cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thorgerd Horgabrud og Irpa
Thorgerd Horgabrud er spesielt knyttet til Håkon Sigurdsson (d. 995),  i Jómsvíkinga saga og Torleif Jarleskald, Thorgerd og Irpa er beskrevet som søstre. Rollene til Thorgerd Horgabrud og Irpa i disse kildene, og implikasjonene av deres navn har vært tema for noe vitenskapelig diskurs og gjetninger.
Tre verdener
Tre verdener kan ha ulike betydninger, bl.a.:
Thorgerd Horgabrud og Irpa
Dokumentasjon
Thorgerd Horgabrud er dokumentert i følgende verk:
Jomsvikingenes saga
Irpa vises i kapittel 21 av Jomsvikingenes saga, som fokuserer på slutten av 10. århundre i Slaget ved Hjørungavåg mellom Jomsvikingene under Sigvalde jarl og  Håkon Sigurdsson og Svein Håkonsson. Haakon kaller til et møte under en pause i kampene, og sier at han føler at kampen går mot tap for seg selv og sine allierte. Haakon går deretter til en øy som heter Primsigned, nord for Hjórungabukten. (Trolig Raudøya utenfor Ørstafjorden) På øya faller Haakon til knes, og mens han ser mot nord, ber han til hva som er beskrevet som hans gudinne, Thorgerd Horgabrud. I henhold til sagaen avviser Thorgerd Horgabrud bønnen gjentatte ganger, men til slutt aksepterer hun et blót av Haakon sin 7 år gamle sønn. Haakons slave, Skopti, slakter gutten. Haakon vender så tilbake til sin flåte og presser sine menn til å engasjere seg i et kraftig angrep, og overlater sine menn til Thorgerd Horgabrud.""
Skáldskaparmål
Thorgerd Horgabrud er nevnt i Eddadiktet og Skáldskaparmál. Her er Hålogaland beskrevet som oppkalt etter kongen Hölgi, og at han var Thorgerd Horgabruds far. Et gudehov ble bygget for Hölgi med lag av gull og sølv, deretter dekket med et lag av jord og stein. Senere i Skáldskaparmál, finnes en liste over "trollkoner" som inkluderer Hölgabrúðr.
Færeyinga Saga
I kapittel 23 i Færeyinga Saga, Haakon spør Sigmund hvor han setter sin tillit. Sigmund svarer at han setter sin lit ingensteds, men med seg selv.
Sagaen om Hord og holmverjene
I kapittel 19 i saga Sagaen om Hord og holmverjene, Grímkell Bjarnarson, en gud nært knyttet til Haakon, går til templet (den Gamle Norrøne hov) av Thorgerd Horgabrud å be for et vellykket bryllup for sin datter. Når han kommer, er gudene i ferd med å forlate bryllupet. Etter en sint utveksling med Thorgerd Horgabrud, som forteller ham at han ikke har lenge igjen å leve. Grímkell brenner ned hovet med alle gudene i det. Senere på kvelden faller Grímkell plutselig død om til middag.
Kjetil Høngs saga
I kapittel 5 i Kjetil Høngs saga, Kjetil møter en trollkjerring i skogen. Trollkjerringen forteller ham at hun er en som reiser til et trolla-ting — en forsamling av troll. Blant de store troll som vil være til stede, er Skelkingr, trollkongen, og Thorgerd Horgatroll.
Teorier
En rekke teorier verserer omkring Thorgerd Horgabrud og Irpa:
Beksyttelsesgudinner
Hilda Ellis Davidson regner Thorgerd Horgabrudr og Irpa som eksempler på Fylgje i germansk hedendom, og sammenligner sine roller som díser og valkyrier. Davidson sier at hvis Helge er den mytiske grunnleggeren av Hålogaland, ville dette forklare at Horgabrud er "Helges brud". Vesentlig samme argumentet har blitt fremmet av McKinnell. Davidson sammenligner denne rollen til konger eller ledere blir gitt adgang til Valhall i Vikingtiden, med at ideen om en beksyttelsesgudinne som ønsker kongene velkommen til Valhall i hovedsak var et aristokratisk konsept, og som i en slik tradisjon kan forklare de edle valkyrjers innbydelse til døde kongers liv i det hinsidige ved hjelp av diktet Hákonarmál som et eksempel.
Francisco Balagtas
Francisco Balagtas (opprinnelig Francisco Baltazar y de la Cruz; født 2. april 1788 i barrio Panginay i Bigaa i provinsen Bulacan på Filippinene, død 20. februar 1862),  var en framstående filippinsk poet og anses å være en slags William Shakespeare på språket tagalog. Det episke verket Florante at Laura, publisert 1838, er hans fremste verk.
Bakgrunn, tidlige år
Balagtas var det yngste av fire barn. Hans foreldre var smeden Juan Baltazar og dennes hustru Juana dela Cruz. Han fikk tilnavnet Kiko, og hans søsken het Felipe, Concha og Nicholasa.
Han studerte på en kirkelig skole i Bigaa i sine tidligste grunnskoleår. Balagtas var syv år da han flyttet til Tondo ved Manila. Hans tante, Trinidad, var imponert av hans flid og bekostet hans videre studier Colegio de San José, i teknologi, filosofi, humanvitenskaper og kanonisk rett.
Livet som dikter
Balagtas lærte seg å skrive poesi fra Jose dela Cruz (Huseng SisiwSisiw), en av de mest kjente poetene fra Tondo. Det var Jose dela Cruz selv som utfordret Balagtas til å forbedre sin poesiteknikk.
I 1835 flyttet Balagtas til Pandacan der han møtte Maria Asuncion Rivera som skulle tjene som muse for hans fremtidige verk. Hun refereres i Florante at Laura som «Celia» og «MAR». Balagtas' kjærlighet for Maria ble utfordret av den innflytelserike Mariano Capule. Capule vant slaget om Celia da han benyttet seg av den fordel hans formuenhet gav ham til å få fengsler Balagtas. Det var her han skrev Florante at Laura; hendelsene i dikter var en beskrivelse av hans egen situasjon. Publikasjonen skjedde etter at han var blitt løslatt.
Han skrev sine dikt på tagalog på en tid da de fleste filippinske tekster ble sprevet på spansk. Forskere anser at hans dikt reflekterer overgrepene fra de spanske kolonistene. Balagtas tjente som generalmajor etter at han flyttet til Udyong i Bataán i 1840. (Udyong ble ødelagt av brann; nå heter denne barangay Balagtas, og ligger sentralt i Orion). Det var her han traff Juana Tiambeng fra Orion som han skulle gifte seg med i 1842. Sammen fikk de elleve barn — fem gutter og seks jenter. Syv av dem døde i ung alder.
