cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berengária av Portugal
Berengária av Portugal (født ca. 1194, død ca. 1221) var en portugisisk prinsesse, femte datter av kong Sancho I av Portugal og Dulce Berenguer av Barcelona, som ble dronning av Danmark som ektefelle av Valdemar Seier. Hun ble mor til de senere danske kongene Erik, Abel og Kristoffer. Hennes andrefødte var en pike, Sofie.
Berengaria var den yngste datteren av kong Sancho I av Portugal og var kusine til dronning Berengaria av Navarra, hustru til Rikard Løvehjerte av England. Begge var navngitt etter deres bestefar, grev Berenguela av Barcelona. Prinsessen ble introdusert for kong Valdemar gjennom hans søster, Ingeborg av Danmark (fransk dronning) som var gift med kong Filip II August av Frankrike, en annen fetter av Berengaria.
Valdemars første hustru, prinsesse Margrethe av Böhmen, senere kjent som dronning Dagmar, hadde vært meget populær i Danmark, kanskje på grunn av hennes blonde utseende som fikk henne til å se dansk ut. Dronning Berengaria var absolutt motsatt, mørkøyd, svart som en ravn i håret, men likevel en skjønnhet i egen rett. Danskene skrev sanger om den nye dronningens skjønnhet, men samtidig bebreidet de henne for de tunge skattene. Skattene gikk dog ikke kun til dronningen, men til kongens krigsinnsats. Danskene sørget fortsatt over den milde dronning Dagmar, se sangen Dronning Dagmars død, og det gjorde det vanskelig for den nye dronningen fra Portugal å vinne velviljen til sine nye danske undersåtter.
I løpet av sine år som gift med dronning Berengaria var Valdemar stadig i krig. I 1219 dro han på et seierrikt krigstokt til Estland. Fra denne ekspedisjonen oppsto legenden om da det danske flagget første gang kom til danskene ved å falle ned fra himmelen og således inspirerte danskene til seier.
Etter å ha født tre framtidige konger døde Berengaria i barsel i 1221 da hun var 31 år gammel. Dronning Berengaria er gravlagt i St. Bendts kirke i Ringsted. Ved hennes side ligger kong Valdemar og hans første dronning, Dagmar, er gravlagt på hans motsatte side.
Da Berengarias grav ble åpnet i 1885 fant man hennes tykke hårflette, hennes kranium («ædelt formede hovedskal») og fint bygde legemsknokler. Berengarias navn, på dansk navngitt som Bengerd, og som synes å ha hatt en hard klang som har kanskje bidratt til at hun i senere folkeviser har blitt skildret som stolt, hard og ond, – en motsetning til Valdemars første dronning Dagmar. Historieforskningen har ikke funnet noe støtte for at Berengaria skulle ha manglet Dagmars edle karakter.
Etterkommere
Paret fikk fire overlevende barn
Jan Fredrik Christiansen
Jan Fredrik Christiansen (født 5. april 1942 i Lebesby i Finnmark) er en norsk trompetist og tidligere professor ved Norges Musikkhøgskole.
Aldegondabreen
Aldegondabreen er en 7,5 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard. Den er rundt 4,5 km lang og ligger ved Hermod Petersenfjellet (588 m), Christensenfjella (682 m) og Qvigstadfjellet (770 m). Breen går i nordøstlig retning mot den sørlige delen av Grønfjorden, nordvest på Nordenskiöld Land.
Jan Fredrik Christiansen
Jan Fredrik Christiansen studerte trompetspill med Harry Kvebæk, William J. Overton i London og Adolph Herseth i Chicago. Etter ett år som 2. trompetist ved Den Norske Operas Orkester ble han i 1966 ansatt i Oslo Filharmoniske Orkester der han var orkesterets solotrompetist fra 1973 til 2007.
Aldegondabreen
Breen er oppkalt etter prinsesse Aldegonda av Braganza.
Radicali Italiani
Radicali Italiani (Italienske radikalere) er et italiensk liberalt og antiklerikalt politisk parti. Partiet ble grunnlagt den 14. juli 2001, men har historiske forløpere i Partito Radicale, Lista Pannella og Lista Bonino.
Aldegondabreen
Breen ligger i forkastningen mellom Det sørvestlige terreng med grunnfjell i vest, og Spitsbergens sentrale tertiære basseng med sedimenter i øst. Breen heller nedover forkastningen.
Jan Fredrik Christiansen
Utgivelser
Sammen med Aline Nistad har Christiansen utgitt to samlinger med duetter for trompet og trombone. Begge med demo-cd innspilt av utgiverne (lyd Thor Bjørn Neby):
Johann Hermann Schein
Johann Hermann Schein (1586–1630) var en tysk dikter, thomaskantor og komponist fra tidligbarokken.
Schein var en av de første innen tysk musikk som tok i bruk de stilistiske innovasjonene som ble gjort i Nord-Italia tidlig på 1600-tallet.
Liv
Scheins far, den evangeliske pastoren Hieronymus Schein, døde tidlig og gutten flyttet med sin mor til Dresden. Fra 1608 til 1612 studerte han rettsvitenskap ved Universität Leipzig. Han ser ut til å ha tatt studiene alvorlig og ble uteksaminert, men interessene gikk i retning av diktekunst og musikk, og han begynte å komponere. Han ble musikklærer hos Gottfried von Wolffersdorff i Weißenfels, hvor han lærte Heinrich Schütz å kjenne. I 1615 ble han hoffkapellmester i Weimar, senere fulgte han etter Sethus Calvisius som thomaskantor ved Thomasschule i Leipzig og ble byens musikkdirektør.
Spillum Dampsag & Høvleri
Spillum Dampsag & Høvleri ligger på Spillum om lag 5 kilometer sør for Namsos. Sagbruket ble etablert i 1884 av Peter Torkilsen, et steinkast fra stedet hvor landets første dampsagbruk, Wullum-saga tidligere lå. Spillum Dampsag & Høvleri var et mellomstort sagbruk, hovedsakelig med Nord-Norge som marked, men det ble også solgt til Midt-Norge og Vestlandet. I tillegg ble det eksportert til Storbritannia og Russland. I 1986 ble driften ved bruket nedlagt. Det viste seg imidlertid at sagbruket på Spillum var det best bevarte bruket i landet fra tiden da sagene ble drevet med dampmaskiner, og det ble derfor besluttet å bevare Spillum Dampsag & Høvleri som teknisk-industrielt kulturminne. Et omfattende restaureringsarbeid ble igangsatt, og i 1991 kunne Norsk Sagbruksmuseum åpne med utgangspunkt i Spillum Dampsag & Høvleri.
