cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Organisk geokjemi
Kjemisk sammensetning av petroleum
C8H18(aq) + 12.5O2(g) + N2(g) → 6CO2(g) + 2CO(g) + 2NO(g) + 9H2O(g) + varme
Fiat G.50 Freccia
Fiat G.50 Freccia (pil) var det første italienske en-seter jagerfly bygget helt av metall, og Fiats første monoplan jagerfly. Flyet ble konstruert av Giuseppe Gabrielli mot spesifikasjoner gitt av det italienske luftfartsministeriet i 1936. Dette avstedkom også følgende konkurrerende typer: Macchi C.200 Saetta, Caproni Vizzola F.5, I.M.A.M. Ro.51, Reggiane Re.2000 og A.U.T. 18.
Organisk geokjemi
Kjemisk sammensetning av petroleum
Dannelse av petroleum foregår ved ulike oftest endoterme reaksjoner ved høy temperatur og/eller trykk. For eksempel, kerogen kan nedbrytes til hydrokarbon kjeder med ulike lengder.
Fiat G.50 Freccia
Den første prototypen av G.50 (reg. MM 334) fløy for første gang 26. februar 1937, og første produksjonsserie var på 45 fly (fabrikasjonsnummer MM 3570 – MM 3615).
Den spanske borgerkrigen
Tolv av de første 45 flyene ble sendt til Spania med Gruppo Caccia Sperimentale for å testes i aktiv tjeneste på nasjonalistenes side i borgerkrigen. Gunstige resultater og rapporter resulterte i en tilleggsordre på 200 stk G.50. På disse ble imidlertid cockpitdekslet fjernet etter ønske fra pilotene.
I finsk tjeneste
Etter Sovjetunionens overfall på Finland 30. november 1939 var finnene på desperat jakt etter kampfly og bestilte bl.a. 35 stk G.50. Antakelig som følge av ikke-angrepspakten mellom Sovjetunionen og Nazi-Tyskland, ble de holdt tilbake under transporten gjennom Tyskland og kom derfor til Finland først etter våpenhvilen 13. mars 1940. De gjorde imidlertid god nytte under fortsettelseskrigen fra juni 1941. De finske flygerne fant dem meget manøvrerbare, men Fiat A.74 R.C. motorene representerte et stadig problem i de kalde vintrene. På grunn av mangel på reservedeler og hardere motstand fra nyere og bedre sovjetiske motstandere, ble de gjenværende maskinene overført til tjeneste som avanserte treningsfly i mai 1944.
I italiensk tjeneste
Da Italia gikk med i krigen 10. juni 1940 hadde Regia Aeronautica (Italias flyvåpen)én jagergruppe utstyrt med G.50. 48 stk av disse (tilhørende 20. Gruppo Caccia Terrestre) ble sendt til Belgia i oktober 1940 med det såkalte Corpo Aereo Italiano. I en kort periode var de stasjonert ved Ursel. Hverken de italienske mannskapene eller maskinene var utrustet for nordeuropeisk høstvær. G.50-maskinene hadde åpen cockpit og fløy bare noen få tokter mot England, uten å møte fly fra RAF.
Fra oktober 1940 ble G.50 brukt av 2. Gruppo Caccia Terrestre i angrepet på Hellas, og G.50bis ble benyttet i stor grad i kampene i Nord-Afrika. Flyet var imidlertid relativt langsomt og svakt bevæpnet. De fleste piloter foretrakk derfor den samtidige Macchi C.200 Saetta.
City of Playford Tennis International
City of Playford Tennis International er en profesjonell tennisturnering som blir spilt på hardcourt. Den er en del av ATP Challenger Tour, og ble opprettet i 2018.
Den blir spilt hvert år i Playford (Adelaide) i Australia.
Ane Marcelle dos Santos
Ane Marcelle dos Santos (født 12. januar 1994) er en brasiliansk bueskytter.
European Rugby Champions Cup
European Rugby Champions Cup (ERCC) er en årlig turnering i rugby union som er organisert av European Professional Club Rugby (EPCR). Deltakende lag er de beste lagene fra landene som er med i Seksnasjonersturneringen. Lagene i turneringen spiller seriekamper i ligaene Premiership Rugby (England), Top 14 (Frankrike) og Pro14 (Irland, Italia, Skottland og Wales). De lagene som ikke kvalifiserer seg til Champions Cup, blir med i turneringen European Rugby Challenge Cup.
Turneringen ble startet i 2014 og erstattet Heineken Cup som hadde eksistert siden 1995. Det var uenigheter mellom flere av landene om hvilke lag som skulle kvalifisere seg og fordeling av penger, noe som resulterte i den nye cupen.
Ane Marcelle dos Santos
Hun representerte Brasil under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i åttendedelsfinalen i den individuelle konkurransen.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble hun utslått i andre runde i den individuelle konkurransen.
European Rugby Champions Cup
Kvalifisering
I motsetning til Heineken Cup med 24 lag, er det 20 lag i ERCC. 19 lag er direkte kvalifisert basert på deres tabellplassering i serien:
Play-off for lag nr. 20
Den siste plassen i turneringen avgjøres med en play-off etter følgende regler:
Gruppespill
Lagene deles i fire grupper med fem lag i hver gruppe. Lagene rangeres i fire nivåer basert på plassering i deres hjemlige liga og resultater i forrige års turnering. Gruppene trekkes, men det kan ikke være mer enn to lag fra samme land eller serie blant lagene på de tre øverste nivåene i samme gruppe.
Lagene spiller to ganger mot de andre tre langene i gruppen; hjemme og borte. Lagene får fire poeng for seier, to poeng for uavgjort. Lagene kan få ett bonuspoeng ved å skåre fire eller flere try. Lagene kan også få ett bonuspoeng ved å tape en kamp med sju eller færre poeng.
Sluttspill
Lagene som går videre er de fem gruppevinnere og de tre beste andreplasserte lagene. Sluttspillet har ikke hjemme- og bortekamper og de beste lagene får hjemmefordel. Lagene rangeres fra 1-8 etter resultater i gruppespillet og de fire beste gruppevinnerne spiller hjemme i kvartfinalen. Kampene spilles etter rangeringen: 1 mot 8, 2 mot 7, 3 mot 6 og 4 mot 5.
Vinnerne av kvartfinalen spiller mot hverandre i semifinaler som også bare er én kamp. Semifinalene trekkes uten noen rangering. Vinnerne spiller mot hverandre i finalen som skal foregå ikke senere enn den første helgen i mai.
Konstans II
Konstans II Herakleios (født 7. november 630, død 15. september 668) var østromersk keiser fra 641 til sin død.
