cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Prosopocoilus fruhstorferi
Utseende
En middelsstor til stor (hannene 23-70 millimeter), kraftig, blank, brunsvart hjortebille med gulbrune eller brunrøde dekkvinger. Store hanner har lange, kraftige kjever som har en eller to tenner ved roten og flere små, runde tenner i spissen. Mindre hanner har gjerne korte, knivformede mandibler. Hodet er stort og bredt, uten påfallende kjøler eller knøler, pannen foran bredt og grunt, U-formet innbuktet. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, noe innsnevret ved roten. Dekkvingene er gulbrune eller rødbrune med en mer eller mindre bred, svart sømstripe. Undersiden er mørkt rødlig. Hunnen er mindre og mer oval enn hannen, uten forstørrede kjever, blank og svart med bred, rødoransje sidestripe på dekkvingene. Hodet er tett og kraftig punktert.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Utbredelse
Arten er utbredt på De små Sundaøyene.
The Judy Garland Show
The Judy Garland Show var et amerikansk musikkprogram som gikk på TV-kanalen CBS på søndager i 1963–1964. Til tross for det tidvis anstrengte forholdet med Judy Garland, hadde CBS hatt suksess med flere av TV-spesialene de hadde gjort med henne. Garland slet med dårlig økonomi, og så på dette TV-programmet som en mulighet til å stabilisere den. Serien fikk flere produksjonsproblemer, og hadde tre ulike produsenter for de 26 episodene som gikk. The Judy Garland Show var i utgangspunktet et program med sketsjer og andre komiske innslag, men endte opp med å bli en konsertserie.
Garland fikk god kritikk for arbeidet, men selve formatet og motskuespilleren Jerry Van Dyke fikk ikke like mye ros. TV-programmet gikk samtidig med Bonanza, den fjerde mest populære serien på den tiden, og fikk derfor lave seertall. Tilhengere av serien forsøkte å holde den gående, men CBS så seg nødt til å avlyse programmet etter kun én sesong. Musikkprogrammet ble nominert til én Golden Globe og fire Primetime Emmy Awards.
20. serierunde i Eliteserien 2017
20. runde i Eliteserien i fotball for menn 2017 startet med –  lørdag 19. august, hoveddelen av kampene ble spilt søndag 20. august 2017, mens runden ble avsluttet med –  Mandag 21. august
Kampfakta
'''Lørdag 19. august''' <div id="Lillestrøm v Vålerenga"> '''Søndag 20. august''' <div id="Stabæk v Molde"> <div id="Tromsø v Aalesund"> '''Mandag 21. august''' <div id="Sarpsborg 08 v Strømsgodset">
Trees
«Trees» er et dikt av amerikaneren Joyce Kilmer. Det har vært gjenstand for flere tonesettinger, som var populære i 1940- og 1950-årene. Den mest populære ble skrevet av Oscar Rasbach i 1922, med fremførelser av Nelson Eddy, Robert Merrill, Paul Robeson, Ernestine Schumann-Heink samt John Charles Thomas.
Paul Robeson, bass, med orkester spilte inn sangen i London 20. november 1938. Den ble utgitt på 78-platene His Master's Voice B 8830 og på His Master's Voice A.L. 2999 (sistnevnte i Norge).
Teksten nedenfor er den opprinnelige skrevet av Kilmer:
Blant de gjentatte er ett av de mest kjente «Song of the Open Road» av Ogden Nash:
Danske Axel Schiøtz, tenor m. Aage Juhl-Thomsens orkester spilte inn «Trees» i København 26. juni 1941. Den ble utgitt på 78-platene His Master's Voice X 6694 (i Danmark) og på His Master's Voice A.L. 3077 i (Norge).
Steen og Strøms kor med piano Dir.: Egil Nordsjø. Innspilt for Norsk Grammofonkompani 23. oktober 1950. Utgitt på 78-platen Musica Sp. 50.
I Rakkerunger-kortfilmen Arbor Day ber Alfalfa 'tømmerhoggeren' Spanky om å spare et tre og sang som forklaring «Trees», noe som Leonard Maltin kaller «diktets verste utførelse noensinne» med guttens skjærende anstrengte stemme.
På sitt album Caught in the Act sier Victor Borge et sted da han spiller folks ønsker: «Jeg kjenner ikke «That Doggie in the Window», men jeg kjenner én som kommer ganske nær den». Så begynner han å spille «Trees».
«Trees» ble popularisert i 1948 i et eponymnt segment i Melody Time, en langfilm produsert av Walt Disney og også i filmen Superman II (1980). Den ble filmet av to ulike regissører, Richard Donner i 1977 og Richard Lester i 1979. I Donners versjon, som ble forsinket utgitt i 2006, leser Marlon Brando Kilmers dikt. Lester fikk en ukjent britisk skuespiller til å spille Brandos rolle i juli 1979 og det er han som forekommer i den originale kinoversjonen fra 1980.
Norsk versjon
André Bjerke har skrevet den norske teksten. På norsk bærer den tittelen «Trær».
Nordmannen
Nordmannen er et dikt skrevet av Ivar Aasen. Diktet er bedre kjent som Mellom bakkar og berg. Diktet kom første gang ut i diktsamlingen Symra i 1863.
Teksten
I alt gav Aasen ut fem ulike utgaver av diktet, med til sammen elleve strofer, mellom 1863 og 1875. Av disse er tre utgitt i ulike utgaver av Symra, én i Lauvduskar II (1868) og én til Studentersamfundet 17. mai 1867 (småtrykk). I Lauvduskar II (Chr.a 1868) hadde diktet åtte strofer, i andre utgaver fem–seks. Under er to utgaver gjengitt: den første og den siste.
Utgave fra Symra (1. utg., 1863)
1. Millom Bakkar og Berg ut med Havet
heve Nordmannen fenget sin Heim,
der han sjølv hever Tufterna gravet
og sett sjølv sine Hus uppaa deim.
2. Og han vandast til Vaagnad og Møda,
der han laut vera herdig og sterk;
og han høyrer med Hugnad ei Røda
um stor Manndom og dugande Verk.
3. Fram paa Vetteren stundom han tenkte:
Giv eg var i eit varmare Land.
Men naar Vaarsol i Bakkarne blenkte,
fekk han Hug til si heimlege Strand.
4. Naar han kom paa de rikaste Leider,
saag han tidt, at han litet var kjend;
men han visste ein Vyrdnad og Heider
som kan bu i den armaste Svend.
5. Lat deim hava den Æra, dei kunna,
naar som berre dei meg vilja unna
og faa raada min Arv, som eg vil.
