cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sofia Open 2021
Sofia Open 2021 var en tennisturnering, og del av ATP-touren 2021 som fant sted i Sofia i Bulgaria fra 11. til 16. oktober 2021.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for menn på hardcourt.
Devendro Singh
Devendro Singh (født 2. mars 1992) er en indisk bokser, som konkurrerer i lett fluevekt. Han ble tatt ut til å representere India under Sommer-OL 2012 i London, der han røk ut i kvartfinalen.
Søren Krarup
Søren Krarup (født 3. desember 1937 i Grenaa) er en dansk teolog og nasjonalkonservativ politiker (DF). Han var medlem av Folketinget i to perioder.
Bakgrunn
Han er prestesønn og tok studentereksamen i Christianshavn i 1957 og teologisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1965.
Karriere
Krarup ble i 1965 ordinert til prest i Ribe domkirke og ansatt som sogneprest i Seem og kapellan i Ribe samme år. Krarup pensjonerte seg fra stillingene i 2005. Hans oppvekst var preget av farens engasjement i tidsskriftet Tidehverv, der han selv har vært medutgiver og redaktør i flere tiår. Han har også stått for et tyvetall bokutgivelser, de fleste innen kirkelige, historiske og politiske emner.
Krarup hadde et renommé som polemisk debattant og radiopredikant da Dansk Folkeparti nominerte ham til Folketinget fra Sønderborg i 2000, senere fra Haderslev i 2007. Han var valgt til Folketinget fra Sønderjyllands amtskrets 2001–2007 og Sydjyllands storkrets 2007–2011. Før dette var han styremedlem i Danmarks Radio 1999–2001. Krarup har vært mest engasjert i nasjonale, familiepolitiske og innvandringspolitiske saker. Han er uttalt motstander av islam, multikulturalisme og dansk EU-medlemskap.
Søren Krarup er far til folketingsmedlem Marie Krarup og teolog Katrine Winkel Holm, sønnesønn av historiker Alfred Krarup og fetter til folketingsmedlem Jesper Langballe og professor Ole Krarup.
Cathleen Martini
Cathleen Martini (født 27. mai 1982) er en tysk bobkjører. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 7. Hun har ett gull fra VM i bob.
Mytilene
Mytilene (alternativt Mytilini eller Mitilini, gresk Μυτιλήνη) er hovedstaden på øya og prefekturet Lésvos på de nordlige egeiske øyer i Hellas.
Byen har om lag 36 000 innbyggere. Byen ligger på sørøstlige enden av øya og hadde i gamle dager to havner, forent med en kanal som gikk gjennom byen. Dagens havn har fergesamband til de nærliggende øyene Limnos og Khíos og til Avyalik i Tyrkia. Havna har også båtsamband til Pireus, Athen og Thessaloniki. Ca. 8 km fra byen ligger flyplassen Mytilene internasjonale lufthavn.
Det egeiske universitet (gresk Πανεπιστήμιο Αιγαίου) har sin hovedcampus på Mytilene. Byen er også setet for en metropolittisk biskop for den ortodokse kirke.
Geografi
Mytilene er knyttet med motorveg (GR-67) til Skala Eressou på den andre siden av øya. Mytilene er omgitt av jordbruksområder, fjell dekker vestsiden og i nord. Flyplassen er lokalisert noen få km sør for byen.
Myndigheter
Kommuneadministrasjon i Mytilene er en administrativ enhet som dekket byen og de omliggende områdene. Den er lokalisert på den sørøstlige siden av øya Lesbos, nord og øst for bukta Gera. Den har en landområde bestående av 107,46 km² og befolkning på 36 196 mennesker i henhold til folketellingen av 2001. Med en befolkningstetthet på 336,8 per km² er kommunen den mest befolkede på prefekturet Lesbos. De nest største byene i kommunen er Vareiá (1 254 mennesker), Pámfila (1 247 mennesker), Mória (1 207 mennesker), og Loutrá (1 118 mennesker).
Historie
Som en by med historie tilbake til oldtiden og antikken, liggende utenfor østkysten, var Mytilene opprinnelig begrenset til en liten øy som først senere ble en del av øya Lesbos, noe som også dannet den nordlige og sørlige havnen. Mytilene var i konkurranse med Methymna nord på Lesbos på 600-tallet f.Kr. om lederskapet for og ble deretter sentrum for øyas framgangsrike innland. De mest kjente borgerne av byen var poetene Sapfo og Alkaios, og statsmannen Pittakos av Mytilene, den ene av «De syv vise».
Byen var berømt for sin store produksjon av mynter i elektrum (naturlig legering av sølv og gull) som ble preget på slutten av 500-tallet og fram til midten av 300-tallet f.Kr. Mytilene gjorde opprør mot Athen i 428 f.Kr., men ble overmannet av en athensk hærstyrke. Folkeforsamlingen i Athen stemte for å massakrere alle mennene i byen og selge alle kvinner og barn som slaver, men endret mening den neste dagen. En rask trirem seilte 186 nautiske mil (344) på en dag og brakte beskjeden om å kansellere massakren.
Aristoteles levde i to år på Mytilene, 337-335 f.Kr., sammen med sin venn og etterfølger Theofrastos, etter å ha blitt lærer for Aleksander, sønn til kong Filip II av Makedonia.
Romerne, blant dem en ung Julius Cæsar, beleiret med hell Mytilene i 80 f.Kr. Selv om Mytilene støttet den tapende siden i de fleste store krigene på 100-tallet f.Kr. greide politikerne i Mytilene å overbevise Roma om byens støtte for den nye stormakten av Middelhavet og byen kom til å blomstre i romersk tid.
I år 56 e.Kr. stoppet apostelen Paulus her på tilbakevegen fra sin tredje misjonsreise, se Apostlenes gjerninger 20:14.
Den tidlige romanen Dafnis og Chloë av den greske forfatteren Longos fra 200-tallet har handlingen fra Lesbos. Romantiske åpner med en vakker beskrivelse av byen Mytilene og har handling fra jordbruksområdet rundt.
Byen ble kalt for Midilli under den osmanske okkupasjonen.
