cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lviv
Geografi
Lviv ligger på nordsiden av Karpatene og ligger nær vannskillet mellom Østersjøen (Bug/Vestre Buhs nedbørsfelt) og Svartehavet (Dnisters nedbørsfelt). Lviv ble etablert i elven Poltvas dalføre (en sideelv til Bug) og elven deler i byen en vestlig og østlig del. Elvens løp gjennom byen har blitt delvis overdekket. I de sørlige forsteder ligger kilden til elven Zubra, som flyter til Dnister. Byen ligger i utkanten av det podolske platå (eller høyland) som er et moderat høydedrag (rundt 200-300 meter over havet) som strekker seg fra Lviv sørøstover langs Dnisters østre bredd inn på den ukrainske steppen. Mot vest ligger skogkledde høyder ved grensen til Polen. Siden middelalderen har Lviv ligget ved grensen mellom østlig og vestlig kristendom, og ble også et viktig senter for armensk og jødisk bosetning. Til andre verdenskrig var Lviv en jødisk og etnisk polsk by omgitt av en ukrainsk landsbygd. Lviv ble opprinnelig etablert som en slavisk by; på samme måte som Krakow og Praha ble den påvirket av tyskspråklige kultur og byliv. I middelalderen var det tydelig innslag av rutenere (ukrainere), armenere, etnisk tyske, jøder, madjarer, tatarer og etnisk polske i byen. Til første verdenskrig vokste byen organisk med lite sentral planlegging der myndighetene bare håndhevet regler for den enkelte bygning. Landskapet og organisk vekst førte til mange krokete gater langs elven og langs de bratte bakkene. Lokal sandstein og kalkstein var lenge et foretrukket byggematerial.
Befolkning
Tidlig på 1900-tallet besto befolkningen hovedsakelig av tre kulturelle grupper: etniske polske katolikker, jøder (som hadde varierende nasjonal tilknytning) og ukrainske gresk-katolske. I tillegg var det en betydelig tysk-kulturell innflytelse etter over 100 år med østerriksk styre. På begynnelsen av 1800-tallet hadde Galicja en stor og voksende jødisk befolkning, og størstedelen av jødene i Det østerrikske keiserrike bodde der (omkring 333.000 av offisielt 467.000 i 1850). Lemberg var på 1800-tallet dominerte av jøder (rundt en tredjedel av innbyggerne) og etniske polakker (i overkant av 50 % av innbyggerne); etniske ukrainere utgjorde 10-20 %. Lemberg var sentrum for den jødiske opplysningsbevegelsen, haskalá. Borgerskapet i Lemberg, både jøder og etnisk polske, brukte stort sett tysk språk til daglig og i skolene, og relaterte seg i stor grad til det kulturelle livet i Wien. Martin Bubers familie bodde for en stor del i Lemberg. Økonomen Ludwig von Mises var født i Lemberg. Sigmund Freuds familie utvandret fra Galicja til Mähren.
I 1910-1918 var litt over 50 % av innbyggerne romersk-katolske (hovedsakelig etniske polske), knapt 30 % jødiske og 20 % gresk-katolske (hovedsakelig etnisk ukrainske). En del av de gresk-katolsk var ikke entydig etnisk polske eller ukrainske, og brukte til daglig begge språk. Byen hadde i hovedsak et polsk preg, mens den omliggende landsbygda var dominerte av etniske ukrainere. Slik etnisk forskjell på by- og bondebefolkningen var vanlig i Øst-Europa.
Fra 1256 til 1772
Skråningene ved borgen har spor av bosetning fra år 1000 eller tidligere. De eldste opptegnelser om byen er fra siste del av 1200-tallet. Lviv var en av flere byer grunnlagt til erstatning for flere byer som ble ødelagt under den mongolske invasjonen i 1241. Kong Danylo var trolig avgjørende for byens tidlige utvikling. Lviv begynte som en grenseby mot øst med en borg (Vysoskyi zamok) på en bakketopp. Borgen ble symbol og maktsenter for byen, og den ble ødelagt og gjenreist flere ganger. Borgen ble forlatt på 1600-tallet og etterhvert ble det anlagt en offentlig park rundt rester av ruinene. Byen så den første tiden ut som en typisk slavisk treby med en borg, en befest by (horod) og et handelsområder (posad). Gamlebyen slik den står i dag ble påbegynt på 1300-tallet, og står nå på UNESCOs lister over verneverdig kultur- og naturarv. Den ble grunnlagt i 1256 av fyrst Danylo Halytskiy (polsk: Daniel I Romanowicz Halicki) og som residensby for hans sønn Lev (eller Leo). Ødelagt under kamper med mongolske styrker i 1261 og gjenreist i 1270.
Fyrst Danylo av Galicja-Volhyna befestet en eksisterende bosetning og anla en borg på bakketoppen over byen. Bakgrunnen for befestningen av byen var oppløsningen av Kyivriket (også kjent som Kyiv-Rus) rundt år 1200 og fremveksten av flere etterfølgende fyrstedømmer. De østlige kirkesamfunnene var i krise blant annet etter Det fjerde korstogs rasering av Konstantinopel (1204) og mongolske styrkres inntok Kyiv, den slaviske kirkens senter, i 1240. Danylo fremmet mål om forening av Kyivs kirkeprovins under den ortodokse kirke og Danylo var nominell storfyrste i Kyiv. Danylo allierte seg gjennom ekteskap med de katolske kongehusene i Østerrike, Polen og Ungarn. Danylo inviterte tyske håndverkere til Lviv og ønsket velkommen armenske kjøpmenn som drev handel med orienten. Jøder, tatarer og ungarere slo seg ned i byen. Den rutenske fyrsten ga de armenske og de tyske innbyggerne et visst selvstyre og delvis juridisk autonomi noe som blant annet gjorde det lettere å beholde skikker og religion. Lviv fikk preg av en enklave innenfor Galicja. Danylo ble etterfulgt av sin sønn Lev som sørget for å reise et romersk-katolsk til sin ungarsfødte kone Constantia. Danylos slekt døde ut i 1322 og Lviv ble en katolsk by i form av den lokale hersker og forbindelse til det katolske kongehuset i Polen.
