cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carl Jacob Schnitler
Rita-saken
29. november 1962 forsvant 14 år gamle Rita Elisabet Haakonsen sporløst mens hun var på vei til en venninne på Laksevåg utenfor Bergen. Det ble igangsatt en større leteoperasjon etter henne, men hun ble ikke funnet før to måneder senere, 9. februar 1963. Liket hennes ble funnet av en vannverksarbeider i en kum ved Garpetjernet. Hun hadde blitt voldtatt og kvalt. Åstedsgranskere fra Kriminalpolitisentralen ble sendt til Bergen for å bistå åstedsgranskningen. Blant annet ble snøen som dekket åstedet smeltet bort ved hjelp av oljebrennere, noe som avdekket bilspor fra en liten bil.
Schnitler var allerede i både politiets og befolkningen i Bergens søkelys på grunn av hendelsen i 1961, samt at han eide en lys «folkevogn» og at en mann i en lys folkevogn hadde kjørt rundt og forsøkt å lure unge jenter inn i bilen på forsvinningsdagen. Han ble avhørt av politiet fire dager etter forsvinningen. 21. februar 1963 ransaket politiet hjemmet hans og en lagerbygning firmaet hans disponerte. Dagen etter ble han arrestert, og han tilsto drapet, men ikke voldtekt.
29. mai 1963 ble Schnitler dømt til livsvarig fengsel og ti års sikring for voldtekt og drapet på Rita Haakonsen. Han fikk saken gjenopptatt og ble 7. desember 1965 endelig dømt til livsvarig fengsel for utukt mot mindreårig og overlagt drap.
I forbindelse med denne saken ble han også dømt for legemsbeskadigelse av en kvinne i 1961 og voldtekt av en tolv år gammel jente i 1962.
Hendelser under soning
I 1976 ble han overført Ila for å sone sikringsdelen av dommen. Under en permisjon slo han sin sovende forlovede med en hammer, og ble dømt til fire år i fengsel. I 1985 ble han dømt for flere voldtekter av en arbeidskollega, og i 1990 ble han tiltalt for frihetsberøvelse av en elleve år gammel jente, men saken ble henlagt.
I november 1992 ble Dagbladet felt i Pressens Faglige Utvalg for å ha brutt god presseskikk etter et intervju med Schnitler i avisen i mars 1992.
Løslatelse og erstatningssak
25. oktober 1993 ble Schnitler løslatt etter å ha sonet fengselsstraff og sikring. Samme dag ble det tatt ut ny tiltale med påstand om fortsatt sikring, da påtalemyndigheten mente Schnitler fremdeles var en fare for samfunnet. Han gikk med på å bo i et frigangshjem mens saken ble behandlet, men saken ble glemt. I 1996, etter flere purringer, ble saken mot Schnitler avsluttet og han gikk deretter til erstatningssak for tapte inntekter. I 2001 ble han tilkjent 120,000 kroner i erstatning og saksomkostninger.
Død
Han døde på et sykehjem på Etterstad i Oslo i 2004, 72 år gammel. Han etterlot seg fire barn fra to ekteskap.
Grenland Fotball
Grenland Fotball ASA ble opprettet i 1996 i et forsøk på å finansiere samordningen av satsningen på fotball i Grenland gjennom å samkjøre markedsrettighetene. Eierne i selskapet ved opprettelse var Odd Grenland, Pors Grenland, Telemark Fotballkrets og Vekst i Grenland AS, med henholdsvis 49, 25, 17 og 9 % av eierandelene. I 2006 var de største (over 10 %) aksjonærene Grenland Invest, Aktieselskapet Borgestad og Odds Ballklubb. Ved årsskiftet 2009/2010 trakk Pors seg ut av samarbeidet siden de mente de fikk for lite ut av det. Grenland Fotball har etter dette kun forvaltet markedsrettighetene til Odd.
Jennifer Lopez
Jennifer Lynn Affleck, også kjent som J. Lo og Jennifer Lopez, (født 24. juli 1969 i The Bronx New York City, New York) er en amerikansk skuespiller av puertorikansk opphav. Hun har også markert seg som sanger, motedesigner og danser.
Tidlig liv og oppvekst
Jennifer Lopez er født og oppvokst i Castle Hill, et nabolag i The Bronx i New York. Foreldrene hennes kommer fra Puerto Rico, og faren, David Lopez, er en dataspesialist og moren, Guadalope, er en førskolelærer. Hun har to søstre som heter Lynda og Leslie. Lopez ble oppdratt som katolikk. Hun gikk på Preston High School, en katolsk pikeskole i Bronx. Hun ville følge en stor drøm, og forlot derfor moren og faren da hun var 18 år. Hun fikk jobb i et advokatfirma og tok dansejobber på kvelden og natten, og var samtidig hjemløs i en liten periode.
Karriere
Hennes karriere begynte med en liten rolle i filmen My Little Girl i 1987. I 1991 fikk hun jobb som danser i komedieprogrammet In Living Color, der danserne i programmet ble kalt «Fly girls». I 1993 forlot hun programmet, og ble blant annet bakgrunnsdanseren til Janet Jackson i musikkvideoen That’s The Way Love Goes. Etterhvert fikk hun flere småroller og noen få hovedroller i filmer, blant annet med skuespiller Jack Nicholson i filmen Blood and Wine og med Robin Williams i filmen Jack. Hun ble valgt ut til hovedrollen som avdøde Tejano-sangeren Selena Quintanilla-Pérez i filmen Selena i 1997. Filmen avstedkom en Golden Globe-nominasjon for beste kvinnelige hovedrolle.
Hun fortsatte sin filmkarriere, men fikk i 1999 en platekontrakt i Epic Records. Hennes første album heter On The 6 og hadde to store hiter dette året, «If You Had My Love», som lå på førsteplass i flere land og «Waiting for Tonight». Hun er den første og eneste kvinnen som toppet listene samtidig i USA med et album og en film, med albumet J.Lo og filmen The Wedding Planner i 2001. Jennifer Lopez har utgitt 9 studioalbum og 3 samlealbum. Hun har hits som «Love Don't Cost a Thing», «Jenny from the Block», «I'm Real (Murder Remix)» og «On the Floor», som kom ut i 2011 og lå på førsteplass i 26 land.
Hun var på sin første turné i Nord-Amerika med sin daværende ektemann Marc Anthony i 2007. Første verdensturné fant sted i 2012, året hun ga ut et Greatest Hits-album kalt Dance Again... The Hits. I 2016-2018 hadde hun sin «residency show» "All I Have" i Las Vegas. Artister som Mariah Carey, Britney Spears, Céline Dion og Shania Twain har også hatt sine egne residency shows i Las Vegas. Lopez feiret sin 50 årsdag i 2019 med turneen "It's My Party" i Nord-Amerika og noen land i Europa og Asia. I 2020 fremførte hun sammen med Shakira i pauseshowet i Super Bowl.
