cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Savatheda Fynes
Fynes deltok i VM 1995 i Göteborg, men ble utslått i forsøkene både på 100 meter og 200 meter. Under OL 1996 tok hun sølv på 4 x 100 meter stafett sammen med Eldece Clark, Chandra Sturrup og Pauline Davis, på plassen bak USA.
I VM 1997 tok hun bronse på 100 meter på tiden 11,03. Hun deltok i VM 1999, der hun ble utslått i semifinalen på 100 meter. Derimot ble hun verdensmester på kortstafetten sammen med Sturrup, Davis og Debbie Ferguson. Samme lag tok også gull på 4 x 100 meter under OL 2000 i Sydney.
Audi 100
C3, 1983–90
I Audi 200 var det 7 forskjellige motorer å velge i mellom;
Med unntak av de minste motorene, diesel utgaven og alle Quattro utgavene så kunne man velge imellom manuell og automat gir kasse.
I USA gikk Audi bort fra 5000-navnet etter at bilene hadde fått svært negativ publisitet på grunn av et problem med «ufrivillig akselerasjon» i 60 Minutes. Den amerikanske trafikksikkerhetsadministrasjonen, NHTSA, konkluderte med at flertallet av tilfellene, blant annet alle som ble tatt opp i 60 Minutes, var forårsaket av menneskelig feil, som for eksempel at føreren tok feil av pedalene. CBS gikk ut med et delvis dementi. En ettervirkning av dette er de intrikate mønstrene mange girkasser bruker, hvor standarden var at spaken ble ført bak og fram.
Skaden på var imidlertid skjedd, modellens rykte hadde fått en knekk, og Audi lot den hete 100 igjen i 1989. Det tok 15 år før Audis salgstall i USA ble de samme igjen.
C4, 1989–97
Fra 1993/1994 modellen skiftet C4 navn fra Audi 100 til Audi A6, samtidig som modellen fikk en mindre ansiktsløftning med endringer på grillen, front- og baklykter, samt hellakkerte støtfangere. Quattrosystemet ble modernisert ved at den bryterbetjente differensialsperren på bakakselen ble erstattet av et helautomatisk elektronisk system EDL som bruker hjulbremsene på både for- og bakhjul til å gi sperreeffekt. I tillegg ble toppmodellen av C4, som tidligere ble solgt under navnet Audi S4 omdøpt til Audi S6.
<!-- At the end of the decade, the Audi V8 was announced. This was essentially a 200 Quattro with an engine derived from two four-cylinder Volkswagen Golf GTI engines put together. The V8 was available with a 3.6 and a 4.2 liter engine. It was the first Quattro model to have an automatic gearbox, featuring a ZF 4-speed unit with a viscous coupling centre differential, combined with a TORSEN rear differential. The manual gearbox Quattro's across the range continued with a conventional rear diff, and the TORSEN centre diff.
The 5000 S/Turbo was on Car and Driver's Ten Best list for 1984 and 1985. The CS Turbo Quattro was on that list for 1986 through 1988.
The 100/200 used the Procon-ten safety system.
C4, 1991–97
A heavily revised C3, the C4, was introduced in 1991. The C3-platform V8 continued to be sold as a separate line. The major change was the introduction of a 2.8l V6 engine. It was later joined by a 2.6l variant. They were essentially the same engines as the two V6 introduced for the 1992 Audi 80. The option of quattro all wheel drive was an option across the range, and the Audi 100 quattro was available with a ZF 4-speed automatic gearbox.
Fagverk
Fagverk, et statisk system
Fagverket består av staver og knutepunkter. Stavene kan enten ta trykk eller strekk. Summen av kreftene i hvert knutepunkt må være lik null, ellers ville ikke dette vært et statisk system (i ro), men et dynamisk system (bevegelig). Et fagverk er basert på trekanter.
Audi 100
C4, 1991–97
For the 1995 model year, Audi dropped the 100 nameplate, calling it the A6 instead. In addition, what had previously been sold as the S4 became the S6, however the two models became completely independent of one another after Audi's replacement of the 90 with the A4 model in 1996. The V8 was eventually replaced by the A8 in 1994.
