cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shulamith Firestone
Airless Spaces
I 1998 publiserte hun Airless Spaces, (Lufttomme rom), en samling noveller basert på hennes egne erfaringer med å være innlagt på sykehus for schizofreni. Historiene fokuserer på livene og kampen til forskjellige personer som kjemper med psykiske lidelser og fattigdom i New York City. Hver fortelling i boken tar for seg vanskelighetene med psykisk sykdom, så vel som følelsene av skam, ydmykelse, frykt, ensomhet og angst som følger med den. Det er en ustabilitet i livene til hver karakter med hensyn til økonomisk og sosial status, sammen med deres mentale tilstand. Airless Spaces sies å være en refleksjon av marginaliseringen Firestone opplevde som følge av sin livsstil og sine radikale feministiske idealer, samt vanskeligheter for enkeltpersoner med å unnslippe umenneskeliggjøringen innenfor det mentale helsefeltet.
Psykisk sykdom og død
I mai 1974 døde broren Daniel og Firestone ble kalt hjem til St. Louis. Hun ble fortalt at han døde i en bilulykke, men fikk senere vite den egentlige dødsårsaken, et skuddsår i brystet. Brorens tilsynelatende selvmord rystet familiens jødisk-ortodokse tro, og Shulamith gikk inn i en kamp mot psykiske lidelser. Hun nektet å delta på brorens begravelse og uttalte: «Enten drap eller selvmord, liv etter døden eller ikke, [hans død] bidro til min egen voksende galskap.» Etter brorens død, hadde foreldrene hennes planlagt å emigrere til Israel. Dette førte til en uenighet mellom dem og Shulamith, som resulterte i at hun helt avviste foreldrene. Hun uttalte i et bekreftet brev at hun hadde «dissolved her tie of blood» (løst blodets bånd).
I 1987 uttalte Shulamiths søster Tirzah: «Det var da faren vår døde at Shulie gikk inn i en psykose. Hun mistet den ballasten han tross alt ga.»
Firestones tilstand ble offisielt diagnostisert som paranoid schizofreni, og hun ble gjentatte ganger innlagt på Beth Israel Medisinske Senter. Dr. Margaret Fraser, hennes psykiater, uttalte at hun led av en særdeles alvorlig form for Capgras syndrom, noe som fikk henne til å tro at menneskene rundt henne «gjemte seg bak ansiktsmasker.»
Under veiledning av doktor Fraser, organiserte Firestones venner en vaktordning for å våke over og ta vare på henne etter hvert som den mentale helsen hennes forverret seg. Da Fraser flyttet, gikk ordningen i oppløsning, og Firestone ble overlatt til sin ensomhet, psykose og døden.
28. august 2012 ble Firestone funnet død i leiligheten sin I New York. Da hadde hun sannsynligvis vært død en uke. Ifølge søsteren, Laya Firestone Seghi, døde hun av naturlige årsaker, men på grunn av familiens sterkt ortodokse synspunkter ble det aldri foretatt en offisiell obduksjon for å bekrefte eller avsanne teorien om at hun døde av sult. Ifølge rapporter levde hun svært tilbaketrukket og hadde lenge hatt dårlig fysisk og mental helse. . I et minneessay av Susan Faludi, publisert i The New Yorker flere måneder etter Firestones død, ble flere omstendighetene omkring hennes død omtalt, blant annet hennes flere tiår lange kamp med schizofreni – og spekulasjoner om selvforskyldt sult som sannsynlige medvirkende faktorer. Det ble arrangert en minnegudstjeneste til minne om henne.
The Dialectic of Sex
The Dialectic of Sex: The Case for Feminist Revolution brukes fortsatt i kvinnestudier og -forskning. Firestones anbefalinger, som å oppdra barn på en kjønnsnøytral måte, speiler idealene hun selv ønsket å oppnå. Mange av hovedideene i boka er fremdeles fremtredende i den feministiske debatten om bruk av teknologiske fremskritt i reproduksjon. Arbeidet til Shulamith Firestone regnes som en opprinnelse til kombinasjonen av vitenskap og teknologi med kritisk tenkning fra en feministisk vinkel. Ideene hennes blir fortsatt delt og diskutert, inkludert hennes tro på nødvendigheten av at flere kvinner skal forfølge en karriere innenfor ingeniørfag og vitenskap. Firestones synspunkter kan også finnes i vitenskapelige fremskritt som produksjon av kunstig sæd og egg og hvordan slik produksjon kan føre til eliminering av forskjeller mellom kjønnene.
Cyberfeminisme og xenofeminisme
Ideene i The Dialectic of Sex: The Case for Feminist Revolution lever videre i den grenen av feminisme som er kjent som cyberfeminisme. Firestone forutså det som senere er kjent som «cyborgian feminism» (kyborgfeminisme). Hun argumenterte for at kvinner trengte teknologi for å frigjøre seg fra reproduksjonsplikten. Hun var en viktig teoretiker som koblet kjønnsforskjeller til synet på kvinner som rene «barnefødere» (child bearers), og hun presset på for økningen i teknologi for å avskaffe kjønnsundertrykkelse. Ideene hun presenterte om teknologi, skilte seg fra mange andre forfatteres syn i hennes tid, ettersom hun introduserte teknologi som et verktøy for å tenne en feministisk revolusjon, snarere enn å fungere som en form for mannlig vold. Firestones arbeid bidro til å spre en diskurs om de generelle idealene til cyberfeminisme. Hun ble også en forgjenger for Donna Haraway og hennes cyberfeministiske tekster. Begges verker har sammenfallende synspunkter og ambisjoner, ettersom de begge tar for seg biologi og prøver å eliminere den gjennom bruk av teknologi. De to kvinnene så for seg en fremtid der individer er mer androgyne og synet på kvinnekroppen endres. På samme måte kobler begges tekster sammen hvordan disse endringene påvirker eller vil påvirke arbeidsroller. Firestones bok skapte forståelse for kjønnstransformasjon, og disse temaene er fremdeles et grunnlag for cyberfeministisk skriving.
Enkelte temaer i The Dialectic of Sex har også bånd til i xenofeminismen. Firestones ønske om å frigjøre kvinner fra reproduksjonsbyrden og eliminere bruken av kjønnsorganer for å definere et individs identitet, har forbindelser til xenofeministers ambisjon om å skape et samfunn der individer ikke tildeles egenskaper basert på deres antatte kjønn. Helen Hester, et av medlemmene som hjalp til med å skrive Xenofeminism Manifesto, relaterte sine bidrag til Firestones ideer om feminisme og teknologi. Hun krediterte til og med Firestone som en av de viktigste teoretikerne som hadde bidratt til xenofeminismediskursen.
Bar-sur-Aube
Bar-sur-Aube er en kommune og underprefektur i departementet Aube i regionen Grand Est i Frankrike.
