalansen» hadde likevel ikke vært mellom singaleser og tamiler, men mellom singaleser og muslimer i 1915. Muslimene var fratatt deres muligheter om å delta i maktfordelingen og medvirkning mens de buddhistiske singaleserne var meget frustrert over deres reduserte betydelighet i forhold til de andre religioner, spesielt den protestantisk-kristne gjennom den britiske kolonimakten. Britene forskjellsbehandlet de ulike religiøse grupper og gav de kristne vesentlige fordeler som privilegier mens muslimer var skjøvet helt ut og de buddhistiske generelt oversett. Dette var med på å danne grunnlaget for en buddhistiske bevegelse for singalesiske selvstendighet og selvidentitet som av og til gikk over i militante retning. Opptøyene i 1915 ført tamilene med deres representant Ponnambalam Ramanathan og singaleserne nærmere hverandre, og dette ble et felles bakgrunn for en selvstendighetsbevegelse kalt Ceylon National Congress (CNC) som var grunnlagt i 1919 med en tamiler som den første president av kongressen i Ceylon.
Will Rogers
Reiser
Radio var spennende nytt medium, og Rogers ble en stjerne er det så godt, resirkulering sin avis stykker. Fra 1929 til 1935, han laget radioprogrammer for Gulf Oil Company. Dette ukentlig søndag kveld show, The Gulf Headliners ble rangert blant topp radio-programmer i landet. Siden han lett rambled fra en gjenstand til en annen, som reagerer på hans studio publikum, han ofte mistet oversikten over halvparten-timers fristen i hans tidligste sendinger, og var kuttet av i midten av en setning. For å korrigere for dette, er han hadde i en vind-up vekkerklokke, og sin on-air summende varslet ham til å begynne å pakke opp sine kommentarer. Av 1935, hans show ble annonsert som «i Will Rogers og hans berømte Vekkerklokke».
Borgerkrigen på Sri Lanka
Etnisk konflikt i kolonitiden
Introduksjonen av territoriale representasjon i begynnelsen av 1900-tallet ledet til spenning mellom tamilene og singaleserne i årene etter 1919, spesielt etter 1921. Guvernør William Manning innførte de første valgprosessene basert på territoriale representasjon, dette mente at singaleserne som majoriteten vil ha en klar overlegenhet i antall representanter. Den tamilske eliten kunne ikke ignorerte en slik sannsynlige overvekt av singalesiske representasjon og forsøkt å gjenreise deres tidlige dominerende stilling blant annet ved å forlange særrettigheter i den vestlige provinsen medregnet hovedstaden Colombo. Et brudd oppsto og den tamilske lederen Ponnambalam Arunachalam, Ramanathans bror, marsjerte ut av kongressen i harme over den singalesiske motstanden kort etter valgene.
Will Rogers
Politikk
En lederartikkel i New York Times skrev at «Will Rogers i Dårskap viderefører en tradisjon fra Aristofanes, og er ikke uferdig». Rogers begynte også med stumfilmer, spilte for Samuel Goldwyns selskap Goldwyn Pictures. Han gjorde sin første stumfilm, Laughing Bill Hyde, filmet i Fort Lee, New Jersey, i 1918. Mange tidlige filmer ble tatt opp i nærheten av New York så Rogers kunne gjøre filmopptak, men fortsatt øve og opptre i The Follies. Han opptrådte i de fleste av Follies fra 1916 til 1925.
Borgerkrigen på Sri Lanka
Etnisk konflikt i kolonitiden
Manning hadde manipulerte fram et oppbrudd som påvirket selvstendighetsbevegelsen, men de langvarige konsekvensene var ved dette tidspunktet ikke synlig. Dette ble forverret ved at Manning gav tamilene særrettigheter ved å fordele tre seter i rådforsamlingen til tamilene «for å sette singaleserne på deres plass» i 1924 etter en ny konstitusjon var innført. Guvernørens splitt-og-hersk metodene i 1920-årene hadde skapt fram sterke politiske motsetninger mellom de ulike grupper på Ceylon.
Pulaski County (Virginia)
Pulaski County er et fylke i den amerikanske delstaten Virginia.