Fagverk
Fagverk, et statisk system
Et fagverk består av et bærende rammeverk med skråstaver. På bildet øverst til høyre vil de to ytterste stavene ta trykk, den neste strekk og den tredje trykk. Slik vil stavene veksle annenhver gang på å ta strekk og trykk.
Audi 100
Type numbers
In addition to the C platform codes, Audi assigned type numbers to their models:
Chinese production
The C3-platform Audi 100 was also assembled in Changchun, China, by FAW (First Automobile Works, a Chinese automotive manufacturer) as the Hongqi (Red Flag) CA7200 series from the mid-1990s. It had a 4 cylinder petrol engine and front-wheel drive transmission only. The early products were essentially Audi 100 with the only difference of the FAW emblem in the grill. In the late 1990s, some changes were made in both engine and styling. New engines from Nissan replaced the original 4 cylinder petrol engine.
Fagverk
Historie
Fagverk ble allerede benyttet av romerne. Kjente konstruksjoner var keiser Trajanus trebro over Donau og keiser Konstantins over Rhinen.
Den mest kjente fagverkskonstruksjonen kan en si er Eiffeltårnet (1889), med stenger av smijern.
Audi 100
Chinese production
A small number of C3 200s (with V6 engine) and some early C4 100s (largely in European style but with tail lights in American style) were also assembled in Changchun from CKD kits.
-->
Halvdan Kohts bibliografi
Halvdan Koht (født 7. juli 1873, død 12. desember 1965) var en norsk historiker, litteraturhistoriker og utenriksminister i Johan Nygaardsvolds Arbeiderparti-regjering fra 1935 til 1940 (formelt til 1941).
Adelaide Hall
Adelaide Hall (født 20. oktober 1901 i Brooklyn, død 7. november 1993 i London) var en amerikansk-engelsk jazzvokalist, kjent fra et titall musikaler, verdenshits og over 70 plateinnspillinger, i 1991 rangert som den musiker med lengst opptakshistorie.
Hun debuterte i musikalen «Shuffle along» (1921), underholdt på Cotton Club, utviklet sin signaturmelodi i en ordløs (scat-forløper) tolking av Creole love call (fra en turne med Duke Ellington i 1927) og fikk hit'en I can't give you anything but love, baby fra Broadway-musikalen «Blackbirds» (1928). Hun flyttet til England (1938) initielt for Edgar Wallaces «The sun never sets». Der ble Hall den høyest betalte artist (måling utført 1941) og den første fargede med langtids kontrakt for BBC. Hun var sentral i Francis Ford Coppolas film Cotton Club (1984).
Organist
Organist er en felles betegnelse på enhver person som spiller orgel, men også en yrkestittel på personer ansatt i kirke med ansvar for kirkemusikalsk virksomhet, som også kan omfatte korledelse, konsertvirksomhet og annet kulturarbeid knyttet til menigheten.
Utdanning
Utdanningen til organist, kantor eller kirkemusiker gis på både bachelor- og masternivå ved Norges musikkhøgskole eller NTNU. For å bli godkjent kantor er det også mulig å kombinere annen musikerutdanning med påbygningsfag ved de nevnte institusjonene. Tidligere kunne utdanningen også tas ved Griegakademiet i Bergen, Universitetet i Stavanger, Agder musikkonservatorium (idag en del av Universitetet i Agder) samt ved Kirkelig utdanningssenter i Tromsø.
Utdanningen til organist/kantor omfatter en rekke fag rettet inn mot kirkemusikeryrkets særlige oppgaver:
Etter utdanning med bachelor er det mulig å spesialisere seg innen solistisk orgelspill eller korledelse, og man kan bygge på til diplomorganist.
Yrkesmulighet
Det har aldri vært nok utdannede organister til å dekke behovet i alle landets menigheter og kirker. I mange mindre kirker på landet er stillingene derfor ofte bemannet med personer uten kantorkompetanse, og stillingene er ofte små. Tidligere var kantoren eller organisten ofte en musiker som var leid inn til leilighetsvise tjenester, og det var ikke et yrke man normalt kunne leve av. I de større byene var organiststillingen i hovedkirken ofte kombinert med stilling som stadsmusikant, som i praksis innebar at man var en slags lokal kultursjef med ansvar for å arrangere konserter, dirigere flere kor samt ha musikkundervisning i den videregående skole.
