cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den nye statskirkeordningen (2008)
Det som ikke endres med kirkeforliket
Kilde: ABC nyheter
Kritiske reaksjoner
Generalsekretær i Indremisjonsforbundet, Karl Johan Hallaråker, stilte seg skeptisk til kirkeforliket og i særdeleshet til at bispeutnevnelsene i fremtiden skulle avgjøres av folket i demokratiske valg. Han uttalte til NTB at «I dag har vi politikernes ansvarlige linje, selv om den er kontroversiell. Nå blir den byttet ut med folkets lunefulle innfall gjennom direkte valg». Han uttalte videre at «jeg ønsker ikke at staten skal ha ansvaret for bispeutnevnelser, men sier at folket ikke er bedre. Vi trenger en nødvendig sil for å beholde læregrunnlaget. I dag har vi indirekte valg til bispedømmerådene. Framtidige bispevalg bør også skje gjennom en slik filtrering». Han uttrykte også en frykt for at Norge skulle få en politisert kirke.
Reaksjonene fra Senterungdommen var særlig sterke der deres leder, Christina Ramsøy, uttalte at «At Senterpartiet ikke er tøffe nok til å stå på sitt standpunkt i denne saken, er veldig trist. Det er vår generasjon som fort kan oppleve en tid med en helt annen kirke enn den folkekirken vi kjenner i dag». Hun uttalte videre at «Den løsningen Senterpartiet er med på i dag, er ikke i tråd med Senterpartiets program og er ikke i tråd med flertallet i folket».
Mr. Tiltakslysten
'''«Mr. Tiltakslysten»' er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt august 1989 på Sundes musikkalbum Kjekt å ha''. Sangen ble innspilt i Nashville.
Teksten handler om en mann som mest av alt liker å drive dank. Sunde har ellers lånt en melodi-strofe fra barnesangen «Fløy en liten blåfugl» samt rockesangen «Yes Sir, That's My Baby». Tittelen er sannsynligvis et ordspill på at man snart MISTER tiltakslysten; mens i stedet blir det stavet Mr. (som er engelsk for Herr).
Ud og ind igjen
Ud og ind igjen (originaltittel: In Again, Out Again) er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1917 regissert av John Emerson, med Douglas Fairbanks og Arline Pretty i hovedrollene.
Handling
Redaktøren for «Clarion» sender sin flinkeste reporter for å undersøke forholdene ved et statlig drevet psykiatrisk sykehus. Men dette mislykkes, og oppdraget blir i stedet gitt til en yngre journalist. Den unge mannen later som han er sinnssyk, og blir snart innlagt på ved institusjonen. Han forelsker seg snart i vaktmesterens niese, selv om han beklager det faktum at hun er svaksinnet.
Armbåndsuret og lommeboken hans blir tatt fra ham, og han får lov til å streife rundt på eiendommen sammen med de andre innsatte. Men kort tid senere bestemmer han seg for å stikke av. Han blir forfulgt av vaktene fra sykehuset frem til avisens kontor, hvor redaktøren hans forsøker å beskytte ham.
Albert Leo Schlageter
Bakgrunn
Schlageter ble født i Schönau i Wiesental i Baden, som ett av elleve barn i en katolsk bondefamilie. I Schönau gikk han på Bürgerschule, deretter fikk han i Freiburg im Breisgau på det humanistikhe Berthold-Gymnasium og så på det humanistiske gymnasium i Konstanz. Han ønsket å bli katolsk prest, og i gymnastiden bodde han i de erkebiskoppelige konvikter i Freiburg henholdsvis Konstanz.
Første verdenskrig
Etter utbruddet av første verdenskrig tok han Notabitur (nødartium) og meldte seg frivillig til hæren. Under krigen deltok han i en rekke slag, blant annet Flandernslaget i 1915, slaget ved Somme i 1916 og slaget ved Verdun. Etter befordring til løytnant deltok han i det tredje Flandernslaget i 1917.
Æresbevisninger under nazitiden
Schlageter ble regnet som en folkehelt, og i 1931 ble det reist et monument til hans ære. Dette ble fjernet etter andre verdenskrig. Nasjonalsosialistene trykket ham raskt til sitt bryst som et perfekt eksempel på «det nye menneske». Adolf Hitler sa da han fikk høre om henrettelsen at «det tyske folk er ikke verdig et slikt offer». Rossbach-gruppen, en av frikorpsenhetene, bestemte seg for å hevne hans død, og en gruppe som antagelig besto av blant andre Martin Bormann og Rudolf Franz Höss drepte Walter Kadow, som skal ha vært angiveren som meldte Schlageter til de franske myndighetene.
Hans brev ble utgitt i bokform under det nasjonalsosialistiske regimet, og Hanns Jolst skrev et drama om hans liv som ble oppført på scener over hele Tyskland. Selskipet «Alfred Leo Schlageter» var oppkalt etter ham. Det ble sjøsatt i 1937, og beslaglagt etter andre verdenskrig og gitt til Brasil, hvor det ble omdøpt til «Guanabara». I 1961 ble det kjøpt av den portugisiske marinen, hvor det fortsatt seiler som skoleskip under navnet «Sagres II».
Martadalselva
Martadalselva (også kalt Storelva, nordsamisk: Leađđojohka, historisk også Læđđujåkka) er ei elv i Lebesby kommune i Finnmark. Den har utspring på fjellvidda Gikšduottar og renner i hovedsakelig nordlig retning til munningen i Bekkarfjorden. Elva er 10,6 kilometer lang.
Dolichoplia
Dolichoplia er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.
Utbredelse
Slekten er endemisk for Madagaskar, Komorene og omkringliggende øyer (Maskarenene).
Nasa Hataoka
Nasa Hataoka (født 13. januar 1999) er en japansk golfspiller.
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 9.
Trizogeniates aphilus
Trizogeniates aphilus er en bille som hører til underfamilien praktskarabider (Rutelinae) i den store familien skarabider (Scarabaeidae).
Utbredelse
Billen finnes i den neotropiske faunaregionen, nærmere bestemt i Peru.
M-LOK
M-LOK er en type montasje som blant annet brukes på skjefter til skytevåpen. M-LOK har noen likheter med picatinnyskinnen og den eldre UIT-skinnen. M-LOK står for Modular Lock og er utviklet og patentert av Magpul Industries som gratis lisensierer bruk av systemet til industripartnere.