Arkeologi
Arkeologiske undersøkelser i Mytilene kom i gang på slutten av 1800-tallet da Robert Koldewey (som senere gjorde utgravninger i Babylon) og en gruppe tyske kollegaer tilbrakte mange måneder på øya. Betydningsfulle undersøkelser kom likevel ikke i gang før på midten av 1920-tallet da mye av det gamle teateret ble avdekket på fjellsiden i den vestlige delen av byen. I henhold til Plutark var dette inspirasjonen for Pompeius' teater i Roma i 55 f.Kr., det første faste teater av stein i Roma. Påfølgende arkeologiske undersøkelser fra 1950-tallet og fram til utpå 1970-tallet avdekket mer av teateret, inkludert en romersk omforming til en gladiatorarena. Andre undersøkelser i byen avdekket steder som ble datert tilbake til tidlig bronsealder, men det meste var fra hellenistisk og romersk tid. Av særlig interesse var en stor stoa, en overdekket søylehall, på over hundre meter land ved nordhavnen i byen. Det er åpenbart at Mytilene ble omformet etter et byplanleggingsnett utformet av eller i henhold til den romerske arkitekt Vitruvius.
De arkeologiske undersøkelsene som ble utført mellom 1984–1994 i middelalderfestningen i Mytilene avslørte et tidligere ukjent helligdom for Demeter og Kore fra tidlig hellenistisk tid og et gravkapell for Gattelusi, en middelalderfamilie fra Genova som hersket over nordlige Egeerhavet fra midten av 1300-tallet og utpå 1400-tallet. Helligdommen for Demeter besto av fem altre for ofringer til henne og hennes datter Kore, og senere også til Kybele, den store modergudinnen i Anatolia. Blant oppdagelsene var tusener av oljelamper, statuetter i terrakotta, fuglevekter og andre dedikasjoner for gudinnene. Tallrike dyrebein, særlig fra smågriser, ble også funnet. Kapellet for sankt Johannes tjente som kirke for festningen og som gravsted for familien Gattelusi. Etter at osmanerne erobret byen i 1462 ble kapellet omformet til en moské og ødela mange av gravene, men en del har blitt værende. Det store jordskjelvet i februar 1867 ødela bygningen hinsides bevarelse og den ble revet. Tyrkerne bygget en ny moské over ruinene som erstatning senere på 1800-tallet.
Andre utgravninger som ble utført i nærheten av nordhavnen i byen avdekket et sted med lag fra flere perioder og med levninger fra en sen osmansk gravlund og en betydelig romersk bygning konstruert rundt en søylebesatt gårdsplass (muligens et vertshus og bordell i dens siste fase på midten av 300-tallet e.Kr. Det var også levninger fra hellenistiske strukturer og rester fra ulik småindustri som keramikk, statuetter, veving og farging av tøy, metallarbeid i bronse og jern.
En seksjon av en bymur fra sen antikk tid som gikk over utgravningsstedet lå så nær til kanalen og betydelige levninger fra to moloer som beskyttet den store nordhavnen er fortsatt synlig i sjøen. Disse beskyttet den tidligere kommersielle havnen i byen, men er i dag et stille sted med kun noen få lokale fiskebåter.
Byen har to utmerkede arkeologiske museum, et ved sørhavnen i det gamle herskapshuset og det andre to hundre meter lengre nord i en stor nybygd bygning. Det første inneholder rike levninger fra bronsealderen fra Thermi, et sted nord for Mytikene som ble utgravd av britiske arkeologer på 1930-tallet foruten også en omfattende utstilling av keramikk og statuetter. Det har også oldtidsinskripsjoner, arkitektoniske stykker, og mynter. Det sistnevnte museum er særlig rik på mosaikker og statuer, blant annet et berømt senromersk mosaikkgulv fra «Huset Menander» med scener fra skuespillene til den athenske dramatikeren Menander fra 300-tallet f.Kr. Det er også mosaikker og funn fra andre romerske herskapshus som ble utgravd av det arkeologiske institutt i Athen under ledelse av arkeologen Aglaia Archontidou-Argyri.
Senkningshastighet
Senkningshastigheten er hastigheten til blodlegemer som synker til bunns i en beholder når koagulering forhindres. Senkningshastigheten påvirkes av en rekke sykdommer (især betennelser og svulstsykdommer), og kan av den grunn bidra til å stille diagnoser.
Aja Evans
Aja Evans (født 12. mai 1988) er en amerikansk bobkjører. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun tok bronse.
Arena Varaždin
Arena Varaždin (Gradska dvorana Varaždin) er en flerbruks innendørs sportsarena i Varaždin i Kroatia. Hallen brukes oftest til håndball- og basketballkamper. Tilskuerkapasiteten er på 5 400. Arenaen ble brukt under Håndball-VM 2009 for menn og Håndball-EM 2014 for kvinner.
Byggekostnadene var på 26,5 millioner euro. Hallen ble tegnet av arkitektfirmaet Max Bögl, og den åpnet 6. desember 2008.
Luděk Vejmola
Luděk Vejmola (født 3. november 1994) er en tsjekkisk fotballspiller som spiller for FC Vysočina Jihlava.
Hawaiihonningeter
Hawaiihonningeter (Moho nobilis) er en utdødd fugl i gruppen Moho i familien Mohoidae. Den levde på øyene Maui og Molokai på Hawaii og døde ut omkring 1904.
Taksonomi
Inntil nylig var arten i slekten Moho klassifisert i familien honningetere. Men en studie fra 2008 som tar utgangspunkt i fylogenetiske analyser av DNA fra museumseksemplarer, viser at disse slektene ikke hører til honningetere, men til en gruppe med sidensvanser, palmetrast og silkefugler. Det er foreslått en egen familie, Mohoidae, for disse to utdødde slektene.
Sado (øy)
Sado (japansk: 佐渡島 – Sadogashima) er en øy i Japanhavet utenfor vestkysten av Honshū i Japan. Administrativt er øya en del av prefekturet Niigata. Hovedbyen på øya heter også Sado, og byens areal omfatter hele øya, men kun en mindre del er urbanisert. Øya er den sjette største i Japan.
Geografi
Sado ligger 45 kilometer vest for byen Niigata i den nordlige delen av Chūburegionen. Øya består hovedsakelig av to parallelle fjellkjeder delt av et eid, Kuninaka, der Sado og brakkvanns-innsjøen Kamo-ko ligger. Den nordlige fjellkjeden, Osado og den sørlige, Kosado, utgjør brorparten av øya. Sado er blitt dannet av tektoniske prosesser de siste tre millioner år. På grunn av bevegelsene i jordskorpa er landskapet og kysten på øya svært variert. Her kan man finne nesten alle landskapsformer som finnes i Japan.