Fra sent i middelalderen var Lviv en handelsby som ble stimulert av handelsruter mot Midtøsten. Mot vest gikk handelsruter til Krakow og Wien, mot øst gikk den gamle podolske veien som forbandt Krakow og Kyiv via Lviv. Mot nord gikk veier til Warszawa, Vilnius og Østersjøkysten; og mot sør var det veiforbindelse til Moldova og Balkan. Lviv vokste rundt disse handelsrutene fra byens sentrum. I løpet av 1300-tallet ble områder langs elven Poltva drenert og sentrum ble forskjøvet sørover (deler av elven ble på 1800-tallet overdekket og inkludert i byens avløpssystem). Med utgangspunkt i Magdeburg-lovene ble de nye områdene langs elven regulert rådhuset sentralt plassert ved et rektangulært torg. På 1400-1500-tallet ble reist to bymur, en høy indre og en lavere ytre, med et 20-talls vakttårn og en borg (i tillegg til den opprinnelige borgen på bakketoppen). I 1527 ble den gotiske middelalderbyen rasert av en stor brann.
Rundt år 1500 var Lviv den største byen innenfor det området som ble Ukraina. Byen var da hovestad i provinsen (voivodskap) «Rus» som var innlemmet i det polske kongeriket. Lviv var da en katolsk utpost i øst samtidig som den beholdt forbindelsen til den østslaviske kirkens hovedby, Kyiv.
Den galisiske landsbygda i Lvivs omland var dominert av etniske rutenere. Den polske dominansen fra rundt 1550 førte til at den rutenske eliten til dels ble assimilert inn i polsk kultur. Katolikkene var de eneste som hadde fulle borgerretter i Lviv og de dominerte byen politisk, administrativt og kulturelt. Til rundt 1550 var etniske tyskere i flertall blant byborgerne med fulle rettigheter og det administrative språket var tysk. Latin ble vanlig som fellesspråk og blant katolikkene ble etnisk tyske i stor grad assimilert til polsk kultur blant annet gjennom ekteskap, slik at den katolske delen av byen fra rundt 1550 ble polskdominert. Ortodokse kristne (som grekere og vallakiere) ble i større grad integrert i rutensk kultur. Armenerne forble lengre en adskilt folkegruppe. Etter at en del ortodokse og armenske kirkesamfunn sluttet seg til pavekirken rundt år 1600 ble assimilering til polsk kultur enklere.
På slutten av 1500-tallet var det flere jøder enn rutenere og armenere i Lviv. Jødene var adskilt fra den øvrige befolkningen, de hadde ikke borgerretter i Lviv og utestengt fra det politiske liv i byen. På den tiden var Lviv et sentrum for rutensk, jødisk og armensk kultur og bøker trykket i byen ble spredd over Øst- og Sentral-Europa. I løpet av 1600-tallet opplevde Lviv tilbakegang blant annet fordi handelsrutene i stor grad ble flyttet til havgående skip og på grunn av militære nederlag.
Jan III Sobieski av Polen hadde hus i Lviv og brukte Lviv som utgangspunkt for militære ekspedisjoner blant annet til støtte for Wien mot osmanske styrker.
Fra 1772 til 1918: Lemberg
Fra 1772 til 1918 var den, under navnet Lemberg, hovedstad i det habsburgske kongeriket «Galicia og Lodomeria og storhertugdømmet Krakow med hertugdømmene Auschwitz og Zator». Det var Østerrikes største og nordligste provins fra 1772 til 1918. Ved Polens første deling (1772) fikk Østerrike Lviv med omland. Keiser Josef II satte særlig i Galicja i verk reformer inspirert av opplysningstidens ideer under keiserens enevelde. Han opphevet Magdeburg-reglene og satte inn et tysk/østerriksk byråkrati til erstatning for byrådet. Reformer i det østerrikske imperium i siste del av 1800-tallet medførte at den tidligere maktesløse regionalforsamlingen (diet) fikk flere fullmakter særlig innenfor kultursektoren, utdanning, velferd og landbruk. Valgordningen favoriserte i utgangspunktet adelen og velstående polakker; flere valgreformer utvidet stemmeretten og allmenn stemmerett for menn over 25 år ble innført i 1907. Sentralmyndighetene utnevnte mellom 1848 og 1915 alltid en polakk til guvernør i Lviv. Den regional og lokale administrasjonen var dominert av polakker, et mindre antall etniske ukrainere hadde stillinger i forvaltning og rettsvesen. I 1870-1880-årene sørget den polske eliten for å «polonisere» grunnskolere og høyere utdanning. Polsk fortrengte langt på vei tysk språk i administrasjon og høyere utdanning. Etter protester ble ukrainsk språk innført ved noen professorater ved universitetet og en del grunnskoler/videregående skoler gikk over til å undervise på ukrainsk. Ved parlamentet i Wien arbeidet de polske for mer autonomi, mens etniske ukrainske utsendinger ønsket ikke autonomi for Galicja så lenge regionen var dominert av den polske eliten. De ukrainske representantene i Wien gikk inn for deling av Galicja i en polsk og en ukrainsk del.
I 1870-årene fikk Lviv betydelig utvidet autonomi: Byen ble administrert av et bystyre valgt av byens velstående og utdannede borgere. I 1913 hadde bare 15.800 av innbyggerne stemmerett og bystyret var dominert av polakker. Før 1914 var det ingen etniske ukrainere i bystyret som da hadde 15 jødiske representanter av totalt 100. På siste del av 1800-tallet ble Lviv en moderne by med profesjonell forvaltning, moderne infrastruktur som gasslys, trikker og elektrisitet.
Politiske liberalisering på slutten av 1800-tallet gjorde det mulig for polakker, jøder og ukrainere å fremføre offentlig sitt syn på utviklingen av byen og staten. Den polske eliten hadde problemer var usikre på om den polske nasjonen inkluderte alle som bodde innenfor det historiske Polen-Litauen (og dermed omfattet jøder, litauere, ukrainere og hviterussere) eller om den polske nasjonen begrenset seg til polsktalende romersk-katolske. Rundt 1900 gjorde den nasjonalistiske stemningen i andre etniske grupper at den polsk eliten anså den polske nasjon innsnevret til den siste varianten med åpning for at hviterussere og ukrainere, som på grunn av sin underlegne kultur, kunne bli tatt opp i den polske. Noen jøder ble ivrige polske nasjonalister, mens mektige politikere i det polske nasjonaldemokratiske partier anså jødene som fremmede som ikke kunne bli ekte polakker. En del av den gresk-katolske eliten anså seg selv som etniske rutnere tilhørende den polske nasjon, mens en rutensk nasjonalbevegelse insisterte på et skille mellom rutenere og polakker. En variant av den rutenske nasjonalbevegelsen som også trakk skille mot ukrainere fikk tilslutning blant et mindretall først og fremst i Karpatene; en «russofil» variant som betraktet rutenere/ukrainere som en gren av den russiske nasjon hadde en viss innflytelse rundt 1880 blant annet med eget parti. Den russofile bevegelsen ble støttet av russiske myndigheter og av den russisk-orotodoske kirke, og ble motarbeidet av østerrikske sentralmyndigheter.