I likhet med UIT-skinnen gir M-LOK mulighet for å montere tilbehør i hulspor. Da M-LOK ble lansert i 2007 ble den markedsført som en konkurrent til KeyMod, og begge disse har vært kandidater til å erstatte picatinnyskinnen på enkelte områder. I forhold til picatinny gir både M-LOK og KeyMod mulighet for å ha et slankere og lettere forskjefte med bedre lufting.
M-LOK-systemet kan sees på som en videreutvikling av Magpuls MOE-system (Magpul Originalt Equipment), men de to er ikke kompatible.
Lisensiering
M-LOK er gratis lisensiert, men ikke en åpen standard. Dette innebærer at produsenter må anskaffe en lisens fra Magpul før de markedsfører produkter som følger M-LOK standarden. Magpul hevder at dette gir dem mer kontroll for å sikre at alle M-LOK produkter blir laget i henhold til spesifikasjonene, og på denne måten sikrer kompatibilitet. Deltakelse i M-LOK-programmet er åpent for alle interesserte produsenter.
Spesifikasjoner for M-LOK-sporet
Dimensjonene til sporet brukt på forskjefter er fritt tilgjengelig på internett. Sporene har 20 mm lengdeintervaller, og tilbehør kan monteres enten i ett enkelt spor eller mellom to spor, hvilket gjør det mulig å justere plasseringen av tilbehør i mindre intervaller. Selve sporene er ca. 32 mm lange, 7 mm brede og har 8 mm avstand fra hverandre. Radiusen til hjørnene er ca 2,38 mm.
Spesifikasjoner for festeskruer og tilbehør
T-mutteren har ulike spesifikasjoner for tiltrekkingsmomentet avhengig av materialet til utstyret og forskjeftet:
Festeskruene brukt av amerikanske produsenter har ofte UNC-gjenger av typen #8-32 eller #10-24, som henholdsvis tilsvarer diametre og gjengestigninger på 4,2 × 0,794 mm og 4,8 × 1,058 mm uttrykt ved metrisk betegnelse. Mye av M-LOK utstyr produsert internasjonalt bruker i stedet enten vanlige M4 eller M5 metriske gjenger (M4 × 0,7 og M5 × 0,8) for å redusere omkostningene.
Verktøy som kreves for montering spørs både på gjengetypen og skruehodet. Sekskantnøkler er mye brukt på M-LOK utstyr. Metriske og tommenøkler er imidlertid generelt ikke kompatible, og det er mulig å skade både verktøyet og skruen dersom man bruker et verktøy som er for lite for skruen, som for eksempel kan skje hvis man bruker et tommeverktøy på en metrisk skrue eller omvendt. Et unntak fra dette er 4 mm nøkler, som nesten nøyaktig tilsvarer tommestørrelsen som tommer (3,97 mm).
Finitt verb
Et finitt verb eller finitt er et verb som er bøyd i person, modus, tempus, eller en blanding av slike grammatiske kategorier. Finitte verb kan stå alene som verbal i en setning. Det motsatte av et finitt verb er et infinitt verb.
Edgar Hilsenrath
Edgar Hilsenrath (født 2. april 1926 i Leipzig, død 30. desember 2018 i Wittlich i Rheinland-Pfalz) var en tysk jødisk forfatter som er best kjent for romanene Nacht, Der Nazi und der Friseur og Das Märchen vom letzten Gedanken. Han har fått flere litterære utmerkelser.
Bakgrunn
Edgar Hilsenraths far var en jødisk handelsmann. Han ble født i Leipzig, men vokste opp i Halle an der Saale. Før Krystallnatten i november 1938 flyktet han med sin mor og yngre bror til mormor og morfar i Sereth i Bukovina i Romania. Planen var at hans far skulle komme etter, men etter krigsutbruddet var det umulig, og faren flyktet til Frankrike, der han overlevde krigen.
I 1941 ble Edgar, hans bror og mor likesom all slekt og venner fra Sereth deportert til den rumenske ghettoen i Mogilov-Podelsk (nå i dagens Ukraina). Etter at de russiskle styrker befridde ghettoen i mars 1944 vandret han til fots tilbake mot Sereth og derifra videre til Czernowitz. Med hjelp av organisasjonen Ben-Gurion lyktes han med hjelp av lånte pass å ta seg til Palestina sammen med andre jødiske overlevende. Ikke bare på veien til, meg også i, Palestina, ble han flere ganger fengslet, men hver gang bare for en kort tid.
Forfatter
I begynnelsen av 1950-tallet emigrerte han med hele familien til New York City. Der slo han seg frem med vekslende jobber och skrev samtidig sin første roman Nacht. Publikasjonen av hans første roman møtte mange hindre, ettersom forlagssjefen, på grunn av avvikende synspunkter, motsatte seg offentliggjøringen. Neste roman, Der Nazi und der Friseur, innebar hans litterære gjennombruddd i Tyskland og hele verden. Romanen skrev han i München der han bodde for en tid. I 1975 vendte Hilsenrath tilbake til Tyskland, ettersom han ville ha nærhet til det tyske språk. Fra 1975 bodde han i Berlin.
Verk
Etter debutromanen Nacht, der Hilsenrath skildrer sitt liv som overlevende i ghettoen ekstremt realistisk, gjenkommer Hilsenrath alltid til utryddelsestemaet uten å direktr anklage, og beskriver aldri angriperes eller offers rolle i bare svarthvitt. Snarere er hans mål å skrive for at man ikke skal glemme.
Nacht er en naturalistisk roman, men i sine senere verker benytter Hilsenrath ekspressive stiler som satire, grotesk eller legende. Det tyske nyhetsmagasinet Der Spiegel har beskrevet hans roman, Der Nazi und der Friseur, som «en satire over jødene og SS. ... Grotesk, bisarr og iblany grusomt lakonisk, en fortelling om mørke tider med svart humor.» Romanen, som ble skrevet 1968-69, utkom i Vest-Tyskland seks år etter den fremgangsrike publiseringen av den engelske oversettelse i USA i 1971, The Nazi and the Barber, a Tale of Vengeance. Etter at mer enn 60 tyske forlag hadde takket nei til manuset, utkom den til slutt i august 1977 på det lille forlaget Helmut Braun i Köln. Den første utgivelsen på 10 000 eksemplar ble raskt utsolgt. To opplag fulgte raskt på. Romanen ble anmeldt av blant annet Heinrich Böll i avisen Die Zeit og reaksjonen var svært positiv. Siden bda ble det solgt mer enn 250 000 eksemplarer i Tyskland. Boken kom ut i 22 land og på 16 språk.