Johann Hermann Schein
Liv
Schein led av tuberkulose, podagra, skjørbuk og nyresvikt, likevel arbeidet han iherdig med sine komposisjoner og som skolelærer, korleder og organist. Han døde ikke fullt 45 år gammel.
Spillum Dampsag & Høvleri
Dampsagene
I senmiddelalderen ble oppgangssager innført i Norge, og landet ble ett av Europas største trelasteksportører. Eksporten foregikk for det meste fra Østlandet og Sørlandet, men etter hvert kom også Vestlandet og Midt-Norge med i handelen, selv om disse områdene aldri ble like viktige som landsdelene lengre øst og sør. Produksjon for eksport foregikk hovedsakelig fra forholdsvis store sagbruk. I tillegg vokste det over store deler av landet frem en rekke mindre bygdesager som forsynte bygdene med trelast.
'hours…'
’hours…’ er et studioalbum fra David Bowie fra 1999. Det ble lansert 4. oktober 1999. Mye av materialet som ble brukt på albumet, var brukt i alternative versjoner i videospillet Omnikron – The Nomad Soul.
Johann Hermann Schein
Musikk
Schein var en av de første som tok i bruk den italienske tidligbarokkens innovasjoner – monodi, stile concertato, generalbassbesifring – og overførte den til bruk i tysk luthersk sammenheng. Mens Schütz reiste til Italia flere ganger, ser det ut til at Schein tilbrakte hele livet i Tyskland, noe som gjør hans grep om den italienske stilen bemerkelsesverdig. Schein kan ha bygd sin tidlige musikk i stile concertato på modeller fra Lodovico Grossi da Viadanas Cento concerti ecclesiastici som var tilgjengelig i en tysk utgave.
Mens Schütz så å si bare komponerte kirkemusikk, skrev Schein omtrent like mye kirke- som verdslig musikk – nesten alt vokalmusikk. I den verdslige musikken skrev han tekstene selv. Kontrasten mellom de to kategoriene kan være ganske stor, i kirkemusikken anvender han ofte de mest sofistikerte italienske madrigalteknikkene til kirkelige formål, mens mange av hans samlinger med verdslig musikk kan inneholde overraskende enkle og humoristiske drikkeviser. Enkelte av verkene hans oppnår en ekspressiv intensitet som ellers bare Schütz kan matche blant hans tyske samtidige. Et eksempel er den enestående Fontana d'Israel eller Israelis Brünnlein (1623), hvor Schein erklærer at hensikten er å utforske det tyske språkets muligheter til tonemaleri «i den italienske madrigalens stil». Disse stykkene er beslektet med – og har helt ufortjent havnet i skyggen av – Schütz' Geistliche Chormusik.
'hours…'
For å markedsføre albumet ble det holdt en konkurranse på Bowies nettsider BowieNet for å lage tekst til en melodi. Vinneren skulle få teksten med på ’hours…’. «What’s Really Happening» ble vinnerbidraget.
Johann Hermann Schein
Musikk
Andre viktige verk er Cymbalum Sionum (motettesamling, 1615), kirkekonsertene Opella nova (1618 og 1627) og de verdslige Waldliederlein og Venuskräntzlein. Scheins sannsynligvis mest berømte verk var hans eneste samling instrumentalmusikk, Banchetto musicale (1617, «musikalsk bankett») som inneholder 20 ulike variasjons-suiter; de er blant de tidligste og mest formfullendte representantene av denne musikkformen. Sannsynligvis er de ment å framføres på gamber, som taffelmusikk for hoffene i Weissenfels og Weimar. Samlingen består av danser: en pavane-galliard (en vanlig sammensetning i tidlig barokk), en courante, og en allemande-tripla.
Spillum Dampsag & Høvleri
Dampsagene
Den industrielle revolusjon førte til at Norge gjennomgikk det store hamskiftet hvor jordbruket ble modernisert og det vokste frem byer. Dermed oppsto det et stort nytt behov for trelast innenlands som ikke kunne dekkes opp gjennom produksjonen på vanndrevne oppgangssager. Dette fungerte som en katalysator på utviklingen av de store dampsagbrukene, som dermed ble en grunnleggende faktor i den tidlige industrialiseringen av landet, og la grunnlaget for at de store byene kunne vokse frem. Ett av disse dampsagbrukene var Spillum Dampsag & Høvleri.
'hours…'
Singler
Det ble gitt ut fire singler knyttet til albumet.
Sporliste
Alle sanger av David Bowie/Reeves Gabrels bortsett fra «What's Really Happening? » (David Bowie/Reeves Gabrels/Alex Grant).
Andre utgivelser
I 2004 ga Bowies nye selskap ISO Records ut ‘hours…’ på nytt som en dobbel CD med den andre CD’n fylt med remix, alternative versjoner og single-B-sider.
CD 1
CD 2
Plasseringer
Album Singel
Spillum Dampsag & Høvleri
Fra skog til trelast på sagbruket
På Spillum ble det lagt i en tømmerbom, hvor det ble sortert etter dimensjon. Ved hjelp av en kjerrat ble det så tatt opp og inn på sagbruket, hvor det ved hjelp av to rammesager ble saget opp til skurlast. Det var viktig at tømmeret var fuktig når det ble skåret. Skurlasten ble deretter lagt til tørking ute på det store uteområdet på sagbruket. Noe ble så solgt, mens resten ble høvlet ned til høvellast. Spillum Dampsag & Høvleri var den første tiden det eneste sagbruket i Namsos med egen høvel. Deretter ble det lagret inntil det ble solgt. Utskipningen foregikk fra en egen utskipningskai ved sagbruket.
Produktene som ble solgt, var alt fra fiskekasser, listverk og bordkledning, til ferdighus med interiør. Ved slike leveranser fulgte det ofte med handverkere fra sagbruket som var med og monterte sammen bygningen. Ferdighusene ble som oftest produsert etter standardiserte tegninger, og besto av arbeiderboliger og rorbuer, men også individuelle ferdighus kunne bestilles fra Spillum. I Norsk Sagbruksmuseums arkiv finnes det korrespondanse med kjøpmann Erasmus Zahl på Kjerringøy, som for øvrig var modellen for Knut Hamsunds væreier Mack, hvor Zahl ber om å få tilsendt materialer og to tømrere fra Spillum. I tillegg ble det etter hvert utviklet egne skolebygninger. I 1900 ble det for eksempel levert 16 skolebygninger til Brønnøy og Sømna kommune på Helgeland. Mange av bygningene som ble levert fra Spillum Dampsag & Høvleri, finner vi i dag igjen i Nordland.