Fra rundt 1890 gikk de ukrainskorienterte nasjonalistene forbi de russofile blant de gresk-katolske. I byer som Lviv ble de gresk-katolske integrert i det polske, mens på landsbygda ble romersk-katolske bønder integrert i den ukrainsk-språklige kulturen. Bøker og aviser på ukrainsk ble utgitt, og de ukrainskorienterte stiftet kooperativer, leseklubber og sportsklubber; en ukrainsk-språklig offentlig vokste frem i det østlige Galicja. Erkebiskop Andrej Sjeptytskyj støttet de ukrainske nasjonalistene. Ukrainske nasjonalister betraktet russofile og etnisk polske som det største hinderet for ukrainsk nasjonsbygging i Øst-Galicja. Noen foreldre sendte barna til tyskspråklig skole for å unngå polskspråklige. Den 20. januar 1906 samlet 40.000 etniske ukrainske (hovedsakelig bønder) seg i Lviv til støtte for reform av valgordningen til parlamentet i Wien.
De jødiske innbyggerne hadde ikke en bestemt nasjonal tilhørighet. Lvivs jødiske borgere var overrepresenterte både blant de rikeste og de fattigste i byen. I mellomkrigstiden var rundt ⅓ av byens advokater og kjøpmenn jødiske. De assimilerte jødene utgjorde et mindretall og skilte seg ytre seg ikke fra etnisk polske: de snakket polsk og gikk i det polske teateret. Flertallet av jødene holdt fast ved de østjødiske tradisjonene blant annet med karakteristisk antrekk, skjegg og frisyre, og mange var blant byens fattigste.
Grensene mellom de etniske gruppene var til dels uklare. Noen gresk-katolsk identifiserte seg med Polen, noen romersk-katolsk bønder snakket ukrainsk og noen polske nasjonalister gikk i synagogen. Noen identifiserte seg ikke med en bestemt nasjonalitet og på spørsmål oppga de religion eller hjemsted som nasjonalitet. Ekteskap mellom romersk-katolske og gresk-katolske var vanlig; ekteskap mellom kristne og jøder var sjelden.
Fra rundt 1880 sto polske og ukrainske nasjonalister mot hverandre, der moderate politikere på begge sider arbeidet for kompromiss og politiske allianser ble dannet på tvers av etniske skillelinjer. Konservative polske godseiere gikk i allianse med russiskorienterte ukrainere noe som fortrengte ukrainskorienterte i parlamentet i Wien (Reichsrat). Guvernør Andrzej Potocki støttet alliansen og ble myrdet av studenten Myroslav Sichynskyj som ble en ukrainsk folkehelt. Den etterfølgende guvernøren, Michał Bobrzyński, la seg på en annen linje enn Potocki og motarbeidet de russofile og samarbeidet med moderate ukrainske politikere. Samarbeidet ledet til avtale om opprettelse av et ukrainsk universitet i Lviv og andre ukrainske skoler og økt antall ukrainere i regionalforsamlingen. Romersk-katolske biskoper protesterte mot avtalen og Bobrzyński ble tvunget til å gå av. På grunn av krigen ble avtalen aldri iverksatt. Sentralmyndigheten i Wien støttet de ukrainskorientert som motvekt mot de polsk- og russiskorienterte.
I Russland ble de østlige Galicja regnet som aktuelt russisk ekspansjonsområde. Nasjonalister i Russland mente at ukrainere ikke var et eget folk, bare «smårussere» som var en gren av det russiske folk. Østerrikske myndigheter rettsforfulgte noen russiskorienterte for forræderi. Ukrainskorienterte politikere fremholdt i den forbindelse at det ikke fantes russere i Østerrike-Ungarn, bare ukrainere.
Galicja og Lodomeria var det største kronlandet i det habsburgske riket og inkluderte voivodskapene Ruthenia og Belz med overveiende rutensk befolkning. Lviv ble hovedstad. De østerrikske herskerne hadde ambisjoner om å modernisere regionen og hovedstaden Lviv. Brody hadde blitt den viktigste handelsbyen mens Przemyśl hadde blitt den militært viktigste byen. Lviv ble et igjen en viktig handelsby da det ble anlagt jernbane fra Wien til Russlands havnebyer. Fra 1772 til første verdenskrig økte Lvivs befolkning fra 29.000 til 212.000. Galicja forble en av de fattigste, minst industrialiserte og tettest befolkede landbruksregionene i Europa. Da Galicja fikk selvstyre i 1867 vokste det opp mange sentrumsfunksjoner innenfor administrasjon og utdanning i Lviv og byen mottok en del statlige investeringer.
Skiftende herredømme
Mellom september 1914 og juli 1944 skiftet byen hender syv ganger. I september 1914 sto et stort slag ved Lviv og russiske styrker inntok byen og tvang østerrikske styrker ut av Galicja. Tyske styrker inntok Lviv sommeren 1915 og rykket videre mot Warszawa, Vilnius og Riga. I juli 1917 innledet den provisoriske russiske regjering offensiv med sikte på å gjenerobre Lviv; den russiske hær gikk i oppløsning etter tysk motangrep. Under første verdenskrig het byparken Stadtpark og lå rundt Landtagsgebäude, parlamentet i Galicja, Østerrike-Ungarns østligste provins. Ti år senere lå parken på samme sted, men nå i Polen, og byparken het Park Kościuszki. Parlamentet var borte, men bygningen lå der fremdeles og rommet nå Jan Kazimierz-universitetet. Sommeren 1941, da Generalguvernementet overtok byen, ble språket tysk igjen, parkbenkene arianisert og stod nå i Jesuitengarten (= Jesuitthagen). Senere har parken fått navnet Ivan Franko-parken, oppkalt etter en ukrainsk forfatter som også har gitt navn til universitetet.
Polen og Ukraina
I 1918 ble Vest-Galicja en del av den nye polske staten, mens den ukrainske befolkningen i Øst-Galicja erklærte uavhengighet som den vest-ukrainske republikk i Lviv i 1918. Etter et kort mellomspill som uavhengig, drev polske styrker de ukrainske styrkene ut av Lviv og også den østlige delen av Galicja ble en del av Polen som følge av Riga-freden i 1921 og dette fikk internasjonal godkjennelse i 1923. Da Galicja kom under Polen ble ukrainsk nasjonalisme undertrykket.