Will Rogers
Politikk
Rogers var en trofast demokrat, men han støttet også republikanske Calvin Coolidge. Demokraten Franklin D. Roosevelt var hans favoritt. Selv om han støttet Roosevelts New Deal, kunne han like gjerne spøke om den: Rogers virket som goodwill-ambassadør til Mexico, og en kort periode som borgermester i Beverly Hills. California da byen ble stiftet, og dermed var han første borgermester «Borgermester» var bare en seremoniell opptreden som Will mere vitset med enn å drive politikk. Midt i den store depresjonen, provosert av Washingtons manglende evne til å brødfø folket, bega han seg ut på en landsofattende tur for Røde Kors.
Presidentvalget i 1928
Rogers mente alle kampanjer var tull. For å bevise poenget stilte han i en lissom-kampanje for presidentvalget i 1928. Hans eneste poenger var hentet fra Life, et ukentlig humormagasin. Rogers stilte som «sofavelger» for «Anti-Køyeseng Partiet». Hans eneste kampanje var løftet om at hvis han ble valgt, ville han trekke seg. Hver uke, fra Memorial Day gjennom valgdagen, karrikerte Rogers direkte på farseaktig humor alvorlig politikk. På valgdagen ble han erklært vinner og trakk seg.
Adriano Celentano
Adriano Celentano (født 6. januar 1938 i Milano) er en italiensk sanger, låtskriver, komiker, skuespiller, filmregissør og TV-vert.
Borgerkrigen på Sri Lanka
Etnisk konflikt i kolonitiden
I mellomkrigstiden hadde en etniske identitet basert på separate fellesskapsbegrep blitt skapt først hos tamilene som forsøkt å beholde deres privilegier og særrettighetene som den dominerende faktoren, kort etter kongressen brøt opp ble flere tamilske politiske organisasjoner grunnlagt, først Tamil Mahajana Sabhai i august 1921 og deretter Ceylon Tamil League av Arunachalam i 1923. Formålet var for å bevare det tamilske fellesskapet som en minoritet truet av den singalesiske majoriteten som søkte dominans på Ceylon. Arunachalam forfekte konseptet omkring en tamilsk stat ved navn «Tamil akam» (Tamilernes land) med øyemed for en klar separatisme av landet i en tamilsk og en singalesiske del. På dette tidspunktet hadde sørlige India sett en dravidiske vekkelse med nasjonalistiske ringvirkninger og dette inspirerte Arunachalam til å forestille seg en tamilsk stat der den tamilske eliten kan sikret seg sin dominerende stilling. Singaleserne var ikke sent med å reagere, i 1925 hadde høyland-singaleserne grunnlagte deres egne politiske organisasjon, Kandyan National Assembly (KNA) som forlangte skapelse av en føderal stat i Ceylon med regionalt selvstyre. Lavland-singaleserne fremdeles beholdte CNC-kongressen. Ideen om føderalismen ble raskt akseptert av ikke-tamilske politikerne og fikk støtte av den nye guvernøren, Hugh Clifford.
Men igjen intervenerte den britiske kolonimakten med utgangspunktet i London i de politiske forholdene på Ceylon, den såkalte Donoughmore-komiteen som i 1931 innført universell stemmerett og folkestyre basert på stemmevelgernes foretrekkelse i skarp strid med både singalesiske og tamilske elite som av ulike grunner nektet å akseptere en ny konstitusjon med bred folkelige representasjon gjennom stemmerett. Dette skjerpet den etniske dimensjonen og gjort de indiske tamilene som hele tiden beholdt deres identitet som en innvandrergruppe, til et ytterlig alvorlig stridsspørsmål av demografiske karakter. Tamilene som hadde allerede blitt en minoritet tross deres privilegier, satt seg sterkt mot reformen fordi de fryktet at lavkastetamilene skulle bryte politisk sett med høykasteeliten. Ramanathan dro til Storbritannia for å argumentere mot reformen, men mislykkes fordi den britiske kolonimakten vil ha self-government eller vidtrekkende selvstyre basert på demokratiske styresett med valgdemokrati på tvers av kaste, klasse og etnisitet på Ceylon. Det srilankiske parlamentet som ble valgt inn i 1931 hadde 46 seter for de som blir valgt inn og åtte seter for de som ble nominert, 56 % gikk til singaleserne mens bare fem seter gikk til tamilene.
