cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ferrocarril Huancayo - Huancavelica
Historie
Det foreligger forslag om å forlenge banen fra La Mejorada (Mariscal Cáceres) via Ayacucho til Cusco, og på den måten knytte sammen jernbanene i sør og midten av landet. Et forslag fra et privat gruveselskap om å knytte seg på denne forlengelsen med en sidebane til et utskipingsanlegg ved San Juan del Marcona foreligger også, men ingen konkrete planer eller vedtak om oppstart av disse prosjektene er gjort pr. august 2017.
Rullende materiell
De første damplokomotivene var nr. 101, 102, 103 og 106 bygd av Baldwin fra 1921 til 1927. To Hunslet-lokomotiver bygd i henholdsvis 1936 og 1947 ble overtatt fra Ferrocarril Trujillo, og i 1950 og 1951 ble tre lokomotiver bygd av Henschel anskaffet. To dieseldrevne motorvogner ble bygd om til normalspor og brukes fortsatt på banen. Også 5 diesel-elektriske lokomotiver fra Alco og MLW er konvertert til normalspor - et av dem var opprinnelig normalsporet.
Infrastruktur
Total lengde fra Huancayo til Huancavelica er 128,7 kilometer (sidespor og krysningsspor ikke medregnet). Maksimal stigning er 3,5 % og minste kurveradius er 80 meter. Linjen har 15 broer der Viaducto Chanchas er den lengste med 203 meter. Sporet går gjennom 38 tunneler med lengder mellom 20 og 152 meter. FHH har totalt 8 stasjoner og 16 stoppesteder. Som smalsporbane var det benyttet 50-punds skinner (skinnevekt 50 pund pr. yard) og tresviller. Stasjonene har stasjonsbygninger og krysningsspor, mens de fleste stoppestedene er enkelsporede og har bare primitive plattformer og leskur. FHHs verksteder ligger ved Chilca stasjon i Huancayo.
Linjen
De første kilometrene fra Huancayo går nedover i forholdsvis flatt terreng i den brede dalbunnen. Etter Huayucachi (omkring 12–13 km) starter den trange V-formede dalen skapt av elven Mantaro. Sporet følger først elvens østbredde, og halvveis til La Mejorada krysser det elven og følger vestbredden videre nedover. I La Mejorada renner elven Ichu inn i Mantaro, og her forlater linjen Mantarodalen og følger den trange dalen skapt av Ichu opp til Huancavelica. Det er på denne seksjonen de fleste tunnelene og broene ligger, og lange strekninger av dalbunnen er også veiløse. Fra La Mejorada klatrer sporet omtrent 840 meter opp til Huancavelica som også er banens høyeste punkt med 3 689 moh.
Humberto de Campos
Humberto de Campos er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Postgirobygget (rockegruppe)
Postgirobygget er en norsk rockegruppe som ble dannet i studentmiljøet ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i Trondheim på 1990-tallet.
Postgirobygget er et populært konsertband, og solgte 160 000 eksemplar av debutalbumet Melis.
Begynnelsen
Bandet ble startet i Trondheim i 1994 av Arne Hurlen i hans tid som student ved Marinteknisk institutt på Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet. Det begynte som coverbandet «The Pissed Off Sons« som debuterte på kulturfestivalen Ruka '94. Den påfølgende julen hjemme i Rælingen spilte Hurlen inn en CD med 23 egenkomponerte låter. Innspillingene ble gjort på to dager sammen med kameraten Hein Bergersen. CD-en Vennligst lukk døren, som ble utgitt under navnet Postgirobygget, ble solgt i 1,500 eksemplarer til venner og kjente. En ny CD ble laget høsten 1995, også den av Hurlen i samarbeid med Hein Bergersen. Deretter skiftet «The Pissed Off Sons» navn til «Arne Hurlen & Rikstrygdeverket». Albumet het Rivd.
Platekontrakt og gjennombrudd
Like før jul i 1995 ble Åge Aleksandersen presentert for de to CD-ene gjennom sin sønn Tom Aleksandersen, og spilte dem for plateselskapet Norske Gram. I mellomtiden hadde flere norske selskaper fått høre CD-ene, og det kom tilbud fra både BMG og Sony. Hurlen takket ja til Norske Gram, og lansering for den første utgivelsen ble satt til juni 1996. Ulf Risnes var produsent for gruppens tre første CD-er på Norske Gram, hvorav den første solgte mer enn 162,000 eksemplarer. Albumet Melis holdt seg så lenge på landets salgslister at gruppens neste CD måtte utsettes.
Oppfølger og ny trommeslager
Oppfølgeren Essensuell solgte 70,000. Musikken og lydbildet var hardere enn på Melis, og dette ble videreført på Supertanker, som ble innspilt i gruppens nye studio i Oslo. Gruppen fikk samtidig Per Sarin Madsen som ny trommeslager. Postgirobygget gikk i gang med albumet 4-4-2, som ble innspilt høsten 2000 med Lars Lien som produsent. Platen ble lansert mars 2001. Samleplaten Best av alt kom i juni 2003. Den inneholdt låter fra samtlige av gruppens utgivelser, pluss to nye innspillinger. Førsteopplaget av albumet inneholdt en bonus-CD med tittelen Hva med dette?, bestående av singler, demoer og konsertopptak.
Senere år
Gruppen ga i 2007 ut et nytt studioalbum med tittelen Tidløs. Albumet tilbragte 13 uker på VG-lista med en 1.-plass som beste plassering, og tittelkuttet lå 18 uker på VG-listas topp 20 singelliste med en 3.-plass som beste plassering. I 2008 sluttet Gunnar Westgaard som bassist i bandet. Han ble senere erstattet av Nicolai Hauan som er kjent som tidligere bassist i Baba Nation. I 2009 kom albumet Øyeblikk, denne utgivelsen ble igjen en suksess for bandet med låten Luftmadrass, som var en av låtene på CD-en. Albumet lå ni uker på VG-lista med 6.-plass som beste plassering.
Samuel McGhee
Samuel McGhee (født mai 1940, død 8. april 2020 i New Jersey ) var en amerikansk politiker.
Politisk karriere
I 1984 stilte McGhee uten fremgang som kandidat til det demokratiske partis primary for å bli kandidat til Board of chosen freeholders for Union County. I 1986 ble han valgt til Hillside Township Committee i Hillside i New Jersey.
I 1988 ble Samuel McGhee borgermester i Hillside. McGhee var dermed den første afroamerikaner i dette verv i denne byen. Han ble to ganger gjenvalgt.
