cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stemorsblomst
Etymologi
Navnet stemorsblom finnes også i flere andre europeiske språk (bl.a. tysk). Planten har fått sitt norske navn etter dens utseende. Dersom en nøye studerer stemorsblomen, vil en se at de to øverste kronbladene ligger litt oppå hverandre, og at de kun er festet sammen på ett begerblad (en stol). Tidligere ble et slikt par av kronblader ofte sammenlignet med to stedøtre som måtte sitte i lag på den samme stolen og som bare fikk ha på seg blått. De to midterste (og sidestilte) kronbladene er de ekte døtrene som hadde på seg litt finere klær og de får sitte på hver sin stol (hvert kronblad sitt begerblad). Nederst er stemoren selv som har en gul, flott kjole sittende på to stoler (det femte og siste kronbladet på to begerblad). Stemorsblom, og varianter av dette navnet, er vanlig kjent de fleste steder, men er sannsynligvis innført utenfra i relativt ny tid. Det latinske navnet tricolor betyr trefarget.
Aktiv galaksekjerne
Kvasarer
Kvasarer har høyere luminositet og er så lyssterke at den omkringliggende galaksen kan bli usynlig for ordinære observasjoner.
Stuert
En stuert er den som har ansvar for mannskapsforpleiningen og innkvarteringen om bord i et handelsskip. Uttrykket er overtatt fra engelsk steward.
Stemorsblomst
Etymologi
Navnet natt og dag, med varianter, er kjent fra alle fylker sør for Trøndelag, og i flere fylker er dette navnet dominerende. Det har sin forklaring i blomstens farger, fra den lyse (gule) dagen nederst til den mørke (lilla) natten øverst.
Erasmusprisen
Erasmusprisen er en internasjonal pris som tildeles for innsats for å fremme europeisk kultur. Den kan tildeles både person og institusjoner. Prisen er oppkalt etter Erasmus fra Rotterdam. Stiftelsen Praemium Erasmianum står bak utmerkelsen. Erasmusprisen ble etablert i 1958 av prins Bernhard av Nederland ved grunnleggelsen av Stiftelsen Praemium Erasmianum. Nederlands konge Willem-Alexander er Erasmusprisens høye beskytter.
Prisen består siden 1995 av et utmerkelsestegn bestående av titanplater, som når de er foldet ser ut som et skjerf, og når de er lukket tar form av en bok. Platene er utstyrt med en tekst fra et av Erasmus' brev og i hans håndskrift. I tillegg kommer prispenger på 150,000 euro.
Aktiv galaksekjerne
BL Lacertae-objekt
BL Lacertae-objekt viser trekkløse spektrum og hurtig variasjon, noe som indikerer at de er radiogalakser eller kvasarer som blir sett langs retningen til en relativistisk jetstråle.
Stemorsblomst
Beskrivelse
Det finnes tre underarter av stemorsblom; bakkestemorsblom (Viola tricolor subsp. tricolor), sandstemorsblom (Viola tricolor subsp. curtisii) og Viola tricolor subsp. faeroeënsis. Stemorsblomstene vi dyrker, hagestemorsblomster, er hybrider med innblanding av en rekke sorter. De tre underartene avviker en del fra hverandre, og denne beskrivelsen dreier seg om den ettårige ''Viola tricolor subsp. tricolor''. Stenglene er glatte og ofte forgrenede. De bærer spredte blader, som er smalt egg- eller ovalformede med buktet rand (noen få grove tenner langs kanten). Planten har mange blader og grener med flere blomster. Hvert blad har store, bladaktige fotfliker, som er lansettformede. Oversiden av bladene og fotflikene er gressgrønn, mens undersiden er litt lysere. Stemorsblom har flikete akselblad som er omtrent halvparten så lange som selve bladet. Blomstringen skjer i mai – september, og da ser en de uregelmessige blomstene sitte nikkende og endestilt på spesielle skudd. Blomstene har i regelen to fiolette, to lilla og et gult kronblad. De er dermed flerfargede, men det forekommer også mer eller mindre enfargede blomster i farger fra hvitt til fiolett. Krobladene har ofte "retningsstriper" for å lokke til seg pollinerende insekter og en duftende gul flekk som tydelig viser hvor insektene skal lande. Stemorsblomen blir bestøvet av bier og humler med lange snabler. Når disse insektene trekker snabelen ut etter å ha forsynt seg med nektar fra blomsten, setter det seg pollen på snabelen som de kan overføre til neste blomst de besøker. En liten, men nøyaktig mekanisme hindrer at pollenet blir avsatt på eget arr når snabelen trekkes ut. Stemorsblom har dermed insektpollinering. Fruktene er kapsler med mange frø.
Stemorsblom blomstrer gjennom nesten hele vekstsesongen, fra april til oktober, med tyngdepunktet i tidsperioden mai-juni.
Ikke-synlige trekk
Rotnettet består av én eller noen få loddrette hovedrøtter, som bærer forholdsvis få siderøtter.
Størrelse
0,20 x 0,15 m (20 x 15 cm/år).
Habitat og utbredelse
Stemorsblom blomstrer mest hele året, bare det ikke blir for vått. Planten er mest vanlig i Sør-Norge; den er å finne langs havstrand, veikant, berg, skogbryn og lignende. Stemorsblom trives best i kalkfattig kulturjord, på lysåpne og skrinne tørrbakker, grunnlendte berg og på sandbunn. Den er vanlig å finne i lett jord på åkrer sammen med ugress, ettersom den selv opptrer som ugress. Men på de norske åkrene er åkerstemorsblom (Viola arvensis) mye vanligere.
Stemorsblom har sin opprinnelse i Europa, men har senere blitt innført i Nord-Amerika, blant annet på grunn av kulturen og den medisinske nytten. Planten har etter innføringen utbredt seg massivt på det amerikanske kontinentet, og blir kalt “Johnny Jump Up” av amerikanerne. I Europa finnes den over alt, bortsett fra lengst i sør. Arten finnes også i Nord-Afrika og lengst vest i Asia. Den går opp til ca. 2700 moh. I Norge har den stor utbredelse helt nord til Finnmark. En underart av stemorsblom vokser på sanddyner og grasmark på sand i Rogaland.
Dyrkning og bruk
Stemorsblomen har ikke vært særlig til nytte som medisinplante i Norge og heller ikke til annen tradisjonell bruk. I utlandet har den vært mer brukt. I Europa ble den i middelalderen regnet som et universalmiddel mot mange sykdommer. Det aller viktigste har vært den påstått gode effekten mot ymse hudsykdommer; det blir sagt at den motkjempet eksem, kviser, fet hud og brennkopper. Dette skjedde og skjer ved et flere uker langt kur med urtete av stemorsblom. I visse land blir stemorsblom brukt i moderne plantemedisin.