Hilsenrath mottok Alfred Döblinprisen for romanen Das Märchen vom letzten Gedanken, dtr han skaper klarhet om sambandet mellom hukommelse og historieskrivning. Ved å beskrive utruddelsen av armenerne og sidestille den med jødeutryddelsen fordømmer han enhver form for folkeutryddelse og maner til ikke å glemme. Ved å velge eventyrformen behandles fornektelsen sarkastisk, men samtidig fortelles en historie som ikke lengre har øyenvitner.
I mange av Hilsenraths romaner finnes tydelige selvbiografiske trekk, som imidlertid ofte forvandles til fiksjon. Den antaglig minst selvbiografiske romanen er Die Abenteur des Ruben Jablonski, som utkom i 1997.
Transaksjonsanalyse
Transaksjonsanalyse, TA, er en teori som omfatter både
Den kanadiske psykologen Eric Berne (1910 – 1970) utviklet TA-teorien på 1950-tallet ut i fra sin iakttagelse av sine klienter som typiske barn, foreldre eller voksne. Han skrev om dette i boken Games People Play.
Oversikt over TA
Transaksjonsanalyse er en teori om personlighet og en systematisk psykoterapi for personlig vekst og personlig utvikling.
Superlativ
Superlativ er den formen et adjektiv eller et adverb tar for å uttrykke at noe har en egenskap i større grad enn alt annet det sammenlignes med. Hvis man for eksempel sammenligner alderen til flere personer, er den som har den høyeste alderen den eldste, og den som har den laveste alderen den yngste.
På norsk dannes superlativ vanligvis ved å legge til endelsen -est. Et eksempel er adjektivet grønn, som har superlativsformen grønnest. Det forekommer også uregelrette superlativsformer, for eksempel for adjektivet god, som har superlativsformen best.
I noen språk, som spansk, fransk og italiensk, fins det to forskjellige superlativsformer: komparativ superlativ og absolutt superlativ. Komparativ superlativ er det samme som superlativ på norsk, mens absolutt superlativ indikerer en veldig høy grad av en egenskap (omtrent som norsk kjempestor).
De to andre formene i gradbøyninga av adjektiv og adverb er positiv og komparativ.
Apollo Computer
Apollo Computer Inc. er et tidligere amerikansk IT-selskap som ble grunnlagt i 1980 i Chelmsford, Massachusetts av William Poduska. Selskapet er bl.a. kjent for utviklingen av arbeidsstasjonen Apollo/Domain i 1980-årene. Sammen med Symbolics og Sun Microsystems var Apollo Computer Inc. en av de første produsenter av grafiske arbeidsstasjoner på 1980-tallet. Selskapet produserte også mye av deres egen maskinvare og programvare.
Apollo Computer Inc. ble i 1989 oppkjøpt av Hewlett-Packard for US$476 millioner i 1989, og nedla gradvis sin virksomhet fra 1990 til 1997.
Nytt maktparti
Partiet kom ut av solsikkebevegelsen i 2014, og er talsmann for menneskerettigheter, borgerlige og politiske friheter, som samt normalisering av Taiwans stat/taiwansk nasjonalisme.
Otto Liebe
Carl Julius Otto Liebe (1860–1929) var en dansk jurist og statsminister fra 30. mars 1920 til 5. april 1920. Otto Liebe var sønn av Anna Sophy f. Pedersen og Carl Christian Vilhelm Liebe. Han var en fremtredende jurist og fikk også selv en juridisk utdannelse. Han ble advokat i 1889 og var innehaver av en av landets største og fremste advokatvirksomheter, som bl.a. hadde kongehuset som sine klienter. Han ble i 1910 formann for Dansk Sagførerforening (Dansk sakførerforening) og var en spesielt fremragende prosedør.
Da kong Christian X i 1920 fremkalte Påskekrisen på grunn av uenighet om det sønderjyske spørsmålet om å avskjedige den radikale Regjeringen Zahle uten om Folketinget, utnevnte kongen med en gang den 29. mars en ny regjering med Otto Liebe som statsminister med et krav om at det så fort som mulig skulle utskrives et folketingsvalg. Liebe og hans ministre tilhørte av politisk oppfattelse høyrefløyen, men de var ikke politikere selv. De fikk dog raskt erkjenne at de nå hadde blitt politikere, og at de hadde havnet i en høyspent, politisk situasjon hvor kreftene de ikke hadde makt over, plutselig truet hele samfunnsordenen med kongemakten i spissen. Det ble snakket om at kongen hadde begått statskupp, og storstreik ble en nærliggende trussel. Kongen ble nervøs, og allerede påskedagen den 4. april avsatte han Liebe og utnevnte i stedet et upolitisk forretningsministerium med overformynder M.P. Friis som statsminister.
Ministeriet Liebe ble på denne måten det kortest sittende ministerium i dansk parlamentarisk historie. Otto Liebe blandet seg ikke lenger mer i politikk etter dette.
Supercupa Moldovei
Supercupa Moldovei er den moldovske supercupen i fotball. Den ble første gang arrangert i 2003. Kampen blir spilt mellom laget som vant ligaen og laget som vant cupen i foregående sesong.
Manden som gjør hvad der falder ham ind
Handling
Men etter hvert blir han og millionærens datter viklet inn problemer med en gjeng kjeltringer, og Sunny må bruke enda mer enn latter for å redde dagen.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2006 – 10000 meter herrer
10 000 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2006 og ble avholdt i Oval Lingotto i Torino, Italia den 24. februar.
16 skøyteløpere fra 8 nasjoner deltok i konkurransen.
Rekorder
Før konkurransen var gjeldende verdens- og olympisk rekorder som følger:
Avising
Avising (engelsk:De-icing) betyr å ta bort is eller frost fra en overflate, vanligvis et fartøy. Typisk foregår dette ved at kjemikalier sprøytes på flatene før avgang, ofte etylenglykol. Når man skal forhindre at det danner seg is på et luftfartøy kalles det for anti-ising (engelsk anti-icing).
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2006 – 10000 meter herrer
Rekorder
Det ble ikke satt verken olympisk rekord eller verdensrekord under konkurransen.