Den etnisk ukrainske befolkningen i Galicja utgjorde etter dette rundt 15 % av det nye Polens befolkning. I mellomkrigstiden var 60 % av befolkningen etnisk ukrainsk, mens 25 % var etnisk polske og 10 % var jødiske. På denne tiden var rundt 20 % av alle etniske ukrainere borgere av Polen, som var en multietnisk stat der etniske ukrainere og andre minoriteter ble diskriminert.
Andre verdenskrig
I 1939 ble okkupert og annektert av Sovjetunionen.
Polens sørøstlige hjørne med Lviv grenset til det nøytrale Romania, og for polske myndigheter fremstod derfor området som en potensiell flukt- eller forsyningsrute. På grunn av denne strategiske beliggenheten, og fordi byen var ansett som Polens siste sjanse mot overmakten, ble Lviv forsvart med alle midler. Byen ble omringet av tyske styrker 14. september 1939 etter invasjonen av Polen to uker før. Sovjetiske styrker angrep 17. september, og den 22. september overga polske styrker byen til sovjetiske styrker. Polske offiserer og menige ble internert i Sovjetunionen, og mange av offiserene ble henrettet i Katyn. Lviv lå øst for delelinjen i henhold til Molotov–Ribbentrop-paktens hemmelige tillegg, og ble underlagt Sovjetunionen. Restene av den polske armeen – opp mot 100 000 soldater – gikk over grensen til Romania sammen med president Mosciki og marskalk Rydz-Smigly.
Før andre verdenskrig hadde byen hatt nær 100.000 jødiske innbyggere og 50.000 etniske ukrainere, mens etniske polske var i flertall med 157.000 innbyggere. I slutten av 1939 var det 150.000–200.000 jøder i byen ; omkring halvparten var flyktninger fra den tysk-okkuperte delen av Polen.
I juni 1941 invaderte Nazi-Tyskland Sovjetunionen, og innen kort tid ble Lviv okkupert. Den tyske okkupasjonsmakten oppmuntret etniske ukrainere til å gå til angrep på jøder, og i juli 1941 startet den ukrainske sivilbefolkningen pogromer – en drapsbølge som alene kom til å koste flere tusen jøder livet. Da ukrainsk hjelpepoliti begynte å arrestere jøder om morgenen 25. juli 1941, gikk sivilbefolkningen samtidig løs på dem ute i gatene. I starten skjedde overgrepene for det meste med tyskerne som tilskuere, men da SS Einsatzgrupper ankom byen, iverksatte de selv massemord på jøder. I september samme år ble byen gjort til en del av Generalguvernementet under Hans Frank. Jødene ble utover høsten stuet sammen i en ghetto. I mars 1942 begynte den tyske okkupasjonsmakten å deportere jødiske innbyggere fra ghettoen til utryddelsesleiren Bełżec. Krigen nådde igjen byen i 1944, da de framrykkende sovjetiske styrkene erobret den etter harde kamper mot aksemaktenes styrker. Rundt 1 % av jødene fra Lviv overlevde krigen.
I Galicja ble 92 % av etnisk polske innbyggere fordrevet (eller drept), og i Volhyna ble 98 % av polske fordrevet eller drept i forbindelse med andre verdenskrig. I vestlige Galicja som forble del av Polen ble 95 % av etniske ukrainere fordrevet (eller drept). I alle disse områdene ble minst 97 % av jødene drept. Nesten alle jødiske innbyggere i Lviv ble drept, etnisk polske ble for en stor del fordrevet av sovjetiske myndigheter, og mange etniske russere innvandret etter krigen.
Etter andre verdenskrig
Etter andre verdenskrig ble byen en del av den ukrainske sovjetrepublikken, i likhet med resten av Galicja. Lviv ble et vestlig utpost i Sovjetunionen hvorfra satelittstatene i Øst-Europa ble overvåket. Det var stor tilflyttning fra andre deler av Sovjetunionen hovedsakelig etniske russiske slik at byen fikk en betydelig minoritet tilflyttede russere, den russiske andelen i byen gikk deretter jevnt ned fra rundt 1960. Byens tidligere kulturelle mangfold forsvant for en stor del etter at den ble sovjetisk og industrialisert, og den ble raskt en vanlig sovjetisk by. Siden Sovjetunionens oppløsning har byen vært en del av Ukraina. I 1989 var 80 % av byens innbyggere etniske ukrainere med ukrainsk som morsmål.
Ambassadeevakuering i 2022
I februar 2022 flyttet flere vestlige land midlertidig sine ambassader fra Kyiv til Lviv, på grunn av frykt for en russisk invasjon. Denne invasjonen kom den 24. februar, og i dagene etter ble Lviv et sentrum for flyktningstrømmen mot Polen.
Universitet
Lviv har et gammelt universitet (stiftet 1661) og innenfor Østerrike-Ungarn var Wien, Praha og Lemberg de sentrale lærestedene for rettsvitenskap. Raphael Lemkin og Hersch Lauterpacht studerte begge ved universitetet i Lemberg. Lemkin introduserte begrepet folkemord og Lauterpacht begrepet forbrytelse mot menneskeheten. Senere fikk universitetet navn etter Ivan Franko.
Næringsliv
Lviv gjennomgikk en betydelig industrialisering under sovjetisk styre og etter sovjetisk mønster fra 1945. Lviv ble etter satsing på transportsystemer, industri og foredling av landbruksprodukter den største industribyen i det vestlige Ukraina. Det ble satt mange nye fabrikker blant annet med maskineri fra Tyskland. Det ble anlagt produksjon blant annet for radioapparater, elektronikk, byggematerialer og mindre maskiner. Grensendringer i forbindelse med andre verdenskrig førte til at Lviv ble knyttet til et stort oppland i det vestlige Ukraina noe som stimulerte industriutviklingen.
Ferenc Erkel
Ferenc (Franz) Erkel (født 7. november 1810 i Gyula, Ungarn, død 15. juni 1893 i Budapest) var en ungarsk operakomponist.
Erkel ble i 1837 kapellmester ved nasjonalteateret i Budapest. Han komponerte blant annet Hunyadi László (1844), Bánk bán (1861), Sarolta (1862) samt den ungarske nasjonalsangen Isten áldd meg a magyart i 1844. Erkel skapte den ungarske operaen og ivret også på andre måter for den nasjonale og musikk-kulturelle bevegelsen i sitt hjemland.
I 1840- og 1850-årene var Erkel en av Ungarns beste sjakkspillere.
Jingde
Jingde (kinesisk: 旌德县; pinyin:  Jīngdé Xiàn) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Xuancheng.