Stemorsblomen inneholder saponiner, og kan derfor brukes som slimløsende middel. Som slimløsende middel er den brukt mot bronkitt, kikhoste, katarrer og infeksjoner. I tillegg til den slimløsende egenskapen virker også planten vanndrivende, blodrensende og hudrensende.
Erasmusprisen
Mottagere
Disse er tildelt Erasmusprisen:
Stemorsblomst
Dyrkning og bruk
Stemorsblomstene vi dyrker kalles hagestemorsblomster, Viola x wittrockiana. De finnes i et vell av fargekombinasjoner og størrelser. De minste, med blomster som er bare litt større enn hos den ville formen, er blitt svært populære de siste årene. De største har blomster på ca. 8 cm i diameter. Hagestemorsblomster tåler noen kuldegrader og kan derfor settes ut forholdsvis tidlig om våren. De kan forville seg. De tilhører et fertilt hybridkompleks der flere arter i fiolslekten inngår, som V. tricolor, V. lutea, V. altaica og V. cornuta (hornfol).
I likhet med mange andre vakre blomster kan hele blomsten spises, og brukes som pynt i matlaging. Den har en mild smak.
Stuert
Dersom skipet og mannskapet er lite, er det stuerten som lager maten til alle. Han eller hun steller, rydder og vasker hele båten innvendig foruten lugarer i nedvasken på slutten av en tur.
Stuerten er den som har ansvaret for slappkisten, og kan også ha ansvar for hyreregnskapet.
Ardian Gashi
Ardian Gashi (født 20. juni 1981 i Gjakova, Kosovo) er en tidligere norsk-kosovisk fotballspiller som har spilt for blant annet Brann, Molde F.K. og Fredrikstad F.K. Gashi kom til Norge som flyktning i 8-årsalderen.
Han ble senere norsk statsborger, og debuterte på det norske i 2004, der han spilte fjorten landskamper. Hans posisjon på banen er midtbanespiller. I Brann spilte Gashi både sentralt og som høyreving, men ble gjennom karrieren sin først og fremst ansett som en sentral midtbanespiller med offensive kvaliteter.
Karriere
Gashi begynte fotballkarrieren i 3.divisjonslaget KIL/Hemne før han ble signert av Molde. Han fikk lite spilletid på Molde stadion, og dro i 2002 til Ørn Horten. Her utviklet han seg veldig mye, og ble lånt ut og senere kjøpt av Vålerenga sommeren 2003.
30. august 2006 gikk Gashi fra Vålerenga til Brann for sju millioner kroner. Han debuterte for Brann 11. september 2006 og hadde opprinnelig kontrakt ut 2010.
24. juli 2007 gikk han til FFK for en overgangssum på mellom seks og åtte millioner kroner. Gashi fikk sin debut for rødbuksene på Ullevaal stadion 30. juli 2007. Han fikk sin hjemmedebut på nye Fredrikstad Stadion mot Aalesund, som endte 2-1 til Fredrikstad, og Gashi scoret sitt første mål.
I 2009 signerte han med Helsingborg, hvor han fort ble en favoritt blant supporterne. 5. august 2014 signerte han en kontrakt med Odd som holdt ham til skienslaget frem til august 2017.
Etter kontrakten hans utløp i 2017 gikk han gratis til Ørn-Horten i Norsk tipping-ligaen. Det fjerde øverste nivået i det norske seriesystemet.
Enkeltprestasjon
Klubber
Rio Bravo
Rio Bravo er en amerikansk westernfilm fra 1959 regissert av Howard Hawks. Hovedrollene spilles av John Wayne, Dean Martin og Ricky Nelson. Den er basert på en novelle av B.H. McCampbell.
Filmen er den første av Howard Hawks trilogi, der den andre er El Dorado (1967) og den tredje Rio Lobo (1970). Alle med John Wayne i hovedrollen.
Anmelderne og publikum
Filmen har fått svært god omtale av filmkritikerne og har oppnådd så mye som 100% på Rotten Tomatoes.
VGs anmelder gav den terningkast tre og skrev: «Ta den ikke alvorlig, men gå og mor Dem. Artig western med John Wayne, Dean Martin, Ricky Nelson».
Priser
Filmens regissør ble nominert til en Directors Guild of America i 1960. Den ble året før nominert til to Golden Laurel (beste film og beste skuespiller).
Filmen ble distribuert av Warner Bros. i USA og mange andre land.
Charlottenlund slott
Charlottenlund slott ligger i Gentofte kommune, nord for København, i et skogsområde som tidligere var kjent som Gyldenlund.
Slottet er oppført til og oppkalt etter kong Christian VI av Danmark-Norges' søster Charlotte Amalie i 1731–33, antagelig av arkitekten Johan Cornelius Krieger under ingeniøroffiseren H.H. Scheels ledelse. I virkeligheten var det ikke et nytt slott, men en ombygning og utvidelse av et eldre lystslott, kalt Gyldenlund.
I en lengre periode på 1800-tallet ble slottet bebodd av prinsesse Louise Charlotte og landgreve Wilhelm av Hessen-Kassel. Kronprinsparet Frederik og Louise overtok i 1869. De lot arkitekt Ferdinand Meldahl stå for en radikal endring av slottet i 1880–81. Slottet ble forlenget med to fag og forsynt med to tverrfløyer og en kuppel. Barokkslottet skiftet helt karakter og fremsto nå i fransk renessansestil. I 1883 oppførte Meldahl ytterligere en kavalerbygning og en økonomibygning langs Jægersborg Allé.
Både Christian X og hans bror prins Carl, som ble valgt til konge av Norge som kong Haakon VII i 1905, ble født på Charlottenlund slott. Enkedronning Louise bodde her til sin død i 1926.
I 1935 var slottet ikke lenger i bruk av den danske kongefamilien og det ble gjort om til bruk for Danmarks Fiskeriundersøgelser, som flyttet inn året etter og som fremdeles holder til på slottet.
Charlottenlund slott er fredet.
Karen (navn)
Karen er en opprinnelig dansk kortform av kvinnenavnet Katharina som kommer av det greske ordet katharos, "ren".
Karen (armensk: Գարեն) er også et armensk mannsnavn, dannet som en kortform av det eldre armenske navnet Garegin, som har ukjent opprinnelse og betydning.
