cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stjørna Idrettslag
Anlegg
Stjørna har lysløype for langrenn og hoppbakke på Haugamyra skianlegg. Tidligere Husbysjøen lysløype er nedlagt. Fotballkamper spilles på Råkvåg stadion, og det er planer om videre utbygging av garderobefasiliteter ved banen. Råkvåg stadion har tidligere hatt både hoppegrop og løpebane.
Support
I anledning gjenopprettelsen av Stjørnas seniorlag, ble det 22. juli 2020 opprettet en supporterklubb kalt Stjørna Supporterklubb. Supportersangen «Heia Stjørna», laget i regi av Stjørna Heimbrentslag, er også med på å ønske comebacket velkommen.
Drakt
Stjørna spiller i oransje trøyer med svarte shorts og sokker. Nåværende draktleverandør er Puma. Bjugn Sparebank er hovedsponsor, mens andre sponsorer er blant annet Kepi Blanc AS, Fosen Brønnboring AS, Fosenskilt, Fosen Skalldyr, Din Rørlegger, Elpro og MonRadio.
Fivizzano
Fivizzano er en kommune i provinsen Massa-Carrara i den italienske regionen Toscana.
Frazioni
Kommunen omfatter følgende frazioni:
Agnino, Agnolo, Aiola, Alebbio, Alebbio Casette, Alebbio Prato, Antigo, Arlia, Bardine di Cecina, Bardine di San Terenzo, Bottignana di Sopra, Bottignana di Sotto, Cà-Giannino, Campiglione, Canneto, Castelletto, Caugliano, Cecina, Cerignano, Cerri, Certaldola, Ceserano, Colla, Colle di Cerignano, Collecchia, Collecchia Piano, Collegnago, Colognola, Cormezzano, Corsano, Cortila, Cotto, Debicò, Equi Terme, Escaro, Fazzano, Fiacciano, Fivizzano, Folegnano, Gallogna, Gassano, Gragnola, Groppoli, Isolano, Lorano, Magliano, Maglietola, Mazzola, Mezzana, Molina di Equi, Mommio, Moncigoli, Montale, Montecurto, Monte dei Bianchi, Montevalese, Monzone Alto, Monzone Ponte, Motta, Mozzano, Mulina di Equi, Panigaletto, Pian di Molino, Piastorla, Pieve di Viano, Pieve San Paolo, Pò, Pognana, Posara di Sopra, Posara di Sotto, Pratolungo, Quarazzana, Rometta Apuana, San Terenzo, Sassalbo, Sercognano, Serraruola, Signano, Soliera Apuana, Spicciano, Stazione Rometta, Tenerano, Terenzano, Terma, Traggiara, Turano, Turlago, Uglianfreddo, Vallazzana, Vendaso, Verrucola, Verzano, Vezzanello, Viano, Vinca, Virolo
Meander
Meander er en vid sving i et elveløp i flatt landskap. De oppstår som følge av vannets tendens til å renne i spiral når det renner langsomt og uhindret på svakt skrånende underlag. En elv som flyter gjennom en vid dal eller flat eng vil tendere til å følge og danne en meanderkurs ettersom den lagrer sedimenter og må svinge utenom disse, og får således et «slangemønster» eller gjentatte buete løp i konvekse og konkave linjer. Typisk for slike meanderelver er Mississippielven i USA. Et annet eksempel er Leiras meandere øst og nordøst for Lillestrøm som er lett å se ved innflyvning til Gardermoen sørfra. Eller Nidelva i Froland kommune.
En elvemeander blir dannet ettersom elven flyter raskere på utsiden av kanten av en liten kurve og saktere på innsiden av kurven. Avsetninger av sedimenter skjer på innsiden av kurven ettersom elven, som flyter sakte, ikke frakter sedimenter, men dytter dem foran seg. Der elva renner i sand kan den utvikle et meandermønster. I meanderløpet eroderer elva i yttersvingene og avsetter i materiale i innersvingene. På den måten flytter elveleiet seg fra side til side i dalbunnen.
Over tid kan slike meandere føre til at noen svinger går helt rundt og møter seg selv. Det vil da bli starten på en ny meander, samt at det tidligere elveløpet tetter seg til og danner en c-formet innsjø – kalt en kroksjø eller en meandersjø.
Mange steder i verden bygges demninger og diker for å hindre elver i å meandrere.
Betegnelsen er avledet fra en elv som ligger i dagens Tyrkia, men som antikkens grekere kalte Μαίανδρος, Maiandros (latin: Maeander); i dag er elvens tyrkiske navn Büyük Menderes.
Hambergbukta
Hambergbukta er en 8 km bred bukt på sørvestsiden av Storfjorden, mellom Sørkapp Land og Torell Land på Spitsbergen, Svalbard. Bukta avgrenses i øst av Brotneset, og i sør av neset under Hedgehogfjellet (610 m). I botnen av bukta munner Hambergbreen ut i havet. 12 km vestover ligger indre botnen av Hornsund. Fjellsidene er bratte i nord og sør.
Braddock: Missing in Action III
Braddock: Missing in Action III er en amerikansk actionfilm fra 1988 med Chuck Norris i hovedrollen. Den ble regissert av Aaron Norris (Chuck Norris' bror).
Dette er den tredje og siste filmen i Missing in action-serien. Den ble også den minst sette.
Handling
Oberst Braddock får vite at sønn og kone ennå er i live i Vietnam. Dermed drar han nok en gang tilbake til Vietnam.
Om filmen
Innspillingssted var Filippinene.
I Frankrike
En dialog har blitt en meme i landet, oversatt som: ''Braddock! Attention où vous mettez les pieds./Je mets les pieds où je veux, Littlejohn. Et c'est souvent dans la gueule. («"Braddock! Pass på hvor du setter føttene dine!"/"Jeg setter føttene mine hvor jeg vil, Lillejon. Og det er ofte i munnen på noen."»'')
Tinnitus
Tinnitus (fra latin: tinnïtus; masc. klang, klirrende lyd. ) er den medisinske betegnelsen for øresus, som er et nevrologisk fenomen knyttet til hørselssansen, hvor vedkommende som er rammet av symptomet oppfatter en lyd, uten at det foreligger noen ekstern lydkilde. Lyden kan ha forskjellig karakter og intensitet, avhengig av årsaken. Tinnitus benyttes også som separat diagnose, når det ikke er noen erkjent årsak til symptomet.