Hun har vært med i en rekke reklamekampanjer, og vært forsidepike for sider som Cosmopolitan, Marie Claire og Seventeen. Hun har sitt eget klesmerke, J.Lo, og har latt flere parfymer bli utviklet for sitt merke, blant annet «Glow By J.Lo», «Still», «Miami Glow», «Live», «Deseo», «Deseo Forever» og «Live Blue». Disse har solgt over 100 millioner tilsammen verden over. Hun har vært kåret til årets mest sexy kvinne i flere magasiner.
Under Grammy utdelingen i år 2000 kom Jennifer Lopez i grønn Versace kjole med full utringning, som fikk massiv oppmerksomhet i media. Senere ble det kjent at det var grunnen til at Google Images ble til.
I hennes senere karriere har hun vært dommer i sangkonkurransen American Idol (2011-2012, 2014-2016), talentkonkurransen Q'Viva! The Chosen (2012) og i dansekonkurransen World Of Dance (2017-2020). I 2016–2018 hadde hun hovedrolle i 3 sesonger i krim- og dramaserien Shades of Blue. Hun har produsert flere tv-konsepter, blant annet familedramaserien The Fosters.
I 2019 spilte Lopez svindleren og stripperen Ramona i Hustlers, inspirert av virkelige hendelser. Fikk også en Golden Globe-nominasjon i 2020 for samme rolle, for beste kvinnelige birolle. I 2022 kom dokumentar-filmen "Halftime" ut på Netflix. Dokumentar-filmen setter fokus på hennes arbeidskapasitet, hovedsakelig i hennes senere prosjekter som Hustlers og pauseshowet i Super Bowl. Det vises at det var lenge snakk om at hun kom til å bli nominert til en Oscar for beste kvinnelige birolle for rollen Ramona i Hustlers, som fikk glimrende kritikker av filmkritikere. Drømmen ble ikke til da hun ikke ble nominert til Oscar. Under Super Bowl planlegging og øving, hadde Lopez problemer med at det bare var 6 minutter fremføring pr. artist (Jennifer Lopez og Shakira), og det vises i dokumentar-filmen at det var problemer med å legge til en meningsfull avslutning som representerte den latinske kulturen. Dette løste seg til slutt, med datteren Emme som starter med å synge "Let's Get Loud" i et bur, med et barnekor i bakgrunnen. Jennifer Lopez kommer deretter ut med det amerikanske flagget på den ene og Puerto Ricos flagg på andre siden, synger «Let's Get Loud» og datteren synger «Born in the USA» av Bruce Springsteen. Dette var rettet mot daværende amerikanske presidenten Donald Trump, som fremmet usikkerhet omklring ulike kulturer og folkeslag i USA.
Jennifer Lopez har vært nominert til Grammy to ganger. Hun har fått flere priser og utmerkelser for sin karriere, deriblant stjerne nr. 2,500 Hollywood Walk of Fame i 2013, Ikon pris i Billboard Music Awards i 2014, Michael Jackson Video Vanguard Awards i MTV Video Music Awards i 2018 og generasjonsprisen i MTV Movie Awards i 2022.
Privatliv
Jennifer Lopez har ved siden av sin musikk og-filmkarriere vært kjent for sine mange forhold. López har tidligere vært sammen med Sean Combs (kjent som blant annet P. Diddy og Puff Daddy) og vært gift med Ojani Noa og backup-danseren Chris Judd. Hennes forlovelse i 2002 med skuespilleren Ben Affleck var lenge en mediebegivenhet. Ben Affleck ga en forlovelsesring til Jennifer som var verdt over 8,1 millioner NOK. De avsluttet forholdet i 2004. Samme året giftet hun seg med Marc Anthony, som hun fikk tvillingene Max og Emme med i 2008. I 2011 kunngjorde paret at de skilte lag. Høsten 2011 ble hun sammen med 18 år yngre backup-danseren Casper Smart som har vært et av og på forhold, men i 2016 ble forholdet helt slutt. Lopez hadde en liten flørt med rap-artisten Drake i 2016. I 2017-2021 var hun i et forhold med tidligere baseballspiller Alex Rodriquez som blant annet spilte for New York Yankees i 2004-2016. De forlovet seg i 2019, men i 2021 ble forlovelsen og forholdet slutt. Jennifer og Ben Affleck fant tilbake til hverandre i 2021, og i August 2022 giftet de seg. Lopez tok etternavnet Affleck, og heter nå Jennifer Lynn Affleck (bruker fortsatt Lopez og J.Lo til promotering i sin karriere).
Selvkomprimerende betong
Selvkomprimerende betong, ofte bare kalt SKB, er betong som er tilsatt superplastiserende tilsetningsstoffer og derfor har spesielt gode flyteegenskaper, dvs at den flyter lettere ut og fyller formen bedre enn vanlig betong gjør. Betongen har en stor volumfraksjon av en relativt høyt viskøs matriksfase (ofte høyere enn 340 l/m3). Matriksfasen (vann, sement og partikler <0,125 mm) må være stabil, uten vannseparasjon, og samtidig viskøs nok til å unngår partikkel-separasjon. I Europeiske rettningslinjer er SKB definert på følgende måte: "Concrete that is able to flow and consolidate under its own weight, completely filling the formwork even in the presence of dense reinforcement, whilst maintaining homogenity and without the need for any additional compaction."
Fordelen med å bruke SKB er at det letter støpearbeidet betydelig fordi SKB er så tyntflytende at det ikke er nødvendig å vibrere betongen. Det er spesielt fordelaktig i slanke konstruksjoner, der armeringen ligger tett, og der det er overforskaling som gjør det vanskelig å komme til med vibrator. En ulempe med SKB er at forskalingen må lages tettere enn ved bruk av vanlig betong.
CYK-algoritmen
Cocke-Younger-Kasami-algoritmen, vanligvis omtalt som CYK-algoritmen, er en algoritme som bestemmer hvorvidt en streng kan genereres av en gitt kontekstfri grammatikk og, i så fall, hvordan den kan genereres. Dette kalles å parse en streng. Algoritmen tar i bruk bottom–up-parsing og dynamisk programmering.
Standardversjonen av CYK-algoritmen opererer på kontekstfrie grammatikker gitt på Chomsky normalform (CNF), som en hvilken som helst konteksfri grammatikk kan omgjøres til.
CYK-algoritmen er viktig fordi den beviser at medlemskapsproblemet for kontekstfrie grammatikker er løsbart, og fordi den gjør det på en så effektiv måte. Uttrykt med stor O-notasjon er den lengste mulige kjøretida for CYK-algoritmen, hvor n er lengden av den parsa strengen og |G| størrelsen på CNF-grammatikken G.