Utgave fra Symra (3. utg., 1875)
1. ''Millom Bakkar og Berg ut med Havet heve Nordmannen fenget sin Heim, der han sjølv heve Tufterna gravet og sett sjølv sine Hus uppaa deim.''
2. ''Han saag ut paa dei steinutte Strender; det var ingen, som der hadde bygt. «Lat oss rydja og byggja oss Grender, og so eiga me Rudningen trygt.»''
3. ''Han saag ut paa det baarutte Havet; der var ruskutt aa leggja ut paa; men der leikade Fisk ned i Kavet, og den Leiken den vilde han sjaa.''
4. ''Fram paa Vetteren stundom han tenkte: Giv eg var i eit varmare Land! Men naar Vaarsol i Bakkarne blenkte, fekk han Hug til si heimlege Strand.''
Fra Ivar Aasen: ''Symra. Tvo Tylfter med Visor og Rim''. Tridje Utgaava. (Med Notar.) Kristiana. Forlagt av P T Mallings Boghandel. 1875. Side 6-7. Elektronisk utgave ved Det Norske Samlaget/Nynorsk kultursentrum 2003. Dette var også teksten Vetle Vislie i modernisert ortografi satte inn i Udvalgte Skrifter (1896).
Apokryfe strofer
Aasen arbeidet og forkastet flere strofer før han ble fornøyd med diktet. Det ble derfor utgitt en rekke ganger før den endelige versjonen kom i trykk. Noen av de mindre kjente versene er fremdeles brukt av Sosialistisk Ungdom, Senterungdommen, Norsk Målungdom, Rød Ungdom og Natur og Ungdom. Spesielt den siste av disse strofene ble brukt under folkeavstemningen om medlemskap i EU i 1994.
Sud om havet han stundom laut skrida,
der var rikdom på benkjer og bord.
Men kringum såg han trældomen kvida,
og so vende han atter mot nord.
Lat no andre om storleiken kivast
lat deim bragla med rikdom og høgd
Millom kaksar eg litet kann trivast
Millom jamningar helst er eg nøgd.
Lat deim hava den æra dei kunna
og sin rikdom og styrkje dertil
og få rå om min arv som eg vil.
Sang
Ivar Aasen ønsket selv at melodien til 'Dei vil alltid klaga og kyta' skulle brukes til diktet. Det var denne melodien som kom på trykk i den tredje utgaven fra 1875, istedenfor den originalkomponerte melodien som Ludvig M. Lindeman hadde skrevet til diktet omtrent på samme tid. Lindeman sin tonesetting heter «Mellom bakkar og berg», mens Ivar Aasens egen tonesatte versjon bærer det tradisjonelle navnet på diktet: «Nordmannen». Ivar Aasens melodi var den mest vanlige frem til 60/70-tallet, hvor Lindemans melodi ble prioritert.
Marumba
Marumba er en slekt av sommerfugler som tilhører familien svermere (Sphingidae). De ligner slekten Laothoe, men i motsetning til disse stikker ikke bakvingene ut foran forvingene når de hviler. Av de 23 beskrevne artene finnes én, eikesvermer (Marumba quercus) i Europa, de øvrige i Øst- og Sørøst-Asia.
Utseende
Middelsstore til store (vingespenn 68 – 138 mm), lysbrune til grå svermere, kroppen ikke særlig strømlinjeformet. Hodet er ganske lite og munndelene reduserte, antennene er tydelig fjærformede. Vingenes ytterkant er sterkt bølgete. Forvingene har flere smale, brune tverrbånd, bakvingene er ensfargede bortsett fra et par mørke flekker ved bakhjørnet. Larven er grønn med små, hvite vorter spredt utover hele kroppen og lyse sidestriper. Hodekapselen er tilspisset øverst hos unge larver, men ikke hos utvoksne.
For Those About to Rock (We Salute You)
For Those About to Rock (We Salute You) er det åttende studioalbumet av det australske hardrock bandet AC/DC, utgitt i 1981. Albumet var oppfølgeren til det suksessfulle albumet Back in Black og har solgt over 4 millioner kopier i USA. Det var AC/DCs første og eneste album med 1.-plass på hitlisten i USA fram til utgivelsen av Black Ice i oktober 2008. I magasinets originale anmeldelse fra 1981 erklærte Rolling Stone det til å være bandets beste album.
Bakgrunn
Albumet ble spilt inn i et øvingslokale i utkanten av Paris. Bandet hadde vanskeligheter med å få ønsket lyd mens de var i sitt tidligere øvingslokale, en nedlagt fabrikk i Frankrike. Etter utgivelsen satte bandet i gang deres første arenaturné i Nord-Amerika, fra sent i 1981 til tidlig i 1982. For låten «For Those About to Rock (We Salute You)» ble store kanoner plassert på scenen, gjort klar til å fyre av på samme måte som i sangen på albumet. I Spania kom tidlige kopier av albumet med fargene på pakningen motsatt, altså en gullfarget kanon på svart bakgrunn. Tittelsporets popularitet ble så stor at låten har blitt framført på nærmest samtlige av AC/DCs konserter siden. Låten blir gjerne spilt som ekstranummer og blir alltid akkompagnert avfyring av kanoner på scenen.
Albumet var det tredje og siste albumet produsert for bandet av Robert John «Mutt» Lange.
Eyjolv Dådaskald
Eyjolv Dådaskald (norrønt Eyjólfr dáðaskáld) var en skald som var aktiv tidlig på 1000-tallet. Tilnavnet «Dådaskald» beskrev en skald som diktet om høystemte dåder.
For Those About to Rock (We Salute You)
Bakgrunn
Navnet på albumet var inspirert av en bok Angus Young leste, Those about to Die av Daniel P. Mannix, en bok om romanske gladiatorer. Gladiatorenes siste ord til herskeren var «Ave Caesar morituri te salutant» – eller, «Hail Caesar, we who are about to die, salute you». Albumet ble nyutgitt i 2003, som en del av AC/DC Remasters-serien.
Sporliste
Alle låtene er skrevet av Angus Young, Malcolm Young og Brian Johnson.
Eyjolv Dådaskald
En hedensk hirdskald
Refrenget fra Bandadråpa feirer Eirik Ladejarl for å seire «ved guders vilje», en frase som er lånt fra Einar Skålaglams kvad Vellekla. Einar var hirdskald hos Eiriks far, Håkon Ladejarl. Den hedenske referansen i diktet om den tilsynelatende kristne Eirik kan antyde at skalden selv ikke var kristen.