Bakgrunn
Konstans var sønn av Konstantin III og Gregoria.
Veien til makten
Konstans forgjenger, Heraklonas Konstantin ble styrtet fordi folket anså ham som medvirkende i drapet på kaiser Konstantin III, og Konstantin IIIs elleve år gamle sønn (Konstans) ble valgt som medkeiser (541) i hans sted. Senere ble onkelen (Heraklonas) avsatt, og da ble Konstans II enehersker.
Keiser
Under Konstans var Østromerriket under stadige angrep fra alle kanter, spesielt truende var muslimenes raskt voksende imperier. Etter Konstans' tap i slaget ved Finike var araberne klare til å angripe selve Konstantinopel, men grunnet oppblomstring av interne stridigheter ble prosjektet lagt på is.
Under Konstans trakk bysantinerne seg helt ut av Egypt i 642, og kalif Uthman anggrep en rekke av øyene i Middelhavet og Egeerhavet. En bysantinsk flåte under admiral Manuel inntok riktignok Alexandria igjen i 645, men etter en musdlimsk seier det påfølgende år måtte de forlate byen. Situasjonen ble komplisert ytterligere ved det vesliges presteskaps voldsomme motstand mot monoteletismen og den dermed forbundne oppstand av eksarken av Kartago, Gregor patrisieren.Sistnevnte falt i kamp mot kalif Uthmans hær, og regionen forble en vasall under kjalifatet frem til utbruddet av borgerkrig, og keiserstyret kunne gjenopprettes der.
Konstans var en dårlig likt monark i sin hovedstad, og han valgte i 661 å flytte til Siracusa på Sicilia. Herfra planla han å beskytte Italia mot araberne, samtidig som han utførte felttog mot langobardene, og han satte seg som mål etter hvert å gjenerobre Afrika. Men hans planer viste seg å være nytteløse, forsyningsproblemer forårsaket at militærapparatet ikke fungerte som keiseren ønsket det.
Den 15. september 668 ble han myrdet mens han badet, av sin kammerherre.
Han var gift med Fausta og hadde tre barn med henne, Konstantin IV (senere keiser), Heraklios og Tiberius.
Arnulf av Det tysk-romerske rike
Arnulf av Kärnten (født ca. 850, død 8. desember 899) var hertug av Kärnten og Bayern, østfrankisk konge fra 887 til 889, bestridt konge avItalia fra 894 til 895 og fra 896 til 899 og bestridt tysk-romersk keiser fra 896 og fram til sin død i Regensburg i Bayern.
Arnulf var hertug av Kärnten da han styrtet sin onkel, keiser Karl den tykke, i et statskupp i 887, og onkelen døde av sykdom noen få måneder senere. Arnulf var en illegitim sønn av Ludvigs bror Karloman, konge av Bayern. Det store karolinske Frankerriket, som Karl den store hadde samlet, ble brutt opp. Han ble konge av kun Østfrankerriket (nåværende Tyskland) mens Vestfrankerriket (hovedsakelig nåværende Frankrike), Burgund og Italia valgte egne konger. Frankerriket ble aldri igjen samlet til et rike. Arnulf vant tronen i Tyskland bortimot uten en kamp, men han havnet snart i kamp mot ytre fiender. Han viste seg som dyktig i strid og en kompetent leder. Han måtte forsvare sine grenser mot vikingangrep fra nord, og mot madjarer, slavere og andre sentraleuropeiske folk. I Italia var det særlig to italienske adelsmenn som kjempet om å bli konge, og paven fryktet at kirkens eiendommer ville bli rammet. Han tilbød keiserkronen til Arnulf om han kom sørover og innførte fred. Arnulf invaderte Italia flere ganger, men hans autoritet som keiser ble kun respektert så lenge han oppholdt seg i landet. Til sist ble han rammet av slag og måtte trekke seg ut. Planen å gjøre sine sønner utenfor ekteskap til konger i Italia og Lotharingia var ikke vellykket, og tapte seg straks han selv døde.
Tidlig liv
Arnulf var den illegitime sønnen til Karloman av Bayern og sin elskerinne Liutswind (som kan ha vært søster av Ernst, greve av bayerske Nordgau i området Oberpfalz, eller kanskje borggreve av Passau i henhold til andre kilder. Etter at Arnulf ble født giftet faren seg, kanskje før 861, men en datter av den samme grev Ernst, men som døde etter 8. august 879. Ettersom det er hovedsakelig vestfrankiske historiografi som omtaler Arnulf som født utenfor ekteskap, er det mulig at to kvinnene faktisk er den ene og samme person og ved at Karloman giftet seg med Arnulfs mor faktisk betyr at han var født innenfor ekteskapet og var en legitim sønn.
Arnulf ble gitt styret over hertugdømmet Kärnten, en frankisk vasallstat og etterfølgerrike av fyrstedømmet Karantania, av sin far Karloman. Det skjedde etter at Karloman ble forsont med sin egen far, kong Ludvig den tyske, og gjort til konge av hertugdømmet Bayern.
Arnulf tilbrakte barndommen i Mosaburch, antagelig Moosburg i Kärnten, noen få mil unna en av de keiserlige residenser, det karolingiske Kaiserpfalz ved Karnburg, som hadde vært boligen til fyrstene i Kärnten. Arnulf holdt sitt sete her og fra senere hendelser kan det synes som at folket i Kärnten forholdet seg til ham som deres egen hertug. Senere, etter at han hadde blitt kronet som konge av Østfrankerriket gjorde han om sitt gamle territorier i Kärnten til et grenseområde for hertugdømmet Bayern.
Regional hersker
Etter kong Karloman ble ufør etter et slagtilfelle i 879, arvet Ludvig den yngre Bayern, Karl den tykke ble gitt kongeriket Italia, og Arnulf ble bekreftet som hertug i Kärnten i en avtale med Karloman. Imidlertid ble Bayern allerede mer eller mindre styrt av Arnulf, og hadde beviselig styrt Bayern i løpet av sommeren og høsten 879 mens hans far arrangerte sin etterfølgelse. Han ble også gitt «Pannonia», i henhold til krøniken Annales Fuldenses, eller «Carantanum» i henhold til Regino av Prüm. Delingen av riket ble bekreftet i 880 etter Karlomans død.
