cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nevrologi
Hos nevrologen
En rekke nevrologiske tilstander som det tidligere ikke fantes noen behandling for, kan nå behandles. Faget nevrologi har derfor forandret seg betydelig, og er i dag et akutt fag. Om lag 90 % av pasientene som legges inn i nevrologiske sykehusavdelinger, innlegges for øyeblikkelig hjelp. Nevrologisk utredning innebærer først og fremst en grundig sykehistorie med nøye beskrivelse av hvordan symptomene oppsto. Dernest gjøres en nevrologisk undersøkelse, som innebærer å kartlegge funksjonen til nervesystemet. Bildediagnostikk, spesielt MR, men også CT, er blitt en stadig viktigere del av diagnostikken. I tillegg har nevrologen en rekke andre metoder til rådighet, blant annet Elektroencefalogram (EEG), ENG og EMG, samt andre metoder innen klinisk nevrofysiologi. Blodprøver kan også avsløre mange nevrologiske tilstander. I de senere år har dessuten muligheten for genetiske undersøkelser økt.
Erik Seem
Erik Seem (født 13. mars 1955 i Grong i Trøndelag) er en norsk gårdbruker og politiker (Sp).
Nevrologi
Hos nevrologen
I tillegg til å følge opp pasienter i sykdomskategoriene, innebærer nevrologifaget å avklare om pasienter med visse symptomer har en sykdom i nervesystemet eller ikke. En rekke slike symptomer er vanlige og ofte ufarlige, men kan representere alvorlig sykdom som krever rask innsats for å unngå alvorlig sykdom eller varige men. Derfor utreder man i dag ikke sjelden symptomer som isolert sett kan virke beskjedne. Særlig har fremveksten av trombolytisk behandling av akutt hjerneslag forandret nevrologifaget.
Erik Seem
Han var ordfører i Grong kommune 2003–2011 og leder i Nord-Trøndelag Senterparti 2006–2007. Han har også vært nestleder i Nord-Trøndelag Idrettskrets.
Nevrologi
Nevrologiske sykdommer
Eksempler på nevrologiske lidelser inkluderer blant annet:
Erik Seem
Han er utdannet agronom fra Jønsberg landbruksskole og overtok slektsgården Østre Seem i Grong i 1982. Utenom gårdsdriften har Seem også arbeidet med bolyst- og næringsutviklingsprosjekter.
Han er sønn av gårdbruker og regnskapsfører Sverre Seem og journalist Anne Marie (født Spets). Han er bror av Solveig Seem, fylkestingsrepresentant for Høyre i Hedmark. Erik Seem er gift med Viknas tidligere ordfører Karin Nordstad (tidligere gift Søraunet). Han har barn fra et tidligere ekteskap.
Fylkesvei 4210
Fylkesvei 4210 går mellom Finsnes i Sirdal og Sira i Flekkefjord.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 901 (Vest-Agder).
1934 Jeffers
1934 Jeffers er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 2. desember 1972 av Arnold Richard Klemola ved Lick Observatory på Mount Hamilton i California.
Privatisteksamen
Privatisteksamen er en norsk ordning der en elev eller student (en privatist) tar eksamen uten å ha elevstatus eller studierett.
Videregående skoles privatister
Noen velger å lese til eksamen på egen hånd, men det finnes ofte kurstilbud. Det er mulig å melde seg opp i de fleste fag. Oppmeldingen foregår ved utdannelsesinstitusjoner som er godkjent for å avholde eksamen. Privatister får ikke standpunktkarakter i faget, men må avlegge eksamen for å få karakter. Det betyr at man kun får eksamenskarakteren på vitnemålet. Som privatist har en heller ingen rettigheter i relasjon til den skolen hvor en melder seg på til eksamen. Det er fylkeskommunen som har ansvar for privatisteksamen, og det finnes privatistkontor i hvert enkelt fylke. I mange fylker kan man selv melde seg til eksamen via privatistweb.no. Eventuelt er det en lokal skole som fungerer som privatistkontor. I videregående opplæring er det to perioder (semestre) i løpet av et skoleår det er mulig å melde seg opp til privatisteksamen. Perioden for å melde seg opp i høstsemesteret er 15. august–15. september og perioden for å melde seg opp i vårsemesteret 15. desember-15. januar.
Eksamensavgiften fastsettes hvert år av Stortinget i Nasjonalbudsjettet. For 2013 er eksamensavgiften kr. 390,- per eksamen når man er førstegangsprivatist i faget, og kr. 800,- for forbedringseksamen. Er man lærling skal man ikke betale eksamensavgift.
Både privatister og elever på videregående skole har i senere år begynt å benytte mer og mer av privatundervisning. Privatundervisningen kan foregå en-til-en eller i mindre grupper, men utenom skoletiden. Det er et supplement til skoleundervisningen.
Førstegangsprivatister
Førstegangsprivatister har ikke karakter i faget fra før og trenger derfor ikke å betale like høy eksamensavgift som forbedringsprivatistene.
Forbedringsprivatister
Forbedringsprivatister har allerede karakter i faget, men ønsker å få en bedre karakter, ofte for å komme inn på et studium med høye inntakskrav.
Høyere utdanningsprivatister
Antallet privatister (personer uten studierett) på høyskole- og universitetsnivå var ca. 1 700 i 2002, og var nede i knapt 600 i 2007. Som privatist følger en det samme regelverket for eksamensavvikling som studenter med studierett. Privatister betaler semesteravgift som studenter med studierett, foruten et eget privatistgebyr.
Historisk perspektiv
Privatskoler og privatundervisning var vanlig i de foregående århundrene, der det å reise bort for å gå på skole var et mere drastisk tiltak. Mange kjente personer har hatt sin periode som huslærer i bedrestilte familier.
Fra nasjonallitteraturen (blant annet Bondestudentar) kjennes Heltbergs studentfabrikk som lå i Oslo. Fra mellomkrigstiden kjenner vi til at blant andre Jens Bjørneboe gikk på et privat gymnas i Flekkefjord. Gymnaset ble etter krigen til Ringards Realskole (nå nedlagt).
Eksterne lenker
Skoler som tilbyr kurs
Louis Agassiz Fuertes
Louis Agassiz Fuertes (født 1874, død 1927) var en amerikansk ornitolog og illustratør.