Utbredelse
Karen er mest utbredt som kvinnenavn, men i Armenia er det et svært vanlig mannsnavn. Karen har norsk navnedag 2. august.
Kvinnenavn
Kvinnenavnet Karen er kjent brukt i Danmark fra rundt år 1500, i Norge fra begynnelsen av 1600-tallet og i Sverige fra 1882. I Norge var navnet svært vanlig under hele 1700- og 1800-tallet. På begynnelsen av 1900-tallet var navnet mest brukt i Nord-Trøndelag og Nord-Norge, og i 1990-årene i Rogaland.
I Sverige var navnet mest populært i 1880- og 1890-årene og igjen i 1920-årene. I Danmark var Karen et svært populært navn på jentebarn født på første halvdel av 1900-tallet.
Navnet har vært vanlig i engelskspråklige land siden 1940-årene. I USA var navnet mest populært i 1950- og 1960-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Konglekjertel
Konglekjertelen (glandula pinealis), epifysen (epiphysis cerebri) eller pinealorganet (corpus pineale) er en endokrin (hormonproduserende) kjertel omtrent på størrelse med en halv ert. Den sitter som en utvekst over mellomhjernen. Kjertelen veier 0,1–0,2 gram og produserer hormonet melatonin som er viktig for kroppens døgnrytme og, hos mange dyr, for sesongmessige endringer som fargen på fjær og pels, reproduksjon, vinterdvale og migrasjon.
Det var lenge ukjent og omstridt hva denne kjertelens funksjon var. Filosofen René Descartes mente at den var åsted for interaksjonen mellom sjel og kropp, mellom det psykiske og det fysiske, siden man da trodde at mennesket var det eneste dyret med konglekjertel og det på Descartes' tid var en allment anerkjent sannhet at bare mennesket har sjel. Videre antok man at sjelen ikke kunne deles, og konglekjertelen var en av de få strukturene man fant i hjernen som ikke eksisterte i par.
Senere tids forskning har påvist tilstedeværelse av konglekjertel hos de fleste virveldyr. Hos broøgler og niøye danner den et pinealøye, og tilsvarende pinealøyne er kjent fra mange fossile grupper.
Denne delen av hjernen kan bli stimulert under inntak av psykoaktive stoffer, f. eks. DMT.
Arne Ruset
Arne Karsten Ruset (født 1951) er en norsk psykiater og forfatter. Han vokste opp i Fjøra i nåværende Fjord kommune.
Ruset er overlege i psykiatri av yrke, men har siden debuten i 1973 utgitt flere diktsamlinger, barnebøker, romaner og to novellesamlinger.
Han har i likhet med sin sønn, lyrikeren Endre Ruset, vært involvert i Bjørnsonfestivalen siden oppstarten i 1992.
Pilegrim
En pilegrim er en person som forbereder eller foretar en reise av åndelige årsaker. Pilegrim kommer av det latinske ordet peregrinus, som betyr «fremmed» eller «utenlandsk». Pilegrimsreise er kjent fra flere religioner og bruken av begrepet er blitt utvidet, slik at en som reiser til et sted som er svært viktig for ham kan bli kalt pilegrim, selv om det ikke er religion som ligger bak. Pilegrimen søker gjerne åndelig renselse eller å komme nærmere det guddommelige, men det finnes også mange andre grunner til å reise. I middelalderen fikk det også betydningen «en person som vandrer fra sted til sted».
Noen plasser ble de kalt «vallare» (etter valfart) eller «palmeri» – dette henspiller på de som reiste til sørligere breddegrader, som Romaborg eller Det hellige land og hadde sett palmetrær. På våre trakter ble pilegrimene nok ofte forvekslet med munker og kalt dette, eller de kunne ble omtalt på en mer foraktelig måte som «munkelus».
Religiøs pilegrim
Fenomenet er kjent fra flere religioner, og er innen enkelte, som islam og bahai, i utgangspunktet regnet som en plikt for de troende. Målet for en pilegrimsferd kan være et hellig sted, som for eksempel Jerusalem eller Roma for kristne, eller Mekka for muslimer. Det kan også være en spesiell begivenhet, som en helligkåring eller en spesiell religiøs festival. Tradisjonelt er veien til målet en helt sentral del av pilegrimsferden. Man brukte ofte meget lang tid, og trosset mange farer, for å nå frem. I moderne tid reiser mange pilegrimer på enkleste måte, som vanlige turister, og veien sees derfor ofte ikke lenger som en sentral del av ferden.
Kulturell pilegrim
En kulturell pilegrimsreise utløser en sekulær respons. Kulturelle pilegrimsmål inkluderer steder med historisk, nasjonal eller kulturell betydning. Eksempler kan være graven til en kjent person, Auschwitz konsentrasjonsleir eller en skihoppentusiast som besøker Holmenkollbakken.
Sekulære pilegrimer finnes også i kommunistiske regimer. Disse sekulære pilegrimene besøker steder som Lenins mausoleum, Mao Zedongs mausoleum eller Karl Marx fødested. Disse besøkene var i noen tilfeller statsfinansiert.
Cho Seung-hui
Cho Seung-hui (født 18. januar 1984 i Seoul i Sør-Korea, død 16. april 2007 i Blacksburg, Virginia i USA) var en sørkoreansk student som sto bak Virginia Tech-massakren i USA den 16. april 2007. Han drepte 32 personer før han tok sitt eget liv.
Cho ble født i Sør-Korea hvor han bodde til han var åtte år. På skolen fikk han gode karakterer, men foreldrene hans, spesielt faren, jobbet mye. Sør-Korea er et av de landene i verden hvor folk jobber mest, og denne vanen tok de med seg da de flyttet til Virginia i USA. Foreldrene jobbet på renseri, og ofte syv dager i uka. Professor i barnepsykologi, dr. Bela Sood, fikk intervjue familien hans, og hennes oppfatning var at familien hans var omsorgsfull. Dr. Roger Depue, tidligere leder for FBIs gjerningsmannprofil-avdeling fikk også intervjue familien hans. Blant tingene han mente bidro til Chos amokgang var foreldrenes omfattende fravær under oppveksten, til tross for sønnens behov for ekstra oppfølging. Foreldrene hans hadde fryktet at Cho kunne være stum siden han aldri sa et ord under barndommen, men som 13-åring ble han diagnostisert med selektiv mutisme. Ifølge dr. Elisa Shipon-Blum som er ekspert på emnet, kunne ikke dette være hele årsaken til hans oppførsel, og det er ingen direkte link mellom selektiv mutisme og voldelige handlinger.