Algoritmen ble oppdaga av de tre som den har fått navnet sitt etter, uavhengig av hverandre: Cocke og Schwartz i 1970, Younger i 1967 og Kasami i 1965.
Beskrivelse
Den opprinnelige CYK-algoritmen kan beskrives med følgende pseudokode:
La innputt være en streng S bestående av n tegn: a1 ... an. La grammatikken inneholde r ikke-terminalsymboler R1 ... Rr. Denne grammatikken inneholder delmengden Rs, som er mengden startsymboler. La P[n,n,r] være en array av booleanske verdier. Sett alle elementenes P-verdi til false. For hver i = 1 til n For hver enhetsproduksjon Rj → ai, sett P[i,1,j] = true. For hver i = 2 til n -- Spanlengden For hver j = 1 til n-i+1 -- Spanstart For hver k = 1 til i-1 -- Spanoppdeling For hver produksjon RA → RB RC        Hvis P[j,k,B] og P[j+k,i-k,C] så sett P[j,i,A] = true Hvis minst én av P[1,n,x] er true (x itereres over settet s, hvor s er alle indeksene for Rs)  Så er S medlem av språket Ellers er S ikke medlem av språket
Meråker Tverrpolitiske Bygdeliste
Meråker Tverrpolitiske Bygdeliste er en partiløs bygdeliste i Meråker kommune i Trøndelag.
Bygdelisten stilte første gang ved kommunestyrevalget i 1995. Øverst på programmet stod å «utvikle og styrke det lokale folkestyret» og et uttalt ønske om større åpenhet i kommunepolitikken. Å stanse innføringen av eiendomsskatt, var også en viktig sak.
Etter kommunestyrevalget i 2019 ble Kjersti Kjenes fra Meråker Tverrpolitiske Bygdeliste valgt til ordfører i Meråker kommune, etter å ha inngått et valgteknisk samarbeid med Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Venstre.
Meråker Tverrpolitiske Bygdeliste har sin egen medlemsorganisasjon.
Sprøytebetong
Sprøytebetong er betong som blir sprøytet på en annen overflate, vanligvis fjell eller gammel herdet betong, ved hjelp av trykkluft. Sprøytebetong stivner raskt grunnet tilsetning av akselerator.
I dag er det to metoder for sprøytebetong i bruk, tørrsprøyting og våtsprøyting. Ved tørrsprøyting blir tørrstoffene sement og tilslag ført fram til munnstykket der vann blir tilsatt. Ved våtsprøyting blir betongen blandet før den føres fram til munnstykket. For begge metoder blir betongen tilsatt akselerator i munnstykket. Sprøytebetong blir ofte armert med fiberarmering. Et av anvendelsesområdene til sprøytebetong er fjellsikring. Et lag sprøytebetong, typisk ca. 70-100mm tykt, kan brukes i kombinasjon med fjellbolter for å sikre at løse steiner ikke faller ut fra vertikale utsprengte fjellskjæringer eller fra tak i tunneler. Et annet bruksområde er betongrehabilitering. Da blir skadet betong fjernet, armeringen frilagt, overflaten rengjort, og ny betong blir sprøytet på for å beskytte armeringen.
Siegfried-Idyll
Siegfried-Idyll (WWV 103) er et symfonisk dikt for kammerorkester av Richard Wagner. Den opprinnelige tittelen er ''Tribschener Idyll mit Fidi-Vogelsang und Orange-Sonnenaufgang, als Symphonischer Geburtstagsgruss. Seiner Cosima dargebracht von Ihrem Richard.''
Historie
Wagner skrev stykket i all hemmelighet i 1870 som en fødselsdagsgave til hustruen Cosimas 33. fødselsdag den 25. desember 1870. Uroppføringen skjedde ved at musikere fra Tonhalle-Orchester Zürich stilte seg opp på en trapp i familieboligen Tribschen ved Luzern og spilte slik at Cosima skulle våkne til åpningsmelodien. Til stede var ellers bare den aller nærmeste familien.
I tillegg til å være en fødselsdagsgave, var stykket ment som en takk til Cosima for at hun hadde født Wagners første sønn, Siegfried, også kalt «Fidi».
Musikk
Siden stykket var en gave til Cosima, vegret Wagner seg lenge mot å publisere det, men finansielle problemer tvang ham. For å gjøre stykket mer salgbart orkestrerte han stykket for et lite kammerorkester med 13 musikere: fløyte, obo, to klarinetter, fagott, to horn, trompet, to fioliner, bratsj, cello og kontrabass. I våre dager spilles stykket vanligvis av orkestre med mer enn ett strykeinstrument per stemme. Moderne framføringer er langt langsommere enn tidligere.
Navnet henger ikke bare sammen med Wagners sønn, men også med musikkdramaet Siegfried, tredje del av syklusen Nibelungenringen. De fleste temaene i Siegfried-Idyll  hentet Wagner fra ledemotiver i musikkdramaet. Stykket er Wagners eneste symfoniske dikt og etter hans eget utsagn det eneste av hans orkesterverk det foreligger et fullstendig program for. I stykket spiller en obo den tyske voggesangen «Schlaf, Kindlein, schlaf». Ernest Newman oppdaget at temaet hadde forbindelse med Wagners eldre datter Eva. Denne og flere andre musikalske referanser som lenge var ukjent for utenforstående, viser at stykket hadde personlig betydning for begge ektefellene.
Siegfried-Idyll går i D-dur og består av lyse og idylliske klangfarger. Stykket bærer verkfortegnelsen WWV 103.
Déjà vu
Déjà vu, også skrevet deja vu på norsk, (uttales /ˈdeʒɑ.vʉˑ/ eller omtrent desjavy', fransk for 'allerede sett') er en følelse av å ha opplevd noe tidligere som man i virkeligheten opplever for første gang. Fenomenet innebærer en sterk fornemmelse av gjentakelse og gjenkjennelse, som om en allerede har et minne av samme hendelse, sted, person eller noe annet som en faktisk ikke kan ha opplevd, sett eller møtt før. Opplevelsen etterfølges ofte av en underlig eller uhyggelig følelse.
Déjà vu forekommer av og til, og kortvarig, hos de fleste mennesker. Hyppige déjà vu-fenomener kan være uttrykk for kroppslig sykdom, for eksempel epilepsi, eller psykisk lidelse, for eksempel ved dissosiative tilstander.