Spillum Dampsag & Høvleri blir til Spillumsbruket og moderniseres
21. november 1894 rammet en brann store deler av Spillum Dampsag & Høvleri. Bruket var imidlertid fullforsikret, og i løpet av rekordtid var bygningene gjenoppbygget og produksjonen i gang igjen. Dette åpnet samtidig en gyllen mulighet for modernisering av sagbruket som utvidet produksjonskapasiteten og nå hadde om lag 30 ansatte. Det er dette gjenreiste sagbruket som i stor grad møter dagens besøkende ved Spillum Dampsag & Høvleri.
I 1915 døde Torkilsen og Johannes Gundersen ble bestyrer ved Spillum Dampsag & Høvleri. Produksjonen var da på topp, men dette endret seg i 1920-årene. Økonomiske nedgangstider bidro nå til at husbyggingen i Norge omtrent stoppet opp, noe som rammet sagbruksindustrien hardt. For Spillum Dampsag & Høvleri førte dette til at man til slutt la ned virksomheten. I 1933 startet man produksjonen igjen med økonomisk bistand fra kommunen. Den nye bestyreren var Salamon Mørkved. Spillum Dampsag & Høvleri skiftet nå navn til Spillumbruket. Mørkved ledet bedriften frem til sin død i 1978.
Fra midten av 1930-tallet ble det på nytt fart i den norske økonomien og lønnsomheten i sagbruksindustrien økte. Dette gjorde at Mørkved kunne modernisere Spillumbruket. Fra 1939 begynte en moderniseringsprosess som på grunn av andre verdenskrig trakk ut i langdrag, men i 1947 var ferdigstilt. Den viktigste endringen var overgangen til elektrisk drift. Den gamle dampmaskinen gikk ut av drift, og det ble montert elektromotorer ved de enkelte sagene og ved høvelen. Dampen fra kjelen ble nå i stedet for å drive dampmaskinen benyttet til oppvarming av bygninger og til kunstig tørking av skurlasten i et nytt tørkebygg som ble satt opp som en parallell fløy til selve produksjonslokalet. Til sammen har dette bygningskomplekset en grunnflate på ca. 2960 m² og et bruksareal på ca. 4450 m², noe som antakelig gjør det til Nordens største trebygning.
Den generelle moderniseringen av Norge i etterkrigstiden medførte blant annet at et omfattende vegnett ble bygget ut. Det fikk følger også for Spillumbruket ved at utfrakt av materialer gikk fra hovedsakelig sjøveien til over land. Det store utskipningslageret sør på sagbruksområdet gikk ut av drift, og på 1970-tallet ble et nytt, større lagerbygg beregnet på opplasting på vogntog bygget opp noe nærmere produksjonslokalene.
Nedleggelse og musealisering
I 1986 kjøpte Norske Skog opp Spillumbruket. Oppkjøpet var et ledd i en omstrukturering av sagbruksnæringen hvor gamle og umoderne sagbruk ble oppkjøpt og nedlagt, så også Spillumbruket. Rett før jul 1986 opphørte produksjonen ved bruket til fordel for det langt større og mer moderne sagbruket Van Severen inne i Namsos. Det var da 28 ansatte ved Spillumbruket som fikk tilbud om andre jobber innenfor Norske Skog.
Som en følge av omleggingen til større enheter, som generelt foregikk i den norske industrien på denne tiden med en rekke bedriftsnedleggelser, arbeidet da Miljøverndepartementet, Riksantikvaren og Norsk kulturråd med å bevare en del teknisk-industrielle kulturminner av nasjonal betydning. I tråd med dette gjennomførte Norsk Teknisk Museum en undersøkelse med tanke på å etablere et dampsagmuseum. Museets konservator Jan Wiig konkluderte med at det best bevarte kulturmiljøet fra den tiden da sagbrukene var drevet av dampkraft, lå på Spillum.
Det spesielle med Norsk Sagbruksmuseum var imidlertid at man gjenopptok produksjonen, men da i liten målestokk. Dermed kunne man ivareta også kunnskapen om bruken av de gamle maskinene, samtidig som man fikk en "levende" formidling. Produktene ble solgt, hovedsakelig til antikvariske restaureringsprosjekter.
Johann Hermann Schein
Musikk
Schein anvendte instrumentene på en svært selvstendig måte; i kirkemusikalsk sammenheng er det et trekk som markerer begynnelsen på utviklingen av kantaten.
Verk i utvalg
<div style="">
Vanlig blomkarse
Vanlig blomkarse (Tropaeolum majus L.) er en planteart. Den har spiselige blomster. Den er lettdyrkelig og trives i de fleste typer jord.
Mikhail Agranovitsj
Mikhail Leonidovitsj Agranovitsj (Михаи́л Леони́дович Аграно́вич; født 1946) er en russisk regissør.
Liste over kulturminner i Løten
Liste over kulturminner i Løten er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Løten. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
George Enescu
George Enescu (født 19. august 1881 i landsbyen Liveni- som senere tok navnet George Enescu- i fylket Botoșani, død 4. mai 1955 i Paris) var en rumensk komponist, dirigent, pianist og fiolinist.
Enescu studerte utøvelse ved Konservatoriet i Wien og komposisjon ved konservatoriet i Paris. I Frankrike brukte han navnet Georges Enesco. I Paris hadde han Gabriel Fauré og Jules Massenet som lærere. Som komponist var Enescu for øvrig påvirket og inspirert av rumensk folkemusikk.
Mineral del Monte
Mineral del Monte (otomi: Maghots'i), også kjent som Real del Monte eller El Monte, er en landsby og en kommune i den meksikanske delstaten Hidalgo. Kommunen hadde 13 864 innbyggere i 2010, mens selve landsbyen hadde 11 015 innbyggere. Kommunen har et areal på 77,1 km². Den ligger mellom 2600 og 2800 meter over havet.
Fra slutten av 1500-tallet til begynnelsen av 1900-tallet var Mineral de Monte en viktig gruveby hvor det ble utvunnet gull og sølv. Navnet «Mineral» kommer nettopp av det.
Mineral del Monte satser i dag på blant annet turisme, og i 2004 fikk landsbyen status som «Pueblo Mágico».
Stokkfjellet vindpark
Stokkfjellet vindpark er et vindkraftverk i Selbu kommune i Trøndelag.
Det er installert 21 Vestas V136 turbiner på 4,2 MW hver. Rotordiameter 136 meter, tårnhøyde 112 meter.
Total effekt er 88,2 MW. Årsproduksjon er 311 GWh.