Rio Open 2020
Rio Open 2020 var en tennisturnering, og del av ATP-touren 2020, som fant sted i Rio de Janeiro i Brasil fra 17. til 23. februar 2020.
Bar-sur-Aube
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Bar-sur-Aube
Rio Open 2020
Det ble konkurrert i singel og dobbel for menn på grus.
Seeding
Utøverne ble seedet etter plassering på ATPs verdensranking fra 10. februar 2020.
Grant Boyce
Grant Boyce (født 30. mai 1956) er en australsk landhockeyspiller.
Han representerte Australia under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, hvor laget hans ble nummer 4.
India under Asiamesterskapet i friidrett 1998
India deltok under Asiamesterskapet i friidrett 1998 som ble arrangert i juli 1998 i Fukuoka i India. Utøvere fra India tok 12 medaljer under mesterskapet.
Jeff Jakaitis
Jeff Jakaitis (født 9. juni 1983 i Rochester i Minnesota) er en amerikansk ishockeymålvakt som spiller for den norske klubben.
Amatør
Jakaitis spilte college hockey for Lake Superior State University i CCHA og ble først tatt ut All-CCHA First Team etter 2005/06-sesongen, deretter All-CCHA Second Team etter 2006/07-sesongen.
Proff
Jakaitis startet sin profesjonelle karriere med Columbia Inferno som han spilte 36 kamper for i ECHL under 2007/08-sesongen. Påfølgende sesong signerte han for Charlotte Checkers og spilte 47 kamper samt én kamp for Portland Pirates.
I 2009 flyttet Jakaitis til Italia hvor han signerte for Pustertal Wölfe og spilte 39 kamper i Serie A.
Etter én sesong i Italia returnerte Jakaitis til Nord-Amerika og signerte for Dayton Gems. Etter 42 kamper for Gems under 2010/11-sesongen, samt låneopphold i Worcester Sharks og Portland Pirates, signerte han for Rochester Americans foran 2011/12-sesongen. Han fikk ingen kamper for Americans ettersom han ble overført til Gwinett Gladiators i ECHL, hvor han spilte 26 kamper og ble kåret til årets målvakt i ligaen.
17. august 2015 forlot han Stingrays etter tre sesonger, til fordel for GET-ligaklubben.
Japan under Asiamesterskapet i friidrett 1998
Japan deltok som vertsnasjon under Asiamesterskapet i friidrett 1998 som ble arrangert i juli 1998 i Fukuoka i Japan. Utøvere fra Japan tok 36 medaljer under mesterskapet.
Kjærlighetslek
Kjærlighetslek (original tysk tittel: Liebelei) er en tysk dramafilm fra 1933 regissert av Max Ophüls og basert på et teaterstykke av Arthur Schnitzler.
Handling
En kjærlighetsaffære mellom en ung løytnant og hans elskede ender i tragedie når førstnevnte blir drept i en duell og jenta begår selvmord.
Franskspråklig versjon
En franskspråklig versjon med tittelen Une histoire d'amour ble spilt inn samtidig. Denne ble også regissert av Max Ophüls, og benyttet mange av de samme skuespillerne.
Ludvig Hunsbedt
Som yrke er han daglig leder i Hunsbedt Bilberging.
Startet med motorsport i 1978 med en Ford Escort RS 2000. Han ble europamester i rallycross 1993 og 1997 og «Årets Bilsportutøver» 1993 og 1997. Han er tilsluttet NMK Kvinesdal, og kjører nå en Ford Focus ERC.
Christian Lerche
Christian Lerche (født 8. juni 1712 i Musse herred på Lolland i Danmark, død 8. oktober 1793 i Ars herred på Sjælland i Danmark) var en dansk kontreadmiral, som i store deler av sitt liv virket i Norge (fra 1734 til 1777). Han eide øya Tautra i perioden 1762–1768, og sto bak oppbyggingen av lystgården Lerchendal i Trondheim, oppkalt etter han selv, og fra dette navnet kommer også navnet på området Lerkendal og bydelen fra.
Slekt
Lerche ble født inn i den danske adelsslekten Lerche. Hans farfar, etatsråd Cornelius Pedersen Lerche (1615–1681), ble opptatt i den danske adel ved adelsbrev i 1660. Slekten hører dermed til den såkalte brevadel.
Lerches foreldre var etatsråd Christian Lerche (1667–1720) og hoffdame Sophie Ulrikke von Reichau (1689–1745). De giftet seg i 1711. Dette var farens andre ekteskap. Christian var eneste barn i dette ekteskapet. Fra det første hadde etatsråden fem barn. Tre av disse levde ennå mens Christian vokste opp.
Familien var nær knyttet til kongefamilien, hans mor var i sin ungdom hoffdame for prinsesse Sophie Hedevig, og hans far var først pasje, senere kammerjunker hos Christian V, og ble utnevnt til etatsråd i 1705.
Christian Lerches tremenning, geheimeråd og general Christian Lerche (1698–1757), kjøpte i 1742 eiendommen Østrupgaard. Han bygget en ny hovedbygning på godset. I 1751 fikk han grevepatent, men han ville ikke opprette et lensgrevskap, som etter hans død ville ha tilfalt kronen fordi han var barnløs. I 1754 ga han godset navnet Lerchenborg og i 1755 ble Lerchenborg stamhus for hele Lerche-slekten, som dermed fikk arverett til godset. Etter at greven døde, eide enken Lerchenborg i ni år, til kontreadmiral Christian Lerches sønn, geheimeråd Georg Flemming Lerche arvet det. Hans sønn, Christian Cornelius Lerche, overtok stamhuset i 1798. Christian Cornelius Lerche ble utnevnt til lensgreve i 1818.
Liv og karriere
Christian Lerche ble født på herregården Nielstrup på Lolland. Gården var kommet inn i familien i 1664, da hans farfar overtok den.
Ett år etter at faren døde, ble Christian innskrevet som volontør ved Søe Cadet Compagniet, bare ni år gammel. I 1726 avanserte han til kadett, og samme år gjorde han sin første reise med orlogsskipet Slesvig.
I 1732 giftet Christian Lerche seg med sin mors kusine, comtesse Hilleborre Levine Holck. Hun døde i 1749. De fikk fem barn sammen. Da Lerche skrev sin selvbiografi på Lerchenborg i 1786, levde ennå tre av barna: sønnen, geheimeråd Georg Flemming (1735–1809), som eide Lerchenborg, og døtrene Christiane Ulrica (1732–1803) og Margrethe (1734–1807).