Balagtas er så stor i Filippinene at han har fått en egen filippinsk diktform navngitt etter seg, Balagtasan. Dette er mest en debattform på vers, der visse personer går igjen, især fortelleren (tagapagsalaysay), en gentleman (lakandiwa) og en lady (Lakambini).
Han har også fått gi sitt namn til sin hjemby (Bigaa heter nå Balagtas), og et krater på Merkur, Balagtaskrateret.
Chris Evans (programleder)
Christopher James «Chris» Evans (født 1. april 1966 i Warrington i Lancashire) er en engelsk programleder, forretningsmann og radio- og fjernsynsprodusent.
Han ble programleder i Top Gear, og signerte kontrakt for tre år etter Jeremy Clarksons avskjedigelse i mars 2015. I juli 2016 trakk han seg på grunn av lave seertall.
Evans leder sitt eget radioshow, Chris Evans Breakfast Show, som siden 2010 blir sendt på BBC Radio 2. Evans begynte sin radiokarriere på Piccadilly Radio i Manchester i 1983. Tidlig i 1991 fikk Evans sitt første oppdrag som programleder for riksdekkende TV i Power Up på The Power Station for British Satellite Broadcasting. Før han begynte i Top Gear var han også programleder i TFI Friday på Channel 4 (UK) i desember 2015, dette programmet ble også sendt på BBC Brit i Norge i 2016.
Evans har utover dette hatt forskjellige roller i TV og radio i England.
Agner Krarup Erlang
Agner Krarup Erlang (født 1. januar 1878, død 3. februar 1929) var en dansk matematiker, statistiker og ingeniør. Måleenheten erlang er oppkalt etter ham på grunn av hans analyser av belastning på telefonnett.
Han ligger begravet på Sundby kirkegård i København.
Mikojan-Gurevitsj MiG-25
Mikojan-Gurevitsj MiG-25 (NATO-kallenavn Foxbat) (russisk: Микоян и Гуревич МиГ-25) er et sovjetisk avskjæringsfly og overvåkningsfly, og er et av de raskeste i verden. Flyet ble utviklet på 1960-tallet for å sette en stopper for amerikanernes til da uhindrede overflygninger over Sovjetunionen med deres U-2 og SR-71 spionfly.
Flyet nådde hastigheter på over 3 000 km/t og skapte uro i enkelte deler av den vestlige verden. Det sto på 1960-tallet frem som spydspissen på sovjetisk teknologi. Vestlige eksperter fikk undersøke flyet på nært hold etter at Viktor Belenko hoppet av 6. september 1976 ved å fly sin MiG-25 til Hakodate i Japan.
MiG-25 kom i tjeneste i 1969 og var i produksjon til 1984 da det ble erstattet av Mikojan-Gurevitsj MiG-31.
Dorothy Letterman
Dorothy Marie Letterman (pikenavn Hofert, gift Mengering) (født 18. juli 1921 i Linton, Indiana, død 11. april 2017) var best kjent av seerne som «Dave's Mom» i Late Show with David Letterman. Mange har opp gjennom årene trodd at også hun bare har vært en skuespiller, men hun er virkelig moren til talkshowverten David Letterman.
I mange år var hun bare med via telefon, men under OL på Lillehammer fikk hun sin debut på tv-skjermen som utegående reporter/korrespondent. Hun var også CBS sin utsending i vinter-OL i 1998 i Nagano, Japan og i vinter-OL i Salt Lake City i 2002, sammen med Biff Henderson. Hun bruker også å være med på Guess Mom's Pies via satellitt fra sitt hjem i Carmel, Indiana og rundt morsdagen eller bursdagen sin, pleier hun å komme til Ed Sullivan Theatre i New York for å være med på sønnens TV-show.
Biografi
Hun gikk et år på Indiana University før hun giftet seg med Harry Joseph (Joe) Letterman (født 15. april 1915). Sammen fikk de barna Janice (Shelton), David Michael (født 12. april 1947) og Gretchen (journalist i St. Petersburg Times). Mens hun oppdro barna assisterte hun også sin mann som var blomsterhandler, og var sekretær for den presbyterianske kirke. Hun ble enke i februar 1973 etter at Harry Joseph (Joe) Letterman døde av et hjerteinfarkt da han var 57 år gammel. Hans første hjerteinfarkt fikk han når han var 36 år.
Hun giftet seg igjen i 1983 med en krigsveteran fra 2. verdenskrig, Hans Mengering.
I vargens tid
Handling
Boken følger vi flere personer, familier og andre mindre sentrale personer i disse spesifikke familiene. Hovedfamiliene er Stark-familien, Lannister-familien, Baratheon-familien og Targaryen-familien.
Nord
Vinterfall ligger i nord. Det er hjemmet til Stark-familien og deres folk. Lord Eddard Stark er lorden over Vinterfall. Han er faren i Stark-familien og har tre sønner, to døtre og én bastardsønn. Lord Eddard Stark er gift med Catelyn Stark, moren til de 5 barna (ikke bastardsønnen). I Stark-familien følger vi Lady Catelyn Stark, Sansa Stark (den eldste datteren), Arya Stark (den yngste datteren), Bran Stark (den nest yngste sønnen) og bastardsønnen Jon Snø. Vinterfall får besøk av kongefamilien Baratheon-familien, med ønsker om en ny hånd (nestkommanderende, kongens hånd). Eddard Stark får dette oppdraget og tar med sine to døtre til Kongshavn (hovedstaden i Westeros). Når Lord Eddard Stark av Vinterfall reiser sørover for å bli kongens hånd, blir han involvert i et ormebol av konspirasjoner, kjærlighet, forræderi, drap og grådighet.
Muren
Bastardsønnen til Lord Eddard Stark av Vinterfall, Jon Snø bestemmer seg til å bli med Benjen Stark, onkelen til Jon Snø og broren til Lord Eddard Stark i Nattevakten. Nattevakten er en kongelig organisasjon som har vært der i flere århundre. Nattevaktens oppgave er å bemanne Muren. Muren er det som skiller Nord fra Sør. Ting som er bak muren, er mektige, forferdelige og mystiske ting som har vært der i flere tusenår. Å være med i Nattevakten inneholder å gi fra seg alt av titler og landskap. All fortid blir slettet etter at man har tatt eden. Man kan heller ikke ha en hustru eller barn.