Han var også medlem av Union County Improvement Authority og formann for Board of Trustees for radiosenderen WBGO i Newark.
I april 2020 døde Samuel McGhee i en alder av 79 år av covid-19.
Plystrespråk
Plystrespråk er språk som stort sett baserer seg på kommunikasjon ved hjelp av plystring.
Et plystrespråk er et system med plystret kommunikasjon som gjør det mulig å overføre og forstå et potensielt ubegrenset antall meldinger over lange avstander. Plystrede språk er forskjellige, alt fra de begrensede kodene som noen ganger brukes av gjeter eller dyretrenere for å overføre enkle meldinger eller instruksjoner. Oftest etterligner plystrespråk tonene eller vokalene til et talespråk, samt aspekter av dets intonasjon og prosodi, slik at trente lyttere som snakker dette språket, kan forstå det kodede budskapet.
Plystrespråk er sjelden sammenlignet med talespråk, men det finnes i kulturer rundt om i verden. Det er spesielt vanlig i tonespråk der fløyte tonene overfører tonene i stavelsene (tonemelodier av ordene). Dette kan være fordi tonemelodien i tonespråk bærer mer av funksjonell kommunikasjonsmengde mens ikke-tonal fonologi bærer proporsjonalt mindre. Opprinnelsen til et plystret språk er det ennå ikke utført så mange studier på.
Rundt om i verden finnes det cirka 60 mer eller mindre utvikla plystrespråk. De fleste plystrespråkene finnes på Kanariøyene.
La Gomera
Innbyggere på La Gomera, en av Kanariøyene, bruker et plystrespråk kalt silbo gomero. Språket ble utviklet fordi terrenget på La Gomera var vanskelig å navigere i, og de trengte en måte å kommunisere på over lange avstander. Ved å plystre i forskjellige toneleier og kombinasjoner er det mulig å kommunisere på en avstand opp til tre kilometer. El silbo er tatt inn i som mesterverk av UNESCO.
Icatu
Icatu er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Mohamed Aboutrika
Mohamed Aboutrika (født 7. november 1978) er en egyptisk fotballspiller som spiller for fotballklubben Al Ahly.
Under Sommer-OL 2012 i London deltok han for landet sitt der laget hans ble utslått i kvartfinalen.
Lema
Lema er en artsrik slekt med biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Lema er mellom 4-8 mm lange, blanke, ofte ganske fargerike bladbiller. Kroppen har en noe langsmal form, med markert skulder mellem dekkvinger og halskjold. Hodet er fremstrakt, forholdsvis stort, bredere enn langt. Antennene er nokså lange og kraftige og 11-leddete, de innerste leddene er kjegleformede. Hver dekkvinge har 10 punktrader.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplantene. Mange av artene går på forholdsvis giftige planter, for eksempel i søtvierfamilien.
Lema tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Utbredelse
Slekten er utbredt i alle verdensdeler bortsett fra Antarktis.
Systematisk inndeling
thumb|300px| En larve av Lema sp. thumb|300px| Lema incognita thumb|300px| Lema trivittata I Europa finnes kun en art. . Det er beskrevet omtrent 1300 arter i slekten, men deres systematikk er svært mangefullt kjent. Slekten Petauristes blir gjerne regnet som en underslekt av Lema
Charles Schepens
Charles L. Schepens (født 13. mars 1912, død 28. mars 2006) var en betydningsfull amerikansk oftalmolog, av mange ansett som grunnleggeren av moderne netthinnekirurgi. Han var også medlem i Den franske motstandsbevegelsen under andre verdenskrig.
Schepens var født i Belgia og studerte der. Under krigen ble han først medlem av den belgiske, og senere den franske, motstandsbevegelsen. Etter krigen flyttet han til USA og opptok sin karriere som øyekirurg.
Carlos Quintana
Carlos Quintana (født 16. februar 1985) er en colombiansk langrennsløper.
Han representerte Colombia under Vinter-OL 2022 i Beijing, hvor hans beste individuelle resultat var nummer 88 på sprinten.
Robert Clay Prim
Robert Clay Prim (født 1921 i Sweetwater, Texas) mottok doktorgraden i matematikk fra Princeton University i 1949. Prim er i hovedsak kjent for å ha kommet fram til Prims algoritme.
Jansløkka skole (Asker)
Jansløkka skole er en barneskole i Asker beliggende nær Semsvannsområdet og Hvalstaddalen med Asker Museum. Skolen var Askers første faste skole. Skolen er dermed også den eldste skolen i kommunen som fortsatt er i bruk.
Skolen ligger 100 meter fra Skaugum hovedgård ved Semsveien.
Skolen er bygget på grunnen til Asker prestegård som eies av Opplysningsvesenets fond og ble innviet 16. januar 1844. Skolen ble bygget i sveitserstil, men består i dag av mange byggestiler fra de mange utvidelser, den siste i 1998.
FF Jaro
FF Jaro JS (Fotbollsföreningen Jaro Jalkapalloseura) er en finsk fotballklubb som spiller i den øverste divisjonen Veikkausliiga og som hører hjemme i den lille tospråklige kystbyen Jakobstad. Klubbnavnet Jaro kommer fra JA-RO (Jakobstads rostfria), som er en lokal metallindustri og som var hovedsponsor i foreningens tidlige år.
Vitenskapsåret 1877
Vitenskapsåret 1877 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1877.
Jansløkka skole (Asker)
Den eldste skolebygningen er i dag bevart som skolemuseum under Asker museum.
Prinsesse Ingrid Alexandra gikk på Jansløkka skole fra høsten 2010 til 2013, og prins Sverre Magnus fra høsten 2011 til 2014.
Vitenskapsåret 1877
Fødsler
i 1922 for å ha oppdaget isotoper ||align=center|68 ||align=center|1945 ||
|| bakteriolog ||align=center| ||align=center|1955 ||
Igarapé Grande
Igarapé Grande er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Moseloven
Moseloven (på gresk νόμος Μωυσῆ, nomos Moyse) er ifølge Bibelen den religiøse loven som ble gitt fra Gud til Moses på Sinaifjellet etter at israelittene hadde forlatt Egypt. Moseloven ble grunnlaget for israelittenes religiøse liv i det nye samfunnet. Den dag i dag spiller Moseloven en rolle innen jødedommen som bruker betegnelsen Torá («Loven» eller «Læren») om de fem mosebøkene i Det gamle testamentet i Bibelen der over 600 lover og forskrifter er flettet inn i tekstene. I snevrere forstand blir Moseloven innledet i Andre Moseboks 20. kapittel med De ti bud og avsluttes først i Fjerde Moseboks kapittel 10. Også Femte Mosebok kan ses som en samling lover som blir tillagt Moses.