For Those About to Rock (We Salute You)
Lister
Album – USA
Eyjolv Dådaskald
Drottekvad om Eirik jarl
Eyjolv var en av hirdskaldene til Ladejarlen Eirik Håkonsson, hersker av Norge, som han kvedet Bandadråpa for, det eneste kvad som er etterlatt av Eyjolv. I alt er det kun bevart åtte vers og et refreng fra dette drottekvadet i kongesagaene, hovedsakelig i Heimskringla og i Skaldskaparmål. Kvadets innhold er også gjengitt i Fagrskinna.
For Those About to Rock (We Salute You)
Lister
Singler – Storbritannia
Eyjolv Dådaskald
Drottekvad om Eirik jarl
De bevarte delene av Bandadråpa handler om de tidlige dådene til Eirik jarl, hans drap på Skofte Skagesson på Møre, om å bli jarl i ung alder, hans vikingtokt i Østersjøen og hans angrep på den russiske byen Ladoga. I henhold til sammendraget i Fagrskinna var det fullstendige kvadet mye mer omfattende og innbefattet også omtale av slaget ved Svolder i år 1000 og tiden etter slaget. Et vers som er omtalt i Olav Tryggvasons saga (side 135) i Heimskringla:
Kvadet kan ha bli diktet en gang rundt år 1010.
Mothra (film)
Mothra er en japansk film fra 1961 regissert av Ishirô Honda. Dette er den første filmen om det klassiske filmmonsteret Mothra.
Handlingsreferat
En ekspedisjon til en fremmed øy bringer sivilisasjonen i kontakt med en primitiv innfødt kultur. Når en sensasjonell gründer forsøker å utnytte øyboerne, oppstår deres gamle guddom for å ta hevn. I farvannet utenfor Infant Island, et antatt ubebodd område som blir brukt til test av atomvåpen, blir Daini-Gen'you-Maru fanget og strandet etter en tyfon. Det blir deretter gjennomført en vitenskapelig ekspedisjon til Infant Island, ledet av kapitalisten Clark Nelson.
I løpet av ekspedisjonen er også spesialist Dr. Harada, lingvist og antropolog Shin'ichi Chūjō, og reporter Fukuda. Chūjō har studert forskjellige kulturer på øyer i området, og konstaterer at en av de viktigste hieroglyfer fra skriftspråket deres, en strålende kryssformet stjerne, oversettes som Mothra. På øya oppdager de enorm jungel av mutert flora, en flyktig innfødt stamme, og to unge kvinner som bare er tolv centimeter høye som redder Chujo fra å bli spist av en vampyr-aktig plante.
Fukuda kaller skapningene for «Shobijin» og ønsker at øya deres skal bli spart fra ytterligere atom-utprøving. De reiser deretter fra øya, men Nelson kommer imidlertid tilbake til øya med sine håndlangere for å bortføre kvinnene. De skyter også flere andre innfødte, som forsøkte å redde de innfødte kvinnene. Nelson tjener senere my penger på «Secret Fairies Show» i Tokyo med kvinnene som synger. Men de innfødte på øya ber til sin gud Mothra, et gigantisk egg, om hjelp. Fukuda, Hanamura og Chūjō kommuniserer med de unge kvinnene via telepati, og uttrykker overbevisning om at Mothra kommer til å hjelpe dem.
I mellomtiden har Fukudas avis anklaget Nelson for å ha holdt kvinnene mot deres vilje. Men Nelson nekter for dette, og planlegger å saksøke avisen. I mellomtiden klekker øya egg som avslører en gigantisk larve. Denne larven begynner snart å svømme gjennom Stillehavet i retning Japan. Mothra ankommer til slutt det japanske fastlandet, men blir ikke skadd av noen våpen som blir rettet mot det. Larven bygger til slutt en stor kokong i ruinene av Tokyo Tower. Nelson blir beordret til å løslate de unge kvinnene. Men han flykter, og Mothra gjenopptar umiddelbart jakten.
Johann Friedrich Fasch
Johann Friedrich Fasch (1688–1758) var en betydelig tysk barokkomponist.
Liv og virke
Fasch var det første barnet til skoledirektør Friedrich Georg Fasch og Sophie Wegerig. Etter farens død i år 1700 bodde Fasch hos morens bror, presten Gottfried Wegerig i Teuchern. Antakelig ble han her kjent med operakomponisten Reinhard Keiser. Som gutt var Fasch sanger i Weißenfels og ved Leipzigs Thomasskole under thomaskantor Johann Kuhnau.
I 1711 og 1712 skrev Fasch operaer for Opernhaus vorm Salztor i Naumburg, og begav seg i 1714 til Darmstadt for å studere komposisjon med Christoph Graupner og Gottfried Grünewald. Fra 1715 til 1719 var han kammerskriver i Gera, fra 1718 til 1721 organist i Greiz. Deretter ble han utnevnt til kapellmester hos grev Morzin i Praha, og til slutt ble han i 1722 hoffkapellmester i Zerbst. Hans sønn Carl Friedrich Christian Fasch ble født her den 18. november 1736.
Johann Friedrich Fasch regnes som en betydelig tysk komponist av instrumentalmusikk fra Bachs tid, og Johann Sebastian Bach satte ham svært høyt.
Verk i utvalg
<div style="">
Kunstløp under Vinter-OL for ungdom 2012
Kunstløp under Vinter-OL for ungdom 2012 ble arrangert fra 14. til 22. januar 2012, i OlympiaWorld Innsbruck i Innsbruck i Østerrike.
66 utøvere fra 21 nasjoner deltok.
Stephan Ackermann
Stephan Ackermann (20. mars 1963 i Mayen i Rheinland-Pfalz i Vest-Tyskland) er en tysk katolsk biskop.
Liv og virke
Han vokste opp i Nickenich.
Stephan Ackermann ble ordinert til prest i 1987 og i 2006 ble han utnevnt til hjelpebiskop i bispedømmet Trier og titulærbiskop av Sozopolis in Haemimonto.
I 2009 ble han utnevnt til biskop av Trier for å etterfølge biskop Reinhard Marx, som var blitt promovert til erkebiskop av München-Freising. Marx bispeviet ham, med medkonsekrantene biskop Felix Genn (Essen) og hjelpebiskop Leo Schwarz (Trier).
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Mayacaceae
Mayacaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter inntil 10 kjente arter fordelt på bare én slekt – Mayaca. De er utbredt i Amerika fra det sørøstre USA til Argentina. Det er også én art i tropisk Afrika.