Fuertes valgte å konsentrere seg om å male fugler som livsoppgave etter å ha møtt Elliott Coues i 1894 da han var på en tur til Washington, D.C. med koret på Cornell University. Han reiste til mange land på jakt etter fugler, deriblant Canada, Mexico, Jamaica og Etiopia. I 1899 fulgte han E. H. Harriman på hans berømte undersøkelse av Alaskas kystlinje. Han underviste i ornitologi på Cornell University fra 1923, og bibliotekene der har omfattende samlinger av hans kunst og personlige papirer.
Verker
Fuertes malte 16 fargeplater for Wilfred Hudson Osgoods bok Artist and Naturalist in Ethiopia, Garden City: Doubleday, Doran and Co., 1936. Denne boka forteller om Etioptiaekspedisjonen til Chicago Field Museum og avisa Daily News. Fuertes døde bare uker etter at han kom tilbake fra turen.
Mestersangerne fra Nürnberg
Vanlig spilletid er rundt fire og en halv time, en av de lengste spilltidene for operaer som jevnlig fremføres.
Mestersangerne fra Nürnberg inntar en unik posisjon blant Wagners verk. Ved siden av den tidlige og umodne Das Liebesverbot er verket Wagners eneste komedie. Et for Wagner uvanlig trekk er at historien utspiller seg i historisk veldefinert tid og sted, og uten at overnaturlige krefter er i sving i en mytisk eller legendarisk epoke. Verket er den eneste modne Wagner-operaen basert på en helt original historie skrevet av ham selv, likevel inkorporerer den mange av de konvensjonene som Wagner avfeide i sine essayer om operateori: rim, arier, kor, en kvintett og til og med en ballett.
Bakgrunn og komposisjon
Wagners selvbiografi Mein Leben beskrev opprinnelsen til Die Meistersinger. Under et opphold i Marienbad i 1845 leste han Georg Gottfried Gervinus Geschichte der deutschen Dichtung (Historien om tysk poesi) som inneholdt kapitler om mestersang og om Hans Sachs.
"«Noen få notiser i Gervinus' historie over tysk litteratur fikk meg til å danne meg et særlig levende bilde av Hans Sachs og Mestersangerne fra Nürnberg. Spesielt ble jeg fascinert av «Markøren» (der Merker) og hans rolle under mestersangernes framføringer. Uten nærmere kjennskap til Sachs og hans samtidige poeter tenkte jeg under en spasertur ut en komisk scene der skomakeren – i egenskap av populær håndverkmessig dikter – med hammeren på lesten gir Markøren en praktisk leksjon ved å tvinge ham til å synge og med det tar hevn for hans brudd på de pedantiske reglene.»"
Gervinus' bok nevner også diktet Die Wittenbergisch Nachtigall (Nattergalen fra Wittenberg) av den historiske Hans Sachs. Diktets åpningslinjer, som omhandler Martin Luther og hans protestantiske reformasjon, ble brukt av Wagner i akt 3, scene 5 når publikum hyller Sachs: «Wacht auf, es nahet gen den Tag; ich hör 'singen im grünen Hag ein wonnigliche Nachtigall» («Våkn opp, det gryr av dag; jeg hører en salig nattergal synge i den grønne lunden»).
Didrik den lykkelige
Didrik den lykkelige, Didrik av Oldenburg (født 1390, død 14. februar 1440) etterfulgte sin eldre bror Christian VI. som greve av Oldenburg i 1423.
Didrik var sønn av Christian V. av Oldenburg og grevinne Agnes av Hohnstein.
Han var gift med Adelheid av Oldenburg-Delmenhorst (død ca. 1404) og fra 1423 med Hedvig av Holstein (død 1436).
Barn med Hedvig:
Intelligent Systems
Intelligent Systems (株式会社インテリジェントシステムズ, Kabushiki-Gaisha Interijento Shisutemuzu) er en japansk videospillprodusent og -utvikler som gir ut spill for Nintendo. Intelligent Systems har laget spill til alle Nintendos spillkonsoller, både stasjonære og håndholdte, og er en av de viktigste utviklerne hos Nintendo. Intelligent Systems ble skapt i 1986 da flere utviklere forlot Nintendo Research and Development 1 (R&D1).
Mestersangerne fra Nürnberg
Bakgrunn og komposisjon
I tillegg til dette, la Wagner til en scene hentet fra sitt eget liv, der et tilfelle av personforveksling førte til et nesten-opprør: dette skulle være grunnlaget for finalen i andre akt.
"«Ut av denne situasjonen utviklet det seg et opprør som gjennom rop og skrik og en uforklarlig vekst i antall deltakere i kampen snart antok en virkelig demonisk karakter. Det så ut for meg som om hele byen ville bryte ut i et opprør... Så plutselig hørte jeg et kraftig dunk, og som om ved magi spredte hele folkemengden seg i alle retninger... En av borgerne hadde felt en av de mest støyende opprørerne... Og det var effekten av dette som hadde spredt alle så plutselig.»"
Dette første utkastet til historien ble datert «Marienbad,16. juli 1845». Wagner skrev senere i Eine Mitteilung en meine Freunde (1851) (En kommunikasjon til mine venner) at Die Meistersinger skulle være en komisk opera, som følger en tragisk opera, det vil si Tannhäuser. Akkurat som athenerne hadde fulgt en tragedie med et komisk satyrspill, så ville Wagner følge Tannhäuser med Die Meistersinger: De hadde til felles at begge operaene inneholdt sangkonkurranser.
Ferdigstillelse og premiere
Etter å ha fullført scenariet begynte Wagner å skrive librettoen mens han bodde i Paris i 1862, og fulgte dette ved å komponere overturen. Overturen ble offentlig framført i Leipzig den 2. november 1862 og dirigert av komponisten selv. komposisjonen av første akt ble startet våren 1863 i den wienske forstaden Penzing, men operaen i sin helhet var ikke ferdig før i oktober 1867, da Wagner bodde i Tribschen nær Luzern. Disse årene var noen av Wagners vanskeligste: Paris-produksjonen av Tannhäuser i 1861 var en fiasko, Wagner ga opp håpet om å fullføre Nibelungenringen, 1864-produksjonen av Tristan und Isolde i Wien ble avlyst etter 77 generalprøver, og til slutt i 1866 døde Wagners første kone, Minna. Senere skrev Cosima Wagner om denne tiden: «Når fremtidige generasjoner søker forfriskning i dette unike verket, måtte de spare en tanke for tårene som smilene oppsto fra.»
Orkestrering
Die Meistersinger von Nürnberg er komponert for følgende instrumenter:
Sceneorkester:
Handling
Operaen foregår i Nürnberg på midten av 1500-tallet.