Undersøkelser viser at så mye som 17 % av befolkningen har en grad av tinnitusfornemmelse (prevalens). For aldersgruppen over 60 år er denne prosenten øket til ca. 30. Men bare ca. 25 % av alle med tinnitus føler så mye ubehag at de tar kontakt med lege. Det betyr at mange ignorerer sin tinnitus.
Tinnitus-støy
Støyen kan være jevn, i andre tilfeller er den pulserende. Den kan oppleves en- eller tosidig, det vil si to lyder i hver sin ende av skalaen.
Tinnitus kan forekomme i forbindelse med hørselstap. Ofte er et plutselig forårsaket lydtraume årsaken. Mange beskriver støyen som en ren tone, og tonens frekvens synes ofte samsvare med en tydelig drop i audiogrammet.
I andre tilfeller beskrives støyen som susing av vind, motordur, turbin, mixer osv.
Mennesker som ofte bruker hodetelefoner og særlig øreplugger for å høre på musikk, bør være oppmerksom på senskader. Ved bruk av åpne hodetelefoner og de fleste øreplugger, er skjermingen av bakgrunnsstøy dårlig, og brukeren har derfor en tendens til å skru opp volumet til musikken overdøver bakgrunnsstøyen. I støyende omgivelser som for eksempel trafikk, kan dette lede til hørselsskadelige lydnivåer.
Tinnitus kan føre til søvnløshet, irritasjon/søvnproblemer, hukommelsessvikt/lydvarhet og ikke minst konsentrasjonsproblemer med det resultatet at mange blir uførtrygdede. At hørselen også blir dårlig fører til problemer med å følge en samtale med bakgrunnstøy, og mange isolerer seg for andre mennesker.
Årsaker til tinnitus
Fysiologisk betingede årsaker
Idiopatiske årsaker (det vil si ukjent eller usikker årsak)
Psykogene årsaker
Nevroforskeren Pawel Jastreboff fremla i 1988 sin nevrofysiologiske modell av tinnitus og hyperacusis (lydoverfølsomhet). Teorien gir den hittil beste forklaring på hvilke mekanismer som ligger pak plagsom tinnitus.
Andre årsaker
Anamneser
Årsakene til tinnitus kan være mange:
Plagsom tinnitus er nøye knyttet til hjernens limbiske system, altså det underbevisste senter for følelser og læring. Deprimerte, engstlige og stressede personer er derfor mer såbare. Ca halvparten av de sterkt plagede melder om at de var i en stressende fase da de ble oppmerksom på sin tinnitus. Engstelse for hva lyden kommer av og hva den kan føre til, fungerer som bensin for det limbiske system, og den onde sirkelen er i gang.
Undersøkelse
Øre-nese-hals-spesialist sammen med audiograf kan foreta adekvate undersøkelser på tinnitus. Det er viktig at alle med tinnitus får utført denne kvalifiserte utredningen. Er man sterkt plaget, bør MR tas av hodet for å sjekke om alvorlige årsaker (meget sjelden) finnes. Pulssynkron tinnitus (som pulserer i takt med hjerterytmen) krever grundig vaskulær (hjerte og blodomløp) undersøkelse for å finne ev. alvorlig helsesvikt. Det er vesentlig at sterkt plagede undersøkes grundig for å rydde av veien falske bekymringer.
Behandling
Tinnitus kan til en viss grad behandles medisinsk, men bivirkningene ved langvarig behandling kan være så uheldige at mange velger å ikke ta imot.
For ca. halvparten av de plagede kan kamuflasje-lyd (maskering) virke lindrende, og best resultat synes oppnådd med bruselyd (for eksempel hvit støy, rosa støy, fossefall, regn, storm på havet o.l.). I dag er spesialister tilbakeholdne med maskering da dette motvirker habitueringsterapi (tilvennings-behandling). Man benytter nå ikke-kamuflerende bruselyd slik at tinnitusen fremdeles høres men fremstår som svakere.
Psykolog kan behandle bivirkninger av type angst som er assosiert til tinnitusubehaget. Kognitiv terapi innrettet mot tinnitus er dokumentert effektivt og benyttes mye i den vestlige verden. Svært ofte er søvnmangel årsak til følgeplagene (for eksempel depresjon).
I flere vestlige land (blant annet England, USA, Finland) tilbys Tinnitus Retraining Therapy (TRT) som ble utviklet av Pawel Jastreboff på slutten av 1980-tallet. Dette er en terapi som bygger på prinsippet om habituering (tilvenning) og ignorering, basert på slukking av betingede reflekser (tillærte reaksjoner) (se Ivan Pavlov).
I Norge tilbys også former for alternativ behandling. Noen av disse er basert på en kombinasjon av TRT, lydstimulering og hypnoseterapi.
En del nordmenn har reist til Valentinaklinikken i Estland, og enkelte har fått bra effekt ved klinikken der. Klinikken er svært omstridt og bannlyst av HLF (Hørselshemmedes Landsforbund).
Noen mener å ha påvist forverring av tinnitussymptomene ved bruk av acetylsalisyl-preparater (som for eksempel dispril), naproxen og mycin-gruppen av antibiotica. For det store flertallet er det imidlertid psykologiske faktorer som påvirker mest, spesielt forskjellige former for stress og manglende mestring av hverdagen.
Målsettingen ved dagens seriøse tinnitusbehandling er å få flere over i gruppen som ignorerer sin tinnitus. Noen former for behandling har oppnådd så mye som 70 % subjektivt ubehagsreduksjon i gjennomsnitt på gruppenivå (dokumentert ved eksperimentell forskning). Både TRT og kognitiv behandling har vist gode og varige resultater. I Norge er det etter hvert flere lærings- og mestringssentre som tilbyr kurs i mestring av tinnitus.
Landslaget for Spelemenn
Landslaget for spelemenn (LfS) var en organisasjon for folkemusikk og -folkedans i Norge som blei slått sammen med Norsk Folkemusikk- og Danselag i 2009 og danna FolkOrg. Laget blei stifta i 1923 og hadde mot slutten over 5000 medlemmer og rundt 150 lokal- og fylkeslag over hele landet.
Formålet med Landslaget for spelemenn var å være ei drivkraft innen utbyggingen av ulike utdanningstilbud innen instrumental og vokal folkemusikk og folkedans, samtidig som de var en interesseorganisasjon for amatørbaserte og profesjonelle folkemusikere. Flere profilerte folkemusikere var medlemmer i LfS.