Da Engelschalk II av Pannonia gjorde opprør i 882 mot Aribo, markgreve av Pannonia, og utløste det den såkalte vilhelminerkrigen. Engelschalk fikk han støtte fra Arnulf og aksepterte hans og hans brors underkastelse (brødrene ble kalt «vilhelmerne»). Det ødela Arnulfs forhold til sin onkel Karl den tykke og plasserte ham i krig med Svatopluk av Mähren. Pannonia ble invadert, men Arnulf nektet å gi opp de unge vilhelmerne og han inngikk ikke en fredsavtale med Svatopluk før sent i 885 på en tid da herskeren Svatopluk var blitt lojal til keiseren. Krigen ødela muligens Arnulfs håp om å etterfølge Karl den tykke.
Konge av Østfrankerriket
I 881 hadde paven besluttet å krone Karl den tykke som keiser. Det hadde mest å gjøre med at Karl allerede hadde kontroll over det meste av nordlige Italia og paven trengte beskyttelse i tilfelle vatekanstatene ble truet av sine naboer, særlig den ambisiøse Guido III av Spoleto. Karl aksepterte tittelen, men kom aldri tilbake til sørlige Italia. Problemet var at Karl den tykke var ingen kriger, og ville neppe komme til Italia for å beskytte paven, selv om det var hensikten med keisertittelen. Karl den tykke var i utgangspunktet en yngre bror uten utsikt til å arve noe som helst, men tilfeldigheter ført til at innen 882 døde to frankiske konger hver for seg av naturlige årsaker, en tredje døde på jakt, og deres respektive frankiske riker ble lagt til kongeriket til den gjenværende arvingen. Tilfeldighet og skjebne forente de adskilte delene til det gamle riket. Men Karl den tykke, svak og uten noe legitim arving, og heller ingen planer for sitt store rike, havnet umiddelbart i problemer. I 885 ble det økte problemer med vikingangrep og Ludvig var ute av stand til å gjøre noe med det.
Arnulf tok en lederrolle i å få avsatt sin onkel, Karl den tykke. Han marsjerte med hær inn i frankisk område, og med støtte fra den frankiske adelen innkalte Arnulf et rådsmøte ved Tribur og avsatte onkelen i november 887 under trusselen av militær makt. I møte med denne fiendtligheten valgte Karl å gå frivillig, men ikke uten å ha refset sin nevø for hans forræderi og krevd noen få kongelige residenser i Schwaben, noe Arnulf innrømmet ham og hvor han levde sine siste måneder. Hans vilje til å gå av og oppgi sine titler som konge og keiser var knyttet til hans helse: han slet med en alvorlig lidelse i hodet og gjennomgikk en trepanasjon (åpne skallen operativt) for å slippe unna smerter. Han døde i januar 888, kun noen få måneder etter at han abdiserte. Etter at Arnulf hadde utmerket seg i krigen mot slaverne, valgte adelen i Østfrankerriket ham som konge. Riket smuldret opp i enda mindre deler enn før: Arnulf ble konge av Østfrankerriket og Lotharingia, Odo av Vestfrankerriket, Province, og Burgund valgte deres egne konger. Striden om tittelen som romersk keiser, og ble utkjempet mellom to italienske adelsmenn: Guido III av Spoleto og Berengar av Friuli.
Som alle tidlige germanske herskere var Arnulf også tungt involvert i kirkelige disputter. Ved rådsmøtet i Tribur i 895 ledet han en strid mellom bispedømmene Bremen, Hamburg og Köln over deres respektive autoritet, og hvor Bremen og Hamburg forble et kombinert bispedømme, uavhengig av Köln erkebispedømme.
Arnulf var mer en kriger enn en forhandler. I 890 bekjempet han med hell slaverne i Pannonia. Tidlig eller i midten av 891 invaderte vikinger Lotharingia og knuste en østfrankisk hær ved Maastricht. Ved det påfølgende slaget ved Leuven i Lotharingia i september 891, i henhold til Annales Fuldenses, klarte Arnulf å slå tilbake vikingene og i all vesentlighet forhindret flere angrep fra denne fronten i Nederlandene. Annales Fuldenses hevdet at det lå så mange like igjen etter nordboerne at de blokkerte elvens strøm. Etter denne seieren fikk Arnulf bygget en nye festning på en øy i elven Dijle. Den ble kalt for Luvanium på latin, lokalt for Lovon.
Innblanding i Vestfrankerriket
Etter at Karl den tykke var død dro Arnulf fordel av problemene i Vestfrankerriket ved å sikre seg området Lotharingia. Han gjorde det i 895 til et kongerike for sin utenomekteskapelige sønn Zwentibold og som sønnen styrte fram til sin død i 900. I 889 støttet Arnulf kravet til Ludvig den blinde til kongeriket Provence etter å ha mottatt en personlig appell fra Ludvigs mor Ermengard, som kom for å møte Arnulf ved Forchheim i mai 889.
Ved å anerkjenne Arnulfs framstående posisjon, aksepterte i 888 formelt kong Odo i Paris Arnulfs overherredømme. I 893 endret Arnulf sin støtte fra Odo og til Karl den enfoldige etter å ha blitt overtalt av Fulk, erkebiskopen av Reims, om at det var i hans beste interesser. Arnulf dro fordeler av den påfølgende striden mellom Odo og Karl ved å overta flere områder fra Vestfrankerriket. Ved et tidspunkt ble Karl den enfoldige tvunget til å flykte til Arnulf og be om hans beskyttelse. Arnulfs innbland tvang snart pave Formosus til å bli involvert da han var bekymret for at et delt og krigstrett Vestfrankerriket ville bli et lett bytte for vikingene.
I 895 innkalte Arnulf både Karl og Odo til sin residens i Worms. Karls rådgivere overbeviste ham om ikke å reise, og han sendte en representant i sitt sted. Odo møtte derimot personlig opp sammen med et stort følge og med mange gaver til Arnulf. Rasende over at Karl unnlot å møte, ønsket Arnulf Odo velkommen ved rådsmøtet i Worms i mai 895, og støttet på nytt Odos krav til Vestfrankerrikets trone. Ved det samme rådsmøtet kronet han sin illegitime sønn Zwentibold som konge av Lotharingia.
Krig med Mähren
Så tidlig som 880 hadde Arnulf en utforming av Stormähren, og fikk den frankiske biskop Wiching av Nitra til å blande seg inn i misjonsaktiviteten til den østortodokse presten Methodios (bror av Kyrillos) med det må å forhindre enhver fare for en forent Mähren.
