cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mellom sommerens lengsel og vinterens kulde
Romanen handler om Stockholm-politiets etterforskning av en amerikansk journalists død. Journalisten har enten hoppet eller blitt kastet ut fra et vindu i femtende etasje. I den avdødes etterlatte papirer har man funnet et brev med koblinger til den svenske statsministeren. Denne statsministeren begynte etter andre verdenskrig å arbeide for det amerikanske CIA, men solgte seg senere til Sovjetunionen. I karaktertegningen finnes det visse trekk av Olof Palme (Palmes navn brukes ikke), men forfatteren har forklart at han kom på ideen før Palme ble myrdet. Han forklarte også at «Min romanfigur er ikke navngitt, men jeg kjøper at han har store likheter med Palme.»
Basellaceae
Se teksten
Mellom sommerens lengsel og vinterens kulde
Persson hadde ikke skrevet noen kriminalromaner på 20 år da denne ble utgitt i 2002. Den er en frittstående fortsettelse på Perssons tidligere trilogi Grisfesten, Profitörerna og Samhällsbärarna og her vender Stockholms-politimennene Bo Jarnebring og Lars Martin Johansson tilbake. I forbindelse med utgivelsen var det snakk om at boken også skulle filmatiseres.
Basellaceae
Barbeuiaceae er en plantefamilie i nellikordenen, (Caryophyllales), som er en gruppe av basale, egentlige tofrøbladete planter. Den omfatter 25 arter av urter, noen av dem klatrende, fordelt på 4 planteslekter. Plantene vokser i tropene i Madagaskar, østlige Afrika, sørlige Asia og i Sør-Amerika.
Mellom sommerens lengsel og vinterens kulde
Boken ble utgitt av Piratförlaget i september 2002. Under publiseringen mente Aftonbladets Nils Granberg at: «''Det er morsomt at Leif GW Persson etter tyve år igjen klyver inn på den litterære scenen med den bredt oppsatte og spennende politiromanen Mellom sommerens lengsel og vinterens kulde. Det er en verdig oppfølger til hans klassiske Profitörerna, Grisfesten og Samhällsbärarna.''» Göteborgs-Postens kritiker Jan Arnald hadde et blandet inntrykk: han mente at den var veldig spennende, men som roman var den middelmådig med overfladiske personportretter og ensidig sjargong.
Eikelund videregående skole
Eikelund videregående skole er en av tre spesialskoler i Oslo, og tilbyr tilrettelagt opplæringstilbud for elever med psykiske og sosiale vansker. Målgruppen er ungdommer som har behov for opplæring i mindre grupper og som trenger læring i et roligere tempo. Det betyr at opplæringen strekker seg over lengre tid med færre fag enn i ordinær skole. Skolen og lærerne samarbeider med elevenes behandlere i psykiatrien.
Skole tilbyr Vg1 Helse- og oppvekstfag, Vg1 Kunst, design og arkitektur, Vg3 påbygging til generell studiekompetanse, samt 6 fag til generell studiekompetanse etter «23/5-regelen», som viser til at eleven er 23 år og har 5 års yrkespraksis, eller annen skolegang. Opplæringen følger ordinær læreplan, og undervisningen tilpasses ved at elevene kan ta programområdene over 2 år, med tettere oppfølging i mindre grupper. Skolen har eksamensrett og fagtilbudet er det samme som i ordinær videregående skole.
Juliane Sophie av Danmark
Hun var datter av arveprins Frederik og hans hustru Sophie Frederikke av Mecklenburg-Schwerin, og dermed tilsynelatende barnebarn av kong Frederik V. Men det råder enighet om at hennes biologiske far var grev Frederik von Blücher. Den 22. august 1812 giftet hun seg med prins Frederik Vilhelm Carl Ludvig av Hessen-Philippsthal-Barchfeld (1786–1834). Paret bosatte seg i den Rybergske Gård i Store Kongensgade, hvor Juliane Sophie levde de siste 16 år av sitt liv som enke.
De fikk ingen barn sammen, etter sigende fordi Juliane fryktet å dø i barselseng.
HMS «Tartar» (1801)
HMS «Tartar» var en 32-kanoners fregatt i den britiske marinen. Den ble bygget i 1801 og sank i 1811. Hun deltok stort sett i operasjoner i nordlige farvann, og var med det tilknyttet Kanalflåten.
«Tartar» var part i slaget ved Alvøen i 1808, og deltok i angrepet på Kristiansund samme år.
Skipet gikk på en sandbanke og sank i Østersjøen den 18. august 1811. Ingen av mannskapet omkom ved grunnstøtingen.
Anthony Basso
Anthony Basso (født 4. juli 1979) er en fransk fotballspiller. Han er keeper, og som for tiden ikke spiller for noen klubb.
Basso spilte for Viking fra våren 2004 til sommeren 2006, da han ble løst fra kontrakten et halvt år før den opprinnelige utløpsdatoen. Før han kom til Viking, spilte han for Auxerre og den italienske klubben Udinese.
Signabøur
Signabøur (, dansk: Signebø) er en bygd på Færøyene. Den ligger i enden av Kollafjørður på Streymoy, og er en del av Tórshavnar kommuna. Signabøur er første gang nevnt i 1584. Fra 1903 til 1920 var det en hvalfangststasjon på stedet. 1. januar 2009 hadde Signabøur 142 innbyggere, mot 28 i 1985.
Somalia under Sommer-OL 1984
Somalia under Sommer-OL 1984. Fem mannlige sportsutøvere fra Somalia deltok i friidrett under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det var andre gang Somalia deltok i et OL. De vant ingen medaljer.
Erling Brøndmo
Erling Brøndmo (født 18. april 1961) er en norsk pressemann, i perioden 2010–2011 sjefredaktør i Glåmdalen i Kongsvinger.
Brøndmo har tidligere arbeidet i Trønder-Avisa (fra 1978), Namdal Arbeiderblad, Romerikes Blad, Sarpsborg Arbeiderblad og Mediehuset Nedre Glomma og Halden, som omfatter Sarpsborg Arbeiderblad, Demokraten, Halden Dagblad og TV Østfold).
Den transsibirske jernbanen
Den transsibirske jernbanen er en jernbane i Russland som går fra Moskva til Vladivostok. Det er den nest lengste sammenhengende jernbanelinjen i verden.
Den siste delen nord for Kina ble imidlertid først ferdig i 1916. Jernbanen går tvers over Russland, fra Moskva i vest, gjennom Sibir, til Vladivostok i øst. Turen mellom Moskva og Vladivostok tar cirka ni døgn. På russisk er navnet , eller Transsibirskaja magistral, Transsib.