Psykiateren til Cho hadde ikke ressurser til å behandle selektiv mutisme, men ga han antidepressive medikamenter og fortsatte psykiatrien. Som 15-åring, like etter massakren på Columbine High School, skrev Cho en stil om sin fascinasjon for hendelsen, uten at han kom med noen trusler. Denne fascinasjonen gjentok han i brevet han sendte til NBC like før massakren, hvor han også skrev at han beundret det gjerningsmennene der hadde gjort. Chos depresjoner forsvant etter hvert, og til slutt ønsket han å slutte med medikamentene, noe han fikk lov til. Året etter at han hadde sluttet med medikamentene, i 2004, samme året som han fylte 20 år, begynte han på Virginia Tech.
Da Cho begynte på Virginia Tech hadde han planer om å studere næringslivsrettet informasjonsteknologi, og skrev søknaden sin selv. Chos ambisjoner og interesse for å starte på studiene overrasket familien, som ble glad for hans nye selvsikkerhet, men han led fremdeles av selektiv mutisme. Den tidligere skolen Cho gikk på visste om hans interesse for Columbine High School-massakren, hans depresjoner og lidelse, men på grunn av taushetsplikt kunne ledelsen ikke formidle kunnskapenom dette til Virginia Tech. Virginia Tech er et meget stort universitet, med rundt 35,000 studenter og ansatte, hva som gjorde Chos situasjon vanskeligere. Det første året gikk bra for han, og han fikk gode karakterer. I løpet av ferien skrev han en romantisk novelle, og familien oppmuntret han til å følge sine ambisjoner. Han viste novellen til sin tidligere lærer i et poesikurs han hadde tatt. Cho valgte å skifte studie og byttet hovedfag til engelsk. Han var ingen spesielt god forfatter, og hadde liten kjennskap til ting og dårlige språkferdigheter. Dette resulterte i dårlige karakterer, og et novelleutkast han sendte til et forlag ble forkastet. Søstra hans forklarte at et avslag ikke nødvendigvis betydde slutten og at det skjedde stadig vekk, men i løpet av det kommende året endret oppførselen hans drastisk. Da klassen ble bedt om å introdusere seg, presenterte Cho seg bare som et spørsmålstegn. Etter det ble han kjent som «spørsmålstegn-gutten» blant de andre elevene. I timene satt han stort sett bare helt stille og så ned i pulten uten å si noen ting, og nektet å svare når noen pratet til han. Engelsklæreren hans tok kontakt med lederen for engelskstudiene, Lucinda Roy, og fortalte om Cho og at hun ikke ønsket å ha han som elev, var engstelig for han og at han leverte rare oppgaver. Lucinda Roy tok derfor kontakt med Cho. Mange trodde Cho ikke ønsket oppmerksomhet og ville være alene, men Roy tolket oppførselen hans som at det var nettopp oppmerksomhet han egentlig ville ha. Hun tok derfor på seg ansvaret for å undervise Cho alene. Etter hvert som den private undervisningen fortsatte begynte Cho å kommunisere. Hun foreslo at han burde gå til rådgivning. Han oppga å være deprimert og ensom og fortalte at han ikke hadde noen venner.
På en av nabohyblene til Cho bodde Andy Cook. Han hadde ofte prøvd å få kontakt og prate med Cho, men som vanlig overså han bare personen. En fredagskveld hadde han derimot sagt ja til å bli med på en fest. Etter hvert som Cho ble mer og mer beruset den kvelden ble han mer og mer åpen og fortalte blant annet at han hadde en fantasikjæreste som han kalte for Jelly, mens hun kalte han for Spanky. Andy Cook ble Chos nye og eneste venn. Cho begynte å ringe Cook og presenterte seg enten som Seung eller «Spørsmålstegnet». Når han sa han var Spørsmålstegnet, lot han som han var broren til Seung, sannsynligvis for å skape seg en ny identitet hvor han kunne være en ny person, slik han ønsket å leve. Ved å være sammen med Cook og hans venner bygde Chos selvtillit seg opp, og han begynte å ta bilder av både dem og tilfeldige kvinner. Han hadde også en dag tatt på seg hatt og solbriller og gått bort til en jente han ikke kjente og mast om hun visste hvem han var. Jenta ble skremt og tok kontakt med skolepolitiet. Politiet ga han en advarsel, og episoden førte til at Cho følte hat mot henne og refererte til henne som en «hore». En lignende episode skjedde med en annen kvinne som også meldte fra til politiet, som nok en gang ga han en advarsel og ba han holde seg unna kvinnene. Etter dette ringte han Andy Cook igjen, som valgte å ta kontakt med politiet og forklarte dem at Cho virket suicidal. Cho ble hentet og fraktet til Carilion St. Albans Psychiatric Hospital hvor han ble over natta. Cho benektet at han hadde selvmordstanker. Ettersom man ikke trodde saken var alvorlig nok og at han ikke hadde truet noen av kvinnene, fantes det ingen mulighet til å tvinge Cho til å bli på sykehuset. Cho lovet også å forbedre seg og slutte å kontakte kvinnene. Etter at Andy Cook meldte fra til politiet avsluttet Cho kontakten, og begynner å skrive destruktive dikt og skuespill.
Massakren
Cho finner så på enda et psevdonym, Ax Ishmael, personligheten best kjent fra massakren. Cho tar så bilder mens han poserer «macho» foran kamera med håndvåpen og kniver. Han spiller også inn en rekke klipp hvor han forteller hvordan «alle andre» (ingen navngitte) har ødelagt livet hans og at han skal ta hevn for seg selv og alle andre som lider. Han sammenligner seg selv med Jesus Kristus og sier at han er en martyr som håper han vil inspirere andre og kaller det en revolusjon. Han sendte pakken til NBC med avsender Ax Ishmael, skrev Ax Ishmael på armen sin og drepte 32 og såret enda fler elever og lærere ved Virginia Tech universitetet 17. april 2007.
Referanser
Schietpartij op Virginia Tech
Røst (TV-serie)
Røst er en norsk dokumentarserie som gikk på NRK1 i 2006. Serien fulgte livet til beboerne på øya Røst i Nordland.
Den vant Gullruten for «Beste dokusåpe» under Gullruten 2007.
Premieren ble sett av 633 000.
Haslemoen
Haslemoen er en nedlagt militærleir i Våler kommune i Innlandet. Her var både artilleriets våpenskole SSFA, rekruttskolen, befalsskolen og befalsskoleopptaket til Feltartilleriet, i tillegg til et selvstendig feltartilleribatteri tilhørende Brigade Sør. Virksomheten ble flyttet til Rena leir på Rena.