Arnulf greide ikke å erobre hele Stormähren i krigene for 892, 893, og 899, men han oppnådde en del suksess, særlig i 895 da hertugdømmet Böhmen brøt ut av Stormähren og ble hans vasallstat. Han oppnådde en enighet med Bořivoj, hertug av Böhmen, og landet ble således fri for faren av en frankisk invasjon. I 893 eller 894 tapte antagelig Stormähren en del av sitt område til ham, omtrentlig det som i dag er vestlige Ungarn. Som belønning ble Wiching hans kansler i 892. I hans forsøk på å erobre Mähren inngikk Arnulf en form for allianse med madjarerne som hadde bosatt seg i Pannonia — omtrentlig dagens Ungarn —og med deres hjelp utøvde han en form for kontroll over Mähren.
Konge av Italia og tysk-romersk keiser
I Italia hadde Guido III av Spoleto og Berengar av Friuli kjempet over langobardenes jernkrone. Berengar hadde blitt kronet som konge i 887, men Guido ble deretter kronet i 889 som konge av Italia av pave Stefan V som beskyttet sine egne interesser. Deretter ble han i 891 kronet som tysk-romersk keiser. Det hadde kjennetegnene av en avtale: keisertittelen i bytte mot at Guido III lot vatikanstatene være i fred. Mens pave Stefan V ga sin støtte til Guido, ga Arnulf all sin støtte til Berengar. Berengar hadde ikke gitt opp sine håp om å bli konge. Han tok byen Pavia og erklærte seg selv som rivaliserende konge.
I 893 sendte den nye paven, Formosus, som ikke hadde tillit til den nykronete Guido III og hans sønn, den fjorten år gamle Lambert II av Spoleto, sendte en ambassadør til Omuntesberch hvor Arnulf var i møte med Svatopluk av Mähren, for å anmode Arnulf kom sørover og frigjøre Italia. Arnulf gjennomførte han den lange reisen til Roma med sin hær. Han sendte sin sønn Zwentibold med en bayersk hær for å forenes med Berengar av Friuli. Sammen beseiret de Guido, men tok deretter imot penger for å forlate området, noe som skjedde på høsten.
Da pave Formosus på nytt anmodet Arnulf om å invadere, og lovte ham keiserkronen om han innførte fred i Italia. Arnulf ledet en hær over Alpene tidlig i 894. I januar 894 falt Bergamo, og grev Ambrose, Guidos representant i byen, ble klynget opp i et tre ved byens port. Etter å ha erobret alt land nord for elven Po tvang Arnulf fram overgivelsen av Milano og fordrev deretter Guido ut av Pavia. Deretter lot han seg selv krone som konge av Italia. Arnulf dro ikke videre og hans soldater ble hemmet av sykdom. Guido trakk seg tilbake for å omgruppere på et befestet sted ved elven Taro, men om høsten døde han plutselig der. Arnulf marsjerte nordover gjennom Alpene, men ble overfalt av Rudolf I av Burgund og det var bare med de største vanskeligheter at Arnulf klarte å komme seg over fjellkjeden. Som hevn beordret han sin sønn Zwentibold om å invadere og herje Burgund. I mellomtiden hadde Lambert og hans mor Ageltrude reist til Roma for få pavens bekreftelse på at han hadde arvet keisertittelen, men pave Formosus, som fortsatt ville ha Arnulf som keiser, nektet og Lambert ble isteden fengslet i Castel Sant'Angelo nær Vatikanet.
I september 895 ankom et nytt sendebud fra paven i Regensburg som anmodet Arnulf om hans støtte. I oktober satte Arnulf i gang et nytt krigstokt til Italia. Han krysset Alpene raskt og erobret på nytt Pavia, men deretter var framdriften langsom da han sikret seg støtte blant adelen i Toscana. Først grev Maginulf av Milano og deretter Walfred of Friuli og til sist også markgreve Adalbert II av Toscana. Ved ankomsten til Roma var byens murer lukket og holdt av Ageltrude, enke etter Guido III og mor til Lambert. Arnulf tok byen med makt den 21. februar 896 og satte paven fri. Arnulf deretter hilst ved Ponte Milvio av det romerske senatet som eskorterte ham til Leoninemuren hvor han ble mottatt av pave Formosus ved trappene av kirken Santi Dodici Apostoli («De hellige tolv apostler»). Lambert flyktet til sin fars hjemland i Speleto.
Den 25. februar 896 ledet paven kongen inn i Peterskirken, salvet og kronet ham som tysk-romersk keiser og hyllet ham som augustus. Han dro deretter videre til Sankt Paul utenfor murene, den største kirken etter Peterskirken, hvor han mottok hyllesten til folket og han sverget «å aldri overgi byen til Lambert eller hans mor Ageltrude.» Arnulf forviste deretter to ledende senatorer til Bayern, Konstantin og Stefan, som hadde gitt hjelp til Ageltrude for å ta Roma. Arnulf etterlot en av sine vasaller til å holde Roma, og to uker senere marsjerte han mot Spoleto hvor Ageltrude hadde flyktet for å være sammen med sin unge sønn. Seieren var innen rekkevidde da Arnulf ble rammet av et slag som delvis lammet ham. Det tvang ham til å avlyse krigstoktet mot Spoleto og reise tilbake til Bayern. Som vanlig i slike tilfeller fikk Ageltrude skylden for å ha forgiftet ham.
Arnulf beholdt makten i Italia kun så lenge som han personlig var der. På vei nordover stoppet han ved Pavia hvor han kronet siin illegitime sønn Ratold som underkonge av Italia og deretter etterlot han sønnen i Milano i et forøk på å opprettholde sin autoritet i Italia. Det samme året døde pave Formosus og det ga Lambert sjansen å komme fra Spoleto og erklære seg som konge av Italia. Både han og Berengar drepte Arnulfs myndighetspersoner i Italia som var blitt utnevnt, og tvang Ratold til flykte fra Milano til Bayern. Lambert tok Roma, krevde pavens kiste gravd opp, kledd i sine drakt og plassert bak et bord. Et kirkemøte fordømte den avdøde paven, hans kledning revet ham, tre fingre kappet av, et sigende de han hadde benyttet for velsignet folket i Roma, og deretter ble liket kastet elven Tiber. Kirkemøtet ble senere kalt for Synodus Horrenda, «kadaverets domstol». Lambert marsjerte nordover og gjorde en avtale med Berengar. Lambert skulle herske over sørlige Italia og Berengar den nordlige delen. Avtalen ble sikret ved at Lambert giftet seg med Berengars datter Gisela, men Lambert døde kun noe måneder senere, kun 18 år gammel, ved at han falt av hesten og brakk nakken. En annen redegjørelse av den samme hendelsen hevdet at han ble myrdet, og uansett tilfelle gjorde det mulig for Berengar på nytt å erklære seg som Italias konge.