Virksomhet
LfS ga ut Spelemannsbladet (nå bladet Folkemusikk) og arrangerte og drev blant annet:
I tillegg til disse var lokallag i tidligere LfS eiere og drivkrefter bak arrangement som:
Eksterne lenker
Folkemusikk.no – Offisielt nettsted
New Life Misson
New Life Mission (NLM) er en misjonsorganisasjon etablert i 1978. Misjonens hovedsatsningsområder er å lindre nød og forkynne evangeliet. Hovedkontoret ligger ved Krokstadelva, utenfor Drammen.
Anthony Olubunmi Okogie
Anthony Olubunmi Okogie (født 16. juni 1936 i Lagos, Nigeria) er en av Den katolske kirkes kardinaler og var i en årrekke erkebiskop av Lagos.
Bakgrunn
Han gikk på St. Gregory's College og juniorseminaret i Ibadan, og studerte så filosofi og teologi på presteseminaret Sts. Peter and Paul i samme by. I 1963 begynte han på Urbaniana i Roma, og han tok der en lisensiatgrad i teologi i 1966.
New Life Misson
Begynnelsen
NLM ble etablert i 1978, etter et besøk i Kenya. Landets fattige og mødre med barn som satt i fengsel gjorde inntrykk.
Anthony Olubunmi Okogie
Prest
Han ble presteviet i Lagos i 1966, og samme dag avla hans søster sine løfter som nonne. Etter å ha fullført studier i Roma virket han i erkebispedømmet Lagos' administrasjon.
New Life Misson
Begynnelsen
NLM startet med støtte fra Maran Ata-menigheten i Oslo, og ble en del av Maran Ata-vekkelsens misjon. NML ga støtte til barnehjem, rehabeliteringssenter, forskoler, vannprosjekt, evangelister og bygging av kirkebygg. De har engasjement i Øst-Europa, med hjelpesendinger, bibelutdeling med mer.
Anthony Olubunmi Okogie
Biskop, erkebiskop
I 1971 ble han utnevnt til titulærbiskop og Mascula og hjelpebiskop i Oyo av pave Paul VI. Han var da bare 35 år gammel. Da erkebiskop John Aggey av Lagos døde uventet i mars 1972 tok det et drøyt år før man fant en etterfølger, og i april 1973 ble Okogie, som første nigerianer, utnevnt til embetet.
New Life Misson
Begynnelsen
I dag er NLM en selvstendig tverrkirkelig protestantisk misjonsorganisasjon.
Anthony Olubunmi Okogie
Biskop, erkebiskop
Okogie var sterkt kritiske til militærregimet som styrte Nigeria fra 1983 til 1999. Han har vært en støttespiller for den nye, sivile regjeringen, men har også kritisert president Olusegun Obasanjo for å være for treg med gjennomføringen av reformer for å hjelpe landets fattige. Han var en av de fremste kritikerne av dødsdommen mot Amina Lawal, en muslimsk kvinne som ble dømt til døden ved steining for utroskap. I 2001 tilbød Okogie seg å ta hennes plass da hun ble dømt. Saken endte med at en shariadomstol frikjente henne etter sterkt press både innen Nigeria og internasjonalt.
New Life Misson
Begynnelsen
Henry Kransberg var leder helt fram til sin død i august 2000 og Gunnar Enok Nilsen tok over som leder. I juni 2006 ble Henry Kransbergs yngste sønn, Tore Kransberg, ansatt som daglig leder. Han jobbet der til juni 2008.
Styret i New Life Mission består av misjonsleder Gunnar Enok Nilsen, Tor-Egil Røyland og Gunnar Aaberg.
Radio og Lokal-TV
På slutten av 1980-tallet startet NLM nærradio. Etter hvert også lokal-TV og var blant pionerene på dette området i Norge. NLMs TV-sendinger sendes på TV Visjon Norge.
Anthony Olubunmi Okogie
Kardinal
Pave Johannes Paul II kreerte ham til kardinalprest ved konsistoriet oktober 2003, med Santa Maria del Monte Carmelo a Mostacciano som tittelkirke. Han deltok i konklavene som valgte Benedikt XVI og så pave Frans.
New Life Misson
NLM Magazine
NLMs tidsskrift er NLM Magazine med aktuelt stoff og rapporter fra misjonens arbeid. Det kommer ut fire ganger i året.
Anthony Olubunmi Okogie
Kardinal
Hans aldersbetingede avskjedssøknad fra erkebispestolen i Lagos ble innvilget 25. mai 2012.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Spøkelsesinsekter
Spøkelsesinsektene (Phasmatodea) er en gruppe av de «gresshoppelignende insekter» (Orthopteroida). De er mestere i kamuflasje og kalles for vandrende blad, vandrepinner eller pinnedyr. Det er beskrevet mer enn 3 000 arter av blad- og pinnedyr i verden. Spøkelsesinsekter er enkle å holde i bur og enkelte arter er populære som kjæledyr.
Utbredelse
Spøkelsesinsektene har sin hovedutbredelse i tropiske strøk. Ingen arter finnes naturlig i Norge.
Utseende
Spøkelsesinsektene er store insekter med godt utviklede bakbein. De fleste arter ligner pinner eller blad og går således i ett med vegetasjonen. Ofte har hannen utviklede vinger og er flyvedyktig, mens hunnens vinger normalt er reduserte. Flere arter har reduserte vinger, eller de er helt vingeløse. Noen arter kan ha en kroppslengde på nær 30 cm.
Levevis
Spøkelsesinsektene er mestere i kamuflasje, både i farge og utseende. Selv om de er plassert i nær slekt med gresshopper kan de ikke hoppe slik som gresshoppene. De er aktive i mørke og sitter vanligvis ganske stille om dagen. Blir de skremt sitter de ofte helt stille og de kan være svært vanskelige å oppdage.
Spøkelsesinsektene har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve (nymfe) til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Eggene slippes rett på bakken.
Systematisk inndeling
Det finnes flere måter å systematisk dele inn gruppene av de «gresshoppelignende insektene». Her er en måte. Denne listen er ikke helt fullstendig.
BETA (programmeringsspråk)
BETA er et rent objekt-orientert programmeringsspråk, BETA ble utviklet av Scandinavian School in System Development hvor det første objekt-orienterte programmeringsspråket Simula ble utviklet.
Fra et teknisk synspunkt har BETA følgende enestående egenskaper:
BETA støtter det objekt-orienterte perspektivet på programmering, og inneholder omfattende fasiliteter for prosedyremessig og funksjonell programmering.