Moskva, Nizjnij Novgorod, Kirov, Jekaterinburg, Omsk, Tomsk, Krasnojarsk, Irkutsk, Khabarovsk og Vladivostok ligger langs Den transsibirske jernbane. Khabarovsk er den østligste stasjonen, mens Vladivostok er det østlige endepunktet. Strekningen Moskva-Vladivostok er 9 289 kilometer lang.
Historie
Russlands langvarige lengsel etter en havn ved Stillehavet kunne realiseres i 1860, da byen Vladivostok ble grunnlagt. I 1880 hadde byen vokst til en stor havneby, og savnet etter gode transportveier mellom det europeiske Russland og dets østlige provinser ble snart et betydelig problem. Å reise med hest og vogn langs strekningen tok minst et halvt år. Jernbanen reduserte tiden til en måned (i dag en uke). Byggingen av Den transsibirske jernbane ble innledet i 1891 og ble overvåket av Sergej Witte, daværende finansminister.
I likhet med arbeidet på den første transkontinentale jernbane i USA, begynte de russiske ingeniørene i hver sin ende og arbeidet inn mot midten. Fra Vladivostok gikk jernbanen nordover langs elven Ussuris østre strand, og videre til elven Amur. Denne delen kalles Ussurijernbanen.
I 1890 ble det bygd en bro over elven Ural, og den nye jernbanen gikk inn i Asia. Broen over elven Ob ble bygget i 1898, og den lille byen Novonikolajevsk, som ble grunnlagt i 1883, ble forandret til et stort sibirsk sentrum, Novosibirsk. I 1898 nådde det første toget Irkutsk ved Bajkalsjøens strand. Jernbanen fortsatte østover, over elvene Chilka og Amur, og nådde snart Khabarovsk. Linjen Vladivostok-Khabarovsk var ferdig i 1897.
Straffearbeidere fra blant annet Sakhalin ble kalt inn sammen med russiske soldater for å arbeide med byggingen av jernbanen. Et av de største hindrene var Bajkalsjøen. Linjen sluttet ved begge ender av sjøen, og en spesiell isbryterferje ble kjøpt fra England for å koble sammen jernbanen. På vinteren ble det brukt hest og slede for å transportere passasjerer og gods fra den ene siden av sjøen til den andre, fram til jernbanesporet rundt Bajkalsjøen var ferdig. Da linjen nådde elven Amur ved den kinesiske grensen i 1916, fantes det ubrutt jernbane mellom Petrograd og Vladivostok. Elektrifisering av linjen ble påbegynt i 1929, et arbeid som ble avsluttet i 2002.
Åpning
Byggingen foregikk både fra Moskva og fra Vladivostok, og den ble åpnet i mange etapper. I 1898 var banen ferdig fra Moskva til Irkutsk ved Bajkalsjøen, hvoretter ble den forlenget til Khabarovsk, hvor den ble knyttet til banen som var bygget fra Vladivostok. I 1916 ble hele banen offisielt åpnet, og da var det en sammenhengende linje fra Petrograd (det daværende navn på St. Petersburg) til Vladivostok.
Trafikk
I år 2010 fraktet Den transsibirske jernbane om lag 20 000 containere per år til Europa, hvorav 8 300 containere var fra Japan. Dette er et relativt lite tall, da Japan totalt sett sender 360 000 containere til Europa hvert år. I 2005 skulle omfanget egentlig ha økt til 100 000 containere, og skulle ha tilfredsstilt et passasjer- og godsbehov på 120 tog per dag. Dette krever at store deler av jernbanen bygges ut til dobbeltspor, slik at flaskehalser unngås. Mengden av containere har økt etter 2010, men økningen har vært på en ny forbindelse gjennom Kasakhstan.
En oppgradering av banens infrastruktur, blant annet dobbeltspor, ble påbegynt i 2013, og er forventet ferdig i 2020.
Den transsibirske jernbane er Russlands viktigste trafikkforbindelse, og rundt 30 prosent av landets eksport går på denne linjen. Den er populær blant turister, men brukes også mye av russere for å ferdes gjennom landet.
Gudrun Nevsteinsdatter
Gudrun Nevsteinsdatter (født ca. 1052) var datter av Nevstein Stallare og Ingerid Sigurdsdatter. Gudrun ble gift med Skule Tostesson, også kalt for Kongsfostre, på gården Rein i Rissa i Sør-Trøndelag.
Småfly
Småfly refererer til fly som har maksimal avgangsvekt på 5700 kg eller mindre. Mange småfly brukes kommersielt til frakt, sightseeing, fotografi og rutetrafikk. Mange småfly kan også flys av privatpersoner på privatflygersertifikat (PPL-A).
Ekspempler på småfly finnes på de fleste flyplasser: Propelldrevne fly fra Cessna, Piper, Cirrus og Jabiru. Et eksempel på et småfly med maksimal avgangsvekt er de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter.
Gudrun Nevsteinsdatter
Snorre Sturlason skriver i Harald Hardrådes saga at «Kong Olav giftet ham med sin frenke, Gudrun Nevsteinsdatter; hennes mor var Ingerid, datter til kong Sigurd Syr og Åsta; hun var søster til kong Olav den hellige og kong Harald».
Rolf Nordberg
Rolf Nordberg (født 30. januar 1954) er en norsk pressemann, i perioden 1999–2010 sjefredaktør i Glåmdalen i Kongsvinger.
Nordberg fortsatte etter redaktørperioden i annen stilling i avisen.
Xbox
Maskinvare
Microsoft bygde Xbox med standardkomponenter, slike som brukes i vanlige PC-er. De fleste andre spillkonsoller bruker spesiallagede komponenter. Ytelsen er bedre enn de to argeste konkurrentene, Sonys PlayStation 2 og Nintendos GameCube.
Modifikasjon
Som andre spillkonsoller inneholder Xbox en kopisperre som blant annet skal hindre at eieren bruker piratkopier av spill i maskinen. Dette er en nokså enkel sperre, som kun er software-basert. Man kan enkelt nok enten sette inn en ny BIOS eller omprogrammere den gamle for å fjerne disse sperrene. Utfordringen ligger i å modifisere firmwaren som ligger i den originale BIOS slik at maskinen vil godta kopierte spill, uten å miste alle funksjonene en umodifisert maskin har.
Det er svært vanlig å installere Xbox Media Center på modifiserte konsoller. Det er også vanlig å skifte ut den originale harddisken med en større, da den kan skiftes ut med en hvilken som helst annen 3,5" IDE-harddisk.
De første modchip-ene til Xbox kom i mai/juni 2002.