De siste årene
Den 8. desember 899 døde Arnulf ved Ratisbonin i dagens Bayern. Han ble gravlagt ved klosterkirken Sankt Emmeram, i dag kjent som Schloss Thurn und Taxis, palasset til fyrstene av Thurn und Taxis.
Han ble etterfulgt som konge av Østfrankerriket av sin eneste legitime sønn med sin hustru Ota (døde 903), Ludvig barnet. Etter at Ludvig døde i 911 kun 17 eller 18 år gammel, opphørte den østfrankiske grenen av karolingernes dynasti å eksistere. Arnulf hadde fått adelen til å anerkjenne hans illegitime sønner Zwentibold og Ratold som sine etterfølgere. Zwentibold, som han hadde gjort til konge av Lotharingia i 895, fortsatte å styre der, mislikt av de fleste, fram til 900 da han ble myrdet.
Thorax
Thorax hos leddyr
Hos leddyr (krepsdyr, trilobitter og insekter) er thorax det midterste av de tre kroppsdelene (hode, thorax, bakkropp), og hver av disse kan igjen være inndelt i segmenter, ofte leddete. Hos insekter er thorax den kroppsdelen hvor vinger og bein er festet, og insektenes thorax er oftest tredelt (prothorax, mesothorax, metathorax) hvorav fremre del aldri har vinger unntatt hos den utdødde gruppen Palaeodictyoptera.
Andreas Bovenschulte
Andreas Bovenschulte (født 11. august 1965 i Hildesheim) er en tysk jurist og politiker (SPD). Han ble i 2019 valgt som borgermester og dermed leder av Senatet som er regjeringen i den tyske delstaten Bremen.
Liv og virke
Andreas Bovenschulte tok abitur i Sarstedt, Landkreis Hildesheim og gjorde siviltjeneste i saniteten. Senere utdannet han seg som sosialarbeider ved Richmond Fellowship i London. Bovenschulte studerte jus ved Universitetet i Bremen fra 1987 til 1994. Han ble deretter vitenskapelig medarbeider i offentlig rett samme sted. Han fikk juridisk doktorgrad i et kommunalrettslig tema i 1998. Bovenschulte har hatt ulike stillinger ved domstolene og i forvaltningen. Fra 20007 til 2014 var han stedfortredende borgermester i Weyhe, og fra 2014 til 2019 borgermester samme sted.
Bovenschulte er gift og har to barn.
Yang Mingxia
Yang Mingxia (født 13. januar 1990 fra Danfeng i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk friidrettsutøver, som konkurrerer i kappgang. Hun representerte Kina under Sommer-OL 2008, der hun ble diskvalifisert.
Ptolemaios XIII av Egypt
Ptolemaios XIII (født 62/61 f.Kr., død 13. januar(?) 47 f.Kr.) hersket 51 f.Kr.–13. januar(?) 47 f.Kr.) og var en av de siste medlemmene i ptolemei-dynastiet i Egypt.
Han var sønn av farao Ptolemaios XII av Egypt og etterfulgte ham våren 51 f.Kr. som medhersker med sin eldre søster Kleopatra VII. I oktober 50 f.Kr., ble han forfremmet til likestilt med sin søster, selv om Pothinus fungerte som regent for ham. Våren 48 f.Kr. forsøkte Ptolemaios og Pothinus å kaste Kleopatra for å gjøre Ptolemaios til enehersker. Pothinus ønsket å være makten bak tronen. De klarte å få henne til å flykte fra Alexandria, men hun organiserte snart sin egen hær og en borgerkrig startet i Egypt. Snart begynte en annen søster, Arsinoe IV, av dem å kreve tronen, noe som kompliserte situasjonen.
Fortsatt bestemt på å kaste Kleopatra, allierte Ptolemaios seg med Arsinoe IV og sammen organiserte de fraksjoner av hæren som var lojal mot dem mot de som var lojale mot Kleopatra og den relativt lille delen av Caesars hær som hadde fulgt ham til Egypt. Slaget mellom de krigende fraksjonene skjedde i midten av desember i 48 f.Kr. inne i selve Alexandria som led store skader inkludert ifølge noen kilder brenningen av noen av bygningene som utgjorde biblioteket i Alexandria. Ankomsten av romerske forterkninger fra Pergamum gav seieren til Caesar og Kleopatra, og Ptolemaios og Arsinoe måtte flykte fra byen. Ptolemaios skal ha druknet 13. januar 47 f.Kr. mens han forsøkte å krysse Nilen. Om han forsøkte å flykte videre eller var på vei mot forhandlinger forblir usikkert i våre kilder fra tiden. Kleopatra forble den ubestridte herskeren av Egypt selv om hun utropte sin yngre bror Ptolemaios XIV av Egypt som hennes nye medhersker.
Bjørketannspinner
Bjørketannspinner (Pheosia gnoma) er en sommerfugl som tilhører familien tannspinnere (Notodontidae). Den finnes over hele Norge bortsett fra Troms og Finnmark, og ligner sterkt på den beslektede arten seljetannspinner (Pheosia tremula).
Levevis
Bjørketannspinneren kan finnes nesten over alt der det vokser bjørk, som er larvenes næringsplante. Den finnes opp i bjørkebeltet like til tregrensen. I Norden kan voksne sommerfugler finnes hele tiden fra mai til oktober. Lengst i sør har de to eller endogtil tre generasjoner hver sommer, lenger nord er det bare én generasjon som flyr i juli – august. De flyr om natten, og hannene, men i mindre grad hunnene, kommer gjerne til lys. Etter paringen legger hunnen 150 – 200 egg i små grupper på undersiden av bjørkeblader aller ytterst på kvister. Larvene lever selskapelig når de er nyklekte, senere hver for seg. De utvokste larvene kryper ned på bakken om det er høst, mens vår- og sommergenerasjonens larver ser ut til å forpuppe seg i barksprekker eller greinvinkler oppe i trærne. De spinner seg inn i en kokong og forvandler seg til en puppe, som klekkes etter to – tre uker for sommergenerasjonen eller overvintrer for høstgenerasjonen.
Penda av Mercia
Penda (død 15. november 655) var konge av Mercia ca. 626 til sin død. Han regnes som en av de mektigste av de tidlige angelsaksiske kongene.
Han var sønn av Pybba av Mercia. Det er uklart hvor gammel Penda var da han arvet tronen omkring 626. Den Angelsaksiske krønike forteller at han var 80 år gammel da han døde, hvilket betyr at han var omkring 50 da han kom til makten. Samtidig finnes det kilder som omtaler hans barn og andre slektninger, som ikke stemmer overens med krønikens opplysninger. I den første fasen av hans tid som konge skal han ha styrt sammen med sin bror Eowa.