Volodymyr Bileka
Volodymyr Bileka (Володимир Білека) (født 6. februar 1979 i Drohobytsj) er en tidligere profesjonell ukrainsk landeveissyklist. I perioden 2005-2007 syklet han for det amerikanske laget Discovery Channel. Før 2008-sesongen gikk han sammen med sin landsmann og lagkamerat Jaroslav Popovytsj over til Silence-Lotto, men i mai sendte han en fax til lagledelsen der han opplyste at han trakk seg fra laget av personlige årsaker. Det viste seg senere at han hadde testet positivt for EPO i april
Antonio Cruz
Antonio «Tony» Cruz (født 31. oktober 1971 i Long Beach, California) er en profesjonell amerikansk landeveissyklist. Han sykler for det amerikanske laget Rock Racing.
Groruddalssatsingen
Groruddalssatsingen er den største økonomiske satsingen på et byløft i Norge i nyere tid. Satsingen berører fire bydeler innenfor Oslo øst (Alna, Bjerke, Grorud og Stovner), som til sammen huser over en femtedel av Oslos befolkning. Til sammenligning utgjør det et større innbyggertall enn hele Stavanger.
Satsingen er et samarbeid mellom Regjeringen og Oslo kommune. I prosjektet samarbeider 17 statlige og 18 kommunale aktører. Miljøverndepartementet koordinerer statens arbeid, mens Plankontoret for Groruddalen (prosjektkontor i Byrådsavdeling for byutvikling) koordinerer arbeidet mellom stat og kommune og internt i kommunen.
I løpet av perioden 2007–2016 blir over en milliard kroner (minimum 100 millioner kroner per år) brukt på tiltak som gir bedre livskvalitet og levekår for beboerne i dalen. Groruddalssatsingen skal gi synlig miljøopprustning, styrke innbyggernes stolthet og identitet, øke livskvaliteten og totalt sett forbedre levekårene i Groruddalen. Beboere, organisasjoner, borettslag, næringsliv, bydeler og andre offentlige institusjoner er trukket inn i samarbeidet. Så langt har felles innsats ført til at over 200 tiltak og prosjekter har kommet i stand.
Arbeidsoppgavene i den statlige og kommunale innsatsen er delt inn i fire programområder. På grunnlag av forslag fra blant annet bydelsutvalg, etater og beboere vedtas det hvert år handlingsplaner for hvert programområde. Her går det fram hva stat, kommune og bydeler skal arbeide med i året som kommer. Ett ansvarlig departement og én byrådsavdeling har det øverste ansvaret for hvert av de fire programmene.
Leelee Sobieski
Liliane Rudabet Gloria Elsveta «Leelee» Sobieski (født i New York City) er en amerikansk skuespillerinne. Hun ble kjent i tenårene for sin opptreden i filmen Deep Impact.
Groruddalssatsingen
Groruddalssatsingen er organisert i følgende fire programområder:
Eddie Izzard
Suzy Eddie Izzard (født Edward John Izzard, 7. februar 1962 i Aden i Jemen) er en engelsk stand-upkomiker og skuespiller. Som komiker er stilen hennes ustrukturerte, surrealistiske og «improviserte» monologer.
Oppvekst
Izzard far, Harold John Izzard, jobbet for BP (da British Petroleum) i Aden og hennes mor Dorothy jobbet som sykepleier. I 1963 flyttet familien til Bangor i Nord-Irland da hennes far ble forflyttet. I 1967, da urolighetene i Nord-Irland begynte å tilta, flyttet de videre til Skewen i Wales, og senere til Bexhill-on-Sea i England i 1969. Året før hadde moren hennes dødd av kreft.
Kjønnsidentitet
Izzard har tidligere identifisert seg som en transvestitt i mange år, og framførte som transvestitt blant annet under Edinburgh-festivalen i 1992. To sitat som tilegnes henne er «kvinner går kledd som de vil, og det gjør også jeg» og «[jeg føler meg som] en lesbe fanget i en manns kropp». I et intervju med Vanity Fair forteller hun om sine opplevelser som transvestitt og hvordan de har preget henne. Hun har uttalt at måten hun kler seg på ikke er en del av opptredenen, og det er ikke en fetisj: «Jeg kaller det ikke drag; Jeg kaller det ikke engang crossdressing. Det er bare å ha på seg en kjole. Det handler ikke om knep. Det er om meg som uttrykker meg selv.»
Izzard har stått fram som kjønnsflytende, og uttrykte da at de personlige pronomene hun bruker kan variere basert på hennes kjønnspresentasjon i øyeblikket. «Om jeg er i guttemodus, så 'han', eller jentemodus, 'hun'».
I desember 2020 annonserte Izzard at hun ønsker fra da av å bli omtalt som «hun/henne», og at det å være i «jentemodus» har gitt henne mer selvsikkerhet.
Stand-up
Izzard ble sendt på kostskole i England, der hun etterhvert ble interessert i skuespill og opptrådte i noen stykker på skolen. På college begynte hun å drive litt stand-up, og etter å ha blitt sparket ut begynte hun å opptre på gaten. Hun brukte 80-tallet til å jobbe som gateartist i USA og Europa, før hun flyttet seg innendørs med sitt første show på The Comedy Store i London i 1987. Frem til midten av 90-tallet jobbet hun med å finne sin egen stil, og opparbeidet seg etterhvert også et publikum og anerkjennelse fra sine komi-kolleger.
I 1993 ble Izzard belønnet med en British Comedy Awards for Live at the Ambassadors, noe hun gjentok i 1996 for showet Definite Article. Etter å ha turnert med Definite Article i Storbritannia, tok hun det videre til større byer i Europa og USA og hadde en suksessfull runde med show i New York. Men hennes USA-gjennombrudd kom ikke før i 1999 da HBO sendte showet Dress to Kill. Showet vant to Emmy-priser i 2000.
Stil
Temaer som ofte går igjen, er eldre historie og bibelhistorie. Izzard gjør ofte relativt avanserte referanser til for eksempel Paulus og Ivan Pavlov eller til Shakespeare, men hun har også en stor fascinasjon for film, og har flere referanser til filmer som Den store flukten, Den ville biljakten og utallige til Star Wars og James Bond.
Hun har også et fast persongalleri som går igjen i forestillingene hennes. Izzard anser seg selv som dårlig til å imitere: «» Det er likevel to etterlikninger som går igjen. Hennes James Mason-etterligning får gjerne rollen som Gud, mens Sean Connery dukker opp som alt fra Noa til Henry VII. Hennes skotske klarinettlærerinne fra barneskolen, Mrs. Badcrumble dukker også gjerne opp.