Første akt
Forspillet er et av Wagners mest kjente konsertstykker. Lytt (Herbert von Karajan og Staatskapelle Dresden)
Scene 1 foregår inne i Katharinenkirche i Nürnberg, sankthans eller midtsommeraften. Etter forspillet slutter akkurat en gudstjeneste med sangen Da zu dir der Heiland kam (Da frelseren kom til deg), en imponerende pastisj av en luthersk koral, idet Walther von Stolzing, en ung ridder fra Franken, henvender seg til Eva Pogner, som han hadde møtt tidligere, og spør henne om hun er forlovet med noen. Eva og Walther har blitt forelsket ved første øyekast, men hun informerer ham om at faren hennes, gullsmed og mestersanger Veit Pogner, har avtalt å gifte henne bort til vinneren av laugets sangkonkurranse på selveste sankthansaften, som er neste dag. Evas amme Magdalena får David, Hans Sachs' lærling, til å fortelle Walther om mestersangernes kunst. Håpet er at Walther skal kvalifisere seg som mestersanger under laugmøtet, tradisjonelt holdt i kirken etter messen, og dermed kvalifiserere seg til sangkonkurransen til tross for sin fullstendige uvitenhet om mesterlaugets regler og normer.
Scene 2 foregår også i kirken. Mens de andre lærlingene rydder kirken til møtet, advarer David Walther om at det ikke er lett å bli mestersanger; det tar mange år med læring og øvelse. David holder en forvirrende forelesning om mestersangernes regler for å sang og komposisjon (flere av melodiene han beskriver var ekte mestersanger fra perioden). Walther blir forvirret av de kompliserte reglene. Men er fast bestemt på å prøve å vinne en plass i lauget uansett.
Scene 3: De første mestersangerne ankommer kirken, inkludert Evas velstående far Veit Pogner og notarius Sixtus Beckmesser. Beckmesser, en smart teknisk sanger som forventer å vinne konkurransen uten motstand, er bekymret over å se at Walther er gjest hos Pogner og har til hensikt å delta i konkurransen. I mellomtiden introduserer Pogner Walther for de andre mestersangerne når de ankommer. Bakeren Fritz Kothner, som fungerer som formann for dette møtet, leser opp navnene. Pogner, som henvender seg til forsamlingen, kunngjør tilbudet om datterens hånd til vinneren av sangkonkurransen. Når Hans Sachs hevder at Eva burde ha noe å si i saken, er Pogner enig i at Eva kan avvise vinneren av konkurransen, men hun må fortsatt gifte seg med en mestersanger. Et annet forslag fra Sachs om at byfolk, snarere enn mestere, skulle bli bedt om å dømme vinneren av konkurransen, avvises av de andre mestrene. Pogner introduserer formelt Walther som kandidat for opptak i mesterlauget. På spørsmål fra Kothner om bakgrunnen hans, uttaler Walther at læreren hans i poesi var verkene til Walther von der Vogelweide, som han hadde studert i sitt eget private bibliotek i Franken. Lærerne hans i musikk var fuglene og selve naturen. Motvillig er mestrene enige om å godkjenne han, forutsatt at han kan fremføre en mestersang av sin egen komposisjon. Walther velger kjærlighet som tema for sangen sin, og skal derfor bedømmes av Beckmesser alene, laugets «markør» for verdslige saker. Ved signalet om å begynne (Fanget an!), Lanserer Walther i en ny friform-melodi (So rief der Lenz in den Wald), som bryter alle mestringsangernes regler, og sangen hans blir stadig avbrutt når Beckmesser riper kritt på tavlen sin, og ondsinnet noterer det ene regelbruddet etter det andre. Når Beckmesser har dekket hele tavlen med symboler på Walthers feil, avbryter han sangen og argumenterer for at det ikke nytter å fullføre den. Sachs prøver å overbevise mesterne om å la Walther fortsette, men Beckmesser ber sarkastisk Sachs om å slutte å prøve å sette politikk og i stedet for gjøre ferdig hans (Beckmessers) nye sko, som er forfalt. Walther hever stemmen over mesterens argument, og avslutter sangen sin, men mestrene avviser ham, og han løper ut av kirken.
Andre akt
Kveld. På gatehjørnet ved Pogners og Sachs hus. Et lindetre (tilia) står utenfor Pogners hus, et syrintre foran Sachs'. (Wagner skildrer begge musikalsk: syrinen for sin duft, med horn under tremolo-fioliner i scene 3; linden for sin skygge, gitt sitt eget motiv og brukt som dekke under den avbrutte flukten i scene 5.) Lærlinger stenger skodder. Scene 1: David informerer Magdalena om Walthers fiasko. I sin skuffelse drar Magdalena uten å gi David maten hun hadde tatt med til ham. Dette vekker latterliggjøring fra de andre lærlingene, og David er i ferd med å slå på dem når Sachs ankommer og kaster lærlingen sin inn i verkstedet.
Scene 2: Pogner kommer med Eva og de starter en samtale: Eva er nølende med å spørre om resultatet av Walthers prøvelse, og Pogner er i tvil om det var lurt å tilby datterens hånd i ekteskap i sangkonkurransen. Da de kommer inn i huset deres, dukker Magdalena opp og forteller Eva om ryktene om Walthers fiasko. Eva bestemmer seg for å spørre Sachs om saken.
Scene 3: Når skumringen faller, tar Hans Sachs plass foran huset sitt for å jobbe med nye sko til Beckmesser. Han funderer over sangen til Walther, som har gjort et dypt inntrykk på ham "Was duftet doch der Flieder", kjent som Flieder (syrin)-monologen.
Scene 4: Eva nærmer seg Sachs, og de diskuterer morgendagens sangkonkurranse. Eva er lite entusiastisk ovenfor Beckmesser, som ser ut til å være den eneste kvalifiserte deltakeren. Hun antyder at hun ikke ville hatt noe imot at Sachs, en enkemann, skulle vinne konkurransen. Selv om han ble rørt, protesterer Sachs at han ville være for gammel for henne. Etter ytterligere overtalelse, beskriver Sachs Walthers fiasko under laugmøtet. Dette får Eva til å storme sint av gårde, og bekrefter Sachs mistanke om at hun har blitt forelsket i Walther. Eva blir stanset av Magdalena, som informerer henne om at Beckmesser kommer for å synge en serenade til henne. Eva, fast bestemt på å søke etter Walther, ber Magdalena om å kle seg ut som henne (Eva) ved soveromsvinduet.
