cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Larisa
Antikken
Larisa ligger i nærheten av det homeriske stedet Argissa. Det framsto i tidlig tider, da Thessalia var hovedsakelig styrt av noen få aristokratiske familier, som en betydningsfull by under styret til familien Aleuadai og deres autoritet strakte seg over hele distriktet Pelasgiotis. Denne mektige familien hadde i mange generasjoner før 369 f.Kr. privilegiet å inneha tagus, det lokale begrepet for strategos (hærfører), for de kombinerte styrkene i Thessalia. Hovedrivalene til Aleuadai var Scopadac av Krannon, et sted som lå i overkant rundt 22 km sørvest.
Larisa var fødestedet til Menon III av Farsalos som ble, sammen med Xenofon og noen få andre, en av hærførerne som ledet tusenvis av grekere fra forskjellige steder i den katastrofale ekspedisjon i 410 f.Kr. (som fortalt i Xenofons redegjørelse Anabasis) for å gi militær støtte til persiske Kyros den yngre, sønn av Dareios II, til å styrte den eldre broren Artaxerxes II og overta den persiske tronen. Menon opptrer også i Platons dialog som bærer hans navn hvor Sokrates benytter eksempelet «vegen til Larisa» som hjelp for å forklare Menon forskjellen mellom sann mening og vitenskap. Denne "vegen til Larisa" kan godt være for Sokrates et forsøk for å få Menon til minnes en «veg hjem», underforstått at vegen til ens sanne og «evige» hjem er nådd kun når en dør, at hver mann er å antatt å søke i sitt liv.
Byens konstitusjon var demokratisk, noe som forklarer hvorfor den stilte seg på samme side som Athen i Peloponneskrigen. I nabolaget til Larisa ble det feiret en festival som tilsvarte den romerske Saturnalia og hvor slavene ble oppbevertet av sine herrer.
Byen ble erobret av Theben og senere av de makedonske konger, og Demetrios Poliorketes besatte byen for en tid, 302 f.Kr.
Hellenistisk og romersk tid
Det var i Larisa at Filip V av Makedonia i 197 f.Kr. signerte en avtale med romerne etter sitt nederlag i slaget ved Kynoskephalai, og det var også her hvor Antiokos III den store vant en stor seier i 192 f.Kr.
Som hovedbyen i antikkens Thessalia ble Larisa direkte underlagt av Filip II av Makedonia i 344 f.Kr., og fra da av var byen under makedonisk kontroll; i 196 f.Kr. ble Larisa en alliert av Roma og var hovedkvarteret for det thessaliske forbund.
Larisa er hyppig nevnt i forbindelse med de romerske borgerkriger som gikk forut etableringen av keiserdømmet og Pompeius søkte tilflukt her etter nederlaget ved Farsalos.
Middelalderen og osmansk tid
Byen ble erobret fra Østromerriket av Bulgaria for en tid på slutten av 1100-tallet, og ble senere holdt av Serbia. Det var frankisk fram til 1400.
Den ble erobret av Det osmanske rike 1386/87 og på nytt på 1390-tallet, men kom kun under permanent osmansk kontroll først i 1423 av Turahan Bey. Under osmansk styre ble byen også underlagt nytt navn, Yeni-şehir i-Fenari, «nyfestningen». Som hovedbyen og militær base av det osmanske Thessalia, ble Larisa raskt en overveiende muslimsk by. Byen ble kjent for sine marknader på 1600- og 1700-tallet, mens setet for islamske pasha av Thessalia ble overført dit i 1770. Byen forble på muslimsk kontroll fram til Thessalia ble frigjort under det uavhengige greske kongedømmet i 1881, unntatt for en periode da osmanske styrker okkuperte byen på nytt i den gresk-tyrkiske krig i 1897.
Den 6. mars 1770 massakrerte tyriske Aya Pasha over 3000 kristne fra Trikala i Larisa. På 1800-tallet var det fortsatt en liten landsby i utkanten av byen som var svært uvanlig befolket av afrikanere fra Sudan, en kuriøst levninger av de muslimske styrkene som var samlet av Aya Pasha.
På 1800-tallet produserte byen lær, bomull, silke og tobakk. Feber og malaria førte til økt dødelighet grunnet dårlig drenering og oversvømmelser fra elven.
Moderne tid
Larisa var hovedkvarteret til den muslimske generalen og storvesiren Hursid Pasha under den greske selvstendighetskrigen (1821-1832). I 1881 ble Larisa sammen med resten av Thessalia ble en del av det frie Hellas. En betydelig del av den tyrkiske befolkningen emigrerte til Det osmanske rike ved det tidspunktet. Under den gresk-tyrkiske krig i 1897 ble byen hovedkvarter for den greske kronprins Konstantin I av Hellas. Flukten til den greske hæren fra Larisa til Farsala skjedde den 23. april 1897. Tyrkiske tropper marsjerte inn byen to dager senere. Etter at en fredsavtale ble signer trakk tyrkerne seg ut og Larisa har siden vært gresk helt og holdent. Det førte til at ytterligere tyrkere flyttet ut i 1898.
Kirkehistorie i Larisa
Kristendommen kom tidlig til Larisa, skjønt byens første biskop er først nedtegnet i 325 i forbindelse med konsilet i Nikea. Den hellige Achillius av Larisa er feiret for sine mirakler. Den franske historikeren og teologen Michel Le Quien (Lequien) nevner 29 biskoper mellom 400-tallet og 1700-tallet som kom fra Larisa. Den mest kjente var Jermias II som okkuperte patriarken i vesten (= den katolske kirke) fram til 733 da keiser Leo III annekterte den til patriarken i Konstantinopel. I de første årene av 900-tallet hadde byen ti underbispedømmer; deretter økte antallet og rundt 1175 under keiser Manuel I Komnenos, hadde det nådd 28. Ved slutten av 1400-tallet under muslimsk herredømme, var det kun ti igjen, og disse ble gradvis færre og færre til de forsvant helt og holdent.
Larisa har beholdt et titulært bispedømme for den katolske kirke.
Vennskapsbyer
Larisa har følgende vennskapsbyer:
Redonda
Redonda er ei øy i Karibia. Den tilhører staten Antigua og Barbuda og ligger 56 km vest-sørvest for øya Antigua. Øya er ubefolket.
Geografi
Redonda ligger øst i Det karibiske hav og er en del av De små Antiller. Det er den minste av de tre øyene som utgjør Antigua og Barbuda. Øya ligger 22 km nordvest av Montserrat, 32 sørøst av Nevis og 56 km vest-sørvest av Antigua.