Teater
I 1994 debuterte Izzard med sin første dramatiske rolle på West End i London, i David Mamets The Cryptogram. Suksessen med dette stykket førte til hovedrollen i David Beairds sorte komedie 900 Oneonta. I 1995 spilte hun Edvard II i Christopher Marlowes stykke med samme navn.
I 1999 spilte Izzard komikeren Lenny Bruce i en ny versjon av Julian Barrys Lenny fra 1971. I 2001 erstattet hun Clive Owen i Peter Nichols stykke A Day in the Death of Joe Egg. Stykket flyttet til Broadway i 2001, med Izzard og Victoria Hammilton fortsatt i hovedrollene. Stykket ble belønnet med fire Tony-nominasjoner, inkludert beste nyoppføring av et stykke, beste kvinnelige- og beste mannlige hovedrolle og beste regi.
Film
Izzard har i de senere årene satset på en filmkarriere fremfor å gjøre stand-up. Rollene hennes har vokst fra mer obskøne biroller i Helter i kjole og hvitt og Mystery Men, til større roller i Hollywoods hemmelighet, Valkyrie og My Super Ex-Girlfriend.
TV
I 2007 hadde TV-kanalen F/X premiere på dramaserien The Riches med Eddie Izzard og Minnie Driver. Driver og Izzard spiller et par irske svindlere som har vært en del av en gruppe som har svindlet seg gjennom USA. Da de finner en annen familie drept i en bilulykke, tar de og barna deres, deres identiteter og begynner et nytt liv som lovlydige borgere i Baton Rouge i Louisiana.
Izzard spilte hovedrollen i miniserien Treasure Island på TV-kanalen SyFy i 2012.
Politisk engasjement
Izzard har lenge jobbet for større integrering av Storbritannia i Den europeiske union, gjennom organisasjonen BEE. Som en markedsføring av dette, var Izzard en av de første til å betale med Euro i London. Dette engasjementet har ført til at Izzard har opptrådt med hele show flere ganger på fransk, og noen ganger på tysk. Hun krydrer også sine vanlige forestillinger med referanser til Storbritannia som utenfor EU, samt sekvenser der hun ikke bruker engelsk. I juli 2005 ble hun utnevnt til æresdoktor ved East Anglia-universitetet i Norwich for sitt pro-Europeiske arbeide.
Izzard var også aktivt med på under Live 8, og blant annet spilte hun piano under Midge Ures fremføring av sangen «Vienna» under konserten i som ble avholdt i Edinburgh.
Etter tsunamien i Asia desember 2004 var Izzard med på å arrangere Comic Aid til inntekt for Disasters Emergency Committee for the Asian Tsunami appeal. Showet ble senere utgitt på DVD.
Amnesty International har også Izzard som profilert medlem, og hun ledet We Know Where You Live i 2001.
Engelsk 2. divisjon 1946–47
'''Engelsk 2. divisjon 1946–1947''' var den 44. sesongen i Football Leagues 2. divisjon. vant og rykket opp til 1. divisjon sammen med som kom på 2.-plass. Dette var den første sesongen etter andre verdenskrig.
==Tabell ==
Nedrykk fra 1. divisjon og opprykk fra 3. divisjon
De to beste klubbene i 2. divisjon rykket automatisk opp til 1. divisjon og de to dårligste klubbene i 1. divisjon rykket automatisk ned til 2. divisjon.
Engelsk 1. divisjon 1946–47:
Vinnerne av de respektive 3. divisjonene rykket automatisk opp til 2. divisjon.
Engelsk 3. divisjon nord 1946–47:
Engelsk 3. divisjon sør 1946–47:
De Tomaso Deauville
De Tomaso Deauville er en firedørs coupé fra den italienske bilprodusenten De Tomaso som ble produsert mellom 1970 og 1985. Den er utstyrt med en 5,8-liters (5 763 cm³) Ford-motor, som yter 300 hestekrefter. Modellen var ment som en konkurrent til datidens Jaguar XJ.
Da produksjonen ble stanset i 1985 hadde totalt 244 eksemplarer rullet av samlebåndet, hvorav én stasjonsvognutgave, den aller siste, ment for Alejandro de Tomasos kone Isabelle Haskell.
Tanggu
Tidligere kunne sjøtransport følge elveløp helt opp til Tianjin, men sedimentering gjorde dette umulig slik at omlasting på flatbunnede elveprammer ble nødvendig ved Tanggu.
Gruppetenkning
Gruppetenking er et begrep videreutviklet av psykologen Irving Janis i 1972 som betegner prosesser i sosiale grupper som kan få grupper til å treffe dårlige eller irrasjonelle beslutninger. Beslutningene blir ofte tatt for å opprettholde harmoni eller konformitet innad i gruppen.
Tanggu
I 2010 ble distriktet oppløst og innlemmet i Binhai nye område.
Gruppetenkning
Symptomer på gruppetenkning
Gruppetenkning oppstår som følge av en rekke forhold som hersker i sosiale grupper. Forskerne Janis, Herek og Huth framla i 1977 syv symptomer på gruppetenkning:
Tanggu
Kulturminner
Takufortene er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Tanggu har store havneanlegg som betjener ikke bare Tianjin, men også Beijing, Hebei og bakenforliggende områder.
Kinas riksvei 103 strekker seg fra Beijing og 149 km ned til kysten ved Tanggu.
Eksterne lenker
Tanggu
Iain Turner
Iain Turner (født 26. januar 1984 er en skotsk målvakt som sist spilte for Southport FC.
Han signerte for Everton FC i 2003 og har også vært lånt ut til en rekke ulike klubber, blant annet Crystal Palace, Sheffield Wednesday FC og Wycombe Wanderers FC.
Yu~ki
Yuuki Kikusawa (菊澤祐樹), aka Yu~ki (født 8. august i Fukuoka), er den tidligere bassisten i visual kei-gruppen Malice Mizer. Han hadde vært med i bandet fra dets begynnelse i 1992, til de gikk inn i hiatus på ubestemt tid i desember, 2001. Mens de andre medlemmene i Malice Mizer enten har startet solokarrierer, eller blitt med i andre band, har ikke Yu~ki gjort noen av delene.
Før Yu~ki ble med i Malice Mizer, spilte han bass i Ze:ro.
Eksterne lenker
Yu~ki Yu~ki
Nebularhypotesen
Nebularhypotesen er innen kosmologien den mest aksepterte modellen som forklarer solsystemets opprinnelse og utvikling. Det er dokumentert at denne hypotesen først ble foreslått i 1734 av Emanuel Swedenborg. Denne hypotesen ble opprinnelig bare brukt om vårt eget solsystem, men det antas at denne modellen er gjeldende i hele universet. Den bredt aksepterte moderne varianten av nebularhypotesen er Solar Nebular Disk Model (SNDM) eller bare Solar Nebular Model.