Aneo Vind AS eies av Aneo og Stadtwerke Munchen (SWM).
The O’Reilly Factor
The O'Reilly Factor (startet under navnet The O'Reilly Report) er et amerikansk debattprogram med Bill O'Reilly som gikk på Fox News Channel fra 1996 til 2017. Programmet ble sendt alle hverdager og var gjennom fler år det mest sette programmet på kanalen. Programmet hadde et konservativt ståsted og programlederen kjørte en forholdvis konfronterende stil, spesielt overfor personer med et liberalt eller venstrevridd ståsted.
Seergrupper
En undersøkelse fra 2006 viste at 58 prosent av O'Reillys publikum var over 50 år. 64 prosent av de som så programmet jevnlig identifiserte seg som konservative, mens 10 prosent identifiserte seg som liberale.
Shinagawa
Shinagawa (品川区, Shinagawa-ku) er en av Tokyos 23 bydeler. Området grenser til bydelene Koto i øst, Minato i nord, Meguro i øst, og Ota i sør.
Shinagawa-ku ble opprettet den 15. mars 1947.
Ragnar Kvam jr.
Ragnar Kvam jr. (født 23. september 1942 i Kvinesdal) er en norsk forfatter, globetrotter og journalist.
Kvam er utdannet cand.philol. med hovedfag i historie ved Universitetet i Oslo. Han har arbeidet som journalist i Dagbladet. I 1987 solgte Kvam alt han eide, kjøpte en 37 fots seilbåt (Bostrøm 37) med navn «Northern Quest» og la ut på en omfattende jordomseiling. I de tre reiseskildringene Oppbrudd, Havet har meg nå og En sjøreise til Sibir skriver han åpenhjertig og personlig om de ulike etappene fra denne reisen. Siste etappene reiste han sammen med sin ektefelle, Sidsel Wold.
Kvam ble betrodd arbeidet med å skrive biografien om Thor Heyerdahl. Biografien er delt i tre bind. Første bind ble utgitt i 2005 og annet bind i 2008. Tredje bind og siste bind kom 2013.
Jytte Abildstrøm
Jytte Laila Zabell Abildstrøm Mygind (født 25. mars 1934 i København ) er en dansk skuespiller som også var teaterdirektør for Riddersalen på Frederiksberg fra 1970 til 2010.
Abildstrøm har spilt i en rekke filmer og revyer, men i hjemlandet Danmark er hun ikke minst kjent for sin innsats innen barneteater og dukketeater. Avisen Berlingske Tidende omtalte henne som «dynamoen og tornadoen Jytte Abildstrøm» i et portrettintervju i 2014, i anledning hennes 80-årsdag.
«Jytte Abildstrøms Teater»
Abildstrøm fattet interesse for dukketeater under et besøk i England i 1962. I 1964 etablerte hun «Jytte Abildstrøm Børneteater» i København. I 1967 begynte hun parallelt en karriere som revyartist, og på slutten av 1960-tallet fikk hun base i lokalet som kalles «Riddersalen» på Frederiksberg like utenfor København. Teaterkompaniet hennes forble i Riddersalen i de påfølgende tiårene, og etter at hun trakk seg tilbake fra stillingen som teatersjef, beholdt teateret navnet «Riddersalen – Jytte Abildstrøms Teater».
Innen dukketeateret har hun vært særlig inspirert av asiatiske figurteatertradisjoner. Hun har blant annet inkorporert elementer av skyggeteater i sine produksjoner.
Jytte Abildstrøm pensjonerte seg fra direktørstillingen i «Jytte Abildstrøms Teater» i 2010, etter 40 år ved roret.
Privatliv
I 1961 giftet hun seg med Søren Mygind, som hun har sønnene Lars og Peter Mygind med.
Miljøengasjement
Hun holder foredrag og er en aktiv miljøforkjemper.
Lapara bombycoides
Lapara bombycoides er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne arten, som lever i Nord-Amerika, er en av relativt få svermere som har larver på bartrær.
Utseende
En ganske liten (vingespenn 45 – 60 mm), grå svermer. Kroppen er ensfarget grå, bakkroppen har en smal, svart midtstripe og mørke bakkanter på hvert ledd. Forvingen er grå med spredte, lyse skjell og to mer eller mindre tydelige, korte, svarte lengdestreker. Bakvingen er ensfarget lysgrå. Larven er grønn med hvite lengdestriper. Langs ryggen har utvokste larver en rekke av brunrøde, firkantede flekker. Den skiller seg fra de fleste andre svermerlarver ved at den ikke har noe horn på bakkroppen.
Levevis
Larven lever på ulike arter av furu (Pinus) og lerk (Larix). De voksne svermerne flyr om natten i juni – juli.
Nannestad Skøyteklubb
Nannestad Skøyteklubb er en tidligere skøyteklubb i Akershus og Oslo Skøytekrets. Det var blant annet faren til Øystein Haugen som startet klubben da Øystein Haugen var 6 år gammel (ca. 1977–1978).
Cyclommatus strigiceps
Cyclommatus strigiceps er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (hannen 20-35 millimeter lang), slank, rødbrun hjortbille, i varierende grad med metallisk glans. Hannens mandibler er forholdsvis korte, rette, oftest med en tann nær roten. Antennene er ganske lange og tynne, omtrent så lange som hodets bredde. Hodet har ikke skarpe sidekjøler, men et par vage skråkjøler som løper fra sidene bakover mot midten. Den kan ha noen dype lengdefurer på siden av hodet, men ofte ikke. Pronotum utvider seg knapt forover, og har mer eller mindre markerte, mørke midt- og sidestriper. Dekkvingene er blanke uten synlig punktering. Beina er slanke, gulbrune. Hunnen er mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, ofte mørk på farge, i motsetning til hannen er kroppen tydelig og tett punktert.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
Utbredelse
Arten er utbredt fra det nordøstlige India i vest til Vietnam i øst.
Nannestad SK
Nannestad SK kan være en forkortelse både for:
Nicolai Nielsen
Nicolai Nielsen (også skrevet Niels Nielsen) (født 3. mars 1777, død 10. juli 1854 ) var en dansk-norsk prest, eidsvollsmann og stortingsmann.
Nielsen ble født i landsbyen Bolbro på Fyn i Danmark, faren hans var smed. Han ble tatt opp som student i 1796 og ble cand. theol. i 1804. Noen år fra 1801 styrte han kystsignalstasjonen på Stevns klint på Sjælland. Fra 1807 var han sogneprest i Vardø. Han giftet seg der med Anna Cathrine Trost, datter av kommandant Hans Jørgen Jacob Trost på Vardøhus festning. Fra 1812 til 1821 i samme embete i Ytre Holmedal i Sunnfjord. Perioden fra 1821 til 1835 var han sogneprest i Eid i Nordfjord, de siste fem år også prost i Nordfjord prosti. Til sist var han sogneprest i Borgund prestegjeld på Sunnmøre, hvor han døde i 1854.