Mangelen på kompetent arbeidskraft har ført til at en rekke utenlandske organister lenge så på Norge som et attraktivt arbeidsmarked. Lønningene her var vesentlig høyere enn der hvor de kom fra. I første omgang kom et stort antall engelske organister, deretter har det kommet mange fra Nederland, Tyskland og fra en rekke østeuropeiske land, i første rekke Russland, Ukraina og Bulgaria.
Gullmetallfly
Gullmetallfly (Chrysodeixis chalcites) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er en vandrende art som bare er tatt én gang i Norge, i Skien i 1988.
Organist
Yrkesmulighet
Arbeidets art gir organisten som regel gode muligheter til å påvirke arbeidshverdagen sin selv og til å prioritere arbeid man er særlig motivert for. Men mye arbeid er lagt til ubekvemme tider i helger og på kveldstid.
Gullmetallfly
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 36 – 41 mm), rødbrunlig nattfly. Forkroppen (thorax) er brunrød med høyt oppstående skjelldusker midt på ryggen og ved scutellum. Forvingen er lyst rødlig brun, med markert vingespiss. Midtfeltet, som er avgrenset av smale, brune mellomlinjer, er gullskinnende metallisk i den bakre delen, med to adskilte sølvflekker i midten. Bakvingen er lyst gråbrun med silkeaktig glans, lysere ved roten. Larven er naken bortsett fra noen få, korte børster, lysgrønn med en smal, gulaktig sidestripe og spredte, små, svarte flekker.
Levevis
Arten lever naturlig i tropiske, subtropiske og varm-tempererte områder, men kan foreta lange vandringer mot nord og dukker regelmessig opp i Nord-Europa. Larvene går på mange ulike urter, blant andre ormehode (Echium spp.). De blir av og til innført til Nord-Europa med grønnsaker eller annet plantemateriale. I middelhavsområdet flyr arten mellom april og november, de fleste funn av immigranter i Nord-Europa skjer om høsten.
Utbredelse
Den er naturlig utbredt i middelhavsområdet, tropiske og subtropiske områder av Afrika og Asia, og Australia. Den vandrer nordover i varierende antall. I Storbritannia dukker den opp nesten årvisst, i Sverige er den ganske sjelden, mens i Norge er den bare funnet én gang, i Skien i 1988.
Skausnaret (Oslo)
Skausnaret (1–19, 2–14C) er en vei i Prinsdal i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei nordover fra Høgåsveien.
Olderdalen (Trondheim)
Olderdalen er en bekkedal og et boligområde på Ranheim i Trondheim kommune. Dalen dannes av Rønningsbekken (eller Sjøskogbekken ), som løper ut i Trondheimsfjorden ved Ranheim. Navnet Olderdalen kommer av olderskog. Fra og med 1950-årene har flere gårder i Olderdalen blitt helt eller delvis utstykket til boligtomter. Olderdalen avgrenses av resten av bebyggelsen på Ranheim i nord ved Europavei 6. I øst ligger Vikåsen, og vest og sør for boligområdene i Olderdalen ligger gårdene Presthus, Overvik og Tesli med dyrket mark.
Mangenskogen
Mangenskogen er et viktig friluftsområde for befolkningen i Aurskog-Høland, Nes og resten av Romerike. Mangenfjellet turlag er blant Aurskog-Hølands største idrettslag. Den store kanalbyggeren Engebret Soot kom fra plassen Soot på Mangenskogen. På Mangenskogen ligger de to naturreservatene Midtfjellmosen og Storfelten som begge er viktige hekkeområder for en rekke fuglearter.
Nordre Mangen vei ble oppgradert til en moderne 2-feltsvei i perioden 1977–1988. Statens vegvesen planlegger å oppgradere Søndre Mangen vei med fast dekke i 2011.
Dewsbury
Dewsbury er en by i det urbane distriktet (metropolitan borough) Kirklees innenfor grevskapet West Yorkshire i England. Den ligger vest for Wakefield, og sør for Batley, ved elven Calder og Calder og Hebble-kanalen. Dewsbury var et sentrum for det som ble kalt «the shoddy trade», den sjuskete næringen. Filler og ødelagt klær ble resirkulert til pledd, tepper og uniformer. Patrick Brontë, faren til Anne, Charlotte og Emily Brontë, var prest i byens sognekirke.