Resultater
X) Detyshev ble diskvalifisert for å gå innenfor markeringslinje i en sving, som var brudd på ISU regel 251.1
Cotton Mather
Cotton Mather (født 12. februar 1663 i Boston, død 13. februar 1728 samme sted) var en innflytelsesrik puritansk predikant og forfatter i New England i kolonitiden. Cotton Mather var sønn til den like innflytelserike predikanten Increase Mather.
Bakgrunn
Cotton Maher var sønn av Increase Mather, nevø av Samuel Mather og barnebarn av John Cotton og Richard Mather, som alle var ledende skikkelser i den annen henholdsvis første generasjon puritanere i Boston. Mather tok eksamen ved Harvard i 1678, etter tre års studier, bare 15 år gammel.
Virke, forfatterskap
Han ble siden assisterende pastor ved Old North Church i Boston. Han ble ikke fullverdig pastor i kirken før etter at faren døde i 1723.
Han forfattet mer enn 450 bøker og småskrifter som ble allment spredd og gjorde ham til en av de mest innflytelserike religiøse ledere i Nord-Amerika. Han oppfordret andre- og tredjegenerasjonspuritanere, hvis slekt hadde forlatt England og reist til koloniene i New England, for finne tilbake til puritanismens teologiske røtter.
Mather var venn med flere av dommerne under hekseprosessene i Salem i 1692 og ga dem rådet å legge vekt på såkalte spektrale (åndelige) bevis, det vil si det som de personene som ble ansett for å ha blitt utsatt for hekseri så i sin syner, men som var usynlig for andre mennesker. Da Mather senere skrev om rettssaken i sin bok Wonders of the Invisible World forsvarte han domstolens opptreden, til tross for at opposisjonen stort sett var motstander av den. I Magnalia Christi Americana forsøkte han derimot å nedtone sin rolle i saken.
Mather var veldig innflytelsesrik i sekulære kretser, samtidig som han nøt stor respekt i de religiøse og åndelige. Da den engelske kongen Jakob II ble avsatt i 1688 var Mather en av lederne for et vellykket opprør mot kongens guvernør i New England, Edmund Andros.
Mather hadde også innflytelse på den tidige amerikanske naturvitenskapen. I 1716 gjennomførte han, som et resultat av observasjoner av ulike variasjoner av mais, et av de første eksperimentene med hybridisering av planter. Han gjorde også en viktig innsats for folkhelsen i de amerikanske koloniene i kampen mot kopper.
Mathers store verk Magnalia Christi Americana regnes som hovedverket blant historieskrivingen i New England.
Av Mathers tre koner og sju barn overlevde bare en kone og to barn ham. Mather ble begravd på Copp's Hill.
Cotton Mather i skjønnlitteratur
Cotton Mather nevnes i forskjellige skjønnlitterære sammenhenger, som for eksempel i flere av H.P. Lovecrafts fortellinger, vanligvis i sammenheng med hekseprosessene i Salem.
Stortingets Fredsforening
Stortingets Fredsforening var en forening i Stortinget som ble stiftet i 1890 med Viggo Ullmann som formann, sammen med Cornelius Bernhard Hanssen. Fredsforeningen ble med i den Den interparlamentariske union i 1891, der de var representert med to styremedlemmer, tross at unionsoppløsningen enda ikke var realisert. Andre samtidige fredsforeninger var det Venstre-initierte Norges Fredslag (1885) samt Kvindenes Fredsforening av 1894.
Yūka Sasō
Yūka Sasō (født 20. juni 2001) er en filippinsk-japansk golfspiller.
Hun representerte Filippinene under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 9.
Siden 2022 har hun representert Japan.
Tahiti
Geografi
Øya tilhører Îles du Vent i Selskapsøyene. Den ligger ved 17° 40' sørlig bredde, 149° 27' vestlig lengde, eller omkring halvveis mellom Australia og Sør-Amerika.
Tahiti er ca. 45 km på sitt bredeste, og dekker et areal på 1042 km². Det er en dobbeltøy. De to landmassene, Tahiti Nui (Store Tahiti) og Tahiti Iti (Lille Tahiti), er forbundet av et eid.
Tahiti er av vulkansk opprinnelse og er fjellrik. Høyeste punkt, Orohena-toppen, måler 2,241 moh.
Vegetasjonen på øya er regnskog, klimaet er mildt tropisk, med regntid fra november til og med april.
Historie
Tahiti ble befolket av polynesiere, som koloniserte stillehavsøyene fra vest mot øst ved hjelp av havgående kanoer. De polynesiske samfunnene hadde ikke skriftkultur, og baserte seg muntlig overlevering av tro og kunnskap. Folket på Tahiti nære forbindelser med de øvrige Selskapsøyene og Tuamotuøyene, men mer begrensede kontakter med Australøyene og Gambierøyene. Forholdet til folkene på Marquesasøyene ble det talt et annet og uforståelig språk og forholdet mellom tahitierne og folket der var vanskelig.
Befolkningen på Tahiti og naboøyene utgjorde et språklig og kulturelt fellesskap. Befolkningen hørte likevel til i små lokalsamfunn, med lojalitet basert på slektskap. Samfunnene var hierarkisk organisert, med et aristokrati på toppen. Det var utstrakt rivalisering og konflikt mellom lokalsamfunnene. På Selskapsøyene fantes det mange små riker, som ofte lå i konflikt med hverandre.
Kongeriket Tahiti
Tahiti utgjorde til slutten av 1700-tallet ingen samlet politisk enhet. Fra slutten av 1700-tallet ble kontakten med europeiske sjøfarere intensivert. Misjonærer fra det britiske misjonsselskapet London Missionary Society kom til Tahiti i 1797. På samme tid kom det i gang en prosess der ledende høvdinger la under seg større områder. Tahiti ble fra 1780-årene dominert av Pomare-dynastiet. Dynastiet la også under seg Moorea, Tahitis naboøy, og gjorde krav på andre øyer, særlig Tuamotuøyene og Gambierøyene. Pomare-herskerne søkte støtte fra britiske misjonærer og ble anerkjent som konger. Pomare II av Tahiti ble omvendt til kristendommen.
Papeete, Tahitis viktigste by, vokste fram ved ankringsstedet europeerne foretrakk og der misjonærer grunnla en stasjon i 1818. Stedet tiltrakk seg handelsfolk, det ble etablert skoler og andre institusjoner, og i 1825 ble stedet gjort til Tahitis hovedstad.
