cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Talegjenkjenning
Historisk utvikling
Mens utviklingen til ViaVoice ble stoppet, ble Dragon Naturally Speaking (DNS) utviklet av det amerikanske firma Nuance Communications, til den mest utbredte, personuavhengige tredjeparts talegjenkjenningsprogramvaren for Windows. Dragon Naturally Speaking fra Nuance er i dag den ledende programvaren for talegjenkjenning, og finnes som hyllevare. Engelsktalende har kunnet nyttiggjøre seg denne programvaren i over 15 år, og til nå er DNS tilgjengelig på ni språk.
I 2008 kjøpte Nuance opp Philips Speech Recognition Systems, Wien, samt Software Development Kit (SDK) SpeechMagic, som er mest utbredt i helsevesenet. I Norge er det Max Manus as som benytter seg av denne teknologien, som er i bruk innen helsevesenet.
På iMac-datamaskiner fra Apple finnes det tredjepartsprogramvaren fra MacSpeech med navnet «iListen» siden 2006. Denne programvaren bygger også på Philips-komponenter. I 2008 ble kjernekomponenten byttet ut mot Dragon Naturally Speaking, og etter at Nuance kjøpte opp MacSpeech i 2010, ble navnet forandret til Dragon Dictate.
Ytelse
Ytelsen innen talegjenkjenning måles i forhold til nøyaktigheten og hastigheten i gjenkjennelsen. Nøyaktigheten måles ofte i «ordfeilraten» (WER eng. word error rate), og hastigheten måles tiden som går mellom innlesing av en gitt tekstmengde til den er ferdigskrevet i datamaskinen, eller til en kommando er utført.
Maskinell gjenkjenning av den menneskelige talen er en veldig kompleks prosess. Det muntlige talematerialet varierer av følgende variabler: accent, uttale av ord, artikulasjon, tonefall, tonehøyde, volum og talehastighet, og på den mer tekniske siden: kvalitet av mikrofon, støy og ekko samt andre forstyrrelser. Dette gjelder den akustiske gjenkjenningen, det vil si gjenkjenningen av fonetikken i talen, mens på gjenkjenning av ord er det følgende faktorer:
Talegjenkjenning for personer med funksjonsnedsettelser
Personer som har problemer med å bruke vanlig tastatur og mus kan bruke talegjenkjenning, for å kunne styre datamaskinen og diktere tekst ved hjelp av tale. En åpenbar målgruppe som kan ha behov for talegjenkjenning er personer med ulike former for muskelsykdommer, senebetennelse og andre lidelser i hender og armer. Andre grupper er dyslektikere med alvorlige skrivevansker og synshemmede.
En annen anvendelse til talegjenkjenning er teksting av direktesendinger på TV, hvor en person sitter i «bakrommet» med talegjenkjenning, og gjentar alt som blir sagt. Dette gjøres blant annet av BBC i England under begrepet «respeaking».
På grunn av antidiskrimineringsloven i USA, er Dragon Naturally Speaking utviklet etter kriteriene for universell utforming.
Taquaritinga
Taquaritinga er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Hanne Bakke von Clemm
Hanne Bakke von Hohenberg Clemm (født 8. desember 1946) er en norsk politiker (Høyre) og var ordfører i Gjerdrum kommune fra 2007 til 2011. Hun var Gjerdrums andre kvinnelige ordfører.
Clemm tok artium ved Vahl gymnas i 1965. Hun gikk året etter sekretærlinjen ved Otto Treiders Handelsskole.
Zaire Rezende
Zaire Rezende (født 25. desember 1931 i Uberlândia i Brasil, død 31. mai 2022 samme sted) var en brasiliansk politiker.
Biografi
Fra 1991 til 2000 var han medlem av Brasils deputertkammer.
Rezende døde av pustebesvær grunnet covid-19 i en alder på 90 år i Uberlândia.
Peter Campbell
George Peter Campbell (født 21. mai 1960 i Salt Lake City i Utah, død 11. januar 2023), amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.
Campbell vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Jugoslavia. Jugoslavia vant finalegruppen som besto av fem lag med ni poeng, samme som USA men med bedre målforskjell. Kampen mellom USA og Jugoslavia ble uavgjort 5-5. Campbell spilte sju kamper og scoret fire mål i OL-turneringen.
Gunnar Holmsen
Gunnar Holmsen (født 24. november 1880 på Røros, død 25. januar 1976 i Oslo) var en norsk geolog. Holmsen arbeidet innen mange grener av geologien, særlig med kvartær- og ingeniørgeologi, og han publiserte flere arbeider innen disse fagene.
Han begynte å studere i 1899 og ble cand.real. i 1905, dr.philos. i 1914 og arbeidet som statsgeolog fra 1918 til 1950 ved Norges geologiske undersøkelser.
Han var bror til bergmester Andreas Holmsen (1869–1955) og var gift med Hanna Marie Resvoll (1873–1943), som er kjent som Hanna Resvoll-Holmsen, en norsk botaniker og pioner innen naturvitenskapen.
Gunnar Holmsen foretok i årene 1908–1919 geologisk kartlegging av flere områder i Nord-Norge og Trøndelag. I årene 1908, 1909 og 1912 reiste Holmsen på en ekspedisjon til Spitsbergen, hvor han gjorde viktige fysisk-geografiske studier over ørkendannelser i polarstrøk, jordbotnsis og jordflytting (solifluksjon). Resultatene ble lagt frem i flere avhandlinger, som Om jordlags langsomme glidning, solifluktion (Norsk Geogr. Selsk. Arb. XXV), som ham i 1914 fikk doktorgrad for. Et viktig samleverk er Spitsbergens natur og historie (Kra. 1911, også publi­sert på tysk).
Konklusjon
En konklusjon er en slutning tatt på grunnlag av en rekke premisser overveielser, observasjoner eller undersøkelser. Det er et viktig begrep innenfor feltene vitenskap, logikk og filosofi.
Innen logikken er konklusjonen den slutningen som følger basert på to eller flere premisser i en deduksjon. Konklusjonen kan være gyldig (sann) eller ugyldig (usann):
En gyldig deduktiv slutning med gale premisser, eller brudd på logikkens lover gir en usann, eller ugyldig, konklusjon:
Gunnar Holmsen
Andre publikasjoner er Brædæmte sjøer i Nordre Østerdalen (Norges geol. Undersøkelse nr. 73, 1915), Torvmyrenes lagdeling i det sydlige Norges lavland (Norges geol. Undersøkelse nr. 90, 1922) og Vore myrers plantedekke og torvarter (nr. 99, 1923).