Etter å ha arbeidet som sekondløytnant i omtrent sju år, uten utsikter til forfremmelse, ønsket han å forsøke noe annet, gjerne en sivil stilling, men mangelen på offiserer gjorde at han måtte bli i Norge. Nå fikk hans karriere et uventet løft: Hans kone reiste til København. Der fikk hans svoger, admiral Ulrik Frederik Suhm (1686–1753), overtalt Lerches kone til å søke om en stilling for sin mann, i hans navn, ved et kompani i sjøartilleriet. Svogeren ga ham sine anbefalinger, og Lerche fikk, «plat uvidende» stillingen som kaptein for dette kompaniet.
I 1749 døde hans kone, og de to gjenlevende døtrene ble satt i pensjon for å få undervisning i «gode Fruentimmer Nætheder og oeconomie». Der var de i omtrent tre år, til grevinne Lerche på Lerchenborg inviterte dem til å bo der.
I 1752 ble Lerche kommandert til å reise til Trondheim, for å overta som sjef for sjøinnrulleringen i det Trondhiemske district. Det var stadig endringer i organiseringen av kompaniene, og i 1755 ble han utnevnt som sjøkaptain, uten å ha søkt.
Ørjan Nordhus Karlsson
Ørjan Nordhus Karlsson (født 17. april 1970 i Bodø) er en norsk forfatter og avdelingsleder i Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap. Karlsson er utdannet cand.polit. i sosiologi ved Universitetet i Oslo og har tatt Hærens befalsskole. Han har tjenestegjort syv år i Hæren, blant annet i UNPROFOR i Makedonia.
Christian Lerche
Liv og karriere
I 1762 kjøpte han øya Tautra av apoteker Otto Sommer, og bodde der i seks år. Han skrev i selvbiografien at han aldri hadde hatt det bedre enn i de årene han bodde der. Mens han var på øya bygget han, eller forbedret i stor grad, hovedbygningen på gården: «thi nogen Bygning med meget herlige Forbædringer hafde kostet meget». Gerhard Schøning omtalte gården slik i 1774: «Den har en temmelig smuk Bygning og Have...».
I 1768 ble han beordret tilbake til Trondheim, og solgte Tautra til presten Hans Thode.
Ørjan Nordhus Karlsson
I 2022 ble han nominert til krimprisen «Sølvkniven», en krimpris som deles ut årlig i forbindelse med krimfestivalen «Blodig alvor i landsbyen» i Randaberg, for sin spenningsroman Rød stjerne.
Christian Lerche
Liv og karriere
I 1769 ble han utnevnt til kommandørkaptein, igjen uten at han hadde søkt.
I 1773, etter få år i Trondheim, etablerte han lystgården Lerchendal i byens utkant, på en tomt han bygslet av Elgeseter gård. Omtrent på samme tid begynte hans kusine, Cecilie Christine von Schøller, oppføringen av sitt palé, nåværende Stiftsgården, i Munkegaten. Arkitekten for denne bygningen er ikke kjent, men det har vært antydet at det kan ha vært Lerche, eller at hun ihvertfall har fått ideer til utformingen fra sin danske fetter. Årsaken til denne antagelsen er at Stiftsgården har klare likhetstrekk med Lerche-familiens palé i København, og at offiseren hadde en viss utdannelse i tegnekunst.
I 1777 fikk han helt uventet sin avskjed (dimission) på grunn av omorganiseringer av innrulleringsvesenet. Han fikk nå tittelen kontreadmiral. Alle endringene hadde gjort hans tidligere trange økonomiske kår, ekstra vanskelige. Han solgte Lerchendal og reiste til København for å prøve å få en mer lukrativ stilling. Han skrev i sin selvbiografi at han angret hele sitt liv på at han forlot Trøndelag, spesielt Tautra. Den «tilstødte Svaghed» han nevner, kan være gikten og podagraen han har skrevet om tidligere i biografien, men hvilke «Chicaner» det er snakk om, står ikke beskrevet: «Tilstødte Svaghed, som begynte at yttre sig, og nogle uovervindelige Chicaner og min lidt for hastige Resolution tvang mig derfra, som ieg min Livs Tiid fortryder.»
I 1778 ble det en ledig stilling som innrulleringssjef i det Slesvigske distrikt. Han søkte – og fikk den. Han bodde deretter i Flensburg og hadde denne stillingen til 1789.
I 1793 døde Christian Lerche hjemme hos sønnen i slektens stamhus Lerchenborg.
Park Hon-young
Park Hon-young (født 28. mai 1900, død 5. desember 1955) var en sørkoreansk politiker i uavhengighetsbevegelsen. 15. august 1945 ble han den første leder i Sør-Koreas kommunistparti.
Han ble dømt til døden for spionasje i 1955. Det er blitt reist tvil om hvorvidt anklagene var sanne.
Kirsten Bertheau Nøklebye
Kirsten Katrine Bertheau Nøklebye er etnolog/ kulturhistoriker med magistergrad i etnologi (mag. art) fra Universitetet i Oslo 1978 og cand.mag. samme sted i 1974. Hun er konservator NMF og har jobbet på Vest-Agder museet/ Kristiansand museum og Gimle Gård fra 1983 - 2012. Der har hun spesielt arbeidet med museets samlinger, bildearkivet, tekstiler, utstillingsprosjekt og formidling, friluftsmuseet og lystgården Gimle. Fra 2013 - 2020 jobbet hun som frivillig på Buskerudmuseet Ringerikes museum som konservator NMF, og er virksom som frilanse forsker. Hun er medlem av Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening (NFFO) og har oppnådd NFFOS reisestipend 3 ganger. Som kulturhistoriker og frilanse forsker er hun konsentrert om sine spesialfelt lystgårdskulturen og den historiske matkulturen, foruten kulturhistorie generelt. Grunnen ble lagt på Gimle gård. I 2018 ga hun ut boken Herskapelige omgivelser, Lystgårdskulturen som fenomen og grobunn for europeiske impulser og ideologi. . I årene på Kristiansand museum skrev hun en rekke populærvitenskapelige artikler i museets årbok Vår barndoms have og i Vest-Agder museets årbok senere.
Mrs. Temple’s Telegram
Handling
Jack Temple forguder sin kone Clara, men hun er ekstremt sjalu og beskylder ham for å flørte med andre kvinner. En dag befinner Jack seg i en tesalong der en vakker kvinne begynner å flørte med ham. Litt senere treffer han henne igjen på takterrassen til et fasjonabelt varehus. Der blir de så lenge at varehuset stenger, og Jack og den fremmede kvinnen blir innelåst og må tilbringe natten oppe på taket. Dagen etter innser Jack at hans kone aldri kommer til å tro på sannheten, og forteller derfor at han tilbrakte natten utenbys hos kameraten John Brown. Clara mistenker at dette er løgn, og sender et telegram til John Brown der hun ber ham om å komme hjem til dem. Parallelt har Jack overtalt en annen venn, Frank Fuller, til å late som om han er Brown. Men den virkelige Brown, som er fru Temples italienske frisør og er hemmelig forelsket i henne, dukker også opp. Det gjør også Browns kone, som er sjalu på Clara Temple. Til slutt ankommer den vakre kvinnen fra takterrassen, og avslører at hun i virkeligheten er fru Temples kusine. Hun hadde satt hele opptrinnet i scene, fordi hun ville kurere sin kusines misunnelse og mistenksomhet.