Dronning Pomare IV av Tahiti regjerte fra 1827 til 1877. De politiske forholdene var preget av rivalisering mellom britiske og franske interesser misjons- og handelsinteresser. Frankrike erklærte Tahiti som protektorat i 1842, men møtte motstand fra tahitierne. Fra 1844 til 1847 førte Frankrike krig på øya for å få den under kontroll. Etter dette mistet Pomare-dynastiet gradvis sin makt til franskmennene.
Fransk koloni
Kong Pomare V avsto i 1880 sitt rike til Frankrike, som annekterte Tahiti og de øvrige øyene som nå utgjør Fransk Polynesia og gjorde dem til koloni.
Tahiti ble oppsøkt av europeiske kunstnere, blant dem Paul Gauguin.
Vekst
Betydningen av Tahiti økte og folk flyttet dit fra de andre øyene. I 1951 bodde halve befolkningen på Tahiti.
På 1960-tallet startet utbygging av infrastruktur som var nødvendig for det franske atomprøvesprengningsprogrammet. På Tahiti ble havnen i Papeete bygget ut og det ble anlagt internasjonal flyplass ved hovedstaden. Flyplassen gjorde Tahiti lettere tilgjengelig for turister fra andre kontinenter.
Frankrikes militære aktivitet medførte også stor innflytting fra Frankrike til Tahiti.
Hovedstad
Fransk Polynesia fikk indre selvstyre i 1984. De sentrale selvstyreinstitusjonene, som Fransk Polynesias forsamling og regjeringen, holder til i Papeete.
Tahiti er også stedet for viktige kulturinstitusjoner. Université de la Polynésie française og Musée de Tahiti et des Îles – Te Fare Manaha ligger i Punaauia. Landets største stadion, Stade Pater Te Hono Nui, ligger i Pirae. Kulturfestivalen Heiva i Tahiti arrangeres i Papeete.
Tahiti er sentrum for franskpolynesiske medier. Blant annet utgis de to dagsavisene La Dépêche de Tahiti og Les Nouvelles de Tahiti her.
Samferdsel
Tahiti har den største havnen i Fransk Polynesia. Den ligger i Papeete. Ved hovedstaden finnes også landets hovedflyplass, Tahiti internasjonale lufthavn.
Administrativ inndeling
Det er tolv kommuner på Tahiti (innbyggertall per 2012):
Network Computing System
Network Computing System er et tidligere nettverksoperativsystem som ble utviklet av Apollo Computer på 1980-tallet som en implementasjon av Network Computing Architecture (NCA). Det omfattet et sett med verktøy for implementering av distribuert programvare.
Konstruksjonen av DCE/RPC, eller Remote procedure call innenfor Distributed Computing Environment, er basert på NCA/NCS. Det samme gjelder den første implementasjonen av universelle unike identifikatorer.
Dans på Röhmertopf
«Dans på Röhmertopf» er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde, og utgitt 4. april 2005 på Sundes musikkalbum Sånn er'e bare.
Teksten fulgte med i CD-heftet til Sånn er'e bare. Den skildrer hvordan en fest kan arte seg utendørs på bygda. Den svenske trekkspilleren Carl Jularbo og det norske dansebandet Ole Ivars blir nevnt. Både tekst og noter ble publisert i boka Sånn er'e bare i 2006.
Sangen var med på settlista høsten 2002 da Sunde spilte forestillingen Øystein Sunde ...og vel så det på Dizzie Showteater.
Skodsborg
Skodsborg er en liten kystbebyggelse med 1 253 innbyggere (2020), beliggende på Sjælland ut til Øresund, ca. 20 kilometer nord Københavns sentrum. Den ligger i Rudersdal kommune og hører til Region Hovedstaden.
Navnet Skodsborg nevnes på 1600-tallet, og kommer fra mannsnavnet Skot.
Skodsborg var tidligere kjent for sitt sanatorium, Skodsborg Sanatorium.
Svarthukdalen
Svarthukdalen er en geologisk forsenkning mellom Svarthukfjellet i syd og Tjuvfjordhorga i nord på Edgeøya, Svalbard. Svarthukdalen gjennomskjærer øyens sydøstre utstikker fra kyst til kyst, fra Halvmånesundet i sydøst til Tjuvfjorden i nordvest. Berggrunnen i dette området består av sort skifer, som har gitt tidligere betegnende navn på flere geografiske steder i egnen.
Dalen fikk sitt navn av engelske sjømenn på 1600-tallet på grunn av fargen på det omliggende berget, Negro Point, på norsk Negerpynten. I 2023 ble navnet endret fra Negerdalen til Svarthukdalen etter klage fra Antirasistisk Front.
Rebecka Liljeberg
Rebecka Månstråle Liljeberg, (født 13. mai 1981 i Nykvarn, Stockholms län), er en svensk skuespiller. Hun er mest kjent for rollen som Agnes i filmen Fucking Åmål. En film hun sammen med Alexandra Dahlström vant en Guldbagge i 1999 for beste kvinnelige hovedrolle.
Rebecka Liljeberg har forlatt skuespillerkarrieren og fullført medisinstudie ved Karolinska Institutet i Stockholm.
I 2013 er hun lege ved Södersjukhuset i Stockholm. Hun er gift og har tre barn.
Mouvement Travail-Études
Mouvement Travail-Études (kinesisk: Qindong jianxue yundong) var et program i årene fra 1912 til 1927 som hjalp unge kinesere til å komme til Frankrike for å studere, mens de tildels finansierte studiene ved å arbeide. Programmet ble skapt av Li Shizeng, en kinesisk filantrop og frankofil.
Opprinnelse
Li Shizeng var beundrer av fransk kultur og hadde selv studert ved Chesnoy landbruksskole i Montargis. Li var en venn av Sun Yat-sen, som var president i Republikken Kina. Begge to var overbeviste om at inspirasjon fra de vestlige land ville bety meget for landets modernisering. Japan og vestlige makter hadde en rekke konsesjonsområder i Kina, og en kinesisk motivasjon til Mouvement Travail-Études var å utdanne unge kinesere til en intelligensia som skulle bli utlendingenes likemenn for på den måten å overvinne deres utnyttelse av landet.