Den mest sentrale delen av loven som ble gitt til menneskene gjennom Moses er De ti bud. Disse ti budene er generelle og tidløse lover som viser hvordan mennesker skal forholde seg til Gud og til andre mennesker. Disse ti skiller seg fra resten av Moseloven med sine 613 bestemmelser om ofre og religiøse seremonier, om rituell renhet og spiseforskrifter, og også om overtredelser og straff ved at sistnevnte har en mye mer konkret heftet til tiden og kulturen den ble gitt til.
Halvor E. Lunde
Halvor Eriksen Lunde (født 21. april 1799 i Trysil, død 8. februar 1891) var lokalpolitiker og gårdbruker på gården Skallen (en part av Vestre Lunde) i Innbygda i Trysil. Han var i årene ​1845-1847 ordfører i Trysil.
Moseloven
Moseloven blir omtalt flere steder seinere i Bibelen, blant annet i Josva kapittel 8. Mosebøkene, i den overleverte formen, ble redigert på 500-tallet f. Kr.
Kristnes syn på Moseloven
Kristendommen har tradisjonelt ikke lagt mye vekt på Moseloven, bortsett fra De ti bud. Disse ble gitt på samme tid som resten av Moseloven, men skiller seg ut som noe mer grunnleggende og universelt enn alle de mer rituelt betingede påbud og forbud. I motsetning til resten av Moseloven, ble De ti bud skrevet av Guds egen finger på to steintavler. Innholdsvis bestod De ti bud av generelle lover som allerede var kjent for menneskene tidligere i Bibelens historieberetning, mens resten av Moseloven var mer spesifikt rettet mot jødefolkets dagligliv og religionsutøvelse.
Halvor E. Lunde
Han var født på gården Skallen, og overtok gården etter faren i 1824. Han drev den til sønnen Erik overtok i 1862. Det var på grunn fra gården Skallen at ungdomslaget Trysil-Knut etablerte ungdomshuset Solbakken og senere anla Trysil bygdetun.
Box Elder County
Box Elder Countys totale areal er 17 428 km² hvorav 2 605 km² er vann. I 2000 hadde fylket 42 745 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Brigham City som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1856 og har fått sitt navn etter asklønn (Box elder / Acer negundo) som det er mange av i området.
Moseloven
Kristnes syn på Moseloven
Kristne mener at deler av Moseloven, bestemmelsene om helligdomstjenesten og ofringene i særdeleshet, pekte fram mot at «den salvede», Jesus, skulle være «offerlam» på alle menneskers vegne. Mange kristne mener derfor at Jesus opphevet loven da han døde på korset slik at menneskene ikke lenger var bundet til å følge den. De følger dermed for eksempel ikke påbudet om omskjæring av menn eller andre ting som forbys i Moseloven. Andre kristne mener at Jesus ikke kom for å oppheve loven, men at han oppfylte det loven pekte frem mot og de prinsipper den representerte gjennom det livet han levde og døden han led for menneskene. Dette kommer frem i Matteusevangeliet kapittel 5, vers 17: ''«Tro ikke at jeg er kommet for å oppheve loven eller profetene! Jeg er ikke kommet for å oppheve, men for å oppfylle.»'' Syvendedagsadventister mener derfor at De ti bud, inkludert budet om å holde sabbat på lørdag, fortsatt er gjeldende da De ti bud omhandler generelle og evige bestemmelser om rett og galt som aldri går ut på dato. Resten av Moseloven er også fortsatt gjeldende, selv om enkelte deler ikke er aktuelle og overholde i dag. Eksempler på dette er lover som pekte frem mot Jesus (helligdomstjenesten), lover som gjaldt et teokratisk samfunn (steining ved lovbrudd), lover som ble opphevet fordi premissene ble endret i Det nye testamentet (troen på Jesus erstattet omskjærelsen) og lover hvis prinsipper fortsatt er gjeldende, men anvendelse forandres etter tid og kultur (hygiene med mer). Jødedommen på sin side legger fortsatt stor vekt på både Moseloven og De ti bud.
Rugegius
Rugegius er en slekt av små, rødlige eller brunlige køllebiller.
Utseende
Små, ganske brede køllebiller. Oversiden er ofte grovt punktert, eller med påfallende groper eller furer. Hodet er forholdsvis stort og bredt med velutviklede fasettøyne. Antennene er forholdsvis korte, de to ytterste leddene danner en kraftig klubbe. Palpene er små og lite påfallende. Pronotum er mer eller mindre rundet, omtrent så bredt som hodet, dekkvingene bredt rundede, forholdsvis korte.
Levevis
I alle fall noen av artene lever i huler.
Utbredelse
Arten lever i den Demokratiske republikken Kongo.
Erle
Erle er en opprinnelig tysk variant form av kvinnenavnet Erla, en feminin form av mannsnavnet Jarl, som har opprinnelse i norrøne jarl eller gammelhøytyske erl, som begge betyr «adelsmann, jarl».
Erle er også en engelsk variant av mannsnavnet Earl, som har opprinnelse i gammelengelske eorl, «adelsmann, kriger».
I tillegg brukes Erle også som etternavn.
Utbredelse
Erle er brukt som kvinnenavn i Norge, men er ellers lite utbredt både som kvinnenavn og mannsnavn.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Halvor E. Lunde
Ved konstitueringen av det første kommunestyret i Trysil i 1837 ble han valgt inn i formannskapet sammen med ordfører og sogneprest Paul Irgens Dybdahl og varaordfører/klokker Arne Arnesen. Han var kirkeverge da den nye Trysil hovedkirke ble planlagt og bygd i 1850-årene.
Jonas L.A. (album)
Jonas L.A. er et soundtrack-album med Jonas Brothers, utgitt 20. juli 2010.
Sjakk-OL 2006
Sjakkolympiaden 2006 var den 37. sjakkolympiade og ble arrangert i Torino i perioden 20. mai til 6. juni 2006. Det deltok 148 nasjonslag i åpen klasse og 108 lag i kvinneklassen.
Jonas L.A. (album)
Albumet inneholder musikk fra TV-serien Jonas L.A.
Sjakk-OL 2006
Norges lag
Det norske laget i åpen klasse var forhåndsrangert som nummer 24. Laget bestod av:
Kvinnelaget var forhåndsrangert som nummer 42. Det bestod av følgende deltakere:
Kjell Adamski
Kjell Viggo Adamski (født 13. juli 1950) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte Sarpsborg IL.