Den politiske demokratiseringen av den britiske kolonien Ceylon skapte den nåværende staten i dag, men også større spenninger mellom de største gruppene i staten. Den etniske identiteten som hadde begynte med tamilene, spredt seg også til singaleserne som fikk deres første felles representant i Solomon Bandaranaike i 1937 etter han hadde grunnlagt partiet Sinhala Maha Sabha (SMS) ut av CNC-kongressen, også som en reaksjon mot G.G. Ponnambalam fra All Ceylon Tamil Congress (ACTC)s krav om «femti-femti» representasjon. Dette kunne ikke aksepteres av singaleserne og de andre gruppene. Den tamilske elitens krav blir blankt avslått også av den britiske kolonimakten som nedsatte den såkalte Soulbury-komiteen i 1944 for å vurdere en ny konstitusjon for Ceylons forekommende selvstendighet. Lord Soulbury som ledet komiteen støttet på så sterk motstand fra den tamilske eliten at det bare skapte enda flere friksjoner med den singalesiske bevisstheten, Bandaranaike fordømte Ponnambalams forsøk på å sabotere landets progressive utvikling mot politisk selvstendighet på det sterkeste. Tamilene på sin side uttrykket stor misnøye med Soulbury-komiteens konklusjonene om å gi Ceylon selvstendighet med en ny konstitusjon.
Sri Lanka ble selvstendig den 4. februar 1948 med Don Stephen Senanayake som landets første statsminister, men det var et land med alvorlige og dype splittelser innad i eliten langs etniske skillelinjer og flere alvorlige spørsmål som vekket strid, spesielt omkring de indiske tamilene på det sentrale høylandet. Tanker om en tamilske separatisme hadde blitt luftet ut og dette vant anerkjennelse i den tamilske eliten.
Selvstendighet
Da Ceylon fikk selvstendighet i 1948 (landet endret navn til Sri Lanka i 1972) ble tamilene i høylandet utsatt for et sterkt press for å reise tilbake til India. De fikk i begynnelsen ikke fulle statsborgerlige rettigheter, og mange ble sendt tilbake til Tamil Nadu etter avtale med den Indiske regjeringen. Den singalesiske majoriteten innså at tamilene under britene hadde fått en uforholdsmessig stor andel av stillinger i statsadministrasjonen. Grunnlaget for dette var basert på at tamiler tradisjonelt har lagt stor vekt på utdanning, og mange tamiler behersket engelsk godt.
Språkspørsmålet ble etterhvert en kime til strid. Under det britiske koloniherredømmet hadde engelsk vært det foretrukne språket for statsadministrasjonen, men både før og etter selvstendighet var det opprinnelig sterk støtte for at både sinhalesisk og tamilsk skulle bli offisielle språk. Før valget i 1956 hadde den unge ambisiøse politikeren Solomon Bandaranaike brutt med regjeringspartiet UNP og etablert et nytt, SLFP. Bandaranaike gikk deretter til valg på slagordet Sinhala only (kun singalesisk). Bandaranaikes parti vant en knusende seier og innførte singalesisk som landets offisielle språk, under sterke protester fra tamilene. Den singalesiske mobben angrep tamiler, og over ett hundre mennesker ble drept; de fleste tamiler.
Dette var begynnelsen på et tiår som skulle bli dominert av en rekke voldelige politiske konfrontasjoner. De alvorlige uoverensstemmelsene blant den politiske ledelsen på grunn av deres miljø i både den singalesiske majoriteten og den tamilske minoriteten, ledet raskt til politisk motivert vold og opptøyer langs de etniske skillelinjene. Samtidig så den nylig erklærte selvstendige øya en befolkningseksplosjon i etterkrigstiden, noe som førte til en ny generasjon av utdannede, arbeidsledige og frustrerte unge mennesker. Disse menneskene fant sin støtte gjennom politiske organisasjoner som oppmuntret til forenklede løsninger av revolusjonær karakter, noe som appellerte til stor tilslutning og lojalitet.
Tamilsk kamp starter
Tamilene tok opp den politiske kampen mot den urettferdige språkloven, og i 1958 inngikk Bandaranaike et kompromiss om det med tamilske politikere. Det kom til å koste han dyrt, han ble samme år myrdet av en buddhistisk munk. Hans kone, Sirimavo Bandaranaike tok over som statsminister, verdens første kvinnelige. Mange tamiler støttet Federal Party, men resultatene var magre; den singalesiske majoriteten var mot en føderal løsning på problemet med minoritetenes rettigheter.
I 1972 dannet Federal Party sammen med flere andre tamilske partier Tamil United Front, for å styrke tamilenes kamp for likeverd. Manglende fremskritt førte til en ytterligere skjerping av konflikten; i 1976 krevde partiet i en resolusjon en uavhengig tamilsk stat og endret navnet til Tamil United Liberation Front – TULF.