Forklaringer
Betegnelsen skal ha blitt brukt første gang av den franske filosofen og mediet Emile Boirac i 1876, blant annet i boka L'Avenir des sciences psychiques. Fenomenet ble beskrevet på 1800-tallet av franske psykiatere og psykologer, deriblant Jean-Martin Charcot og Théodule Armand Ribot, og ble rundt 1900 oppfattet som symptom på manglende virkelighetskontakt og psykisk sykdom. Den amerikanske legen og filosofen William James kom med en enklere forklaring allerede i 1890. Han hevdet at spredte likheter mellom en nåværende situasjon og vage minner om noe tilsvarende kan framkalle en illusjon av en fullstendig gjentakelse hvis bevisstheten er uklar, for eksempel ved sterk affekt eller utmattelse.
Rikskonkordatet
Kulturkampf, novemberrevolusjonen i 1918 og Weimarforfatningen av 1919 innebar en gjennomgripende endring for forholdet mellom kirke og stat i de statene som tidligere hadde vært en del av Det tysk-romerske riket og på dette tidspunktet var en del av Tyskland. Vatikanets tidligere nuntius til Tyskland, kardinal Eugenio Pacelli var i 1929 blitt kardinalstatssekretær, men hadde i sin tid i Tyskland, forhandlet fram konkordater mellom Den hellige stol og Bayern (1924), Preussen (1929) og Baden (1932).
Weimarforfatningen ga delstatene stort selvstyre blant annet på kultur- og utdannelsesområdet som var viktige for Den katolske kirke. Da Adolf Hitler tiltrådte som rikskansler 30. januar 1933, ønsket han å bedre sitt internasjonale renomme og dempe kritikken fra kirkelig hold og nøytralisere det katolske Deutsche Zentrumspartei. Han sendte derfor medlem av dette partiet og visekansler Franz von Papen til Roma for å avslutte forhandlingene. Pacelli brukte den tidligere lederen av det samme partiet, Ludwig Kaas som sin forhandlingsleder.
Da rikskonkordatet tidlig ble brutt av de nazistiske styresmaktene i Tyskland, munnet det ut i tilsammen 55 offisielle protester fra kirken, hvor særlig encyklikaen Mit brennender Sorge fra 1937 var den sterkeste. Pacelli, sammen med blant andre kardinal Michael von Faulhaber var sentrale i utarbeidelsen av denne. Her tok Den katolske kirke sterk avstand til det nazistiske styret i Tyskland, og da særlig med fokus på rasismen og jødeforfølgelsene. Den skiller seg fra de øvrige encyklikaene ved at den er en av de få som ikke er skrevet på latin, men på morsmålet til det land den er rettet mot, altså tysk. Den ble lest opp i alle katolske kirker palmesøndag 1937.
Madonna med barnet
Madonna med barnet har flere betydninger:
Drangedal
Drangedal er en skogskommune i Telemark, i Vestfold og Telemark fylke. Kommunesenter er tettstedet Prestestranda (også kalt Stranda). Næringsgrunnlaget består for det meste av jord- og skogbruk, småindustri, turisme og transportselskaper. Kommunevåpenet illustrerer to furukongler, og Drangedals kommuneblomst er tyttebærblomsten. Høyeste punkt er NNØ for varden på Fagerliheii, 910 moh. , mens høyeste topp er Kollingan, 909 moh. Lokalavisa Drangedalsposten gis ut en gang pr. uke.
Drangedal grenser i sørvest mot Gjerstad (i Agder fylke), i vest mot Nissedal, i nord mot Kviteseid, i nordøst mot Nome, i øst mot Skien og i sør mot Bamble og Kragerø.
Befolkning
Drangedal har hatt en svak nedgang i folketallet over mange år. I 2018 og 2019 ble folketallet redusert med 68 personer (-1,6 %). Kommunen har de siste årene hatt netto innenlands fraflytting, med flyttetap særlig til Notodden og Skien, samt fødselsunderskudd. Nettoinnvandring har imidlertid sørget for at nedgangen i folketallet ikke har vært større. Innvandrere utgjør 9 % av befolkningen i Drangedal; per januar 2020 har de fleste innvandrerne de seneste år hatt bakgrunn fra Nederland, Syria og Polen.
Sett over 100 år har det ikke vært noen drastisk nedgang i folketallet, fra 4 210 ved folketellingen i 1920 til dagens 4 060 (2020). Kommunens mål er likevel å ha et innbyggertall på minimum 4 200.
Skoler
I 1895 var Drangedal herred delt i 23 skolekretser, med 751 «undervisningsberettige børn» og 28 lærere, hvorav to «lærerinder».
Næring og arbeid
Antall arbeidsplasser i Drangedal har ikke endret seg mye i løpet av 2000-tallet. Av de 1 223 arbeidsplassene i kommunen er 55 % i privat sektor, mens 45 % er i offentlig sektor. 56 % av sysselsatte bosatt i kommunen jobber i Drangedal. Det er størst utpendling til Kragerø (11 %), Skien (8 %) og Porsgrunn (5 %). Jord- og skogbruk er viktig for kommunen. 8 % av arbeidsplassene i Drangedal er innen disse områdene.
Fritidsboliger
Sammenliknet med antall fastboende er Drangedal en relativt stor hyttekommune, med 1 252 fritidsboliger. Satsningsområdene for utbygging av fritidsboliger er hovedsakelig lokalisert rundt Tokevassdraget og i Gautefallområdet. På Gautefallheia finnes alpinanlegg, anlegg for skiskyting og langrenn med helårsdrift, og hotell. Om sommeren er innsjøen Toke et ettertraktet rekreasjonsområde, der den med sine mange øyer og avstikkere strekker seg fra Prestestranda og helt ned til Kragerø og Bamble. Det er egne kommunedelplaner for Toke og Gautefall som tilrettelegger for økt fortetting og bruk av områdene til rekreasjon og friluftsliv. Bygging og bruk av hytter er en svært viktig faktor for utvikling av næringsliv og bosetting i kommunen.
«Toke brygge»
Toke brygge er kommunens tusenårssted. Det ligger nedenfor de gamle handelsbuene og den gamle landhandelen og bakeriet nede ved Toke. Der er det bl.a. opparbeidet badestrand, sandvolleybane, tursti, gapahuk og «tarzanløype».
Her finnes også båthavn med gjesteplasser, og sightseeingbåten «Tokedølen II» har sine avganger herfra.
Kommunikasjon
Drangedal kan skilte med å være en av de aller første kommunene i Norge med full bredbåndsdekning, som gjennom Drangedal everks «access nett» (DEAN) har bygget ut eget stamnett for kommunen, og oppgradert alle telefonsentraler i kommunen for bredbåndstilbud.
Sørlandsbanen går gjennom kommunen, med stoppesteder i sentrum og på Neslandsvatn. Det er gode bussforbindelser til Kragerø i sør, Grenland i øst, og nord-vestover til Gautefall og Nissedal.