Sør-Øst
I Kongshavn troner kongen Robert Baratheon med sin hustru Cersei Lannister. Sammen har de to sønner og én datter. Robert Barathreon blir kalt en tronerøver etter at han stjal tronen fra «den gale kongen» Aerys Targaryen. Robert Baratheon har et nært forhold til Lord Eddard Stark som blir hans nye hånd, etter den avdøde hånden Jon Arryn, som utvikler seg etter reisen til Kongshavn. Den eldste sønnen, Joffrey Baratheon, er også trolovet med den eldste datteren til Lord Eddard Stark, Sansa Stark, som skal bli den fremtidige konge og dronning.
Lannister
I Lannister-familien er Tyrion Lannister sentral i boken. Broren til Cersei Lannister og Jaime Lannister (kommandøren i kongsgarden (kongsgarden er kongens vaktgarde). Tyrion er en dverg og «skammen» til den meget stolte Lannister-familien.
Øst
I Øst befinner Daenerys Targaryen, også kalt Daenerys Stormfødt, seg. Daenerys bor med sin eneste bror Viserys Targaryen. Targaryen-familien har vært tronarvinger i flere hundreår helt siden Aegon Targaryen også kalt Aegon Erobreren. Viserys og Daenerys er de eneste Targaryenene som lever. Viserys mener selv at han er den rettmessige «troneeieren» ettersom Robert Baratheon stjal tronen fra familien. Daenerys lever sitt liv med dothraki-folket. Hun blir solgt av Viserys til Khal-Drogo, til bytte for en dothraki-hær, som skal hjelpe Viserys og ta tilbake tronen som han mener er rettmessig hans. Daenerys blir en khaleesi (dronning for dothraki-folket) og Khalen sin ektefelle (Khal betyr Leder).
Personer
Boken skildrer hver person i listen nedenfor i første person. Den presenterer de åtte hovedpersonenes perspektiver.
Versjoner
Boken er kommet innbundet og heftet. Det er to deler av bok én av En sang om is og ild. Det finnes også en versjon med begge bøkene samlet, kalt En sang om is og ild(innheftet).
Anmeldelser
BA terningkast 5. TA terningkast 6. Trønderavisen terningkast 5. "..en fabelaktig god og underholdende fortelling på et nivå som stiller det meste annet innenfor denne sjangeren fullstendig i skyggen." - Adresseavisen.
PlanB
PlanB er et gratismagasin som utkommer annenhver måned i Oslo, Bergen og Trondheim. PlanB ble i 2009 overtatt av Emerio Media. Tidligere eiere av PlanB er Biip.no og Findexa Forlag.
PlanB har ca. 70 000 lesere og det distribueres blant annet av butikkjedene Carlings, Urban, Session og Swag, samt Platekompaniet og McDonald's.
Papendrecht
Papendrecht er en kommune i Nederland i provinsen Zuid-Holland.
Pokémon Legends: Arceus
Pokémon Legends: Arceus er et action-rollespill utviklet av Game Freak og utgitt av Nintendo og The Pokémon Company til Nintendo Switch. Det tilhører den åttende generasjonen av Pokémon-spill og fungerer som en prequel til Pokémon Diamond og Pearl (2006), Pokémon Platinum (2008) og nyutgavene Pokémon Brilliant Diamond og Shining Pearl (2021).
Spillet ble utgitt den 28. januar 2022, etter å ha blitt annonsert som del av 25-årsjubileet til Pokémon sammen med Pokémon Brilliant Diamond og Shining Pearl. Det fikk positiv mottakelse og solgte over 6,5 millionar kopiar uken etter utgivelsen.
Handling
Spillet er lagt til en svunnen tid i Sinnoh-regionens historie, da området ble kjent som Hisui-regionen. Det meste av regionen er dekket av sparsom, åpen villmark befolket med ville Pokémon, med bare én betydelig bosetning i tillegg til en rekke mindre camping-plasser. I motsetning til tidligere Pokémon-spill, blir Pokémon behandlet som ville dyr eller en naturkraft, i stedet for å se på dem som følgesvenner eller partnere. Historien begynner med at spilleren snakker med en kroppsløs stemme, identifisert som Arceus, skaper-guden til Pokémon-universet. Spilleren får i oppgave å møte alle Pokémon som eksisterer i Hisui-regionen. Snart møter spilleren også professor Laventon, som bringer spilleren til en lokal bygd som heter Jubilife Village. Der blir spilleren rekruttert til Survey Corps of the Galaxy Expedition Team, en gruppe som har ankommet Hisui for å kartlegge og studere hele regionen.
Etter å ha mottatt sin start-Pokémon, fortsetter spilleren å reise til Hisui-regionen for å fylle ut en Pokédex. Men spilleren blir etter hvert forvist fra Jubilife Village av kommandør Kamado, lederen for Galaxy Team, og tvunget til å reise rundt i regionen igjen på egen hånd. Men hjelp fra en folklore-forsker kalt Cogita, reiser spilleren til de tre store innsjøene i regionen for å møte de legendariske Pokémon Azelf, Mesprit og Uxie, de tre vesenene som legemliggjør henholdsvis viljestyrke, følelser og kunnskap. Etter å ha gjennomført disse oppdragene, må spilleren beseire kommandør Kamado, og nå toppen av Mount Coronet: The Temple of Sinnoh, som ligger i sentrum av regionen.
Fylkesvei 563 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 563 i de følgende fylkene:
VfL Wolfsburg (kvinner)
VfL Wolfsburgs kvinnefotballag er et tysk fotballag som spiller i Bundesliga for kvinner. Laget har eksistert som del av Wolfsburg siden 2003.
Historie
Allerede i 1973 ble det spilt fotball i Wolfsburg. VfR Eintracht Wolfsburg fikk da et kvinnelag. Laget debuterte i sluttspillet i det tyske mesterskapet først i 1982 og i cupen året før. I 1984 greide laget sin største bedrift, å komme til finalen i cupen. Den tapte de imidlertid mot SSG 09 Bergisch Gladbach med 0–2. I serien lyktes laget aldri å komme lenger enn kvartfinale før sammensåingen.
I 1990 var Eintracht Wolfsburg et av de grunnleggende medlemmene av Bundesliga. De endte i regionalgruppe Nord, der de var middelhavsfarer, og mot slutten rett over nedrykksstreken. I kvalifiseringen til felles Bundesliga tapte Eintracht mot blant andre Turbine Potsdam, og rykket ned. Ettersom klubben ble slått konkurs uansett, dro fotballspillerne til Wendschotter SV. I den nest øverste divisjonen var de knusende overlegne. De tapte én kamp (0–1), og fikk 121–1 i målforskjell. Tilbake i Bundesliga begynte de som før, først med midt på tabellen, og så nedover. I 2003 ble kvinnelaget overdratt til VfL Wolfsburg. Dette medførte imidlertid ingen øyeblikkelig sportslig suksess, og i andre sesong med ny klubb rykket laget ned. Laget rykket rett opp, og har siden holdt seg midt på tabellen.