Byen har nå en stor asiatisk befolkningsgruppe, som utgjør omkring 30 % av totalbefolkningen og en stor andel av disse er muslimer, noe som har bidratt til islamisering og omdømme som vekstområde for terrorisme. Det har til tider vært anspent mellom forskjellige etniske grupper, og tilsvarende har British National Party i enkelte kretser fått opptil 35 % av stemmene, men har ikke vunnet noe i sete. Den ultrakonservative islamske misjonsorganisasjonen Tablighi Jamaat har sitt britiske hovedkvarter i Dewsbury.
Dewsbury er et av de fattigste steder i grevskapet, og har sammen med Batley kommet inn i et EU-program for å avhjelpe dette.
Type 74
Type 74 kan vise til:
Johannes Irgens
Johannes Irgens (1869–1939) var en norsk diplomat, jurist og politiker (H). Han var Norges utenriksminister i to regjeringer fra 1910 til 1913, ambassadør 1905–10 og 1916–39, og amtmann i Hedmark 1914–16. Den lengste delen av sin virksomhet hadde han som ambassadør i Roma fra 1922 til 1939.
Liv og virke
Han var sønn av dosent Marcus Fredrik Irgens og Julie Martine Nicoline Dyrgreen. Faren var dosent ved Landbrukshøyskolen i Ås, og døde da Johannes var syv år. Familien flyttet da til Oslo. I 1887 ble han student fra Oslo katedralskole, studerte deretter jus ved universitetet i Kristiania, og ble cand.jur. i 1892. Den 9. november 1892 giftet han seg med Minda «Lilla» Marie Gulbranson (1872-1938), datter av Minda Ramm Juell (1844-1913) og godseier cand.jur Carl August Gulbranson (1831-1910). Johannes og Lilla Irgens fikk tre sønner, blant dem diplomaten Francis Irgens og den katolske presten Henrik Irgens.
I årene 1892 til 1895 var Irgens attaché med konsulatstipend i Bordeaux og senere i Antwerpen. Fra 1895 arbeidet han som advokat, og ble høyesterettsadvokat i 1900. Han var formann i Det Norske Studentersamfund i 1897. I 1905 gikk han i diplomatisk tjeneste igjen, først som norsk sendemann i USA, og fra høsten som Fridtjof Nansens assistent i London. Nansen trakk seg tilbake i 1908 og Irgens overtok samme år som Norges ambassadør i London.
Fra 1910 til 1913 var han utenriksminister i først Wollert Konows regjering, deretter i Jens Bratlies regjering. Fra 1916 var han norsk minister i København, og fra 1922 i Roma.
Hans memoarer En norsk diplomats liv ble utgitt av sønnen etter hans død.
Som vanlig er i diplomatiet, ble Irgens tildelt en rekke ordener og utmerkelser for sitt virke:
Alanngorsuaq
Alanngorsuaq kan peke på flere grønlandske steder:
Brahim Lahlafi
Brahim Lahlafi (arabisk: براهيم لهلفي)‚‎ født 15. april 1968 i Fès) er en marokkansk tidligere friidrettsutøver (mellomdistanseløper).
Lahlafi deltok i VM 1995 i Göteborg der han ble nummer fem på 5000 meter. Han var også i finalen under OL 1996, der han ble nummer åtte. I VM 1999 i Sevilla ble han nummer fire.
Hans eneste medalje i et internasjonalt mesterskap kom under OL 2000 der han tok bronse på 5000 meter med tiden 13.36,47.
I 2002 ble han fransk statsborger.
François Darlan
François Darlan (født 7. august 1881 i Nérac, Lot-et-Garonne, Frankrike, død 24. desember 1942 i Alger) var en fransk marineoffiser og politiker.
Etter en lang karriere i den franske marinen ble han utnevnt til flåteadmiral og øverstkommanderende for marinen i 1939. Etter den tyske invasjonen av Frankrike i 1940 ble han en sentral person i Vichy-regimet og en ivrig kollaboratør med okkupasjonsmakten. Fra 1941 var han marineminister, visepresident i ministerrådet, innenriksminister og utenriksminister samtidig, noe som gjorde han til den mest dominerende person i regimet på den tiden.