Krøniken nevner et slag mellom Penda og vestsakserne ved Cirencester i 628. Under sitt styre dro Penda stor nytte av sine allianser med waliserne fra Powys og Gwynedd. Mens han beleiret Exeter i Dumnonia ca. 630 møtte han Cadwallon ap Cadfan av Gwynedd, som var drevet i eksil av Edwin av Northumbria. De inngikk en allianse, og Cadwallon giftet seg med Pendas søster. De drev først northumbrierne ut av Gwynedd, og invaderte deretter selve Northumbria. 12. oktober 633 møtte de Edwin i slaget ved Hatfield Chase, og vant en avgjørende seier. Edwin selv falt i slaget, sammen med en av sine sønner. Den andre sønnen ble tatt til fange av Penda, og ble kort tid senere henrettet.
5. august 642 slo Penda igjen northumbrierne, i slaget ved Maserfield. Oswald av Northumbria falt i slaget. Penda, som var hedning, skjendet liket av den kristne Oswald, som dermed oppnådde martyrstatus. Stedet hvor slaget sto ble senere kjent som Oswestry («Oswalds tre»), fordi Oswalds levninger ble hengt opp i et tre. Pendas bror Eowa falt også i slaget. Det er uklart om han kjempet med eller mot Penda.
Pendas tid på tronen var preget av ufred, da han viet det meste av den til å angripe andre angelsaksiske konger. Mellom 635 og 640 beseiret han øst-anglerne og drepte kongene Sigebert og Egric. I 645 angrep han Wessex, og kong Cenwealh måtte gå i eksil. I 648 var han istand til å komme tilbake til makten igjen. Omkring 650 angrep Penda igjen East Anglia, og fordrev kong Anna. Da Anna prøvde å ta tilbake sitt rike i 653 eller 654 invaderte Penda på ny, og drepte Anna i et slag.
Mercia vokste merkbart under Penda. Det var antagelig i denne perioden at områdene som tilsvarer de moderne Cheshire, Shropshire og Herefordshire ble innlemmet i Mercia. Penda innsatte en konge i disse områdene, Merewald, som ifølge senere legender var hans sønn. Det finnes ikke holdbare belegg for at det stemmer.
En sønn av Penda, Peada, ble innsatt som vasallfyrste i Middle Anglia. Som sin far var han hedning, men han lot sin datter Cynefrith gifte seg med den kristne Ecgfrith, sønn av kong Oswiu av Northumbria. Dermed ble kristendommen innført i Middle Anglia.
Til tross for en rekke seiere mot de andre angelsaksiske rikene, var Penda aldri i stand til å ta fullstendig kontroll. Det nærmeste han kom å ta over et av rikene var da han angrep Bamburgh, sete for kongene av Northumbria. Ifølge Beda satte han byen i brann, men måtte trekke seg tilbake da vinden snudde. Beda omtaler dette som et mirakel som reddet den kristne kongen av Northumbria.
I 655 foretok Penda sin siste invasjon av Northumbria. Han hadde med seg en svært sterk hær, angivelig 30 legioner. Flere av hans allierte skal ha deltatt, blant annet Cadfael ap Cynfeddw av Gwynedd og Aethelhere av East Anglia. Han hadde også støtte fra kong Aethelwald av Deira, et underkongedømme i Northumbria. Oswiu så at oddsene var på Pendas side, og forsøkte å forhandle om fred. En midertidig avtale ble inngått etter at Oswius sønn Ecgfrith – som var gift med Pendas barnebarn Cynefrith – ble tatt som gissel for å garantere at Oswiu holdt avtalen. Kildene avviker så fra hverandre i spørsmålet om Penda aksepterte en betaling fra Oswiu.
Uansett varte ikke fredsavtalen, og 15. november 655 møttes Penda og Oswiu i slaget ved Winwaed. Penda hadde et tallmessig overtak, men Cadfael og Aethelwald forlot ham under slaget, og Oswiu vant derfor en avgjørende seier. Penda selv falt i slaget.
Knut Moe
Knut Moe (født 7. april 1909 i Bodø, død 17. februar 2006) var en norsk agronom og forfatter.
Moe var lenge fylkesagronom i Nordland fylke. Han var med på etableringen av Nordnorsk Forfatterlag på Kjerringøy i 1972, senere æresmedlem. I 1975 mottok han Nordland fylkes kulturpris.
Carlos Arthur Nuzman
Carlos Arthur Nuzman (født 17. mars 1942) er en brasiliansk volleyballspiller.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 1964 i Tokyo, hvor han ble nummer 7.
Jiang Qiuyan
Jiang Qiuyan (født 14. mars 1983) er en kinesisk friidrettsutøver, som konkurrerer i kappgang. Hun representerte Kina under Sommer-OL 2008, der hun ikke startet i løpet sitt.
Aleksander Šeliga
Sommeren 2009 ble Šeliga testet av to andre fotball-klubber i Nederland. I 2007 ble Šeliga medlem av det slovenske landslaget. Han har tidligere spilt for NK Celje og Slavia Praha.
Mycernus
Mycernus er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand.
Wede
Wede er et kunstig språk som blei lansert i 1915 av den tyske forfatteren Adalbert Baumann.
Andre navn som har vært brukt på språket er Welt Deutsch, Weltdeutsch (Verdenstysk) eller Weltdialekt (Verdensdialekt).
Wede er en forenklet form for tysk.
Baumann laget også senere språkforslag basert på tysk: Welt'pitschn eller Veltpitschn i 1925, som han videreutviklet til Oiropa'pitschn eller Oiropa Pitschn i 1928.
Som internasjonalt hjelpespråk hører det til en relativt liten gruppe som bygger på den germanske språkgruppen. Blant andre språk av denne typen er den norsk-amerikanske presten Elias Molees Tutonish fra 1902.
(En annen mindre gruppe språk er på samme måte forsøk på å skape fellesslaviske språk. En mye større gruppe, såkalte nylatinske kunstspråk, bygger på forenklet latin eller på et eller flere moderne romanske språk.)
Ideologien bak forslaget til germansk-baserte hjelpespråk var ofte pangermansk eller tysk-sjåvinistisk. Få eller ingen nye forslag av denne typen er kjent etter 1945.
Wede fikk oppslutning på grunn av tysk sjåvinisme under og etter første verdenskrig. I boken der Baumann lanserte språket i 1915, la han alt i tittelen vekt på at Wede skulle være et språkpolitisk redskap for sentralmaktene – altså keiserrikene Tyskland og Østerrike-Ungarn.