Konklusjon
En gyldig deduktiv slutning med sanne premisser gir en sann, eller gyldig, konklusjon:
Gunnar Holmsen
En samling av fotografier finnes ved Norges geologiske undersøkelse
NGC 5331
NGC 5331 (også katalogisert VV 253 og KPG 401) er et par vekselvirkende galakser som ligger ca. 450 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Jomfruen. Galaksene er veldig lyse i det infrarøde, hvor de skinner med en styrke på ca. hundre milliarder ganger styrken til solen. Den ene galaksen i paret har en tidevannshale.
Kilder
NGC 5331-1 NGC 5331-1 NGC 5331-1 NGC 5331-1 NGC 5331-1 NGC 5331-1 NGC 5331-1
Taquarituba
Taquarituba er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Figga (elv)
Figga eller Figgja er ei elv i Steinkjer kommune i Trøndelag. Den er 14 km lang og renner fra Leksdalsvatnet til den munner ut i Beitstadfjorden. Elva er ei lakselv der parasitten gyrodactylus salaris har vært påvist. Elva ble behandlet med rotenon i 2001/2002 og på nytt 2009. I 2014 ble elva friskmeldt.
Offisiell skrivemåte er Figgja, i henhold til Sentralt stedsnavnregister.
Frederick Cresser
Frederick «Fred» Cresser (født mars 1872 i Tyskland, død ukjent) var en amerikansk roer som deltok i OL 1904 i St. Louis.
Cresser ble olympisk mester i roing under OL 1904 i St. Louis. Han vant åtter sammen med John Exley, Harry Lott, Charles Armstrong, James Flanagan, Frank Schell, Joseph Dempsey, Michael Gleason og Louis Abell (styrmann). Mannskapet representerte Vesper Boat Club, Philadelphia
Victoria-linjen
Victoria-linjen er en linje i Londons undergrunnsbane. Den ligger på dypt nivå, og går fra Brixton i sørvest til  Seven Sisters og  Walthamstow i det nordøstlige London. Linjen ble anlagt i 1960-årene for å avlaste eldre linjer som var overbelastet, spesielt Piccadilly-linjen, og åpnet i 1968. Den ble konstruert for å tillate et maksimalt antall mulige linjebytter, men samtidig med god avstand mellom stasjonene for å kunne få høy fart. Med unntak av depotet går hele linjen under bakken. Victoria-linjen er merket av med lys blå farge på undergrunnskartet.
Kontakt-5
Kontakt-5 er en russisk type tredje generasjons reaktivt panser. Det ble innført i 1985 på T-80U som det første reaktive panseret som kunne hindre pilammunisjon å trenge gjennom det vanlige panseret på stridsvognen.
Victoria-linjen
Ansvarlig for vedlikehold og utvikling av stasjoner og linjemateriell etter den privat-offentlige avtalen mellom britiske transportmyndigheter og to private jernbaneforetak (Public-Private Partnership) er Metronet Rail.
Mange av stasjonene langs linjen ble bygget om for å tillate passasjerene å bytte linje så enkelt som mulig. I noen tilfeller ble Victoria-linjen plassert ved siden av eksisterende linje, og i andre ble den kjørt inn på en eldre plattform mens en ny ble bygget til den eldre linjen.
Målt i passasjerer per kilometer er Victoria-linjen suverent den tyngst trafikkerte av alle linjene. Avganger er svært hyppige med opp til 32 tog i timen. En del tog betjener kun strekningen mellom Brixton og Seven Sisters, mens enkelte andre stopper allerede ved Finsbury Park. Strekningen til Walthamstow Central betjenes av rundt 18 tog per time.
Pr. august 2013 har linjen 47 tog av "2009 Stock", dette er den nyeste togtypen som benyttes på de dyptgående linjene. Hvert tog har åtte vogner fordelt på to sammenkoblede togsett. Hvert tog er 133 meter langt, og har en kapasitet på 864 passasjerer. Det er 288 vanlige sitteplasser og ytterligere 24 klappseter. Setene er benker i togets lengderetning. Togene er automatiske; togføreren trenger bare å lukke dørene og trykke på en startknapp. Deretter sørger det automatiske togstyringsystemet for at toget kjører i trygg hastighet til neste stasjon og stopper der. Systemet har vært i drift siden linjen åpnet. Togene ble levert av Bombardier Transportation i perioden 2009–2012. 2009 Stock erstattet 43 tog av "1967 Stock" som også var automatiske. De nye togene tillot en overgang til et nytt moving block-signalsystem som vil muliggjøre økt frekvens.
Adelina Cojocariu
Adelina Cojocariu (født 4. september 1988) er en rumensk roer som spesialiserer seg i åtter. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 4.
Johan Nicolai Møllerup
Johan Nicolai Møllerup (født 1636 i Danmark, død 2. mars 1700) var en dansk offiser som tjenestegjorde flere år i Norge. Han ble blant annet oberst og kommandant på Kongsvinger Festning fra 1689.
Liv og militær karriere
Johan Nicolai Møllerup var dansk undersått og skrev dansk. Han skal fra 1648 ha tjent seg opp fra musketer i tjeneste i Italia, Frankrike og Tyskland. Sist var han i Republikken Genovas tjeneste. Da det så ut til å bli krig hjemme i Danmark, søkte han avskjed og kom med kone og barn til København i 1671, der han fikk ansettelse som «enspender i livgarden til hest» 1671-1673.
Johan Nicolai Møllerup ble kaptein i Trondhjem infanteriregiment i 1673, og major samme sted fra 1. januar 1677. 31. mai 1676 mønstret han sitt kompani i Moss og var 25. august sjef for 4. kompani i leiren ved Grindero i Skjeberg. I februar 1677 var han innkvartert i Drammen med korpset sitt, 2. mai 1679 lå han med en bataljon i Helsingborg, og i september samme år ble hans kompanier innkvartert på Landskrona slott. Han ble major for den Bergenske marine bataljon i 1681, major for den Trondhjemske marines bataljon i 1685 og oberstløytnant og kommandant på Kongsvinger festning (Vinger skanse) 13. juli 1689. Der ble han forfremmet til oberst grad den 30. desember 1699. Besk. 13/1-1700.
