Nevro-onkologi
Lavgradige astrocytomer
Pilocytiske astrocytomer (blant annet pilomyxoid aastrocytom), subependymale gigantiske celle astrocytomer og pleomorfe xanthastrocytomer er blant de omskrevne svulstene. Dette er noe sjeldnere neoplasmer av godartet histologi, som ofte bare kan kureres ved kirurgi. Bør Eksisjon ufullstendig, kan det gjenværende tumorvevet behandles med en Strålebehandling bli behandlet. I sjeldne tilfeller der lokal behandling ikke virker, systemisk Kjemoterapi være vellykket, som må settes individuelt. Barn reagerer på en kombinasjon av Karboplatin og Vincristine å. Diffuse astrocytomer II vises i computertomografi. I andre grad, som en svakere, mer intens lesjon. Med den foretrukne magnetiske resonansavbildningen kan kontrastmidler kanskje ikke markere disse neoplasmene, deres luminescens kan være tynnere og svakere. En mer intens en kan indikere vev økt anaplasi. Når det er mulig, a Biopsi foreslått å skaffe prøver fra den anaplastiske delen av svulsten. I de fleste tilfeller er pasienter med diffuse astrocytomer 20 til 40 år gamle. Typisk for dem er utseendet epileptiske anfall. Betingelser for en gunstig prognose er ung alder, tumorstørrelse mindre enn 50 millimeter og den mest omfattende kirurgiske Reseksjon svulst. Sen Tilbakefall er relativt vanlige, og det er grunnen til at pasienter må følges opp i 15 år etter fjerning av svulsten. Til tross for deres relativt svake forløp, utvikler de fleste astrocytomer seg til lesjoner preget av større anaplasi og er vanligvis ikke kurerbare med kirurgi og strålebehandling. Terapi for pasienter med diffuse lavgradige astrocytomer viser imidlertid ikke enstemmig enighet i litteraturen. Rollen til full Reseksjon diskuteres i faglige sammenhenger. Resultatene fra noen studier viser at maksimal tumorfjerning gir de beste resultatene. Faktisk kan små og ensidige svulster fjernes fullstendig hvis det ikke er noen kritiske strukturer i hjernen involvert. En pragmatisk tilnærming som generelt er akseptabel for det generelle tilfellet, er å fjerne neoplasma så langt som mulig for å unngå betydelige nevrologiske underskudd. Studier har vist at strålebehandling utført umiddelbart etter diagnose har økt tiden pasienten er fri for sykdom før svulsten kommer tilbake, sammenlignet med situasjonen når løpet av strålebehandling er forsinket til progresjonstidspunktet. Imidlertid er det foreløpig ingen enighet om at strålebehandling forbedrer pasientens «generelle overlevelse» kort tid etter diagnosen. Hos pasienter med svakere eller ingen symptomer, eller med Antiepileptika ved kontrollerte epileptiske anfall er det mulig å utsette strålebehandling til tumorveksten når en kritisk fase. Ofte er ønsket om å redusere risikoen for nevrologisk skade forårsaket av selve strålebehandlingen. To prospektive randomiserte kliniske studier viste ingen større fordel med høydose strålebehandling enn med lavdose strålebehandling. Som regel er den totale doseringen fra 45 til 54 Grå ved en fraksjonering på 1,8 til 2 grå. Effekten av adjuverende cellegift hos pasienter med lavgradige astrocytomer studeres fortsatt. Foreløpige resultater fra en klinisk studie der strålebehandling alene med strålebehandling etterfulgt av cellegift med Prokarbazin, Lomustine og Vincristine (PCV), viste en lengre periode med «sykdomsfri overlevelse» i kombinasjonen, men ingen langvarig «total overlevelse». På grunn av forbindelsen MED PCV-protokollen Forgiftning vil bruken av Temozolomid anbefales både som innledende behandling og etter utvinning etter utvinning.