Han vant ett NM-gull og fire NM-medaljer i tikamp i perioden 1973–1976.
Edvard Martyren
Edvard Martyren (angelsaksisk: Eadweard; født ca. 963, død 18. mars 978) var konge av England fra 975 og til han ble myrdet i 978. Edvard var den eldste sønnen til kong Edgar den fredsomme, men ble anerkjent av sin far som sin arving. Ved Edgars død ble lederskapet av England bestridt, en del støttet Edvards krav på den engelske tronen, mens andre foretrakk hans yngre halvbror Æthelred, anerkjent som en legitim og ektefødt sønn av Edgar. Edvard ble valgt av den sterkeste fraksjon blant adelen og kronet av hans viktigste støttespillere i kirken, erkebiskopene Dunstan og Oswald av Worcester.
De fremste adelsmennene i kongeriket, ealdormennene Ælfhere og Æthelwine, kranglet, og innbyrdeskrig brøt nesten ut. I den såkalt antikloster-reaksjonen, dro adelen fordel av Edvards svakhet i å frata de benediktinerreformerte klostrene de landområder og andre eiendommer som kong Edgar hadde gitt dem. Edvards korte styre kom til en brå slutt da han ble myrdet ved Æthelreds Corfe Castle i 978 under uklare omstendigheter. Hans legeme ble gravlagt under en stor seremoni i Shaftesbury Abbey i Dorset tidlig i 979. I 1001 ble hans levninger flyttet til en mer prominent sted i klosteret. Det ble gjort med godkjennelse av hans halvbror Æthelred, som etterfulgte ham, ettersom minnet av Edvard var blitt politisk ved at han var blitt erklært som martyr og helgen.
Et antall hagiografier ble skrevet om Edvard i århundrene etter hans død. Han ble framstilt som en martyr, generelt sett på som et offer for den onde enkedronning Ælfthryth, mor til Æthelred. Han er i dag anerkjent som en helgen i den ortodokse kirke, den katolske kirke og den anglikanske kirke.
Ætheling (arveprins)
Datoen for Edvards fødsel er ukjent, men han var den eldste av Edgars tre barn. Han var antagelig i tenårene da han etterfulgte sin far, som døde i en alder av 32 år i 975. Edvard var kjent som kongens sønn, men han var ikke en sønn av dronning Ælfthryth, Edgars tredje hustru. Dette og ikke mye annet er kjent fra samtidens chartere.
Senere kilder har betvilt nøyaktigheten i identifiseringen av Edvards mor. Den eldste av disse kildene er en helgenbiografi om Dunstan av Osbern av Canterbury, antagelig skrevet på 1080-tallet. Osbern skrev at Edvards mor var en nonne på klosteret Wilton Abbey som kongen forførte. Da biografen Eadmer skrev om livet til Dunstan noen tiår senere tok han med en redegjørelse om Edvards foreldre som han hadde fått fra Nicholas av Worcester. Her ble det avvist at Edvard var avkommet av en affære mellom kongen og en nonne, og framstilte ham isteden som sønn av Æthelflæd, datter av Ordmær. «ealdorman av østanglerne», og som Edgar hadde giftet seg med i de årene da han hersket over Mercia (mellom 957 og kong Eadwigs død i 959). Andre redegjørelser er gitt av Goscelin i hans helgenbiografi over Edgars datter Edith av Wilton (angelsaksisk navn: Ædgyth) og i fortellingene til John av Worcester og William av Malmesbury. Til sammen antyder disse forskjellige redegjørelsene at Edvards mor antagelig var en adelskvinne ved navn Æthelflæd, med tilnavnet Candida eller Eneda, det vil si «den hvite» eller «den hvite and».
Et charter fra 966 beskrev Ælfthryth, som Edgar hadde giftet seg med i 964, som kongens «lovmessige hustru», og deres eldste sønn Edmund som den legitime sønn av kongen. Edvard er notert som kun kongens sønn. Biskop Æthelwold av Winchester var en støttespillerne til Ælfthryth og Æthelred, men Dunstan, erkebiskopen av Canterbury, synes å ha gitt sin støtte til Edvard, og en genealogi opprettet ved hans kloster Glastonbury Abbey en gang rundt 969 gir Edvard forrang over Edmund og Æthelred. Ælfthryth var enke av Æthelwald, ealdorman av East Anglia og kanskje Edgars tredje hustru. Forskeren Cyril Hart argumenterer for at de motsigelser angående identiteten til Edvards mor, og det faktum at Edmund synes å ha blitt vurdert som den legitime arving fram til hans død i 971, antyder at Edvard antagelig var en sønn utenfor ekteskap. Imidlertid tror Barbara Yorke at Æthelflæd faktisk var Edgars hustru, men Ælfthryth ble vigslet som dronning da hun født sine sønner, og som derfor ble betraktet som mer «legitime» enn Edvard. Æthelwold nektet for Edvard var legitim, men York betrakter det som et «særskilt opportunistisk partsinnlegg.»
Edmunds helbror Æthelred kan ha arvet hans posisjon som arving. I et charter til den nye minster (benediktinerklosteret) i Winchester, opptrer navnene Ælfthryth og hennes sønn Æthelred før Edvards navn. Da Edgar døde den 8. juli 975 var Æthelred antagelig ni år og Edvard noen få år eldre.
Bestridt etterfølgelse
Edgar hadde vært en streng og myndig hersker som hadde gjennomført klosterreformer på antagelig en uvillig kirke og adel, støttet av ledende kirkeledere i hans samtid, Dunstan, erkebiskop av Canterbury; Oswald av Worcester, erkebiskop av York; og biskop Æthelwold av Winchester. Ved å skjenke de reformerte benediktinerklostrene med de landområder som var nødvendig for deres underhold, avsatte og tok eiendommene fra mange mindre adelsfolk, og hadde endret og omskrevet leie- og eiendomsforhold med fordel for klostrene. Sekulære kirkefolk, mange av dem var også medlem av adelen, hadde blitt forvist fra de klostrene. Mens Edgar levde hadde han sterk støtte for reformene, men straks han døde kom motstanderne fram.
De ledende figurene hadde alle støttet reformene, men de var ikke lenger forente. Forholdet mellom erkebiskop Dunstan og biskop Æthelwold kan allerede ha vært anstrengt. Erkebiskop Oswald var på kant med ealdormann Ælfhere av Mercia, mens Ælfhere og hans slekt var rivaler for makt med slekten til Æthelwine, ealdorman av East Anglia. Det ble sagt at Dunstan stilte spørsmål til Edgars ekteskap med enkedronning Ælfthryth og legitimiteten til deres sønn Æthelred.