Scene 5: Akkurat når Eva er i ferd med å dra, dukker Walther opp. Han forteller henne at han har blitt avvist av mestersangerne, og de to forbereder seg på å rømme. Imidlertid har Sachs overhørt planene deres. Mens de går forbi, lyser han opp gaten med lykten sin og tvinger dem til å gjemme seg i skyggen av Pogners hus. Walther bestemmer seg for å konfrontere Sachs, men blir avbrutt av Beckmessers ankomst.
Scene 6: Når Eva og Walther trekker seg lenger inn i skyggene, begynner Beckmesser sin serenade. Sachs avbryter ham ved å skyte inn i en høylytt skomakersang og hamrer sålene på de halvferdige skoene. Irritert, ber Beckmesser Sachs om å stoppe, men skomakeren svarer at han må fullføre herdingen av sålene på skoene, hvis forsinkelse Beckmesser offentlig hadde klaget over (i akt 1). Sachs tilbyr et kompromiss: han vil være stille og la Beckmesser synge, men han (Sachs) vil være Beckmessers "markør", og markere hver av Beckmessers musikalske eller poetiske feil ved å slå en av sålene med hammeren. Beckmesser, som har sett noen ved Evas vindu (Magdalena i forkledning), har ikke tid til å krangle. Han prøver å synge serenaden sin, men han gjør så mange feil (melodien setter gjentatte ganger aksenter på feil stavelse av ordene) at Sachs etter gjentatte slag gjør ferdig skoene. David våkner og ser at Beckmesser tilsynelatende forfører Magdalena. Han angriper Beckmesser i sjalusi. Hele nabolaget blir vekket av støyen. De andre lærlingene rykker ut i slåsskamp, og situasjonen utarter seg til et fullstendig opprør. I forvirringen prøver Walther å flykte med Eva, men Sachs skyver Eva inn i hjemmet sitt og drar Walther inn i sitt eget verksted. Stillheten gjenopprettes like brått som det ble brutt. En ensom skikkelse går gjennom gaten - nattevakten, han ringer timen.
Tredje akt; scene 1-4
Forspill, en meditativ orkesterinnledning som benytter musikk fra to sentrale episoder som senere skal høres i akt 3: Sachs monolog i første scene «''Wahn! Wahn!» og «Die Wittenbergisch Nachtigall''», koralen sunget av byfolket for å hylle Sachs i scene 5. Lytt (Herbert von Karajan og Staatskapelle Dresden) Scene 1: Verkstedet til Sachs: ved daggry leser Sachs en stor bok. Tapt i konsentrasjon, svarer han ikke når David kommer tilbake fra å levere Beckmessers sko. Til slutt klarer David å tiltrekke seg mesterens oppmerksomhet, og de diskuterer de kommende festlighetene - det er sankthansaften, Hans Sachs' navnedag. David resiterer versene sine for Sachs, og drar for å forberede seg til festivalen. Igjen alene grubler Sachs over gårsdagens opprør. «Wahn! Wahn! Überall Wahn!» (Galskap! Galskap! Overalt galskap!). Hans forsøk på å forhindre en romantisk flukt hadde endt med sjokkerende vold. Likevel er han fast bestemt på å få vanviddet til å virke i hans favør denne dagen.
Scene 2: Sachs gir Walther en interaktiv leksjon om historien og filosofien rundt musikk og mestersang, og lærer ham å moderere sin sang i henhold til ånden (om ikke den strenge ordlyden) i mesternes regler. Walther demonstrerer sin forståelse ved å komponere to vers av en ny premiesang i en mer akseptabel stil enn hans tidligere innsats fra akt 1. Sachs skriver ned de nye versene mens Walther synger dem. En siste del gjenstår å komponere, men Walther utsetter oppgaven. De to mennene forlater rommet for å kle seg til festivalen.
Scene 3: Beckmesser, fremdeles forslått etter opptøyene kvelden før, kommer inn i verkstedet. Han finner manuskriptet med premiesangen, skrevet med Sachs håndskrift, og viser (feilaktig) at Sachs i hemmelighet planlegger å delta i konkurransen om Evas hånd. Skomakeren kommer inn i rommet igjen og Beckmesser konfronterer ham med versene og spør om han har skrevet dem. Sachs bekrefter at håndskriften er hans, men presiserer ikke at han ikke var forfatteren, men bare tjente som skribent. Imidlertid fortsetter han med å si at han ikke har til hensikt å fri til Eva eller delta i konkurransen, og han presenterer manuskriptet til Beckmesser som en gave. Han lover å aldri gjøre krav på sangen for seg selv, og advarer Beckmesser om at det er en veldig vanskelig sang å tolke og synge. Beckmesser, hvis tillit er gjenopprettet ved muligheten til å bruke vers skrevet av den berømte Hans Sachs, ignorerer advarselen og skynder seg for å forberede seg til sangkonkurransen. Sachs smiler over Beckmessers dårskap, men uttrykker håp om at Beckmesser vil lære å bli bedre i fremtiden.
Scene 4: Eva ankommer verkstedet. Hun leter etter Walther, men later til å ha feil på en sko som Sachs laget for henne. Sachs innser at skoen passer perfekt, men later til å sette i gang med å endre sømmen. Mens han arbeider, forteller han Eva at han nettopp har hørt en vakker sang, som bare mangler en slutt. Eva gråter da Walther kommer inn i rommet, høytidelig kledd for festivalen, og synger den tredje og siste delen av premiesangen. Paret blir overveldet av takknemlighet for Sachs, og Eva ber Sachs tilgi henne for å ha manipulert følelsene hans. Skomakeren børster dette av med spøkefulle klager over hans lodd som skomaker, dikter og enkemann. Endelig innrømmer han imidlertid overfor Eva at han til tross for sine følelser for henne er bestemt på å unngå skjebnen til kong Marke (en referanse til en annen Wagner-opera, Tristan und Isolde, der en gammel mann prøver å gifte seg en mye yngre kvinne), og derved overbringer han sin velsignelse over elskerne. David og Magdalena dukker opp. Sachs kunngjør for gruppen at en ny mestersang er født, som etter mestersangerens regler skal døpes. Ettersom en lærling ikke kan tjene som et vitne for dåpen, fremmer han David til rang som svenn med den tradisjonelle ørefiken (og ved dette promoterer ham også som brudgom og Magdalena som brud). Deretter døper han premiesangen «Morgendrømsangen» (Selige Morgentraumdeut-Weise). Etter å ha feiret sin lykke med en utvidet kvintett, «Selig, wie die Sonne meines Glückes lacht» - som avslutter de første fire scenene i akt 3 - drar gruppen til festivalen.