Det vakte oppsikt da Wilhelm Ostwald, nobelprisvinner i kjemi og en av de ledende intellektuelle talsmenn for Ido før krigen (han hadde også betalt for mye av propagandaen for Ido med prispengene sine) i 1916 forlot Ido for å slutte seg til Wede. Han fikk følge av en del tyske idister. Ido var en bevegelse med hovedstøtte i Frankrike, opprinnelig en reform av Esperanto som blant annet hadde et noe mer fransk preg. Den ledende kraften i Ido-bevegelsen, Louis Couturat, døde i en ulykke på fransk side alt i 1914.
Wede er et av ganske få kunstspråk som skal ha hatt en gruppe som kommuniserte seg imellom på språket.
Harrods
Harrods er et varemagasin i området Knightsbridge i den vestlige delen av sentrale London. Med sine mer enn 18 000 m² grunnflate og mer enn 80 000 m² salgsareal er Harrods Londons (og trolig Europas) største i sitt slag. Harrods motto er Omnia Omnibus Ubique – «Allting for alle overalt».
I 1835 åpnet Charles Henry Harrod en kolonialbutikk ved huset sitt i Stepney på Londons østkant. Han flyttet noe seinere forretningen til Eastcheap i City, og i 1849 videre til den den gang ganske landlige Brompton Road på vestkanten. Harrods vokste i takt med strøket, og stadig flere eiendommer i kvartalet ble innlemmet i virksomheten. I 1901 påbegynte arkitektene Stevens and Munt arbeidet med den grandiose, barokke fasaden. Magasinet fikk på denne tiden installert Storbritannias første heis.
36. serierunde i Premier League 2008/09
36. serierunde i Premier League 2008/09 begynte lørdag 9. mai med seks kamper 16:00 og en kamp 18:30. Søndag 10. mai spilte Manchester United mot Manchester City og Arsenal mot Chelsea. Runden ble avslutta mandag 11. mai 21:00 med Newcastle – Middlesbrough.
Harrods
Fra 1959 til 1985 var Harrods eid av House of Fraser. I 1983 ble Harrods rammet av en bombe plantet av IRA, som drepte seks mennesker. I 1985 ble magasinet kjøpt av brødrene al-Fayed for £615 millioner. Et minnesmerke over Dodi Al-Fayed og kjæresten, Diana finnes ved Harrods' berømte, egyptiske rulletrapp, og en statue i naturlig størrelse er satt opp et annet sted i magasinet. Til Harrods Group hører også Harrods Bank, Harrods Estates, Harrods Casino, Harrods Aviation og Air Harrods.
Al-Fayed solgte 8. mai 2010 Harrods til Qatar Holdings for 1,5 milliarder pund.
Aboncourt (Meurthe-et-Moselle)
Aboncourt er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est øst i Frankrike. Innbyggerne kalles for Aboncourtois.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Aboncourt
Dalheimveien (Larvik)
Dalheimveien er eneste kjørevei via Bøkeskogen i Larvik. Den strekker seg fra parkeringsplassen nordover langs Farriskilens østside og frem til Gopledalsbukta. Veien har sitt navn etter Dalheim, en kafé og fra 1949 ungdomsherberge, som brant i 1961.
José Ramalho
José Ramalho (født 29. august 1937) er en brasiliansk volleyballspiller.
Andersonville
Andersonville fengselet (offisielt Camp Sumter) var en konføderert krigsfangeleir under den amerikanske borgerkrigen i Sumter County i Georgia. I dag er leiren et nasjonalt minnesmerke. 12 913 av de ca. 45 000 krigsfangene i leiren omkom på grunn av underernæring, feilernæring eller sykdommer.
Jackson (Mississippi)
Jackson er hovedstaden og den største byen i den amerikanske delstaten Mississippi, samt den ene av hovedseter i Hinds fylke, mens Raymond er den andre. Byen ligger på vestsiden av Pearl-elven, omtrent midt i delstaten. Folketallet var på ca 160 000 i 2019.
Jackson ligger rett over en utdødd vulkan (oppdaget i 1819) som antas å ha vært inaktiv i minst 65 millioner år.
Jackson–Evers internasjonale lufthavn ligger 9 km øst for byen.
Historie
Tidligere var hovedstaden i delstaten Natchez helt vest i Mississippi, men ønsket om å finne en ny og mer sentral plass for hovedstaden i Mississippi gjorde at Thomas Hinds, James Patton og William Lattimore ble sendt av gårde for å finne et egnet sted. Valget falt på et handelssted kjent som LeFleur’s Bluff og byen ble grunnlagt i 1821. Byen fikk navnet Jackson til ære for general, og senere president Andrew Jackson.
Byen led under den amerikanske borgerkrig. Store deler av byen ble satt fyr på av unionsstyrkene og byen falt til nordstatene i mai 1863. Alle bygningene ble omtrent utslettet etter kamper i juli samme år. Bare skorsteinene ble stående, noe som ga byen klengenavnet «Chimneyville».
Mississippi var en rasesegregert stat og hovedstaden var åsted for flere oppgjør på 1960-tallet. I 1961 ble en gruppe Freedom Riders som protesterte mot rasesegregering på bussene arrestert i Jackson og hindret fra å nå New Orleans. 12. juni 1963 ble folkerettsaktivisten Medgar Evers myrdet i byen. Drapsmannen ble først dømt for drapene i 1994. I 2004 ble Jacksons flyplass hetende Jackson-Evers International Airport til ære for Evers.
Musikk
Jackson er berømt for musikk, bl.a. gospel, blues og rhythm and blues.
Liste over pattedyr i Aserbajdsjan
Denne lista viser status i IUCNs rødliste for pattedyrartene som forekommer i Aserbajdsjan. Én art er sterkt truet, seks er sårbare og åtte er nær truet. Følgende merknader viser global status for hver enkelt art i listene som er publisert av Verdens naturvernunion (IUCN):
Qi Yuhong
Qi Yuhong (født 25. august 1989) er en kinesisk bueskytter.
Hun representerte Kina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i åttendedelsfinalen i den individuelle konkurransen.
Jegersborg
Jegersborg er en landgård, trolig bygget litt etter 1750 og lå da i utkanten av Larvik. Adressen er Jegersborggate 11. Nåtidens størrelse og empirestil er en følge av senere om- og påbygninger. I 1783 ble den ervervet av den svenske eventyreren Carl Ingman, grev Christian Conrad Danneskjolds sekretær, og hustru Ingeborg Akeleye. På hans tid kan gården ha båret navnet Carlsroe, fordi området kaltes Carlsroerødningen på 1800-tallet. Senere ble det forenklet til Karlstrønningen og Rønningen.