Ifølge et notat på 1. bl. i Vingers eldste kirkebok, la oberstløytnant og kommandant på Vinger skanse, Johan Nicolai Møllerup, den 4. juni 1697, den første steinen til en ny kirke i Vinger, under det nordøstre hjørnet i koret. Kirken ble innviet 6. januar 1699 og gitt navnet Vor Frelsers kirke.
Johan Nicolai Møllerup ble gift med Helvig Hansdatter Bugge (1666–1747), datter av Hans Hanssøn Bugge og Riborg Christensdatter Wittrup, 16. august 1682 i Etne i Hordaland.
Poveglia
Poveglia er en liten øy mellom Venezia og Lido i Venezialagunen i Italia.
Den har hatt en uheldig historie og enkelte mener at det spøker her. I antikken ble den benyttet til å isolere tusenvis av offer for pest og de tre gangene svartedauden spredde seg gjennom Europa ble øya effektiv benyttet som et sted der de rammede ble plassert for å dø. Dette ble regnet som en effektiv måte å holde infiserte mennesker borte fra de friske. En regner med at 160 000 mennesker døde på øya gjennom historien.
Øya hadde en liten bosetning som ble forlatt rundt 1380 under Chioggiakrigen mellom Venezia og Genova.
I 1922 ble det bygd et psykiatrisk sykehus på øya. Ifølge rykter skal mange av pasientene ha sett de pinte åndene til pestofrene kort tid etter de kom her. Legen der undersøkte dette med å utføre brutale lobotomeringer og medisinske eksperimenter. Han skal visstnok ha sett et gjenferd selv og hoppet utfor tårnet på sykehuset. Etter dette ble sykehuset forlatt.
Folkestone
Folkestone (uttales fōk'stun) er en by ved kysten av Den engelske kanal i Kent i England. Byen ligger ved sørenden av North Downs ved en dal mellom to klipper. Ved klart vær kan man se Frankrike, og forbindelsen til det europeiske fastlandet over Doverstredet har preget stedets historie. Den var en viktig havneby for det meste 1800- og 1900-tallet. Byen hadde tidligere fergeforbindelse med Boulogne og Calais i Frankrike. Folkestone er den byen som ligger nærmest Cheriton, der Kanaltunnelen begynner.
Det har vært bosetning på stedet siden mesolittisk tid og var befolket i romersk tid. I angelsaksisk tid fikk stedet sitt navn, med Folcanstan som eldste kjente form (600-tallet). Det er mulig det refererer til Folca's stone (Folcas stein); et angelsaksisk personnavn med tillegget av stein, noe som kan gi meningen, i denne konteksten, «møtested». Et nonnekloster ble opprettet av Ænswith, datter av Æthelbert av Kent, på 600-tallet, og som fortsatt æres som en del av byens kulturhistorie. Folkestone var en av Cinque Ports («de fem havner») på 1200-tallet, og utviklet seg deretter til en havn og skipsverft. Havnen ble utviklet videre tidlig på 1800-tallet for å sikre et forsvar mot en mulig fransk invasjon, og ekspanderte videre etter at jernbanen kom i 1843.
Storbritannias Grand Prix 2015
Storbritannias Grand Prix 2015 (offisielt navn: 2015 Formula 1 British Grand Prix) var et Formel 1-løp som ble arrangert 5. juli 2015 på Silverstone Circuit i Northamptonshire og Buckinghamshire, England. Det var det niende løpet i 2015-sesongen. Løpet ble vunnet av Mercedes-føreren Lewis Hamilton, som startet fra pole position. Dette var Hamiltons femte seier for sesongen. På andreplass kom hans teamkollega Nico Rosberg, mens Sebastian Vettel i Ferrari sikret seg tredjeplassen.
Stillingen i mesterskapene etter løpet
Førermesterskapet
Konstruktørmesterskapet
Taquarivaí
Taquarivaí er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Governador Nobre de Carvalho-broen
Broen er 2.569,8 meter lsang og er 9,2 meter bred. Den var en kort periode verdens lengste innen sin broklassifisering. Den er oppkalt etter José Manuel de Sousa e Faria Nobre de Carvalho, som var guvernør av Macao fra 25. november 1966 til 10. november 1974.
Broen var ment å kunne minne om en drage, sammen med Casino Lisboa som dragens hode og Taipa-monumentet på Taipa Pequena som halen.
Overbuljongterningpakkmesterassistent (sang)
«Overbuljongterningpakkmesterassistent» er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt i mars 1986 på Sundes musikkalbum Overbuljongterningpakkmesterassistent. Sangen ble også utgitt som B-side på singlen Kaptein Snutebil.
Liste over ordførere i Gjerdrum
Liste over Gjerdrums ordførere
Utputt
Utputt kan vise til:
Liste over ordførere i Gjerdrum
Se komplett liste over ordførere i Gjerdrum på lokalhistoriewiki.
Overbuljongterningpakkmesterassistent (sang)
Sundes interesse for parodier på titler, var noe som oppsto tidlig i 1960-årene. Han pleide å spille «En bussjåfør, en bussjåfør, det er en mann med godt humør» på Viseklubben Dolphins, og da hadde han med egne vers som eksempelvis om «Overbuljongterningpakkmesterassistent». Christiania Fusel & Blaagress spilte i Flimra den 7. mai 1971, og mot slutten spilte de en slik versjon.
Josip Belušić
Josip Belušić (født 12. mars 1847 i Labin, død 8. januar 1905 i Trieste) var en kroatisk oppfinner og professor i fysikk og matematikk født i det østerrikske imperiet.
Født i det nåværende territoriet til Kroatia i det østerrikske imperiets tid, ble Belušić utdannet mellom Pazin og Koper. Pastorene til Pazin var de første som la merke til hans talent for naturvitenskap. Han fullførte studiene i Wien og var lærer i Koper og Castelnuovo, nær Trieste. Belušić huskes hovedsakelig for sin oppfinnelse av speedometeret, som han patenterte i 1888 og presenterte for verden i 1889, under den verdensutstillingen i Paris etter å ha utført to eksperimenter mellom Istria og Trieste i 1887 og 1889. Belušićs oppfinnelse var også den første overvåkingsenheten i historien, en forløper for måleovervåkingsinnretninger som brukes i dag i lastebiler, busser og drosjer. Dermed blir Belušić også ansett som faren til moderne overvåkingsovervåkingsenheter.