Ifølge nebularhypotesen, dannes stjerner i massive og kompakte skyer av molekylær hydrogen – gigantmolekylskyer (GMC). De er gravitasjonelt ustabile, og materien vokser sammen til mindre, tettere klumper innenfor skyen. Disse fortsetter så å kollapse og danner stjerner. Stjernedannelse er en kompleks prosess som alltid produserer protoplanetariske skiver av gass rundt de unge stjernene. Dette kan gi grunnlag for planeter under visse omstendigheter, men disse omstendighetene vet man ikke mye om. Derfor antas det at dannelsen av planetsystemer er en naturlig del av stjernedannelsen. En sollignende stjerne bruker vanligvis 100 millioner år på å dannes.
Den protoplanetariske skiven er en akkresjonsskive som fortsetter å mate den sentrale stjernen. Skiven er i utgangspunktet svært varm, men avkjøles under det som er kjent som T Tauri-stjerne-fasen, hvor dannelsen av små støvkorn av steiner og iser er mulig. Støvkornene kan etter hvert samles til planetesimaler med størrelse på en kilometer. Hvis skiven er massiv nok, vil akkresjonen begynne og føre til en rask – NaN år – dannelse av planetembryo på størrelser som månen til Mars. Nær stjernen går embryoene gjennom en fase med voldsomme sammenslåinger som kan gi noen få legemer lignende terrestriske planeter. Den siste fasen tar rundt 100 millioner til en milliard år.
Dannelsen av kjempeplaneter er en mer komplisert prosess. De antas å oppstå utenfor den såkalte snølinjen, hvor planetembryoer primært består av ulike væsker i isform. Som et resultat er de flere ganger så massive enn legemene i den indre delen av den protoplanetariske skiven. Hva som følger etter dannelsen av embryoene er ikke helt klart. Noen embryoer synes dog å fortsette å vokse til de når legemer på størrelse med 5–10 jordmasser – terskelverdien som er nødvendig for å starte akkresjon av hydrogen–helium-gass fra skiven.
Historie
Der er dokumentert at nebularhypotesen først ble foreslått i 1734 av Emanuel Swedenborg. Immanuel Kant, som var kjent med Swedenborgs arbeid, utviklet teorien videre i 1755. Han argumenterte for at gassfylte skyer – stjernetåker – som roterer sakte, gradvis kollapser og flates ut på grunn av gravitasjon og at de til slutt daner stjerner og planeter. En lignende modell ble foreslått i av Pierre-Simon Laplace i 1796. Den inneholdt en sammentrekkende og avkjølende protosolar sky – den protosolare tåken. Etterhvert som tåken trakk seg sammen, flatet den ut og spredte ringer av materialer som senere kollapset til planeter. Laplaces modell var dominerende på 1800-tallet, men det var en rekke problemer den ikke kunne gi svar på. Hovedproblemet var drivmomentfordelingen mellom solen og planetene. Planetene har 99 % av drivmomentet, og det faktum kunne ikke forklares av nebularhypotesen. Som et resultat ble denne teorien for planetdannelse i hovedsak oppgitt på begynnelsen av 1900-tallet.
Bortfallet av Laplaces modell stimulerte forskere til å finne erstatninger. I løpet av 1900-tallet ble det foreslått mange teorier, deriblant planetesimal-teorien til Thomas Chamberlin og Forest Moulton i 1901, tidevannsmodellen til James Jeans i 1917, akkresjonsmodellen til Otto Schmidt i 1944, protoplanet-teorien til William McCrea i 1906 og til slutt innfangingsteorien til Michael Woolfson. I 1978 gjenopptok Andrew Prentice Laplaces opprinnelige ideer om planetdannelse og utviklet den moderne Laplace-teorien. Ingen av disse forsøkene var helt vellykket, og mange av teoriene var beskrivende.
Starten på den moderne og bredt aksepterte teorien for planetdannelser – Solar Nebular Disk Model (SNDM) – kan spores tilbake til arbeidene til den sovjetiske astronomen Viktor Safronov. Hans bok Evolutoion of the protoplanetary cloud and formation of the Earth and the planets, som ble oversatt til engelsk i 1972, var lenge en viktig påvirkning for hvordan vitenskapsmenn tenkte rundt dannelsen av planeter. I denne boken ble nesten alle de store problemstillingene rundt prosessen ved planetdannelser formulert, og noen av dem ble også løst. Safronovs ideer ble bearbeidet videre i arbeidene til George Wetherill, som oppdaget flyktende akkresjon. Opprinnelig ble det antatt at SNDM kun gjaldt vårt eget solsystem, men etter hvert begynte teoretikere å anta at dette var noe som skjedde gjennom hele universet. Siden da har det per blitt oppdaget  eksoplaneter i vår galakse.
Resultater
Prosessen med stjernedannelser fører naturlig til at det oppstår en akkresjonsskive rundt unge stjerneobjekter, og rundt en alder på ca. 1 millioner år kan alle stjerner ha slike skiver. Denne konklusjonen støttes av oppdagelsen av de gassete og støvete skivene rundt protostjerner T Tauri-stjerner i tillegg til teoretiske betraktninger. Observasjoner av disse skivene viser at støvkornene på insiden av disse vokser over korte (tusen-år) tidsskalaer og danner partikler opp mot 1 cm i diameter.
Akkresjonsprosessen, hvor planetesimaler på 1 km i diameter vokser til legemer på 1,000 km i diameter, er generelt godt forstått nå. Denne prosessen utvikler seg i enhver skive hvor tettheten av antall planetesimaler er tilstrekkelig høy, og fortsetter på en løpsk måte. Senere avtar veksten og den fortsetter som oligarkisk akkresjon. Sluttresultatet er dannelsen av planetemrbyoer med ulike størrelser, som avhenger av avstanden fra stjernen. Ulike simuleringer har vist at sammenslåingen av embryoene i den indre delen av de protoplanetariske skivene fører til dannelsen av noen få legemer på størrelse med jorden. Dermed anses opprinnelsen til de terrestriske planetene å være en tilnærmet løst problem.