Historie
Arkeologiske funn viser at Sado var bebodd allerede for 10 000 år siden. Øya var en av de uavhengige provinsene som utgjorde Japan i Naraperioden på 700-tallet, og Sado ble utpekt som et sted for eksil. Utover i middelalderen ble adelsfolk og intellektuelle som mistet gunst forvist til øya. På slutten av Heianperioden, på 1200-tallet, ble øya også kjent for gull- og sølvfunnene som ble gjort der. Dette førte senere til at øya ble satt under direkte administrasjon av Tokugawa-shōgunatet. Gruvedriften, som først ble avsluttet i 1989, trakk til seg mange andre næringsgreiner. For å sikre tømmer og kull til gruvene, ble skogene satt under offentlig administrasjon. Den gode skjøtselen var en av grunnene til at Sado inntil nylig var det siste habitatet for Japanibis i Japan.
Klima
Klimaet på Sado er relativt mildt; mildere enn på tilsvarende breddegrad på «fastlandet», men det er tydelige forskjeller mellom de fire årstidene. Somrene er varme og fuktige. Vintrene kommer med snøfall, men siden øya ligger i Tsushimastrømmen er mengdene mindre enn på Honshu.
Kaeo Pongprayoon
Kaeo Pongprayoon (født 28. mars 1980) er en thailandsk bokser, som konkurrerer i lett fluevekt. Han ble tatt ut til å representere Thailand under Sommer-OL 2012 i London, der han tok sølv.
Orectochilus
Orectochilus er en slekt av biller i underordenen Adephaga. familien virvlere. De har todelte fasettøyne, den ene delen er tilpasset å se i vann, den andre til å se i luft. Når farer dukker opp kan de både dykke og gjøre hopp over vannoverflaten.
Utseende
Forholdsvis små og spinkle, blanke, ofest mørkfargede virvlere. Slekten utmerker seg ved at kroppen er fint hårete, i alle fall på sidene. Kroppsformet er avlangt oval.
Levevis
Virvlene er rovdyr og spiser insekter som faller ned på vannoverflaten. Disse billene opptrer gjerne i grupper som svømmer rundt på vannoverflaten, og kan minne om radiobiler i et tivoli. Dersom de blir truet dykker de og gjemmer seg nær bunnen. Om en virvler blir fanget, skiller den ut et illeluktende stoff. Dette gjør billen usmakelig for rovdyr og virker også som et alarmstoff overfor andre virvlere.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Palearktis og Sørøst-Asia.
Kilder
Ødegaard, F., Hanssen, O. og Dolmen, D. 1996. Coleoptera, Biller. I: Aagaard, K. og Dolmen, D. (red.): Limnofauna norvegica. Side 151-167.
Titer
Titer er mengden eller konsentrasjonen av en substans i en løsning. Innen kjemisk analyse menes det normalt en eksperimentelt oppmålt konsentrasjon, som oppmåles svært nøye mot en standard.
I medisinske sammenhenger siktes det vanligvis til mengden av et visst legemiddel, eller konsentrasjonen av antistoffer, i en persons blod.
Fortellingen om bambuskutteren
Fortellingen om bambuskutteren (japansk: 竹取物語; Taketori Monogatari), også kjent som Prinsesse Kaguya (かぐや姫; Kaguya Hime) er en japanske folkeminnefortelling fra 900-tallet. Den er betraktet som den eldste bevarte tekst i japansk litteratur. Fortellingen om Genji viser til den som «stamfar til alle kjærlighetsfortellinger». Den forteller i all hovedsak om en merkelig pike som blir kalt for Kaguya-hime og som ble oppdaget som en baby inne i stammen av glødende bambusplante. Det ble sagt at hun kom fra Tsuki-no-Miyako (月の都), «hovedstaden på Månen». Hun har også et uvanlig hår som lyser som månen. Navnet Kaguya henspiller også på skimret av sollys gjennom bambus.
Fortellingen
En dag da en gammel, barnløs bambuskutter Taketori no Okina (竹取翁, «den gamle mann som høster bambus») gikk gjennom bambusskogen, kom han over en merkelig, skinnende bambusstamme. Etter å ha snittet den opp og brettet den ut, fant han en liten baby på størrelse av tommelen sin. Han gledet seg over å finne et slikt vakkert pikebarn, og tok henne med seg hjem. Sammen med sin hustru oppfostret han piken som sitt eget barn og kalte henne for Kaguya-hime (かぐや姫, bokstavelig: Nayotake-no-Kaguya-hime, «prinsessen av det smidige bambusspredte lys»). Deretter oppdaget Taketori no Okina at hver gang han kappet ned en stilk bambus, fant han et lite gullkorn inni stilken. Snart ble han en rik mann. Kaguya-hime vokste fra å være et lite barn til å bli en kvinne av vanlig størrelse og uvanlig skjønnhet. I begynnelsen forsøkte Taketori no Okina å holde henne borte fra alle fremmede, men etter hvert spredte ryktet seg om hennes enestående skjønnhet.
Til sist kom fem prinser til Taketori no Okinas bolig for å be om Kaguya-himes hånd. Hver av prinsene overtalte Taketori no Okina til å oppfordre en motstrebende og tilbakeholdende Kaguya-hime til å velge ham framfor de andre. Kaguya-hime ga dem umulige oppgaver og sa at hun ville velge den som løste oppgaven, som bestod i å skaffe henne en bestemt gjenstand. Taketori no Okina fortalte hver av dem hva de måtte skaffe. Den første måtte skaffe henne Buddhas tiggerbolle, som var laget av stein fra Nepal, den andre en juvelbesatt gren fra øya Hōrai i Kina, den tredje den legendariske kappen til fem-rottene i Kina, den fjerde den fargerike juvelen fra en drages nakke, og den femte og siste prinsen måtte finne porselenssneglen som var født av svaler.
Da de forsto at det var umulige oppgaver de var blitt tildelt, kom den første prinsen tilbake med en kostbar bolle, men da bollen ikke skinte med hellig lys gjennomskuet Kaguya-hime ham. Likeledes forsøkte de to andre prinsene å lure henne med juks, men også de ble avslørt. Den fjerde ga opp etter å ha havnet i en storm, og den siste prinsen mistet livet i sitt forsøk.
Denne sommeren, da Kaguya-hime så fullmånen, ble hennes øyne tårevåte. Hennes fosterforeldre ble bekymret og spurte henne ut, men hun var ikke i stand til å fortelle dem hva som var galt. Hennes oppførsel ble stadig mer uberegnelig, inntil hun avslørte at hun var ikke av denne verden og måtte reise tilbake til sitt folk på Månen. I en del versjoner av denne fortellingen ble det sagt at hun ble sendt til Jorden som midlertidig straff for en forbrytelse, men andre versjoner hevdet at hun ble sendt ned for å være trygg under i krig i himmelen. Det gull som Taketori no Okina hadde funnet var hans belønning for å ta seg av piken fra Månen.