I dag har flere ulike organisasjoner og bedrifter tilhold på Haslemoen, blant annet Våler ungdomsskole, Grenseløs Grønn Finnskog, Haslemoen Hotell og Rally Norway. Her finnes også Norges største transittmottak, Haslemoen transittmottak, med en kapasitet på 800 asylsøkere.
Saifuddin Kitchlew
Saifuddin Kitchlew (født 15. januar 1888 i Punjab, død 9. oktober 1963) var en indisk frihetskjemper, advokat og en indisk-muslim nasjonalistisk leder.
Han var en politiker fra Kongresspartiet. Han var medlem av Punjab Pradesh Congress Committee (Punjab PCC). Han blir husket for hans protester i Punjab etter gjennomføringen av Rowlatt-loven i mars 1919. Kitchlew ble tildelt Lenin fredspris i 1952. Kitchlew gikk på Islamia High School i Amritsar, og fikk senere han en bachelor-grad fra det anerkjente Cambridge University i England, og en doktorgrad fra et tysk universitet, før han begynte å praktisere som advokat i India. Da han kom tilbake til India og startet advokatpraksis i Amritsar, og Kitchlew snart i kontakt med den anerkjente frihetsforkjemperen Mahatma Gandhi og flere andre som kjempet for Indias løsrivelse og uavhengighet fra Storbritannia. Kitchlew ble arrestert sammen med Mahatma Gandhi og flere andre frihetsforkjempere etter å ha ledet protestaksjoner i Punjab i 1919.
For å protestere mot arrestasjonen av disse kjente frihetsforkjemperne, hadde flere indere avholdt et offentlig møte og samlet seg ved Jallianwala Bagh, da den britiske generalen Reginald Dyer og hans soldater skjøt nådeløst mot ubevæpnede og sivile indere. Hundrevis av sivile ble drept, og enda flere hundre ble alvorlig skadet under ildgivingen. Dette var det verste tilfellet av sivil massakre siden det indiske opprøret i 1857 og denne aksjonen rystet nasjonen, og store opptøyer brøt ut over hele Punjab. Kitchlew steg i gradene innenfor Kongresspartiet. Kithclew var også en av grunnleggerne av Naujawan Bharat Sabha (Indian Youth Congress), som samlet hundretusener av studenter og unge indere av nasjonalistiske årsaker. Han var også medlem av stiftelsen Komiteen av Jamia Millia Islamia, som møttes 29. oktober 1920 og førte til stiftelsen av Jamia Millia Islamia University.
Gjennom 1930-tallet fortsatte kampene mellom indere som ville ha en indisk uavhengighet og de britiske styrkene. Kitchlew deltok i flere av disse protest-aksjonene og ble gjentatte ganger arrestert på grunn av dette, og til sammen tilbrakte han fjorten år bak murene før India ble uavhengig fra Storbritannia. I 1947 motsatte Kitchlew seg kraftig i 1947 av delingen av India og Pakistan. Kitchlew flyttet til Delhi etter at huset han ble brent ned til under flere kraftige opptøyer i 1947, deretter brukte han resten av hans levetid jobbet med å øke de politiske og diplomatiske forbindelser med Sovjetunionen, og han ble tildelt Lenin fredspris i 1952. Kitchlew døde den 9. oktober 1963, da han var 75 år gammel.
Stod
Stod er en tidligere kommune i Nord-Trøndelag. Bygda Stod ligger på sørsiden av Snåsavatnet. Den strekker seg fra tettstedet Steinkjer østover til grensen mot Snåsa. Stod er mest kjent for helleristningsfeltet Bølareinen med rundt 6,000 år gamle ristninger av dyr og mennesker. Det finnes flere andre fornminner, blant annet to steinkretser, én på gården Nordgård og én på prestegården, men begge er delvis ødelagt.
Historikk
Stod herred ble opprettet 1. januar 1838. Den 23. januar 1858 ble Steinkjer skilt ut av Stod som en egen bykommune. Den 1. januar 1869 ble Egge skilt ut fra Stod, og den 1. januar 1909 fulgte Kvam.
I eldre tid var Stod atskillig større enn nå. Herredet nådde helt ut til Beitstadfjorden og omfattet det som senere ble delt opp i Stod, Egge og Kvam herreder. Tettsteder er det tidligere kommunesenteret Binde og Sunnan som ligger ved sørenden av Snåsavatnet og var endestasjon for jernbanen en periode. Fra Sunnan gikk det dampbåt videre til Snåsa.
Næringsliv
Landbruk er den viktigste næringsveien i Stod, men det finnes over 200 bedrifter i bygda. Næringslivet i Stod omsetter for 250 millioner hvert år.
Stod strekker seg fra vann til fjell, fra Snåsavannet til kanten av Skjækra og Snåsafjella. Det drives utstrakt jakt og fiske samt andre friluftsaktiviteter i området.
Skole og barnehage
Binde skole er stedets grunnskole.
Marisletta barnehage SA er en privat barnehage som eies av foreldrene.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1992 – 3000 meter damer
3 000 meter damer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1992 og ble avholdt på Stade de Patinage Olympique i Albertville, Frankrike den 9. februar 1992. Løpet ble gått utendørs i motsetning til innendørsbanen i Calgary fire år tidligere.
26 utøvere fra 12 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Dette var gjeldende verdens og olympisk rekord før Vinter-OL i 1992:
Det ble ikke satt noen ny olympisk rekord under øvelsen.
Ormtjernkampen nasjonalpark
Ormtjernkampen nasjonalpark  er en tidligere norsk nasjonalpark som lå i Gausdal kommune i Innlandet. Parken ble i 2011 innlemmet i den langt større Langsua nasjonalpark på 537 km². Da Ormtjernkampen ble opprettet den 14. juni 1968, var det for å «bevare et naturmiljø med urskog og østlandsk fjellandskap i naturlig tilstand der dyre- og plantelivet får utvikle seg mest mulig fritt, samtidig som området skal gi mulighet for opplevelse av uberørt natur.». Den dekket et område på 8,5 km², og var med god margin Norges minste nasjonalpark. Den grenset opp til Ormtjernsmyra naturreservat.
Naturforhold
Nasjonalparken representerte et typisk østnorsk skoglandskap og lå sør/sørvest for Dokkvatnet (776 moh) og nord og nordvest for Ormtjørnet (0,13 km²; 836 moh ) og omfattet selve toppen Ormtjernkampen (1128 moh) og to topper vest for denne.