My Husband’s Other Wife
My Husband’s Other Wife er en amerikansk stum romantisk dramafilm fra 1920, regissert av J. Stuart Blackton og med Sylvia Breamer, Robert Gordon og May McAvoy i hovedrollene.
Handling
Den populære skuespillerinnen Adelaide Hedlar verdsetter hennes egen karriere og ambisjoner langt høyere enn hjem og barn, til stor fortvilelse for ektemannen hennes Dr. Mark Ridgewell. Etter deres skilsmisse reiser Mark vestover, møter Nettie Bryson fra landsbygda og gifter seg med henne.
I mellomtiden nekter Adelaide å gifte seg med dramatikeren Wilifred Dean, før hun er helt sikker på at ektemannen hennes har giftet seg på nytt med noen andre. Etter å ha oppdaget Marks nye ekteskap, bestemmer hun seg for å vinne ham tilbake og reiser deretter vestover, møter Nettie og bestemmer seg for å gjenvinne Marks kjærlighet selv. Men underveis innser Adelaide hvor hengiven Nettie faktisk er ovenfor Mark.
Porta Naevia
Porta Naevia var en antikk byport gjennom den servianske mur i Roma.
Ifølge oppregningen hos Marcus Terentius Varro var dette den første i den medsols oppregningen porta Naevia, porta Raudusculana og porta Lavernalis. Dette plasserer byporten i den østlige del av Aventinen (Lille Aventinen). For dette taler også et innskriftsfunn som for byens Regio XII belegger en vicus portae Naeviae. Denne vicus var formodentlig en forlengelse av Via Ardeatina som løp utenfor muren, slik at porten turde ha vært mellom desenere kirker Santa Balbina all’Aventino og San Saba.
Ifølge Sextus Pompeius Festus var navnet på byporten, som også nevnes av Titus Livius og Iulius Obsequens, å tilbakeføre på den silva eller nemora Naevia som tilhørte en viss Naevius, og som hadde sårlig rykte ettersom tyver og vagabonder samlet seg der. Det er ikke bavart noen rester av porten.
Kim Gu
Kim Gu (hangul:, hanja: , romanisering: Kim Gu, revidert romanisering: Gim Gu, født 29. august 1876 i Haeju i Sør-Hwanghae, død 26. juni 1949 i Seoul) var en sørkoreansk politiker, uavhengighetsforkjemper og pedagog.
Esben Slaatrem Titland
Esben Slaatrem Titland (født 25. oktober 1984) er en norsk tegneserieskaper og illustratør bosatt i Oslo.
The Mutiny of the Elsinore (film, 1920)
The Mutiny of the Elsinore er en amerikansk stum eventyr- og dramafilm fra 1920, regissert av Edward Sloman. Filmen er basert på Jack Londons roman Rundt Kapp Horn (The Mutiny of the Elsinore) fra 1914.
Esben Slaatrem Titland
Esben S. Titland har utdannelse fra Kunst- og håndverksskolen i Oslo og Einar Granum Kunstfagskole.
Kim Gu
Mellom 1919 og 1920 var han Koreas eksilregjerings politisjef, mellom 1921 og 1922 dennes innenriksminister, fungerende statsminister i 1923 og arbeidsminister i 1924. Mellom 1927 og 1948 var han den siste president for den koreanske eksilregjeringen i Shanghai. Ved etableringen av Sør-Koreas nasjonalforsamling etter frigjøringen i 1948 ble Kim nominert til vervene som president og visepresident, men tapte mot henholdsvis Syngman Rhee og Lee Si-yeong. Han visste ikke om nominasjonene før etter avstemningene, og anså det som trekk for å sverte ham. Kim ville ikke delta i valget, ettersom han var en sterk motstander av etableringen av egne regjeringer i Nord- og Sør-Korea, og arbeidet for et forent Korea.
The Mutiny of the Elsinore (film, 1920)
Handling
Kaptein Nathaniel Somers blir drept etter at skipet hans blir angrepet av kjeltringer, og hans lojale førstestyrmann Pike lover deretter å ta vare på kapteinens sønn Dick. Pike, som er klar over at Dick har sløst bort livet sitt på fest og moro, tar han med seg om bord på et skip som ligger til havns i Helsingør og de setter seil.
Esben Slaatrem Titland
Etter flere egenproduserte fanziner debuterte han høsten 2008 med heftet Båter mot bølgene på Jippi forlag. Heftet vant Sproingprisen for beste debut det året.
The Mutiny of the Elsinore (film, 1920)
Handling
Mellaire, en av kjeltringene som var ansvarlig for kapteinens død, er også om bord. Det samme er Margaret West, som både Pike, Dick og Mellaire er romantisk interesserte i. Under en kraftig storm starter Mellaire, sammen med sin medskyldige, et mytteri.
Kim Gu
I 1949 ble Kim skutt og drept på sitt eget kontor av løytnant Ahn Doo-hee. Ahn hevdet at Kim hadde vært en sovjetisk medløper. Ahn dømt til livstid i fengsel for drapet, men president Syngman Rhee forkortet straffen til 15 år, og under Koreakrigen kom han på frifot. Det vites ikke sikkert om Ahn stod i ledtog med andre, for eksempel Kim Chang-ryong, som Ahn i ettertid hevdet hadde beordret drapet. Nedgraderte dokumenter har også påvist forbindelser mellom Ahn og nasjonalistiske grupper og amerikansk militær etterretningstjeneste. Ahn ble selv drept av en av Kim Gus tilhengere i 1996.
Det demokratiske borgerparti
Det demokratiske borgerparti (tsjekkisk: Občanská demokratická strana, ODS) er et liberalkonservativt politisk parti i Tsjekkia. Det regnes til den konservative partifamilien.
Søreuropeisk tannkarpe
Søreuropeisk tannkarpe (Aphanius fasciatus) er en fiskeart som tilhører tannkarpene.
Det demokratiske borgerparti
Kommunistregimet i Tsjekkoslovakia falt under fløyelsrevolusjonen i 1989, etter påtrykk fra demokratibevegelsen Borgerforum. Motsetninger innen Borgerforum kom snart til overflaten. Václav Klaus og andre frimarkedstilhengere brøt ut og dannet Det demokratiske borgerparti i 1991. Klaus ble Tsjekkias første statsminister etter den fredelige delingen av Tsjekkoslovakia ved utgangen av 1992. Partiet ønsket egentlig å unngå statsdelingen.