Drangedal har 150 km. fylkesvei og 73 km. kommunal vei. Fylkesvei 38 går gjennom hele kommunen, fra Åmot i Vinje til Kragerø. Fylkesvei 356 går fra Straume i Drangedal til Porsgrunn. Fylkesvei 3310 går fra sentrum og over til Lunde i Nome.
Geologi
Denne vestlige delen av Telemark tilhører det svekonorvegiske grunnfjellsskjoldet, og består av to geologiske hovedformasjoner av proterozoiske bergarter som er dannet under de gotiske og senere svekonorvegiske fjellkjedefoldingene, med sterk metamorfose under den sistnevnte. Et underlag av 1 600 - 1 450 millioner år gammel skifer, kvartsitt, marmor og amfibolitt, og ovenpå dette sure overflatestrukturer av både gabbro, amfibolitt, samt granitt og granodioritt (henholdsvis 1 250 - 1 000 mill år gammelt, og stedvis 1 550 - 1 480 millioner år gammelt). I vest er det et 1 270 - 1 000 millioner år gammelst lag av sandstein, konglomerat, ryolitt og basalt som dominerer de øverst strukturene. Den kaledonske fjellkjedefoldingen nådde ikke ned hit. Forkastningene går i sørvest-nordøst retning, dreiende til nordlig.
Avsnittstegn
Avsnittstegn, alineategn eller a linea ( ¶ ) er et tegn som tradisjonelt markerer nytt avsnitt. Tegnet er ikke-alfabetisk og skrives som en bakvendt P, og heter «pilcrow» på engelsk. Det kan i lages Windows ved å bruke Alt + 0182
I middelalderen, før det var vanlig å bruke avsnitt i en brødtekst, ble det brukt for å markere en ny tanke eller et nytt argument i en tekst.
I dag brukes tegnet i tekstbehandlingsprogrammer for å markere linjeskift i slutten av et avsnitt. Det brukes også på verktøylinjen i noen programmer for å markere visning av dette og andre skjulte tegn i teksten, for eksempel tabulator, mellomrom og sideskift.
Schering-Plough
Schering-Plough Corporation, opprinnelig Schering Corporation, var et amerikansk farmasøytisk selskap. Det var opprinnelig et datterselskap av Schering AG, men ble et selvstendig selskap under første verdenskrig. I 1971 fusjonerte Schering Corporation med Plough, og ble da Schering-Plough. Schering-Plough ble kjøpt opp av Merck & Co. (kjent som MSD utenfor USA og Canada) i 2009, og det fusjonerte selskapet fikk navnet Merck & Co.
Beverly Crusher
Beverly Crusher er en fiktiv person fra Star Trek universet. Hun er spilt av Gates McFadden.
Beverly er lege ombord USS «Enterprise»-D og enke etter Jack Crusher som døde på et oppdrag ledet av Jean-Luc Picard. Beverly og Jack har sammen sønnen Wesley.
Casting
Gates McFadden var i tvil om hun skulle akseptere rollen som Dr. Crusher da hun allerede hadde takket ja til å spille i skuespillet The Matchmaker på La Jolla Playhouse. I den andre sesongen av serien var Crushers rollefigur skrevet ut av serien med den forklaring at hennes rollefigur «skulle lede Starfleet Medical for det året»." Hun ble erstattet av mer bestemte og mer utadvendte Dr. Katherine Pulaski (Diana Muldaur). Patrick Stewart var lei seg for at McFadden forlot serien og var i stor grad instrumental i å få henne til å returnere i slutten av den tredje sesongen, hvorpå hennes rollefigur be kommandert tilbake på «Enterprise». Etter hennes tilbakekomst ble hennes rollefigur mer variert og dypere utviklet, og var ikke redd for å gå i strupen på Picard. Episoder hvor Beverly Crusher var en av hovedfigurene fokuserte på hennes romantiske liv, ofte med uventede fremmede livsformer.
Villingaholtshreppur
Villingaholtshreppur er en tidligere kommune (sveitarfélag) i regionen Suðurland på Island, med 185 innbyggere ved utgangen av 2005. I 2006 dannet den Flóahreppur sammen med Gaulverjabæjarhreppur og Hraungerðishreppur.
Øyenbrynpiercing
Øyenbrynpiercing er en ansiktspiercing, der piercingen går gjennom øyenbrynet, vanligvis vertikalt.
Øyenbrynpiercinger er en av de vanligste ansiktspiercingene. De regnes som de fleste piercinger som ikke permanente piercinger.
Systematikk
Det finnes flere forskjellige typer øyenbrynpiercinger, og kravet er bare at piercingen skal være i kontakt med øyenbrynet.
Utføring
Den vanligste vinkelen for plasseringen av en normal øyenbrynpiercing er i en 40 graders vinkel fra utsiden av hjørnet i øyet. Vinkelen har mye å si om hvor godt den vertikale piercingen sitter.
Risiko
Det er også tre Supraorbital nerver lenger inn i øyenbrynet som kan skape permanente skader dersom de blir truffet. Dette skjer likevel meget sjelden og mulighetene for å treffe denne nerven kan reduseres kraftig ved at arbeidet utføres av en profesjonell piercer.
Etterbehandling
Øyenbrynpiercinger tar vanligvis mellom 6 og 8 uker på å gro til. Det er få problemer i forbundet til legetiden av en øyenbrynpiercing. Det er anbefalt at man ikke drar i smykket frem og tilbake eller liknende, likevel bør man vri smykket rundt en til to ganger daglig.
For etterbehandling av en slik piercinger er det vanlig å bløte piercing opp med en litt saltholdig væske to til tre ganger daglig. Bløt såret i tre til fire minutter og man hindrer blood og lymfe ubehag på grunn av smykket (dette gjøres på begge sider). Det er her viktig at blandingsforholdet er riktig. Fjern så restene med en bomullspinne, og sett så smykket rolig igjennom piercingen.
Fjerning av smykket
Etter fjerningen av et smykke i en øyenbrynpiercing gror piercingen vanligvis igjen etter mellom 24 til 6 uker, uavhengig om piercingen har grodd til eller ikke. Den raske tiden kommer av at i øyenbrynet er det lite med vev og huden er relativt tynn.
Smykket
De vanligste smykkene for denne piercingen er rett barbell, krummet barbell og ballukkingsring. Bruk av andre smykker kan skape unødvendig stor risiko for piercingmigrasjon.
Josef Mengele
Josef Mengele (født 16. mars 1911 i Günzburg i Tyskland, død 7. februar 1979 i Bertioga i Brasil) var en tysk nasjonalsosialist og lege tilknyttet SS. Under andre verdenskrig utførte Mengele ekstreme og umenneskelige eksperimenter på fanger i konsentrasjonsleiren Auschwitz.