I 2010 signerte klubben Melissa Wiik fra Stabæk, som dermed ble den andre norske kvinnelige fotballspilleren i Tyskland. Wolfsburg tapte bare tre av de 11 kampene i vårsesongen, og avanserte dermed til femteplass, deres beste plassering i Bundesligaen gjennom tidene. Etter sesongen forsterket Wolfsburg ytterligere, etter at den andre norske spilleren i Tyskland, Leni Larsen Kaurin, ble enig med en kontrakt fra juli 2010. Caroline Graham Hansen gikk til Wolfsburg i 2014, Kristine Minde i 2018, Ingrid Syrstad Engen i 2019 og Karina Sævik i 2020.
Spillerstall
oppdatert 27. juli 2022
Meritter
Mesterligaen i fotball for kvinner Bundesliga DFB-Pokal:
Sørskot kapell
Sørskot kapell er en langkirke fra 1943 i Steigen kommune og sogn i Salten prosti, Nordland fylke. Det ble opprinnelig oppført som skolebygning, «Nyskola», og med materialer hovedsakelig fra brakker fra festningen på Engeløya. Kapellet er både menighetshus og kapell.
Øyvind Ellenes
Øyvind Ellenes (født 11. februar 1974 i Mandal) er en norsk forfatter.
Ellenes er født og oppvokst i Mandal. Han har vært medredaktør i litteraturtidsskriftet Vagant, og er bosatt på Kampen i Oslo.
Øyvind Ellenes har hentet impulser fra den franske ny-romanen og den modernistiske tradisjonen i Norden. Noen av bøkene hans er blitt betegnet som utfordrende lesning, slik som Stuepiken (2008).
Jan Madsen
Jan Madsen (født 1925) var en norsk sosialøkonom og embetsmann, uteksaminert som Cand Oecon fra Universitetet i Oslo i 1949.
Madsen ble konsulent i Økonomiavdelingen i Finansdepartementet i 1952, dvs rett etter avdelingens tilbakeflytting fra handelsdepartementet. Da Planlegginsavdelingen i Finansdepartementet ble opprettet i januar 1963, ble Madsen dens første byråsjef for arbeidet med Statsbudsjettet. Han fungerte som ekspedisjonssjef i PA korte perioder i 1969 og 1971, dvs mellom lederperiodene til Bjørn Larsen og Per Schreiner.
Madsen avsluttet sin yrkeskarriere i Sosialdepartementet.
Marie Bedford
Marie E. Bedford (født 27. mars 1907) er en sørafrikansk fristilsvømmer som deltok i Sommer-OL 1928.
Historisme (andre betydninger)
Historisme kan betegne
Marie Bedford
I 1928 var hun medlem av det sørafrikanske stafettlaget som tok bronse på distansen 4x100 m.
Hun konkurrerte også på 400 m fri for kvinner, men ble slått ut i første runde.
Whiskey sour
Whiskey sour er en drink som inneholder whiskey (ofte Bourbon), sitronjuice, sukker, og valgfritt, litt eggehvite for å lage en Boston Sour. Den er ristet og servert straight eller med is.
En variant av whiskey sour er Ward 8, som ofte er basert på enten Bourbon eller rugwhiskey, begge med sitron- og appelsinjuice og grenadine-sirup som søtningsmiddel. Eggehvite som brukes i mange andre whiskey sour-drinker er ikke inkludert i denne varianten.
Den tradisjonelle pynten er en halv appelsin-skive og et maraschinobær.
I henhold til abcnyheter.no er 25. august whiskey sour-dagen.
Historie
Den eldste kjente historiske oppskrift og benevnelse av whisky sour finner man i en avisartikkel publisert i Wisconsin i 1870.
Fylkesvei 564 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 564 i de følgende fylkene:
Whiskey sour
Historie
I 1962 publiserte Universidad del Cuyo en historie som siterte en peruansk avis med navnet El Comercio de Iquique som indikerte at Elliott Stubb oppfant «whisky sour» i 1872. El Comercio de Iquique ble publisert av Modesto Molina mellom 1874 og 1879.
Vera (sogn)
Vera er et sogn i Verdal i Trøndelag. Sognet tilhører Sør-Innherad prosti. Sognets kirke er Vera kirke som ligger på Vera, ved nordbredden av Veresvatnet. Fylkesvei 160 ender i grenda. Sognet grenser til Sverige.
Energi i Norge
Energi i Norge har i store trekk fulgt utviklingen av tilsvarende samfunnssektorer i andre land. De vesentligste energikilder i tidlige tider var ved, torv og vind, deretter kom lokal vannkraft, og importert kull fra 1800-tallet. Landet ble fra begynnelsen av 1900-tallet preget av vannkraftutbygging for kraftkrevende industri, mens olje- og gassproduksjonen ble etablert fra 1970-årene. Norge har en dobbeltrolle som en stor olje- og gassprodusent, samtidig som landet er en pådriver for klimavennlige energiløsninger globalt.
Fra eldre tider har energibruk i form av blant annet vedfyring, fossekraft for kvernkaller og oppgangssager, samt vind for seilbåter hatt stor betydning. Utover på 1800-tallet ble dampdrevne tog og skip viktige for økonomisk utvikling i den tidlige industrialiseringen, samtidig så også de første mekaniserte industribedriftene dagens lys. Tidlig i 1890-årene skjedde det en spredt utvikling av små elektrisitetsverk for industri og allmenn bruk, mange av disse var vannkraftverk. Utover på 1900-tallet ble elektrokjemisk industri med vannkraft som energikilde drevet frem av norske entreprenører og utenlandsk kapital.
Etter andre verdenskrig startet en stor utbygging av vannkraft for industrireisning, produksjon av metaller som aluminium, ferrolegeringer, samt treforedling. Dette var også epoken for storstilt utbygging av elektrisitetsforsyningen i hele landet, slik at antallet husholdninger uten elektrisitet gikk drastisk ned. Elektrisitetsforbruket i husholdningene har steget svært mye i etterkrigstiden, men har de siste årene (2016) vist en fallende tendens, slik at det totale forbruk er i underkant av gjennomsnittlig 18 000 kWh per husholdning per år. Som et av få land i verden baserer de fleste norske husholdninger seg på elektrisk romoppvarming. Energibruken er høy i Norge, selv om det meste av energien eksporteres som råvarer. Imidlertid er det norske totale energiforbruket per innbygger, altså når en regner med husholdninger, industri, transport, et cetera, noe lavere enn for USA og Canada.