Tredje akt; scene 5
Denne scenen tar omtrent 45 minutter av de to timene i akt 3, og utgjør nærmest en akt i seg selv. Den er atskilt fra de foregående fire scenene av «Verwandlungsmusik», et transformerende mellomspill.
Scenen foregår på en eng ved Pegnitzelven. Det er sankthans.
Forskjellige laug deltar og skryter av sine bidrag til Nürnbergs fremgang; Wagner skildrer tre av dem: skomakerne, hvis kor «Sankt Krispin, lobet ihn!» bruker signaturropet «streck! streck! streck!»; skredderne, som synger refrenget «Als Nürnberg belagert war, meck! meck! meck!»; og bakerne, som avskårer skredderne med «Hungersnot! Hungersnot!», og «beck! beck! beck!». Dette fører til «Tanz der Lehrbuben», eller lærlingenes dans. Mestersangerne selv ankommer med pomp og prakt: «mesterens prosesjon». Publikum synger lovord til Hans Sachs, den mest elskede og berømte av mestersangere; her gir Wagner et oppkvikkende kor, «Wach ’auf, es nahet gen den Tag», ved å bruke ord skrevet av den historiske Sachs, og knytter de musikalsk til «Die Wittenbergisch Nachtigall».
De erklærer Walther som vinner, og mestersangerne vil gjøre ham til medlem av lauget på stedet. Først blir Walther fristet til å avvise tilbudet, men Sachs griper inn igjen og forklarer at kunst, selv av en banebrytende karakter som Walthers, bare kan eksistere innenfor en kulturell tradisjon, hvis tradisjon kunsten opprettholder og forbedrer. Walther er overbevist; han går med på å bli medlem. Pogner plasserer den symbolske mestermedaljen rundt halsen, Eva tar hånden hans, og folket synger igjen lovordene til Hans Sachs, den kjære mestersangeren i Nürnberg.
Tolkninger av karakteren Beckmesser
Mye kritisk oppmerksomhet har vært rettet mot den påståtte antisemittismen i Wagners karakterisering av Beckmesser siden ideen ble fremmet av den marxistiske kritikeren Theodor Adorno. Wagnerforsker Barry Millington har fremmet ideen om at Beckmesser representerer en jødisk stereotypi, hvis ydmykelse av den ariske Walther er en representasjon på scenen av Wagners antisemittisme. Millington argumenterte i 1991 i Nuremberg Trial: Is There Anti-Semitism in Die Meistersinger? (Nürnbergprosessen: fins det antisemittisme i Die Meistersinger?) at vanlige antisemittiske stereotypier som var utbredt i Tyskland på 1800-tallet, var en del av operaens "ideologiske struktur" og at Beckmesser legemliggjorde disse umiskjennelige antisemittiske egenskapene. Millingtons artikkel skapte betydelig debatt blant Wagner-forskere, inkludert Charles Rosen, Hans Rudolph Vaget, Paul Lawrence Rose, og Karl A. Zaenker.
Forskerne Dieter Borchmeyer, Udo Bermbach og Hermann Danuser støtter tesen om at Wagner ikke hadde til hensikt å henvise til jødiske stereotypier ved karakteren Beckmesser, men heller å kritisere (akademisk) pedanteri generelt. De peker på likheter med Malvolio-figuren i Shakespeares komedie Twelfth Night (Helligtrekongersaften).
En relatert oppfatning hevder at Beckmesser ble designet for å parodiere den anerkjente kritikeren Eduard Hanslick, som forgudet musikken til Brahms og hadde liten respekt for Wagner. Det opprinnelige navnet til Beckmesser-karakteren var «Veit Hanslich», og vi vet at Wagner inviterte Hanslick til sin første høytlesing av librettoen, men om karakteren fortsatt hadde «Hanslich»-navnet da Hanslick hørte den, er uklart. Denne andre tolkningen av Beckmesser kan henge sammen med antisemittisme-tolkningen ovenfor, da Wagner angrep Hanslick som «av grasiøst skjult jødisk opprinnelse» i sin reviderte utgave av essayet Das Judenthum in der Musik.
Mottagelse
Die Meistersinger ble entusiastisk mottatt ved premieren i 1868, og ble bedømt til å være Wagners mest umiddelbart tiltalende verk. Eduard Hanslick skrev i Die Neue Freie Presse etter premieren: «Blendende scener av farge og prakt, ensembler fulle av liv og karakter utfolder seg foran tilskuerens øyne, og gir han neppe tid til å veie hvor mye og hvor lite av disse effektene er av musikalsk opprinnelse.»
I løpet av et år etter premieren ble operaen spilt over hele Tyskland, i Dresden, Dessau, Karlsruhe, Mannheim, Weimar, Hannover og Wien, samt i Berlin etter i 1870. Den var en av de mest populære og fremtredende tyske operaene under Tysklands samling i 1871, og til tross for operaens overordnede advarsel mot kulturell selvsentrering ble Die Meistersinger et sterkt symbol på patriotisk tysk kunst. Hans Sachs' siste advarsel i avslutningen av akt 3 om behovet for å bevare tysk kunst fra utenlandske trusler var et samlingspunkt for tysk nasjonalisme, spesielt under den den fransk-prøyssiske krigen.
Die Meistersinger ble tidlig fremført også utenfor Tyskland, og spredte seg over hele Europa og over hele verden:
Operaen ble fremført ved gjenåpningen av Bayreuth-festivalen i 1924 etter at den ble nedstengt under første verdenskrig. Publikum reiste seg på beina under den siste talen til Hans sachs, og sang Deutschland über Alles etter at operaen var ferdig.
Operaen ble ofte brukt som en del av nazistenes propaganda. Den 21. mars 1933 ble grunnleggelsen av Det tredje riket feiret med en forestilling av operaen i nærværet av Adolf Hitler. Forspillet til akt 3 spilles over videosnutter av gamle Nürnberg i begynnelsen av Viljens triumf (1935) av Leni Riefenstahl som skildrer nazistenes partikongress i 1934. Under andre verdenskrig var Die Meistersinger den eneste operaen som ble presentert i Bayreuth i 1943–1944.
Assosiasjonen av Die Meistersinger med nazismen førte til en av de mest kontroversielle sceneproduksjonene av verket. Den første Bayreuth-produksjonen av Die Meistersinger etter andre verdenskrig fant sted i 1956, da Wieland Wagner, komponistens barnebarn, forsøkte å distansere verket fra tysk nasjonalisme ved å presentere det i nesten abstrakte termer, ved å fjerne enhver referanse til Nürnberg fra scenen. Produksjonen ble kalt Die Meistersinger ohne Nürnberg (Mestersangerne uten Nürnberg).