Søreuropeisk tannkarpe
Hannen har 10–15 mørke tverrbånd på kroppen. Halefinnen er gul og har ofte et mørkt, bredt bånd. Hunnen har smale, utviskede tverrbånd og grålige finner. Lengden er 5–6 cm.
Det demokratiske borgerparti
Det demokratiske borgerparti har vært utenriks- og sikkerhetspolitisk orientert mot Storbritannia og USA. Partiet har vært pådrivere for Tsjekkias NATO-medlemskap og oppfordret til å stemme for EU-medlemskap ved folkeavstemningen i 2003. Partiet er likevel motstrebende til europeisk integrasjon og har forhindret at Tsjekkia har blitt med i eurosonen. Partiets representanter i Europaparlamentet er tilsluttet Gruppen av europeiske konservative og reformatorer, som Det demokratiske borgerparti grunnla sammen med de britiske toryene.
Søreuropeisk tannkarpe
Søreuropeisk tannkarpe lever både i ferskvannssumper og i laguner og elvemunninger med brakkvann. Den er utbredt langs kystene i det sentrale og østlige middelhavsområdet østover fra Frankrike og Algerie. Den finnes på mange av øyene, men mangler på Kreta. Den har spredt seg til Bittersjøene gjennom Suezkanalen. På Den iberiske halvøy erstattes den av spansk tannkarpe og Aphanius baeticus.
Det demokratiske borgerparti
Etter en politisk skandale og påfølgende regjeringskrise i 2013 har Det demokratiske borgerparti hatt et formalisert samarbeid med partiene TOP 09 og KDU–ČSL. Samarbeidet heter på tsjekkisk Spolu, «Sammen». I 2021 kom de tilbake til regjeringsmakten, og i 2023 støttet de Petr Pavels kandidatur i presidentvalget.
Valghistorikk
Om Det demokratiske borgerparti har stilt i valgforbund med andre partier, er stemmetall for hele valgforbundet, mens mandattallet er for partiet alene.
Selfjorden (Bindal)
Selfjorden er den østligste delen av Skotnesfjorden, som er en arm av Bindalsfjorden, i Bindal kommune i Nordland. Den er 5 kilometer lang, og går fra innløpet mellom Trettneset og Klubben til Sagbotn lengst øst.
Sørsida av fjorden er bratt med høye fjell, hvorav det høyeste er Jøtulfjellet på 767 moh. Nordsida av fjorden er lavere og her ligger gården Selfjord. Selfjorden er uten veiforbindelser.
Johannes Skarprud
Johannes Skarprud (født 29. juni 1874 i Kviteseid, død 1. februar 1962) var en norsk lærer, bonde og forfatter. Han er særlig kjent for sitt dikt «Telemark» som han i 1919 vant pris for i en konkurranse om beste Telemarkssang.
Han var av bondeslekt, og gikk på folkehøgskole på Notodden. Han var engasjert i det frilyndte ungdomslagsarbeidet, og ble utnevnt til æresmedlem av ungdomslaget både i Kviteseid og Telemark. Gjennom ekteskapet med Gunnhild ble han svigersønn til forfatteren John Lie og svoger med forfatteren og forstmannen Haakon Lie. Det meste av livet var han bonde og lærer, men han arbeidet også som kontorist og handelsbetjent.
Han debuterte i 1898 med Jon Aalandslien, fortælling fra Telemarken, og skrev i alt 8 bøker. Forfatterskapet har blitt karakterisert som «skjemsame folkelivsbilete» og «å rekne for bygdedikting, og nådde ikkje ut over det, men som all god dikting av dette slaget så skriv han om truskap i kjærleiken og fedregarden».
Flere av hans tekster er gjenopptrykt i den lokalhistoriske årboka Gamalt frå Kviteseid.
My Lady’s Garter
My Lady’s Garter er en amerikansk stum mysteriefilm fra 1920, regissert av Maurice Tourneur. Filmen er basert på en roman fra 1912 av Jacques Futrelle, en britisk forfatter som omkom under Titanics forlis.
Handling
Men en av mennene som snart tar opp jakten på denne tyven blir feilaktig antatt å være «The Hawk» selv, og det oppstår snart en rekke uforutsette komplikasjoner for alle de involverte.
Hamar Volleyballklubb
Hamar Volleyballklubb (stiftet 1999) er en norsk volleyballklubb fra Hamar. Klubben har fått gjennomslag for bygging av sandvolleyballbaner på Koigen i Hamar.
Herrer
Herrelaget spiller til daglig i 2. divisjon volleyball for herrer.
Kvinner
Kvinnelaget spiller til daglig i 4. divisjon volleyball for kvinner.
Velimir Khlebnikov
Velimir Khlebnikov (russisk: Велими́р Хле́бников, psevdonym for Viktor Vladimirovitsj Khlebnikov, født 9. november 1885 i Tundutovo i guvernementet Astrakhan i Russland, død 28. juni 1922 i Santalovo i rajon Kresttsy, oblast Novgorod) var en russisk forfatter. Han var en sentral aktør i den russiske futuristbevegelsen, med ideer som virket vidt i europeisk kulturliv i tiden etter 1910.
Khlebnikov er kjent for dikt som «Trolling gjennom lått», «Bobeobi sang leppene», «Gresshoppen» (alle 1908-09), «Slangetoget» (1910), prologen til futuristoperaen Seier over sola (1913), dramatiske verk som «Dødens feilsteg» (1915), prosaarbeidet «Ka» (1915), og den såkalte ‘superfortellingen’ (сверхповесть) «Zangezi», et slags ekstatisk skuespill, delvis forfattet i kunstspråket zaum.
Khlebnikov skrev futurologiske essays om slike ting som den mulige framveksten av massekommunikasjon («Radioen fra fremtiden») og samferdsel og hus («Oss selv og bygningene våre»). Han skildret en verden der folk lever og reiser rundt i flyttbare glassterninger som kan tilpasse seg skyskraperlignende rammeverk, og der all kunnskap kan spres ut over menneskeverdenen gjennom radio og automatisk fremvises på gigantiske boklignende skjermer på gatehjørnene.
I sine senere år ble Khlebnikov opptatt av slavisk mytologi og pytagoreisk numerologi, og dro opp lange «Skjebnesplakater» der han løste opp historiske tidsrom og datoer og lot dem inngå i samspill med tallene 2 og 3.
Khlebnikov døde av slag mens han besøkte vennen Pjotr Mituritsj nær Kresttsy.