I 1814 var Nielsen utsending fra Nordre Bergenhus amt til Riksforsamlingen på Eidsvoll, der han hørte til selvstendighetspartiet. Han representerte samme amt på Stortinget i 1830, og var da medlem av militærkomiteen.
Nielsen ble valgt etter forslag fra biskop Johan Nordahl Brun, og forslaget skyldes nok at Nielsen hadde holdt en patriotisk preken etter Kielfreden. På Eidsvoll var han imidlertid taus. Hovedhuset på prestegården Bjerga i Fjaler består, selv om mye eksteriøret og interiøret er endret etter Nielsens sin tid.
Marina Staden
Marina Staden (født 17. desember 1955) er en tysk volleyballspiller.
Hun representerte Vest-Tyskland under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor hun ble nummer 6.
Daun Khaus
Daun Khaus (originaltittel: Даун Хаус) er en russisk film fra 2001 regissert av Roman Romanovitsj Katsjanov.
Reservoar
Et reservoar er et midlertidig oppbevaringssted eller kammer med en assisterende funksjon, som et basseng eller lignende. Det kan vise til:
Kristian Kildal
Kildal var utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1927–31 og ved kunstakademiet i Wien 1931–32. Han debuterte på Høstutstillingen i 1932. Han var lærer ved Statens lærerskole i forming, Blaker 1953–66. Han arbeidet med maling, tresnitt, akvarell og gouache. Viktige arbeider omfatter utsmykning av Bondeheimen, Notodden; Rauland høyfjellshotell og kirkene i Rauland, Veum i Fyresdal, Skafså i Tokke og Blaker kirke.
Like viktig som hans skapende innsats var arbeidet med å samle og utgi motiver fra norske interiører fra 1000 til 1850. Kildal ble utnevnt til statsstipendiat i 1957.
Han var gift med Valborg (f. 1913, d. 2003) og hadde tre barn.
Asarcık
Asarcık er en by med 16 819 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Samsun. Den ligger nord for Taşova, sør for Canik, øst for Kavak og vest for Ayvacık.
Annette Heick
Annette Heick (født 12. november 1971 i Frederiksberg) er en dansk journalist, programleder, skuespiller, vokalist og forfatter. Hun leste fransk på Københavns Universitet, og avsluttet en eiendomsmeglerutdannelse i 1993. Annette Heick er datter til vokalisten og tekstforfatteren Keld og vokalisten og revyskuespilleren Hilda Heick.
Heick begynte som journalist for B.T. i 1987, og begynte senere i Se og Hør hvor hun var frem til 1996. Fra 2001 til 2002 skrev hun for Ekstra Bladet. Hun har arbeidet som programleder i Danmarks Radio, TV2 og TvDanmark, og fikk i 2003 sitt TV-gjennombrudd med den japanske figuren Ushi Heiku.
Annette Heick har vært stemmen til Dolly Duck i Disneys Musehus, Douglas i Lloyd i rommet, prinsesse Atta i Småkryp, Porschen Sally i Biler, Shego i Kim Possible-serien, Sandy Egern i Svampebob Firkant og Yvonne i Olsen-banden på de bonede gulve. I 2008 var hun redaksjonssjef for spørrekonkurransen Gi' mig 5 på TV2, og i 2012 spilte hun rollen som Glinda i musikalen Wicked som gikk på Det Ny Teater i København.
I 1988 hadde Heick sin første hit, «Du skælder mig hele tiden ud», som hun sang sammen med Tommy Seebach. I 1991 deltok hun i Dansk Melodi Grand Prix, og fremførte «Du er musikken i mit liv'» sammen med Egil Eldøen, mens i 2007 fremførte hun sin egenskrevne låt «Copenhagen Airport».
I 2005 ga Heick ut sitt første album, Right Time, og i 2012 fulgte hun opp med CD-en Grenseløs, som begge ble gitt ut på eget forlag. Som forfatter har Annette Heick bidratt på bøkene Hinsidan, Gør det noget jeg støvsuger imens og Duet for livet.
Johnson & Johnson
Johnson & Johnson er et amerikansk multinasjonalt legemiddel- og medisinteknikk-selskap. I 2017 hadde Johnson & Johnson 126.400 ansatte. Selskapet ble grunnlagt i 1886 og har sitt hovedkontor i New Brunswick i New Jersey i USA.
Historie
Robert Wood Johnson (RWJ) slo seg sammen med brødrene James Wood Johnson og Edward Mead Johnson for å skape en rekke hospitalbekledningsprodukter i 1885. Virksomheten fremstilte det første produkt i 1886 og ble stiftet som selskap i 1887.
Robert Wood Johnson fungerte som den første president i selskapet. Han arbeidet med å forbedre hygieniske forhold på 1800-tallet, og utlånte sitt navn til Robert Wood Johnson University Hospital i New Brunswick i New Jersey. Etter hans død i 1910 ble han etterfulgt i presidiet av sin bror James Wood Johnson til 1932 og deretter av sin sønn Robert Wood Johnson II.
RWJs barnebarn, Mary Lea Johnson Richards, var den første baby som kom på Johnson & Johnson babypudderpakker. Hans oldebarn Jamie Johnson skapte en dokumentarfilm kalt Born Rich om å vokse opp som arving til en av verdens største formuer.
Koronavirusvaksine
Janssen Pharmaceutical Companies (eid av Johnson & Johnson) samarbeider med amerikanske Beth Israel Deaconess Medical Center om en mulig vaksine mot covid-19. Start av fase 3 av utprøvingen var 23. september 2020. Vaksinekandidaten, kalt Ad26.COV2.S, er av type viral vektor – ikke-replikerende. EU forhandler om en kjøpsavtale på 200 millioner doser til alle EU-land + Norge, hvis vaksinen er trygg og effektiv mot covid-19. USA har gjennom Operation Warp Speed bestilt 100 millioner. Dette er også en av vaksinene Storbritannia satser på.
Datterselskaper
Johnson & Johnson er et meget forskjelligartet selskap med over 230 datterselskaper som referes til som «Johnson & Johnson Family of Companies». Blant disse virksomheter er:
Dead End Street
Dead End Street er et musikkalbum med Rifu, utgitt i 2003.
Clifford
Clifford er et engelsk mannsnavn.