Mens dagen for hennes avreise nærmet seg, sendte keiseren mange soldater for stå vakt rundt huset for å beskytte henne fra folket på Månen. Da utsendinger fra «de himmelske vesener» kom til døren, ble vaktene blindet av et merkelig lys. Kaguya-hime fortalte da at selv om hun elsket sine mange venner på Jorden, måtte hun likevel reise tilbake til sitt sanne hjem. Hun skrev en trist beklagelse til sine foreldre og til keiseren, ga deretter sin kappe til foreldrene som et minne. Hun tok en liten smak av livets eliksir, la det ved brevet til keiseren, og ga det videre til vaktoffiseren. Da hun ga det til ham, ble en kappe av fjær lagt om hennes skuldre og all hennes sorg og medlidenhet for folket på Jorden ble glemt. Det himmelske følge tok Kaguya-hime med seg tilbake til Månens hovedstad mens hennes fosterforeldre sto igjen og gråt.
Foreldrene var så bedrøvet at de snart ble syke av sorg. Vaktoffiseren reiste tilbake til keiseren med de gjenstandene som Kaguya-hime hadde gitt til ham og fortalte hva som hadde skjedd. Keiseren leste brevet hennes og ble overveldet av sorg. Han spurte sine tjenere: «Hvilket fjell er nærmest himmelen?» Han fikk vite at det var Det Store Fjellet i provinsen Suruga. Keiseren beordret sine menn om ta med brevet til toppen av fjellet og brenne det. Han håpet at hans beskjed ville komme fram til den fjerne prinsessen. Mennene ble også bedt om brenne udødelighetseliksiren. Han ville ikke leve evig uten å være i stand til å se henne. Legenden hevder at ordet for udødelighet (不死, fushi eller fuji) ble navnet på fjellet, Fujifjellet, det høyeste fjellet i Japan. Det ble også sagt at kanji for fjellet, 富士山 (bokstavelig «Fjell omgitt av krigere») er avledet fra keiserens hær som er stasjonert ved fjellsiden for å utføre hans ordre. Det er sagt at røyken som kom fra det brente brevet og eliksiren fortsatt brenner til denne dag (i gamle dager var Fujifjellet en aktiv vulkan).
Litterære forbindelser
En tilsvarende tilsynelatende gjenfortelling av historien opptrer i boken Konjaku Monogatarishū fra 1100-tallet, men dette slektskapet er diskutabelt.
Det er noen likheter med den kinesiske legenden Chang'e som handler om en månegudinne, og tilsvarende med andre mer eller mindre like fortellinger, som eksempelvis Tommelise av H.C. Andersen som også handler om liten pike funnet i plante, men slike likheter kan være rene tilfeldigheter. Fortellingen om bambuskutteren har eventyrlignende kvaliteter. En forskjell mellom eventyr og sagn er at førstnevnte hadde preg av underholdning, ofte preg av overnaturlig innhold, og handler sjelden om virkelig personer eller steder. Mens sagnet krever å inneholde en form for sannhet eller lærdom, skjult eller åpen, er det sjelden det samme tilfellet for eventyret. Henvisningen til Fujifjellet er derimot et sagnelement som åpenbart har blandet seg inn i eventyrfortellingen. Det er alltid vanskelig å besvare eventyrets alder og opprinnelse. Det er forbausende lett å finne likheter mellom eventyr i ulike kulturkretser. Når eventyr sammenlignes er det ikke ytre likheter i handlingen som beviser slektskap, men om mer likegyldige detaljer. Eksempelvis om en ung pike møter en ulv eller en tiger, er det ikke bevis for at eventyret om Rødhette har opphav i India, men om to eventyr begge handler om et rødt hodeplagg bør en slik detalj vektlegges.
Moderne utgaver
Det har vært en rekke moderne utgaver av den tradisjonelle fortellingen. I 1975 gjorde den japanske TV-serien Manga Nihon Mukashi Banashi («Tegneseriefortellinger fra gamle Japan») en 10 minutters tilpasning av fortellingen, regissert av Takao Kodama. Den har også blitt framstilt som manga (japansk tegneserie) av blant annet Leiji Matsumoto. Filmen Taketori monogatari (竹取物語; «Prinsessen fra Månen») av Kon Ichikawa fra 1987 er løselig basert på den tradisjonelle fortellingen. I 1988 ba den japanske komponisten Maki Ishii den tsjekkiske koreografen Jiří Kylián om å regissere en ballett for hans musikalske verk, Prinsesse Kaguya. Resultatet ble en samtidsballett kalt Kaguyahime the Moon Princess, hvor elementer fra vestlig og japansk kultur ble kombinert.
Eupatorus gracilicornis
Eupatorus gracilicornis bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
Larven utvikler seg i råtten, død ved. De voksne billene kan drikke nektar og sevje som siver ut fra sår på trær. Hannene bruker hornene sine i kamp om hunnene.
Utbredelse
Denne arten er utbredt i Sørøst-Asia, fra India i vest til Vietnam i øst.
Lundselvoset naturreservat
Lundselvoset naturreservat er et naturreservat og ramsarområde på østsiden av Leksdalsvatnet i Verdal kommune i Trøndelag, nær fylkesvei 759. Reservatet ble opprettet for å bevare «et viktig våtmarksområde med vegetasjon, fugleliv og annet dyreliv som naturlig er knyttet til området».
Vatnet er et lavlandsvatn med flere vegetasjonsrike bukter, grunne områder og elvedelta. Buktene er preget av takrørvegetasjon og sjøsivaks. Strandlinja er gode beiteområder for vannfugl som kortnebbgås.
Phaea
Phaea er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Små, spinkle, rødlige trebukker, dekkvingene gjerne mer eller mindre mørke, noen ganger med metallglans. Kroppen er nærmest sylindrisk, hode, pronotum og dekkvinger omtrent jevnbrede. Antennene er spinkle og omtrent så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet uten pigger på sidene. Dekkvingene er nokså tynne og temmelig kraftig punkterte.
Levevis
Larvene lever i tynne, døde greiner av løvtrær.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika, et par av artene går nord til det sørligste USA.
Verdenscupen i alpint 2017/18 — City Event menn — Oslo
Det første verdenscuprennet i City Event for menn gikk i Holmenkollen i Oslo mandag 1. januar 2018. De 12 beste i Slalåmcupen + de 4 beste i totalcupen utover det for stille til start.
1/8 finaler
De som ble slått ut i 1/8 finalene ble alle nr 9 i rennet og fikk 15 verdenscup-poeng.