24. desember 1942 ble Darlan ble skutt og drept av Fernand Bonnier de La Chapelle fra den franske motstandsbevegelsen.
Bakgrunn
Darlan ble født i Nérac i 1881, der hans far var advokat og politiker. I motsetning til de sterke rojalistiske holdningen i den franske marinen kom Darlan fra en familie med republikanske tradisjoner.
Darlan fikk eksamen fra École Navale i 1902. Under første verdenskrig ledet han et artilleribatteri i slaget ved Verdun.
Han ble i den franske flåte etter krigen, og ble forfremmet til kontreadmiral i 1929 og til viseadmiral i 1932. Han var marineminister i nesten hele perioden mellom 1926 og 1939.
Darlan ble admiral og stabssjef i 1936 og i 1939 ble han forfremmet til amiral de la flotte, en tittel som ble skapt spesielt til ham og gjorde han til øverstkommanderende for marinen.
Vichyregjeringen
Da Paris ble okkupert av tyskerne i juni 1940, var Darlan blant dem som støttet marskalk Philippe Pétain, som ble statsminister og statssjef i juli 1940. Pétain innledet forhandlinger med tyskerne, som endte med en våpenhvileavtale som ble underskrevet 22. juni 1940. Etter det franske nederlaget fortsatte Darlan som marineminister og beordret store deler av flåten til Fransk Algerie.
Darlan sikret marinens støtte til våpenhvilen, samtidig som han forsikret britene om at den franske flåten ikke ville bli brukt mot dem. Han utstedte også hemmelige ordre om å senke den franske flåten, dersom tyskerne forsøkte å ta dem. Til tross for dette fryktet Storbritannia at den franske flåten ville falle i hendene på tyskerne. I Operation Catapult 3. juli 1940 ble den franske flåten ødelagt av Royal Navy ved Mers El Kébir, og omkring 1.300 franske sjøfolk omkom. Det bidrog i stor grad til Darlans anglofobi, men han ville likevel ikke overlate marinefartøyer til tyskerne.
I februar 1941 etterfulgte han Pierre Laval som Pétains stedfortreder. Han ble samtidig utnevnt til innenriksminister, forsvarsminister og utenriksminister, noe som gjorde Darlan til de facto leder av Vichy-regjeringen. I januar 1942 overtok han også kontrollen over en rekke andre regjeringsposter. Darlan var en ivrig kollaboratør og var talsmann for et tettere samarbeid mellom Vichy-Frankrike og Nazi-Tyskland ved forhandlingene om Paris-protokollene, også militært. I april 1942 ble Darlan tvunget til å gi hovedparten av sine poster tilbake til Laval, som også hadde tyskernes støtte, mye på grunn av manglende suksess i forhandlingene med tyskerne. Darlan beholdt posten som sjef for de franske væpnede styrker.
Kuppet den 8. oktober
Den 7. november 1942, dagen før starten på Operation Torch, reiste Darlan til Alger for å besøke sønnen sin som lå på sykehus med polio. Han hadde ikke kunnskap om en hemmelig avtale inngått i Cherchell 23. oktober mellom den franske motstandsbevegelsen i Nord-Afrika og den amerikanske generalen Mark Clark.
Etter tre dager med trusler og forhandlinger tvang Clark Darlan og Juin til å beordre de franske styrkene å innstille fiendtlighetene. Det skjedde den 10. november i Oran og den 11. november i Marokko, men var forutsatt at Darlan kunne forbli leder av den franske administrasjon. Til gjengjeld var general Dwight D. Eisenhower innforstått med at Darlan utpekte seg selv til høykommissær for Fransk Nord- og Vest-Afrika den 14. november, noe som gjorde Charles de Gaulle rasende. Den 27. november ble resten av den franske flåte i Toulon senket av besetningene. Darlan ble fjernet fra sine poster i Vichy-regjeringen og Vichy-Frankrike ble okkupert av tyskerne i operasjon Fall Anton. De fleste franske tropper i Afrika fulgte Darlans eksempel og kom under kommando av de frie franske styrkene.