Etymologi
Clifford er dannet av et etternavn som igjen var tatt fra et stedsnavn som betyr «vadested ved en klippe».
Utbredelse
Clifford var et populært navn i England på begynnelsen av 1900-tallet.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Pseudoanglisisme
Pseudoanglisismer er ord som tilsynelatende er engelske låneord (anglisismer), men som enten ikke finnes i vanlig engelsk eller har avvikende betydning. Pseudoanglisismer skiller seg fra falske venner ved at ordet ikke finnes i vanlig engelsk, eller har gått ut av bruk.
Norsk Sagbruksmuseum
Norsk Sagbruksmuseum er et museum på Spillum, like sør for Namsos. Museet åpnet i 1991 med utgangspunkt i Spillum Dampsag & Høvleri. Sagbruksmuseet er i dag en av fire avdelinger i Museet Midt, ved siden av Norveg, Namdalsmuseet og Nord-Trøndelag fylkesgalleri.
Pseudoanglisisme
Typer pseudoanglisismer
Ifølge den danske språkforskeren Henrik Gottlieb kan deles inn i
En annen kategori kan være engelskklingende varemerker som blir til ord. For eksempel walkman, skapt av et japansk selskap, men som senere ble et engelsk ord. Stressless er en norskprodusert stol.
Norsk Sagbruksmuseum
Norsk Sagbruksmuseum har en stab på 11 ansatte, og museet forvalter, foruten det teknisk-industrielle kulturmiljøet Spillum Dampsag & Høvleri, det vernede fartøyet «MB Hauka» og en nasjonal sagbrukshistorisk gjenstandssamling med sagbruksutstyr fra store deler av landet.
Spillum Dampsag & Høvleri
Sagbruksmuseets stab er lokalisert til Spillum Dampsag & Høvleri. Spillum Dampsag & Høvleri ble grunnlagt i 1884, som ett av de eldste dampdrevne sagbrukene I Norge. I århundrer hadde da en sagbruksnæring basert på vanndrevne oppgangssager vært en av landets største eksportnæringer. Næringen forble landets største eksportnæring frem til inngangen av 1900-tallet, men fra slutten av 1800-tallet vokste også det innenlandske markedet for trelast raskt. Den industrielle revolusjon førte til at Norge, som inntil da hadde vært et bondesamfunn, gjennomgikk et hamskifte hvor jordbruket ble modernisert. Man fikk en gryende industrialisering og urbanisering. Dermed oppsto det et stort, nytt behov for trelast innenlands til utbygging av industri og boliger i de nye byene, og en omfattende dampsagnæring vokste frem.
Spillum Dampsag & Høvleri var et mellomstort sagbruk som hovedsakelig hadde Nord-Norge som marked. Produktene spente fra skurlast, uhøvlede kledninger, via listverk og paneler, til hele ferdighus med inventar. Arbeiderboliger og rorbuer ble produsert etter standardiserte tegninger. På 1940-tallet ble sagbruket modernisert ved at man fikk montert elektromotorer på sager og høvel. Dampmaskina gikk da ut av drift, men man fortsatte å bruke fyrkjelen til å lage steam for kunstig tørking av skurlast i et nytt tørkebygg som ble satt opp som en parallell fløy til selve produksjonslokalet. Til sammen har produksjonslokalet og tørkebygget et grunnareal på ca. 2960 m², noe som gjør dette bygget til et av Nordens største trebygninger.
I 1986 ble produksjonen ved sagbruket lagt ned. På samme tid arbeidet Norsk Teknisk Museum med å finne et dampsagbruk som kunne bevares som teknisk-industrielt kulturminne. Spillum Dampsag & Høvleri viste seg å være det best bevarte sagbruket i landet fra tiden da sagene ble drevet med dampkraft. Stiftelsen Spillum Dampsag & Høvleri, Norsk Sagbruksmuseum ble da opprettet, og med økonomisk støtte fra Riksantikvaren ble Spillum Dampsag & Høvleri, eller Spillumbruket som sagbruket da het, oppkjøpt med bygninger og maskiner. Til og med kontorutstyret og inventaret i administrasjonsbygget fulgte med i handelen. Etter en omfattende restaureringsprosess ble Spillum Dampsag & Høvleri åpnet for publikum sommeren 1991, og i 1994 kom Spillum Dampsag & Høvleri inn som prioritert kulturminne på Riksantikvarens verneplan for teknisk-industrielle kulturminner.
Bevaring av handlingsbåren kunnskap har vært et satsningsområde ved Spillum Dampsag & Høvleri, og med støtte fra Riksantikvaren har man klart å opprettholde en lavskala produksjon på de gamle sagene og høvelen. Som bonus har man oppnådd å få et "levende" museum. Samtidig har man levert høykvalitets kopier til restaureringsprosjekter. I og med at man har bevart både bygninger, maskiner og andre gjenstander, inkludert et nærmest komplett bedriftsarkiv fra 1884 og fremover, har man på Spillum langt på veg en tidsboble fra den tidlige industrialiseringen av landet.
M/B «Hauka»
Da tresliperiet på Salsbruket brant i 1985, forsvant grunnlaget for å beholde fartøyet, som derfor ble solgt. I 1991 kom «Hauka» tilbake til Namdalen, og ble etter hvert overtatt av et for anledningen opprettet andelslag, MB Hauka BA, som satte seg som mål å restaurere og beholde Hauka i Namdalen. Riksantikvaren ga i 1994 «Hauka» status som vernet og har også gitt betydelige økonomiske bidrag under restaureringen. 1. januar 2004 ble fartøyet eiermessig overført til Norsk Sagbruksmuseum. M/B «Hauka» er i senere år opprustet for nærmere en million kroner, men fortsatt gjenstår omfattende restaureringsarbeider før fartøyet igjen kan brukes på Namsenfjorden.
Costa mot ENEL
Costa mot ENEL er en avgjørelse fra 1964 i EF-domstolens. Dommen slo for første gang fast at EF-retten, nå EU-retten kan ha direkte effekt for borgerne i medlemslandene. I gitte tilfeller har EF-retten forrang fremfor den nasjonale lovgivning, også når den nasjonale lov blir vedtatt etter den aktuelle europeiske rettsakt.
En logisk følge av dette var også at EF-domstolen var overordnet medlemslandenes høyesteretter på politikkområder der medlemslandene hadde forpliktet seg gjennom EF-traktatene. (At EF-retten også var overordnet medlemsstatenes grunnlover ble imidlertid først fastsatt i sak C-11/70 Internationale Handelsgesellschaft fra 1970).