Biografi
Belušić ble født nær Labin, i Istria, og vokste opp i den lille byen Županići, en landsby i utkanten av det tidligere østerrikske imperiet. Han var lærer i Koper ved Imperial School, og senere i Wien. Belušić presenterte sin oppfinnelse på den verdensutstillingen i Paris, da Eiffeltårnet ble presentert. Belušić kalte enheten sin opprinnelig "Speedometer". Imidlertid ga han navnet "Controllore automatico per vetture" da han presenterte det i Paris. I året for den verdensutstillingen i Paris kunngjorde kommunen i den franske hovedstaden en konkurranse om valget av den beste enheten for å overvåke lokale transporttjenester, og Belušićs speedometer ble valgt fordi det var den mest nøyaktige enheten. I juni 1890 berømmet det franske oppfinnerakademiet Belušić og tildelte ham et diplom og en gullmedalje, og erklærte ham også et æresmedlem. Belušić-enhetens målte hastighet, turvarighet, antall passasjerer og passasjerens avgangs- og ankomsttid. Vi vet ikke hva som skjedde med oppfinneren, som døde i Trieste 8. januar 1905.
Douglas Burke
Douglas Lambert «Doug» Burke (født 30. mars 1957 i Modesto i California), amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles. Burke vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Jugoslavia. Jugoslavia vant finalegruppen som besto av fem lag med ni poeng, samme som USA men med bedre målforskjell. Kampen mellom USA og Jugoslavia ble uavgjort 5-5. Burke spilte sju kamper og scoret tre mål i OL-turneringen.
NGC 6090
NGC 6090, Mrk 0496, VV 626, I Zw 135 eller KPG 486 er et par av vekselvirkende spiralgalakser med en overlappende sentralregion som ligger ca. 400 millioner lysår unna jorden i stjernebildet Dragen. De to synlige kjernene til galaksene ligger ca. 10,000 lysår fra hverandre, noe som tyder på at galaksene er midt i prosessen med å smelte sammen. Galaksen har to legre tidevannshaler. Galaksesystemet har mye til felles med Antennene både når det gjelder hvor langt galaksene har kommet i prossesen med å smelte sammen, og når det gjelder hvilken vinkel man observerer galaksene fra jorden med.
Narvareservoaret
Narvareservoaret (estisk Narva veehoidla, russisk На́рвское водохрани́лище, Narvskoje vodokhranilisjtsje) er et vannreservoar i Narvaelva, delt mellom Russland og Estland. Det ligger umiddelbart sør for byene Narva og Ivangorod, og strekker seg inntil 15 km nord-sør og 40 km øst-vest. Vann fra Peipussjøen i sør når reservoaret via Narvaelva.
Reservoaret ble oppdemmet i 1950–1956 i sovjettida. Det gir vann til Narva vannkraftverk (effekt 125 MW, eid av Russland) og avkjølingsvann til det estiske Narva kraftverk. Ved normal vannstand 25 moh. har reservoaret et areal på 191 km², der 40 km² hører til Estland. Dybden er 1,8 - 15 meter. Nedslagsfeltet er 55 848 km².
Utvekslinga av vann i reservoaret er stor, om lag 30 ganger i året, men enkelte områder har nesten stillestående vann. Den økologiske statusen regnes som «god» (2007).
Liv Andersen (1956–2013)
Liv Andersen (tidligere Borge; født 1956, død 2013) var en norsk forfatter med opphav i romanifolket.
Hennes tippoldefar var Stor-Johan, og besteforeldrene på morsiden kom fra en taterslekt i Grue. Borge var bosatt i Drammen.
Hun sa i Oppland Arbeiderblad om boka Solens og månens barn: «Jeg er stolt av å være tater, og boken har jeg skrevet fordi jeg ønsker å skape større forståelse for vårt folk og vår kultur».
James Prescott Joule
James Prescott Joule (født 24. desember 1818, død 11. oktober 1889) var en britisk fysiker født i Salford, nær Manchester i England. Han studerte varme og oppdaget at den hadde likheter til mekaniske lover (energi). Måleenheten joule er oppkalt etter ham.
Liv
James var sønnen til Benjamin Joule (1784–1858), en velstående brygger, og ble undervist hjemme til 1834 da han, sammen med sin eldre bror Benjamin, ble sendt for å studere under John Dalton ved Manchester Literary and Philosophical Society. De to brødrene fikk bare to års utdanning da Dalton måtte pensjonere seg følgende et hjerneslag. Til tross for deres korte periode sammen gjorde Daltons, samt hans kollegers (kjemiker William Henry) og ingeniørene Peter Ewart og Eaton Hodgkinson), undervisning inntrykk på James. James ble siden undervist av John Davis. Joule var fascinert av elektrisitet, han og broren eksperimenterte ofte ved å gi hverandre og familiens tjenere elektriske sjokk.
Enyo (mytologi)
Enyo (gresk: Ἐνυώ, «krigslik») var i henhold til gresk mytologi en gudinne for krig og ødeleggelser, ledsager og sengekamerat av krigsguden Ares. Hun er også identifisert som hans søster, og datter av Zevs og Hera, i en rolle som ligner nært den til Eris (gudinne for kaos, tvist og strid). Homer i særdeleshet framstilte de to som samme gudinne. Hun er også oppgitt som mor til krigsguden Enyalios hvor Ares var faren. Imidlertid kan navnet Enyalios også bli benyttet som en tittel for Ares selv.
Ødelegge byer
Som en gudinne for krig var Enyo ansvarlig for instrumentering i ødeleggelsen av byer, ofte fulgte hun Ares i slag, og beskrevet som «framragende i krig». I løpet av Trojas fall, påførte Enyo terror og blodsutgytelse i krigen sammen med Eris («Strid»), Fobos («Frykt») og Deimos («Redsel»), to av sønnene til Ares. Hun, Eris og de to sønnene til Ares ble avbildet på Akilles' skjold.
James Prescott Joule
Liv
Joule publiserte i 1840 påstanden om at mengden varme per sekund som utvikles i en strømførende ledning, er proporsjonal med den elektriske motstanden i ledningen og kvadratet av strømmen.
I 1843 bestemte han mengden arbeid som trengtes for å produsere en enhet varme. Han brukte mange, stadig mer nøyaktige, metoder for å oppnå dette. Den første var ved å måle temperaturøkningen, strømmen og det mekaniske arbeidet som var et resultat av roteringen av en liten elektromagnet i vannet mellom to magnetpoler.
Enyo (mytologi)
Omtale
Romerne identifiserte Enyo med sin gudinne Bellona, og hun hadde også likheter med den anatoliske gudinnen Ma.