I 1969 ble Ekofiskfeltet, det første drivverdige oljefeltet på norsk kontinentalsokkel oppdaget. Etter dette ble Norge ført inn i oljealderen, med etterhvert omfattende konsekvenser for industri og arbeidsliv. Olje- og gassproduksjonens totale bidrag til Norges brutto nasjonalprodukt siden begynnelsen av 1970-årene til 2015 er over 12 000 milliarder kroner målt med dagens kroneverdi (2016). Produksjonen av olje har siden 2010 hatt en fallende tendens, men produksjonen av gass er økende og er etter 2010 større enn oljeproduksjonen. Det foregår kontinuerlig leting etter nye kilder, med Utsirahøyden som det største nye funnet på mange år.
Den norske energiproduksjonen skriver seg i hovedsak fra utvinning av petroleumsressurser og vannkraft. Mens den første har stor betydning for luftforurensning og er en faktor i global oppvarming, har den andre først og fremst problemer tilknyttet til klassisk miljøvern. Bilbruken representerer den største forurensningskilden fra energibruk på Norges fastland. På grunn av klimaendringer har det de siste årene vært diskusjoner om overgang til andre energikilder som ikke skaper CO2-utslipp ved forbrenning. Norge har påtatt seg internasjonale forpliktelser, og det er innført internasjonal kvotehandel for drivhusgasser.
Energibruk i førmoderne tid
I Norge som i mange andre land har vedfyring for matlaging og oppvarming, samt for fremstilling av tretjære, vært vanlig i uminnelige tider. Ved har også vært viktig for produksjon av trekull som brukes videre for fremstilling av jern av myrmalm. Epoken da denne teknikken ble utviklet, kalles jernalder. Senere i middelalderen da jern ble utvunnet fra jernmalm fra gruver i berggrunnen, var også trekull en viktig del av prosessen. Ikke før nye prosesser ble utviklet på 1800-tallet, ble kull benyttet for fremstilling av jern og stål.
Touch Me I’m Sick
Når den først ble gitt ut, ble "Touch Me I'm Sick" en indie hit, og er fortsatt bandet mest gjenkjennelig sang. Den sterke tunge og råe gitar spillingen, sterke vokaler, sløv bass og energiske tromme bidrag ble til en skitten lyd som påvirket mange lokale musikere og bidro til å utvikle Seattle Grunge scenen.
Energi i Norge
Energibruk i førmoderne tid
I tidlige tider har fisketran vært mye brukt til belysning med oljelamper. Disse lampene består av en beholder der en veke senkes ned og trekker til seg oljen som brenner i den andre enden. Også talglys fremstilt av talg fra dyr, har vært mye brukt.
Vannkraft ble ytterligere utnyttet rundt 1500-tallet, da oppgangssagene revolusjonerte trelasthandelen, noe som førte til at tømmer ble en viktig eksportnæring fra Norge. Flere byer vokste frem takket være denne eksporten.
Industriell fremvekst og bruk av elektrisitet
Den industrielle revolusjon begynte i Storbritannia rundt 1760, mens den andre industrielle revolusjonen oppstod i land som Tyskland, USA, Frankrike og flere andre, blant annet Norge. Den tidlige industrielle utviklingen i Norge var i tillegg til dampmaskiner basert på vannkraft. Vannturbiner ble satt opp i forbindelse med fabrikker på første halvdel av 1800-tallet. Disse fabrikkene brukte vannkraften til å drive sag, veve- og spinnemaskiner, verktøymaskiner, samt flere andre innretninger som ble funnet opp på denne tiden. Overføringen av energien skjedde via akslinger og reimer. Eksempler på dette er virksomhetene som vokste opp langs Tista i Halden og Akerselva i Christiania, med fabrikker som Saugbrugsforeningen i Halden, og i Christiania Nydalens Compagnie, Lilleborg og Hjula Væverier.
Det første dampskipet, DS «Constitutionen», kom til Norge i 1826. I 1854 ble Hovedbanen, Norges første jernbane åpnet. Bruken av dampskip og damplokomotiver økte sterkt utover på 1800-tallet og revolusjonerte transport av både mennesker og varer.
A/S Lisleby Brugs lysanlegg fra 1877 regnes for å være Norges første elektriske anlegg. Dette bestod av en dampmaskin, en dynamo og to lysbuelamper. Norges første elektrisitetsverk, altså selskap som distribuerte elektrisitet til abonnenter, var Laugstols Brug i Skien som fra 1885 leverte strøm til 120 glødelamper. I 1891 fikk Hammerfest som Norges første by etablert et offentlig elektrisitetsverk. Den elektriske kraften kom fra et vannkraftverk med 75 hestekrefter. Kraftverket hadde to generatorer: En som leverte likestrøm for gatelysene, og en som leverte vekselstrøm for glødelamper til innendørs bruk. ,
Det ble utover i 1890-årene etablert en rekke offentlige elektrisitetsverk. Mange av disse ble drevet med kullfyrte dampmaskiner, andre med vannkraft. I 1892 ble Christiania Elektricitetsværk satt i drift med en kraftstasjon med tre dampmaskiner. De tre generatorene hadde en ytelse på 900 kW og leverte likestrøm med en spenning på 240 V.
Andre energikilder på slutten av 1800-tallet
I tillegg til elektrisitet for belysning var det allerede mange år tidligere etablert gassverker i de største byene. I 1848 fikk Christiania gasslamper i gatene som den første by i Norge. Dette betydde at et omfattende nettverk av stålrør måtte graves ned i gatene. I Oslo ble gasslampene fjernet i 1928, mens de var i bruk i Bergen helt frem til 1970. Gassverkene leverte også gass til bruk i husholdningene, blant annet for matlaging.
Bruk av petroleumsprodukter som en stor industri begynte i Nord-Amerika på midten av 1850-årene, da i form av destillasjonsproduktet parafin. Parafin ble brukt for belysning i store deler av verden i siste halvdel av 1800-tallet. Import av parafin til Norge var av et slikt omfang at dette ble den vanligste lyskilden i norske hjem på denne tiden. Etter oppfinnelsen av forbrenningsmotorer og biler ble petroleumsindustrien en svært viktig økonomi, med produksjon diesel og bensin.