Innspillinger (utvalg)
Blant de mange innspillingene av operaen har spesielt de av Georg Solti for Decca Records (1975 og 1997), Herbert von Karajan (1951 og 1970) og Wolfgang Sawallisch (1993) – alle utgitt av EMI – fått gode kritiske anmeldelser. Under en sending av «BBC Radio 3 - CD-Review, Building a Library» den 20. juni 2015 valgte musikkhistoriker Nicholas Baragwanath Rafael Kubelíks innspilling fra 1967 – nylig gjenutgitt av Arts Archives-etiketten – som det beste tilgjengelige valget.
Davis-cupen
Davis Cup er en internasjonal tennisturnering for herrelandslag.
Davis Cup er verdens største lagturnering innen herretennis. Kvinnetennisen har en tilsvarende turnering i Fed Cup. Davis Cup ble grunnlagt av Dwight F. Davis, og ble spilt første gang i 1900. USA og Australia har flest seire gjennom turneringens historie.
Et møte mellom to landslag starter med to singlekamper fredagen, en doublekamp lørdagen, og to avsluttende singlekamper søndagen. Hver match spilles i fem sett.
Finaler
* Titler vunnet av bortelag.
Greåker
Greåker er et tettsted sørvest i Sarpsborg kommune i Viken, langs fylkesvei 109 der elvene Glomma og Visterflo møtes. Det var en gang et aktivt handlesentrum i tidligere Tune kommune. Nå er det få butikker igjen, men en betydelig industri med mekaniske verksteder og Nordic Papers papirfabrikk ved elvebredden av Glomma.
Historie
De gamle gårdene Viste (fra å være, stedet vi er på), Opstad (fra navnet Ulf, Ulv, Alf), Greåker (Grei åker), Hannestad (Hane, Hani, mannsnavn for sjefen ), Yven (Yr – barlind og vin – gresslette) og Alvim (Gudenes hjem, Alf, Alun (øl))lå alle på den solrike, sørvendte delen av raet. Her var det god jord som var lett å dyrke. Greåker er et tettsted som ble bygget opp rundt lokalindustri fra midten av 1800-tallet, der Glommas to løp gjennom Sarpsborg møtes ved Tunøyas sørvestre hjørne.
På Greåker hadde Sanne & Solli Brug tømmertomter og ute på Saueholmen hadde de mottak for varer fra båter som kom opp elva. På Greåker Celluloses (Knusle Bruk) nåværende eiendom hadde de også et teglverk (1897), men Greåker som sted, hadde da allerede eksistert noe år. Smaalensbanen kom i 1879, Hølæ (stenbrudd) med Forsberg som eier i 1893, Greåker Cellulose i 1905 og Sarpsborg Mekaniske verksted noen år senere. Greåker var et arnested for den Norske Industrioppbyggingen.
Greåker fort ble ferdig utbygget 1903, med fire feltkanoner til dels nedsprengt i fjell, samt fem dekningsrom og åtte ammunisjonsnisjer. Batteriet var av permanent karakter, og i 1907 ble det et fort, samtidig med Ravneberget fort. Greåker fort har stor militærhistorisk interesse som del av et omfattende og viktig forsvarssystem mot Sverige. Militæranleggene som ble bygget ut i denne perioden, har symbolverdi i forbindelse med nasjonens løsrivelse fra unionen med Sverige. Fortet har stor verneinteresse med sitt geværgalleri som er sjeldent i nasjonalt sammenheng. Fortet var i kamp i 1940. Den 13. april ble tyskerne stoppet her. Kampene varte bare et par timer. I 2014 fant man en granat, en blindgjenger, sittende fast i en av fortets maskingeværreder. Anlegget ble først fredet 6. mai 2004.
Det mosaiske trossamfunn
Det mosaiske trossamfunn (også skrevet Det Mosaiske Trossamfund, DMT) er en fellesbenevnelse for det jødiske samfunn i Norge. Det er i dag to gjenværende jødiske menigheter, en i Oslo og en i Trondheim. De to menighetene er registrert som selvstendige trossamfunn.
Det Mosaiske Trossamfund er medlem av Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn.
Historie
Da dissenterloven innvilget religionsfrihet i Norge gjaldt dette bare for kristne samfunn. Jøder var fortsatt omfattet av begrensninger satt i Grunnloven av 1814, som nektet jøder og jesuitter adgang til riket. Først i 1851 ble det tillatt for jøder å innvandre til Norge, og ved en lovendring i 1891 ble Det mosaiske trossamfund i Oslo anerkjent som det første ikke-kristne dissentersamfunn. I 1905 ble Det mosaiske trossamfunn i Trondheim godkjent som selvstendig trossamfunn.
Jødene i Trondheim innviet i 1897, åtte år før menigheten ble formelt grunnlagt, sin første synagoge i St. Jørgensveita i Trondheim. I 1923 kjøpte menigheten Trondheims første jernbanestasjon og bygde den om til menighetssenter og synagoge. Synagogen ble innviet av Stockholms overrabbiner i 1925. I motsetning til DMT-Oslo, som tradisjonelt sett har hatt nære og tette bånd til det jødiske samfunn i København, har DMT-Trondheim i hele sin eksistens hatt tilsvarende bånd til det jødiske miljøet i Stockholm.
DMT-Trondheim etablerte i 1997 Jødisk Museum i Trondheim, som ved åpningen var Norges første innvandrermuseum. Museet er senere betydelig utvidet, og ble i 2007 reåpnet etter sin foreløpig siste utvidelse, og inneholder i dag både en Holocaust-avdeling og en større utstilling som viser jødisk innvandring til Trøndelag og jødisk dagligliv i Norge både før og etter 2. verdenskrig.
Ifølge folketellingen 1890 bodde det 136 jøder i Christiania. De gjorde sitt beste for å overholde de religiøse plikter, blant annet ved å holde gudstjenester i private hjem på sabbaten og i leide lokaler i høytidene. De arrangerte også privat schächtning ([ˈʃɛktniŋ], koscherslakting) så godt det lot seg gjøre, og underviste barna i religion og hebraisk språk. I 1869 kjøpte de en parsell til jødisk gravlund i Oslo, et 670 m² stort område på Sofienberg gravlund. Den ble tatt i bruk første gang i 1885.