James Prescott Joule
Liv
I 1852 oppdaget Joule, sammen med Lord Kelvin, at når en gass utvider seg uten å utføre et ytre arbeid, synker temperaturen til gassen. Dette blir kalt Joule-Kelvin-effekten.
Etter lang tids sykdom døde James Prescott Joule i sitt hjem i Sale.
Dihammaphora
Dihammaphora er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, spinkle, gulbrune til svarte trebukker, pronotum kan være rødt. Antennene er tynne og noe kortere enn kroppen. Pronotum er tønneformet uten tenner på sidene. Dekkvingene er parallellsidige, men en opphøyde lengderibbe, rundede i spissen, beina nokså lange og tynne, lårene markert klubbeformede.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i Mellom- og Sør-Amerika, nord til det sørvestlige USA.
Systematisk inndeling
Slektslisten følger.
U17-VM i fotball for menn 1999
U17-VM i fotball for menn 1999 ble arrangert på New Zealand i 1999.
Bago
Bago (burmesisk: ပဲခူးမြို့, pai: khu: mrui., bəɡó mjo̰; mon: ဗဂေါ, həkɜ̀; tidligere kjent som Hanthawaddy ဟံသာဝတီ (ဟံသာဝတဳ Hongsawatoi /Haṃsāvatī som betyr «hun som har svaner») er den fjerde største byen i Myanmar (Burma) og hovedstad i forvaltningsdistriktet av samme navn. Før militærregjeringen endret navnet i 1989 var det kjent under navneformen Pegu. Navnet Bago som det staves kan transkriberes som peh kou. Men de betydelige forskjeller mellom talespråk og skrift gav opphav til den britiske staving «Pegu».
Historie
Bago var en gang hovedstad for Peguriket, som ble grunnlagt av Monfolket allerede på 800-tallet. Byen Bago tidfestes til 825.
Ifølge legenden ble Bago grunnlagt av to monprinsesser fra Thaton i år 573. Det ble skrevet i krønikene at Buddha, åtte år etter sin opplysning, fløy rundt i landene i Sørøstasia sammen med sine disipler. Samtidig som han passerte Andamanhavet på sin hjemreise, noe som skjedde mens det var lavvann, så han to gyldne gravender sitte, kvinnean ovenpå mannen, på en bit mark som skyter ut i havet akkurat tilstrekkelig til at en fugl skal kunne få plass. Da han så dette merkelige fenomen spådde han for sine disipler at en dag skulle et land skapes i dette store havområde der hans lære skulle blomstre. Den delen av havet, når det slammet igjen og var rede for kolonisering cirka 1 500 år etter forutsigelsen, slo det seg ned monfolk fra kongeriket Thaton. Derfor kom monere til å bli de første som skulle herske over dette land, som ble kjent som Hongsawatoi (pali: Hamsavati). Andre varianter av navnet er Hanthawaddy, Hanthawady og Handawaddy, og det thailandske หงสาวดี (Hongsawadi).
Tidligeste omtale av denne by i historiske kilder er av den arabiske geografen Ibn Khordadbeh rundt år 850. På denne tiden hadde monfolkets hovedstad blitt flyttet til Thaton. Området kom under burmesisk styre fra Pagan i 1056. Etter Pagans sammenbrud etter mongolenes erobring i 1287, fikk landet tilbake sin selvstendighet.
I Nedre Burma etablerte et mondynasti seg, først i Martaban og så i Pegu. Under kong Rajadhirats (1383–1421) regjeringstid var Ava og Pegu innblandet i kontinuerlige strider mot hverandre. Dronning Bana Thaus (burmesisk: Shin Saw Bu, 1453–72) fredelige regjeringstid ble avsluttet da hun valgte buddhistmunken Dhammazedi (1472–92) til å etterfølge seg. Under Dhammazedi ble Pegu et sentrum for handel og Theravadabuddhisme.
Årene 1369–1539 var Hanthawaddy hovedstad i monkongeriket Ramanadesa, som omfattet alt det som idag er Nedre Burma. Området kom atter under burmesisk kontroll i 1539, da det ble annektert av kong Tabinshweti og innlemmet i Taungoo. Kongene av Taungoo gjorde Bago til sin kongelige hovedstad 1539–1599 og på nytt 1613–1634 og brukte det som en base for gjentatte angrep mot kongedømmet Ayutthaya. Byens viktige rolle som havn førte til flere besøk av europeere, som uttrykte beundring for byeens storslagenhet.
Den burmesiske hovedstaden ble flyttet til Ava i 1634. I 1740 gikk monfolket til opprør og gjenvant for en kort tid sin selvstendighet. Byen hadde da ca. 150 000 innbyggere. Men den burmesiske kong Alaungpaya (eller U Aungzeya) erobret og helt ødela byen (og dermed også monstatens uavhengighet) i 1757.
Etter den andre anglo-burmesiske krig annekterte britene Bago i 1852. I 1862 organiserte britene provinsen Britisk Burma og hovedstaden ble flyttet til Rangoon. I 1891 hadde byen mer enn 10 000 innbyggere. De mange krigene mellom burmanerne og monfolket, såvel som mellom burmanerne og thaifolket, hadde opp gjennom historien ført til stadige nye omfattende ødeleggelser. Også de mange jordskjelv krevde sitt; særlig ødeleggende var jordskjelv i 1912, 1917 og 1930.
I 1911 var Hanthawaddy et distrikt i Peguregionen i Nedre Burma. Så er Hanthawaddy blitt et administrativt område (yatkwet) i byen Bago, med navnet Han Thar Wa Di.
Søndeled prestegjeld
Søndeled prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Aust-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Risør kommune i Aust-Agder fylke, og hovedkirken var Søndeled kirke.
Historikk
Gjerrestad ble ved kgl. res. 2. mars 1742 delt i to, Gjerrestad med annekskirken Vegaardsheien, og Øster Riisøer med annekskirken Søndeled. Delingen trådte i kraft ved sogneprest Peder Horsters død 30. mars. 1745.
Ved kgl. res. 05.04.1877 ble Søndeled skilt ut fra Risør og dannet eget et sognekall fra 01.07. 1877. Samtidig ble Søndeled delt i Ytre Søndeled hovedsokn og Indre Søndeled annekssokn. De to prestegjeldene ble gjenforent under navnet Risør prestegjeld ved kgl. res. 29.01.1971.
After Five
After Five er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Oscar Apfel og Cecil B. DeMille.