Ormtjernkampen stiger bratt opp fra Dokkvatnet. Det er i dette bratte og steinete lendet at man finner den mest karakteristiske urskogen. Barskogen, i da i praksis gran, dominerer de lavere delene av området. Oppe i liene avløses dette av et skrint bjørkebelte som etterhvert glir over i snaufjell.
Området har gode vilkår for flere typer planter. Blandingen av levende og døde trær i urskogområdet, et alpint klima med kjølige somrer og kalde vintrer, og middels årsnedbør gir høg luftfuktighet. Dette gjør at mose, lav og sopp gror godt på bakken og på trærne. Plante- og dyrelivet er typisk for tett østnorsk barskog. Parken har en av Nord-Europas få kjente forekomster av skjeggklokke, en slektning av blåklokken.
Forvaltning og bruk av området
Området har ingen kjente kulturminner – noe som i og for seg ligger i sakens natur når det er snakk om et lite, avgrenset område med urskog.
Det er sti fra Ormtjernsetrene opp til toppen av Ormtjernkampen. Det er ingen hytter eller annen tilrettelegging innenfor den tidligere parkens område.
Utvidelse
Fra 2005 ble det utredet en utvidelse av nasjonalparken til 1365 km² i fjellområdet mellom Gausdal og Øystre Slidre. Planområdet lå i sju kommuner: Etnedal: 24 km² (2 %); Nordre Land: 47 km²; (3 %); Nord-Fron: 104 km² (7 %); Sør-Fron: 133 km² (10 %); Nord-Aurdal: 137 km² (10 %); Øystre Slidre: 380 km² (28 %) og Gausdal: 540 km² (40 %). Planprosessen endte opp med Langsua nasjonalpark som ble opprettet 11. mars 2011. Den er på 537,1 km² og ligger i de nevnte kommuner med unntak av Etnedal. Ormtjernkampen nasjonalpark opphørte fra samme dato.
Vanja Terentieff
Vanja Terentieff (født 1968 i Vardø) er en norsk politiker, som representerer Høyre. Hun var fra januar 2020 politisk rådgiver for fiskeri - og sjømatminister Odd Emil Ingebrigtsen i Solberg-regjeringen.
Fra september 2019 - 2023 er Terentieff medlem i kommunestyret og formannskapet i Tromsø.
Fra september 2015 - 2019 ble hun valgt inn som fast medlem i kommunestyret og komitéleder for kultur og idrett.
Terentieff har flere perioder bak seg som medlem av kommunestyret og formannskapet i hjembyen Vardø. Fra 2007 til 2012 var hun fylkessekretær for Nordland Høyre. Hun ble så daglig leder for Høyres Nord-Norge-kontor i Tromsø. I januar 2014 fikk hun permisjon fra denne stillinga for å tiltre som politisk rådgiver for Tromsøs byrådsleder Øyvind Hilmarsen. I 2015 fikk hun så plass i byrådet.
Terentieff har årsstudium i prosjektledelse og bachelorgrad i økonomi og ledelse.
UTC−11.00
Se også
Huso horario
Gotlandsstøver
Gotlandsstøver (anerkjennes kun av NKU) er en mellomstor drivende jakthund av støvertype som stammer fra øya Gotland i Sverige. Den er meget sjelden, men trolig av de eldste støverne i Norden.
Opprinnelse og alder
Gotlandsstøver kommer som navnet sier fra øya Gotland i Østersjøen, utenfor den svenske sørøstkysten, der typen har fungert som kombinert jakthund og gårdshund siden slutten av 1700-tallet. Man vet hverken når den oppsto eller hvilke hunderaser som lå til grunn for rasen, men sammen med smålandsstøveren regnes den i dag blant Nordens eldste nålevende støvere.
Den første rasestandarden er fra 1920. Svenska Kennelklubben (SKK) anerkjente rasen i 1921, men en politisk beslutning innad i klubben førte til at gotlandsstøveren mistet denne anerkjennelsen igjen fra og med 1929, til tross for at rasen var i framgang og gjorde det bra på viltprøver. SKK hadde imidlertid besluttet å redusere antallet anerkjente støverraser, og rasestandarden ble slått sammen med smålandsstøver. Fra 1934 ble imidlertid dette omgjort, og fra da av ble den regnet som en variant av hamiltonstøver. På Gotland holdt man imidlertid fast på rasen, som til tross for reduksjoner i antallet klarte seg fram mot 1980-tallet. Da var det imidlertid ikke flere enn omkring 20 rasetypiske hunder igjen.
Redningen kom i form av en interessegruppe for rasen, og i 1988 grunnla man Gotlandsstövareföreningen. De startet et møysommelig arbeide med å gjenoppbygge rasen, blant annet gjennom kryssavl med hamiltonstøver og norsk hygenhund, som den forresten har svært mye til felles med. Rasen ble på nytt anerkjent av SKK i 1990, men det er fortsatt en viss uenighet i Sverige om rasens berettigelse. Den er fortsatt svært sjelden. I 2003 fantes ca. 130 registrerte hunder, hvorav ca. 50 på Gotland.
Utseende, anatomi og fysikk
Gotlandsstøveren skal være tørr, edel og lett, men allikevel sterk. Den skal være proporsjonalt bygd, og noe rektangulær i formen. Hodet er langstrakt og måtelig bredt med ubetydelig markert nakkeknøl. Svak, men tydelig markert stopp. Klare, mørkebrune øyne og høyt ansatte hengende ører. Halsen er middels lang og kraftig, uten løshud. Sterk og middels lang rygg som ender i et svakt hvelvet lendeparti. Bystet er dyp (til albuene) og buklinjen stram og ubetydelig opptrukket. Halen skal være ansatt nesten i linje med rygglinjen og bæres rett eller hengende i en svak bue.
Pelsen er kraftig, grov og tett tilliggende. Noe kortere på hodet, ørene og nedre del av beina. Underull kan forekomme. Fargen skal være gulbrun. Hvite markeringer bør finnes på snuten, undersiden av halsen, i brystet, haletippen og labbene. Hvite «sokker» kan forekomme. Innslag av enkelte sorte hår på ryggen er tillatt.
Hannene blir ca. 48–56 cm i skulderhøyde (ideelt 52 cm) og veier vanligvis omkring 18–22 kg. Tispene blir ca. 44–52 cm i skulderhøyde (ideelt 48 cm) og veier vanligvis omkring 16–20 kg.