Øya er resten av en utslokt vulkan som stiger bratt opp av havet til en høyde på 305 meter. Arealet er 1,3 km². Øya er preget av bratte klipper og det er bare én strand der det er mulig å gå i land fra båt. Suppeskilpadde og karett er observert i havet ved Redonda.
Øya er hekkested for sjøfugl. Særlig viktig er koloniene av praktfregattfugl, maskesule, rødfotsule og brunsule, mens det finnes også brunnoddy. Det antas at graveugle er standfugl. Det finnes seks krypdyrarter, hvorav tre øglearter er endemiske.
Vegetasjonen er preget av gras, kaktus i slekten Opuntia og med enkelte trær av arten Ficus citrifolia.
Det finnes en populasjon av geiter på øya.
Historie
Kristoffer Columbus kom over øya på sin andre Amerika-ferd i 1493 og gjorde krav på den for Spania. Han kalte den Santa Maria la Redonda. Columbus gikk imidlertid aldri i land. Første kjente europeiske strandhogg fant sted i 1687.
I 1860-årene ble det hentet ut fosfat fra guanoforekomster på øya ved hjelp av arbeidskraft hentet fra Montserrat. Et amerikansk selskap, Redonda Phosphate Company, sto bak driften, med eksport for det meste til USA og Tyskland. I 1901 bodde 120 personer på øya. Da første verdenskrig kom, holdt guanodriften opp og arbeiderne flyttet. Bygninger og utstyr ble ødelagt i en orkan i 1929 og de siste vaktmennene forlot da øya. Den har vært ubebodd siden.
Slaget ved Agrigentum
Slaget ved Agrigentum (Sicilia, 261 f.Kr.) var det første slaget i den første punerkrig og den første storslagne militærkonfrontasjonen mellom Karthago og den romerske republikk. Slaget ble utkjempet etter en lang beleiring som startet i 262 f.Kr., og endte med romersk seier og markerte begynnelsen på den romerske kontrollen over Sicilia.
Redonda
Historie
Storbritannia gjorde krav på Redonda i 1869 for å komme USA i forkjøpet. I 1872 ble øya underlagt Antigua.
Redonda er i offentlig eie.
Slaget ved Agrigentum
Innledning
I 288 f.Kr. okkuperte en gruppe italienske leiesoldater, kalt mamertinene, byen Messina på den nordlige delen av Sicilia, der de drepte alle mennene og tok kvinnene som sine hustruer. Fra denne basen begynte de å terrorisere landsbygden, og de ble et problem for den uavhengige byen Syracus. Da Hiero II av Syracus kom til makten i 265 f.Kr., bestemte han seg for å gå til aksjon mot mamertinene og beleiret Messina. Mamertinene ba om hjelp fra to stater: Karthago og Roma.
Ivrig som de var etter kontroll over den fruktbare øya Sicilia, sendte begge statene sine hærer til området. For romerne, som ikke hadde en marine på denne tiden, var dette den første kampanjen utenfor Italia. Messina-problemet ble snart glemt, og det skulle vise seg at striden snarere kom til å stå mellom de to supermaktene med Syracus i midten. I de påfølgende årene forekom det noen få trefninger mellom de to hærene, der begge maktene testet terrenget og lærte hvordan å manøvrere seg i det bakkede landskapet på Sicilia.
Beleiringen av Agrigentum
I 262 f.Kr. sendte romerne en hel hær til Sicilia, anført av de to konsulene Lucius Postumius Magellus og Quintus Mamilius Vitulus. Fire legioner og alliert kavaleri, tilsammen 40 000 menn. Dette var en reaksjon på den karthagenske rekrutteringen som hadde foregått de siste årene. Roma ble støttet av det nå allierte Syracus, og de marsjerte i juni samme året mot Agrigentum, som lå på den sørvestlige kysten av Sicilia. Denne byen skulle fungere som en base for den forventede karthagenske armeen, men da romerne ankom var den bare bemannet med en liten garnison, ledet av Hannibal Gisco.
Gisco svarte med å barrikere byen sammen med befolkningen og hentet inn alle de forsyningene de kunne finne i de nærliggende områdene. Byen var forberedt på en langvarig beleiring, og det eneste Gisco kunne gjøre var å vente på forsterkninger fra Karthago. På denne tiden var beleiringsutstyr, som for eksempel beleiringstårn, ukjent for romerne. Den eneste måten de kunne erobre en befestet by som Agrigentum var gjennom en blokade. Derfor stasjonerte Magellus og Vitulus hæren utenfor bymurene og var forberedt på å være der til byen overga seg på grunn av sult. Med logistisk hjelp fra Syracus, var deres egne forsyninger ikke et problem.
Richard Dougherty
Richard Leo «Dick» Dougherty (født 5. august 1932 i International Falls i Minnesota, død 23. november 2016 i Green Bay) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.
Slaget ved Agrigentum
Beleiringen av Agrigentum
Noen få måneder senere begynte Gisco å se virkningene av blokaden og sendte bud om øyeblikkelig hjelp fra Karthago. Forsterkningene kom til Heraclea Minoa vinteren 262-261 f.Kr., 50 000 soldater, 6 000 kavaleri og 60 krigselefanter, anført av Hanno. Forsterkningsstyrken marsjerte sørover for å redde sine allierte, og etter noen få mindre kavaleri-konfrantasjoner satte Hanno opp sin leir i nærheten av den romerske. Hanno satte umiddelbart sine soldater i militærformasjon, men romerne avslo invitasjonen til kamp. I stedet befestet romerne seg på den ytre siden, og bygde en forsvarslinje mellom seg og Hannos hær. Agrigentum-blokaden fortsatte, men romerne ble nå selv beleiret.
Richard Dougherty
Dougherty spilte i tre ishockey-VM, 1955 og 1957 i tillegg til OL-turneringen 1956 i Cortina d'Ampezzo som også var det 23. verdensmesterskapet i ishockey.
Slaget ved Agrigentum
Slaget
Hanno stasjonerte det karthagenske infanteriet i to linjer, med elefantene og forsterkningene i den andre, og kavaleriet ble trolig plassert på flankene. Den romerske slagplanen er ukjent, men de organiserte seg trolig i den typiske triplex acies-formasjonen. Alle kilder er enige om at kampene varte lenge og at romerne klarte å knekke den karthagenske fronten. Dette forårsaket panikk i bakkant og de karthagenske reservene flyktet fra slagmarken. Det er også sannsynlig at elefantene fikk panikk, og at de i flukten ødela den karthagenske formasjonen. Uansett, romerne klarte å slå motsanderen og gikk ut av slaget som seierherrer. Deres kavaleri klarte å angripe den karthagenske leiren og sikre seg kontrollen over flere elefanter. Slaget ble imidlertid ingen komplett suksess fordi flesteparten av Hannos soldater, og til og med Hannibal Gisco, klarte å flykte.