På ettermiddagen 24. desember 1942 trengte den 20 år gamle monarkisten Fernand Bonnier de La Chapelle seg inn i Darlans hovedkvarter i Alger og skjøt han to ganger. Darlan døde få timer senere. Han ble erstattet som høykommissær av en annen general, Henri Giraud. La Chapelle ble henrettet ved skyting den 26. desember.
Vandrefalk
Vandrefalk (Falco peregrinus) er en rovfugl i falkefamilien (Falconidae). Arten regnes som verdens mest utbredte rovfuglart og finnes i alle typer habitat, fra fjell til hav og fra tropisk til arktisk klima. Den eksisterer i kraft av sine 19 anerkjente underarter.
Taksonomi
Vandrefalken ble tidligere regnet til sin egen slekt, Rhynchodon, men genetiske data indikerer svært nære slektsbånd med præriefalk (F. mexicanus) og svalefalk (F. fasciinucha) Arten er derfor plassert i samme slekt, Falco. Artens kosmopolitiske utbredelse har ført til at omkring 75 underarter har blitt beskrevet, hvorav mange på svært sviktende grunnlag. Majoriteten av disse blir ikke lenger akseptert, men arten står allikevel tilbake med hele 19 underarter som aksepteres.
Bevaringsstatus
Arten er ifølge IUCNs rødliste livskraftig, også Norsk rødliste for arter i Norge. Den står imidlertid oppført på CITES liste I, som omhandler verdens meste truede arter og handel i praksis er forbudt. Statsministerens kontor meldte imidlertid 23. september 2016, at «Verdens land diskuterer handel med truede arter», og at det på neste møte (CITES CoP 17 24. september til 5. oktober 2016, i Sør-Afrika) vil bli diskutert om det bør bli enklere «å drive internasjonal handel med for eksempel stumpneshorn og den norske vandrefalken, men vanskeligere å handle med afrikansk løve og elefant?»
Beskrivelse
De ulike underartene er varierende mørk grå i utfargingen på oversiden av fjærdrakten, men bortsett fra ssp. peregrinator er alle spraglet hvite eller lys gråhvite fra strupen og framsiden av halsen, nedover på brystet og i buken og mot haleroten. Ssp. peregrinator blir lysebrun på brystet og i buken mot haleroten. Blant det som visuelt skiller mest mellom underartene er den mørke hodehetten. Arten har naken gul øyering. Ekstremitetene er gule og føttene har kraftige tær med sorte klør. Vandrefalken har svartgrå rygg mens undersiden er lys og spettet med mørk grå farge. Nebbet er relativt krummet, kort og kraftig og er mørkegrått med gul nebbrot. Fuglens iris er svartbrun, mens føttene er gule hos voksne individer og blågrå hos yngre individer.
1160 Illyria
1160 Illyria er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Maria. Den ble oppdaget 9. september 1929 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Vandrefalk
Beskrivelse
Vandrefalken blir omkring 35–51 cm lang og har et vingespenn på cirka 79–114 cm, avhengig av underart og kjønn. Som hos alle falkefugler blir hunnen større enn hannen. Hannene veier cirka 425–1 060 g, mens hunnen veier omkring 595–1 600 g. I snitt blir hunnene 12–20 prosent større og 40–70 prosent tyngre enn hannene.
Utbredelse, habitat og inndeling
Vandrefalken har en kosmopolitisk utbredelse, med unntak av i Antarktis og i de mest ekstreme ørkenområdene i verden. Fuglene er normalt heller ikke å finne i tett tropisk regnskog. Den habiterer imidlertid i nesten alle andre typer habitat. Vandrefalken har størst tetthet langs kysten av Norge, men den finnes også (mer spredt) i innlandet.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til White et al. (2016).
Hekkeområdene
Vandrefalkens hekkeområder varierer med utbredelsen. I Norge hekker nominatformen (F. p. peregrinus) langs kysten, fra sør i Østfold, rundt Oslofjordområdet og videre rundt kysten av Sørlandet og Vestlandet og videre nordover til Finnmarkskysten. I det ekstreme nord hekker også såvidt underarten F. p. calidus.