1/4 finaler
De som ble slått ut i 1/4 finalene ble alle nr 5 i rennet og fikk 40 verdenscup-poeng.
Langvatnet (Steinkjer og Åfjord)
Langvatnet (sørsamisk: Guhkiesjaevrie) er en innsjø på Fosenhalvøya i Trøndelag.
Den østre delen av sjøen ligger i Simadalen naturreservat.
Astrid Radjenovic
Astrid Radjenovic (født 14. september 1982) er en australsk bobkjører. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 14.
Vålveien (Oslo)
Vålveien (1–9, 2–12) er en vei i Ullevål hageby i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Sognsveien til Gäbleins vei, like nord for Ullevål skole. Veien er imidlertid stengt for biltrafikk til og fra Sognsveien, og har bare gangveiforbindelse i den enden.
Navnet ble vedtatt i 1919 og har å gjøre med siste stavelse i stedsnavnet Ullevål. Det antas å bety rydning eller høyde.
Aniceto Esquivel Sáenz
Aniceto Esquivel Sáenz (født Aniceto del Carmen Esquivel Sáenz 18. april 1824 i Cartago, død 22. oktober 1898 i San José) var president i Costa Rica for en kort periode i 1876 før han ble avsatt i et statskupp. Sáenz var en av grunnleggerne av Banco de Costa Rica.
Biografi
Sáenz var sønn av Úrsula Sáenz y Ulloa og Narciso Esquivel y Salazar, og 29. februar 1856 giftet han seg med Ana Isaura Carazo Peralta i San José. Hennes foreldre var María Toribia Peralta y Echavarría og Manuel José Carazo Bonilla.
Sáenz var en av dommerne ved Costa Ricas høyesterett og medlem av landets konstitusjonelle forsamling av 1859, 1870 og 1880. Fra 1860 til 1863 og 1866 til 1868 hadde han en ministerpost. I årene 1868–1869 var han statssekretær i Jesús Jiménez Zamoras regjering. Deretter fulgte to år i statsråd under ledelse av Tomás Guardia Gutiérrez (1870–1872). I årene 1872–1876, 1884–1892 og 1894–1896 representerte Sáenz San José i parlamentet, og han var leder for de konstitusjonelle forsamlingene i 1886–1889 og 1891.
Ved siden av sitt arbeide innen jus og politikk var han en av Banco de la Unions grunnleggere i 1877, som i 1877 til -89 utstedte kontanter. Banken skiftet navn til Banco de Costa Rica, og utstedte igjen kontanter i årene 1895–1899.
Valgene i april 1876 ga resultat etter herskeren Tomás Guardia Gutiérrez' ønsker. Sáenz ble valgt til president for Costa Rica for årene 1876–1880, og tiltrådte stillingen 8. mai 1876. Med diplomati ble konflikten med regjeringen Pedro Joaquín Chamorro y Alfaro styrt i en ikke-militær retning, og under Sáenz' styre ble regnskapsårets begynnelse lagt til 1. januar. Med Justo Rufino Barrios Auyón-regjeringen kom Tratado Guardia-Salazar i stand.
Hans politiske føringer avvek tydelig fra de øverstkommanderende Tomás Guardia Gutiérrez la, og 30. juli 1876 ble Sáenz avsatt gjennom et kupp som ble utført av generalene Pedro og Pablo Quirós Jiménez. Vicente Herrera Zeledón ble innsatt som president etter kuppet.
Fylkesvei 6384
Fylkesvei 6384 (Fv6384) går mellom Tunge og Fagerlia i Indre Fosen.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 besto veien av fylkesvei 195 (Sør-Trøndelag) og fylkesvei 81 (Nord-Trøndelag).
Gustav Hasselbrink
Gustav Hasselbrink (født 1900, død 1982) var en svensk prest og språkforsker. Han er fremfor alt kjent for sin ordbok for sørsamisk, og for en tidlig autosegmentale analyse av sørsamisk omlyd.
Cinenord
Cinenord AS er et norsk produksjonsselskap for film og TV-drama, med hovedkontorer i Oslo. Siden oppstarten i 2004 har Cinenord etablert seg som en av Nord-Europas ledende produsenter av høykvalitets-fjernsynsdrama, og har mottatt en lang rekke priser og nominasjoner for sine produksjoner. Produsent og administrerende direktør Silje Hopland Eik og kreativ leder/filmskaper Alexander Eik eier selskapet sammen med Beta Nordic Studios, som ble medeiere i 2021.
Cinenord har per desember 2021 produsert 29 spillefilmer og flere serier, rettet mot et bredt publikum. Cinenord har særskilt fokusert på sjangrene barne- og familiefilmer, samt krim- og dramaserier.
I 2021 kåret Scandinavian Business Awards Cinenord til «Best Film Production Company – Norway». Samme år mottok Cinenords dramaserie Atlantic Crossing Emmy-prisen for «beste TV-film eller miniserie».
De forente nasjoners krigsforbryterkommisjon
De forente nasjoners krigsforbryterkommisjon (United Nations War Crimes Commission, UNWCC) ble etablert 20. oktober 1943 i London og var i virksomhet til 28. februar 1948. Kommisjonen skulle samle bevismateriale for rettsoppgjøret etter andre verdenskrig.
I St. James-erklæringen 13. februar 1942 fastslo de okkuperte land, deriblant Norge at et rettsoppgjør med krigsforbryterne var et av krigens fremste mål. Det skulle hindre at folk tok saken i egne hender, når freden en gang kom. Den 20. oktober 1943 ble krigsforbryterkommisjone etablert av 17 allierte nasjoner, og Norges representant var Erik Colban. Sovjetunionen var ikke med. Kommisjonen ble på norsk kalt «Den offisielle komité» for å skille den fra «The International Committee for Penal Reconstruction and Development», som gikk under betegnelsen «Cambridge-komiteen».
Krigsforbryterkommisjonen skulle undersøke og samle bevismateriale, listeføre krigsforbrytere og rapportere til interesserte regjeringer. Materialet skulle tjene oppgjøret etter andre verdenskrig. Arkivet inneholdt til slutt over 40 000 tyske, italienske og japanske krigsforbrytere.
Ikke-bruk av arkivet
Arkivet ble ikke gjort kjent for FNs medlemmer slik hensikten hadde vært. Årsaken til dette var trolig den kalde krigen mellom øst og vest. Arkivet kom imidlertid igjen for dagen i 1980 da den amerikanske historikeren Michael Palumbo samlet materiale til en bok om den italienske fascismen. Tidligere henvendelser om adgang til arkivet var blitt avvist. Palumbo antok at Israel fikk de opplysningene de ba om fra arkivet, da Adolf Eichmann ble stilt for retten i 1960.