Disse lederne var delt i spørsmålet om Edvard eller Æthelred burde etterfølge Edgar. Verken lov eller presedens ga større rettledning. Det tidligere valget mellom sønnene til Edvard den eldre hadde splittet kongeriket, og Edgars eldre bror Eadwig hadde blitt tvunget til å overgo en større del av kongeriket til Edgar. Enkedronningen støttet helt klart kravene til sin sønn Æthelred og fikk støtte av biskop Æthelwold. Dunstan ga sin tilslutning til Edvard, støttet av hans kirkekollega, erkebiskop Oswald. Det er sannsynlig at ealdorman Ælfhere og hans allierte støttet Æthelred mens Æthelwine og hans allierte støttet Edvard, skjønt en del historikere har foreslått det motsatte.
Senere kilder antyder at oppfatningen av legitimitet spilte en rolle i argumentasjonene, det samme gjorde den relative alderen til de to kandidatene. Edvard ble salvet av erkebiskop Dunstan og Oswald ved Kingston upon Thames, mest sannsynlig i 975. Det er bevis for at denne avgjørelsen å velge den eldste broren, selv om hans legitimitet var tvilsom, var et resultat av et kompromiss. Æthelred synes å ha fått landområder som normalt tilhørte kongens sønner, en del av disse hadde blitt bevilget av Edgar til klosteret Abingdon Abbey, og disse hadde blitt tatt med tvang av de ledende adelsmennene som kompensasjon til Æthelred.
Edvards styre
Etter å ha nedtegnet at Edvard var blitt konge, rapporterte Den angelsaksiske krønike at komet hadde vist seg, og at hungersnød og «mange forstyrrelser» fulgte. De «mange forstyrrelser», tidvis kalt for «antikloster-reaksjonen», synes å ha begynt straks etter Edgars død. I løpet av denne tiden var den erfarne ealdorman Oslac av Northumbria den faktiske herskeren av det meste av nordlige England og ble landsforvist av nå ukjente årsaker. Oslac ble etterfulgt som ealdorman av Thored, enten Oslacs sønn av dette navnet, eller Thored Gunnar omtalt av Den angelsaksiske krønike for året 966.
Edvard, eller heller de som utøvde makten på hans vegne, utpekte også et antall nye ealdormenn i posisjoner i Wessex. Lite er kjent om to av disse mennene, og det er vanskelig å avgjøre hvilken fraksjon, om noen, de tilhørte. Edwin, som antagelig styrte i Sussex, og kanskje også deler av Kent og Surrey, ble gravlagt ved Abingdon, et kloster støttet av Ælfhere. Æthelmær, som styrte Hampshire, holdt land i Rutland, noes om kanskje antyder forbindelser til Æthelwine. Den tredje ealdorman, Æthelweard, i dag best kjent for sin latinske historieverk, styrte i vest. Han var en etterkommer av kong Æthelred av Wessex og antagelig bora v kong Ædwigs hustru. Han synes å ha vært en tilhenger av Edvard framfor den andre fraksjonen.
I en del steder hadde de sekulære kirkefolkene, som hadde blitt fordrevet fra klostrene, vendt tilbake, og fordrev selv de regulære kirkefolkene ut. Biskop Æthelwold hadde vært den fremste fienden til de sekulære, og erkebiskop Dunstan synes å ha gjort lite for å komme hans fraksjon av reformister til hjelp på denne tiden. Mer generelt grep stormennene anledningen til å omgjøre mange av Edgars tildelinger og fordeler til klostrene, og tvang abbedene til skrive om leie- og eiendomsforholdene til fordel for den lokale adelen. Ealdorman Ælfhere var lederen for denne politikken. Han angrep Oswalds nettverk av klostre over hele Mercia. Ælfheres rival var Æthelwine, som var en trofast beskytter av sin slekts kloster Ramsey Abbey, behandlet han Ely Abbey og andre klostre strengt. Ved et tidspunkt i løpet av denne uorden, synes det som om Ælfhere og Æthelwine kom meget nær direkte krigføring. Det kan ha blitt bilagt av ved Ælfheres ambisjoner i East Anglia og til angrep på klosteret Ramsey Abbey. Æthelwine, støttet av slin slektning ealdorman Byrhtnoth av Essex og andre ikke nevnt med navn, samlet en hær og tvang Ælfhere til å trekke seg tilbake.
Svært få chartere har overlevd fra Edvards kort styre, kanskje så få som tre stykker, noe som etterlater hans kongetid i uklarhet. I kontrast er det tallrike chartere fra styrene til hans far Edgar før ham og hans halvbror Æthelred ham. Alle de bevarte chartere fra Edvards tid angår det sentral kongelige riket Wessex; to handler om byen Crediton i Devon hvor Edvards tidligere lærer og veileder Sideman var biskop. I løpet av hans styre ble pregestempler for mynter kuttet kun ved Winchester og deretter fordelt til andre myntverksteder over hele kongeriket. Det ble kun tillatt å kutte lokalt ved York og ved Lincoln. Det generelle inntrykket er at det var en reduksjon eller sammenbrudd av kongelig autoritet i midtlandet og i nord. Regjeringens maskineri fortsatte å fungere da riksmøter og kirkemøter møttes som vanlig under hans tid ved Kirtlington i Oxfordshire etter påske 977, og på igjen ved Calne i Wiltshire. Møtet ved sistnevnte ble en del rådsmedlemmer drept og andre ble skadd da gulvet i deres rom kollapset.
Død
Versjonen av Den angelsaksiske krønike inneholder den mest detaljerte nedtegnelsen av at Edvard ble myrdet om kvelden den 18. mars 978 da han var på besøk hos Ælfthryth og Æthelred, antagelig i eller nær den høyden hvor ruinene av festningen Corfe Castle nå står. Det ble lagt til at han ble gravlagt ved Wareham «uten noen kongelige æresbevisninger». Sammenstilleren av denne versjonen av Krøniken, manuskript E, kalt for Peterborough-krøniken:
Andre utgaver av Krøniken har gitt færre detaljer, den eldste teksten sier kun at han ble drept, mens versjoner fra 1040-tallet sier at han ble martyr. Av andre kilder la Livet til Oswald av Worcester, tilskrevet Byrhtferth av Ramsey, til at han Edvard ble drept av Æthelreds rådgivere som angrep ham da han var i ferd med å stige av hesten. De har til felles at han ble gravlagt uten seremoni ved Wareham. Erkebiskop Wulfstan II la til om drapet av Edvard i hans Sermo Lupi ad Anglos («Ulvens preken til anglerne»), skrevet ikke senere enn 1016. En nyere granskning har oversatt hans ord som følgende:
Senere kilder, ytterligere tidsmessig fra hendelsene, slik Passio S. Eadwardi og John av Worcester fra sent på 1000-tallet, hevder at Ælfthryth sto bak og organiserte drapet på Edvard, mens Henry av Huntingdon la ansvaret for mordet på den onde kvinnen som selv drepte Edvard.