Problemer
Fysikken i akkresjonsskiver møter noen problemer. Det viktigste av dem er hvordan materialet, som blir tatt opp av protostjernen, mister drivmomentet. En mulig forklaring foreslått av Hannes Alfvén var at drivmomentet forsvant på grunn av solvinden under protostjernens fase som T Tauri-stjerne. Momentet ble sannsynligvis transportert til den ytre delen av skiven, men den nøyaktige mekanismen bak dette er lite kjent. En annen mulig prosess for hvorfor drivmomentet blir borte er magnetisk brudd, hvor stjernens spinn overføres til den omkringliggende skiven via stjernens magnetfelt. Prosessen, eller prosessene, som gjør at skivene forsvinner er også lite kjent.
Dannelsen av planetesimaler er det største uløste problemet i Nebular Disk Model. Hvordan partikler med 1 cm størrelse utvikler seg til å bli planetesimaler med størrelser på 1 km er et mysterium. Denne mekanismen synes å være nøkkelen til spørsmålet om hvorfor noen stjerner har planeter, mens andre ikke har noen ting rundt seg, ikke en gang fragmentskiver.
Dannelsen av kjempeplaneter er et annet uløst problem. Nåværende teorier forklarer ikke hvordan kjernene dannes raskt nok til å akkumulere tilstrekkelige mengder gass fra den raskt forsvinnende protoplanetariske skiven. Den gjennomsnittlige levetiden for skivene, som er mindre enn 10 7 år, synes å være kortere enn tiden som trengs for å danne en kjerne.
Et annet problem med dannelsen av kjempeplanetene er forflytningen. Noen beregninger viser at vekselvirkning med skiven kan føre til rask forflygning innover, som, hvis ikke den stanser, fører til at planeten når de «sentrale områdene mens den fortsatt er et sub-joviansk objekt».
Protostjerner
Stjerner antas å dannes på innsiden av gigantskyer med kald molekylær hydrogen – gigantmolekylskyer (GMC) – som har 300,000 ganger solens masse og er ca. 20 parsec i diameter. Over millioner av år utsettes gigantskyene for kollapser og fragmenteringer. Disse fragmentene danner så små, kompakte kjerner, som igjen kollapser til stjerner. Kjernene varierer i størrelse fra fraksjoner til flere ganger solens, og de kalles protostellare (protosolare) tåker. De har diametre på 0,01–0,1 pc (NaN AE) og en partikkelnummertetthet på rundt NaN cm-3
Kollapsen av en protostellar tåke med solmasse tar rundt 100,000 år. Hver tåke begynnermed en viss mengde drivmoment. Gass i den sentrale delen av tåken, med relativt lavt drivmoment, gjennomgår en rask kompressjon og fanner varm hydrostatisk (ikke-sammentrekkende) kjerne som inneholder en liten fraksjon av massen til den opprinnelige tåken. Denne kjernen utgjør frøet som senere vil bli til en stjerne. Mens kollapsen fortsetter, gjør bevaringen av drivmomentet at rotasjonen til den innfallende kappen akselererer, noe som i stor grad forhindrer gassen fra direkte akkresjon til den sentrale kjernen. Gassen tvinges i stedet utover nær sitt eget ekvatorplan, hvor den danner en egen skive som i sin tur akkreterer til kjernen.
Kjernen vokser gradvis i masse helt til den blir en ung og varm protostjerne. Ved dette stadiet er protostjernen og skiven skjult av den innfallende kappen, og kan ikke observeres direkte. Den gjenværende kappens opasitet er faktisk så høy at selv millimeterbølge-stråling har problemer med å slippe ut fra innsiden av den. Slike objekter observeres som svært lyse kondensasjoner, som primært utstråler millimeterbølger og sub-millimeterbølge-stråling. De klassifiseres som protostjerner med spektralklasse 0.
Remmert Wielinga
Reinbert Cornelis (Remmert) Wielinga  (født 27. april 1978 i Eindhoven, Noord-Brabant) er en tidligere profesjonell nederlandsk landeveissyklist.
Nebularhypotesen
Protostjerner
Kollapsen følges ofte av bipolare strømmer – jetstrømmer – som utstråles langs rotasjonsaksen til skiven. Disse observeres ofte i stjernedannende regioner (se Herbig-Haro-objekter). Lysstyrken til protostjernene i klasse 0 er høy – en stjerne med masse tilsvarende solen kan stråle med opp til 100 ganger solens styrke. Kilden til denne energien er gravitasjonskollaps, siden kjernene på dette tidspunktet ikke er varme nok til å starte en kjernefysisk fusjon.
Remmert Wielinga
Wielingas karriere har vært vekslende, han begynte å sykle for Frans Maassen i Rabobanks juniorlag men var ikke god nok og gikk til Agu. Tre år senere returnerte han til Rabobank igjen, denne gangen for amatørlaget under Nico Verhoevens ledelse. Han kunne ha fortsatt i amatørlaget et år til, men han valgte å satse profesjonelt. Etter et godt intervju med det italienske laget De Nardi-Pasta Montegrappa, ble en to-års-kontrakt underskrevet.
Nebularhypotesen
Protostjerner
Etter hvert som kappens materiale fortsetter å falle ned på skiven, blir kappen til slutt tynn og gjennomsiktig og de unge stjerneobjektene (fra engelsk young stellar object – YSO) blir observerbare, først i det fjerninfrarøde lyset og senere i det synlige. Rundt dette tidspunktet begynner protostjernen sin fusjon av deuterium. Hvis protostjernen er tilstrekkelig massiv – over 80 jupitermasseer – vil fusjon av hydrogen følge etter. Ellers, hvis massen er for lav, blir objektet til en brun dverg. Denne fødselen av en ny stjerne oppstår omtrent 100,000 år etter at kollapsen begynner. Objekter i denne fasen er kjent som klasse I-protostjerner, som også kalles unge T Tauri-stjerner, utviklede protostjerner eller unge stjerneobjekter. Ved dette tidspunktet har den dannende stjernen allerede tiltrukket seg mye av sin masse; den totale massen til skiven og den gjenværende kappen utgjør ikke mer enn 10–20 % av massen til det sentrale unge stjerneobjektet.
I den neste fasen forsvinner kappen fullstendig, etter å ha blitt samlet opp av skiven, og protostjernen blir en klassisk T Tauri-sstjerne. Dette skjer etter ca. én millioner år. Massen til skiven rundt en klassisk T Tauri-stjerne er ca. 1–3 % av stjernemassen, og i størrelsesorden 10-7–10-9 solmasser blir hvert år trukket mot stjernen. Et par med bipolare jetstrømmer vises vanligvis også.