Philippe Cornet
Philippe Cornet (født 28. mars 1990) er en kanadisk profesjonell ishockeyspiller. Han spiller for tiden for HPK i det finske Liiga. Cornet ble valgt av Edmonton Oilers i femte runde (totalt 133.) i NHL Entry Draft 2008.
De forente nasjoners krigsforbryterkommisjon
Ikke-bruk av arkivet
Krigsforbryterkommisjonen var i virksomhet til 28. februar 1948, med noe etterfølgende rapporteringsvirksomhet. CROWCASS ble nedlagt 30. juni 1948, på et tidspunkt da rettsoppgjøret var ferdig blant annet i Norge.
Philippe Cornet
4. oktober 2015, signerte han med den norskklubb, Stavanger Oilers i GET-ligaen. Cornet scoret 23 mål og assisterte på 22 andre på 50 kamper på vei til å vinne Norgesmesterskapet.
Grus (slekt)
Grus er en slekt i underfamilien egentlige traner (Gruinae), som er en av to underfamilier i tranefamilien (Gruidae). Den andre er krontraner (Balearica). Slekten inkluderer fem arter med seks taxa.
Lyngås-Lysgård fuglefredningsområde
Lyngås-Lysgård fuglefredningsområde er et biotopvern (dyrefredningsområde) og ramsarområde på østsiden av Leksdalsvatnet i Verdal kommune i Trøndelag, like nord for Stiklestad. Reservatet ble opprettet for å bevare «det rike fuglelivet og fuglenes livsmiljø i området særlig i forbindelse med trekket vår og høst».
Grus (slekt)
Inndeling
Inndelingene under følger henholdsvis HBW Alive, TiF og Clementslista, og viser at det ikke er full enighet om hele tranefamilien, men artene som sådan aksepteres av de fleste.
Lyngås-Lysgård fuglefredningsområde
Vatnet er et lavlandsvatn med flere vegetasjonsrike bukter, grunne områder og elvedelta. Buktene er preget av takrørvegetasjon og sjøsivaks. Strandlinja er gode beiteområder for vannfugl som kortnebbgås. Det er to verneområder i vatnet; dette og Lundselvoset naturreservat.
Grus (slekt)
Inndeling
Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008).
Lyngås-Lysgård fuglefredningsområde
Området ble i 2013 utpekt til ramsarområde som et av tre delområder i Innherred ferskvannssystem.
Andy Sertich
Andy Sertich (født 6. mai 1983 i Coleraine, Minnesota) er en tidligere amerikansk-kroatisk profesjonell ishockeyspiller. Han spillet i var Nottingham Panthers i britiske EIHL. Han har spilt i NHL, og for klubbene Utah Grizzlies, Bridgeport Sound Tigers, KHL-klubben Medveščak, østerrikske Graz 99ers, Alba Volán Székesfehérvár Dornbirner EC,Stavanger Oilers og Nottingham Panthers.
Åse Wetås
Åse Wetås (født 25. juni 1972 i Sandnes) er en norsk leksikograf, språkviter og direktør i Språkrådet. Hun var prosjektdirektør for Norsk Ordbok 2014 fra 2008 og ble utnevnt til språkrådsdirektør i 2015.
Karriere
Åse Wetås er cand.philol. fra 1999 med nordisk hovedfag, engelsk grunnfag og lingvistikk semesteremne. Hovedfagsoppgaven Namneskiftet Kristiania–Oslo kom ut som bok på Novus forlag i 2000. Hun tok doktorgrad (dr. art.) i nordisk språkvitenskap ved Universitetet i Oslo i 2008 med avhandlinga Kasusbortfallet i mellomnorsk: Ein komparativ studie av proprialt og appellativisk materiale.
Wetås arbeidet i midten av 1990-årene som ungdomssekretær i LO i Rogaland. Fra 1998 til 1999 jobbet hun som vitenskapelig assistent ved Seksjon for namnegransking, UiO, deretter var hun høgskolelektor ved Høgskolen i Stavanger før hun kom tilbake til Oslo som universitetslektor fra 2000 til 2001. Hun var stipendiat i lingvistikk ved Universitetet i Oslo 2001–2005. Etter stipendiatperioden begynte hun å arbeide med Norsk Ordbok 2014 i 2005, først som redaksjonsassistent. Tre år senere overtok hun ledelsen for prosjektet etter Kristin Bakken.
I 2001 skrev hun fire rapporter om bruk av nynorsk skriftspråk for Språkrådet. Hun har også skrevet en rekke fagartikler innen navnegransking, morfologi og dialektologi. Åse Wetås var medlem av Språkrådets utvalg som la fram innstilling om rettskriving i nynorsk i 2011. Hun var styremedlem i Språkrådet fra 2011 til 2015, da hun ble utnevnt til direktør i Språkrådet.
I 1992 ble hun av Det Norske Samlaget tildelt prisen for en av de beste artiumstilene på nynorsk. På midten av 1990-tallet var hun ungdomssekretær i LO i Rogaland.
Vækerøåsen (Oslo)
Vækerøåsen (1-17, 2-22) er en vei på Vækerø i bydel Ullern i Oslo. Det er en boligvei som går fra Vækerøveien til Vækerø terrasse. Navnet ble vedtatt i 1931.
Brillehonningeter
Brillehonningeter (Myza celebensis) er en fugl i slekten Myza i familien honningetere. Den er endemisk til Sulawesi.
Underarter
Det er beskrevet to underarter av brillehonningeter :
Junior-VM i alpint 2008
Det '''27. Junior-VM i alpint''' ble arrangert fra 22. februar til 1. mars 2008 i Formigal i Spania.
Super-G
Dato: 28. februar <br style="clear:both;" />
Storslalåm
Dato: 29. februar <br style="clear:both;" />
Slalåm
Dato: 27. februar <br style="clear:both;" />
Kombinasjon
Dato: 29. februar
Kombinasjonen avgjøres ved å legge sammen utfor-, storslalåm- og slalåmrennene.<br style="clear:both;" />
Utfor
Dato: 26. februar <br style="clear:both;" />
Super-G
Dato: 23. februar <br style="clear:both;" />
Slalåm
Dato: 28. februar <br style="clear:both;" />
Medaljeoversikt
<br style="clear:both;" />
Phileurini
Phileurini er en gruppe av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae). Denne gruppen blir regnet til underfamilien hornbiller (Dynastinae).