Offisielt navn på saken er EF-Domstolens dom den 15 juli 1964. – Flaminio Costa mot E.N.E.L.
Sakens faktum
I 1962 nasjonaliserte Italia elektrisitetssektoren. Private selskaper overdro da sine driftsanlegg til el-selskapet ENEL. Italieneren Flaminio Costa mistet utbetalinger av aksjeutbytte, og han nektet å betale en strømregning på 1926 lire (tilsvarer ca. 25 kr). Det ble anlagt sak, og i tingretten i Milano begrunnet Costa betalingnekten med at det var motstrid mellom Italiensk lovgivning og bestemmelser fra EF-traktaten som Italia hadde undertegnet noen år tidligere. Tingretten sendte saken videre til EF-domstolen i Luxembourg.
Domsslutning
EF-domstolen anførte i sin prejudisielle avgjørelse:
''Til forskel fra de almindelige internationale traktater har EØF-traktaten indført en særlig retsorden, der er integreret i medlemsstaternes retssystemer (...) og som skal anvendes af deres retsinstanser. Medlemsstaterne har ved at oprette et Fællesskab på ubegrænset tid, der har egne institutioner, retsevne, partshabilitet, beføjelse til at optræde på internationalt plan og navnlig egentlige beføjelser, der er en følge af en kompetencebegrænsning eller en overførsel af beføjelser fra medlemsstaterne til Fællesskabet, faktisk begrænset deres suverænitet, selv om det er sket inden for begrænsede områder, og har således skabt et regelsæt, som finder anvendelse på deres statsborgere og på dem selv.'' (Dansk autorisert oversettelse).
Betydning
Dommen fastsatte at EF-retten var en selvstendig rettsorden som er uavhengig av medlemsstatenes rettsorden. Dessuten at fellesskapsretten har forrang foran medlemsstatenes rett på områder omfattet av traktatene. Dette ble begrunnet med at dersom fellesskapsretten ikke hadde hatt forrang, ville traktatsinngåelsene vært virkningsløse ettersom ethvert medlemsland da ensidig kunne ha tilsidesatt traktatsbestemmelsene. En logisk følge av dette prinsippet er også at EF-domstolen er overordnet nasjonal lovgivning på fellesskapsrettens område
Almut Kemperdick
Almut Kemperdick (født 11. mai 1963) er en tysk volleyballspiller.
Hun representerte Vest-Tyskland under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor hun ble nummer 6.
Louis Mountbatten
Louis Francis Albert Victor Nicholas Mountbatten, 1. jarl Mountbatten av Burma, opprinnelig prins Louis av Battenberg, (født 25. juni 1900 på Windsor Castle, død 27. august 1979 i Sligo i Irland) var en britisk admiral og statsmann av tysk opprinnelse. Han var den siste visekongen av India (1947) og den første generalguvernøren i Unionen India (1947–1948), som det moderne India oppstod fra i 1950. Fra 1954 til 1959 var han First Sea Lord, en stilling hans far, prins Ludwig av Battenberg hadde hatt 1912–14. I 1979 ble han drept i et IRA-attentat mens han var på fisketur utenfor den irske kysten i nærheten av stedet Sligo.
Han ble født som Hans Høyvelbårenhet (Seine Durchlaucht) prins Louis av Battenberg, som sønn av prins Ludwig av Battenberg og prinsesse Viktoria av Hessen-Darmstadt. Ludwig av Battenberg var sønn av prins Alexander av Hessen-Darmstadt (1823−1888) og grevinne Julia von Hauke (1825−1895), som var gift i morganatisk ekteskap. Deres etterkommere fikk derfor tittelen prins/prinsesse av Battenberg (en småby i Hessen). Battenberg er altså en morganatisk linje av huset Hessen. Familien Battenberg endret skrivemåten til Mountbatten i 1917, i forbindelse med første verdenskrig. Louis av Battenberg var gjennom sin mor Viktoria av Hessen-Darmstadt oldebarn av dronning Victoria av Storbritannia.
Lord Mountbatten var broren til Alice av Battenberg, og dermed også onkel til hennes sønn Philip, hertug av Edinburgh. Da Philip giftet seg med prinsesse Elizabeth av Storbritannia, tok han etternavnet Mountbatten.
I begynnelsen av andre verdenskrig ledet han den dristige evakueringen av allierte soldater fra Namsos.
John Doman
John Doman (født 9. januar 1945 i Philadelphia i Pennsylvania) er en amerikansk skuespiller. Han er mest kjent for å spille visepolitimesteren William Rawls i HBOs TV-serie The Wire. Han har vært med i filmene Cop Land og Mystic River, og også hatt en gjesterolle i Star Trek: Deep Space Nine. Han portretterte Dr. Carl Deraad i femte og sjette sesong av Akutten.
Harald Bjørkøy
Tenoren Harald Bjørkøy, fra Hemne i Sør-Trøndelag, ble tildelt Rikskonsertenes debutstøtte som sanger i 1982, og er prisvinner fra nasjonale og internasjonale sangkonkurranser.
Han er tildelt Grieg-prisen for sine konserter og CD-innspillinger med Griegs sanger. Han har videre sunget et stort repertoar innenfor lied, oratorier og sunget hovedroller i operaer som Don Giovanni, Carmen, Jenufa, La Traviata, Trubaduren, I Pagliacci, og la Boheme. Han har bla arbeidet med dirigentene Karsten Andersen, Terje Boye Hansen, Antonio Pappano, Sixten Ehrling, Dimitri Kitajenko og Marc Soustrot.
Han har sunget flere hovedroller ved Den Norske Opera, vært solist med alle norske profesjonelle symfoniorkestrene og konsertert i en rekke europeiske land og i USA. Han har medvirket ved en rekke LP og CD-innspillinger, radio og tv-produksjoner både som solist og kordirigent, og sunget med ulike operaselskaper i Norge og Skottland. Han har gitt en rekke mesterklasser i klassisk sang i og har også stor erfaring som korleder.
Harald Bjørkøy er professor emeritus fra  Griegakademiet, Universitetet i Bergen.
Harald Bjørkøy har gjennom konserter, operaframførelser, innspillinger og noteutgivelser bidratt til å løfte fram sangskatter av  sju norske meget dyktige komponister som havnet «i skyggen av Grieg»; Hjalmar Borgstrøm, Johannes Haarklou, Ole Olsen, Johan Selmer, Gerhard Schjelderup, Catharinus Elling og Arne Eggen.