Atferd
Vandrefalken har svært godt utviklet syn, som den utnytter når den jakter. Fuglene flyr høyt eller siter høyt og speider etter byttedyr. Når den oppdager et bytte innleder den siste akt i angrepet med et stup, der toppfarten kan nå opp i mer enn 350 km/t. I en video fra National Geographic blir farten målt til hele 389 km/t (242 mph). Den blir derfor av noen regnet som klodens raskeste dyr. Andre fugler fanges ofte under flukt. Jakten foregår helst om dagen, men det er også registrert (i urbane strøk) at vandrefalken kan jakte om natten. I hekketiden er det observert at hanner har suksess i cirka 20 prosent av tilfellene når den jakter.
Vandrefalken eter i hovedsak andre fugler som den fanger i luften eller på bakken, av og til også på grunner i vann. Av og til fanger og eter den også mindre pattedyr, inkludert flaggermus, mus, rotter, vånd, kanin og lignende. Arten fanger og eter dessuten insekter og reptiler og av og til også fisk. På den nordlige halvkule er det kjent at arten jakter på mer enn 300 ulike arter. I hovedsak jakter hunner på større bytter (fugler på typisk 10–2 000 g) enn hanner (fugler på typisk 20–300 g). En vandrefalk av ukjent kjønn ble observert da den drepte ei (hunnkjønn) kanadagås (Branta canadensis) på cirka 2 000 g.
Fulgencio Batista
Rubén Fulgencio Batista y Zaldívar (født 16. januar 1901 i Banes på Cuba, død 6. august 1973 i Guadalmina i Spania) var en cubansk militær og politisk leder. Etter å ha utført det såkalte «Sersjantkuppet» i 1933, hvor Carlos Manuel de Céspedes y Quesada ble styrtet, ble Batista øverstkommanderende for Cubas væpnede styrker, og fungerte som Cubas de facto leder under samtlige presidenter fra 1933 til 1940. I 1940 stilte han selv til valg og vant, og var president fram til 1944, da han tapte for Ramón Grau. I 1952 utførte Batista et nytt kupp mot president Carlos Prío Socarrás, bare tre måneder før det skulle utskrives nyvalg, og fungerte deretter som militær diktator fram til 1. januar 1959, da han ble styrtet av Fidel Castros 26. juli-bevegelse under den cubanske revolusjon.
Oppvekst og ungdom
Batista ble født i 1901 på Cuba, i byen Banes i provinsen Holguín, knappe 10 mil nord om Birán der Fidel Castro ble født 25 år senere. Foreldrene var Belisario Batista og Carmela Zaldívar som begge hadde kjempet mot spanjolene i den cubanske uavhengighetskrigen.
Batista måtte tidlig ut i arbeid for å bidra til familieinntektene. Han var mulatt og kom fra fattige kår, og ingen av delene ga de beste muligheter i det sterkt lagdelte cubanske samfunnet på begynnelsen av 1900-tallet. Om kveldene skal han ha vært en ivrig elev på jesuittenes kveldsskole for unge fra fattige kår. I 1921 og 20 år gammel dro Batista til Havanna og lot seg innrullere i hæren, en karrierevei som mange ubemidlede, unge cubanske menn benyttet.
Rudolf Carnap
Rudolf Carnap (født 18. mai 1891 i Ronsdorf i Tyskland, død 14. september 1970 i Santa Monica i USA) var en tyskfødt filosof som utvandret til USA i 1935 og ble amerikansk statsborger i 1941. Han var et ledende medlem av Wienerkretsen og et ledende hode innen logisk positivisme.
Guccio Gucci
Grunnleggingen av Gucci
Gucci var en håndverker født i Firenze.
Rudolf Carnap
Bakgrunn
Paul Rudolf Carnap var sønn av dypt religiøse og tolerante foreldre. Hans far, Johannes S. Carnap, som kom fra en fattig veverfamilie, hadde kommet til velstand som innehaver av et veveri. Carnaps mor, Anna Carnap, var datter av pedagogen Friedrich Wilhelm Dörpfeld. Carnaps fødehus, den såkalte Villa Carnap, ligger i Ronsdorf (nå en bydel i Wuppertal) i gaten In der Krim.