Attheyella tasmaniae
Attheyella tasmaniae er en art av leddete hoppekreps innen slekten Attheyella (som blant annet holder til i Arktis og Antarktis), og som Brady beskrev i 1880. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Chappuis i 1951.
Andrew Thorne
Augustus Francis Andrew Nicol «Bulgy» Thorne (født 20. september 1885 i Sevenoaks i Kent, død 25. september 1970 i Elgin i Moray) var en britisk general som med sin militærtjeneste deltok både under første og andre verdenskrig. I Norge ble Thorne spesielt kjent da han i frigjøringsdagene våren 1945 var sjef for alle de allierte og norske styrker underlagt øverstkommanderende Dwight D. Eisenhower.
Biografi
Thorne ble utdannet ved Mulgrave i nærheten av Whitby før han gikk videre til Eton College og Royal Military Academy Sandhurst. Han gikk inn i Grenadier Guards i 1904 hvor han steg i gradene til kapteins grad. Ved utbruddet av første verdenskrig i 1914 ble kaptein Thorne sendt til Frankrike hvor han skaffet seg krigserfaring blant annet ved det første slaget ved Ypres i oktober og november. For sin innsats fikk han tildelt Distinguished Service Order i 1916, med ett bånd i 1916 og to bånd mot slutten av krigen. I en toårsperiode mellom september 1916 til september 1918 hadde Thorne kommandoen over 3rd Battalion, og ved slutten av første verdenskrig var han forfremmet til midlertidig brigadegeneral.
Etter første verdenskrig fikk Thorne nedgradert sin grad til major, og i 1919 ble han utnevnt til assisterende militærattaché ved Washington for to år. Etter dette var han student på et generalstabskurs ved Staff College i Camberley før han selv ble instruktør der, samt militær rådgiver til Chief of the Imperial General Staff. I samme periode hadde han også kommandoen av 3. bataljon, Grenadier Guards, og var student ved Imperial Defence College. I 1932 ble Thorne utnevnt til militærattaché ved den britiske ambassaden i Berlin, hvor han også var sideakkreditert til Skandinavia, som gjorde at han blant annet kom i kontakt med nordmenn.
I løpet av sin treårsperiode som militærattaché i Berlin kom Thorne også i kontakt med Adolf Hitler og flere av hans etterhvert høytstående offiserer på et personlig plan. Både Hitler og Thorne hadde vært tilstede og kjempet under slaget ved Ypres, og det er videre kjent at disse to hadde lengre samtaler om deres felles krigsopplevelser. Blant annet skal det etter krigen ha blitt funnet en artikkel om slaget ved Ypres i Førerbunkeren til Hitler i Berlin. Etter å ha avsluttet sin tjeneste i Berlin i 1935 fikk Thorne kommandoen over 1st Infantry Brigade og samtidig kommandoen over London District.
Andre verdenskrig
Med sin erfaring og militære rulleblad hadde Thorne en unik plassering ved utbruddet av andre verdenskrig som satte han i samme klasse med blant andre Alan Brooke, Bernard Montgomery, John Dill og William Slim. Thorne hadde blitt utnevnt til generalmajor i 1938 og fikk kommandoen over 48th (South Midland) Infantry Division underlagt British Expeditionary Force i Frankrike i 1940, og ble direkte involvert i Operasjon Dynamo under tilbaketrekningen ved Dunkerque. Etter dette fikk han kommandoen ved XII Corps med hovedansvar for å organisere forsvaret av Kent og Sussex mot en eventuell invasjon.
Thorne ble i 1940 utnevnt til kommandørridder av Order of the Bath. han ble derved adlet og kunne føre tiltaleformen sir. I 1941 ble Thorne utnevnt til generalløytnant og samtidig noe overraskende utnevnt til guvernør av Edinburgh Castle og sjef for Scottish Command, som var en alliert avdeling som skulle lede gjenerobringen av Norge. Denne avdelingen fungerte i praksis som en skyggeavdeling med mindre amerikanske styrker både i Nord-Irland og Skottland for å narre tyskerne til å tro at disse skulle settes inn i en eventuell landgang i Norge. Dette ble også medvirkende for at majoriteten av de tyske styrker utplassert i Norge ikke ble sendt sørover og deployert ved vestfronten mot invasjonen av Normandie. Hoveddelen av styrken Thorne hadde kommandoen over i Skottland bestod for øvrig av 52nd Infantry Brigade, som senere ble satt inn på kontinentet på høsten 1944.
Thornes rolle i Norge under andre verdenskrig
Thorne sendte i begynnelsen av mai en forhandlingsdelegasjon under ledelse av brigader Richard Hilton (1894–1978) sammen med 17 offiserer som fikk ordre om å ta over makten. Denne delegasjonen kom fra England med fly og ble møtt av tyske jagerfly over Oslofjorden som eskorterte de frem til Fornebu hvor de fikk skyss til tyskernes hovedkvarter på Lillehammer. Der ble de møtt av general Franz Böhme, som hadde forberedt seg på en ærefull kapitulasjon, men som måtte bøye hode for de betingelsene fra Andrew Thorne som hadde blitt lagt frem for han.
Den 22. mai flyttet Thorne og hans stab inn i Villa Grande etter at Maria Quisling var blitt kastet ut. Fra denne perioden frem til juni regjerte han offisielt Norge, noe som var i strid med Nygaardsvold–regjeringens ønsker. Etter en drøy måned gav Thorne den 7. juni tilbake makten til den hjemvendte kong Haakon VII. Utover sommeren hadde han også hovedansvaret med å sende tyske krigsfanger hjem til Tyskland, før han den 31. oktober forlot Villa Grande og dro tilbake til England. I oktober var general Thorne også i kontakt med Maria Quisling i forbindelse med hennes brev hvor hun tryglet han om hjelp til hennes sak angående rettssaken mot Vidkun Quisling, noe han høflig avslo.
Hoppeedderkopper
Hoppeedderkopper (Salticidae) er en familiegruppe av edderkopper. De har godt syn og jakter krypende for så å hoppe på byttedyret.
Hoppeedderkopper finnes i hele verden, med unntak av Antarktis, Arktis og Grønland.
Utseende
Kroppen er todelt i en bakkropp og et hode-bryst parti, kalt cephalothorax. De fleste hoppedderkopper har en svært tettbygd, nærmest firkantet, kroppsform. Beina er korte, men kraftige.