Moderne historikere har gitt flere ulike tolkninger av drapet på Edvard. Det er tre hovedteorier. Først at Edvard ble drept, slik Livet til Oswald hevder, av adelen i Æthelreds tjeneste, enten som resulat av en personlig krangel, eller for at de ville plassere deres herre, Æthelred, på tronen. Livet til Oswald framstiller Edvard som en ustabil ung mann som, i henhold til historikeren Frank Stenton, «hadde fornærmet mange viktige personer ved hans utålelige vold i tale og oppførsel. Lenge etter at han hadde blitt opphøyd som en helgen ble det husket at hans voldsomme raseriutbrudd hadde alarmert alle som kjente ham, og særlig medlemmer av hans egen husholdning.» Denne framstillingen kan være en trope av hagiografi.
I den andre versjonen ble Ælfthryth også implisert, enten på forhånd ved at hun deltok i en sammensvergelse for å myrde Edvard, eller etterpå ved at hun lot drapsmennene gå fri og ustraffet. Et tredje alternativ merker seg at Edvard i 978 var svært nær på å styre som konge i egen rett uten verge, noe som forslår at ealdorman Ælfhere sto bak drapet for å sikre egen innflytelse og for å hindre at Edvard tok hevn for Ælfheres handlinger tidligere i hans tid som konge. Forskeren Eric John tolker Ælfheres andel i Edvards gravleggelse som en botsøving for drapet.
Ny gravleggelse og tidlig kult
Edvards lik lå gravlagt ved Wareham i et års tid før det ble gravd opp. Ælfhere tok initiativ for ny gravleggelse, kanskje som en botsøvelse. I henhold til Livet til Oswald ble liket funnet uten forråtnelse da det ble tatt opp, noe som ble sett på som et mirakel (dette er en form for mirakel som jevnlig hevdes ved påståtte helgener, eksempelvis Olav den hellige). Liket ble tatt med til Shaftesbury Abbey, et nonnekloster med kongelige forbindelser som hadde blitt donert av Alfred den store og hvor Edvard og Æthelreds bestemor Ælfgifu hadde tilbrakt sine siste år.
Edvards levninger ble gravlagt på nytt med en omfattende offentlig seremoni. Senere versjoner, som Passio S. Eadwardi, har en mer komplisert redegjørelse. Den hevdet at Edvards lik var skjult i en myr og ble avslørt ved mirakuløse hendelser. Denne Passio har datert den nye begravelsen til 18. februar.
I 1001 ble Edvards relikvier, ettersom han ble betraktet som helgen til tross for at han aldri ble kanonisert, overført (translasjon) til et mer framtredende sted innenfor nonneklosteret i Shaftesbury. Det er sagt at seremoniene ble ledet av daværende biskop av Sherborne, Wulfsige III, fulgt av en seniorprest som Passio kaller for Elsinus, andre steder identifisert med Ælfsige, abbed ved den nye minister (kloster) i Winchester. Kong Æthelred, opptatt av en trusselen av dansk invasjon, var ikke tilstede i egen person, men han utstedte et charter til nonnene i Shaftesbury sent i 1001 hvor han ga dem landområder ved Bradford-on-Avon, noe som er antatt å være beslektet. En helgenkalender fra 1200-tallet har gitt datoen for denne translasjon til 20. juni.
Framveksten av Edvards kult har blitt tolket på ulikt vis. Det er tidvis blitt framstilt som en folkelig bevegelse, eller som produktet av et politisk angrep på kong Æthelred av tidligere støttespillere av Edvard. Alternativt har Æthelred selv blitt sett på som en av de fremste drivkreftene i å fremme Edvards kult og den til deres søster Ædgifu (Edith av Wilton). Æthelred hadde store vanskeligheter med danske vikinger, og for å samle innlands støtte ville det hjelpe å ha både en hellig bror og en hellig søster. Det er antatt at Æthelred bevilget land ved Shaftesbury i 1001 ved translasjonen av Edvard og en del redegjørelser antyder at Æthelred fastsatte en festdag for Edvard i en lovtekst i 1008. Det er uklart om det var en nyvinning, tilsynelatende fremmet av erkebiskop Wulfstan II, fra Æthelreds tid som konge. Den kan isteden ha blitt kunngjort under kong Knut, Æthelreds etterfølger. Forskeren David Rollason har påpekt den økende betydningen til kultene til andre kongelige helgener i denne perioden. Blant disse er kultene til Egbert av Kents nevøer, hvis liv utgjør del av legendene rundt sankt Mildrith, og de til helgenene Kenelm og Wigstan fra Mercia.
Senere kulter
I løpet av 1500-tallet og den engelske reformasjon, tvang kong Henrik VIII igjennom en oppløsning av hele klostersystemet i England og mange hellige steder ble revet. Edvards levninger ble skjult for å unngå vanhelligelse.
I den ortodokse kirke er sankt Edvard rangert som en type helgen som aksepterte døden grunnet kjærligheten til Kristus. Edvards minnedag i Martyrologium Romanum er den 18. mars, mens translasjonsfesten feires den 20. juni. Det er også en translasjonsfest den 13. februar. Hans fest feires i dag i det katolske bispedømmet Plymouth. Edvard avbildes i kunsten som en ungdommelig konge med septer eller sverd, og han holder et beger eller en ravn, noen ganger har han en dolk i sin venstre hånd. Han kan også holde en falk, som henviser til hans siste jakt. Fem gamle kirker var viet til ham. Edvard ble aldri offisielt kanonisert, men anerkjennes som en helgen av den ortodokse kirke, den katolske kirke og den anglikanske kirke.
Francisco Domingo Barbosa Da Silveira
Francisco Domingo Barbosa Da Silveira (født 26. mars 1944 i Tambores i Uruguay, død 17. juni 2015 i Madrid i Spania) var en katolsk biskop i Uruguay.
Prest
Etter fullførte teologiske studier ble Barboda Da Silveira presteviet den 17. juni 1972.