Levevis
Både larvene og de voksne billene lever inne i råtne trestokker. I motsetning til de fleste andre skarabider ser de ut til i stor grad å være rovdyr som eter andre vedlevende insekter. Av denne grunn er de voksne billene ganske raske, ulikt andre skarabider som gjerne er ganske trege til beins.
Utbredelse
Gruppen forekommer i alle økosoner, men mest i tropene. Over halvparten av artene lever i tropiske områder av Amerika. De mangler i Europa.
Olga Stulneva
Olga Stulneva (født 14. juli 1983) er en russisk friidrettsutøver og bobkjører. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hun ble nummer 9. Under Sommer-OL 2004 i Athen tok hun sølv under 4 x 100 meter stafett for det russiske laget. Hun tok bronse på samme distanse under VM i friidrett 2003 i Paris. Hun begynte å konkurrere i bobsleigh i 2006 og deltok for første gang i OL under Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Enhydrus
Enhydrus er en slekt av biller i underordenen Adephaga, familien virvlere (Gyrinidae). De har todelte fasettøyne, den ene delen er tilpasset å se i vann, den andre til å se i luft. Når farer dukker opp kan de både dykke og gjøre hopp over vannoverflaten.
Gustav Heibergs vei (Oslo)
Gustav Heibergs vei (2-8; ingen oddetallsadresser) er en vei i Ullevål hageby i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går mellom John Colletts allé og Vålveien like ved siden av Ullevål skole.
Veien fikk navn i 1953 etter advokat Gustav Heiberg, som var formann i Undersøkelseskommisjonen av 1945.
Enhydrus
Levevis
Virvlene er rovdyr og spiser insekter som faller ned på vannoverflaten. Disse billene opptrer gjerne i grupper som svømmer rundt på vannoverflaten, og kan minne om radiobiler i et tivoli. Dersom de blir truet dykker de og gjemmer seg nær bunnen. Om en virvler blir fanget, skiller den ut et illeluktende stoff. Dette gjør billen usmakelig for rovdyr og virker også som et alarmstoff overfor andre virvlere.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.
DS «Ranen»
DS «Ranen» var et kystruteskip bygget i Kristiansund ved Storvik mekaniske verksted som byggenummer 7. Det ble levert til Helgelandske i 1918. Under felttoget i Norge i 1940 ble fartøyet utleid til transport av engelske soldater.
Andre verdenskrig
Fartøyet ble brukt om depotskip i Rosyth.
American Ultra
American Ultra er en amerikansk actionkomedie fra 2015. Filmen er regissert av Nima Nourizadeh, skrevet av Max Landis, og har Jesse Eisenberg og Kristen Stewart i hovedrollene. Historien følger en stoner, som faktisk er en CIA-agent, blir sett på som overflødig og blir markert for utryddelse. Men han er for godt trent, og for påvirket av hasj for dem å håndtere.
Sklinnaflesin biotopvern
Sklinnaflesin biotopvern er et biotopvernområde og ramsarområde i Nærøysund kommune i Trøndelag. Området ble vernet for å «sikre et viktig hekkeområde for sjøfugl», som del av en større verneplan i 2003.
American Ultra
Om filmen
Filmen har kinopremiere i USA 21. august 2015, mens den foreløpig ikke har fått noen dato i Norge.
Handling
Mike Howell er en stoner som bor i den søvnige byen Liman i West Virginia, hvor han arbeider ved en liten dagligvarebutikk. Han planlegger å fri til kjæresten sin, Phoebe Larson, på en reise til Hawaii. Men han er ikke i stand til å gå om bord på flyet for å reise til Hawaii, fordi han lider av intense panikk-anfall hver gang han forsøker å forlate byen. Han forstår ikke hvorfor Phoebe fremdeles ønsker å være sammen med ham. I Langley i Virginia, mottar agent Victoria Lasseter i CIA en kodet advarsel om at Mike, den eneste overlevende fra hennes Wiseman Ultra-program, snart skal elimineres av hennes konkurrent - Adrian Yates - og hans agenter. Lasseter føler en plikt til å beskytte Mike, og reiser til Liman hvor hun aktiverer Mike gjennom en rekke kodeord.
Sklinnaflesin biotopvern
Verneområdet består av to soner med holmer og vannområdene rundt dem, litt sør for Sklinna og vest for Leka.
Området ble i 2013 utpekt til ramsarområde som et av ti delområder i Vest-Vikna kystlandskap.
American Ultra
Handling
Senere oppdager Mike finner to agenter sendt av Yates ved bilen hans, og han blir angrepet. Men CIA-treningen hans aktiveres, og han dreper begge to med en skje. Han kontakter Phoebe, som kommer frem akkurat i det sheriff Watts også dukker opp. Yates sender to andre agenter, Laugher og Crane, for å drepe Mike og Phoebe ved sheriff-stasjonen. Men de unngår Laugher, og dreper Crane, før de kommer seg til hjemmet til Mikes narko-selger Rose. Mike blir nervøs av en rekke fakta han plutselig vet om militær strategi. Han innser også at han har veldig få minner fra før han bodde i byen sammen med Phoebe, noe han aldri hadde stilt spørsmål ved tidligere.
Yates setter snart hele byen i karantene, og får fotografier av Lasseter og Mikes sendt på de lokale nyhetene. Lasseter overbeviser sin tidligere assistent, Petey Douglas, om å levere et våpen til henne ved hjelp av en drone. Yates oppdager dette, og truer med å anklage Petey for forræderi. Yates angriper deretter huset til Rose sammen med to agenter, ved å bruke en dødelig gass. Agentene dreper Rose og de to vaktene hans, Big Harold og Quinzin, før Mike og Phoebe dreper angriperne.
Phoebe avslører motvillig at hun også var en CIA-agent, som ble utpekt til å passe på Mike. Latter overfaller duoen, og Phoebe blir kidnappet. Mike blir reddet av Lasseter, og insisterer på å returnere til hjemmet sitt. Hun forteller ham at han meldte seg frivillig for Wiseman på grunn av hans kriminelle rulleblad, og deretter fikk hukommelsen hans slettet. Han får også vite at Phoebe skulle få ham til å bosette seg i Liman, og deretter reise sin vei. Men at hun valgte å bli der, fordi hun virkelig ble forelsket i Mike. Lasseter forklarer at panikk-anfallene hans, inkludert frykten for å forlate småbyen, ble implantert i forsøk på å holde ham trygg.