En av de viktigste støttespillere for bevegelsen var professor Cai Yuanpei ved Pekinguniversitetet. Sammen med Li Yuying og Wu Zhihui grunnla han et selskap for fransk rasjonell utdannelse som skulle forberede de vordende utenlandsstudenter på tiden i Frankrike. Mouvement Travail-Études hjalp ikke bare studenter fra velhavende familier, men også fattige og unge kvinner, en gruppe som i praksis var nesten utelukket fra høyere kinesiske utdannelsesinstituasjoner.
Utvikling av revolusjonære tanker
Frem til 1927 kom det i alt 4 000 unge kinesere for å studere og arbeide. Blant derm var det en gruppe unge intellektuelle, de fleste av dem fra provinsen Hunan, som ble entusiastisk opptatt av sosialismen. Mange av dem kom i 1919, og blant dem var mange i samme vennekrets som Mao Zedong. Mao selv foretrakk å være i Kina.
Til denne kretsen kan regnes Cai Hesen, Chen Yi, Li Fuchun, Xiang Jinyu og Cai Hesens søster Chang. De ble fascinert av den russiske revolusjon, og ble kjent med marxismen og kommunismen. Gruppen klarte å etablere et senter i Paris, og drev utstrakt rekruttering i miljøet av kinesiske studenter.
I 1920 ble gruppen vesentlig forsterket av nyankomne studenter, en gruppe på 80 kom fra Shanghai til Marseille. Blant dem var det da 16 år gamle Deng Xiaoping (i Frankrike da kjent som Teng Hi Hien). Zhou Enlai, en annen senere ledende kinesisk kommunist, ankom Marseille et par måneder senere i 1920, og Deng og han ble kjent med hverandre i Paris. I mars 1921 grunnlegger Zhou det som skal bli spiren til Det kinesiske kommunistiske parti.
Det franske politi ble etter hvert engstelig for radikaliseringen blant de unge kinesiske studentene. Grunnet omveltninger i Shanghai 1927 og fransk skepsis ble Mouvement Travail-Études avsluttet det året.
Også revolusjonære fra andre asiatiske land hadde viktige år av sin intellektuelle dannelse i Frankrike og særlig i Paris; de mest kjente er Hồ Chí Minh og Pol Pot.
Innflytelsesrike kinesere som studerte i Frankrike
Politikk
Kunstnere
Christian Holter
Christian Holter (født 9. mai 1972 i Asker) er en tidligere norsk fotballspiller som spilte back og midtstopper for Stabæk til han la opp etter 2005-sesongen. Han har også spilt for Asker, Bærum og Heggedal. Han er også kjent for sin scoring fra 60 meter i hjemmekampen mot Tromsø i 2003, hvilket ble kåret til årets mål den sesongen.
Holter spilte 222 ligakamper for Stabæk, og scoret 18 mål. Han står med en B-landskamp for Norge.
Manitoba Hockey Association
Manitoba Hockey Association (MHA) var en canadisk ishockeyliga som var i virksomhet i årene 1896 til 1923, først som en amatørliga, og deretter som en profesjonell liga i årene 1906–1909 under navnet Manitoba Professional Hockey League. I åren 1908–1923 gikk ligaen under navnet Manitoba Hockey League. Antall deltakende lag varierte mellom to og seks. Winnipeg Victorias vant ligaen flest ganger med sine 15 mesterskap.
Historie
Manitoba Hockey Association ble dannet i 1892 med de tre deltakende lagene Winnipeg Victorias, Winnipeg Hockey Club og Fort Osborne Rifles. Winnipeg Victorias og Winnipeg HC var de to eneste lagene som var med i ligaen i alle dens ti første år, og Victorias vant ligaen alle disse årene. I 1896 og 1901 vant også Victorias utfordrerpokalen Stanley Cup siden laget vant mot Montreal Victorias fra AHAC og Montreal Shamrocks fra CAHL.
Ligaen spilte som Manitoba Hockey Association fram til og med sesongen 1905–06, de to siste sesongene med fem deltakende lag, siden lag fra Manitoba & Northwestern Hockey Association (MNWHA) da disse ble slått sammen. Fra 1906 til 1909 var virksomheten profesjonell med navnet Manitoba Professional Hockey League. Sesongen 1906–07 vant Kenora Thistles fra Kenora i det nordvestre Ontario ligaen og utfordret deretter Montreal Wanderers fra ECAHA om Stanley Cup i januar 1907. Kenora Thistles vant utfordrerpokalen med sifrene 4-2 og 8-6 etter blant annet syv mål av venstrevingen Tommy Phillips. Mesterlaget fra 1908, Winnipeg Maple Leafs var det siste laget fra ligaen til å spille om Stanley Cup i mars 1908, men laget tapte mot Montreal Wanderers med sifrene 5-11 og 3-9, og etter sesongen 1908–09 ble MPHL lagt ned.
Sesongen 1908–09 startet Manitoba Hockey League opp som amatørliga, samtidig som MPHL ble lagt ned og lagene i MHL spilte i stedet om amatørmesterskapet Allan Cup. Sesongene 1913–14 og 1916–17 gikk ligaen under navnet Winnipeg Amateur Hockey League (WAHL), og sesongen 1917–18 under navnet Manitoba Military Hockey League (MMHL) på grunn av spillernes deltakelse i første verdenskrig. Sesongen 1917–18 tok lagene i tillegg navn etter store slag på vestfronten, som Ypres, Somme og Vimy.
Det islandsk-canadiske laget Winnipeg Falcons som spilte i ligaen, vant under ledelse av sin stjernespiller og lagkaptein Frank Fredrickson, MHL i 1920 og deretter også Allan Cup samme året. Som canadiske amatørmestere fikk laget deretter representere det canadiske landslaget under ishockeyturneringen under sommer-OL i 1920 i Antwerpen der laget vant gull.
MHL spilte fram til og med sesongen 1922–23.
Manitoba Hockey Association
† Stanley Cup-vinner
Manitoba Professional Hockey League
‡ Stanley Cup-mester † Brandon og Kenora spilte bare en kamp i sesongen 1907–08
Manitoba Hockey League
WAHL = Winnipeg Amateur Hockey League, MMHL = Manitoba Military Hockey League
‡ Allan Cup-mester † Olympiske mestere
XL
XL kan være
L’Hospitalet de l’Infant
L'Hospitalet de l'Infant er en liten by i kommunen Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant i provinsen Tarragona i Catalonia. I 2015 hadde byen 4989 innbyggere. Byen vokste, slik navnet indikerer, fram rundt et sykehus, grunnlagt i det 14. århundre.