Befolkningen var på 152,018 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Jingde består av.
Viviseksjon
Viviseksjon er vitenskapelige, oftest kirurgiske inngrep på levende forsøksdyr. Slike inngrep foretas i medisinske dyreforsøk for å finne ut for eksempel hvordan dyr reagerer på forskjellige bakterier, medisiner eller gift. Viviseksjoner omfattet opprinnelig operasjoner og disseksjoner, men begrepet brukes nå også om andre medisinske inngrep som blir utført i vitenskapelig øyemed, for eksempel innsprøyting av medikamenter.
I Norge er forsøk på levende dyr regulert i Lov om dyrevelferd, som påbyr bedøvelse og smertelindring ved smertefulle inngrep, og Forskrift om forsøk med dyr av 15. januar 1996. Et EU-direktiv om beskyttelse av dyr som brukes til vitenskapelige formål vil trolig gjennomføres i Norge i 2015 gjennom en ny forskrift og forvaltningsinstruks.
Etymologi
Ordet viviseksjon er dannet av de latinske ordene vivus, som betyr «levende», og secare, «skjære» (sectio betyr «snitt»). Verbet vivisekere betyr å utføre viviseksjon.
Undersøkelse av døde dyr kalles «nekropsi», det vil si likåpning eller obduksjon av dyr.
Historikk
De første dyreforsøkene stammer fra omkring 500 f.Kr., da en fjernet øyne og nyreer på dyr, og sette dem på plass igjen, for å finne ut hvordan synet og nyrene fungerte.
Viviseksjon av mennesker
Gjennom historien har det også vært eksempler på viviseksjon av mennesker. Således anklages «anatomiens far», den greske legen Herofilos (335-280 f.Kr.), av kirkefaderen Tertullian for å ha vivisekert opptil 600 levende fanger. I nyere tid er det mest kjente eksempelet den tyske legen Josef Mengeles forsøk på levende konsentrasjonsleirfanger under andre verdenskrig.
Firth of Thames
Firth of Thames (maori: Tikapa) er en stor bukt nord på Nordøya på New Zealand. Elvene Waihou og Piako renner ut i bukta. Waihou var tidligere kalt Thames etter byen Thames som ligger på sørøstkysten av bukta.
Bukta ligger i sørenden av Haurakigolfen sørøst for byen Auckland. Den dekker graben mellom Coromandelhalvøya og Hunua Ranges som fortsetter inn i Hauraki Plains mot sør.
Vern
Firth of Thames er et viktig tilholdssted for lofugler og er regnet som våtmarksområde av internasjonal interesse i Ramsar-konvensjonen.
William Le Queux
William Tufnell Le Queux (født 2. juli 1864 i London i England, død 13. oktober 1927 i Knokke i Vest-Flandern i Belgia) var en engelsk journalist, forfatter og diplomat av fransk avstamming.
Bakgrunn
Le Queux var sønn av en fransk tekstilhandler fra London og hans britiske hustru. Han tilbragte skoletiden i England og studerte deretter kunst, blant annet under Ignace Spiridon (1860–1900). Etter en god slutteksamen foretok Le Queux en Grand Tour, som tok ham – for det meste til fots – gjennom Tyskland, Italia og Frankrike.
Journalist, forfatter
Fra utbruddet av første verdenskrig beskjeftiget Le Queux seg intensivt med det nye massemediet radioen og dens muligheter. Fra 1924 tok han i denne forbindelse del i en rekke eksperimenter; blant annet assisterte han John Logie Beard under hans forsøk i de sveitsiske fjellene. Le Queux ble medlem av Institute of Radio Engineers og man valgte ham også til den første president av Hastings, St. Leonard's and District Roadio Society.
I en alder av 63 år døde William Le Queux i Knokke (Belgia) og ble begravet der.
Forfatterskap
Le Queux' forfatterskap var allsidig, fra kriminalromaner og thrillere til mysteriefortellinger og spionromaner, og saklitteratur som til dels utløste heftige diskusjoner. Flere av hans verker ble til i samarbeid med hans forlegger Alfred Harmsworth. Mange av Le Queux' fortellinger utkom først som føljetonger i forskjellige boulevardaviser før de (ofte i bearbeidet form) ble utgitt på nytt i bokform. En av hans mest kjente romaner var The Invasion of 1910.
Per Vers
Per Uldal, bedre kjent under kunstnernavnet Per Vers eller bare Per V, (født 1976 i Gram i Danmark) er en dansk rapkunstner, forfatter og performer.
Karriere
Per Vers ble synlig i Danmark som battlerapper. Han slapp «Vers 1.0» i 2005. Per Vers var med i gruppen Kinski og ga ut albumet Vi Taler Dansk! i 2009. Gruppen besto av Ole Omkvæd, DJ Turkman Souljah og Per Vers med hjelp fra flere andre. Album nr. 2, EGO kom i 2011.
Det tredje studioalbumet til Per Vers, DNA kom I 2014. I 2014 ble Per Vers tildelt Modersmål-Prisen.
Per Vers ga ut samleplaten Rødder i 2014 med Kasper Spez, Mund de Carlo, Jonny Hefty, Kristian UFO Humaiden, Khal Allan, Danni Toma, Ukendt Kunstner (Hans Philip), Pede B, Jøden som tolker et utvalg fra dansk litteratur. Det er del av et større litteratur- og musikkprosjekt med musikk, bok og nettside. I forbindelse med bibeljubileum i Danmark inviterte Bibelselskabet Per Vers til et nummer i serien Lydspor fra Bibelen. Med Se lige mig tolker Per Vers Kain og Abel. Se lige mig er også på samleplate «Langt Ude i Nutiden» (2016).
Sporet «Midt i Julenat» fra DNA ble fremført sammen med DR PigeKoret 22. desember 2014 på innsamlingshowet Den Forbandede Jul på DR.
Hausgaard & Vers – rejsende i dansk, var en tv-serie der Niels Hausgaard og Per Vers undersøker spåket.
Det fjerde albumet, TÆT kom I 2015.
En oppsummering kom med samleplaten «Langt Ude I Nutiden» I 2016. Platen ble gitt ut digitalt, men kom på vinyl i ett eksemplar, som ble auksjonert for 5200 dkk hos lauritz.com.
Per Vers slapp en remix-version av EGO med PhaFalAion i 2016.
Beaumont
Beaumont kan referere til:
Maximilien de Béthune
Maximilien de Béthune, baron de Rosny, hertug av Sully (født 13. desember 1560 på slottet Rosny nær Mantes Ile-de-France, død 22. desember 1641 på slottet Villebon i departementet Loir-et-Cher) var en fransk statsmann.