Levevis
Hoppeedderkopper er i likhet med andre edderkopper rovdyr. De har godt syn og jakter ofte krypende på trestammer eller bakken. Når de oppdager et bytte, «lister» de seg innpå. Ved en avstand på ca. 5-6 centimeter, stopper de opp. Kanskje for å fokusere synet. Deretter tar de et målrettet hoppe på byttedyret. De er da alltid festet i en spinntråd fra bakkroppen, som forankring, slik at de ikke skal falle ned. Byttedyrene er vanligvis fluer eller mygg. Hoppeedderkopper spinner ikke fangstnett.
Paringsatferd
Hoppeedderkoppene fremviser et vidt spektrum av ulike kurtiseritualer, som har blitt studert nærmere i de seneste årene. Mange av bevegelsene er for raske for at det menneskelig øyet kan oppfatte dem, men kommer fram på videoopttak. For å pare seg, må hannen få sine pedipalper (sekundære kjønnsorganer) inn i hunnens kjønnsåpning uten at hun angriper ham. Som hos de fleste edderkopper er hunnene gjerne betydelig større enn hannene og ville lett kunne drepe dem om de gikk til angrep. Hannen beveger seg varsomt rundt hunnen mens han utfører en rituell «dans» som gjerne omfatter vekselvis løfting og senking av bein og vinking med pedipalpene. I tillegg lager han lyd ved å tromme mot underlaget. Om hunnene responderer på dette, finner paringen sted.
Systematisk inndeling med norske arter
Hoppeedderkopper er en stor gruppe med edderkopper og består av over 5 000 arter, fordelt på 560 slekter.
Slaget i Eckernförde Fjord
Slaget i Eckernförde Fjord (dansk: Egernførde Fjord) den 5. april 1849 under den første slesvigske krigen var et alvorlig nederlag for den danske krigsflåten. De mistet deres viktigste flåtefartøy under en avledningsmanøver i flanken av det tyske forsvaret i Slesvig. Resultatet var tap av to store krigsskip og over 1100 mann i et meningsløst slag.
Bakgrunnen
Den danske eskadren under kommando av kommandørkaptein Frederik Paludan skulle seile inn i Eckernförde Fjord (Eckernförde Bucht) og foreta en landgangsoperasjon med et kompani soldater. De 250 infanteristene skulle settes i land for å gi inntrykk av en landsetting. Krigsministeriet i København ønsket en større landgangsoperasjon rettet mot Slesvig by, og hærens overkommando ville samle hovedstyrken fra Kolding i nord og fra Als i øst ved Flensborg for å tilintetgjøre den slesvig-holstenske hæren.
Nordre Trysil kirke
Nordre Trysil kirke er ei kirke fra 2000 i Jordet i Trysil kommune, Innlandet fylke.
Slaget i Eckernförde Fjord
Bakgrunnen
Slesvig-holstenernes flanke mot øst lå sårbart for flåteangrep fra de danske krigsskipene. To nye kystbatterier var oppført på nord- og sørsiden av fjorden for å beskytte Eckernförde by. De var kontrollert av det 5. slesvig-holstenske festningsartilleri. Her hadde de to store 84-punds granatkanoner, to 24-punds og fire 18-punds kanoner. De to store seilfartøyenes rolle under flåteoperasjonen var å nøytralisere den slesvig-holstenske motstanden, for så å åpne veien for troppetransporten.
Nordre Trysil kirke
Folk arbeidet i mange år for å få til ei kirke i nordre Trysil, og første steg ble tatt da prost Sevat Lappegard vigslet en kirkegård med et klokketårn der i 1992. Åtte år seinere stod kirka ferdig, med 210 sitteplasser, tegnet av arkitekt Anders Gunnestad fra Hamar og vigslet av biskop Rosemarie Køhn den 26. november 2000. Kirka ligger tett ved Jordet sentrum, er bygd i tre og malt lys grå utvendig. Innvendig er det brukt lyst treverk, og vinduer mot sør og nord gir vakkert lys. Alteret står midt i kirka på et podium. Selve alteret er ei tung furuplate på en fot av granittstein fra Rømofeltet. Prekestolen står litt på siden av alteret, og er utført i samme materiale som alterringen. I øst er det et rundt "rosevindu" i blått glass. Orgelet er plassert på et galleri over inngangen fra vest. Korveggen er utsmykket av treskjæreren Dag Trygve Hansen fra Håberget. Wera Godal har vevd tekstiler og laget messehakelen. Kirkebygget kostet 5,2 millioner kr. og ble satt opp av firmaet Nymoen og Joten i Engerdal. Trysil kommune bidro med 3,7 mill. Resten ble finansiert ved gaver fra forskjellig hold og nordtryslingenes dugnadslyst.
Slaget i Eckernförde Fjord
Bakgrunnen
Linjeskipet «Christian VII» (84 kanoner) var under kommando av kommandørkaptein og eskadresjef Paludan. Fregatten «Gefion» (48 kanoner) ble styrt av kaptein J. A. Meyer. Sammen seilte de til farvannet utenfor fjorden den 4. april 1849.
Slaget
Om morgenen 5. april holdt Paludan rådslagning med de andre skipssjefene på linjeskipet Christian VIII. Det blåste en avtagende østlige kuling, og denne vindretningen gjorde det mulig å seile inn fjorden, men umulig å snu der inne og trekke seg ut. De to dampfartøyene skulle hjelpe de to seilskipene å manøvrere inne i fjorden og eventuelt buksere dem ut i sikkerhet. Det var ikke uvanlig at mindre dampdrevne fartøyer skulle gi viktig assistanse under angrep på landfaste mål.
«Geiser» kom til, men slesvig-holstenerne rettet ild mot det sårbare dampskipet. En granat traff «Geiser» i maskineriet, og dermed var den slått ut av kampen. Med nød og neppe kom den seg ut av fjorden, mens fregatten var latt i stikken. Linjeskipet «Christian VIII» kom også i vanskeligheter og sendte signal til sin assistent «Hekla» om å bli slept ut av fjorden. Igjen konsentrerte slesvig-holstenerne sin ild mot «Hekla», som fikk alvorlige skader. Den kraftige beskytningen var for mye for de sårbare dampskipene.
Pausen varte fram til klokken 16.30 og var viktig for begge parter. Danskene forsøkte å varpe sine skip ut, mens kanonene som var slått ut ble reparert og gjort klar for strid. Den tyske kommandanten beordret sine menn til å varme kanonkulene i en ovn. En slik støpejernskule ble kalt «glødekule» og var mye farligere enn en granat mot et treskip.