TSOP
Ved hjelp av å utnytte en feil man finner i noen kommersielle spill er det mulig å overskrive den originale BIOS med en hacket firmware. Denne metoden kalles populært TSOP flash.
Ulempen med denne løsningen er at du ikke har muligheten til å starte opp maskinen med den originale firmwaren uten å overskrive BIOS igjen.
Modchip
På hovedkortet i en Xbox finner man en såkalt LPC-header. Her kan man enkelt lodde inn en såkalt modchip som inneholder en erstatnings-BIOS. Ofte følger det med et kit for å koble modchip-en til knappene på fremsiden av konsollen, slik at man ved å for eksempel holde på-knappen inne i tre sekunder ved oppstart starter opp den originale BIOS isteden.
I de nyeste versjonene 1.6 og 1.6b er noen av banene som går til LPC-headeren brutt. Man må da gjøre en såkalt «LPC-rebuild» for å kunne installere en modchip. Dette vanskeliggjør installasjonen noe.
Xbox Live
Man kan ikke bruke Xbox Live, altså spille online, med en modifisert Xbox. Du kan imidlertid «slå av» de fleste modchips, men du er da nødt til å ha originalspillet.
Problemet er forøvrig at dersom en bruker bare én gang glemmer å slå av modchip-en når han eller hun skal spille Xbox Live, vil en sperre maskinen fra systemet for alltid. Dette er det heller ingen løsning på per i dag, bortsett fra at man kan omprogrammere maskinen til å gi en annen id-kode til Xbox Live. Denne koden må tas fra en annen maskin, og dette er derfor bare aktuelt om man kjenner en annen som har en Xbox han eller hun ikke bruker på Xbox Live.
Støtte for Xbox Live ble avviklet 15. april 2010.
Lovlighet
Det er i utgangspunktet ikke tillatt å selge et produkt som muliggjør bruk av piratkopiert media i en spillkonsoll.
Noen gjør det likevel, men de fleste produsenter leverer «tomme» modchips, som må omprogrammeres med en ulovlig firmware for å godta piratekopiert materiale.
Knut Flatin
Knut Flatin (født 7. juli 1945 på Ramberg i Seljord i Telemark) er en norsk maler og grafiker.
Utdanning og arbeider
Han gikk på Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i perioden 1964 – 1967, og Kunstakademiet 1967 – 1972 under blant annet Reidar Aulie, Alf Jørgen Aas, og Halvdan Ljøsne. Etter dette hadde han også et studieopphold ved Jan van Eyck akademiet i Maastricht, Nederland. Flatin debuterte på Høstutstillingen med tegning i 1964, og har senere arbeidet både med grafiske teknikker og maleri. Han er innkjøpt av Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Bergen Billedgalleri, Christiansands Billedgalleri m.fl., og han er også representert i Norsk Hydro sin kunstsamling og i Stortinget.
Om kunstneren
Knut Flatin maler i en abstrakt form. Han bruker ofte rødt og varme farger, men fargebruken kan og være sparsom og neddempet. Store flater, forenkling og kresen bruk av farger og former preger disse bildene, som ofte er malt i acryl med brede strøk og laserende virkning.
Den franske motstandsbevegelsen
Motstandsbevegelsen rekrutterte medlemmer fra alle lag av det franske samfunnet, fra konservative katolikker (herunder også prester), jøder til liberale, anarkister og kommunister.
Motstandsbevegelsen besto blant annet av væpnede grupper, utgivelse av illegale aviser og et nettverk som bistod allierte soldater. Noe av virksomheten gikk ut på å utføre sabotasjehandlinger som å hemme virksomheten til okkupasjonsmakten og Vichyregimet.
Den franske motstandsbevegelsen bisto de allierte med etterretninger og koordinerte sabotasje og andre handlinger som hjalp de allierte styrkene ved invasjonen av Normandie den 6. juni 1944 og i Provence fra 15. august, samt i den videre framrykkingen gjennom Frankrike.
Se også
De frie franske styrker
Iven Austbø
Iven Austbø (født 22. februar 1985 i Stavanger) er en norsk tidligere fotballspiller.
Han har tidligere spilt for Randaberg IL, Stabæk og Sandefjord Fotball.
Austbø var fast målvakt for Viking store deler av 2007-sesongen, men til tross for bra spill ble han vraket da Thomas Myhre kom tilbake i kampform. Dette medførte til at han ble solgt for rundt fem millioner kroner til Stabæk. Der ville han konkurrere med Jon Knudsen om keeperplassen. I 2011 signerte han en ettårskontrakt med Sandefjord Fotball.
Austbø debuterte i Tippeligaen i 2004. Han har spilt elleve U21-landskamper og 25 landskamper i aldersbestemte klasser.
Retur til Viking
19. november 2013 returnerte Austbø til Viking FK. Han signerte en kontrakt som strekker seg over to år. Austbø redebuterte for viking i tippeligaen i kampen mot Start da han kom inn for Arild Østbø i det 44 minutt.
Karriere som spiller
''Oppdatert 18. april 2012''
Lotos
Grupa LOTOS S.A. er et polsk oljeselskap basert i Gdańsk. Konsernet ble etablert i 1971, og er notert på den polske børsen WIG 20. Selskapet driver med raffinering og distribusjon av oljeprodukter. Lotos er Polens nest største oljeselskap og hvert år raffinerer selskapet cirka 6 millioner tonn råolje. Rundt 300 000 tonn av dette kommer fra oljeutvinning i Østersjøen. Lotos driver også om lag 330 bensinstasjoner under forskjellige navn. Den tidligere Statoil-toppen Henrik Carlsen grunnla i oktober 2007 en norsk avdeling av selskapet, som har kontor på Stokka i Sandnes.
Iven Austbø
Meritter
Viking FK
Thailandsk baht
Baht (บาท) er valutaen i Thailand. 1 baht = 100 satang. Valutakoden er THB. I Thailand brukes ofte tegnet «฿» som en forkortelse, f.eks. «฿ 100» betyr «100 baht». «H»en i ordet «baht» indikerer at den forestående «A»en skal være lang; baht skal derfor uttales som [ba:t], ikke [bat].
Følgende mynter og sedler finnes:
Chester City
Chester City var et distrikt i Cheshire i det nordvestlige England. Hele området hadde status som by (city), men store deler av det er landlige områder, og byen omfattet i realiteten dermed flere landsbyer. Distrikter opphørte i 2009 da den enhetlige myndigheten Cheshire West and Chester ble etablert.
Administrasjonssenteret var Chester, som også huser administrasjonen for grevskapet. Andre steder i distriktet er Malpas og Tarvin. Bortsett fra Chester selv, dekket distriktet et stort jordbruksområde.