Ettervirkninger
Etter dette slaget okkuperte romerne Agrigentum og solgte hele befolkningen som slaver. De to konsulene ble seierherrer, men på grunn av Giscos flukt ble de ikke gitt triumf da de kom tilbake.
Etter 261 f.Kr. kontrollerte Roma det meste av Sicilia og sikret kornavlingene til eget bruk. Slaget ved Agrigentum avsluttet det første storstilte felttoget kjempet utenfor Italia, og seieren ga romerne ekstra selvtillit til å fortsette med oversjøiske erobringer.
Sysmä
Sysmä er en kommune i landskapet Päijänne-Tavastland i Finland. Kommunen har cirka 4 500 innbyggere og et areal på 936,57 km² hvorav 270,37 km² er vann. Sysmä er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Gustav Adolfs, Heinola, Asikkala, Padasjoki, Kuhmois og Luhanka.
Torsten Hiekmann
Torsten Hiekmann (født 17. mars 1980 i Berlin) er en tysk tidligere landeveissyklist. Han har syklet for det tyske Protour-laget Gerolsteiner (2006–2007) og Team T-Mobile (2001–2005).
Hageløper
Hageløper Carabus hortensis er en av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.
Utseende
Hageløper er mellom 22 – 28 mm lang. Slekten Carabus er slekten med de «ekte jordløperne». Beina er lange løpebein, kroppen er elegant bygd. Dekkvingene er ganske matte eller med lett metallglans og svarte på farge. De har utydelige eller svake lengderibber, og hver med tre rader, lett synlige gylne groper. Antennens tredje og fjerde ledd med en lang børste/børster i spissen, mens leddene ellers er bare (nakne) og helt uten fine korte tilliggende hår (krever forstørrelse for å se).
Den kan skilles fra de fleste andre artene i slekten Carabus på de tydelige lengderekker av gylne kobber- eller svakt grønnfargede punktgroper. Hver av dekkvingene har tre slike punktrekker. Den kan ligne vanlig jordløper som også har lengderekker av punktgroper, med disse er ikke så markerte, kun svakt tilstede.
Levevis
Hageløper er ikke sjelden og finnes på mange ulike levesteder, ofte i åpen lauvskog med rik vegetasjon. Den er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr. Det latinske navnet hortensis betyr hage, og er noe misvisende. Vanligvis påtreffes denne arten i skog med tett vegetasjon av urter, ofte finnes den langs skogkanter eller i lysninger i skogen der undervegetasjonen er frodig. Men den lever også i åpent terreng, også på brakkmark.
Larvene er mørke og opptil 30 mm lange. De lever som predatorer, skjult i det øverste laget av jorden.
Den tilhører gruppen holometabole insekter med fullstendig forvandling, som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
8. etappe i Tour de France 2004
Lamballe – Quimper
Etappen på 168 km inneholdt en tredje- og tre fjerdekategori-stigninger. På slutten av etappen skjedde det en massevelt bakerst i feltet fordi en hund løp over veien. Det ble en massespurt hvor Thor Hushovd vant etappen foran Kim Kirchen Luxembourg med Erik Zabel på 3.-plass.
1. sprint (Moncontour)
Etter 14 km
2. sprint (Carhaix-Plouguer)
Etter 104 km
Norges Judoforbund
Norges Judoforbund (NJF) ble stiftet 28. juni 1967 etter initiativ av Øivinn Tveter og er et særforbund under Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité. NJF er medlem av European Judo Union (EJU) og International Judo Federation (IJF).
Viktige historiske hendelser
1954 – Robert Marchant (1. dan) fra Frankrike kom på besøk til Oslo og foretok de første graderinger av nordmenn i Norge.
1956 – Den første gradert til 1. dan i Norge var Henrik Lundh, etter ham fulgte Torkel Sauer og Per Ombudstvedt (alle fra NJJK).
1960 – Den første klubben i Norge var Norsk Judo og Jiu-jitsu Klubb ble stiftet 12. oktober. Den andre klubben, Bergen Judo Klubb, ble stiftet i 1962. Den tredje klubben, Kongsvinger Judo Klubb, ble stiftet i 1963.
1969 – Det første individuelle Norgesmesterskapet for menn ble arrangert i Blindernhallen i Oslo 16. februar. Norsk Judo og Jiu-jitsu Klubb (NJJK) imponerte stort og vant 5 av 6 NM-titler.
1969 – Ole-Jørgen Hammerstrøm og Atle Lundsrud, begge fra NJJK, ble de to første til å motta dommer C-lisens i Norge.
1971 – Den første kongepokal i judo ble delt ut under NM. Vinneren av kongepokalen var Tore Vogt fra Ippon Judoklubb.
8. etappe i Tour de France 2004
1. klatring (Côte de Mur-de-Bretagne)
3. kategori stigning etter 51 km.
Norges Judoforbund
Viktige historiske hendelser
1975 – Første NM for damer ble avholdt i Kristiansand i oktober.
8. etappe i Tour de France 2004
2. klatring (Côte de Saint-Mayeux)
4. kategori stigning etter 54,5 km.
Norges Judoforbund
Viktige historiske hendelser
1979 – Kongepokal ble satt opp for første gang for damer. Den første vinneren av kongepokalen for damer var Inger Lise Solheim fra Marienlyst Judo Club.
Teie Idrettsforening
Teie Idrettsforening (stiftet 4. august 1924) er en idrettsforening på Nøtterøy i Færder kommune. Teie IF har grupper for blant annet fotball, håndball og friidrett. Klubbhuset ligger ved den såkalte Hovedbanen i Teie idrettspark, i utkanten av Teieskogen.
8. etappe i Tour de France 2004
3. klatring (Côte de Ménez-Kuz)
4. kategori stigning etter 127,5 km.
Norges Judoforbund
Viktige historiske hendelser
1981 – Kay Otto Nilssen får bronse i EM Jr. -86 kg. og vinner Norges første internasjonale medalje i judo.
Åse Hedstrøm
Åse Hedstrøm (født 17. april 1950 i Moss) er en norsk komponist.
Norges Judoforbund
Viktige historiske hendelser
1982 – Norge arrangerer EM for damer i Bærum. Stevneleder er Atle Lundsrud, Ippon Judoklubb.