I 1891 holdt Den jødiske religionsforeningen et møte hvor man la planer for fremtiden. Våren 1892 forpliktet 28 personer seg til å lønne en religionslærer, og 5. juni samme år ble Det Jødiske Samfund stiftet. Første forstander var Nathan Nachman Nathan. I 1893 stod det 104 personer i medlemslistene. Samme år ble navnet endret til Det Mosaiske Trossamfund.
I perioder fantes også andre jødiske menigheter i Oslo. Den største av dem, Den israelittiske menighet, bygde Synagogen i Calmeyers gate i 1917. I 1920 innviet DMT-Oslo sin nye synagoge i Bergstien på St. Hanshaugen, hvor menigheten fortsatt holder til. . Som et resultat av Første verdenskrig besluttet ledelsen i de to menighetene at det ikke lenger var grunnlag for to jødiske samfunn i hovedstaden, og det ble besluttet å legge all virksomhet til DMT og synagogen i Bergstien. Synagogen i Calmeyers gate var i menighetens eie og sto ubrukt fram til begynnelsen av 1980-tallet, da den ble solgt til private interesser. Jødisk Museum i Oslo ble etablert i denne bygningen, og den gamle synagogen er restaurert.
I 2017 endret den jødiske menigheten i Trondheim navn fra Det Mosaiske Trossamfund i Trondheim til Det Jødiske Samfunn i Trondheim.
Andre verdenskrig
5. mai 1940, mindre enn en måned etter den tyske invasjonen av Norge og en drøy måned før den norske kapitulasjonen, ble jødenes radioer beslaglagt. Deretter fulgte en rekke tiltak mot jødene. DMT ble forbudt, og jødiske eiendommer ble beslaglagt fra oktober 1941. Selv om DMT ikke fungerte som et trossamfunn under okkupasjonen, var medlemsnettverket aktivt og forsøkte å redde så mange jøder som mulig. 795 jøder, hvorav 760 norske borgere, hadde blitt deportert til konsentrasjonsleirene, og bare 25 av dem overlevde. Etter frigjøringen i 1945 ble aktiviteten i Oslo raskt gjenopptatt. 20 av de overlevende fra konsentrasjonsleirene samt en del av de 925 som hadde overlevd som flyktninger i Sverige og andre land vendte hjem. Det var også noen som hadde tjenestegjort i de norske styrker i England. I 1945 stod det bare 559 medlemmer i listene. Først 50 år senere har antallet jøder nådd omtrent det nivå det hadde før okkupasjonen; i 1992 var det omkring 1,300 medlemmer.
Synagogen i Bergstien ble ikke nevneverdig skadet under okkupasjonen. Da DMT-forstander Mendel Bernstein inspiserte den i mai 1945, var toraskapet intakt, og de hellige bokrullene var uskadet. 31. august 1945 ble den gjeninnviet med blant andre daværende kronprins Olav til stede.
DMT-Trondheim var det av samtlige jødiske samfunn i Norden som ble hardest rammet av nazistenes jødeforfølgelser, målt i andel drepte medlemmer. Da krigen kom, hadde menigheten 300 medlemmer, og over halvparten av dem ble drept i konsentrasjonsleirene. Synagogen ble tatt i bruk av den tyske krigsmakt, og var sterkt ramponert da freden kom. Først i 1947 var synagogen blitt såpass restaurert at det var mulig å ta den i bruk som synagoge igjen. Ledelsen i Trondheim metodistkirke tok under hele krigen vare på alle viktige bøker og dokumenter som tilhørte byens jødiske forsamling. Slik ble blant annet torah-rullene bevart. Metodistkirken stilte også et værelse til rådighet for byens jøder etter at synagogen ble okkupert av tyskerne, slik at byens jøder i hemmelighet kunne samles til gudstjenester.
Etterkrigstiden
I 1947 vedtok den norske regjering å motta 600 jødiske flyktninger, men de fleste av dem emigrerte til Israel eller andre land i 1948. Ved en flyulykke i 1949 (Hurum-ulykken) omkom en rekke jødiske barn som var på vei til Norge, og skulle videre til Israel. I 1956 kom igjen en større gruppe i forbindelse med den sovjetiske invasjonen i Ungarn, og i 1967 kom en del polske jøder i forbindelse med antisemittiske utbrudd der.
1935 Lucerna
1935 Lucerna er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 2. september 1973 av Paul Wild ved Observatorium Zimmerwald i Zimmerwald.
Handling
Handlingen den dramaturgiske organiseringen av det samlete hendelsesforløpet i fiksjonsfortellinger av ulike slag: romaner, og dramatiske tekster, herunder film, episke dikt, videospill og tegneserier. Til forskjell fra et forløp i virkeligheten er hendelsesutviklingen konstruert for å oppnå en dramaturgisk effekt; det og kan beskrives som fortellingens forløp med en tydelig begynnelse, midtdel og slutt.
«Handling» er et tvetydig begrep som defineres på ulikt vis. I hverdagsspråket har begrepet en generell bruk som betegner utførelsen av en gjerning, bedrift, operasjon eller prosess, og indikerer at det står en bevisst vilje bak. En handling har et hendelsesforløp, men handling og hendelse er forskjellige begreper. I litteraturteori brukes også betegnelsen historie om den kjeden av (fiktive) begivenheter som episke og dramatiske tekster er bygd opp omkring. I norsk litteraturvitenskap brukes «historie» tilsvarende «story» i engelskspråklig litteratur. Historia regnes ofte som det ene av tre horisontale nivåer i fortellinger, der plotet og diskursen er de andre.
Historien er begivenhetene er gjenfortalt i kronologisk rekkefølge uten vekt på årsakssammenhenger, spenningsoppbygging og klimaks. I Et dukkehjem av Henrik Ibsen er historien som følger: Nora låner penger av en bekjent for å finanisere en helsereise for mannen sin, og må i den forbindelsen skrive falsk underskrift. Gjennom mange år sparer hun penger for å betale ned lånet i all hemmelighet. Etter at mannen er blitt banksjef, dukker kreditoren opp og presser Nora til å hjelpe han til en stilling i banken. Når det ikke lykkes, avslører han Noras forfalskning. Nora har håpet at mannen vil tilgi henne en slik velment ubetenksomhet, men mannen viser seg mer opptatt av sitt rykte enn av Noras kjærlighet. Nora innser at han ikke er den mannen hun trodde han var, og forlater han og barna for å leve sitt eget liv. I plotet åpenbares begivenhetene i en helt annen rekkefølge, med den virkningen at spenningen stiger rundt Noras personlige utvikling og forholdene i ekteskapet.