Danskene oppdaget til deres fortvilelse at de ikke klarte å forsere den kraftige vinden, for mennene på robåtene maktet ikke å flytte skipene ut fjorden. Dessuten ble de enda mer sårbare, for «Christian VIII» hadde svingt seg slik at det lå med akterenden mot land, og skipet kunne dermed ikke svare tilbake med kanonene som var på langsidene.
Den slesvig-holstenske beskytningen startet på nytt med full styrke. Klokken 17.30 måtte «Gefion» stryket flagget som tegn på at de overgav seg. På «Christian VIII» fortsatte Paludan kampen, men mannskapet ble trukket bort fra kanonene gang på gang for å slukke ilden som ble påtent av glødekulene. Det var ikke mulig å fortsette kampen i denne kritiske situasjonen. Paludan måtte etter et skipsråd med offiserene erkjenne at videre motstand var håpløs, det var ikke annet valg enn å overgi seg. Det utbrøt brann på linjeskipet, og de overgav seg klokken 18.00. De forsøkte å slukke brannen, og klokken 18.30 ble besetningen beordret i land.
«Christian VIII»s undergang
En tysk underoffiser kom om bord på linjeskipet der han forlangte at Paludan og alle menn som ikke var såret, skulle straks gå i land. De sårede kunne evakueres den påfølgende dagen. Kruttet som fremdeles var om bord på skipet, måtte ikke kastes over bord. Mot sterke protester måtte Paludan gå med på disse brutale kravene, og han måtte etterlate de sårede om bord på det brennende linjeskipet.
Etter Paludan var gått fra borde konsentrerte offiserene seg om å berge mannskapet. Fordi det var gitt ordre om å ikke kaste kruttet over bord, var kruttmagasinet ikke tømt og de sårede var ikke ført i land før det var for sent. På land hadde innbyggerne i Eckernförde kommet til for å betrakte det brennende skipet i mørket. Paludan var på denne tiden kommet på land, og han måtte formelt overgi seg til hertugen av Sacsen-Coburg-Gotha som nå var kommet til Eckernförde.
Kildene er uenige om hvor mange som omkom i slaget. Bjerg/Frantzen oppgir i sin bok Danmark i krig at 231 døde og 89 ble såret, og at 900 ble tatt til fange. De slesvig-holstenske tapene var små: 4 døde og 14 sårede.
Syndebukkene
Katastrofen i Eckernförde Fjord gjorde et sterkt og nedslående inntrykk i Danmark, den umiddelbare konsekvensen var at det danske felttoget ble stoppet av krigsministeren. Han benyttet anledningen til å fjerne sjefen for overkommandoen, general Krogh og hans stabssjef oberst Frederik Læssøe med påstander om at de hadde ansvaret for ulykken, selv om det var hans egne valg og mangel på kontraordre som hadde ledet til en unødvendig flåteoperasjon. Strategisk og sjømilitært sett var denne affæren uten betydning, bortsett fra at Danmark tapte to krigsskip og mange mistet livet.
Den danske offentligheten var lamslått og forlangte forklaring på hvordan det kunne gå så galt. En krigsrett ble etablert 5. september 1849, og 13. april 1850 kom domfellelsen mot de involverte offiserene. Fregattsjef J. A. Meyer ble frikjent, H. G. Garde ble dømt til to måneders arrest. Paludan fikk fire måneders arrest, men ble side redusert av kongen til tre måneders arrest. Under krigsretten var Garde og Paludan opptatt med å beskylde hverandre.
Konklusjon
Erfaringene med slaget i Eckernförde Fjord var at man ble oppmerksom på bombekanonenes virkning på treskip. Man mente det i fremtiden ville bli nødvendig å finne annet materiale enn tre til å bygge skip med. Den fatale brannen som ødela «Christian VIII» skyldes støpejernskuler som hadde blitt så oppvarmet i ovnen at disse antente enhver brennbart materiale, men denne teknikken hadde vært i bruk i lang tid.
De to danske krigsskipene avfyrte omtrent 6000 skudd mot de befestede kanonstillingene med meget dårlige resultater. Bare noen få kanoner var helt ødelagt. Danskene hadde liten erfaring med hvordan man skulle skyte på landfaste mål. De fyrte alltid an en full salve med alle kanoner i samme batteridekket på et lite og befestet mål. De tyske artilleristene hadde lært seg hvordan de kunne utnytte de fire minutter lange intervallene mellom hver salve. Deres ild var mer kontinuerlig uten pause.
Beskrivelse
En poetisk og livsnær skildring av kampene finnes i boka til Carsten Jensen: «Vi, de druknede»
Heimskringla.no
heimskringla.no (tidligere Kulturformidlingen norrøne tekster og kvad) er et nordisk samarbeidsprosjekt grunnlagt av islendingen Jon Julius Sandal. Formålet med prosjektet er bl.a. å formidle norrøn litteratur på internett. I tillegg til kildetekster på originalspråket er det ulike oversettelser til nyere skandinaviske språk, klassiske vitenskapelige tekster og annet bakgrunnsmateriale.
Prosjektet ble først startet i 1997, men åpnet for publikum i august 2005 etter å ha gjennomgått en kraftig oppdatering.
I 2017 ble heimskringla.no tildelt Sokneprest Alfred Andersson-Rysst pris for sitt arbeid for styrking av samarbeid mellom Norge og Island og resten av det nordiske språkområdet.
Sigurd Johannessen (offiser)
Sigurd Halvorsen Johannessen (født 28. juli 1881, død 6. mai 1964) var en norsk sjøoffiser og embedsmann.
Song Yingxing
Song Yingxing (tradisjonell kinesisk: 宋應星; forenklet kinesisk: 宋应星; pinyin: Sòng Yìng​xīng, Wade-Giles: Sung Ying-Hsing; født 1587 i Yichun i provinsen Jiangxi i Kina, død 1666) var en kinesisk vitenskapsmann og encyklopedist under Mingdynastiets tid i Kina. Han forfattet en encyklopedi som dekket en stor bredde av tekniske emner, Tiangong Kaiwu. Den ble publisert i 1637.
Sigurd Johannessen (offiser)
Johannessen gikk ut av Sjøkrigsskolen i 1902. Under første verdenskrig tjenestegjorde han i Nøytralitetsvernet, og senere ble han ekspedisjonssjef i Provianteringsdepartementet. Etter krigen ble han handelsråd for Øst-Europa.
Song Yingxing
Tiangong Kaiwu var inndelt i kapitler som tok for seg
Sigurd Johannessen (offiser)
Sigurd Johannessen var konstituert («kommissarisk») statsråd i Handels- og Industridepartementet i det okkuperte Norge 1940–1942, selv om han ikke var medlem av NS. Johannessen ble frifunnet i landssvikoppgjøret etter krigen.