Nødutgang
Nødutgang eller rømningsvei er navnet på ekstra trappegang, dør eller vindu som kan åpnes, slik at beboere kan rømme fra et rom, en leilighet eller et hus, dersom den ordinære inn/utgangen er blokkert eller røklagt. Nøden er da definert med at en er i fare for liv eller helse, dersom en forblir på stedet.
Bygninger
Etter norske og de fleste andre lands byggeforskrifter skal alle brannceller som brukes til personopphold ha minst to muligheter for evakuering på en sikker måte. Det kan gjøres unntak fra dette, f.eks. dersom en branncelle har utgang direkte ut på terreng.
I nybygg med flere boenheter skjer dette ved at der bygges separate trappeganger som skal være i brannhemmende materialer. Eldre bolighus er gjerne utstyrt med baktrapp. Noen har også utvendig monterte stiger, der nederste seksjon kun skal slippes ned ved behov.
Transport
Også lengre vei- og jernbanetunneler kan være med rømningsveier. Dersom slike ikke finnes, kan en finne sikrede rom hvor en kan søke inn ved behov.
Passasjerskip og -fly er utstyrt med merking for rømningsveier som ender i friluft.
Horze
Horze er opprinnelig et finsk selskap som selger utstyr relatert til hestesport.
Historie
Den første Horze Shop åpnet i Lahtis i Finland, og senere har Horze-butikker blitt åpnet i St. Petersburg, København, Stockholm, Hannover og Oslo. I løpet av 2006 åpnet fire nye franchise-butikker i Norge; i Trondheim, Grimstad, Bergen og Stavanger. Totalt har Horze nå 20 butikker.
Den første nettbutikken ble åpnet 1. oktober 2003, og var tilgjengelig for Norge. Senere har Finland, Danmark, Sverige og Tyskland fått tilgang, mens nettbutikken nå i prinsippet er tilgjengelig i EU-området.
Selskapets hovedkontor og sentrallager ligger i Hollola, like utenfor Lahtis i Finland.
Skredderveien (Hole)
Skredderveien (2-8) er en vei på Svensrud på Røyse i Hole kommune.
Skredderveien er en sidevei til Trongmoen, som går nordover fra Røyseveien (Fylkesvei 2854). Dette er et lite boligfelt mellom Trongmoen og Meieriveien, som består av Soria Moriaveien og Skredderveien.
Veien ligger cirka 90 meter over havet.
Kontinuerlig vevsglukosemåler (CGM)
En kontinuerlig vevsglukosemåler (continuous glucose monitor), forkortet CGM, er en liten sensor som måler glukoseverdien i vevet under huden, og sender verdien over til en mottaker. Måleren festes ofte subkutant på armen eller magen. Noen få sensorer opereres inn i underhuden. Kontinuerlige vevsglukosemålere kjennetegnes av en flat sender som ligger inntil huden.
Mier
Mier er en landsby og en kommune i den meksikanske delstaten Tamaulipas. Den ligger nord i delstaten, på grensa til USA. Kommunen hadde 4 762 innbyggere i 2010, og har et areal på 7,36 km².
Kontinuerlig vevsglukosemåler (CGM)
CGM reduserer antallet ganger personer med diabetes må stikke seg i fingeren og benytte et blodsukkerapparat for å måle blodsukkeret. En sensor kan være nyttig for personer med både diabetes type 1 og 2 for å kontrollere blodsukkeret over tid. En kontinuerlig vevsglukosemåler kan hjelpe personer med diabetes å se hvordan blodsukkeret forløper over tid. En CGM kan ha noe forsinkelse, mellom ti og femten minutter. Dette betyr at resultatet som vises etter en måling er slik blodsukkeret hos brukeren var for rundt 10-15 minutter siden. En del sensorer kan varsle med alarmer når blodsukkeret blir for høyt eller lavt.
Mier
Mier blei grunnlagt 6. mars 1753 av José de Escandón under navnet Villa del Paso del Cántaro. I november 2010 forlot nesten alle innbyggerne kommunen og søkte tilflukt i den nærliggende landsbyen Miguel Alemán som følge av myndighetenes krig mot narkotikakartellene, og Mier blei nærmest til en spøkelsesby. På slutten av 2011 begynte enkelte familier å flytte tilbake igjen.
Kontinuerlig vevsglukosemåler (CGM)
I Norge vurderes de fleste med diabetes type 1 for å få kontinuerlig vevsglukosemåler. Helsedirektoratet trekker frem at bruk av CGM i betydelig grad reduserer risikoen for alvorlige hypoglykemier (føling, lavt blodsukker), har god nøyaktighet og er enkel å bruke for de fleste. Direktoratet trekker også frem at en kontinuerlig vevsglukosemåler gir et mer komplett bilde av glukosen i blodet over tid enn måling gjennom fingerstikk, som igjen gjør det lettere å ta fornuftige behandlingsvalg. Diabetikere med diabetes type 2 i Norge vurderes som regel ikke for å få dekket sensor, men kan kjøpe det selv. I Storbritannia blir diabetes type 2 pasienter vurdert dersom de bruker insulin to eller flere ganger daglig, har tilbakevendende eller alvorlig hypoglykemi, har svekket hypoglykemibevissthet eller ikke kan overvåke sitt eget blodsukker gjennom stikk, men klarer å bruke en mottaker for å motta data.
Mier
Mier blei «Pueblo Mágico» i 2007. Den mista denne statusen i en kort periode høsten 2011 på grunn av sikkerhetsproblemene.
Kontinuerlig vevsglukosemåler (CGM)
CGM er et sentralt element i utviklingen av et «closed-loop system» (kunstig bukspyttkjertel) for behandling av diabetes type 1. «Closed-loop» skal fungere som en erstatning for bukspyttkjertelens funksjoner, kontinuerlig overvåkning og korreksjon av blodsukkeret gjennom insulintilførsel. I et slikt lukket system overvåkes blodsukkeret av en CGM. Dataene blir sendt til en insulinpumpe som automatisk regner ut riktig mengde insulin som skal tilføres, uten krav til oppmerksomhet fra brukeren. En rekke insulinpumper tilbyr delvis «automodus», men dette er per 2022 ikke et fullstendig «closed-loop system».
Sensorer kan i noen tilfeller være negativt dersom brukeren henger seg for mye opp i blodsukkeret sitt, slik at det for eksempel blir mentalt slitsomt. Sensorer kan også føre til hudirritasjon og kløe.
Den første kontinuerlige vevsglukosemåleren, Medtronic MiniMed CGMS, ble lansert i 1999.
Terry Place-Brandel
Terry Place-Brandel (født 15. september 1957) er en tysk volleyballspiller.
Hun representerte Vest-Tyskland under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor hun ble nummer 6.