Bruksområde
Gotlandsstøveren er en utpreget jakthund for hare og rødrev, men den skal være rådyrren. Den har også andre kvaliteter som brukshund. På Gotland har man tradisjonelt jaktet kanin (gotlandskanin), hare og rødrev, men den har den også fungert som vakthund og gårdshund. Den er hurtig og har ypperlig luktesans, og den regnes som en iherdig, arbeidsom og utholdende hund, som også kan bli en god ettersøkshund eller sporhund.
Lynne og væremåte
Gotlandsstøveren er kjent for sitt myke og vennlige gemytt og skal være en god og snill familiehund som passer godt for en aktiv familie eller jegere. Den er livlig og oppmerksom, men trenger mye mosjon og godt om plass for å trives.
Carnoustie
Carnoustie (skotsk-gælisk: Càrn Ùstaidh; skotsk: Carnoustie) er en liten by og en tidligere politiburgh i Angus, Skottland. Den er lokalisert ved munnen av elven Barry Burn ved kysten av Nordsjøen. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkningen på 11 394 innbyggere. Folketallet ble for 2020 beregnet til 11 310 innbyggere.
Byen ble grunnlagt på slutten av 1700-tallet, og vokste raskt gjennom 1800-tallet grunnet den lokale tekstilindustrien. Den er særlig kjent for Carnoustie Golf Club. Man spilte angivelig golf der allerede i 1527, mens den tidligste referansen til golf i St. Andrews er fra 1552.
Turiststed
Den var populær som et feriested for turister fra tidlig viktoriansk tid og opp siste halvdel av 1900-tallet da byen ble et kursted, og da det kom på moten å reise til sjøen for å få frisk luft og bade i saltvann. Dette førte til enorm aktivitet, som ble avbrutt av utbruddet av første verdenskrig i 1914. Etter krigens slutt i 1918 tok turistnæringen seg opp igjen, og i dag er turisme svært viktig for byen. Svært mange av de som kommer dit nå er på golfferie; da det etter andre verdenskrig ble mulig å reise på billige pakketurer til varmere strøk var det få som valgte å legge strandferie så langt nord. Dette førte til enorm aktivitet, som ble avbrutt av utbruddet av første verdenskrig i 1914. Etter krigens slutt i 1918 tok turistnæringen seg opp igjen, og i dag er turisme svært viktig for byen. Svært mange av de som kommer dit nå er på golfferie; da det etter andre verdenskrig ble mulig å reise på billige pakketurer til varmere strøk var det få som valgte å legge strandferie så langt nord.
Økonomi
Økonomien til Carnoustie er i stor grad avhengig av dens nærhet til Dundee. Folketellingen for 2001 rapporterte at 2 267 personer pendlet til Dundee for å arbeid, noe som utgjorde 41,4 % av den økonomisk aktive befolkningen i arbeidsfør alder.
Golf er en stor turistattraksjon til byen, og det anslås at det åpne mesterskapet bidro med 14 millioner pund til den lokale økonomien. TV-dekning under arrangementet ble estimert til å være verdt tilsvarende £34 millioner i reklameverdi, hvorav halvparten var i Nord-Amerika. Markedsføringskampanjen for golf Carnoustie er finansiert og promotert av Angus Council for å fremme området for golfturisme i området.
Toponymi
Opprinnelsen til navnet Carnoustie er usikker. Plausible forslag har inkludert forskjellige gæliske avledninger som cathair, càrr eller càrn na fheusta, «festning, klippe eller varde for fest», eller càrn guitais, «branntømmer-varde». Imidlertid er disse forslagene av relativt nyere opprinnelse, og navnet kan isteden stamme fra et obskurt piktisk element, Càrn Ùstaidh.
Til syvende og sist er opprinnelsen til navnet ukjent, men går før selve byen med flere hundre år. Den eldste registreringen er «Carnowis» i et charter fra 1510 av Jakob IV til Archibald Douglas, 5. jarl av Angus.
Folkeetymologi antyder at navnet har en senere, angelsaksisk opprinnelse. Navnet er ment å stamme fra skotske 'Craws Nestie', og refererer til det store antallet kråker som bor i området. Denne tradisjonen hentydes til i våpenskjoldet til Carnoustie, som inkluderer et kråkepar. Andre, mindre sannsynlige muligheter er at den stammer fra «Cairn of the Host» eller «Cairn of the Heroes» i minne om de som angivelig omkom i slaget ved Barry i 1010 da skottene slo tilbake en dansk invasjon.
Vennskapsbyer
Carnoustie er vennskapsby med Maule, bortimot 50 km vest for Paris, grunnet at Carnoustie og området langvarige tilknytning til Maule-familien.
Olayinka Koso-Thomas
Olayinka Koso-Thomas (født i 1937 i Abeokuta, Nigeria) er en nigeriansk-født lege som arbeider i Sierra Leone. Hun er kjent på internasjonalt nivå for sin innsats for å avskaffe omskjæring av jenter og kvinner.
Hun studerte medisin ved University of Leeds og University of California, Berkeley og har siden hatt praksis i Sierra Leone.
I 1987 ga hun ut boken The Circumcision of Women: A Strategy for Eradication på det britiske forlaget Zed Books.
Utmerkelser
I 1998 ble hun tildelt den spanske utmerkelsen Fyrstinnen av Asturias' pris for internasjonalt samarbeid for sin kamp for å forhindre omskjæring av kvinner/jenter og for sitt mangeårige arbeid for menneskerettighetene for kvinnene som bor i fattige land.
I 2015 ble hun æresdoktor ved Universidad Nacional Autónoma de México.
Familie
Koso-Thomas er gift. Hennes eneste datter døde av kreft i 2020.
Trudy Krisher
Trudy Krisher (født 22. desember 1946 i Macon, Georgia) er en amerikansk ungdomsbokforfatter, bosatt i Dayton, Ohio.
Hun vokste opp i Florida, er utdannet lærer og underviser ved Sinclair Community College i Dayton. Hun debuterte i med Kathy's Hats: A Story of Hope, en historie om et barn som rammes av kreft, og hvordan det påvirker familien. Boka bygger på egen erfaringer.
På norsk er hun kjent for boka Råte (1996) (Spite fences, 1994). Boka har fått flere priser i USA.
Junkerdal nasjonalpark
Junkerdal nasjonalpark er en norsk nasjonalpark som ligger i et artsrikt og viktig kulturområde i Nordland; i et fjellområdet rundt Skaitielva nordøst for den egentlige Junkerdalen. Parken ble opprettet i 2004, for å «''bevare et stort og tilnærmet urørt naturområde som sikrer biologisk mangfold med økosystemer, arter og bestander, geologiske forekomster og kulturminner. Spesielt viktig er det unike plantelivet.''» Videre «å stimulere til opplevelse av natur og landskap med få eller ingen inngrep gjennom utøving av tradisjonelt og enkelt friluftsliv» og den dekker et område på 682 km².