Jonathan Togo
Jonathan Frederick «Jon» Togo (født 25. august 1977 i Rockland i Massachusetts) er en amerikansk skuespiller.
Spisepinner
Spisepinner er det tradisjonelle og det vanligste spiseredskapet i Sørøst- og Øst-Asia og brukes ved alle måltider der maten er i fast form. Skikken kommer opprinnelig fra Kina for over tre tusen år siden.
Jonathan Togo
Togos mor er av italiensk og irsk opprinnelse og hans far er jødisk. Hans familienavn var opprinnelig Tonkaview, men ble forkortet til Togo av en forfar som ville ha et kortere navn til sin teppeforretning.
Togo gikk ut av Rockland High School i 1995. Han gikk videre på det private Vassar College i New York, og tok en «Bachelor of Arts»-grad i teater.
Jonathan Togo er kjent for sin rolle som Ryan Wolfe i den amerikanske TV-serien CSI: Miami.
Spisepinner
Bruk
Spisepinner håndteres med én hånd for å gripe og holde maten som i en klype:
Et tips er å holde spisepinnene i den tjukkeste enden omtrent en tredel inn på pinnen. Da blir det bedre balanse og lettere å bruke pinnene. For å få lengre pinner som kan nå mat som er litt unna, kan en holde pinnene i enden isteden.
Med øvelse kan trinn nummer en og to gjøres samtidig, det vil si ved at en kan plukke opp begge spisepinnene med én hand i én, sammenhengende bevegelse. Gripetaket kan justeres hvis det føles nødvendig.
Bündnis Zukunft Österreich
Bündnis Zukunft Österreich (BZÖ) («Alliansen for Østerrikes framtid») var et politisk parti på høyresiden i Østerrike, aktivt i Bundestag mellom 2005 og 2013. Partiet kan karakteriseres som et populistisk, nasjonalliberalt, liberaltkonservativt parti.
Partiet ble stiftet 3. april 2005 av sentrale medlemmer av FPÖ. Den første partilederen (Bündnisobmann) var Jörg Haider, som tidligere var leder for FPÖ. I perioden 2006–2008 var Peter Westenthaler partileder, men Westenthaler måtte gå av etter at han ble funnet skyldig i mened. Fra 30. august 2008 og fram til sin død 11. oktober 2008 var Haider igjen partileder.
BZÖ arbeider blant annet for gjeninnføring av den grensekontrollen som ble opphevet ved Schengen-traktaten og at utenlandske lovbrytere skal straffes i sitt hjemland.
Ved valget i Østerrike 2013 fikk partiet en oppslutning på 3,5 % av velgerne. Da sperregrensen var 4 % falt partiet ut av parlamentet. BZÖ gikk deretter sterkt tilbake, og fikk ved 0,2 % av stemmene i delstaten Kärnten.
Rapateaceae
Rapateaceae er en plantefamilie i ordenen Poales. Den omfatter om lag 80 kjente arter fordelt på 17 slekter. De vokser i tropene. I APG II-systemet ble denne familien lagt under ordenen Poales, mens den i APG I-systemet (1998–2003) var uplassert med hensyn til orden innenfor de enfrøbladete plantene.
Slekter
Slektene og noen av artene i slekten omfatter:
Norsk Standard
Norsk Standard (NS) er en benevnelse på standarder fastsatt og utgitt av Standard Norge.
Det er Standard Norge som har enerett på å fastsette og utgi Norsk Standard, og er det norske medlemmet i CEN og ISO.
Norsk Standard kan utvikles på de fleste områder i samfunnet, fra petroleum, bygg og anlegg, til samfunnsansvar og tjenester. Eksempel på Norsk Standard er standardbestemmelser for private anskaffelser (anbudskonkurranser og konkurranser om forhandlet kontrakt), kontrakter mellom oppdragsgivere/byggherrer og aktører innenfor bygge- og anleggsfagene (rådgivere og entreprenører), tekniske standardbeskrivelser for utførelsen av bygge- og anleggsarbeider, geografisk informasjonsteknologi, miljø- og kvalitetsstyring (ISO 9000), utforming av oppdrettsanlegg og kontoplan. Ett relativt nytt eksempel på en standard er NS 8178 Akustiske kriterier for rom og lokaler til musikkutøvelse eller Norsk Standard for musikkrom som den ofte kalles.
Standardene utarbeides vanligvis av høyt kvalifiserte fagfolk i komiteer med medlemmer utpekt av interesseorganisasjoner, bedrifter, myndighetsorganer eller andre som ønsker å engasjere seg i arbeidet. Dette kan påvirke innholdet i standardene som dermed vil kunne framstå som kompromisser eller forhandlingsresultater mellom ulike partsinteresser. Standardene utarbeides først som høringsutkast og vedtas deretter av Standard Norge.
Norsk Standard får gjerne høy prestisje og autoritet, slik at de rettslig sett blir ansett som «agreed documents». Norsk Standard er i utgangspunktet frivillig å bruke. Unntaket er når det henvises til standarder i lover og forskrifter, slik som ved offentlige anskaffelser, eller når det vises til en eller flere standarder i en kontrakt. Selv om standarder er frivillige å bruke, velger likevel mange å benytte dem. Grunnene kan være at standardene er vanlige og velkjente i bransjen, at de kan gi praktiske løsninger, at kundene forventer at de blir brukt, og/eller at de gir bedre markedstilgang. Noen standarder er blitt kritisert for å være for kompliserte og for vanskelige å forstå og anvende i praksis. Andre standarder blir ignorert og overstyrt av andre organisasjoner som har kommet med andre løsninger. For eksempel Språkrådets definisjon av at DD.MM.YYYY (og varianter) er korrekt datoformat, ikke YYYY-MM-DD som står i standarden NS-ISO 8601. Språkrådet er likevel ikke fremmed for bruken av YYYY-MM-DD i internasjonal korrespondanse; «Denne måten kan brukast i internasjonal korrespondanse» Innholdet i Norsk Standard er dels regler som er i samsvar med vanlig praktiserte regler i de aktuelle bransjer, dels nye, spesielle regler som bare får anvendelse der den enkelte standard er gjort til avtale mellom partene og/eller er vedtatt av dem.