Den første bilen i Norge ble brukt i rutetrafikk i Gudbrandsdalen og ble kjøpt i 1895.
Utvikling av storindustri
Fra tidlig 1900-tall skjedde det flere store industrietableringer i Norge. Disse var i stor grad basert på elektrokjemi, men også annen industri der elektrisk kraft inngikk i produksjonen. Noen av de første var Borregaard, som ble etablert i Sarpsborg med produksjon av cellulose og papir. Her ble Borregaard kraftverk bygget for å forsyne fabrikken. I 1909 var dette landets største industriarbeidsplass.
Andre store industrietableringer var Odda Smelteverk, som i 1906 startet produksjon av kalsiumkarbid og derivatene kalsiumcyanamid, dicyandiamid og hydrogencyanamid. Like ved Odda, i Tyssedal, ble også Det Norske Zinkkompani A/S og Tinfos Titan & Iron etablert. Her ble store vannkraftstasjoner som Tysso I og Skjeggedal kraftverk bygget. I nabokommunen Sauda ble også store industrietableringer igangsatt på omtrent samme tid, der Sauda Smelteverk kom i drift i 1923.
Den klart største kraftkrevende industribedriften ble Norsk Hydro, med oppstart i 1905. Samuel Eyde (1866–1940) stod bak finansieringer av virksomheten, mens fysiskkprofessor Kristian Birkeland (1867–1917) utviklet en prosess for utvinning av nitrogen fra luften. Denne energikrevende prosessen ble kjent som Birkeland-Eyde-prosessen, der kalksalpeter som brukes som gjødsel, er sluttproduktet. For å skaffe elektrisk kraft ble først Svelgfoss kraftverk ved Notodden bygget ut og en fabrikk etablert like ved. Noen få år senere ble Vemork kraftstasjon bygget i 1911 i Rjukan, og lenger ned i dalen ble fabrikker etablert. Senere ble Haber-Bosch-prosessen utviklet av IG Farben i Tyskland. Denne metoden var mer effektiv enn den Hydro hadde utviklet, og dermed gikk Hydro i kompaniskap med IG Farben for å kunne benytte seg av deres prosess.
Gornau (Erzgebirge)
Gornau er en kommune i Erzgebirgskreis i Direktionsbezirk Chemnitz i den sørlige delen av Fristaten Sachsen. Siden 1. juli 2000 har kommunen vært medlem av forvaltningsfellesskapet Zschopau. Kommunen hadde 3 893 innbyggere den 31. desember 2010.
Fjelldal kapell
Fjelldal kapell er et kapell fra 1960 i Tjeldsund kommune, Troms og Finnmark fylke.
Energi i Norge
Utvikling av storindustri
Norske myndigheter var på denne tiden skeptiske til at internasjonale storbedrifter ville etablere seg i Norge, og basere sin virksomhet på kjøp av vassdrag for elektrisitetsproduksjon. For at ikke utenlandske eiere skulle få kontroll over vannfallene, ble konsesjonslovene vedtatt av Stortinget. En viktig del av disse lovene er hjemfall, som ble vedtatt i 1909. Hjemfallsordningen innebærer at privat eierskap av fallrettigheter bare tillates i et begrenset antall år; etter utløp av konsesjonen skal deretter staten overta fallrettighetene. Selv om disse lovene var strenge og skulle favorisere norsk industri, skjedde det flere industrietableringer ved hjelp av utenlandsk kapital frem til 1920-årene. På grunn av landets mange fossefall var vannkraften billig å bygge ut og ga stor lønnsomhet.
Alminnelig elektrisitetsforsyning
I tillegg til etablering av storindustri ble det også dannet mange mindre vannkraftverker i første del av 1900-tallet. Mange småbyer og tettsteder fikk elektrisk forsyning, spesielt på Østlandet. Samtidig ble det i mange bygder satt opp små vannkraftverk på noen få titalls kW som forsynte de tilknyttede husstandene med strøm til lyspærer. Eksempler på noe større utbygginger for forsyning av hele byer er Istad kraftverk, som ble bygget i 1919 for å forsyne Molde; Tafjord kraftverk i 1923, som forsynte Ålesund; og Nygård kraftverk fra 1932, som forsynte Narvik.
Fjelldal kapell
Byggverket er i tre og har 140 plasser.
Energi i Norge
Alminnelig elektrisitetsforsyning
I 1944 ble det registrert 1818 vannkraftverk i Norge med ytelse under 1 MW. Av disse var bare 250 i drift i 1979.
Andre elektriske apparater enn lyspærer som var vanlig i mellomkrigstiden, var strykejern, kokeplater og varmeovner. Først på slutten av 1930-årene kom de første vaskemaskinene. Dette var maskiner og apparater som forenklet husholdet.
De første virkelig store utbyggingene for å forsyne byer og industri ble foretatt på Østlandet utover i mellomkrigstiden. I motsetning til de kraftverkene som ble bygget ellers i landet, var dette kraftverk som var koblet sammen med lange kraftlinjer med høy spenning. En rekke store kraftstasjoner som Nore I, Nore II, Solbergfoss, Kykkelsrud, Rånåsfoss og Mår ble tilknyttet og gikk i samkjøring.
En landsomfattende undersøkelse i 1937 viste at 650 000 mennesker i Norge ikke hadde tilgang på elektrisitet, mens 50 000 personer bodde på steder med dårlig forsyning. Ut fra folketallet utgjorde dette 24 % som ikke hadde elektrisitet.
Energibruk under andre verdenskrig
Blant kraftverkene der byggingen startet under krigen, er Mår kraftverk, Safa-Samnanger kraftverk og Aura kraftverk. På Herøya, der Norsk Hydro allerede hadde bygget et stort industriområde flere år før krigen, ble byggingen av en stor aluminiums- og magnesiumfabrikk startet opp, men denne ble bombet av de allierte i 1943.
Generelt var det store problemer med å få importert kull og olje under krigen. Dette førte til problemer for blant annet samferdsel. Fordi jernbanen og skipstrafikk måtte prioriteres, ble det vanlig at busser og biler ble utstyrt med såkalte knottgeneratorer som gikk på ospeved. Et annet problem var oppvarming i boliger med oljefyr, der vedfyring nå måtte brukes i stedet.
Industrireisning etter andre verdenskrig
Londonregjeringen opprettet i 1943 Industrikomiteen for at denne skulle planlegge industrialisering ved gjenoppbyggingen etter krigen. Industrikomiteen ble ledet av professor Fredrik Vogt (1892–1970), byråsjef i Forsyningsdepartementet Erik Brofoss (1908–1979) var også medlem. Komiteen anbefalte utbygging av vannkraftverk for produksjon av kraftkrevende produkter som aluminium eller andre industriprodukter.