Langxi
Langxi (kinesisk: 郎溪县; pinyin:  Lángxī Xiàn) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Xuancheng.
Befolkningen var på 331,834 innbyggere i 1999.
Flashdance… What a Feeling
«Flashdance… What a Feeling» er en amerikansk sang fra filmen Flashdance fra 1983 med Jennifer Beals og Michael Nouri i hovedrollene. Melodien er skrevet av Giorgio Moroder, og teksten av Keith Forsey og Irene Cara. Det var Cara selv som fremførte den. Til tross for sangens tittel, blir ordet «Flashdance» ikke brukt i selve teksten.
Siena
Siena er en by i sentrum av den italienske regionen Toscana. Byen var en egen bystat til den ble erobret av hertugdømmet Firenze under Cosimo I de' Medici, fra 1569 storhertug av Toscana. Den regnes av mange som en av de vakreste byene i Toscana og i Italia overhodet. Byen har 54,066 innbyggere.
Flashdance… What a Feeling
Under den 56. Oscar-utdelingen vant sangen Oscar for beste sang i 1984. En annen sang fra filmen, «Maniac» var også nominert i samme kategori. Det var hovedrolleinnehaver fra filmen Jennifer Beals selv som sammen med Matthew Broderick leste opp de nominerte og delte ut prisen.
Siena
I 1995 ble Sienas historiske sentrum ført opp på UNESCOs verdensarvsliste.
Flashdance… What a Feeling
Sanginformasjon
Sangen toppet Billboard Hot 100-lista. Sangen vant også Golden Globe for beste sang i 1984.
Terje Settenøy
Terje Settenøy (født 5. mars 1982) er en norsk politiker fra Fremskrittspartiet. I 2019 ble han valgt som varaordfører i Nærøysund kommune. Han ble også valgt inn som representant i Trøndelag fylkesting i 2019.
Siena
Byens forballag heter AC Siena og spiller per 2022 i Serie C.
Flashdance… What a Feeling
Sanginformasjon
Sangen er med på både soundtracket til filmen Flashdance, i tillegg til Irene Caras andre soloalbum med tittelen What a Feelin'. Cara vant Grammy Award for beste kvinnelige fremføring av en poplåt i 1984. Sangen var også nominert til årets plate i USA.
Terje Settenøy
Han er nestleder i Trøndelag FrP og har siden 2019 vært medlem i FrP sitt landsstyre.
Siena
Innledningen til James Bond-filmen Quantum of Solace ble spilt inn i byen.
Flashdance… What a Feeling
Norsk versjon
Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Jeg vil leve».
Timbuktu (krets)
Timbuktu er en krets i regionen Timbuktu i Mali. Målt i areal er det den største kretsen i Mali. Kretsens administrative senter ligger i Timbuktu. Kreten er inndelt i kommuner, som igjen er inndelt i kvarter/landsbyer. Timbuktu hadde i 2009 en befolkning på 124 546 innbyggere.
Enoplometopus
Enoplometopus er en slekt av tifotkrepser innenfor familien revhummer (Enoplometopidae) i ordenen Reptantia. Gruppen omfatter en type hummere som på engelsk kalles «reef lobster». Den Slekten er trolig synonym med Hoplometopus, i alle fall for identifiserte arter hittil. Det er i alt ca 21 anerkjente arter (2013) hvorav 4-6 er felles for Enoplometopus og Hoplometopus.
Timbuktu (krets)
Kommuner
Kretsen Timbuktu består av følgende seks kommuner:
Liste over olympiske medaljevinnere i rugby
Liste over olympiske medaljevinnere i rugby inneholder samtlige utøvere som har tatt en olympisk medalje i rugby.
Rosinen i pølsa
Rosinen i pølsa er et språklig uttrykk som betyr «en gledelig avslutning på noe», «høydepunktet ved en opplevelse», en «liten, positiv overraskelse» eller rett og slett bare «det aller beste (av eller ved noe)».
Uttrykket skyldes sannsynligvis at man tidligere la inn en eller flere rosiner i enden av pølsene, der man knyter igjen, når man stoppet blodpølser. Leksikografen Matthias Moths samlinger i Det Kongelige Bibliotek i København har registrert utsagnet «tre rosiner i pølsens ende» fra rundt 1620.
Hanna Winsnes la i sin oppskrift på blodpølse råd om hvordan man unngikk at alle rosinene «synker hen i den ene Ende». 20 år gammel (1848) brukte Henrik Ibsen uttrykket med formen «rosinen i pølseenden» i Norsk Stilebog.
Marty Kudelka
James Martin Kudelka alias Marty (født 24. september 1974 i Dallas i USA) er en amerikansk koreograf og danser. Kuldelka er vel mest kjent for sitt koreografiarbeid med Justin Timberlake, Janet Jackson, 'N Sync, Pink, Mandy Moore, Clerks 2, Hilary Duff, Donnell Jones, Sisqo, Christina Milian og Se7en. Han har også koreografert for So You Think You Can Dance, i sesong 1 alene og i sesong 7 med Dana Wilson.
Bologna
Byens universitet (Universitetet i Bologna) ble grunnlagt i 1088, og er verdens eldste. Berømte professorer herfra er bl.a. Romano Prodi og Umberto Eco. Universitetet har rundt 100,000 studenter, og er Italias største etter La Sapienza i Roma.
Flere av Italias mest betydelige motorveier passerer byen og gjør den til et av de viktigste transportknutepunktene i landet. Motorveiene er A1 som går fra Milano til Roma og Napoli, A2 som begynner i Bologna og går til Bari, samt A13 som går til Padova. Bologna er også Nordøst-Italias viktigste jernbaneknutepunkt hvor 9 linjer møtes. Flyplassen ligger i bydelen Borgo Panigale.
I 1980 ble byen rammet av et terrorangrep kjent som Strage di Bologna. Se terrorangrepet i Bologna 2. august 1980.
Bologna er en betydelig messe- og konferanseby som blant annet arrangerer verdens største internasjonale barnebokmesse hver vår.
Auriolus
Auriolus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Levevis
Som de fleste andre trebukker borer larvene i ved.
Tongling (Tongling)
Tongling (kinesisk: 铜陵县; pinyin:  Tónglíng Xiàn) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Tongling.
Befolkningen var på 343,947 innbyggere i 1999.
Pål Terje Rørby
Pål Terje Rørby (født 1971) er ordfører i Hemsedal kommune for Senterpartiet. Han er medlem av Koronakommisjonen.