British Commonwealth Occupation Force
British Commonwealth Occupation Force (BCOF) var navnet på en britisk, australsk, indisk og newzealandsk felleskommando i Japan fra 21. februar 1946 til 1952. De britiske styrkene var utplassert i Japan som det britiske bidraget til okkupasjonen av Japan. På det meste omfattet BCOF 40 000 mann. I mesteparten av okkupasjonsperioden bidro Australia med mest personell og en australsk offiser var hele tiden sjef for styrken.
Norges Judoforbund
Viktige historiske hendelser
1985 – Norge arrangerer EM for herrer på Hamar. Stevneleder er Atle Lundsrud, Ippon Judoklubb.
British Commonwealth Occupation Force
BCOFs ansvarsområde var å overvåke demilitariseringen av det japanske samfunnet og å okkupere de vestlige perfekturene Shimane, Yamaguchi, Tottori, Okayama, Hiroshima og øya Shikoku. BCOFs hovedkvarder var i Kure.
Åse Hedstrøm
Hun har diplomeksamen i komposisjon fra Norges musikkhøgskole med professor Finn Mortensen som lærer og har studert elektroakustisk musikk og komposisjon ved Institutt for sonologi i Utrecht. Hun mottok i 1987 Statens arbeidsstipend for kunstnere. To år tidligere mottok hun Norsk Komponistforenings pris Årets verk for kammermusikkverket Right After (1985). Strykekvartetten Sorti ble tildelt samme pris i 1989. Hun har også blitt tildelt en rekke ulike stipendier.
Norges Judoforbund
Viktige historiske hendelser
1984 – Norge deltar med 3 judoutøvere i OL i Los Angeles. Alfredo Chinchilla (f. 1962), Frank Evensen (f. 1962) og Fridtjof Thoen (f. 1961).
Teie Idrettsforening
Teie IFs farger er blått og gult. Disse fargene går tilbake til 1920-åra, da klubben slo seg sammen med Teie Ballklubb og overtok deres farger. Teie Ballklubb holdt til i Fjellveien, i et område kjent som «Lille-Sverige» på grunn av de mange svenske stein- og anleggsarbeiderne som bodde der, og den brukte derfor de svenske fargene.
British Commonwealth Occupation Force
I løpet av 1947 ble BCOFs aktivitet gradvis redusert. Da Koreakrigen brøt ut i 1949 ble BCOFs baser brukt i tilknytning til samveldestyrker i Korea. Etter oppløsningen av BOCFs baser i Japan overført til British Commonwealth Forces Korea.
Norges Judoforbund
Viktige historiske hendelser
1985 – Henrik Lundh (NJJK) graderes til 5. dan, som den første i Norge, honorært post mortem.
8. etappe i Tour de France 2004
4. klatring (Côte de L'Enseigne Verte)
4. kategori stigning etter 142,5 km.
Norges Judoforbund
Viktige historiske hendelser
1992 – Norge deltar med 1 judoutøver i OL i Barcelona: Stig Traavik (f. 1967).
1997 – Norges Judoforbund arrangerer EJU kongress for første gang.
2000 – Per-Arne Grime, Oslo judoklubb, og Svein Gårdsø, Sandefjord judoklubb, tildeles 6. dan 24. april som de første i Norge.
2007 – Norges Judoforbund arrangerer internasjonalt dommerseminar i Stavanger. Prosjektleder var Per-Arne Grime.
2008 – Norge arrangerer World Cup for første gang i Drammen, prosjektleder var Sven-Ove Johansen.
2008 – Martin Thiblin (f. 1980) vant World Cup Norway -73 kg. som første norske mannlige verdenscup-vinner i judo.
2009 – Per-Arne Grime (Oslo Judoklubb) tildeles 7. dan (godkjent av EJU) som den høyeste tildelte grad til en norsk judoutøver.
2009 – Vibeke Thiblin velges som president i NJF som første kvinne.
2011 – Jan Eirik Schiøtz (Drammen Judo Club) og Alf Birger Rostad (Levanger Judoklubb) utnevnes til æresmedlemmer av Norges Judoforbund 30. april.
2012 – Alfredo Chinchilla (f. 1962) vant Veteran-EM -66 kg.
2013 – Hanne Myrnes vant Veteran-VM.
Graderinger
I Norge er det dangradert 556 utøvere (per 31.12.2014).
Åse Hedstrøm
I Hedstrøms verkliste står orkesterverkene Anima (1983), Nenia (1986) og Cantos (1993) sentralt. Anima ble nominert til Nordisk råds musikkpris i 1986 og Nenia fremført av en rekke radiostasjoner rundt om i verden, etter å ha blitt anbefalt av UNESCOs Rostrum for komponister i Paris i 1988. Hun har mottatt bestillinger fra blant annet ULTIMA Oslo Contemporary Music Festival, Trondheim Symfoniorkester, NRK, Henie Onstad Kunstsenter, Forsvarets Musikkorps Vestlandet, Music Factory, Harpans kraft, Stockholm New Music, Musik-Biennale Berlin, BBC, Mirkk Art Forum og Ensemble Recherche. Hennes verk har vært fremført i de fleste europeiske land, USA og Japan.
Norges Judoforbund
Graderinger
Disse er fordelt som følger:
Åse Hedstrøm
Parallelt med sitt arbeid som komponist har Hedstrøm også vært organisator og koordinator i norsk musikkliv. I 1976 ble hun president i landsforeningen Ny Musikk. Fra 1983 til 1987 var hun musikk-koordinator ved Henie Onstad Kunstsenter på Høvikodden hvor hun tok initiativ til en rekke samtidsmusikkonserter og festivaler. I årene 1994 til 1998 var Hedstrøm direktør og kunstnerisk leder for ULTIMA Oslo Contemporary Music Festival og i 1999 til 2002 sjef for Stockholms Konserthus og Kungliga Filharmoniska Orkestern. Hun har innehatt en rekke styre- og rådsverv, blant annet som styreleder i MIC Norsk Musikkinformasjon, styreleder i TONO fra 2009 til 2011 og fra 2012 til 2016 styreleder i Norsk Komponistforening.
Hedstrøm er medlem av Kungliga Musikaliska Akademien.