Sleneset
Sleneset er et fergested og tettsted på Solværøyene i Lurøy kommune i Nordland. Øygruppen Solværøyene består av 1841 øyer, holmer og skjær.
Natur
Med 1 par pr. 1,04 km² har øygruppen Europas og kanskje verdens tetteste bestand av hubro. Etter endt hekkesesong kan det oppholde seg 60-70 hubroer fordelt på øyagruppas 13,5 km² landareal.
Fjell i nærheten
Der er mange kjente fjell som ligger i avstand rundt Sleneset, som:
Utbygging versus vern
Den 7. november 2005 leverte Nord-Norsk Vindkraft inn en konsesjonssøknad for å bygge vindmøllepark på 75 vindmøller på Sleneset. Den 17. februar 2006 stemte 16 av 19 representanter i Lurøy kommunestyre for utbyggingsplanene. Utbyggingsplanene fikk støtte av fylkesrådet i Nordland den 28. oktober 2008. Forslaget møtte motstand fra miljøverngrupper, og i januar 2011 leverte organisasjonen motvind.org inn et forslag til miljøverndepartementet om å frede Solværøyene for å bevare oppvekstlokaliteten for hubro.
Den 26. september 2011 ble søknaden om vindmøllepark avslått av Norges vassdrags- og energidirektorat, grunnet prosjektets høye samfunnsmessige kostnader. I oktober 2011 besluttet Nord-Norsk Vindkraft å klage vedtaket opp til Olje- og energidepartementet. Den 14. mars 2014 ga departmentet endelig avslag på søknaden om utbygging. Begrunnelsen var å hindre negative naturinngrep, deriblant for hubroen.
Nimrodel (alv)
Nimrodel er navnet på en alv av Lórien i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard.
Nimrodel var den aller kjæreste som Amroth hadde, den siste Silvan alven som var herre av Lórien. Hun bodde like ved elva Nimrodel i et trehus, og hun fulgte med sin elskede da han dro mot sør til Edhellond for å dra fra Midgard til Valinor. Men dessverre forsvant hun da hun skulle krysse Kvitklettene, og mens Amrothg lette etter henne forsvant også han for alltid.
Etter at Nimrodel og Amroth begge hadde forsvunnet ble elven som Nimrodel hadde bodd ved oppkalt etter henne.
Lista Sindarów i Moriquendich
Vesthimmerlands kommune
Vesthimmerlands kommune er en kommune i Region Nordjylland etter Kommunalreformen i 2007. Den 15. november 2005 ble kommunestyret valgt med Venstremannen Jens Lauritzen som formann for sammenslåingsutvalget / kommende borgermester. Den nye kommunen har 37,487 innbyggere (2013), og byen Aars er administrasjonssted.
Vesthimmerlands kommune oppstod ved sammenslåing av disse kommuner:
I kommunen ligger Vitskøl kloster fra middelalderen, og det jernalderfokuserte museumssenteret i Aars.
Selvkjørende biler
I samarbeid med Fonden Autonomus vil Vesthimmerlands kommune ha selvkjørende biler på veien. I første omgang skal kommunalt ansatte reise med selvkjørende busser
Sudan under Sommer-OL 1984
Sudan under Sommer-OL 1984. Sju sportsutøvere fra Sudan deltok i to sporter (boksing og friidrett) under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det var fjerde gang Sudan deltok i et OL. De vant ingen medaljer.
Spaltelampe
Spaltelampe er standardutstyr ved øyelegekontor og ved øyeavdelinger på sykehus. Den fungerer som et biokulært mikroskop med relativt liten forstørrelse for å undersøke pasientens øyne.
Ved hjelp av spaltelampen kan man undersøke øyets ytre og den forreste del av øyets indre. (regnbuehinnen og linsen).
Utstyret er vanligvis montert på et eget lite spesialbord.
Lyskilden kan varieres og vinkles på mange måter. Dermed kan man få bedre og mere presise belysningsforhold.
En linse projiserer lyset fra en tynn lysspalte slik at lyset viser strukturen i hornhinnen i et snitt der lys-spalten stråler innover. Vanligvis justeres lysspalten og mikroskopet slik at største skarphet av begge er i samme plan.
Når det stilles skarpt på iris sees vakre små strukturer som er en naturopplevelse.
Norman Mineta
Norman Yoshio Mineta (født 12. november 1931 i San Jose i California, død 3. mai 2022) var en amerikansk politiker og medlem av Det demokratiske parti. Mineta var fra 2007 styreleder i PR-byrået Hill & Knowlton i USA. Før dette var han transportminister i George W. Bush-regjeringen.
Mineta ble født i San Jose i California. Under andre verdenskrig ble han i likhet med en rekke andre japansk-amerikanere pågrepet og holdt i en interneringsleir. Etter krigen graduerte Mineta fra University of California, Berkeley. Han vervet seg til den amerikanske hæren i 1953 og tjenestegjorde som etterretningsoffiser i Japan og Sør-Korea. Deretter begynte han å arbeide hos sin far i hans forsikringsselskap.
Etter å ha sluttet i Representanthuset arbeidet Mineta en periode for Lockheed Martin Corporation.
Vigdis Wisur
Vigdis Lunde Wisur (født 6. november 1972) er en norsk sanger. Hun ble kåret til beste sanger i NRK1s Beat for beat høsten 2003. Hun turnerte i Norge i 2004 med sin personlige “A tribute to Eva Cassidy”-forestilling og har turnert sammen med Numme og Gunnstrøm i forestillingen “Swingende Gla’skap” i 2005.
Norman Mineta
I 2000 ble han utnevnt av president Bill Clinton til handelsminister, som den første asiatisk-amerikanske statsråden i USA. Han ble utnevnt av president George W. Bush til transportminister i 2001.
Mineta avga etter 11. september-hendelsen i USA en forklaring at han var sammen med visepresident Dick Cheney som fortløpende fikk informasjon om et fly som nærmet seg Pentagon. Cheney skal, ifølge sitater gjengitt på hjemmesiden til aktivistnettet 911 Truth, ha gitt oppdrag om å ikke skyte ned flyet som nærmet seg.
Norman Y. Mineta San José International Airport i San Jose er oppkalt etter ham.
Johan Lauritz Sundt
Johan Lauritz Sundt (født 14. april 1828 i Frederiksvern (samme som Stavern), død 25. januar 1889 i Kristiania) var en norsk industrimann, kjent for å ha startet Nitedals Tændstikfabrik i 1861 og Christiania smørfabrik som i 1876 var Nordens første produsent av margarin. Han skrev også teaterstykker, dikt og utga en roman.
Bakgrunn
Han var sønn av Peter Albrigt Sundt (1796–1847) og Inger Nielsen (1806–1883). Faren var kjøpmann i Farsund.