Vogt ble generaldirektør i Norges vassdrags- og elektrisitetsvesen, mens Brofoss ble finansminister rett etter krigen. Sammen med industriminister Lars Evensen (1896-1969) ble disse de ledende strateger for industrireisningen i etterkrigstiden. Det ble satt i gang flere store vannkraftutbygginger der Statkraftverkene stod for utbyggingen, og statsstyrt tungindustri sørget for aluminiumproduksjon gjennom Norsk Hydro. Hensikten var å få valutainntekter ved eksport. Nye fabrikker på Karmøy, i Årdal og på Sunndalsøra ble etablert for aluminiumsproduksjon. I Mo i Rana startet byggingen av Norsk Jernverk i 1946, med oppstart i 1955.
Ettertiden viste at eksport av aluminium skulle bli mer lønnsomt enn noen hadde trodd på forhånd. Uten altfor store investeringer fikk en sårt tiltrengte valutainntekter fra foredlingen og eksporten av dette metallet.
Motstand mot vassdragsregulering, etablering av Miljøverndepartementet
Vassdragsreguleringer og tilknyttede naturinngrep utløste tidlig lokal motstand, for eksempel i 1940 ved Oslo Lysverkers utbygging av kraftgater fra Hol kraftverk i Hallingdal. Da Lysverkene i 1946 ville legge ledningsnettet sitt gjennom Oslomarka, møtte 30 000 mennesker i protest på Rådhusplassen. Utover i 1960-årene ble motstanden bredere og motstanderne bedre organisert. Utbyggingssakene var blitt større og mer omfattende. Samtidig hadde det vokst frem en internasjonal miljøbevegelse med vekt på ikke-materialistiske verdier. Mardøla-aksjonen mot utbyggingen av Grytten kraftverk i 1970-årene og Alta-konflikten vedrørende utbyggingen av Alta kraftverk som kulminerte ved Stilla-aksjonen i 1980, fikk stor oppmerksomhet i pressen og samfunnet forøvrig.
Samtidig var det en stor forbruksøkning av elektrisk kraft. Utbygging av kraftverker var nødvendig for å dekke behovet, men en ulempe med et vannkraftbasert kraftsystem var de store årlige svingningene i produksjonen. Myndighetene påla Norges vassdrags- og elektrisitetsverk (NVE) å utrede varmekraft; senere i begynnelsen av 1970-årene støttet Industrikomiteen opp om planene for bygging av det første kjernekraftverket. På denne tiden var det også aktuelt å bygge ut vassdrag i Jotunheimen og Saltfjellet, selv om disse var svært kontroversielle. Det kom ikke til enighet om hverken disse vassdragene eller planen om varme- eller kjernekraftverk. Imidlertid fortsatt utbyggingen av mindre kontroversielle elver, samt at det ble bygget kraftlinjer.
Kjernekraftverket som ble planlagt, skulle ligge i Oslofjord-området. Mot slutten av 1960-årene hadde både statlige organer og miljøvernorganisasjoner vært positive til kjernekraft. Årsaken til dette var at en betraktet kjernekraft og andre varmekraftverk som energikilder som ville spare vassdragsnaturen. Opinionen snudde i begynnelsen av 1970-årene da miljøbevegelsen endret standpunkt og ble sterkt negative til kjernekraft. I 1976 dabbet også interessen for å bygge gasskraftverk av da et planlagt gasskraftverk på Kårstø på Karmøy heller ikke ble realisert.
Miljøvernet fikk etterhvert sin plass i de politiske institusjoner og planer. Miljøverndepartementet ble opprettet i 1972, og Stortinget vedtok verneplaner for utnyttelsen av vassdrag, og samlede planer for konsesjonsbehandlingen av vassdrag som ennå ikke var utbygget.
Oljeeventyret
Selv om det ble funnet naturgass utenfor sørøstkysten av Storbritannia, var norske myndigheter i utgangspunktet lite interessert i oljeutvinning. Blant annet hadde Norges geologiske undersøkelse slått fast at hverken olje eller kull fantes i den norske delen av Nordsjøen. En annen ting var at statsorganene heller ikke hadde noe kompetanse innenfor dette feltet.
Leteboringer startet i 1966 og fortsatte i flere år uten resultater. Oljeselskapene begynte etterhvert å miste håpet om at det kunne være drivverdige forekomster.
I desember 1969 ble det første drivverdige funn gjort av «Ocean Viking». Dette var den 38. leteboringen som ble foretatt, og feltet skulle senere bli kjent som Ekofiskfeltet. Feltet var så stort at flere oljeselskaper viste sterk interesse for utvinning. I 2023 er det fortsatt drift på Ekofiskfeltet.
Da oljealderen begynte, innså alle at dette ville gi store inntekter, men samtidig kreve omstilling av industrien. Politisk var det enighet om at landets økonomi ikke skulle bli for avhengig av oljeinntekter. En ønsket også at oljenæringen skulle gi langsiktige inntekter. Det ble derfor tidlig satt mål om et moderat tempo i utvinningen.
Det statlige oljeselskapet Statoil ble etablert i 1972, samme år ble også Oljedirektoratet etablert i Stavanger. En viktig oppgave for Oljedirektoratet var å fordele konsesjoner for oljefeltene. Både Statoil og andre private selskaper delte på konsesjonene. De norske oljeselskapene var, foruten Statoil, Norsk Hydro og Saga Petroleum.
De største oljefeltene i dag er Statfjordfeltet, Ekofiskfeltet, Osebergfeltet, Gullfaksfeltet, Snorrefeltet og Trollfeltet. Totalt er det rundt 50 store og små felt i produksjon eller under utbygging. Den norske oljeproduksjonen hadde sin topp i 2000 og har siden vist en nedadgående trend. Samtidig har gassproduksjonen vært økende.
Deregulering av kraftproduksjonen
Den nye energilov som ble vedtatt i 1991, innebar en vesentlig deregulering av kraftmarkedene sammenlignet med tidligere. Dermed ble kraftprisene bestemt ut fra tilbud og etterspørsel: Med varmt vær og stor tilgang på vann ville kraftprisene minske, mens kaldt vær og lite vann ville få prisene til å øke.
Statnett ble etablert i 1991 for å stå som eier og driftsansvarlig for sentralnettet. Kraftoverføring skulle være en tjeneste åpen for alle som hadde behov for overføring. Prisen for dette skulle skje ved tariffer som speiler overføringens virkning på kostnadene i nettet.