Handling
Ted Ewing, en ung mann fra New York, er verge for Nora Hildreth - som han også er forelsket i. Han investerer formuen hennes på 50 000 dollar, og et like stort beløp av hans egne penger (som utgjør nesten alle verdiene hans) i et aksje-marked. Men når denne spekulasjonen tilsynelatende mislykkes, forsøker Ted å erstatte den unge kvinnens penger, ved å tegne en livsforsikring til hennes fordel og deretter begå selvmord. Men denne forsikringen inneholder en klausul som ugyldiggjør hele avtalen, i tilfelle selvmord.
Så Ted må få dødsfallet sitt til å se ut som det ikke er snakk om selvmord, og han inngår derfor en avtale med en mann som allerede har truet ham på livet. Men dette fører til en rekke uforutsette komplikasjoner når pengene hans på aksje-markedet ikke var tapt likevel. Fortjenesten hans hadde faktisk doblet seg. Så Ted, i stedet for å ønske å dø, har Ted all tenkelig grunn til å ønske å leve. Det er imidlertid nesten umulig å avbryte avtalen han hadde med de som skulle drepe ham.
Malakhit
Malakhit (russisk: Малахит) er en russisk type fjerde generasjons reaktivt panser. Det er produsert til montering på Armata, både T-14 OG T-15.
Fylkesvei 5136
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 150 (Hordaland).
Grødem kirke
Grødem kirke er en kirke bygd i en vifteplan fra 2000 i Randaberg kommune, Rogaland fylke.
Grunnsteinnedleggelse skjedde 14/8-1999 og kirkebygget ble vigslet 28. mai 2000 av biskop Ernst Baasland.
Kirkebygget ligger på en høyde i et etablert boligområde, godt synlig fra Byfjor­den, som er hovedinnseilingen til Stavanger.
Grødem kirke har en ny og uvanlig form, men bindes til tidligere kirker gjen­nom grunnleggende planprinsipper og symboler. Tankene bak utformingen av kir­ken har vært fellesskapet omkring alterbor­det, aksen øst-vest og lyset som det ånde­lige element. Aksen øst-vest, livsaksen fra fødsel til død, knytter også bygget til tidli­gere kirkebygging. Til denne symbolaksen knyttes kirkegården, klokketårnet, kirkerom­met og korset. Kirkebygget ligger som et punkt på aksen mellom gravlunden og kor­set på toppen av haugen, bak kirken.
Fra parkeringsplassen beveger man seg opp kirkebakken hvor man opplever den storslåtte utsikten mot fjord og fjell i Ryfylke. Bevegelsen oppover kirkebakken stoppes av symbolaksen som fører inn i kirken. En veggskive av naturstein danner beskyttelse mot nordlige vinder, og marke­rer samtidig øst-vest-aksen mot hovedinn­gangen. Veggskiven skjærer seg gjennom værhuden og formidler på denne måten bevegelsen videre inn i bygget. På skiven hviler en lav baldakin som bidrar til å sette stemningen for selve entreen. I våpenhuset stiger taket mot kirke­rommet. Våpenhuset er relativt svakt be­lyst, for å forsterke dragningen og forventningen til det mer opplyste kirkerommet. I kirkerommet stiger taket videre til det høy­este punktet, som er over alteret. Rommet fylles av dagslys.
Fondveggen bak alteret er splittet av en smal, vertikal spalte, som gir utsikt til det 13 meter høye stålkorset plassert på høyden bak. Fondveggen er dermed ikke en grensevegg mot øst. Visuelt og symbolsk fortsetter aksen mot evigheten, mot håpet. Alterbordet danner senterpunktet, som alt springer ut fra.
Alteret og nattverdsbor­det er det fysiske og symbolske sentrum og menighetens samlingspunkt. Byggets sirkulære form understreker fellesskapet omkring nattverdsbordet. Formen åpner seg mot øst, og gir rommet en retning, i tråd med tradisjonelle kirkebygg. Utvendig fremtrer kirkerommet tydelig i forhold til de omkringliggende funksjonene, bade i form, materialer og målestokk. Menigheten om­favnes av en tung og beskyttende mur, som gir trygghet mot «verdens støy». Den 9 m høye, buede veggen er skille mellom det sakrale rommet og den profane delen av bygget og kjennes hele tiden igjen når man beveger seg i bygget. Visuelt svever taket over den buede veggen.
Takkonstruksjonen består av limtredra­gere som hviler på den buede ytterveggen og på to sirkulære betongsøyler som samler takets form. Mellom dragerne slippes dagslyset inn. Lyset siles gjennom en spi­lehimling som bidrar til a gi takflaten en se­mitransparent karakter. På denne måten oppheves takets visuelle barriere mot him­melen.
Det sentrale kirkerommet har ca. 300 sitteplasser. Kirkerommet omkranses av menighetssalen, kirkestuen, kjøkkenet og de administrative funksjoner. Det er mulig å knytte menighetssalen og kirkestuen til kirkerommet ved å åpne 5 m høye folde­vegger. Derved kan kirkerommet utvides med ca. 200 sitteplasser. I kjelleren er det forskjellige lager- og aktivitetsrom.
Alteret består av en polert granittplate som bæres på glass. Døpefonten er plas­sert inne blant menigheten for å tydeliggjøre deres rolle som vitner til seremonien. Fonten er hogd ut av en granittblokk. Talerstolen og lesepulten er samlet til ett «Ordets sted». De liturgiske møblene er plassert slik at de danner en trekant. Det er kunstneren Per Odd Aarstad som har stått for utformingen av alteret og altertavlen. Det har vært viktig å velge materialer som kan eksponeres med sitt genuine, usminkede uttrykk. Overganger mellom materialer er klart definert for å fremheve de enkelte materialers stofflighet og for a skape en konstruktiv klarhet.
Utvendige vegger i kirkerommet er av rå, plateforskalet betong. Glass er fuget inn i åpningene eller lagt utenpå betongflaten slik at fokus settes på åpningene og vegg­skivene, ikke på innrammingen av glasset. Innvendig i kirkerommet er veggene av hvit tegl. Ytterveggene i funksjonsdelen er byg­get i lette konstruksjoner som glass og tre, for at denne delen skal åpne seg mot kirke­bakken og danne kontrast til kirkerommet.
Gulvet i symbolaksen, i alterpartiet og tilknytning tildøpefont er skiferbelagt. I kirkerommet ellers er gulvet utført i slipt, farget betong. Det er benyttet merbau parkett på gulvet i menighetssal og kirkestue og ensfarget vinylbelegg i kontorfløy og kjøk­ken. Innvendige lettvegger er kledd med gips eller bjerkefiner.