Biskop av Minas
Den 6. mars 2004 ble han utnevnt av pave Johannes Paul II til biskop av Minas. Bispevielsen ble foretatt av den apostoliske nuntius til Uruguay, erkebiskop Janusz Bolonek, den 8. mai samme år. Medkonsekrerende var biskopen av Salto (Uruguay), Daniel Gil Zorrilla S.J., og biskopen av Maldonado-Punta del Este, Rodolfo Pedro Wirz Kraemer.
Skandale, fratreden
I 2009 ble han utsatt for utpressing fra to fanger; han hadde tidligere angivelig hadde seksuell omgang med begge menn. Ifølge politikilder ble fangene ansatt for å utføre arbeid for bispedømmet. I desember 2008, etter en middag, skulle biskopen ha hatt seksuell omgang med fangene, en handling som ble tatt opp med en mobiltelefon. Opptaket skulle senere ha blitt brukt til å utpresse biskopen.
Han fratrådte den 1. juli 2009 sitt bispeembede etter en etterforskning i regi av Vatikanet i pakt med kirkelovens bestemmelser.
Etter sexskandalen i Uruguay flyttet msgr Barbosa Da Silveira til Spania og der ble han hjelpeprest i en menighet i Aravaca-distriktet i Madrid.
Han døde i Madrid 17. juni 2015 i en alder av 71 år. Begravelsen ble holdt dagen etter i Madrid.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Anton Sjipulin
Anton Vladimirovitsj Sjipulin (russisk: Антон Владимирович Шипулин, født 21. august 1987 i Tjumen, Tjumen oblast) er en russisk tidligere skiskytter. Han var med på Russlands lag som ble olympisk mester på stafett under Vinter-OL 2014 i Sotsji.
Sjipulin deltok i vinter-OL i Vancouver i 2010, hvor han var med å ta bronse på skiskytterstafetten for det russiske laget.
Han har en eldre søster, Anastasija Kuzmina, som også er skiskytter.
Ski-VM 1930
Ski-VM 1930  ble arrangert 27. februar – 3. mars 1930 i Holmenkollen i Oslo.
Mesterskapet ble opprinnelig arrangert som et «FIS-renn» av Det internasjonale skiforbundet (FIS), men ble i etterkant gitt offisiell status som verdensmesterskap i nordiske grener under FIS' 25. kongress i Mamaia i Romania i 1965.
Det ble konkurrert i 4 individuelle øvelser og Norge vant 9 av 12 medaljer. Arne Rustadstuen fra Norge ble mestvinnende utøver med en gullmedalje og en sølvmedalje.
Hopp / 17 km
Protokollen gir ikke plasseringer ut over de første 36. Den videre rekkefølge er likevel klar, da den angir poengsum til alle med minst ett stående hopp.
98 påmeldt. 87 startet. 83 fulførte langrennet. 83 deltok i hopprennet. 82 deltok i begge omganger. 5 hadde to fall, og fikk ikke offisiell poengsum.
Alois Kratzer, GER, brøt langrennet grunnet skibrekk, men fikk likevel starte i hopprennet, hvor han ble nr. 11.
Kildene er i konflikt ang. hvem som deltok for Tsjekkoslovakia på startnr. 23 og ble nr. 30 sammenlagt. Ifølge programmet og Protokollen var det Frantisek Hylcer, mens "De internasjonale skirenn under Vintersportsuken i Oslo 1930" oppgir Willy Möhwald. Sannsynligvis var opprinnelig Hylcer påmeldt, men ble erstattet av Möhwald på kort varsel.
Skihopping
17 km spesielt langrenn og spesielt hopp for senior var ikke en del av det ordinære Homenkollrennet, og resultatene er ikke oppgitt i Protokollen for Holmenkollrennene.
NSF sto som arrangør, men deres protokoll har så langt ikke vært å oppdrive, og er sannsynligvis gått tapt.
Aftenposten oppgir plassering til og med nr. 53 og lengder for alle stående hopp. «De internasjonale skirenn under Vintersportsuken i Oslo 1930» angir poengsum, lengder og stilkarakterer for alle utenlandske deltakere. Resultatlisten er blitt rekonstruert på bakgrunn av dette.
Det lar seg trolig ikke gjøre å oppspore eller rekonstruere hele resultatlisten, det foreliggende kan være det nærmeste man vil komme.
Det var påmeldt 151 deltakere i det spesielle hopprennet, 115 norske og 38 utenlandske, derav 3 etteranmeldte.
143 startet. 137 hoppet to hopp. 117 hadde minst ett stående hopp. 85 hadde to stående hopp.
Jacobimatrise
Jacobimatrisa er i matematisk analyse ei matrise for alle første ordens partiellderiverte til et vektorfelt. Ei jacobimatrise generaliserer gradienten til en flervariabels skalarvaluert funksjon som i seg selv generaliserer den deriverte av en envariabels skalarvaluert funksjon. Jacobimatrisa av gradienten for en skalarvaluert funksjon blir kalt hessematrisa. Hessematrisa kan ses på som den annenderiverte av den skalarvaluerte funksjonen.
Den er oppkalt etter den tyske matematikeren Carl Gustav Jacob Jacobi.
Eksempel
Gitt følgende vektorvaluerte funksjon
har vi at
og at
Da vil jacobimatrisa for f være
Valentin Blaka
Valentin Blaka (født 15. juni 1996 i Hamar) er en norsk fotballspiller som for øyeblikket spiller for Løten FK. Han meldte overgang til klubben fra Storhamar IL foran 2015-sesongen. I cupkampen mot Sogndal Fotball den 6. mai 2015 fikk han sin offisielle debutkamp for klubbens a-lag. Hans offisielle debutkamp i seriesammenheng for Ham-Kam fikk han den 10. mai 2015 mot Elverum Fotball. Den 13. juni samme år var hans første mål for grønnbuksene et faktum, da han utliknet til 2-2 borte mot Aalesund 2, i en kamp som til slutt endte med et 2-3 tap.
Samiske geografiske navn (Karasjok)
Samiske geografiske navn i Karasjok (knr 2021) angir stedsnavn i Karasjok kommune som har en alternativ samisk form. Da stedsnavn kan referere til geografiske områder av noe utstrekning så kan de dekke flere kommuner.