En felles nordisk kraftbørs ble etablert i 1996 der Norge, Sverige, Finland og Danmark ble medlemmer. Kraftbørsen har fått navnet Nord Pool. I dag er også Tyskland, Nederland, Polen, Russland og Estland tilknyttet. På grunn av forskjeller mellom det norske vannkraftbaserte kraftsystemet og de andre landenes mer varmekraftbaserte systemer kan en dra felles nytte av disse egenskapene. En forskjell er at i varmekraftverker er regulering av produksjonen opp og ned dyrere enn i vannkraftverker.
Energibalansen for Norge
Elektrisk energiproduksjon er stor, og mye av dette går til innenlands forbruk både til industriformål og alminnelig forbruk. Elektrisk oppvarming er vanlig i Norge, noe som er spesielt i verdenssammenheng. Internasjonalt har Norge satt seg mål om å redusere den delen av energibruken som bidrar til utslipp av drivhusgasser. For å nå disse målene er det en utfordring at mye av energibruken allerede er i form av fornybar vannkraft, men det er stort potensial for utslippsreduksjoner i olje- og gassindustrien, i annen industri og i transportsektoren.
Den totale årsproduksjonen av elektrisitet og petroleumsprodukter (oljeekvivalenter) i Norge, regnet i energimengde, var i 2020 fordelt slik:
Når det gjelder gjenværende olje- og gassreserver, oppga Oljedirektoratet i 2020 at disse var 1 125 millioner Sm3 Olje, 1 440 millioner Sm3 o.e. gass, 143 millioner Sm3 o.e. NLG og 18 millioner Sm3 o.e. kondensat. Ved utgangen av 2020 var det total blitt produsert 7,8 milliarder Sm3 o.e. Dette er rundt 49 % av de forventede, utvinnbare ressursene. Reserver som er vedtatt å produsere i fremtiden er på 2,7 milliarder Sm3 o.e., der gass utgjør 53 %. Uoppdagede totale ressurser er 15,8 milliarder Sm3 o.e. Dette er olje og gass som sannsynligvis fins og kan produseres, men som enda ikke er påvist ved prøveboring.
Det er også påvist at det kan være store kullreserver i Nordsjøen, men utvinning av disse vil være utfordrende både teknisk og økonomisk. I 2005 ble det estimert at forekomstene kan være på 3 000 milliarder tonn kull.
Norge er verdens syvende største produsent av gass, og verdens trettende største produsent av olje. Den totale eksportverdien av petroleum i 2014 var for olje rundt 208 milliarder kroner og for gass 118 milliarder kroner, noe som totalt utgjør omtrent 42 % av Norges totale eksportinntekter. Olje- og gassproduksjonens totale bidrag til Norges brutto nasjonalprodukt siden begynnelsen av 1970-årene til 2020, er rundt 16 000 milliarder kroner målt med dagens kroneverdi. I tillegg kommer verdiskaping relatert til leverandørindustri.
Oversiktlige og detaljerte opplysninger om utvikling av produksjonen på norsk sokkel, elektrisk kraftproduksjon og forbruk av alle energikilder finnes på Statistisk sentralbyrås (SSB) nettsted. Detaljert informasjon om elektrisitetsproduksjon og forbruk finnes på Norges vassdrags- og energidirektorats (NVE) nettsted, mens Oljedirektoratet har detaljert informasjon om olje- og gassproduksjon.
Offentlig forvaltning og statlig eierskap i energisektoren
Olje- og energidepartementet (OED) står som den høyeste statlige myndighet innenfor energispørsmål. Departementets hovedoppgave er tilrettelegging for en samordnet og helhetlig energipolitikk. OED ledes av olje- og energiministeren, og et av de viktigste målene er å sikre høy verdiskapning gjennom effektiv og miljøvennlig forvaltning av energiressursene. OED skal være et sekretariat for den politiske ledelsen, slik at det utvikler seg med regjeringens energipolitiske målsettinger.
Det er tilknyttet to direktorater til Olje- og energidepartementet, Oljedirektoratet (OD) og Norges vassdrags- og energidirektorat (NVE). OD har ansvar for å skape størst mulig verdier for samfunnet fra olje- og gassressursene. Dette skal skje gjennom en forsvarlig ressursforvaltning med fokus på sikkerhet, beredskap og ytre miljø. NVE har ansvar for å forvalte Norges vann- og energiressurser. Direktoratet bestod tidligere av avdelingen som eide og forvaltet statens kraftstasjoner (Statkraftverkene), men som etter oppdelingen i begynnelsen av 1990-årene ble til Statkraft, samt avdelingen som eide og driftet statens kraftlinjer, nå Statnett SF. I dag er rollen som direktorat rendyrket, uten operativt ansvar eller eierskap til infrastruktur. Statnett er eid av Olje- og energidepartementet, mens Statkraft er et AS eid av staten.
Olje- og gassproduksjon
Toppen av oljeproduksjon på norsk sokkel ble passert i 2004, med 264,4 millioner Sm3 (o.e.). Etter dette har produksjonen falt. I 2020 var det 90 felt i drift, og siden oppstarten i 1971 har det totalt vært 115 felt i produksjon på norsk sokkel. Av dagens felter befinner 67 seg i Nordsjøen, 21 i Norskehavet og 2 i Barentshavet. Ved årsskiftet til 2021 var ni felter under utbygging. Ekofiskfeltet er det største oljefeltet av de som startet produksjonen i 1971.
I 2010 var produksjonen av gass større enn oljeproduksjonen, og denne trenden har fortsatt. Når det gjelder gassfelt er de største Trollfeltet, Ormen Lange-feltet, Åsgardfeltet, Snøhvitfeltet og Ekofiskfeltet. Fra de norske feltene i Nordsjøen går det i dag rørledninger for transport av gass til Skottland, England, Tyskland, Nederland og Frankrike, men noe av gassen føres også i land på Kårstø. En del av produktene går med tankskip.
Gassproduksjonen startet først i 1977 og har stadig økt frem til 2020, selv om den har gått litt ned i noen år. I 2020 var gassproduksjonen på 110 milliarder Sm3 o.e. Troll er det feltet på norsk sokkel med størst gassproduksjon, og alene forsyner det Europa med rundt 8 % av det totale gassforbruket. Trollfeltet forventes å levere olje og gass frem til 2050. Det inneholder omtrent 40 % av gassreservene på kontinentalsokkelen, og er samtidig blant de største oljefeltene.