Den mystiske meningen i lotussūtraen
Den mystiske meningen i lotussūtraen (tradisjonell kinesisk: 妙法蓮華經玄義, pinyin: miàofǎ liánhuá jīng xuányì, koreansk: 묘법연화경현의, hangul: myobŏp yŏnhwa kyŏng hyŏnŭi, japansk: myōhō renge kyō gengi, katakana: ミョウホウレンゲキョウゲンギ, vietnamesisk: diệu pháp liên hoa kinh huyền nghĩa, noen ganger gjengitt under den forkortede tittel 法華玄義, pinyin: fǎhuā xuányì, koreansk: 법화현의, hangul: pŏphwa hyŏn'ŭi, japansk: hokke gengi, katakana: ホッケゲンギ, vietnamesisk: pháp hoa huyền nghĩa ) er et av de tre store verkene til Zhìyǐ (538–597), grunnleggeren av den kinesiske buddhistiske retningen Tiāntái. De to andre store verkene er Ord og fraser i lotussūtraen og Mohe zhiguan. Verket var opprinnelig en serie foredrag som ble holdt i året 593 e. Kr. ved tempelet Yy-ch'yan-ssu i Jinzhou i det nordvestlige Kina. Zhāngān (også kalt Guàndǐng, 561–632), som var en elev av Zhìyǐ og som senere ble den fjerde patriarken av Tiāntái, skrev ned og samlet innholdet i 20 bokruller.
Teksten bygger på det premiss at tittelen på lotussūtraen er essensen av hele lotussūtraens lære. Denne tittelen ble gitt en overordentlig betydning innenfor Tiāntái, og dannet grunnlaget for en religiøs messing og en rytmisk chanting. Den kinesiske tittelen er miàofǎ liánhuā jīng (妙法蓮華經), sūtraen om den hvite lotusblomstens gode lov. Den japanske buddhisten Nichiren (1222–1282) adopterte denne praksis i form av Daimoku – messingen av mantraene Nam(u) Myōhō Renge Kyō.
Verket er en systematisk analyse av tittelen på lotussutraen.
Adiaphorus
Adiaphorus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).
Utseende
Middelsstore, slanke, blanke, brunlige smellere. Antennene er tynne. Pronotum er forholdsvis smalt, trapesformet, bakhjørnene litt trukket ut bakover. Dekkvingene har tydelige punktstriper.
Utbredelse
Arten lever i Asia inkludert India.
Scala kino
Scala kino var en kino som lå i Stortingsgata 28 i Oslo. Den opererte med en sal. Den lå i samme bygg som Saga kino. Da Scala Kino avsluttet sitt leieforhold i 1972 ble kinosalen leiet ut til Statens Teaterskole mens inngangspartiet ble innredet til kontorer for gårdseieren Odd Fellow, Storlogen og gårdsselskapet. Kinosalen ble senere innredet til kontor og leiet ut til “Advokatene i Scala”. Da disse flyttet ut i 1994 ble lokalene overtatt av Det norske Rebekkaråd.
Celaenorrhinus
Celaenorrhinus er en artsrik slekt av tropiske sommerfugler som tilhører familien smygere (Hesperiidae). Det er beskrevet over 100 arter.
Utseende
Middelsstore til store (vingespenn 40-65 millimeter), kontrastrikt fargede smygere. Vingenes grunnfarge er brunsvart, med store, hvite, gule eller oransje flekker.
Utbredelse
De fleste av artene lever i Afrika, men det er også en del arter i tropiske områder av Asia (øst til Sulawesi) og i Mellom- og Sør-Amerika.
Systematisk inndeling
Inndelingen følger Brower & Warren (2007). Slekten er kanskje ikke monofyletisk.
Evy Poppe
Evy Poppe (født 2. mars 2004 i Gent) er en snøbrettkjører fra Belgia. Hun deltok i slopestyle under Vinter-OL 2022 i Beijing, der hun kom på 14.-plass. Hun vant slopestyle under Junior-VM i snøbrett 2021 og under Vinter-OL for ungdom 2020.
Idrettskarriere
Poppe debuterte i Europacupen i snøbrett 2017/18 i november 2017, med en andreplass, og hun kom på 13.-plass i slopestyle totalt i europacupen denne sesongen. Neste sesong vant hun big air i ett av rennene i Europacupen i snøbrett 2018/19, og kom på sjetteplass i big air europacupen.
Mikko Niskanen
Biografi
Miko Niskanen startet sin karriere som skuespiller i en rekke filmer på 1950 og 1960-tallet (Den Ukjente Soldat (orig : Tuntematon Sotilas) for eksempel.), og han fortsatte ofte med å spille i sine egne filmer når han begynte å regissere dem selv.
Hans mest kjente verk er Gutter (Orig : Pojat) og Åtte Dødelige Skudd (orig : Kahdeksan surmanluotia). Gutter ble filmet i 1962. Med den klassiske fortellerteknikken som denne filmen fører, samt den gråtonede billedkomposisjonen så minner den mer om sen 40-talls film som f.eks Främmande hamn av Hampe Faustman. Den omhandler skjebnen til en guttegjeng i Nord-Finland i krigens siste dager. Gutter viser til ett avansert og velutviklet filmspråk for å være en debutfilm. Det skal nevnes at Niskanen hadde studert 4 år (mellom 1954 – 1958) ved VGIK, filmskolen i Moskva, under lærere som f.eks Juli Raizman. Dette har påvirket Niskanens regi av Gutter som bærer preg av russisk cinematografi.
Åtte Dødelige Skudd, ble utgitt i 1972, og er et mesterverk i finsk filmhistorie. Her spiller Niskanen en av hovedrollene, samt fører regien. Filmen er basert på en ekte hendelse, hvor Tauno Veikko Pasanen skjøt og drepte 4 politimenn i det lille tettstedet Säkkärämäki i 1969. Miljøet i filmen er relativt selvopplevd for Niskanen, som vokste opp i det samme området i Finland. Åtte Dødelige Skudd er lagt i en hverdagslig kontekst, og fører en utpreget sosialrealistisk stil.
Evy Poppe
Idrettskarriere
Under Junior-VM i snøbrett 2019 kom hun på tredjeplass i big air og fjerdeplass i slopestyle, og hun deltok i Vinter-OL for ungdom 2020 i Lausanne, der hun vant slopestyle og kom på tiendeplass i big air. Hun deltok i VM i freestyle og snøbrett 2021, og kom der på 23.-plass i slopestyle. Hun deltok også i Junior-VM i snøbrett 2021, der hun fikk bronse i big air.
Hun kom på fjerdeplass i europacupen 2020/21, i Slopestype & Big Air. Hun kom på 65.-plass sammenlagt i verdenscupen 2020/21.
Under Vinter-OL 2022 kom hun på 14.-plass i slopestyle, som eneste deltaker fra Belgia.