Han klarte å flykte etter krigens slutt og bosatt seg i Sør-Amerika. Han ble derfor aldri dømt for de krigsforbrytelser som han var anklaget for.
Bakgrunn, tidlig karriere
Josef var den eldste av tre sønner av den velstående bayerske industrialisten Karl Mengele. Han studerte medisin og antropologi ved universitetene i München, Wien og Bonn. I München fikk han doktorgrad i antropologi med en disputas i 1935 om de rasemessige forskjellene i underkjeven. Etter eksamen reiste han til Frankfurt for å jobbe med Otmar Freiherr von Verschuer, som var en viden kjent «rasebiolog».
I nasjonalsosialismens tjeneste
I 1933 ble han medlem av NSDAP og i 1938 av SS. Her fikk han rekruttutdannelse ved et SS-regiment. Deretter tjenestegjorde han i tre år i Waffen-SS frem til han ble såret på Østfronten, og erklært uskikket til strid. 24. mai 1943 ble Mengele lege ved den såkalte «sigøyner-leiren» i Auschwitz. I august 1944 ble den delen av leiren stengt, og han ble sjef på sykestua i hovedleiren. Under sitt opphold i Auschwitz fikk Mengele tilnavnet «dødsengelen» siden han, sammen med andre leger, bestemte hvilke fanger som skulle sendes umiddelbart til gasskammeret, og hvilke som skulle utnyttes til slavearbeid eller eksperimenter.
Mengeles eksperimenter hadde ingen reell vitenskapelig verdi, og ble utført med total mangel på etikk, for eksempel stekte han jøder i en ovn for å finne ut når menneskekroppen fikk første, andre og tredjegrads forbrenninger, og prøvde å finne ut hvor mange kilos kraft en (levende) menneskelig skalle kunne tåle.
Det eneste kjente eksempel man har på at Mengele reddet et menneskeliv, var da Kristian Sjøvold fra Son påklaget at han som ikke-jøde var havnet i Birkenau. Han ble tatt med til Mengele, som spurte om han var jøde, og da Sjøvold svarte benektende, spurte Mengele: «Kjenner du Birger Ruud?» Den overrumplede Sjøvold bestemte seg for at alle nordmenn «kjenner» jo til Ruud, og svarte med overbevisning at ja, det gjorde han. «Jeg er en stor beundrer av Birger Ruud, og var i Garmisch-Partenkirchen da han vant gull i OL i 1936,» forklarte Mengele, og gav ordre til at Sjøvold skulle føres til sigøynerbrakken, der det lå mat og klær igjen etter sigøynerne, som var blitt gasset noen dager før. Sjøvold ble deretter overført til Sachsenhausen og overlevde krigen.
Miklós Nyiszli, en jødisk lege fra Ungarn, kom til Auschwitz med en av de første transportene fra Ungarn i mai 1944. Nyiszli var født i Romania i 1901, men utdannet lege fra universitetet i Kiel. Han snakket derfor flytende tysk, og ble av Mengele utnevnt til assistent. Nyiszli overlevde krigen og avla vitneprov til krigsforbryterdomstolen i Nürnberg 8. oktober 1947. Her forklarte han at han snart etter ankomst ble satt til å obdusere fire tvillingpar fra sigøynerleiren. Han målte blodmengden i venstre hjertekammer, noe som er vanlig ved obduksjoner, og oppdaget at blodet hadde koagulert til en fast klump som luktet skarpt av kloroform. Alle åtte barna var drept av injeksjoner med kloroform direkte i hjertet. Seks av de åtte hadde heterokromi (ett blått og ett brunt øye), og Mengele forlangte øyeeplene lagt i hver sitt glass med formalin.
Høsten 1944 ble ghettoen i Łódź likvidert. Med en av transportene fulgte en mann i femtiårsalderen med pukkelrygg, og hans 15 år gamle sønn med ben av ulik lengde. Mengele plukket ut disse for at Nyiszli skulle undersøke dem i live og senere samme dag foreta obduksjon, enda det dreide seg om helt ordinære misdannelser uten medisinsk interesse. Faren eide et stormagasin i Łódź og hadde tatt sønnen med til spesialister i Wien, som hadde operert gutten slik at det deformerte benet nok ble kortere enn det andre, men kunne brukes ved hjelp av ortopedisk fottøy. Nyiszli sørget for at far og sønn fikk innta et godt måltid før han måtte overlate dem til SS-mannen Erich Muhsfeldt, som skjøt dem ned. (Muhsfeldt var baker av yrke og dermed vant til ovner. Etter å ha blitt opplært i likbrenning i Auschwitz, ble han overflyttet til Majdanek. Han ble dømt til livsvarig fengsel av amerikanerne, men senere utlevert til Polen, der han ble dømt til døden og hengt i januar 1948.) Mengele gav beskjed om at skjelettene skulle konserveres og sendes til Berlins antropologiske museum. Nyiszli ante ikke hvordan han skulle få ordnet dette, men Muhsfeldt fremskaffet to ståltønner fra lageret. To ildsteder ble murt opp på gårdsplassen, og etter fem timer begynte kjøttet å løsne. Tønnene ble satt til avkjøling mens Nyiszli ventet. Han så ikke at noen polske murere, som var satt til å reparere skorsteinen på det ene krematoriet, fant de to store grytene. De utsultede polakkene trodde dette var kjøtt som ble kokt til sonderkommandoen (= spesialkommandoen, som tok seg av arbeidet i gasskamrene), og begynte å spise av det. Nyiszli ble alarmert og kom løpende; han glemte aldri synet av de fire mennene som stod som fastfrosset da det gikk opp for dem hva de hadde spist. - Knoklene ble vasket med bensin og satt sammen før forsendelse til Berlin, påstemplet «Viktig for krigsinnsatsen».
Etter krigens avslutning
Mot slutten av krigen var Mengele utstasjonert ved konsentrasjonsleiren Gross-Rosen. I april 1945 kledde han seg ut som menig infanterist og ble tatt til fange av amerikanerne. Han ble holdt i en liten stund ved en krigsfangeleir i Nürnberg. Amerikanerne brydde seg ikke stort om ham, siden de ikke visste hvem han var. Kort tid etter ble han satt fri.
Han skjulte seg i Bayern frem til 1949, da flyktet han til Argentina. I 1958 skilte han seg fra sin kone Irene og giftet seg med broren Karls enke Martha. Mengele bodde med sin familie i et tyskeid vertshus i Vicente Lopez i utkanten av Buenos Aires fra 1958 til 1960. Hans familie i Tyskland støttet og finansierte ham, og han levde godt i 1950-årene, først som leketøysfabrikant og senere som partner i et mindre medisinselskap. Han gikk imidlertid konkurs.