Stedet ligger ved Middelhavet og er kjent som en badeby. Turisme har hatt betydning for byens næringsliv og utvikling. Byen er tilknyttet RENFEs jernbanelinje mellom Tarragona og Valencia. Også Vandellòs kjernekraftverk bidro til befolkningsøkning.
Stanford
Stanford er en by i Santa Clara County i California, tett på Palo Alto. Den er et ikke-inkorporert område som i år 2000 hadde 13 315 innbyggere. Størstedelen av Stanfords område opptas av Stanford University, som har gitt navn til byen.
Den grå dame i Larvik
Den grå dame i Larvik er i folketroen et gjenferd som går igjen på Herregården i Larvik.
Sagnet sier at den grå damen er avbildet på et maleri som henger i spisesalen (riddersalen); det skal være det eneste portrettet som ikke er identifisert. Når man beveger seg omkring i rommet, påstås det at maleriet følger en med øynene. Hun tillegges også poltergeistvirksomhet, som å flytte rundt på tunge stoler.
Fylkesvei 5254
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 216 (Hordaland).
Sørasiatiske leker
Mesterskapet blir arrangert av South Asia Olympic Council.
Ulf Nilsson
Ulf Nilsson (født 18. september 1948, død 22. september 2021) var en svensk forfatter som skrev bøker for barn og ungdom. Han utgav over 100 bøker, flere av dem oversatt til norsk. Blant hans mest utbredte bøker er serien om Lille søster kanin.
ISO 3166-2:SY
ISO 3166-2:SY er Syrias del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Syria er det definert koder for 14 guvernementer.
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er SY, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Syria. Andre del er to bokstaver.
Feriekolonien
Feriekolonien var en norsk reality-TV-serie som gikk på TVNorge våren 2007. Serien var en etterspurt oppføler til Internatet som gikk på TVNorge høsten 2005. Serien fulgte 16 ungdommer gjennom et fire uker langt opphold på en 50-talls feriekoloni. På kolonien var det spesielt stort fokus på fysisk helse, kosthold og hygene, de måtte i tilegg følge de harde kravene og disiplinen som gjalt på 50-tallet. Espen Jansen som var gymlærer i Internatet hadde også i feriekolonien ansvar for det fysiske. Serien endte opp med og vinne Gullruten 2008 i kategorien "beste reality".
Simon Callow
Simon Callow (født 13. juni 1949 i Streatham, Lambeth, London) er en britisk skuespiller, filmregissør og manusforfatter.
I 1998 ble han utnevnt til Commander of the British Empire (CBE).
Distributed Computing Environment
Distributed Computing Environment (DCE) er en programvare som ble utviklet tidlig på 1990-tallet av et konsortium bestående av Apollo Computer, IBM, Digital Equipment Corporation og andre. DCE består av et rammeverk og et verktøy for utviklingen av klient-tjener programmer. Rammeverket inkluderer en remote procedure call (RPC) mekanisme kjent som DCE/RPC, en navngivnings (katalog) tjeneste, en tidstjeneste, en autentisering og et distribuert filsystem kjent som DCE/DFS. DCE var et stort skritt i retning av standardisering av arkitekturer, som tidligere var proprietære.
Yon Santacana
Han er svaksynt grunnet «stargard-syndromet», og konkurrerer i klassen B2. Han har konkurrert siden 1999.
Ridderordenen av den hellige grav i Jerusalem
Ridderordenen av den hellige grav i Jerusalem, også kalt Ordenen av den hellige grav i Jerusalem eller Den hellige gravs orden, er en katolsk orden innstiftet av pave Pius IX i 1868. Dens latinske navn er Ordo Equestris Sancti Sepulchri Hierosolymitani, forkortet OESSH. Ordenen er til stede i nærmere 30 land og har omkring 23 000 medlemmer.
Bakgrunn og utvikling
Opphavet til Den Hellige Gravs Orden er omspunnet av myter. Tradisjonelle framstillinger hevder at ordenen går tilbake til det første korstog og at den ble stiftet av hertug Godfred av Bouillon i 1099, samme år som Jerusalem ble erobret av de kristne og kongeriket Jerusalem ble opprettet. Det finnes imidlertid ikke kilder som støtter dette. Forestillingen om eksistensen av en ridderorden knyttet til Den hellige grav i Jerusalem, grunnlagt av Godfred av Bouillon, vokste fram i Frankrike tidlig på 1500-tallet. Statutter, angivelig datert 1. januar 1099, som ble publisert i 1613, regnes ikke for å være autentiske, men som et forsøk på å gi inntrykk av eksistensen av en gammel orden med legitime krav. I 1615 ble den framtidige hertugen av Mantova, som selv ikke var slått til ridder ved graven, valgt til stormester av hovedsakelig franske gravriddere og disse søkte pavelig godkjennelse for sin orden. Dette ble imidlertid avvist og den nyvalgte stormester ble tvunget til å frasi seg embetet.
Det fantes fra tidlig 1100-tall et brorskap av kanniker ved Den hellige gravs kirke (latin: Ecclesia sancti Sepulchri) i Jerusalem, men dette var ikke organisert som en ridderorden. Det foreligger ingen organisatorisk eller institusjonell kontinuitet mellom kannikbrorskapet og den moderne katolske Ordenen av Den hellige grav i Jerusalem.
Derimot er tradisjonen med å slå riddere ved Den hellige grav vel kjent og dokumentert. Disse riddere inngikk imidlertid heller ikke i noe organisert fellesskap, slik andre riddere gjorde i ordener som Johanitterordenen, Tempelridderordenen eller Den tyske orden. I framstillinger av ordenens historie der dens århundrelange eksistens hevdes, framheves året 1496. Det hevdes da at pave Alexander VI dette året opprettet verdigheten som stormester i ordenen, og knyttet denne direkte til paveembetet. Ifølge denne tradisjonen skal ha fungert som stormester til 1949. Dette er imidlertid kun basert på at pave Alexander VI i 1485 bekreftet retten den Hellige Gravs beskytter hadde til å slå riddere ved graven i Jerusalem, men uten at det ble organisert en ridderorden.