EU-nummer
EU-nummeret er en betegnelse på et unikt syv-sifret identifikasjonstall som Europakommisjonen forvalter på vegne av Den europeiske union, EU. Den er i bruk i overstatlig registrering og regulering av omsetning og bruk av visse substanser gjennom det felleseuropeiske rammeverket for kjemikalielovgivning («REACH»). Tallet har formen xxx-xxx-x.
Khalid Muneer
Khalid Muneer Mazeed (født 24. februar 1998) er en qatarsk fotballspiller som spiller for Al-Wakrah SC.
Kristen kommunisme
Kristen kommunisme er en form for religiøs kommunisme basert på kristendommen. Det er en teologisk og politisk teori basert på at læresetningene til Jesus Kristus oppfordrer kristne til å støtte opp om kommunisme som det ideale sosiale system. Det er ikke noe universell enighet om den eksakte datoen kristen kommunisme ble grunnlagt, men mange kristne kommunister påstår at det finnes beviser i bibelen som viser at de første kristne, inkludert apostlene, etablerte deres egne små kommunistiske samfunn i årene etter Jesus sinn død og oppstandelse. På grunnlag av dette mener mange av talspersonene for kristen kommunisme at de lærte det av Jesus og ble praktisert av apostlene.
Khalid Muneer
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Kristen kommunisme
Kristen kommunisme kan bli sett på som en radikal form for kristen sosialisme. Kristne kommunister er enige eller ikke enige med flere deler av marxismen. De er generelt ikke enige med de antireligiøse synspunktene til sekulære marxister, men de er enige i mange av de økonomiske og eksistensielle aspektene av marxistisk teori. Blant annet er de enige om at kapitalismen utnytter arbeiderklassen ved å generere overskudd i form av profitt fra deres arbeidskraft og at arbeiderlønningene er et slags verktøy som skaper menneskelig fremmedgjøring som fremmer vilkårlig og urettferdig autoritet. I likhet med marxistene mener de også at kapitalismen oppmuntrer de negative aspektene ved den menneskelige naturen ved å fortrenge verdier som barmhjertighet, godhet, rettferdighet og medmenneskelighet til fordel for grådighet, egoisme og blinde ambisjoner.
Målet deres er å erstatte kapitalisme med sosialisme som etterhvert skulle bli etterfulgt av kommunisme. Kristen kommunismen er uenig med marxistene (spesielt leninistene) om hvordan et sosialistisk eller kommunistisk samfunn skal bli organisert. Den kristne kommunismen ble utviklet uavhengig av marxismen, og de fleste kristne kommunister deler konklusjonen, men ikke de underliggende premissene til marxistisk kommunisme.
Porta Raudusculana
Porta Raudusculana var en antikk byport i den servianske mur i Roma.
The Mysterious Princess
The Mysterious Princess (italiensk: Principessa misteriosa) er en italiensk-amerikansk drama-stumfilm fra 1920 regissert av Herbert Brenon og med Marie Doro i hovedrollen.
Porta Raudusculana
Slik portene nevnesetter hverandre av Marcus Terentius Varro fulgte porta Raudusculana umiddebart på porta Naevia. Den turde dermed å være å stedfeste til den østlige del av Aventinen. For dette taler et inskriftsfunn som belegger at den historiske Regio XII hadde en vicus portae R(a)udusculanae. Denne vicus var formodentig en forlengelse av vicus piscinae Publicae, slik at porten turde ha stått omtrent der hvor den moderne Viale Aventino og Via di San Saba møtes. Dagens Piazza Albania, som ligger på dette stedet, ble frem til 1940 kalt Piazza Raudusculana.
Det foreligger forskjellige overleveringer om navnet. Ifølge Varro hadde porten dette nacnet fordi den var av bronse. Ifølge Sextus Pompeius Festus skyldtes navnet enten byggverkets rue og ubearbeidede fremtoning, eller, som hos Varro, på anvendelsen av bronse. En avvikende forklaringer er overlevert av Valerius Maximus. Ifølge denne hadde porten et bilde med bronsehorn, til minne om den legendariske pretor Marcus Genucius Cipus fra republikkens tider - det vokste horn ut av hans panne mens han vendte tilbake til Roma og nærmet seg byporten etter et seierrikt felttog. Augurene tolket dette som et forvarsel om hans kongeverdighet som hanville få når han trådte inn i byen. For å slippe dette sørget han for å få senatet til å forvise ham fra Roma. Ham til ære ble hans bilde med to horn anbragt på porten, som derfor bærer hans tilnavn ,den bronsede.
Selv om legenden turde være gammel nok til å passe med murens historie, synes det vel så sannsynlig at navnet syldes at den ble kledt med bronseplater.
Daniel Sliper
Mats Daniel Sliper (født Mats Daniel Jönsson, 23. april 1987 i Svalöv) er en svensk fotballspiller som spiller for IK Frej.
Ruja Ignatova
Ruja Ignatova (født 30. mai 1980) er en bulgarsk forretningskvinne dømt for bedrageri og senere etterforsket for flere nye tilfeller av økonomisk kriminalitet.
Daniel Sliper
Sliper har tidligere spilt for Malmö FF i Allsvenskan.
Ruja Ignatova
Bakgrunn
Ignatova er utdannet ved Universitetet i Konstanz i Tyskland, samt ved University of Oxford i England hvor hun tok ph.d. i rettsvitenskap. Hun har etter fullført utdannelse arbeidet for blant andre McKinsey & Company.
Daniel Sliper
Landslagsspill
Sliper har spilt aldersbestemt landslagsfotball for henholdsvis Sveriges U17-lag og Sveriges U19-lag.
Ruja Ignatova
Økonomisk kriminalitet
I 2010 kjøpte Ignatova sammen med sin far Plamen Ignatov den tyske fabrikken Gusswerk Waltenhofen, og hun gikk inn i rollen som direktør for selskapet. I 2012 ble selskapet slått konkurs og fabrikken stengt. I etterkant ble det avslørt at den bulgarske familien systematisk hadde tappet selskapet for verdier før de lot det gå konkurs. Både Ignatova og hennes far erklærte seg skyldige etter tiltalen om bounndragelse, bankbedrageri og ulovlig regnskapsføring, og hun ble idømt en betinget fengselsstraff på ett år og to måneder, samt en bot. I 2014 kom Ignatova i kontakt med svenske Sebastian Greenwood og etter hvert også norske Jarle Thorsen. Begge hadde vært sentrale i oppbyggingen og utbredelsen av pyramidespillet Enigro. Sammen med John Ng hadde de i 2013 etablert konseptet BigCoin som skulle være en kombinasjon av kryptovaluta og nettverksmarkedsføring (MLM). Konseptet klarte å tiltrekke seg investorer som tilsammen spyttet inn 50 millioner dollar, men etter ett år hadde tilstrømmingen av nye investorer stoppet opp, og alt kollapset.