Norges Judoforbund
Graderinger
Per-Arne Grime, Oslo judoklubb, 18. februar 2009
6. dan: 5
Svein Gårdsø, Sandefjord judoklubb, 24. april 2000
Terje Gunnerud, Ski Judo og Jujutsuklubb, 7. juni 2009
Dag Hodne, NJJK, 8. desember 2009
Torkel Sauer, NJJK, 7. september 2012
Rosalie Evans, TSI Judogruppa, 3. mai 2013
5. dan: 4
Henrik Lundh, NJJK, 9. mars 1985
Knut Harefallet, Fredrikstad Kampsportklubb, 22. mai 2009
Alf Birger Rostad, Levanger Judoklubb, 2. februar 2012
Alfredo Chinchilla, NJJK, 1. juni 2012
4. dan: 14
3. dan: 40
2. dan: 76
1. dan: 416
Norgesmesterskap individuelt
Det første Judo-NM i historien ble avholdt 16. februar i 1969 i Oslo. Uoffisielle norske mesterskap ble avholdt så tidlig som i 1958. Det var omtrent 10 judoklubber i Norge da det første NM ble arrangert. Første NM for damer ble holdt i Kristiansand i oktober 1975. NM for damer og herrer var adskilte arrangementer helt frem til 1988 da det ble et felles arrangement for første gang i mars i Sandefjord.
Vinnere av kongepokal
Første kongepokal ble delt ut i 1971 for herrer, og i 1979 for damer. To år har kongepokal ikke blitt delt ut i dameklassen på grunn av for lav deltagelse.
Euschemon rafflesia
Euschemon rafflesia er en sommerfugl som tilhører familien smygere (Hesperiidae). Denne store og fargerike arten fra Australia utgjør en underfamilie for seg selv, Euschemoninae. Et unikt trekk er at den har en vingesammenkoplings-mekanisme som består av en børste (frenulum) på bakvingen som gripes av noen kroker (retinaculum) på forvingen. En slik mekanisme er ganske vanlig blant nattsvermere, men svært uvanlig blant dagsommerfugler.
Utseende
Arten er stor og kraftig til smyger å være, med et vingespenn på ca. 5 centimeter. Oversiden er svart, med et gult tverrbånd på forvingene og en stor, uregelmessig, gul flekk på bakvingene.
Tim Klinger
Tim Klinger (født 22. september 1984 i Wuppertal) er en tysk landeveissyklist. Han sykler for det tyske profesjonelle kontinentallaget Team Vorarlberg–Corratec.
Kirtland
Kirtland er en by i Lake County i Ohio. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 6866 innbyggere. Den første kirke av Siste dagers hellige hadde sitt hovedsenter her fra 1831 til 1838.
Himachal Pradesh
Himachal Pradesh (hindi: हिमाचल प्रदेश) er en delstat nordvest i India. Den grenser i nord og nordvest mot Jammu og Kashmir, i øst mot Tibet, i sydøst mot Uttaranchal, i syd mot Uttar Pradesh og Haryana, i sydvest mot Punjab.
Større områder av delstaten ligger over 6 700 meter over havet. Fordi 40% av delstaten består av skog, gir det grunnlag for trevareindustri.
Hovedstad er Shimla som under britisk styre var kjent som Simla og fungerte som sommerhovedstad.
Volker Ordowski
Volker Ordowski (født 9. november 1973 i Weilen) er en tysk tidligere landeveissyklist.
Slependen kalkovn
Slependen kalkovn på Slependen i Bærum er en sjaktovn for kalkbrenning fra 1914, tidligere Slependen Kalkverk A/S. Kalkovnen er i dag museum.
Ovnen ble restaurert utvendig i 1982 og innvendig i 1994. Ovnen er åpen for omvisning og har utstillingen «Kalkbrenning i Asker og Bærum». Den er et at Bærums viktigste industrielle kulturminner. Bærums kommunevåpen består av en stilisert tegning av kalkovnen.
Simon Ignatius Pimenta
Simon Ignatius Pimenta (født 1. mars 1920 i Marol ved Mumbai i Britisk India, død 19. juli 2013 i Mumbai) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var sist erkebiskop av Bombay) 1978–1996, og ble kreert til kardinal i 1988.
Utnevnelsen til Bombay gikk ikke uten problemer. I 1971 var han allerede blitt hjelpebiskop av Bombay. Han ble den 10. april 1976 forfremmet av pave Paul VI til erkebiskop av Bombay, men utnevnelsen ble suspendert etter en konflikt med den indiske regjeringen om kirkelige utnevnelser. Men i februar 1977 ble han utnevnt til koadjutor-erkebiskop med etterfølgelsesrett av Bombay, og i september 1978 ble han endelig metropolitterkebiskop av Bombay.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Wangiannachiltonia
Wangiannachiltonia er en av i alt 9 slekter innenfor familien Chiltoniidae (overfamilie Talitroidea), en gruppe av amfipoder. Gruppen har (2015) anerkjent 1 art, og lever som bentiske bunndyr. Gruppens individer kjennes fra Gammaridea-arter på at de har ulik morfologi i halepartiet.
Gruppen ble første gang beskrevet vitenskapelig av King, i 2009. Denne gruppen lever i ferskvann i delstaten South Australia i Australia.
Gruppens taksonomi
En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Edward Idris Cassidy
Edward Idris Cassidy (født 5. juli 1924 i Sydney i Australia, død 10. april 2021 i Newcastle i Australia) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han virket i det pavelige diplomati, og var 1989–2001 president for Det pavelige råd for fremme av kristen enhet.
Bakgrunn
Edward Idris Cassidy arbeidet etter gymnaset i tre måneder ved Departementet for transport og veikontroll i New South Wales. Han valgte å fortsette utdannelsen ved presteseminaret i Springwood, hvor han begynte i februar 1943. Studiene ble fullført ved seminaret i Manly.
Prest
Det pavelige diplomati: Fra 1955 var han i Den hellige stols diplomatiske tjeneste. Han virket ved nuntiaturene i India (1955–1962), Irland (1962–1967), El Salvador (1967–1969) og Argentina (1969–1970).
Biskop
I 1970 ble Cassidy utnevnt til titulærbiskop av Amantia med personlig rang av erkebiskop, og pro-nuntius i Republikken Kina (det vil si på Taiwan) av pave Paul VI. Cassidy ble bispeviet den 15. november 1970 i Roma av kardinalstatssekretær Jean Villot. Medkonsekranter var kuriebiskopen Giovanni Benelli og erkebiskop Matthew Beovich, erkebiskop av Adelaide.