Pål Rørby er oppvokst på Manglerud i Oslo, men flytta med sine to døtre til Hemsedal i 2000.
Rørby er utdannet 3D computergrafiker og animatør, har vært leder for næringsforeningen i Hallingdal, Hallingexpo og gründer bak teknologiselksaper innen datagrafikk og AR som Biocom graphics AS, Nice View Studio AS og Hidden AS.
Kommandospråk
Et kommandospråk er et domenespesifikt programmeringsspråk som ofte har en enkel og konsekvent syntaks for å lette innlæringen. Innenfor menneske–maskin-interaksjon er slike språk en måte å kommunisere med en datamaskin på, gjennom kommandoer som er skrevet i tolket språk.
Foucauldiansk diskursanalyse
Historie
Foucaults verk Seksualitetens historie (1976-1984) bidrar til denne teoritradisjonen. FDA ble introdusert til psykologifaget på siste halvdel av 1970-tallet, ettersom at en gruppe psykologer ble inspirert av post-strukturalistisk tankegods. Disse ideene var hovedsakelig inspirert av Michel Foucaults arbeider som blant annet bestod av utforskning av forholdet mellom språk og subjektivitet. Publikasjonen av Changing the Subject: Psychology, Social Regulation and Subjectivity (1984) fremmet en illustrasjon på hvordan post-strukturalistisk teori kunne nyttes i anvendt psykologi. Forfatterne Julian Henriques, Wendy Hollway, Cathy Urwin, Couze Venn og Valerie Walkerdine studerte psykologiske teoriers rolle i konstruksjonen av objekter og subjekter som samfunnsvitenskapen forsøker å forklare. Verket Changing the Subject bidrar også til denne teoritradisjonen.
Kilder
Willig, Carla (2013): ''Introducing Qualitative Research in Psychology. Adventures in theory and method.'' Berkshire: Open University Press. 3. reviderte utg.
Alex Magno
Alexandré Magno (Alex-André Magno) er en brasiliansk koreograf og danser som bl.a. har koreografert for Christina Applegate, Elizabeth Berkley, Jennifer Lopez og. I 1993 koreograferte han Madonna på hennes verdensturné, og igjen i 2001.
I 2006 skapte han balletten «Orfeu In The Carnival of Souls» på oppdrag av «Ballet Hispanico» i New York.
Ordenen for sosialfortjenester
Ordenen for sosialfortjenester (fransk: Ordre du mérite social også kalt Croix du mérite social) er en fransk orden innstiftet 25. oktober 1936 og avviklet ved etableringen av Den nasjonale fortjenstorden i 1963. Den ble tildelt for fortjenstfull innsats på sosialomsorgens område og etterfulgte flere medaljer innstiftet for samme formål. Ordenen var en av flere ministerielle ordener innenfor saksfeltene dekket av departementene i Frankrikes sentralforvaltning. Den ble administrert av arbeidsdepartementet.
Inndeling
Ordenen for sosialfortjenester var inndelt i tre grader:
Insignier
Ordenstegnet for Ordenen for sosialfortjenester består av en blåemaljert åttetagget stjerne lagt på en laurbærkrans. Midtmedaljongen bærer republikkens personifikasjon, et kvinnehode en face, omgitt av en hvitemaljert bord med innskriften «MERITE SOCIAL». Reversen innskriften «MINISTERE DU TRAVAIL». Ordenstegnet for kommandører er opphengt i båndet i et ledd utformet som en krans.
Ordenstegnet er i gull for de to øverste ordensgrader og i sølv for den nederste. Ut over forskjellig materiale er ordenstegnene for de forskjellige grader identisk i utforming, men av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig type. For riddere bæres ordenstegnet i brystbånd, for offiserer i brystbånd med rosett. Kommandører har ordenstegnet i bånd om halsen.
Ordensbåndet er rødt med blå kantstriper.
Tildeling
Ordenen for sosialfortjenester ble tildelt for fortjenstfull innsats på felt som ble dekket av sosiallovgivningen, slik som innsats for institusjoner for sosial velferd eller for sosialforsikring, eller uegennyttig sosial innsats.
En minstealder på 32 år og fem års tjeneste var vilkår for utnevnelse. Utnevnelse skjedde i hovedregelen til ordenens laveste grad, med påfølgende åtte års tjeneste før det kom på tale med forfremmelse til offiser og deretter ytterligere fem års tjeneste før forfremmelse til kommandør.
Friidrett under Sommer-OL 1920 – Lengdehopp menn
Lengdehopp for menn var en av fire hoppøvelser i friidrett under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Det var sjette gangen som lengdehopp var med på det olymiske programmet. 29 deltakere fra elleve nasjoner deltok i lengdhoppkonkurransen som ble avviklet 17. og 18. august 1920. De seks beste fra kvalifiseringen gikk videre til finalen. William Pettersson fra Sverige ble olympisk mester med et hopp på 7,15 meter.
Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1920:
Vannøy Fotballklubb
Vannøy Fotballklubb fra øya Vanna i Karlsøy kommune i Troms ble stiftet 30. november 1980. Klubbens senorlag for menn spilte i 1995 for første gang i 3. divisjon (nivå 4), men siden 2004 har Vannøy FK kun hatt lag i aldersbestemte klasser. Hjemmebanen er Hamre gressbane på Hamre.
Organ and Chamber Music
Organ and Chamber Music er et musikkalbum av Liv-Benedicte Bjørneboe.
Albumet ble utgitt i 2005 på Euridice plateselskap, produsert av Bjørn Andor Drage
Girolamo Mei
Girolamo Mei (født 27. mai 1519 i Firenze, død juli 1594 i Roma) var en italiensk historiker og humanist.
Granlundmåler
Granlundmåler (Perizoma taeniata) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den finnes over hele Norge bortsett fra Finnmark.
Utseende
En ganske liten (vingespenn 19 – 24 mm), slank, brunlig grå måler. Forvingen er mørkere ved roten. Midt i vingen er det et jevnbredt, mørkere tverrbånd med bølgete ytterkant. Nær vingespissen er det en firkantet, mørkere flekk. Den ytterste delen av vingen er lyst brunlig grå og har en litt diffus, hvit flekk midt på ytterkanten. Bakvingen er gråhvit. Larven er purpuraktig brun, noe knudrete og med korte, kraftige, mørke børster. Den har en hvit lengdestripe langs ryggen som er brutt opp av svarte flekker.
Girolamo Mei
Liv og virke
Girolamo Mei var elev av Piero Vettori.