Erfaringene fra BigCoin ble brukt til å planlegge et helt nytt konsept som ble lansert som OneCoin i 2014, denne gangen med Ignatova som frontfigur. Konseptet har blitt omtalt som et av historiens største bedragerier. I tre år figurerte hun som selskapets øverste leder frem til hun høsten 2017 plutselig forsvant fra offentligheten. Ifølge vitneforklaringer fra amerikansk rett skal hun ha møtt russisktalende personer på flyplassen i Athen og deretter blitt borte.
Etter dette fikk hennes bror Konstantin Ignatov en mer aktiv rolle i OneCoin frem til han i 2019 ble arrestert under en reise til USA. Senere ble også Sebastian Greenwood utlevert til USA etter tidligere å ha blitt arrestert i Thailand. I tillegg til disse to ble advokaten Marc Scott anholdt og siktet for hvitvasking av flere hundre millioner dollar på oppdrag fra OneCoin. Konstantiv Ignatov ble tiltalt for bedrageri, det samme ble Ruja Ignatova selv om hun ikke var blitt arrestert. Ignatov inngikk sommeren 2020 en avtale som innebar at han vitnet mot sin søster mot at han ble utelatt fra et gruppesøksmål mot selskapet. I 2022 ble Ignatova etterlyst internasjonalt gjennom Interpol. I etterlysningen ble hun omtalt som hjernen bak gigantbedrageriet, og estimert et omfang på 150 milliarder kroner. Like etter ble hun satt på FBIs liste over de ti mest ettersøkte personer.
I februar 2023 ble det publisert at det i et etterforskningsdokument var blitt notert påstander fra et vitneavhør om at Ignatova var blitt myrdet i 2018 ombord i en yatch og dumpet i Det joniske hav. Bak drapet skal angivelig den bulgarske narkotikahandleren Christoforos Amanatidis ha stått. Påstandene har blitt betvilt ettersom det i 2021 dukket opp tegn til at Ignatova skal ha satt seg motverge mot at hennes leilighet i London ble tvangssolgt.
BBC-podkast (2019)
Høsten 2019 publiserte BBC en podcast på åtte episoder hvor de forsøkte å finne ut hvor Ruja Ignatova hadde blitt av, men uten å klare å spore henne opp. Serien fikk svært mange lyttere, noe som medførte at den også er blitt planlagt produsert som TV-serie.
I 2022 fikk BBC tips som pekte mot Dubai, og journalistene klarte å spore en stor eiendom der til Ignatovas forretningspartner Sebastian Greenwood.
Harald Meltzer
Harald Meltzer (født 7. mars 1814 i Bergen, død 27. juli 1862 i Oslo) var en norsk politiembetsmann og forfatter. Han var sønn av eidsvollsmannen Frederik Meltzer.
Meltzer tok juridisk embetseksamen i 1841 og fikk arbeid som kopist i Justisdepartementet. Han ble politifullmektig i 1849, og i 1853 ble han utnevnt til politiadjutant. I løpet av sitt virke, skrev han en mengde notiser fra politiets hverdag. Han skildret «ofte utilslørt, uten pekefinger og uten å være fordømmende» og «nesten alltid med en varm, menneskelig eller medmenneskelig snert.» Notisene ble publisert i Christiania-Posten og senere i tobindsverket Smaabilleder af folkelivet. Med disse notisene skapte han en ny sjanger, han satte ord på ting det ikke var vanlig å snakke om.
Meltzer skrev også en serie notiser om Ole Høilands Liv og Levnet.
Meltzer døde i 1862 av tyfus.
Alvar Aalto-medaljen
Alvar Aalto-medaljen er en arkitekturpris som ble etablert av Finlands arkitekturmuseum og Finlands arkitektforening (SAFA) i. Prisen er oppkalt etter Alvar Aalto og deles ut rundt hvert femte år til personer som kan vise til særlig betydelige resultater innen kreativ arkitektur.
Medaljen er tegnet av Alvar Aalto.
Calidrini
Calidrini er et tribus i underfamilien Calidrinae, som sammen med fire andre underfamilier utgjør snipefamilien (Scolopacidae). Tribuset inkluderer to slekter, med tilsammen 28 arter, hvorav ei slekt med 24 og ei med kun fire arter.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Bluesprints
Bluesprints er et musikkalbum med Aunt Mary, utgitt i 1992.
Almoez Ali
Almoez Ali Zainalabedeen Mohamed Abdulla (født 19. august 1996) er en qatarsk fotballspiller som spiller for Al-Duhail SC.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Nicola Zalewski
Nicola Zalewski (født 23. januar 2002) er en polsk fotballspiller som spiller for den italienske klubben.
Landslaget
Zalewski ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Ma Zhaoxu
Ma Zhaoxu (forenklet kinesisk: 马朝旭; tradisjonell kinesisk: 馬朝旭; pinyin: Mǎ Zhāoxù, født september 1963) er Folkerepublikken Kinas nåværende ambassadør i Australia. Han var tidligere talsmann for Folkerepublikken Kinas utenriksministerium såvel som generaldirektør for landets informasjonsdepartement.
Lille Jensen drar til Mandalay
Teksten til sangen er inspirert av Rudyard Kiplings dikt Mandalay. Diktet sto først på trykk i 1890 og ble tonesatt av Oley Speaks i 1907. Det ble senere gjendiktet på dansk av Kai Friis Møller og fikk ny melodi av Erling Winkel, og den versjonen ble spilt inn på plate i Norge av blant andre Julius Hougen.
Lille Jensen drar til Mandalay var i utgangspunktet en tekst som Reidar Anthonsen skrev til radioprogrammet Søndagsposten med tittelen «Stakkars lille Jensen». Otto Nielsen foreslo å omskrive og utvide teksten, og gjøre den om til en sangsketsj. Resultatet ble en halvmelankolsk sang som var supplert med korte snakkepartier foran flere av versene. I tillegg til at den ble framført i programmet, ble den også utgitt som B-side på en singel der julesangparodien Julekveld i skogen var A-side.
Sangen
Sangen forteller om Jensen, som hadde forsovet seg og kommet for sent på kontoret for aller første gang, og fått grov kjeft av sjefen. Ettermiddagen før hadde han som vanlig vært sist i trikkekøen hjem og ikke kommet med. En plakat i et vindu i et reisebyrå fikk ham til å drømme seg bort, og han tumlet inn på en restaurant der han bestilte glass på glass og «nok en halv El Rey» (sigar) og lot tankene seile.
Han drømte om burmapiken Supiyawlat, som hadde samme navn som Thibaws dronning bar. Jensen seilte ut på det store havet, og Supiyawlat tok ham med til Mandalay. Men til sist våknet han, langt på dag, med tømmermenn i sin egen seng.