Folkerepublikken Kina hadde i 1951-tallet holdt den pavelige nuntius Antonio Riberi i husarrest og deretter utvist ham fra landet, og dermed flyttet han til den beseirede kinesiske regjering i Taipeh; det lå dermed ikke noe sidevalg fra Pavestolens side bak nuntiens plassering. I 1973 ble han i tillegg til stilling på Taiwan også apostolisk delegat til Burma. Deretter ble han i 1979 apostolisk delegat i Sør-Afrika og pro-nuntius i Lesotho. Hans siste diplomatiske postering var som pro-nuntius i Nederland, hvor han var fra 1984 til 1988.
Den romerske kurie
I 1988 ble han kalt til Roma, og ble sostituto (nestkommanderende) i seksjonen for alminnelige anliggender i Statssekretariatet.
I 1989 ble han president for Det pavelige rådet for fremme av kristen enhet, en stilling han hadde til han gikk av på grunn av høy alder i 2001. I 1999 var kardinal Cassidy sammen med Det lutherske verdensforbund ansvarlig for publikasjonen av Felleserklæringen om rettferdiggjørelseslæren, som ble ansett i vide kretser som en økomenisk milepæl mellom katolikker og lutheranere. Da han senere reflekterte på dette, sa Cassidy at dette var den ene ting han med trygghet ville fremlegge til sitt forsvar på dommedag.
Kardinal
Ved konsistoriet juni 1991 ble han kreert til kardinaldiakon av pave Johannes Paul II, med Santa Maria in Via Lata som titteldiakonia. Han ble medlem av Kardinal- og bisperådet ved Statssekretariatets andre seksjon, Kongregasjonen for troslæren, Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen, Kongregasjonen for biskopene, Kongregasjonen for Østkirkene, Kongregasjonen for folkenes evangelisering, Det pavelige råd «Cor Unum», Det pavelige råd for interreligiøs dialog, Kontoret for administrasjonen av Den apostoliske Stols patrimonium, og Den pavelige kommisjonen for Latin-Amerika. Han var også medlem av Den pavelige komitéen for jubileumsåret 2000.
I juli 1997 besøkte han Trondheim da byen feiret sitt tusenårsjubileum. Den 28. juli 1997 var han hovedkonsekrator da Georg Müller ble bispeviet og innsatt som biskop-prelat av Trondheim katolske stift.
I 2002 ble han forfremmet til kardinalprest. Han ble 80 år gammel i 2004, og hadde derfor ikke stemmerett ved konklavet 2005.
Kardinal Cassidy virket i eldre år som sjelesørger i Warabrook i New South Wales.
Verker
I 2005 publiserte han boken Rediscovering Vatican II – Ecumenism and Interreligious Dialogue, i anledning 40-årsjubileet for Andre Vatikankonsils erklæring Nostra aetate.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Eve Arden
Eve Arden (født som Eunice Quedens 30. april 1908 i Mill Valley i California, død 12. november 1990 i Los Angeles i California) var en amerikansk skuespiller.
I 1945 var Eve Arden Oscar-nominert for beste kvinnelige birolle i filmen En amerikansk kvinne. Hun vant en Emmy 1953 for TV-serien Our Miss Brooks (1952–55) og har fått to stjerner på Hollywood Walk of Fame for sin innsats innen radio og TV.
Keltisk høykors
Keltisk høykors eller stående kors (irsk: cros ard / ardchros; skotsk-gælisk: crois àrd / àrd-chrois; walisisk: croes uchel / croes eglwysig) er et stort, frittstående kristent monument av stein formet som et keltisk kors, det vil si som et latinsk kors med en sirkel rundt krysspunktet. De er ofte rikt dekorert. Særlig for Irland markeres de som nasjonale symboler.
Det var en særegen tradisjon i tidlig middelalder i Irland og på de britiske øyer å reise store, skulpturerte steinkors, vanligvis utendørs. Disse hadde antagelig utviklet seg fra eldre tradisjoner ved å bruke tømmer, kanskje med metallarbeider tilknyttet, og eldre keltiske minnesteiner. Piktiske steinmonumenter i Skottland kan også ha hatt innflytelse på formen. De eldste bevarte eksemplene synes å ha kommet fra området til det angelsaksiske kongeriket Northumbria, som hadde blitt konvertert til kristendommen av irske misjonærer. Det er fortsatt uklart om formen først utviklet seg i Irland eller Storbritannia.
Høykorsenes rike relieffdekorasjoner er en blanding av religiøse figurer og abstrakte seksjoner med knuter, sammenknyttet med snirkler og kruseduller, alt sammen som også er funnet i insulær kunst i andre media, slik som illuminerte manuskripter og ulike metallarbeider. De ble antagelig malt, kanskje over et modellert lag av gips; med tapet av malingen og effektene av forvitringen av relieffene, særskilt scener med mengder av småfigurer, er de nå ofte utydelige og vanskelig å lese. De eldste eksemplene hadde ofte kun keltiske symboler og mønstre, men fra 800- og 900-tallet begynte utvalgte scener fra Bibelen å bli skulpturert.
De eldste høykorsene var vanligvis opp til to meter høye, men i Irland finnes det eksempler på opp til tre ganger høyere utgaver som kom senere, noe som ga en tykt og massivt inntrykk og ga store flater for detaljerte dekorasjoner. Angelsaksiske eksempler har stort sett forblitt slanke i sammenligningen, men kunne også være store; unntatt i de eldste utgavene hvor dekorasjonen som regel var preget av abstrakt dekorasjon framfor figurer. Kursene kunne ofte, men ikke alltid, ha en steinring rundt selv skjæringspunktet, således utgjøre et keltisk kors. Det synes å være en nyvinning fra keltisk kristendom, kanskje fra den hellige øya Iona. Betegnelsen «høykors» er hovedsakelig benyttet i Irland og Skottland, men tradisjonen over Storbritannia og Irland er i vesentlighet et felles fenomen, skjønt det er sterke regionale variasjoner.
Høykorsene var statussymboler, og ble gjerne satt opp enten i tilknytning til klostre eller til minne om personene som donerte dem. De tidligste keltiske høykorsene er fra 700-tallet. De ble dekorert kun med geometriske mønstre, men fra 800- og 900-tallet ble bibelske scener gjerne avbildet på dem. Den irske overkongen Flann Sinna, som regjerte 879–916, lot reise flere høykors i propagandaøyemed, idet de navnga ham selv og faren som konger av Irland. Man sluttet å sette opp høykors etter 1100-tallet, men i nyere tid er noen reist som gravmonumenter eller som nasjonalromantiske monumenter.
Matthias Russ
Matthias Russ (født 14. november 1983 i Reutlingen) er en tysk tidligere profesjonell landeveissyklist.