Karriere
Etter oppveksten i Farsund og farens død i 1847 flyttet han til Larvik og fikk jobb hos Christian Christiansen jr. (1825–1894) som drev familiefirmaet Christiansen & Co..
Etter å fra 1850 til 1856 ha vært handelsreisende utenlands, startet han som klesgrossist i Kristiania. Raskt meldte han overgang til Nittedal der han ble ordfører i 1858. I 1862 fikk han i gang fyrstikkproduksjon med utstyr han kjøpte fra en nedlagt fabrikk anlagt 1846 i Kristiania av Fritz Heinrich Frølich (1807–1877). I 1863 startet han til og med et meieri. Broren Oluf Christian Sundt (1834–1891) overtok samtidig geskjeften i Oslo.
På 1870-tallet hadde broren Eilert Sundt (1843–1912) blitt kjent med den franske smørekspert Auguste Pellerin (1853–1929) hos Aug. Pellerin et fils. Med smørpatentet i lomma kunne de tre brødrene i 1876 starte Christiania smørfabrikk, det første i Norden. Fyrstikkfabrikken ble så i 1878 overtatt av Agnæs Tændstikfabrik, som var eid av nevnte Christian Christiansen i Larvik. Johan Lauritz satt i fyrstikkstyret til 1883. Fra 1884 til 1887 var han i styret for Hovedbanen, og i 1887 fikk han sin St. Olavs Orden og en plass i Tolltariffkommisjonen. Han døde i 1889, men hadde da rukket å sitte ett år i byens formannskap og blitt forespurt en ministerpost av Johan Sverdrup (1816–1892) som ble statsminister i 1884.
Johan Lauritz Sundt skrev også teaterstykket Nils Lykke som i 1861 ble oppført på Kristiania norske Theater, som gikk konkurs året etter. En del av hans dikt og fortellinger ble publisert i byens aviser på 1850-tallet.
Familie
Johan Lauritz Sundt ble i 1852 gift med Mathiane Trepka (1825–1901).
De etterlot seg et stort legat og tre døtre. Datteren Inga (1853–1881) ble i 1879 gift med Emil Ferdinand Rode og svigermor til riksantikvar Harry Fett.
Datteren Asta (1855–1935) ble gift med fyrstikkdirektør Maurits Hansen, mens datteren Ragna (1857–1909) ble gift i 1884 med samme Emil Ferdinand Rode og mor til idrettslederen Leif Sundt Rode.
Verdipapirfond
Et verdipapirfond er en kollektiv investering der mange andelseiere går sammen om å plassere sine midler i verdipapirmarkedet. Verdipapirfondet er en egen juridisk enhet som eies av andelseierne, og midlene i fondet forvaltes av et forvaltningsselskap med konsesjon fra myndighetene.
Ulike verdipapirfond
Verdipapirfondenes forening klassifiserer inndelingen av verdipapirfond i fire hovedtyper, og en rekke undergrupper. Poenget med inndelingen er at det skal bli oversiktlig og lett å sammenligne avkastning, risiko og kostnader mellom reelt sammenlignbare fond. Verdipapirfond er en lovbeskyttet betegnelse, men den generiske betegnelsen fond er det ikke. Aksjefond, obligasjonsfond, pengemarkedsfond og kombinasjonsfond er alle sammen verdipapirfond.
Lovregulering
Verdipapirfondloven regulerer verdipapirfondenes og forvaltningsselskapenes organisering og handlefrihet. Reguleringen av verdipapirfond skal sikre at andelseiernes interesser blir ivaretatt.
Reguleringen av verdipapirfond skal blant annet sikre andelseiere
Frederik Gabel
Frederik Gabel (født 1645 i Bremen, død 21. juni 1708 i København) var en dansk adelsmann og embetsmann, blant annet som riksstattholder i Norge.
Verdipapirfond
Lovregulering
For spareprodukter uten regulering må andelseieren selv ta ansvar for sine interesser. Syndikerte eiendomsfond, private equity-fond, de fleste hedgefond og såkalte strukturerte produkter er ikke verdipapirfond, og heller ikke underlagt samme regulering.
Frederik Gabel
Frederik Gabel var sønn av Christoffer Gabel, kjent og mislikt for sitt handelsmonopol på Færøyene, og svigersønn av tidligere visestattholder i Norge Ove Juel. 25. april 1671 giftet han seg med dennes datter Anne Cathrine Juul i Christiania. Han arbeidet fra ca. 1667 til 1685 som diplomatisk utsending, i Paris, Russland og Berlin. Fra 1689 var han amtmann over Sorø, Ringsted og Færøyene. Fra 1695 fikk han tittelen geheimråd. Da Frederik IV ble konge i 1699 ble Gabel utnevnt til stattholder i Norge og amtmann i Akershus, selv om det var forventet at kongens halvbror Ulrik Frederik Gyldenløve skulle fortsatt beholde sin stilling.
Verdipapirfond
Tilsyn
Finanstilsynet har ansvar for å kontrollere at forvaltningsselskapene driver sin virksomhet i henhold til loven og forskriftene. Finanstilsynet skal godkjenne alle verdipapirfond registrert i Norge. En viktig del av tilsynets arbeid er stedlige inspeksjoner hos selskapene, hvor blant annet rutiner, systemer og praksis kontrolleres. Tilsynet kontrollerer også at de ansvarlige i selskapene har den nødvendige kompetansen som kreves.
Frederik Gabel
Gabel inntok et forholdsvis moderne synspunkt i det han foreslo en større adskillelse og større forskjeller mellom administrasjonen i Danmark og Norge, for at det ene rike ikke skulle hindre det annet i dets oppkomst, næring og handel.
Han døde i embetet i København den 21. juni 1708. Han ble begravet i Sankt Petri Kirke i København, og etterlot seg stor gjeld. Hans etterretninger finnes trykt i P.F. Suhms Nye Samling til den danske Historie i og III.
Verdipapirfond
Bransjenormer
Medlemmene av Verdipapirfondenes forening har utarbeidet flere bransjenormer som regulerer flere virksomhetsområder, blant annet informasjon og markedsføring.