Remmert Wielinga
I tiden han var en del av Rabobanks lag vant Wielinga rittseire i Challenge a Mallorca og Ruta del Sol i løpet av den første våren. Den gangen var fremdeles deltagelse i Tour de France langt unna, men etter at han hadde klatret blant de beste syklistene under Critérium du Dauphiné Libéré ble han satt opp for deltagelse i Tour de France. Hans deltagelse i denne touren ble en skuffelse, da han ikke fullførte.
Nebularhypotesen
Protostjerner
Akkresjonen forklarer alle særegne egenskaper ved T Tauri-stjerner: sterk fluks i emisjonslinjene (opp til 100 % av den iboende lysstyrken til stjernen), magnetisk aktivitet, fotometrisk variabilitet og jetstrømmer. Emisjonslinjene dannes faktisk når den tiltrukne gassen treffer «overflaten» av stjernen, noe som inntreffer rundt stjernens magnetiske poler. Jetstrømmene er biprodukter av akkresjonen, og de frakter unna overskuddet av drivmoment.
Remmert Wielinga
De siste årene har han blitt plaget av en kronisk kneskade, som har gjort at han ikke har kunnet gjøre mye for Rabobank-laget. Dette ble dels også forårsaket av at laget sjelden satte ham opp til start i 2005. Wielinga gikk da til den italienske sportslegen Luigi Cecchini som blant annet trener Thomas Dekker. I 2006 gikk Wielinga over til Quick Step-Innergetic, og det så ut til at han var på opptur igjen. Han vant GP Chiasso og fikk gode resultater blant annet i Tour Méditerranéen (10.-plass) og «Tour of Georgia» (12.-plass). 20. september bekjentgjorde teammanager Patrick Lefevere at Wielinga ikke ville komme til å være en del av laget den følgende sesongen. I 2007 syklet han igjen for ett protourlag, det spanske laget Saunier Duval-Prodir, men dat han ikke fikk kontrakten forlenget, valgte han å avslutte karrieren.
Nebularhypotesen
Protostjerner
Fasen som klassiske T Tauri-stjerner varer omtrent 10 millioner år. Skiven forsvinner til slutt på grunn av akkresjon mot den sentrale stjernen, planetdannelse, utkasting av jetstrømmer og fotofordampning av UV-stråling fra den sentrale og nærliggende stjerner. Som et resultat blir den unge stjernen en svak T Tauri-stjerne, som gradvis, over flere hundre millioner av år, utvikler seg til en vanlig sollignende stjerne.
Protoplanetariske skiver
Under visse forhold kan skiven, som nå kan kalles protoplanetarisk, gi opphav til et planetsystem. Protoplanetariske skiver har blitt observert rundt en svært høy andel av stjerner i unge stjernehoper. De eksisterer fra begynnelsen av en stjernes dannelse, men i de tidligste fasene er de ikke mulige å observere på grunn av opasiteten til den omkringliggende kappen.
Skiven til en klasse 0-protostjerne antas å være massiv og varm. Det er en akkresjonsskive som forer den sentrale protostjernen. Temperaturen kan lett overstige 400 K innenfor 5 AE og 1,000 K innenfor 1 AE. Oppvarmingen av skiven forårsakes primært av den viskøse dissipasjonen av turbulens i den og av innfallet av gass fra tåken. Den høye temperaturen i den indre skiven fjør at det meste av det volatile materialet – vann, organismer og noe bergarter – fordamper og etterlater bare de mest refraktiske materialene, som for eksempel jern. Is kan overleve bare i den ytre delen av skiven.
Hovedproblemet med fysikken i akkresjonsskiven er genereringen av turbulens og mekanismen som fører til den høye effektive viskositeten. Den turbulente viskositeten antas å være ansvarlig for massetransporten til den sentrale protostjernen og momentum skivens periferi. Dette er avgjørende for akkresjon, fordi gass an tiltrekkes av den sentrale protostjernen bare hvis den mister det meste av drivmomentet, som må blir fraktet utover av en liten del av gassen som driver utover. Resultatet av denne prosessen er vekst for både protostjernen og skivens radius, som kan nå 1,000 AE hvis det opprinnelige drivmomentet til tåken er stort nok. Store skiver observeres rutinemessig i mange stjernedannende regioner, som for eksempel Oriontåken.
Levetiden til akkresjonsskivene er omtrent 10 millioner år. Innen stjernen når den klassiske T Tauri-fasen blir skiven tynnere og den avkjøles. Mindre volatile materialer begynner å kondensere nær sentrum, og danner støvkorn på 0,1–1 µm som inneholder krystallinsilikater. Transporten av materialet fra den ytre skiven kan blande disse nylig dannede støvkornene med de opprinnelige, som inneholder organisk materie og andre volatiler. Denne blandingen kan forklare noen særegenheter i sammensetningen av legemer i solsystemet, slik som tilstedeværelsen av interstellare korn i de primitive meteorittene og ildfaste fremmedlegemer i kometer.
Støvpartikler fester seg til hverandre i det tette skivemiljøet, og dette fører til dannelsen av større partikler opp mot flere centimetere i størrelse. Signaturen til støvprosessen og koagulasjonen observeres i det infrarøde spekteret til unge skiver. Ytterligere aggregering kan føre til dannelsen av planetesimaler som måler 1 km i diameter, eller større, og disse er byggeblokkene til planeter. Dannelsen av planetesimaler er et annet uløst problem med skivefysikken, siden sammenklebing blir ineffektiv når støvpartiklene vokser seg større. Favoritthypotesen er dannelse ved gravitasjonell ustabilitet. Partikler med flere centimeter i størrelse, eller større, slår seg ned nær midtplanet av skiven og danner et svært tynt – mindre enn 100 km – og kompakt lag. Dette laget er gravitasjonelt ustabilt og kan splittes opp i en rekke klumper, som i sin tur kollapser til planetesimaler.
Planetdannelse kan også utløses av gravitasjonell ustabilitet innenfor selve skiven, som fører til fragmenteringen til klumper. Noen av dem, hvis de er kompakte nok, vil kollapse, noe som kan føre til rask dannelse av gasskjempe-planeter og også brune dverger over tidsskalaer på 1,000 år. Dette er dog bare mulig i massive skiver – mer massive enn 0,3 solmasser. Til sammenligning er typiske skivemasser 0,01–0,03 solmasser. Siden massive skiver er sjeldne, antas det at denne mekanismen for planetdannelse også er sjelden. På den annen side, kan denne mekanismen spille en viktig rolle i dannelsen av brune dverger.