Jan Hanvold
Jan Kåre Hanvold (født 29. april 1951) er en norsk predikant, mediemisjonær og forretningsmann. Han har blant annet grunnlagt den kristne TV-kanalen Visjon Norge og er involvert i flere andre kristne mediebedrifter som Vision Bibel Center, Euro Vision Network AS og Radio Visjon.
Bakgrunn og tidligere virksomhet
Jan Hanvold gikk på Troens Bevis Bibel og Misjonsinstitutt i Sarons Dal under Hans Bratteruds ledelse sist i 1970-årene.
Inspirert av amerikansk nykarismatisk teologi satset Hanvold i 1980-årene stort på evangelisering og helbredelsesmøter med innleide predikanter, blant annet på Jordal Amfi. Virksomheten ble samlet under konseptet Ny Visjon og ble drevet fra den gamle Jobufabrikken i Drøbak. I 1985 etablerte Hanvold Ny Visjon Bibelskole i denne bygningen i samarbeid med Sigfred Rafoss og Hans Bratterud, begge med sentrale roller i Oslo Fullevangeliske Kirke (OFK). Det forelå også planer om en ny kristen avis. Sammen med Bratterud drev Hanvold i tillegg European Broadcasting Network og TV-kanalen New World Channel inspirert av amerikanske kristne TV-kanaler. Kanalen nådde ca. 100,000 husstander i Norge, Sverige, Finland, Nederland og Frankrike før den ble lagt ned i 1986. Parallelt med dette drev Hanvold sitt eget firma, «Jan Hanvold Ministries», som distribuerte opptak av taler av internasjonale predikanter og ham selv. I 1989 opprettet Hanvold også stiftelsen Vision Bibel Center (VBC) som skulle drive misjonsvirksomhet og utdeling av bibler i Øst-Europa under konseptnavnet Bibelen For Alle.
Ettersom Visjon Bibel Center var en stiftelse uten koblinger til Hanvolds øvrige selskapsstruktur, gikk den klar av konkursraset. I 1990 ble Frank Kaleb Jansen innlemmet i stiftelsens styre. Han ble samtidig stiftelsens ansikt utad i innsamlingen av penger til misjonsarbeidet. På denne tiden satt Hanvold også i styret til OFK Radio som ble drevet av Hans Bratterud.
Visjon Norge
I 2003 etablerte Jan Hanvold den kristne TV-kanalen Visjon Norge. Første sending gikk på luften 24. mars 2003. Virksomheten drives av selskapet TV Visjon Norge AS og finansieres primært gjennom gaveinntekter. Virksomheten drives fra lokaler i Drammen, og TV-signalene går ukryptert bl.a. som en del av Canal Digitals kanalpakke. De fleste sendingene går fra studio i Drammen, men Visjon Norge eier også to OB-busser som muliggjør opptak og live-sendinger fra andre lokasjoner.
Visjon Norge gjenspeiler mye av Jan Hanvolds teologiske profil, og blant fokusområdene er helbredelse ved bønn. Svein-Magne Pedersen og Jens Garnfeldt er blant helbredelsespredikantene som har fått sendeflate gjennom Visjon Norge.
Hanvold driver bistandsarbeid i Øst-Europa med penger samlet inn via TV-kanalen. Dette blir distribuert gjennom kristne menigheter og samarbeidspartnere i de ulike landene. De siste årene har arbeidet vært fokusert på Moldova hvor det er bygget opp en barnelandsby, en kristen grunnskole og et eldrehjem.
I styret for Visjon Norge sitter Finn Jarle Sæle som også er redaktør i den kristne avisen Norge Idag. Sæle har i sin avis vært en forsvarer av Hanvolds virksomhet, især når den har blitt kritisert i media og av andre kristne.
Ved siden av virksomheten i mediebedriftene, er Hanvold sammen med sin ektefelle Inger Karin Johnstad Hanvold også pastor i den lokale menigheten Visjonskirken i Drammen.
Teologisk profil
Hanvolds budskap er evangelisk kristent med hovedvekt på Jesus Kristus som frelser og sterk tro på Guds mirakler i hverdagen. Hanvold gir også støtte til Israel og jødefolket. Hans teologiske ståsted har gjort at han har blitt sammenlignet med predikanter som Åge Samuelsen og Aril Edvardsen. Hans forkynnerstil blir gjerne kalt herlighetsteologi eller fremgangsteologi ettersom han er tydelig på at åndelig og økonomisk suksess henger tett sammen.
Omfattende pengeinnsamling
Regnskapstallene fra Visjon Norge og Visjon Bibel Center viser at selskapene har tatt inn om lag 175 millioner kroner gjennom innsamlinger i perioden 1999–2007. I 2016 anslo NRK at Hanvold i tillegg hadde samlet inn over én milliard norske kroner gjennom Visjon Norge. Hanvold har fått oppmerksomhet i media for å bruke kreative metoder i innsamlingsaksjonene, og har blitt beskyldt for aggressiv og manipulerende retorikk. En granskning av nødhjelpsprosjektet VBC-Nødhjelp viste at bare 30 % av de innsamlede midlene tilfalt formålet.
I 2010 beskyldte Hanvold norske kristne for underslag mot Gud og hevdet at de ved å gi mindre enn ti prosent av inntekten sin i tiende til kristne organisasjoner underslår åtte milliarder kroner årlig.
Ved å betale 50,000 kroner til Visjon Norge kan man få en «Peters Velsignelse». Ved å betale 10,000 kroner kan man få en «Isaks Velsignelse». Beløp på 1,500 og 3,500 gir mindre verdifulle velsignelser. Våren 2020 solgte Visjon Norge «beskyttelse» mot koronaviruset mot donasjoner på 2020 kroner til Hanvolds TV-kanal. Senere på våren ble produkter i TV-kanalens nettbutikk omtalt i reklame med lovnad om at de skulle ha beskyttende egenskaper mot virus.
Hanvold har hevdet at "Jo mere du gir, dess mere velsigna blir du. Det er'kke meg som sier, det er Guds ord som sier det.  Jo mere du gir, dess mere, da, får du".
Biskop i Hamar, Solveig Fiske, har uttalt at «Det er legitimt å samle inn penger. Mange aktører, både kirkelige og andre, gjør det. Men det er illegitimt og sterkt kritikkverdig å formidle – ja om det så bare er å antyde – at den som gir penger, får mer helbredelse enn de som ikke gir.» Biskop i Tunsberg, Per Arne Dahl, har i en omtale av Visjon Norge advart mot «sammenblandingen av skråsikre løfter om helbredelse og i overkant frimodig pengeinnsamling.»