Valentin Blaka
Halvveis i 2017-sesongen, ble det klart at Blaka forlot Ham-Kam til fordel for Brumunddal Fotball. Misnøye med for lite spilletid var en av årsakene til at han skiftet klubb. Kort tid etter overgangen til Brumunddal, debuterte han for klubben i 6-2 tapet mot Raufoss Fotball på Nammo Stadion. Hans første offisielle mål for klubben kom da han utlignet til 1-1 i hjemmekampen mot Bærum SK på Sveum, som til slutt endte med en 2-1 seier. Et stykke ut i 2018-sesongen, nærmere bestemt 1. juni, ble kontrakten hans med Brumunddal terminert. Årsaken var manglende motivasjon.
Samiske geografiske navn (Karasjok)
De samiske stedsnavnene kan angis på forskjellig vis der det er etablert former på flere samiske språk. Dette skjer i grenseområder mellom språkene. Det er ni forskjellige former av samisk; sørsamisk, umesamisk, pitesamisk, lulesamisk, nordsamisk, skoltesamisk, enaresamisk, kildinsamisk og tersamisk. Det er også to utdødde former, kemisamisk og akkalasamisk. Bare nordsamisk er tatt med i denne oversikten for Karasjok kommune.
Valentin Blaka
Etter et par måneders avbrekk fra fotballbanen, ble han igjen å se som aktiv spiller, denne gangen for Furnes Fotball.
Han spiller for Løten FK.
Glanford Park
Glanford Park er et fotballstadion i Scunthorpe i England. Det er hjemmebanen til Scunthorpe United. Stadionet ble åpnet søndag 14. august 1988. Den første seriekampen ble spilt 27. august samme år mot Hereford United, med resultatet 3–1 til hjemmelaget.
Rekorder
Høyeste tilskuertall: 9 077 (Scunthorpe United – Manchester United 2–5, 22. september 2010)
Gillian Rubinstein
Gillian Rubinstein (født 29. august 1942 i Berkhamsted i England) er en britisk-australsk forfatter og dramatiker. Hun skriver også under pseudonymet Lian Hearn.
Biografi
Rubinsteins far døde i 1950. Da moren giftet seg på nytt noen år senere, flyttet hun med sin nye familie til Nigeria. Hun returnerte senere til England for å studere moderne språk ved Oxford University. Etter studiene arbeidet hun som filmkritiker og redaktør i London, før hun med sin ektemann bosatte seg i Oxford og etablerte seg som dramatiker. I 1973 flyttet familien til Australia.
I 1986 debuterte Rubinstein som barnebokforfatter med Space Demons. Hennes barnebøker er blitt belønnet med en lang rekke priser og utmerkelser.
Rubinstein har hatt en livslang interesse for Japan og japansk litteratur, hun har besøkt landet mange ganger og studert japansk. Hun skrev (som Lian Hearn) ny innledning for Anna Hartshornes bok Japan and Her People (2207). I 1999 hadde hun et lengre opphold i landet for å arbeide med et prosjekt som senere ble til Tales of the Otori, en fem-binds bestselgende fantasy-serie lagt til et fiktivt øyland inspirert av føydaltidens Japan. Første bind Across the Nightingale Floor, ble utgitt i 2001. Hun valgte å utgi serien under pseudonymet Lian Hearn for å holde den adskilt fra sine barnebøker.
Hun er gift og har tre barn; Matt (født 1974), Tessa (født 1977) og Susannah (født 1979).
Gilbert og Sullivan
Gilbert og Sullivan var en engelsk musikalsk produksjonsduo, bestående av tekstforfatter William Schwenck Gilbert (1836–1911) og komponist Arthur Seymour Sullivan (1842–1900), som brakte opera til det engelske språket. De skrev musikk på høyden av Det britiske imperiet, musikken kan lett sammenliknes med Wagner og Verdi. Teksten og handling er, i motsetning til de italienske og franske tragiske operaene, komedier, og Gilbert & Sullivan la grunnlaget for det engelsk-amerikanske kulturfenomenet musikal.
Gilbert & Sullivan høster stor popularitet i engelskspråklige nasjoner, men er mindre kjent i ikke-engelsktalende land. Det britiske d'Oyly Carte Opera Company hadde opprinnelig enerett på å oppføre operaene til Gilbert & Sullivan, men da eneretten løp ut i 1961 ble operaene raskt oppført over hele den engelsktalende verden, og da først og fremst på Broadway.
På samme måte som innbyggerne i Roma nynnet på «La donna e mobile» morgenen etter uroppføringen av Rigoletto (av Giuseppe Verdi) gikk Londons innbyggere rundt og nynnet på overtyren fra The Pirates of Penzance dagen etter uroppføringen av den. Musikken inspirerte i Storbritannia blant annet komponisten og skuespilleren Charlie Chaplin og senere Andrew Lloyd Webber, mens blant annet Cole Porter og Ira Gerswhin på Broadway har ført den musikalske stilen videre i USA.
Musikken kan beskrives som å være en slags kombinasjon av filmmusikk à la Richard Addinsell, musicaler à la Andrew Lloyd Webber, klassisk ballettmusikk à la Verdi og Bizet og pompøse kor à la Richard Wagner.
Chogyal
Chogyal (tibetansk: ཆོས་རྒྱལ, wylie: chos rgyal, sanskrit: धर्मराज), bokstavelig «dharmakonger», var monarkene i tidligere kongedømmet Sikkim i dagens India, som tilhørte Namgyaldynastiet. Chogyal var eneveldig monark i Sikkim fra 1642 til 1975, da monarkiet ble avskaffet og folket stemte i en folkeavstemning om å gjøre Sikkim til Indias 22. delstat.
Kirkjuliga Heimamissiónin í Føroyum
I 1904 kom den danske forkynneren Aksel Fredrik Moe til Færøyene, utsendt fra Indre Mission i Danmark. Han startet forkynnelsesvirksomhet i private hjem og i de kirkene som åpnet dørene for ham, og en etter en tid førte dette til en omfattende vekkelse. Bedehus ble bygget i alle de største bygdene, det første i Vágur i 1916.
I 1921 ble Heimamissiónin (da under navnet «Indre Mission») formelt tatt opp i det danske Indremisjonsselskapet med et eget rådgivende råd for Færøyene. I 1990 ble de en selvstendig organisasjon uavhengig av moderorganisasjonen.
Heimamissiónin driver i dag blant annet søndagsskolearbeid, sjømannshjem og regelmessige forkynnelsmøter.
Igarapé do Meio
Igarapé do Meio er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Jonas Brothers: Live: Walmart Soundcheck CD+DVD
Jonas Brothers: Live: Walmart Soundcheck CD+DVD er en live-EP med Jonas Brothers, utgitt den 10. november 2009. Albumet ble innspilt den 16. mai samme år.