I mai 1960 kom den israelske etterretningsorganisasjonen Mossad på sporet av Mengele i Buenos Aires. De unnlot imidlertid å pågripe han. Ifølge Rafi Eitan, tidligere agent i Mossad, var årsaken at de primært var kommet til Argentinas hovedstad for å pågripe Adolf Eichmann, en annen krigsforbryter fra andre verdenskrig. Ifølge Eitan fryktet de at Eichmann ville unnslippe dersom de forsøkte å pågripe begge samtidig, og ville pågripe Mengele senere. En nyere forklaring er at Mossad (etter tips fra Simon Wiesenthal) var på sporet av Mengele i Brasil i 1962, men Mossad-sjefen valgte å bruke knappe ressurser på utviklingen i Egypt. I Argentina skal han ikke ha forsøkt å skjule sin identitet. Mengele forlot Argentina og flyttet til Paraguay noen uker etter at Eichmann ble pågrepet. I 1960 flyttet han til São Paulo der han fikk bo hos Wolfram og Lisolette Bossert og en familie av ungarske innvandrere. De hjalp ham også ta i bruk en ny identitet som Wolfgang Gerhard.
Bosatt i Brasil 1960–1979
Mengele døde i Bertioga, Brasil, den 7. februar 1979, 67 år gammel, av drukning på en svømmetur. Dødsårsaken var muligens slag. Han ble gravlagt av ekteparet Bossert i Embu das Artes under navnet «Wolfgang Gerhard», en identitet han hadde brukt siden 1976.
Liket graves opp og DNA-identifiseres
Under en razzia hjemme hos en bekjent av Mengele, oppdaget vesttysk politi den 31. mai 1985 flere brev fra Mengele og hans samarbeidspartnere i Brasil. Brasilianske myndigheter fikk denne informasjonen, og i juni 1985 var familiene som hadde gjemt Mengele blitt oppsporet. Gjennom dem fikk de vite hvor graven hans var.
Liket ble gravd opp i juli 1985 og identifisert som Josef Mengele ved hjelp av PCR-basert DNA-analyse i 1992. Levningene etter Mengele oppbevares på São Paulos institutt for rettsmedisin (ved Universidade de São Paulo) og brukes der i undervisningen i rettsmedisin.
Femunden
Femunden (Fe- beslektet med engelsk foam = «skum» ) er den tredje største innsjøen i Norge og den største som ikke er regulert. Den er også den største av innsjøene som ligger over 600 moh i Skandinavia. Den var landets nest største frem til 1957 da Røssvatnet ble regulert og derved større enn Femunden. Innsjøen ligger i all hovedsak i Engerdal kommune i Innlandet fylke, mens en liten del av den vestre bredden ligger i Os, og den nordre enden i Røros kommune i Trøndelag fylke. Femunden har et areal på 203,4 km², ligger 664 moh, og har største dybde på 150 meter. Innenfor Sollerøya er det dybder på rundt 10 meter, mens det utenfor Grasnesbukta er dyp på 130 meter eller mer, og ved Røvola er det 90 meter eller dypere. Innsjøen er nær 60 km lang og 9 km bred på det meste.
Innsjøen trafikkeres i turistsesongen av rutebåten MS «Fæmund II» med anløp i Femundsenden (sør), Buvika, Elgå, Revlingen, Jonasvollen, Haugen, Femundshytta, Røa og Synnervika (nord). Det er bussforbindelse mellom Synnervika og Røros. Det er også bussforbindelse mellom Femundsenden og Trysil.
Av viktige fiskeslag i innsjøen kan nevnes ørret, gjedde og sik. Rekorden på stang innehas av Tom Erik Grønkilen, en storørret på 8,840 kg tatt 4. juli 2010.
Trysilvassdraget inkludert Femunden ble vernet mot vannkraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973.
Historie
Fra gammelt av lå Femunden godt innenfor det norske riket, men som følge av 1600-tallets Nordiske kriger ble flere østlige riksdeler, bl.a. bygdene Idre og Særna avstått til Sverige. Derved ble innsjøen fra svensk side betraktet som en del av riksgrensen, og det var ikke før grensetraktaten av 1751 at Femunden igjen formelt ble norsk innlandssjø.
Ved grenseforhandlingene var den svenske posisjonen var at riksgrensen skulle gå midt etter Femunden i nord-syd-retning, slik at hele østre bredd ble beliggende i Sverige og Sollerøya midt i innsjøen ble delt mellom de to landene. Fra norsk side ble det blant annet argumentert for at Røros Kobberverk behøvde store områder for hogst av trevirke og at grensen måtte trekkes lenger øst. Så ble det, slik at Femundsmarka og de vestre delene av Sylane tilfalt Norge, et areal på ca 1 350 km².
Ferdigbetong
Ferdigbetong er betong som blir produsert på en blandestasjon og deretter transportert med betongbil til byggeplassen som fersk betong. På større anlegg blir ofte betongen produsert på en mobil blandestasjon som er plassert på anlegget. Hvis betongen produseres på byggeplassen men av et annet firma enn entreprenøren som skal bruke den, kalles den ferdigbetong.
Claudio Ranieri
Claudio Ranieri (født 20. oktober 1951) er en italiensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for.
Trenerkarriere
Han har tidligere vært trener for blant andre ACF Fiorentina og Chelsea FC.
Ranieri signerte 22. september 2011 en ettårskontrakt med italienske, men fikk sparken 26. mars 2012 etter en sesong hvor Inter lå på en åttendeplass i Serie A da han og klubben skilte veier.
Den 15. juli 2015 ble Ranieri ansatt som ny trener i Leicester City FC i Premier League. I sin første sesong i klubben ledet han klubben til Premier League-tittelen, noe som av enkelte fotballkjennere er blitt omtalt som noe av det mest overraskende som har hendt i idrettshistorien.
Etter svake resultater sesongen etter, fikk Ranieri sparken 23. februar 2017.
Leiden
Leiden (også kalt Leyden) er en kommune og by i Nederland i provinsen Zuid-Holland med cirka 120 000 innbyggere (2007). Sammen med Oegstgeest, Leiderdorp, Voorschoten, Valkenburg, Rijnsburg og Katwijk danner Leiden et storbyområde med cirka 250 000 innbyggere. Byen ligger ved elva Oude Rijn, nær større byer som Haag og Haarlem.
I 1575 ble Universitetet i Leiden det første universitetet i de nordlige Nederlandene.
Leiden var tidlig kjent for sin osteproduksjon. En krydret Leiden-ost, med byvåpenet (to nøkler i kors) preget i innpakningen, ga inspirasjon til en norsk versjon som senere ble kjent som nøkkelost.
Byen er idag mest kjent som Rembrandts hjemby. IKEAs hovedkontor i Nederland ligger også her.