Hanvold ble i 2010 omtalt som den blant norske kristne ledere med høyest nettoinntekt. NRK har i dokumentarprogrammet «Pengepredikanten» beskrevet hvordan Jan Hanvold har gjort forretninger mellom Visjon Norge til sine private eiendomsselskaper, der han og hans kone har kontroll. Selskapene kjøper eiendommer hvor Visjon Norge har virksomhet, og som representant for Visjon Norge leier han deretter eiendommene fra eiendomsselskapene. Jan Hanvold undertegner både som utleier og leietaker, men hevder selv at dette er markedspriser. I 2019 tjente Jan Hanvold ifølge NRK anslagsvis 10 milloner kroner på eiendomssalg. I 2022 ble selskapet Eiker Grafisk Eiendom AS, der Jan Hanvold eide 50 %, solgt for 9.2 millioner kroner til TV Visjon Norge.
Lohmen (Sachsen)
Lohmen er en kommune i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Kommunen er en del av forvaltningsfellesskapet Lohmen/Stadt Wehlen. Lohmen har 3 186 innbyggere (31. desember 2009).
Kommunen befinner seg sør for Dresden, mellom Pirna og Nasjonalparken Sächsische Schweiz.
Lohmen var en kommune i Landkreis Sebnitz fra 1952 til 1990 og i Landkreis Sebnitz fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den en del av i Landkreis Sächsische Schweiz, og siden 1. august 2008 har den vært en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge.
Zippo
Zippo er et registrert varemerke for lightere som er blitt produsert siden 1932 av Zippo Manufacturing Company i mer enn 400 millioner eksemplarer. Grunnmekanismen har i prinsippet ikke blitt endret siden de første lighterne ble laget, men selv skallet, som er platt og rektangulært forekommer i tusentalls forskjellige farge- og motivvarianter.
Hvis lighteren etterfylles med (nafta) og man bytter ut veke og ildstålet (en liten stift av auermetall) regelmessig, kan en Zippo fungere i mange år, og selskapet tilbyr en livstidsgaranti – hvis en Zippo-lighter går i stykker lover selskapet å enten reparere den eller bytte den ut gratis.
Diderik Brochmann
Diderik Hegermann Brochmann (født 20. mai 1879 i Kristiania, død 24. mai 1955) var en norsk sjømann, sjantimann, sjantisamler og forfatter. Han var redaktør for Jul til Sjøs fra 1912 til 1926.
Han gikk til sjøs i 1894 og seilte i seks år før han gikk på skipperskolen i Bergen og tok eksamen i styrmann i 1900 og eksamen i skipper i 1902. I 1908 ga han ut Shantimanden, den første norske samling av sjantier, og ble således redaktør for Norsk Styrmannsnytt i 1911, et verv han satt i til 1921. Han er vår største og viktigste samler av sjantier brukt på norske skuter. I tillegg til sjantisamlingene gav han også ut en rekke bøker om sjømannsliv og sjømannsspråk. I 1924 var han i ledelsen for Skipsfartsnytt som drev med nyheter om skib.
Han var sønn av Røldalspresten Johannes Brochmann (1852–1930) og Elisabeth Falsen Smith (1855–1955) fra Molde, samt bror av forfatteren Georg Brochmann (1894–1952). Diderik giftet seg i 1901 med lensmannsdattera Margit Hagen (1876–1962) fra Røldal. De bodde mye i Ullensvang og var foreldre til arkitekten Odd Brochmann (1909–92) og forfatteren Zinken Hopp (1905–87).
Hvit gaffelstjert
Utseende
En middelsstor (vingespenn 31 – 40 mm), ganske kraftig spinner, hvit med mørkegrå flekker og bånd. Hodet er forholdsvis lite, tett kledt med hvite hår. Antennene er snaut halvparten så lange som forvingen, fjærformede hos begge kjønn, ganske smale hos hunnen. Brystet er tett hårete, hvitt i den fremre delen og på sidene. I midten er det gråsvart med tre smale, gule tverrstriper. Bakkroppen er kledt med hvite hår på sidene, i midten har den et mørktr tverrbånd på hvert kroppsledd. Forvingen er avlang, avrundet trekantet uten noen "tann" ved bakkanten. Grunnfargen er hvit, i den indre delen har den et bredt, mørkegrått tverrbånd, ved fremkanten nær vingespissen en skrå, mørkegrå flekk. Ellers har vingen fire – fem små, svarte flekker nær roten, tre tynne, mørke, siksak-tverrstriper i vingens ytre halvdel og svarte flekker langs ytterkanten, én i hvert av mellomrommene mellom vingeårene. Bakvingen er skittenhvit, langs ytterkanten med svarte flekker som på forvingen. Larven er gulgrønn på undersiden, rødbrun på ryggen bortsett fra et lite område på andre og tredje kroppsledd, hodekapselen er brun. Som andre gaffelstjerter har den to lange, rørformede vedheng på bakerste kroppsledd. Ut fra disse kan den skyte lange, tynne, piskeaktige røde tråder.
Utbredelse
Hvit gaffesltjert forekommer fra det nordlige Spania gjennom Mellom-Europa videre østover gjennom Russland til Øst-Sibir og Kina. Den mangler i middelhavsområdet. I Norge er den sjelden, det finnes funn så langt nord som det sørlige Hedmark og så langt vest som Kristiansand.
Carlo Westphal
Carlo Westphal (født 25. november 1985 i Wolmirstedt) er en tysk landeveissyklist.
Rexhep Meidani
Rexhep Kemal Meidani (født 17. august 1944) er en albansk politiker fra det albanske sosialistpartiet. Han var Albanias president mellom 1997 til 2002.
Haakon VII-statuen på 7. juni-plassen
Haakon VII-statuen på 7. juni-plassen i Oslo er lagd av skulptøren Nils Aas og ble avduket på 100-årsdagen for kong Haakons fødsel, og regnes som et hovedverk i norsk skulptur i etterkrigstiden. Den relativt unge billedhuggeren Aas (født 1933) beseiret flere av sine eldre kolleger i priskonkurransen om oppgaven, og konkurransen fikk med dette preg av å utgjøre et generasjonsskifte.
Rexhep Meidani
Han ble utdannet fra det naturvitenskapelige fakultetet ved Universitetet i Tirana i 1966. Frem til 1996 jobbet han som professor og dekanus ved samme universitet.
John Cowper Powys
John Cowper Powys (født 8. oktober 1872, død 17. juni 1963) var en britisk forfatter, foreleser og filosof.