Alterutsmykning (glassmaleri av den oppstandne Kristus), alterbord (en steinblokk som hviler på en klippe av glass), døpefont og prekestol ved Per Odd Aarrestad. Han har benyttet glass, stein og stål.
Orgelet ble bygget av Ryde & Berg i 2008 og innviet i mars 2009. Det har 19 stemmer fordelt på to manualer og pedal.
Tarabai (São Paulo)
Tarabai er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Oslo Kontrollsentral
Oslo Kontrollsentral er en av Norges tre kontrollsentraler for luftfart og dekker Sør-Norge sammen med Stavanger Kontrollsentral i Sola. Bodø Kontrollsentral dekker Midt- og Nord-Norge. Oslo Kontrollsentral ligger i Røyken, ca. 35 kilometer sørvest for Oslo og ca. 15 kilometer øst for Drammen. Sentralen eies og drives av Avinor.
Anlegget består av ett vanlig kontorbygg over bakken. Selve kontrollsentralen med arbeidsplassene for flygelederene ligger i en stor underjordisk fjellhall med god fysisk beskyttelse mot mange typer angrep. I hallen er det et stort antall arbeidsplasser som hver kan kontrollere en kontrollsone eller flygeinformasjonsregion. Det er flere radarer og fjernstyrte basestasjoner for flyradiosamband tilkoblet sentralen.
Sportsåret 2022
Sportsåret var fortsatt delvis preget av koronaviruspandemien, og en del mesterskap er blitt utsatt fra 2021 til 2022, blant annet VM i friidrett 2022 og VM i svømmesport 2022. I tillegg ble året preget av en rekke flyttinger, avlysninger og utsettelser grunnet Russlands invasjon av Ukraina.
Kalender
* Hvor det er flere enn to vinnere henvises det til hovedartikkelen. Hvor det er et mesterskap viser vinneren mestvinnende nasjon. I tennis- og badmintonturneringer listes vinnerne i singelturneringen(e).
Britisk-engelsk
Det er mindre regionale variasjoner i formelt skrevet engelsk i Storbritannia (for eksempel, selv om ordene we og little er innbyrdes like i noen sammenhenger så er det mer sannsynlig at du ser wee skrevet av en skotte eller nordirsk enn av en fra sør i England eller Wales). Likevel er det en betydelig grad av enhet i skriftlig engelsk innad i Storbritannia, og dette kan beskrives som britisk-engelsk. Formene for muntlig engelsk derimot, varierer betydelig mer enn andre steder i verden der engelsk snakkes, og et enhetlig konsept av britisk-engelsk er derfor vanskeligere å finne i det muntlige språket. Ifølge Tom McArthur i Oxford Guide to World English (s. 45), så deler frasen britisk-engelsk «alle tvetydighetene og spenningene som er i ordet britisk, og som et resultat så kan frasen tolkes på to måter, videre eller smalere, fra uskarphet til tvetydighet.»
Historie
Den brede bruken av engelsk på verdensbasis kan i stor grad tilskrives kraften til det tidligere britiske imperiet, og gjenspeiles i den fortsatte bruken av språket både i dets oppfølger (Samveldet av nasjoner) og i mange andre land. I tiden før radio og TV så var nesten all kommunikasjon på tvers av den engelsktalende verden skriftlig. Denne hjalp for å bevare en grad av global enhet i det skriftlige språket. Likevel, på grunn av de utbredte separasjonsavstandene som var involvert, så begynte variasjoner i det muntlige språket å komme. Denne utviklingen ble også støttet av emigrantene som kom til imperiet som tok over andre, ikke-britiske kulturer. I noen tilfeller så har variasjonene i det muntlige språket ført til at disse forskjellene har blitt synlig i mindre forskjeller i den skriftlige språkbruken, grammatikken og stavingsnormer i andre land.
Dialekter
Dialekter og aksenter varierer ikke bare blant de britiske nasjonene, men også innad i landene. Det er også forskjellige engelske sosiolekter snakket i de forskjellige sosi-økonomiske gruppene innenfor enhver spesifikk region.
De store klassene klassifiseres vanligvis som engelsk engelsk (eller engelsk talt i England, som setter sammen sør-engelske, midtlands-engelske og nord-engelske dialekter), walisisk-engelsk, skotsk-engelsk og de dialektene som er nær relaterte til skotsk. De forskjellige britiske dialektene er også forskjellige når det gjelder hvilke ord de har lånt fra andre språk. De skotske og nord-engelske dialektene inneholder ofte ord som originalt er lånt fra norrøne språk og noen få lånt fra gælisk.
Etter den siste store undersøkelsen av engelske dialekter (1950–1961), så satte Universitetet i Leeds igang et nytt prosjekt. I mai 2007 så ble Arts and Humanities Research Council gitt en pris som ga dem et lag ledet av Sally Johnson, professor innen lingvistikk og fonetikk ved Leeds Universitetet, for å studere britiske regionale dialekter.
Johnsons lag gikk igjennom en stor samling med eksempler av regionale slang-ord og -fraser som ble dannet ved «stemmer-prosjektet» drevet av BBC, hvor BBC inviterte folket til å sende inn eksempler av engelsk som fortsatt ble snakket rundt om i landet. BBCs stemmer-prosjekt samlet også hundrevis av nye artikler som omhandlet hvordan britene snakker engelsk, fra bannskap til deler av språkskolene. Denne informasjonen kommer også til å bli arrangert og analysert av Johnsons lag, både for innhold og for hvor det ble rapportert fra. «Det mest bemerkelsesverdige funnet ved stemmestuderingen er kanskje det at engelsk språk er mer variert en noen gang, til tross for vår økte mobilitet og konstante blottleggelse for andre aksenter og dialekter igjennom TV og radio.» Arbeidet med dette prosjektet er ikke forventet å fullføres før slutten av 2010. Når de rapporterte om prisen 1. juni, 2007, så var the Independents siste avsnitt:
Aksenter
Den mest vanlige formen for engelsk brukt av den britiske overklassen er den engelsken som stammer fra sørøstengelsk (området rundt hovedstaden, London), og de gammelengelske universitetsbyene Oxford og Cambridge. Denne språkformen er kjent som den «mottatte standarden», og dens aksent er fortsatt kalt Received Pronunciation (RP), som ukorrekt er ansett av mange mennesker utenfor Storbritannia som «den britiske aksenten». Tidligere var den ansett som bedre enn andre aksenter, og referert til som King's (eller Queen's) engelsk, eller til og med «BBC-engelsk». Dette var originalt den formen for engelsk som var brukt på radio eller TV. Uansett er det nå mye større toleranse overfor variasjonen enn det var før; for mange århundrer så har andre aksenter blitt akseptert og hørt titt og ofte, selv om stereotyper hos BCC holder igjen. Engelsk talt med en mild skotsk aksent har rykte for seg å være spesielt enkelt å forstå. Kun omtrent to prosent av britene snakker RP, og det har utviklet seg ganske tydelig over de siste 40 årene.