Historie
Leiden er grunnlagt på en menneskeskapt ås der elvene Oude Rijn (Gamle Rhinen) renner sammen med Nieuwe Rijn (Nye Rhinen). Den ble først nevnt i skriftlige kilder som Leithon cirka år 860. Leiden ble først underlagt biskopen av Utrecht, men rundt 1100 kom borggreven inn under grevskapet Holland.
Leiden ble plyndret i 1047 av keiser Henrik III av Det tysk-romerske rike. Tidlig på 1200-tallet søkte grevinne Ada av Holland tilflukt her da hun kjempet i en borgerkrig mot onkelen sin, Vilhelm I av Holland. Han beleiret festningen og tok til slutt Ada til fange.
Leiden fikk byrettigheter i 1266. I 1389 hadde byen vokst til cirka 4000 innbyggere.
Beleiringen i 1420
I 1420, under krok- og torskekrigen marsjerte hertug Johan av Bayern med hæren sin fra Gouda mot Leiden for å erobre byen, siden de ikke betalte den nye greven av Holland. Hæren var godt utrustet og hadde noen kanonar. Borggreve Filip av Wassenaar og de lokale adelsmennene trodde at hertugen ville beleire Leiden først og sende små styrker for å erobre de omliggende citadellene. Johan av Bayern valgte derimot å ta citadellene først. Ved å bruke kanonene mot citadellene falt de en etter en og i løpet av en uke hadde han erobret borgene Poelgeest, Ter Does, Hoichmade, de Zijl, ter Waerd, Warmond og de Paddenpoel.
24. juni nådde hæren Leiden. 17. august 1420, etter en to måneder lang beleiring, overga byen seg til Johan av Bayern. Filip av Wassenaar måtte leve resten av livet i fangenskap.
1500- og 1600-tallet
Leiden blomstret på 1600- og 1700-tallet. Tekstilindustrien ble etterhvert viktig for byen og samtidig utviklet Leiden seg til et viktig sted for trykking og utgivelse av bøker. Trykkeren Christoffel Plantijn bodde her en periode. En av elevene hans var Lodewijk Elzevir (1547–1617) som opprettet den største bokhandelen og trykkeriet i Leiden, et foretak som fremdeles eksisterer idag.
I 1572 tok byen nederlendernes side i krigen mot det spanske styret og spilte en viktig rolle i åttiårskrigen. Byen ble beleiret fra mai til oktober 1574 av spanjolene, men ved å rive hull i dikene rundt byen kunne man seile skip med forsyninger inn til den oversvømte byen. Som takk for den heroiske innsatsen ble Universitetet i Leiden grunnlagt av Vilhelm I av Orange i 1575.
Leiden ble velstående på 1600-tallet, delvis fordi mange tekstilarbeidere fra Flandern søkte tilflukt i byen. Byen hadde mistet cirka en tredjedel av de 15 000 innbyggerne under beleiringen i 1574, men kom raskt tilbake og i 1622 hadde byen 45 000 innbyggere og rundt 1670 kanskje så mye som 70 000. I den nederlandske gullalderen var Leiden den nest største byen i Holland etter Amsterdam.
Sent på 1600-tallet gikk det nedover med tekstilindustrien og derfor sank også folketallet.
1800- og 1900-tallet
12. januar 1807 eksploderte en båt lastet med 17,4 tonn krutt midt i Leiden. 151 mennesker omkom, 2000 ble skadet og cirka 220 hjem ble ødelagt. Kong Louis Bonaparte besøkte byen personlig og ga støtte til offerne.
I 1842 ble det bygd jernbane fra Leiden til Haarlem og året etter videre til Haag. Dette førte til oppgangstider i byen og de økonomiske betingelsene bedret seg igjen. Byen vokste derimot tregt og først i 1896 begynte man å bygge byen utenfor de gamle vollgravene. Etter 1920 ble det opprettet nye industrier i byen, som konservering og metallindustri.
Under andre verdenskrig ble Leiden hardt rammet av de alliertes bombardement. Området rundt jernbanestasjonen og Marewijk ble nesten helt lagt i grus.
Eksterne lenker
Historie
Schering AG
Schering AG var et tysk kjemisk og farmasøytisk konsern med hovedkontor i Wedding i Berlin. Det ble etablert i 1851 og eksisterte til 2006, da det fusjonerte med Bayer og inngikk i Bayer Schering Pharma, fra 2011 Bayer HealthCare Pharmaceuticals.
Schering AG hadde ca. 26 000 ansatte i 140 avdelinger verden rundt og en årlig bruttoinntjening på oppimot 50 milliarder kroner før fusjonen.
Det amerikanske farmasøytiske selskapet Schering Corporation, senere Schering-Plough, var opprinnelig et datterselskap av Schering AG. Schering AG var notert på Frankfurt-børsen.
Corry Brokken
Liv og virke
Corry Brokken arbeidet først som tannlegeassistent for å kunne finansiere en sangutdannelse. Hun debuterte på nederlandsk radio med sangen «I Apologize» i 1952. To år senere ble hennes første plate sluppet, og i 1956 representerte hun Nederland for første gang under Eurovision Song Contest 1956 med sangen «Voorgoed voorbij» (over for alltid), men vant ikke. Hvilken plass hun fikk er ukjent, siden bare vinneren «Refrain» ble offentliggjort.
Ett år senere, i 1957, deltok hun igjen i Eurovision Song Contest 1957. Denne gang med sangen «Net als toen» (akkurat som den gang), komponert av Willy van Hemert. Hun deltok for siste gang i Eurovision Song Contest 1958, da hun igjen reprensenterte Nederland. Sangen «Heel de Wereld» (hele verden) endte imidlertid på en delt sisteplass.
I 1960 fikk Corry Brokken en nummer én-plassering i Nederland med sangen «Milord», som allerede var kjent i Édith Piafs versjon. I 1961 opptrådte hun i Sleeswijk-revyen sammen med komikerduoen Snip en Snap.
Fra 1961 til 1972 ledet hun ulike fjernsynsshow på nederlandsk TV, samtidig som hun regelmessig ga ut nye plater. Blant utgivelsene var nederlandske tolkninger av Charles Aznavours chansons «Mijn ideaal» (mitt ideal) (1962) og «La Mamma» (1964).
Brokken arbeidet også i Tyskland og ble kjent der gjennom tyskspråklige versjoner av blant annet «Milord» og «La Mamma». Hun presenterte store fjernsynsshow for ARD i Tyskland fra 1967 til 1970 («Varietézauber»). Blant gjestene der var Charles Aznavour, Gilbert Bécaud, Caterina Valente og Hildegard Knef.
Hun ga ut flere nederlandskspråklige album i perioden 1968–1973, blant annet et album med sanger av Toon Hermans, og et som Willem Duys produserte.