Forvaltningsselskap for verdipapirfond
I juni 2020 var det 28 norske forvaltningsselskap for verdipapirfond med konsesjon fra Finanstilsynet, hvorav én filial av utenlandsk foretak:
Chiaroscuro
Chiaroscuro, kjellerlys eller clair-obscur (fransk for «lys-dunkel») er en maleteknikk som vektlegger kontrasten mellom lys og mørke i et maleri. Chiaroscuro betyr bokstavelig talt «lys-dunkel», fra de italienske ordene chiaro (fra latin, clarus) og oscuro (fra latin, obscurus). Betegnelsen ble først benyttet i 1686, men teknikken skal ha vært utviklet av Leonardo da Vinci. Clair-obscur, den franske bruken av betegnelsen, ble introdusert av kunstkritikeren Roger de Piles på 1700-tallet. Et av de første maleriene der chiaroscuro ble tatt i bruk, er Leonardos «De hellige tre kongers tilbedelse» fra 1481, som henger i Uffizi-galleriet i Firenze.
Videre bruk av betegnelsen er chiaroscurotresnitt, brukt for å beskrive farget tresnitt trykt med forskjellige plater som bruker blekk med forskjellig farge, og chiaroscurotegninger, brukt for tegninger på farget papir med tegning i mørk farge og hvitt høylys.
Opprinnelse i chiaroscurotegning
Chiaroscuro hadde sin opprinnelse under renessansen som tegning på farget papir. Kunstneren arbeidet ut fra denne egenfargen mot lyset med hvit gouache, og mot mørket med blekk, gouache (opak/dekkende vannfarge) eller akvarell (transparent vannfarge). Denne teknikken baserte seg på fremstilling av illuminerte manuskripter på vellum dynket i fiolett fargestoff med opprinnelse fra sent i det romerske imperiet. Chiaruscurotresnitt begynte som imitasjoner av denne teknikken. Begrepet blir enkelte ganger brukt i omtale av malte bilder i monokrome eller to farger, mer generelt kjent på engelsk fra den franskspråklige ekvivalenten, grisaille. Chiaroscuro ble snart en samlebetegnelse på sterke kontraster i fremstillingen av lys og mørke i kunsten, som nå er den primære betydningen av begrepet.
Teknikkens oppblomstring
Teknikken ble deretter benyttet av Tintoretto, Veronese og deres mange etterfølgere. Den når sitt høydepunkt i barokken, spesielt på 1600-tallet. Rembrandt er berømt for denne malemåten. Det er også Giovanni Baglione, og Caravaggio, som var avgjørende i utviklingen av tenebroso, en form for dramatisk chiaroscuro. Tenebroso ble særlig brukt i Spania og Napoli under spansk herredømme, eksempelvis av Jusepe de Ribera og hans etterfølgere. Adam Elsheimer, tyskeren som oppholdt seg i Roma, lagde mange nattmotiver med bål og måneskinn. Motiver med stearinlys, muligens inspirert av Caravaggio og Elsheimer, var en spesialitet i Utrecht-skolen, også kjent som de tyske Caravaggisti, Caravaggios etterfølgere, som for eksempel Hendrick Terbrugghen. Senere malere som ofte brukte stearinlys som lysskilde, var Georges de la Tour og Trophime Bigot i Frankrike, og Joseph Wright of Derby i England. Maleriet «Et eksperiment med en fugl i en luftpumpe» (An Experiment on a Bird in an Air Pump , se venstre bilde) er et godt eksempel.
Grisaille
Malemåten må ikke forveksles med grisaille som er en variant med gråtoner i stedet for farger. I noen av chiaroscurobildene er motivet først lagt som grisaille, og deretter fargelagt med lasering.
Munchmuseet
Samlingen
Edvard Munchs testamentariske gave til Oslo kommune omfattet rundt 1 100 malerier, 15 500 grafiske blad fordelt på 700 motiver, 4 700 tegninger, samt seks skulpturer. I tillegg kom nesten 500 trykkplater, 2 240 bøker, notatbøker, dokumenter, fotografier, verktøy, rekvisita og møbler. Munchs omfattende brevsamling ble senere testamentert til museet av hans søster, Inger Munch, sammen med et betydelig antall originalverker, særlig fra 1880-årene.
Denne og andre gaver, i tillegg til byttehandel, har gjort at godt over halvparten av Munchs malerier, samtlige grafiske motiver og alle eksisterende trykkplater i dag er i museets eie. Dette setter Munchmuseet i en særstilling internasjonalt, og åpner for spesialutstillinger i museet og en utstrakt internasjonal utstillingsvirksomhet.
Maleriavdelingen
Maleriavdelingen forbereder og iverksetter utstillinger i Munchmuseet. Ved siden av interne utstillinger bistår den utenlandske museer med faglig støtte for Munch-utstillinger. Den oppdaterer sine arkiver over Munchs samtlige malerier ved å samle informasjon og ved å forske, blant annet med tanke på en fremtidig utgivelse av en katalog over kunstnerens malerier. Museet tar imot Munch-malerier til registrering og undersøkelse, besvarer forespørsler om Munchs verk og hans liv og tar imot bilder og forespørsler om bildenes ekthet.
Konservering
Kunstsamlingenes konserveringsavdeling betjener Munchmuseet, Stenersenmuseet, Vigeland-museet og Kunst i Oslo. Konserveringsseksjonen består av et atelier for papir med to ansatte papirkonservatorer og et atelier for maleri med tre ansatte malerikonservatorer. En egen seksjon for skulptur med to ansatte er lokalisert i Vigeland-museet. Atelierenes personale ivaretar museenes bevaringsarbeid og utfører tekniske undersøkelser, konservering og restaurering. Det meste av tiden går med til arbeid med Munchs kunstverk som ofte kan være store utfordringer sett fra bevarernes synsvinkel.
Grafikkseksjonen
Munchmuseets seksjon for grafikk og tegninger har to faste stillinger, som ved siden av forskning og katalogisering hovedsakelig arbeider med tilrettelegging av utstillinger i og utenfor museet. Seksjonen har et klimaregulert magasin til oppbevaring av grafikk og tegninger i tillegg til notater, brev, fotografier, redskaper og Munchs etterlatte trykkplater og litografiske steiner. Det er for øvrig en permanent utstilling av litosteinene i korridoren utenfor grafikkseksjonen, som kan besøkes etter nærmere avtale. Seksjonen tar også imot grafikk og tegninger av Munch til ekthetsvurdering.
På Tøyen
Bygningen i Tøyengata 53 på Tøyen øst i Oslo er tegnet av arkitektene Gunnar Fougner og Einar Myklebust. Sistnevnte var også arkitekt for en betydelig utvidelse og rehabilitering, innviet i 1994, på 50-årsdagen for Munchs død. Mens det opprinnelige museet ble finansiert av overskuddet ved driften av Oslo Kinematografer, ble det siste byggetrinnet for en stor del finansiert ved en kontrakt med det japanske selskapet Idemitsu Kosan co. Ltd. Kong Olav foretok den offisielle åpning av museet 29. mai 1963.