Granlundmåler
Levevis
Arten forekommer i fuktig skog. Det synes litt usikkert hva larven lever på – i fangenskap kan den spise mange ulike planter, blant annet slirekne (Polygonum spp.), vassarve (Stellaria media) og løvetann (Taraxacum spp.), men det er mulig at den lever på moser ute i naturen. De voksne målerne flyr i juni – september, i Norge mest i juli.
Girolamo Mei
Liv og virke
Mei var opphavsmannen til de intellektuelle impulsene som fikk medlemmer av kunstnerkretsen Florentiner Camerata til å gjenopplive det greske musikkdramaet, og har med det fått en stor betydning i musikkhistorien.
Granlundmåler
Utbredelse
Arten finnes i Europa og videre østover til Kamtsjatka, Korea og Japan. I Norge er den funnet over hele landet bortsett fra i Finnmark.
Girolamo Mei
Liv og virke
Etter Boëthius var Girolamo Mei den første europeer som undersøkte den greske antikkens musikkteori. Resultatene la han fram i avhandlingen De modis musicis Antiquorum som han skrev i årene 1568–1573. Hypotesen hans var at de store greske tragediene ble skrevet for å framføres som sang og ikke som vanlig tale. Siden slik sang ikke er forenlig med polyfoni, ble Mei talsmann for enstemmig musikk med forståelig sangtekst.
Mei formidlet ideene sine i korrespondanse med eleven Vincenzo Galilei, et medlem av Florentiner Camerata. Meis teser gjorde at komponister i gruppen fikk inspirasjon til å utvikle en ny resitativ stil (stile recitativo), dvs snakkesang med enkelt instrumentalt akkompagnement. Stilen ble utviklet til monodisk musikk som i sin tur la grunnlaget for de første musikkdramaene, og senere operaen. Selv om Meis hypoteser sannsynligvis er feil, dannet de det idémessige utgangspunktet for en av de største musikalske omveltninger i musikkhistorien, overgangen mellom renessanse- og barokkmusikk.
Rudy Markussen
Rudy Markussen (født 24. juli 1977 i København) er en dansk bokser med tilnavnet «The Hard Hitter».
Markussen har vært profesjonell bokser siden 3. oktober 1997 og har en statistikk på 39–3–0 (herav 26 seire på knockout).
Guangde
Guangde (kinesisk: 广德县; pinyin:  Guǎngdé Xiàn) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Xuancheng.
Befolkningen var på 506,299 innbyggere i 1999.
Administrative rnheter
Fylket består av:
Base 603
Det kinesiske romprogram har en utskytningsbase i fylket, kalt base 603.
Samferdsel
Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.
13. serierunde i Eliteserien 2017
Kampfakta
'''Lørdag 17. juni''' '''Søndag 18. juni''' <div id="Lillestrøm v Viking"> <div id="Molde v Tromsø"> <div id="Vålerenga v Strømsgodset"> '''Mandag 19. juni''' <div id="Brann v Stabæk">
X Games Oslo 2016 – Rullebrett Street kvinner
Streetkonkurransen med rullebrett for kvinner under X Games Oslo 2016 ble avholdt i Skur 13 på Filipstad 25. februar.
Enoplometopus antillensis
Enoplometopus antillensis er en art av revhummere i slekten Enoplometopus (familie Enoplometopidae) i ordenen Reptantia innenfor den store gruppen tifotkrepser. Dette er en type hummer som på engelsk kalles «reef lobster». Slekten er trolig synonym med Hoplometopus, i alle fall for identifiserte arter hittil. Enoplometopus antillensis er en av i alt ca 21 anerkjente arter (2013).
Arten finnes i store deler av Atlanterhavet hvor den gjemmer seg blant steiner og huler, og er populær i akvarium.
Slektens arter
Slekten har følgende arter oppgitt i WoRMS-databasen fra 2013. .
Alafia
Alafia er en kommune i kretsen Timbuktu, som ligger i regionen Timbuktu i Mali. Kommunens viktigste bebyggelse, og også administrasjonssenter, er Toya. Kommunen er for det meste dekket av ørken, og dekker et areal på 27 857 km². Ifølge folketellingen av 2009 hadde kommunen 13 318 innbyggere.
Europaparlamentsvalget 2014
Europaparlamentsvalget 2014 var det åttende direkte valget til Europaparlamentet, det ble avholdt fra 22. til 25. mai 2014 i Den europeiske unions medlemsland.
Det var det første valget etter at Lisboa-traktaten trådte i kraft, mandatfordelingen etter land var derfor forandret i forhold til tidligere valg. Traktaten inneholder en ny forskrift som innebærer at Europaparlametet skal velge Europakommisjonens president. Kandidaten blir foreslått av Det europeiske råd på grunnlag av resultatet i Europaparlamentsvalget.
Høyreradikale- og EU-skeptiske partier fikk en forholdsvis stor fremgang i valget. Nasjonal front på ytre høyre fløy ble største parti fra Frankrike, høyrepopulistene i UKIP og Dansk Folkeparti vant i Storbritannia og Danmark, og venstrefløypartiet SYRIZA ble størst i Hellas.
Sju politiske grupper dannet etter valget
Valgdeltakelsen var 43,09 %. En fraksjon måtte bestå av minst 25 parlamentsmedlemmer fra minst 7 forskjellige medlemsland. Medlemmene av parlamentet delte seg i sju politisk grupper:
En åttende gruppe dannet i 2015
Ytterligere en gruppe, Nationernes og Frihedens Europa ble dannet i 2015, slik at parlamentet fikk tilsammen åtte grupper.
Georg von Hertlings regjering
Georg von Hertlings regjering satt ved makten i Det tyske keiserrike fra november 1917 til september 1918, under keiser Vilhelm II. Da keiseren ønsket å innføre det parlamentariske system, gikk regjeringen av.
Dongzhi
Dongzhi (kinesisk: 东至县; pinyin:  Dōngzhì Xiàn) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Chizhou.
Befolkningen var på 530,417 innbyggere i 1999.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Samferdsel
Kinas riksvei 206 løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.
Nanling (Wuhu)
Nanling (kinesisk: 南陵县; pinyin:  Nánlíng Xiàn) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Wuhu.
Befolkningen var på 537,880 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Kopperbergverkene i Dagongshan og Fenghuangshan (Dagongshan – Fenghuangshan tongkuang yizhi, 大工山—凤凰山铜矿遗址) og jordhauggravene i Sør-Anhui (Wannan tudun muqun, 皖南土墩墓群) fra perioden fra Det vestlige Zhoudynasti til Vår- og høstannalenes tid er oppførte på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.