Yates og andre agenter angriper huset til Mike igjen. Mike og Lasseter dreper dem, noe som får Yates til å beordre et drone-angrep på hele leilighetsblokken. Men Petey avbryter drone-angrepet i siste øyeblikk, og rapporterer deretter i hemmelighet situasjonen til Yates sin overordnede: Raymond Krueger. Mike kontakter Yates, og avtaler å bytte seg selv mot Phoebe ved en lokal matbutikk. Men han angriper deretter butikken, og dreper flere av agentene. Phoebe forsøker å stikke av fra Yates når Lasseter angriper ham, men Krueger dukker også opp.
Ljanselvvassdraget
Ljanselvvassdraget er et vassdrag knyttet til nedbørsfeltet rundt elva Ljanselva. Vassdraget har en lengde på 14,2 km fra småvannene i åsene rundt Lutvannet i Østmarka, via Nøklevann og derfra i elva Ljanselva til Bunnefjorden ved Fiskevollbukta. Vassdraget har tilløp fra sideelvene Gjersrudbekken, Prinsdalsbekken og Lusetjernbekken. Ljanselvvassdraget er et av Oslomarkavassdragene.
Vannstreng med sideelver
Hver linje inneholder elvas navn og hvor den munner ut. Sideelver er innrykket i forhold til hovedelva. Sideelver er listet i den rekkefølge de munner ut i hovedelva, regnet fra munningen til kilden.
Salome (opera)
Salome, Op. 54, er en opera i en akt av Richard Strauss. Librettoen er av Hedwig Lachmanns tyske oversettelse av det franskspråklige stykket Salomé fra 1891 av Oscar Wilde, redigert av komponisten. Strauss viet operaen til sin venn Sir Edgar Speyer.
Operaen er berømt (på tidspunktet for premieren, beryktet) for "dansen med de syv slør". Den siste scenen blir ofte hørt som et konsertstykke for dramatiske sopraner.
Komposisjon
Oscar Wilde skrev opprinnelig sin Salomé på fransk. Strauss så stykket i Lachmanns versjon og satte umiddelbart i gang med en opera. Stykkets formelle struktur var velegnet til musikalsk tilpasning. Wilde selv beskrev Salomé som å inneholde "refrenger hvis tilbakevendende motiver gjør det til et musikkstykke og binder det sammen som en ballade".
Strauss komponerte operaen til en tysk libretto, og det er denne versjonen som har blitt allment kjent. I 1907 laget Strauss en alternativ versjon på fransk (språket til det originale Oscar Wilde-stykket), som ble brukt av Mary Garden, verdens mest berømte forkjemper for rollen, da hun sang operaen i New York, Chicago, Milwaukee, Paris og andre byer. Marjorie Lawrence sang rollen både på fransk (for Paris) og på tysk (for Metropolitan Opera, New York) på 1930-tallet.
Fremførelseshistorikk
Kombinasjonen av kristne bibelske temaer, det erotiske og det morderiske, som tiltrakk Wilde til fortellingen, sjokkerte operapublikumet fra dens første oppføring. Noen av de opprinnelige utøverne var veldig tilbakeholdne med å håndtere materialet som skrevet, og Salome, Marie Wittich, "nektet å utføre "dansen med de syv slør"", og skapte dermed en situasjon der en danser steppet inn for henne. Denne presedensen har i stor grad blitt fulgt, et tidlig bemerkelsesverdig unntak er Aino Ackté, som Strauss selv kalte "den eneste Salome".
Salome ble først oppført på Königliches Opernhaus i Dresden den 9. desember 1905, og innen to år hadde den blitt gitt i 50 andre operahus.
Gustav Mahler kunne ikke få Wien-sensurens samtykke til å få den fremført; derfor ble den ikke gitt ved Wiener Staatsopera før i 1918. Den østerrikske premieren ble gitt ved Graz Opera i 1906 under komponistens ledelse, med Arnold Schoenberg, Giacomo Puccini, Alban Berg og Gustav Mahler i publikum.
Premieren i USA fant sted på en spesiell forestilling i Metropolitan Opera med Olive Fremstad i tittelrollen med dansen fremført av Bianca Froehlich den 22. januar 1907. De blandede anmeldelsene oppsummerte: "at musikere var imponert over kraften som komponisten viste", men "historien er motbydelig for det angelsaksiske sinn." Etterpå, under press fra velstående beskyttere, ble ytterligere forestillinger avlyst " og den ble ikke fremført der igjen før i 1934. Disse beskytterne bønnfallte den besøkende Edward Elgar om å lede innsigelsene mot verket, men han nektet blankt og sa at Strauss var "tidens største geni".
I dag er Salome en veletablert del av operarepertoaret; det er mange innspillinger. Den har en typisk varighet på rundt 100 minutter.
Orkestrering
Strauss komponerte Salome for følgende stort orkester:
pikkolofløyte, 3 tverrfløyter, 2 oboer, engelsk horn, heckelfon, 5 klarinetter, bassklarinett, 3 fagotter, kontrafagott
6 valthorn, 4 trompeter, 4 tromboner, tuba
5 pauker, skarptromme, basstromme, cymbaler, triangel, tam-tam, tamburin, kastanjetter, glockenspiel, xylofon
celesta, harmonium (utenfor scenen), orgel (utenfor scenen)
2 harper, 16 førstefioliner, 16 andrefioliner, 10–12 bratsjer, 10 celloer, 8 kontrabasser
Orkestreringen inneholder flere noter for strykere og treblåsere som ikke kan spilles fordi de ligger for lavt; Strauss var klar over dette.
Handling
''En storslått terrasse i Herodes-palasset, som ligger over bankettsalen. Noen soldater lener seg over balkongen. Til høyre er det en gigantisk trapp, til venstre, bak, en gammel sistern omgitt av en vegg av grønn bronse. Månen skinner veldig klart.''
Narraboth stirrer fra en terrasse i Herodes palass inn i festsalen på den vakre prinsessen Salome; han er forelsket i henne, og apoteoserer henne, til stor frykt for pasjen til Herodias. Profeten Jochanaans stemme blir hørt fra hans fengsel i palass-sisternen; Herodes frykter ham og har beordret at ingen skal kontakte ham, inkludert Jerusalems yppersteprest.
Lei av festen og dens gjester, flyr Salome til terrassen. Når hun hører Jochanaan forbanne moren (Herodias), blir Salomes nysgjerrighet vekket. Palassvaktene vil ikke respektere hennes ordrer om å hente Jochanaan til henne, så hun flørter med Narraboth for å få han til å bringe Jochanaan foran henne. Til tross for ordrene han har mottatt fra Herodes, gir Narraboth endelig etter når hun lover å smile til ham.