Museet omfatter i dag bl.a. utstillingslokaler, foto- og konserveringsatelierer, kontorer, bibliotek og magasiner. Sentralt i museet ligger foredragssalen, som også brukes til utstillinger, konserter, teaterforestillinger og filmfremvisninger, og inngangspartiet omfatter en museumsbutikk og en kafé.
I Bjørvika
I 2002 ble det foreslått å flytte Munchmuseet til Vestbanen. Forslaget om flytting fra Tøyen møtte motstand hos flertallet av bystyremedlemmene og ble nedstemt samme år: Tøyen var sentralt nok og flertallet ville beholde museet i bydel Gamle Oslo. Etter tyveriet av «Skrik» og «Madonna» i 2004 ble nær 40 millioner kroner anvendt til å sikre museet på Tøyen. Et forslag fra Venstre i 2005 om å flytte Munchmuseet til Bjørvika ble i første omgang nedstemt. 7. desember samme år vedtok bystyret enstemmig å utrede utbygging på Tøyen. En bestilt alternativanalyse fra HolteProsjekt forelå i mai 2006. Nybygg ved siden av det eksisterende ble ansett som «fordelaktig for Oslo kommune». Det skjedde imidlertid ikke mer før kommunevalget i 2007. 28. mai 2008 ble flytting til Bjørvika fremlagt på en pressekonferanse uten foregående bystyrebehandling. Et stort flertall i bystyret var imidlertid kontaktet underhånden av byrådet, og gikk inn for at Munchmuseet og Stenersenmuseet skulle samlokaliseres i Bjørvika. Bjørvikas utbygger HAV Eiendom a/s var involvert på flere nivåer i prosessen videre.
Oslo bystyre kunngjorde 25. mars 2009 resultatet av konkurransen for nytt Munch-museum, og vinneren ble «Lambda» av det spanske arkitektkontoret Herreros Arquitectos. Enkelte protesterte på avgjørelsen, blant annet fordi høyden på Herreros bygg var i strid med Oslo kommunens egen reguleringsplan for Bjørvika. I januar 2010 forlangte riksantikvar Jørn Holme «time-out», da det planlagte Munchmuseet sperrer for viktige siktlinjer fra blant annet Middelalderparken. I januar 2011 la kommunen fram tre ulike forslag til høring. Protestene mot både flyttingen fra Tøyen og mot Herreros konsept ble stadig sterkere utover 2011, og 14. desember 2011 bestemte bystyret at «Lambda» skulle skrinlegges. Samtidig ba bystyret byrådet om å utrede mulighetene for et nytt Munch-museum på Tøyen eller på Tullinløkka.
Høsten 2012 hadde Bjørvika som lokaliseringsalternativ støtte fra 29 av representantene i bystyret (Høyre, Venstre, KrF og Miljøpartiet De Grønne). Tøyen samlet støtte fra 26 bystyrerepresentanter (Ap, SV og Rødt), mens 4 representanter ønsket å legge museet til Tullinløkka (Frp). Ingen av forslagene hadde dermed flertall.
28. mai 2013 ble det gjort kjent at det borgerlige byrådet (Høyre, Venstre og KrF) hadde blitt enig med SV om å bygge «Lambda» som nytt Munch-museum i Bjørvika. Dermed var dette sikret flertall i Oslo bystyre. SV gikk inn for bygging av «Lambda» mot at det blir foretatt en oppgradering av Tøyen med badeland, kulturskole, billige barnehager, utescene og vitensenter.
Tirsdag 8. september 2015 var det klart for byggestart for nybygget, da kulturbyråd Hallstein Bjercke satte spaden i jorda og markerte at flere års politisk uenighet om Munchmuseets skjebne var over. Grunnsteinen ble offisielt lagt ned 14. oktober 2016, og deretter ble råbygget reist som glidestøp i løpet av én måned i november og desember 2016. Byggeperioden var antatt å strekke seg over fire år, og museet skulle etter planen åpne for publikum i 2020, men åpningen ble utsatt til høsten 2021. Kong Harald og dronning Sonja foretok den offisielle åpning 22. oktober 2021.
Bygningen ble i 2021 tildelt Arkitekturopprørets nidpris «Grøss-medaljen», som ifølge statuttene skal gis til det norske «nybygget som er styggest og mest skjemmer sine omgivelser». Ingen representanter fra kommunen eller museet var til stede på utdelingen av «Grøss-medaljen».
Termosflaske
Termosflaske eller vakuumflaske, gjerne forkortet til termos, er en flaske med isolerende vegger slik at mat eller drikke holder på temperaturen. Termos kommer av termiske energi siden den holder på varmen.
Navnet kommer av Thermos, som er en produsent av termosflasker. Denne produsenten var en gang i tiden så dominant på markedet at produktet ble synonymt med fabrikatet. Selskapet er fremdeles innehaver av figurmerker hvor ordet thermos inngår.
Den gode isolasjonsevnen kommer av at beholderen, termosflasken, har doble (nylig også triple) vegger med vakuum imellom. Ettersom det er vakuum mellom veggene finnes det ingen materie som kan lede varme. Det kan derfor kun skje ved varmestråling.
Tidligere var den laget av glass. Den var følsom for støt, og flasken kunne ødelegges om den fikk et støt. I løpet av 1980-årene ble det vanlig med «uknuselige» termoser med flaske av rustfritt stål.
Mattermoser har større kork, slik at innholdet er bedre tilgjengelig. Tidligere var termosens kork laget av kork. Nå fremstilles den vanligvis av plast, med en ventil som gjør det mulig å skjenke fra termosen uten at korken trenger skrues av. Slike konstruksjoner er som regel vanskelige å gjøre rene.
På midten av 1900-tallet kom termo(s)kanner eller TV-kanner som i prinsippet er en termos med hank og tut.
Glassflasken fra en termos kan, på grunn av at den er følsom for støt, brukes som beholder for molotovcocktails. Termoskopp er en enkelt kopp med tilsvarende isolerende egenskaper.
Djiboutis flagg
Djiboutis flagg består av to like horisontale bånd i lyseblått (topp) og grønt og en hvit trekant ved stanga. Inne i den hvite trekanten er en rød femtagga stjerne. Fargene skal symbolisere jorda (grønn), havet (blå) og fred (hvit). Opprinnelig er lyseblått issafolkets farge, mens grønt symboliserer afarfolket. Hvitt grønt og lyseblått var også frigjøringsfronten LPAIs farger. Den røde stjernen representerer enhet.
Knut Aase
Knut Kristian Aase (født 20. august 1948 i Meland) er en norsk økonom og professor i bedriftsøkonomisk analyse ved Norges Handelshøyskole (NHH) i Bergen.