Handlingsgang
Det eksisterer mange synonyme begreper til den litterære/narrative bruken av ordet 'handling'. Et er «handlingsgang», tilsvarende det engelske begrepet «plot» som tidvis også benyttes på norsk som fremmed tilleggsord. Tidligere henviste man også til begrepet fabel, fra latin fabula, «fortelling», som i fabulere, «dikte fritt og uhemmet». Det er i denne betydningen som Aristoteles benytter begrepet når han skriver i Poetikken (kapittel VI): «Etterligningen av handlingen heter fabelen (mythos); med fabel mener jeg sammenføyningen av begivenhetene i tragedien.»
Fabel er således et etablert begrep i norsk teatervitenskap. Ordet defineres som innholdet i en dramatisk tekst slik det sammenfattes i et kort, kronologisk sammendrag. Ordet fabel kan benyttes i omtalen av alle fiksjonstekster, men fabel benyttes i dag hovedsakelig i mer restriktiv utgave som en kort fortelling med en satirisk eller moralistisk handling, ofte i form av allegorier, og ofte i form av et personifisert dyr i hovedrollen.
I Bokmålsordboka er det engelske fremmedordet «plot» definert som «intrige» eller «handlingsplan». På engelsk har det flere betydninger, der en av dem er 'konspirasjon, renkespill, svik, bedrag, lureri'. På norsk kan imidlertid plot i betydningen handlingsgang strammes til en litterær betydningen: En kortfattet fortolkning av sammenheng mellom kronologiske hendelser eller karakterutvikling i en fiksjonstekst, med fokus på hvordan denne sammenhengen kan skape spenning og nysgjerrighet.
Selve sammenhengen kan ha ulik karakter: en plan, et opplegg, en sekvens, et mønster, en årsakssammenheng, eller til og med mangelen på årsakssammenheng, altså en tilfeldighet. Slik blir handlingsgang noe annet, eller mer, enn et rent sammendrag eller referat av handlingen ettersom disse er opplisting av (gjerne viktige) fakta, men uten å inkludere forklaring på hvorfor hendelsene er viktige eller henger sammen. Den britiske forfatteren E.M. Forster har beskrevet det slik at «Kongen døde, og dronningen døde etterpå» er en fortelling eller handlingsrekkefølge. «Kongen døde, og så døde dronningen av sorg» er derimot et «plot».
AW
AW, Aw, aW og aw kan bety:
Tonsåsen stasjon
Tonsåsen stasjon er en nedlagt jernbanestasjon i bygda Tonsåsen på den nedlagte Valdresbanen i Etnedal kommune i Innlandet fylke. Den ble åpnet 1903 og var betjent til 1984. Stasjonsbygget har siden 2000 blitt benyttet av designerne Arne & Carlos.
Stedet hadde tidligere en betydelig trafikk med post, butikk og tømmertrafikk. Rett ved lå det et større sagbruk med palleproduksjon. Tidligere var det også omfattende torvproduksjon.
Tonsåsen stasjon ligger ved fylkesvei 219 mellom Bagn i Sør-Aurdal og Bruflat i Etnedal. Ved Breidablikk er det veikryss med fylkesvei 234 til Madslangrud i Etnedal gjennom bygda Leirskogen. I Bagn går Europavei 16 sørover mot Hønefoss og nordover til Fagernes. Nordover fra stasjonen går veien til kryss med fylkesvei 33 som går vestover mot Aurdal og østover mot Dokka.
Under den andre verdenskrig var det harde kamper i området.
Mike Mogis
Mike Mogis er en amerikansk musiker og musikkprodusent fra Nebraska som spiller i bandene Bright Eyes og Monsters of Folk. Han har deltatt på utgivelsen til mange av bandene på plateselskapet Saddle Creek Records. Han har tidligere vært med i gruppene Lullaby for the Working Class og We'd Rather Be Flying.
Mogis er multiinstrumentalist, og spiller blant annet gitar, mandolin, banjo, Pedal steelgitar, klokkespill og dulcimer
Det katalanske opprøret
Det katalanske opprøret (på katalansk kjent som Guerra dels Segadors) foregikk i store deler av Catalonia i åra mellom 1640 og 1659. Det hele endte med en traktat i kjølvannet av den fransk-spanske krigen (1635–1659), som kalles Pyreneene-traktaten, som gjorde at området Roussillon og halvparten av Cerdanya ble overført til Frankrike, og dermed splittet den katalanske befolkningen.
Opprøret hadde sine røtter i misnøyen blant den katalanske befolkingen over tilstedeværelsen til kastiljanske tropper under krigene som utspant seg mellom Spania og Frankrike som del av tredveårskrigen.
Norges Bank
Norges Bank er sentralbanken i Norge. Den ble opprettet av Stortinget 14. juni 1816, og har som hovedoppgave å sikre økonomisk stabilitet i Norge ved hjelp av pengepolitiske virkemidler.
Etableringen av Norges Bank
Norges Bank skulle opprinnelig baseres på frivillige aksjekjøp fra befolkningen. Da dette mislyktes, ble banken i stedet etablert på grunnlag av tvungne aksjekjøp, utliknet på formue, den såkalte sølvskatten. Sølvfondet skulle garantere de utstedte sedlenes verdi ved at en seddel kunne veksles i en bestemt sum sølvmynt i banken. De sedlene banken begynte å utstede fikk imidlertid en mye lavere markedskurs enn det den lovbestemte vekslingskursen var satt til, siden Stortinget allerede i 1818 utsatte bankens sølvutvekslingsplikt på ubestemt tid. Fra 1822 fant veksling sted, men til midlertidige kurser satt av Norges Bank. I stedet for å skrive ned vekslingskursen ventet Norges Bank til sedlene hadde steget tilstrekkelig i verdi.
Ikke før 1842 sto sedlene i det lovbestemte forholdet til sølv, og Norges Bank kunne starte med sølvveksling til «pari» kurs, dvs. den lovfestede sølvkursen. Norges Bank fungerte som en lånebank fra 1818. Mesteparten av lånene var i den første tiden langsiktige lån mot sikkerhet i fast eiendom. Banken tilbød også diskonteringslån mot veksler, men disse utgjorde lenge bare en marginal del av virksomheten. Ole Høiland ranet i 1836 Norges Bank for 64 000 speciedaler. Tyveriet førte til at han ble dømt til slaveri på Akershus festning.
1800-tallet
1873-75 tiltrådte Norge gullstandard-systemet og Den skandinaviske myntunion. Dette innebar at krone ble den nye myntenheten, basert på gull i stedet for sølv, og at kroner fra Norge, Sverige og Danmark var gyldige betalingsmidler i alle tre land.