Selv i sørøst er det betydelig forskjellige aksenter; den lokale indre London-øst-aksenten kalt cockney er klart annerledes enn RP og kan være vanskelig for folk utenfra å forstå.
Det er en ny form for aksent som kalles estuary engelsk (elvemunningsengelsk) som har blitt mer fremstående de siste århundrende: den har særpreg av Received Pronunciation og noen særpreg av cokney. I London selv så er den brede, lokale dialekten stadig i endring, til dels påvirket av karibisk tale. En londoner snakker en blanding av disse aksentene, avhengig av klasse, alder, oppvekst og så videre.
Siden masseinnvandringen til Northamptonshire i 1940-årene og dens nære aksentsgrenser, så har det blitt en kilde til forskjellige aksentsutviklinger. Der, i disse dager, finner man en aksent lokalt kjent som kettering-dialekten, som er en blanding av mange forskjellige lokale aksenter, inkludert Øst-Midlands, East Anglia, skotsk engelsk og cokney. Denne aksenten er funnet så langt nord som Melton Mowbray, og så langt sør som Bedford. I tillegg til dette er den funnet i byen Corby, åtte kilometer nord, kan man finne Corbyite, som ulikt fra Kettering-aksenten, er for det meste basert på skotsk. Dette er på grunn av innflytelsen fra skotske stålarbeidere, som er hovedindustrien i byen.
Utenfor Sørøst-England har man flere aksentfamilier som lett kan skilles av briter:
Selv om noen av de sterke, regionale aksentene noen ganger kan være vanskelig å forstå for noen engelsktalende fra utenfor Storbritannia, så er nesten all britisk engelske-aksenter innbyrdes forståelige blant britene selv, med kun noen få tilfeldige vanskeligheter ved veldig forskjellige aksenter. Uansett så har moderne kommunikasjon og massemedia redusert disse forskjellene betraktelig. I tillegg så kan de fleste britene til en viss grad endre aksenten sin (og spesielt ordbruken) slik at den når en mer nøytral form for «standard»-engelsk, hvis de vil, for å redusere vanskelighetene der hvor veldig forskjellige dialekter er involvert, eller når de snakker med utlendinger. Dette fenomenet er kjent innen lingvistikken som kodeskifting.
Standardisering
Som med engelsk rundt om i verden så er engelsk som er brukt i Storbritannia og Irland styrt av konvensjoner istedenfor formelle koder: Det er ikke tilsvarende Académie française eller Real Academia Española, og de autoritative ordbøkene (for eksempel, Oxford English Dictionary Longman Dictionary of Contemporary English, Chambers Dictionary, Collins Dictionary) beskriver heller bruken enn å foreskrive bruken. I tillegg så forandres ordforrådet og bruken seg med tiden: ord er fritt lånt fra andre språk og andre former for engelsk, og neologisme er vanlig.
Av historiske grunner som kan tidfestes til etableringen av London i det niende århundre, har språkformen som ble snakket i London og Øst-Midlands blitt standard engelsk i retten, og ble omsider basisen for generelt akseptert bruk i loven, staten, litteraturen og utdannelse i Storbritannia. For det meste så ble britisk stavemåte standardisert i Samuel Johnsons A Dictionary of the English Language (1755), selv om også tidligere forfattere har spilt en betydelig rolle i dette, og mye har endret seg siden 1755. Skottland, som gjennomgikk parlamentær union med England kun i 1707, har fortsatt selvstendige aspekter av standardisering, spesielt innen dets selvstyrte lovsystem.
Den engelske formen som det blir undervist i over hele Europa er hovedsakelig den som blir brukt i England, og faget er rett og slett kalt «engelsk».
Europakommisjonen spesifiserer ikke noen spesifikk engelsk i sin liste over offisielle språk, men engelsken benyttet i medlemsstaten Storbritannia er hva som er ansett og brukt.
Afrikalekene
De panafrikanske leker, også kalt afrikalekene eller allafrikanske leker, er en regional multisportkonkurranse som avholdes hvert fjerde år. De organiseres av Association of National Olympic Committees of Africa (ANOCA). Alle deltakende nasjoner må være fra det afrikanske kontinentet.
De første panafrikanske leker ble arrangert i 1965 i Brazzaville i Kongo. Den internasjonale olympiske komité, IOC, anerkjente offisielt lekene som en kontinental flersportkonkurranse, sammen med Panamerikanske leker og Asialekene.
Historie
Den moderne olympiadens far, Pierre de Coubertin, hadde ideen til de panafrikanske leker allerede i 1920. Kolonimaktene som hadde kolonisert Afrika i denne perioden var skeptisk til denne ideen, fordi de var redde for at det samlende aspektet ved sport ville bidra til at afrikanske land ville kreve sin uavhengighet.
Det ble gjort forsøk på å arrangere slike leker i Alger i Algerie i 1925 og i Alexandria i Egypt i 1928, men til tross for en betydelig innsats fra arrangørene ble det ikke noe av lekene. IOCs første afrikanske medlem, den greskfødte egyptiske sprinteren Angelo Bolanaki, donerte penger til å bygge et stadion, men det skulle likevel ta tre årtier før lekene var i gang.
Tidlig på 60-tallet organiserte fransktalende afrikanske land Vennskapslekene (Friendship Games). Lekene ble avholdt på Madagaskar i 1960, deretter Elfenbenskysten i 1961. De tredje lekene skulle avholdes i Senegal i 1963. Men, før disse lekene var ferdig planlagt møttes de afrikanske Ungdoms- og sportsministerne i Paris i 1962, der de døpte om lekene til Panafrikanske leker (Pan African Games). Lekene ble offisielt anerkjent av IOC som likeverdig med andre kontinentale leker, som Asialekene og de Panamerikanske leker
I juli 1965 ble de første lekene arrangert i Brazzaville i Kongo. Ca 2.500 utøvere fra 30 land deltok. Egypt vant medaljefordelingen sammenlagt.