Huset ble eid og bebodd av en rekke fremstående borgere på 1800-tallet. Siden 1938 har Jegersborg vært Frimurerlogens eiendom. Under den andre verdenskrig var bygningen i Nasjonal Samlings besittelse under navnet NS-huset eller Hirdheimen. Innvielsen fant sted 14. desember 1940, og den rommet også kontorene til Larvik kretsorganisasjon av Nasjonal Samling.
Jocassee vannkraftverk
Jocassee vannkraftverk (engelsk: Jocassee Hydro Station) er et pumpekraftverk som ligger i Pickens County, under Lake Jocassee i det nordvestre Sør-Carolina, USA. Vannet fra dette vannkraftverket slippes ut i Lake Keowee i elva Keowee, eller pumpes tilbake til Lake Jocassee gjennom reversering av turbinene.
Vannkraftverket får direkte sin kraft fra Lake Jocassee-demningen som demmer opp det 30 km² store reservoaret. Det ble demmet opp av Duke Power i 1973, da vannkraftverket også ble igangsatt. Installert effekt er 610 MW.
Ovenfor innsjøen, i Oconee County, ligger Bad Creek vannkraftverk fra 1991 under det lille Bad Creek Reservoir i Whitewater River, og over Lake Jacossee som fungerer som nedre reservoar. Installert effekt her er 1 065 MW, og også dette vannkraftverket opereres av Duke Power.
Eksterne lenker
Lake Jocassee
Slaget ved Maserfield
Slaget ved Maserfield (eller Maserfeld) ble utkjempet 5. august 642 mellom de angelsaksiske kongene Oswald av Northumbria og Penda av Mercia. Slaget endte i seier for Penda, mens Oswald falt.
Forhistorie
Etter at Oswalds onkel Edwin av Northumbria falt i slaget ved Hatfield Chase i 633, hadde Mercia vært det dominerende riket i Nord-England. Oswald hadde hevnet sin onkels død i slaget ved Heavenfield i 634, der Cadwallon ap Cadfan av Gwynedd falt. I 642 var han klar for å møte den andre hovedpersonen fra Hatfield Chase, Penda.
Selve slaget
Hærene møttes ved Maserfield, som nå heter Oswestry («Oswalds tre») i det dagens Shropshire. Penda hadde med seg walisiske allierte fra kongedømmene Powys, Gwynedd og Pengwern.
Ingenting er kjent om slagets gang utover utfallet. Ifølge Historia Brittonum og Annales Cambriae seiret Penda, og Oswald falt. Penda skjendet Oswalds lik, som ble skåret i stykker. Hodet og armene ble satt på stokker, mens kroppen ble hengt opp i et tre, derav det senere navnet på stedet. Fordi Penda var hedning og Oswald kristen, ble Oswald regnet som martyr og helgen. Beda nevner flere mirakler som skal ha skjedd ved hans relikvier.
Konsekvenser
Seieren ved Maserfield befestet Pendas overtak over northumbrierne, som han beholdt inntil sin død i slaget ved Winwaed i 655. Mange holder det som mulig at Eowa var den dominerende konge i Mercia og at han behersket det nordlige Mercia, mens Penda bare regjerte over de sørlige områdene. Dette turde også forklare hvorfor Historia Brittonum bare tilskriver Penda ti regjeringsår, mens Beda skriver 22 år.
Norsk hvalfangst i Afrika
Norsk hvalfangst i Afrika foregikk fra 1908 til 1975. Norske interesser spilte en sentral rolle da den moderne hvalfangsten startet i Sør-Afrika i 1908, og i løpet av fem år vokste fangsten langs Afrika-kysten, fra Mosambik i øst til Kongo i vest, til å bli verdens største. Denne aktiviteten avtok imidlertid ved utbruddet av første verdenskrig i 1914. Etter krigen bygde den emigrerte nordmannen Abraham Larsen opp Sør-Afrikas største hvalfangstselskap, og dette var i drift frem til 1975.
Den tidlige hvalfangsten
Skipsrederen Johan Bryde fra Sandefjord var hovedmannen bak etableringen av hvalfangstfangstaktivitet i Sør-Afrika i 1908. I 1913 var 26 selskaper i virksomhet på de afrikanske fangstfeltene. De fleste av disse var fra Vestfold. Det var også enkelte britiske eller tyske selskaper som drev fangst. Det ble drevet intensiv fangst, og selskapene tjente store penger. Bryde benyttet fortjenesten til å bygge opp Gimle Oljemølle i Sandefjord, forløperen til malingfabrikken Jotun. Den harde beskatningen gjorde snart driften lite lønnsom, og de fleste norske selskapene avviklet fangsten etter få år. Mange av selskapene, eller rederne som sto bak dem, fortsatte virksomheten i Sørishavet utover 1920-årene.
Afrika-fangsten skiller seg fra fangsten i arktiske strøk ved at hvalfangstselskapene som etablerte seg i større grad måtte forholde seg til myndigheter, lover og regler. Det finnes mange eksempler på kulturkonflikter mellom nordmenn, kolonimyndigheter og innfødte. På grunn av mangel på arbeidskraft i kjølvannet av den intensive virksomheten, besto arbeidsstokken av både nordmenn og afrikanere med mange forskjellige bakgrunner.
Abraham Larsen og Union Whaling Co.
Fra 1920 ble hvalfangsten som norske emigranter hadde bygd opp i Sør-Afrika av mer permanent karakter. Abraham Larsen fra Spind ved Farsund hadde emigrert i 1897 og gjorde suksess som byggmester og entreprenør. Sammen med fetteren Jacob J. Egeland, som var konsul i Durban, grunnla han i 1909 selskapet Union Whaling and Fishing Company Ltd. Selskapet var i virksomhet helt fram til 1975. Fra 1936 til 1957 deltok selskapet i den pelagiske fangsten i Sørishavet, blant annet med de flytende hvalkokeriene FLK «Uniwaleco» og FLK «Abraham Larsen».
Selv om dette ikke var norsk hvalfangst, men virksomhet eid av emigrerte nordmenn, fikk Larsens suksess også ringvirkninger i Norge. Union Whalings hyret stort sett norske hvalfangere til sine fartøyer, de fleste fra Larsens hjemtrakter ved Farsund og fra Vestfold-byene.
Det var også enkelte mindre hvalfangstprosjekter i Kongo, Saldanha Bay og flere steder langs Afrika-kysten i 1950- og 1960-årene som ble drevet av norske, britiske og franske selskaper. Også disse selskapene hyret hovedsakelig norske hvalfangere.