Djiboutis flagg
Flagget ble første gang heist på Djiboutis frigjøringsdag 27. juni 1977.
Knut Aase
Aase studerte matematikk og fysikk ved universitetet i Bergen, hvor han tok hovedfag i anvendt matematikk i 1975. I 1979 tok han doktorgraden i statistikk ved Berkeley-universitetet i California under veiledning av David Brillinger. Siden var han ansatt ved Høgskolen i Agder og Høgskolen i Telemark. Han kom til NHH i 1982, og ble professor i 1989. Han er også professor II ved universitetet i Oslo og forsker ved Senter for matematikk for anvendelser (CMA).
Aases forskningsområder er statistikk, sannsynlighetsteori og økonometri. Han har skrevet en norsk lærebok i forsikringsmatematikk, og vært redaktør for Scandinavian Actuarial Journal.
Armenias historie
Som statsdannelse har dagens Armenia røtter helt tilbake til antikken og kan ha hatt sin vugge ved Vansjøen i dagens Tyrkia. Landet nevnes i historiske kilder første gang av Dareios I av Persia i hans beskrivelser av erobringen av landet. Orontidenes dynasti regjerte fra 600 f.Kr og var noen ganger selvstendig og andre ganger under innflytelse av de ulike stormaktene.
I gammel tid var området en del av riket Urartu, hvis språk urartisk klassifiseres sammen med hurrittisk. Armensk språk utgjør en egen gren innen de indoeuropeiske språk, og ser ut til å ha sin opprinnelse i Det armenske høylandet. Innbyggere i området ser ut til å ha begynt å tale dette språket i forbindelse med dagens armenske stat på 500-tallet f.Kr Språket har lånt flere ord fra urartisk, noe som vitner om en lang tid med bilingvisme.
Det armenske høyland
Det armenske høylandet, også kjent som sivilisasjonens vugge, grenser til Kaukasus i nord, Zagros i øst, Mesopotamia i sør og Lilleasia i vest. Området har vært bebodd i flere tusen år. Det var her jordbruket og husdyrhold ble utviklet under den neolittiske revolusjonen, det var her de første megalittiske bygningene ble reist og herfra de ulike metallene, slik som bronse og jern, først ble oppdaget.
Man trodde lenge at de første byene oppsto i Sumer i det sørlige Irak, men man har nå, etter utgravninger i Hamoukar i Jazira-regionen i nordøstre Syria, kommet frem til at også byene først oppsto i det armenske høylandet. Hamoukar huser restene av en av verdens eldste byer, noe som har fått forskere til å anta at byer i denne delen av verden oppsto mye tidligere enn man det man hadde antatt og at det var dette som med rette kan kalles for sivilisasjonens vugge.
Göbekli Tepe ble dannet av jegere og samlere, som levde i landsbyer omkring 10 000 f.Kr, som vil si før man gikk over til å bli bofaste. Strukturene stammer ikke kun fra før man begynte å lage keramikk, metall og oppfant skriften og hjulet, men ble bygget før den neolittiske revolusjonen, som vil si før jordbruket og dyreholdet omkring 9000 f.Kr Før utgravningene begynte hadde et kompleks på et slikt nivå fra denne tiden blitt tenkt på som umulig.
Den neolittiske revolusjon
Khabur er den største sideelva til Eufrat i Syria. Siden 1930-årene har det blitt gjort mange arkeologiske utgravninger i Kahburdalen, og de indikerer at det har bodd folk her siden eldre steinalder. Viktige steder som er utgravd er blant annet Tell Halaf, Tell Brak, Tell Leilan, Tell Mashnaqa, Tell Mozan og Tell Barri.
Det såkalte gamle Europa, som vil si den europeiske jordbruksbefolkningen, samt dem som etablerte neolittiske samfunn i Kina og India, Mesopotamia, inkludert sumererne, og Egypt, har alle sin bakgrunn fra dette området.
Senere fulgte indoeuropeerne, som trolig har sine røtter i Kura-Araxeskulturen, også kjent som Shengavit, i det armenske høylandet med senter for spredning i Jerevan, eller rett nord for Kaukasus, men med sterk innflytelse fra kulturen som eksisterte i det armenske høylandet, og semittene, som har sitt utgangspunkt i Syria.
Det blir generelt antatt at protoarmensk-talende ankom fra en paleobalkansk kontekst til Anatolia fra omkring 1200 f.Kr, og over tiden spredde seg østover til det armenske høylandet, men andre, inkludert Thomas Gamkrelidze og Vyacheslav V. Ivanov, plasserer det proto-indoeuropeiske hjemlandet i det armenske høylandet, noe som passer med den armenske hypotesen vedrørende det indoeuropeiske urhjemmet.
Kura-Araxeskulturen, som hadde nær kontakt med Majkop kulturen i det nordlige Kaukasus, hadde bakgrunn i den første transkaukasiske kulturen, Shulaveri Shomu-kulturen, som igjen hadde sine røtter i Tell Halaf og Tell Hassuna-kulturene. I etterkant av Kura-Araxes kulturen, som trolig var en multilingvistisk kultur, oppsto trialetikulturen, som var en kulturhorisont som oppsto i Kaukasus omkring 2000 f.Kr
Hurriere og urartiere
Hurrittene (kileskrift: Hu-ur-ri), et oldtidsfolk i det nordlige Mesopotamia i løpet av bronsealderen som snakket et hurro-urartiske språk, er forbundet med både urartierne og armenerne, som de også delte sin kultur med. Det armenske ordet hur/hur-ri er en variant av ar/har/hur. Det meste av hurrittenes oppkonstruerte historie stammer fra dokumenter funnet i bibliotekene til andre av tidens folk, inkludert hettitene, akkaderne, sumererne og egypterne. Men alt tyder på at alle disse folkene hadde sine kulturelle røtter fra hurrittene, som synes å ha vært til stede i den transkaukasiske regionen siden tidenes morgen.
Vitenskapsåret 1697
Vitenskapsåret 1697 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1697.
Armenias historie
Hurriere og urartiere
Både hurrittisk og urartisk regnes med i den alaroidiske språkfamilien, som trolig også inkluderer sumerisk og synes å være spesielt i slekt med nakh-språkene innen den nordøstkaukasiske språkfamilien, samt med haplogruppe J2, noe også sumererne i det sørlige Mesopotamia er. Urartisk er bevitnet fra 900-700-tallet f.Kr, som det offisielle skriftspråket i jernalderstaten Uratri, på assyrisk kjent som Urartu, som korresponderer med kongedømmet Ararat, også kjent som Van, og ble trolig talt av en majoritetsbefolkning i området rundt Van og det øvre Zab, som vil si den øvre delen av Tigris.