Nasjonalparken ligger i Saltdal og Fauske kommuner i Nordland, øst for Saltdalen og nord for Junkerdalen, helt inn til grensa mot Sverige. Parken ble opprettet i 2004. Nasjonalparken grenser til det vesle Junkerdalsura naturreservat i sørvest. Mot nord går den helt ned til grendene rundt sørsiden av tettstedet Sulitjelma.
På andre siden av Saltdalen, i Saltfjellet mot vest, ligger den enda større Saltfjellet-Svartisen nasjonalpark.
Geografi, landskap, geologi
Fjellområdene nord for Junkerdalen er et av de største uberørte villmarksområdene vi har i Norge, med tilstøtende villmark langt innover på svensk side. I parkområdet finnes samtidig mange gamle vitnesbyrd om samisk bosetting og naturbruk.
Landskapet har en veldig rik flora med mange sjeldne plantearter. Hele området har vært meget viktig for å forstå etableringen og utbredelsen av planter og dyr etter siste istid i Nord-Norge.
Nasjonalparken ligger mellom Sulitjelma i nord og Junkerdalen i sør. Det varierte landskapet ble formet av istiden, og er geologisk viktig. I nord er det vidder med mange vann, størst er Balvatnet. Fjellene i vest har mange små, avsides elver og bekker som renner ut vestover ned i Saltdalen, mens det i sør er typisk innlandslandskap. Her er det brede u-daler og massive fjellpartier. Midt i parken er de sentrale fjellområdene flate og åpne rundt Balvatnet, som ligger midt i parken. Solvågtinden er et markant fjell.
Øverst i dalen renner Graddiselva og Skaidielva som kommer inn fra hver sin sidedal. Disse går sammen til Junkerdalselva og er del av Saltdalsvassdraget.
Junkerdal nasjonalpark ligger i regnskyggen øst for Svartisen, og har ganske varmt og tørt sommerklima. Klimaet, og den gunstige berggrunnen, gir grobunn for veldig mange plantearter. Plantelivet i de øst ble fredet så tidlig som i 1928, og fredingen ble utvidet i 1935.
Flora og fauna
I Junkerdal nasjonalpark finnes en rekke ”plantefjell” med betydelig botanisk artsrikdom. Sjeldne biotoper omfatter kantlynghei og reinrosehei, sistnevnte også med lapprose. Mange av planteartene finnes ellers bare lengre mot nord, eller i andre verdensdeler. Sjeldne arter er grønlandsstarr, tromsvalmue, halvkulerublom, svartbakkestjerne og fjellsolblom som alle har sin sørgrense i nasjonalparken. Andre sjeldne arter omfatter høgfjellsklokke, sølvkattefot, brannmyrklegg og lodnemyrklegg. Den som først beskrev plantelivet i området var Søren Christian Sommerfelt (1794–1838) som i 1820-årene var sogneprest i Saltdal.
Det er hekkeforekomst av svært sjeldne fugler i norsk forstand – jaktfalk, kongeørn, smålom, storlom og havelle er blant disse.
Dyrelivet er rikt på grunn av den rike plantevegetasjonen. Jerv og gaupe har fast tilhold i nasjonalparken, og bjørn kan påtreffes. Hele året slippes rein på beite i Junkerdal nasjonalpark.
Nasjonalparken har også forekomster av slike sjeldne dagsommerfugler som polarblåvinge og mjeltgulvinge.
Kulturminner
Junkerdal nasjonalpark er først og fremst samenes kultur- og naturområde. Tamreindrift har pågått siden 1500-tallet eller 1600-tallet, men det har vært jaktet og veidet her i uminnelige tider siden istiden. Det finnes spor av samiske teltboplasser, gammetufter, hellere, fangstinnretninger og ildsteder. I skoggrensen finnes også tufter etter fast samisk gårdsbosetting. Samene driver fortsatt reindrift her.
Det finnes også andre rester av utmarksslåtter, fiske, fangst, hogst og spor etter prøveskjerping og boring i mineralforekomster.
Forvaltning og bruk av området
Etter verneforskriftens bestemmelser skal nasjonalparken kunne brukes til reindrift.
Fire større turisthytter og flere buer og småhytter ligger innenfor nasjonalparken – Argaladhytta er mest kjent. Det er godt fiske i området, og muligheter for elgjakt. Både fiskekort og jaktkort er obligatorisk.
Nordland nasjonalparksenter ved E6 i Saltdal kommune dekker informasjonsfunksjoner for alle nasjonalparker i Nordland fylke.
Haukelibanen
Haukelibanen er et foreslått jernbanenettverk mellom Oslo, Skien, Bergen, Haugesund og Stavanger over Haukeli. Banen er planlagt som en del av et større høyhastighetsnettverk kalt Haukelinettet, som også inkluderer nye baner i Vestfold, mellom Grenland og Kristiansand, og mellom Stavanger og Egersund, samt Dovrenettet og strekninger mot Göteborg og Stockholm.
Haukelibanen har i all hovedsak blitt foreslått og prosjektert av aksjeselskapet Norsk Bane AS og dets forgjengerselskaper har siden 1991. Det finnes ingen konkrete planer for nye baner i det samme området fra staten eller Jernbanedirektoratet sin side. Planen for Haukelibanen har inngått i utredningen det tyske jernbaneselskapet Deutsche Bahn AG fremla i løpet av 2009.
Haukelibanen planlegges for gods- og persontrafikk og for reisetider på bl.a. 2:25 timer Bergen – Oslo, 2:25 timer Stavanger – Oslo, 1:35 timer Bergen – Stavanger, 2:05 timer Haugesund – Oslo, 1:00 timer Skien – Oslo og 1:50 timer Kristiansand – Oslo. Reisetidene inkluderer 7 – 8 opphold underveis, etter et mønster som varierer fra avgang til avgang. Slik planlegger man å kunne betjene stasjoner i en avstand på maksimalt 35 km med minst en avgang pr time og retning, blant disse Odda, Sauda, Kårstø og Notodden.
Frakttidene for tyngre godstog mellom Øst- og Vestlandet er beregnet til omtrent fire timer, noe mer på dagtid, noe mindre om nettene. Hvert godstog skal kunne ta like mye last som 80 vogntog. Lettgods vil kunne sendes med persontog.