Miracle on Ice
Miracle on Ice er kallenavnet på en ishockeykamp spilt 22. februar 1980, der USAs lag overraskende slo Sovjetunionens lag 4–3 under ishockey under Vinter-OL 1980. USAs lag besto av amatør-spillere og studenter, mens Sovjetunionens lag ble ansett som profesjonelle utøvere og var klarer favoritter til å ta gull.
USA ble olympisk mester da de senere slo Finland 4–2 i sluttspillet. Sovjetunionen tok sølv, Sverige tok bronsemedaljen og Finland endte på 4.-plass.
Attheyella baikalensis
Attheyella baikalensis er en art av leddete hoppekreps innen slekten Attheyella (som holder til i Arktis), og som Brady beskrev i 1880. Den er et dyreplankton som utgjør føde for blant annet fiskeyngel. Arten lever av alger og plankton.
Arten ble første gang beskrevet av Jevgenij Vladimirovitsj Borutzkij i 1931.
Karius og Baktus
Karius og Baktus er en norsk barnebok fra 1949 som er skrevet og illustrert av Thorbjørn Egner. Hovedpersonene er to tanntroll, og figurene dukket første gang opp i en bok med flere fortellinger for barn fra 1941, Den nye barneboka, og historien var på ti-tolv sider. Da hadde Baktus også en kjæreste med navn Karoline. De to skulle bygge et hus oppi hjørnetanna.
Den første egne boka ble utgitt første gang i 1949, men kom i en nyillustrert utgave i 1958. I 1955 kom den 15 minutter lange dukkefilmen Karius og Baktus. Filmen var basert på boka, med flere nye viser av forfatteren, og regissert av den norske animatøren og filmskaperen Ivo Caprino.
Hovedpersonene Karius (mørkhåret) og Baktus (rødhåret) er to små tanntroll som bor i et hull i en av tennene til gutten Jens. De lever glade dager når Jens spiser loff med sirup og ikke pusser tennene, men får et ubehagelig møte både med tannbørsten og tannlegeboret. I den første versjonen av fortellingen endte det med at de to tanntrollene ble skylt ned i sluket, men som respons på at mange lesere synes dette var for brutalt, endret forfatteren slutten til at Karius og Baktus sitter på en flåte ute på det åpne på havet.
Mange mener at boka kan ha påvirket holdningene til tannhelse og tannpuss hos barn i Norge etter 1950. Boka er oversatt til flere språk, og forfatteren har mottatt flere priser fra tannlegeorganisasjoner.
Aeria
Utseende
Forholdsvis små, spinkle Ithomiini. Vingene er gulaktige med brede, mørkbrune striper.
Karius og Baktus
Boka og filmen er særlig kjent for sitatet «Ikke gjør som mora di sier, Jens!», som Karius og Baktus roper i kor for å forhindre ham i å pusse tennene sine.
Aeria
Levevis
Som de aller fleste Danainae er disse sommerfuglene giftige, og signaliserer dette med et karakteristisk utseende. I alle fall én av artene har larver som lever på planter i slekten Prestonia (Apocyanaceae).
Karius og Baktus
Egennavnene skal være avledet av «kariesbakterier», dvs de bakteriene som forårsaker hull i tennene: Karius (karies) og Baktus (bakterie).
Henrik Rogstad
Henrik Daae Rogstad (født 13. april 1916 i Trondheim, død 10. mai 1945 på Skallum gård i Bærum) var leder for Hirden og Statspolitiet på slutten av krigen.
Liv og virke
Han var en kort tid med i NS’ ungdomsfylking i 1936, men kom ikke aktivt med i partiet før sommeren 1940. Der ble han snart fylkesfører for Sør-Trøndelag på initiativ av NS' generalsekretær, Rolf Jørgen Fuglesang.
Rogstad ble regnet blant de mest tyskvennlige blant de norske nazistene og ble kritisert, også innad i NS, for å hjelpe tyskerne i Trondheim med å sette opp gissellisten ved unntakstilstanden i 1942. Etter likvideringen av Karl Marthinsen 8. februar 1945 ble Rogstad også øverste leder av Hirden.
Da nederlaget nærmet seg vinteren og våren 1945, tilhørte Rogstad de mest stridbare og kampinnstilte i NS, sammen med blant andre Jonas Lie. I februar 1945 begynte han som leder for Hirden å forberede omdannelsen av denne til en militær enhet i tysk tjeneste, dersom det skulle komme en alliert invasjon. Uten politibakgrunn, og trass i sterke protester fra politiet, ble Rogstad fra 15. april 1945 også utnevnt til leder for Statspolitiet.
Malaysias Grand Prix 2016
Malaysias Grand Prix 2016 (offisielt navn: 2016 Formula 1 Petronas Malaysia Grand Prix) er et Formel 1-løp som ble arrangert 2. oktober 2016 på Sepang International Circuit utenfor Kuala Lumpur i Malaysia. Det var det sekstende løpet i Formel 1-sesongen 2016 og 18. gang at Malaysias Grand Prix ble arrangert.
Løpet ble vunnet av Daniel Ricciardo i Red Bull, med hans teamkollega Max Verstappen på andreplass. På tredje kom Nico Rosberg i Mercedes. Lewis Hamilton, som startet fra pole position, måtte bryte løpet da motoren sviktet, og Rosberg økte dermed sin ledelse i førermesterskapet til 23 poeng.
Løpet
Noter til tabellene:
Stillingen i mesterskapene etter løpet
Førermesterskapet
Bro (skip)
Broen (kortform av kommandobroen) på et skip er området eller rommet fra der et skip blir styrt. Styrhuset eller dekkshuset har historisk vært et eget rom hvor skipsrattet, (ofte kalt roret) og navigasjonshjelpmidler som f.eks kompass og maskintelegraf har vært plassert, men dette er nå en integrert del av broen.
Betegnelsen bro ble innarbeidet før skip hadde dekkshus og de ble bygd med en broliknende gangvei i hele fartøyets bredde slik at det var enkelt for vakthavende offiser å få full oversikt. De ytre endene ut mot skipssiden kalles brovinger.
Emalox
Emalox A/S var en norsk bedrift som lagde elokserte aluminiumsprodukter designet av Bjørn Engø på 1950- og 1960-tallet.
Eloksering er en metode som består i å dyppe en gjenstand av aluminium ned i et strømførende elektrolytisk bad, slik at overflaten på gjenstanden blir galvanisert. Emalox' produkter var særlig fat og boller i ulike størrelser, i sterke farger og med kanter der den blanke alumiunumen syntes.
Den grå serien deres vant blant annet Merket for god design i 1967. Også i 1968 ble Emalox tildelt Merket for god design for produkter formgitt av Bjørn Engø.