Kannikenes brorskap ble viktige også i deler av Europa, særlig i Spania. Navnelikheten knyttet til betegnelsen «av den hellige grav», er benyttet som belegg for ordenens eksistens og kontinuitet. I De spanske Nederlandene valgte kannikene i 1558 en stormester av det som ble kalt Den Hellige Gravs Orden. Dette reflekterte et ønske fra riddere som hadde mottatt riddersalg i Jerusalem om å etablere et institusjonelt fellesskap. Selv om det ble gitt kongelig godkjennelse, avviste paven å godkjenne ordenen, til tross for gjentatte forsøk, sist i 1563, og det kom ikke mer ut av forsøket. Først i 1892 ble det i Spania igjen opprettet en adelig orden knyttet til Den Hellige Grav og denne fikk i 1902 kong Alfonso XIII av Spania som beskytter. Denne eksisterer fortsatt i Spania.
Det foreligger heller ikke noe forbindelse eller kontinuitet mellom dagens orden og kirken og brorskapet viet til Den Hellige Grav som ble etablert i Paris i 1317. Selv om dette opprinnelig ikke var dannet av riddere som hadde mottatt ridderslaget ved Den Hellige Grav i Jerusalem, sluttet etter hvert slike seg til og brorskapet fikk kongelig beskyttelse og pavelig anerkjennelse. Fra midten av 1700-tallet framsto dette som en ridderorden, fra 1771 utstyrt med statutter som angivelig stammet fra 1149, og som ble hevdet å kunne føres tilbake til Godfred av Bouillon som grunnlegger. Denne ordenen overlevde ikke den franske revolusjon, men ble oppløst i 1791 og juridisk avskaffet av nasjonalforsamlingen i 1792. Ordenen ble forsøkt etablert på nytt i 1814 med tillatelse av Ludvig XVIII av Frankrike og utnevnelsen av nye riddere tok til, men ble i 1824 av paven erklært ugyldig som en falsk orden.
Ordenen innstiftes
Først i 1847 kom de første pavelige tiltak som ledet til den formelle innstiftelse og organisering av Ridderordenen av den hellige grav i Jerusalem. Pave Pius IX samlet dette året formelt ridderne av den Hellige Grav organisatorisk og la dem under autoriteten til Den latinske patriark av Jerusalem og med Jerusalemskorset som felles tegn. Den 24. januar 1868 ble Ordenen av Den Hellige Grav i Jerusalem formelt innstiftet og lagt direkte under pavelig kontroll. Utnevnelser til ordenen skjedde etter dette gjennom paven, som også formelt ble ordenens stormester.
Etter innstiftelsen har ordenen utviklet seg fra å være en pavelig orden til å bli en selvstendig katolsk ordensorganisasjon, med en virksomhet som har ekspandert fra Italia og Spania til store deler av den katolske verden.
Ordenens formål
Den Hellige Gravs Orden har både åndelig, kirkelig og veldedige formål. Den skal styrke medlemmenes kristne tro og lojalitet til kirkens lære. Samtidig skal ordenen støtte opp under kirkens virksomhet i Det hellige land, gjennom å støtte bevaringen og utbredelsen av troen i Det hellige land, og vekke katolikkers interesse for dette arbeidet. Ordenen driver også veldedig arbeid i Israel og Den palestinske selvstyremyndighetens områder.
Organisering
Inntil 1928, da Den latinske patriark av Jerusalem overtok som ordenens «evige mester og administrator», var paven ordenens stormester. Fra 1928 av er ordenen heller ikke lenger å regne som en pavelig orden, men er organisert som en selvstendig katolsk orden under pavelig beskyttelse og med hovedsete i Roma. I 1949 ble også stormesterembetet gjeninnført. Posten besettes av en kardinal. Den latinske patriark av Jerusalem er storprior. Siden 1949 har følgende vært stormestere:
Siden 1907 er ordenen inndelt i nasjonale og regionale avdelinger, der organisatorisk stilling og status er avhengig av avdelingens størrelse. De største avedlinger har status av stattholderskap. I større land kan det finnes flere slike. Ordenen har 52 stattholderskap.
Medlemskap
Rekruttering til Den Hellige Gravs Orden skjer ved invitasjon av personer som har utmerket seg i kirkens liv og ved engasjement for Det hellige land. Forslag godkjennes av den lokale biskop og utnevnelse skjer ved stormesteren. Ordenen har i dag omkring 23 000 medlemmer verden over.
Både kvinner og menn kan bli medlemmer av ordenen. Under pave Leo XIII fikk kvinner i 1888 tilgang til ordenen, som den første pavelige orden som tillot dette. Nye medlemmer må være minst 25 år. Ordensmedlemmene forventes å engasjere seg aktivt for ordenens formål og i ordenens arbeid gjennom hele livet. Det forventes også økonomiske bidrag til kirken og til Det latinske patriarkatet av Jerusalem. Medlemmene gir årlig omkring 10 millioner amerikanske dollar.
Inndeling
Den Hellige Gravs Orden har siden innstiftelsen vært inndelt på ulike måter. Den er etter statuttene godkjent av paven i 1977 organisert i tre klasser, der 2. og 3. klasse er inndelt i fire trinn hver.
Insignier
Ordenstegnet for Den Hellige Gravs Orden består av et rødt krykkekors, som i korsvinklene har fire mindre greske kors. Korsformen kalles Jerusalemskors. Korset er opphengt i båndet i et ledd utformet som et trofé. Ordensbåndet er svart.
Ordensmedlemmer bærer ordensdrakt med ordenstegnet på. For menn er ordensdrakten hvit, for kvinner svart.
Muslingskall
I 1901 ble et muslingskall, pilegrinsskjellet, innført som tegn for ordensmedlemmer som har gjennomført pilegrimsreise til Det hellige land.
Jerusalemspalmen
I 1949 ble det innført et fortjensttegn i form av en palme, som tildeles personer som har vist spesiell innsats for Det hellige land. Jerusalemspalmen tildeles i tre valører: gull, sølv og bronse.
Ordenen i Norge
Ordenen fikk sitt første norske medlem i 2004. Ordenens medlemmer i Norge har tidligere vært underlagt stattholderskapet i Sverige. Fra 1. januar 2008 ble det opprettet en avdeling av ordenen i Norge. Denne har status av en magistral delegasjon, det vil si en selvstendig gruppe underlagt ordenens ledelse i Roma, som ikke er stor nok til å utgjøre et eget stattholderskap. Ved opprettelsen hadde den norske avdelingen åtte medlemmer.