Fulgencio Batista
Amerikansk mafia
I 1925, mens Batista steg i gradene fram til sersjant, ble Gerardo Machado valgt til president på Cuba. Med Machado vokste også den amerikanske mafias innflytelse i landet. I begynnelsen av den amerikanske forbudstiden mot alkohol fra 1920 til 1933 satset mafiaen på sukkersmugling og alkoholproduksjon, men ble utover 1920-tallet gradvis mer involvert også i hotell- og casino-drift, prostitusjon, gambling og utpressing – såkalt «beskyttelse».
Guccio Gucci
Grunnleggingen av Gucci
Gucci grunnla The House of Gucci i Firenze som en liten familieeid skinn og saleributikk i 1906. Han begynte å selge skinnvesker til ryttere i 1920-årene. Som ung mann bygget han raskt et rykte for kvalitet og ansatte de beste håndverkerne han kunne finne for å arbeide i atelieret hans. I 1938 utvidet han sin virksomhet til Roma. Snart var hans enkeltmannsforetak omgjort til en familiebedrift, da sønnene hans Aldo, Vasco, Ugo og Rodolfo begynte i selskapet.
Rudolf Carnap
Bakgrunn
Etter farens død i 1898 flyttet familien til Barmen, som senere også er blitt en bydel i Wuppertal. Der gikk den unge Carnap på det humanistiske gymnasium. Familien flyttet igjen, og i 1909 tok Carnap sitt abitur ved et gymnasium i Jena.
Guccio Gucci
Grunnleggingen av Gucci
I 1951 åpnet Gucci butikken sin i Milano, og to år senere utvidet selskapet seg til utlandet med åpningen av Manhattan-filialen.
De siste åra sine tilbrakte Gucci nær Rusper i West Sussex i England.
Rudolf Carnap
Bakgrunn
Som 14-åring lærte Carnap seg esperanto, og deltok i 1908 i verdens-esperanto-kongressen. Han var ivrig bruker og talsmann for esperanto.
Deretter studerte Carnap fra 1910 til 1914 matematikk, fysikk og filosofi i Jena (blant annet under Gottlob Frege) og i Freiburg. Ved utbruddet av første verdenskrig ble han tysk soldat. Etter krigen gjenopptok han filosofistudiene.
Karriere
Han tok doktorgrad i 1921 med arbeidet Der Raum for nykantianeren Bruno Bauch. I 1928 habiliterte han med sitt første hovedverk Der logische Aufbau der Welt ved Universitetet i Wien, der han så virket som privatdosent og ble et ledende medlem av Wienerkretsen. Han var gift med Elisabeth Carnap (kalt Eli, født 1895). Fra 1931 til 1935 hadde Carnap et ekstraordinært professorat for naturfilosofi ved Deutsche Universität Prag.
I 1936 emigrerte han med assistanse fra Charles W. Morris og Willard Van Orman Quine til USA, der han først underviste ved University of Chicago. I 1941 ble han amerikansk statsborger. Fra 1952 til 1954 var han professor ved Princeton University, før han i 1954 ble kalt til University of California, Los Angeles Der underviste han til han gikk av med pensjon i 1961.
Filosofi
For Carnap bestod filosofiens oppgave i den logiske analyse av (vitenskaps)sproget, hvorved han var en av de første teoretikere til å nyttiggjøre de banebrytende logiske arbeider utført av Gottlob Frege, Bertrand Russell og Alfred North Whitehead om erkjennelses- og vitenskapsteoretiske spørsmål.
Inspirert av Bertrand Russells logiske konstruksjoner forfattet Carnap i 1928 Der logische Aufbau der Welt (Verdens logiske oppbygning). Carnap argumenterer for, under innflytelse av den såkalte gestaltpsykologi, at det umiddelbart gitte er en helhet av hva han kalte elementæropplevelser. Ser man for eksempel på et maleri, så ser man ikke bare maleriet, men man føler også sin tyngde, hører lyder omkring seg og føler temperaturen. Denne helhet er en elementæropplevelse. De forskjellige deler i opplevelsen når man ikke frem til ved å dele opp helheten; i stedet sammenligner man elementæropplevelser, kvasianalyse.
I denne kvasianalyse kommer man til likhetserindringer hvor man oppdager hvilket forhold som finnes mellom to elementæropplevelser. Man sorterer elementæropplevelser i likhetskretser. Alle begreper skulle nå kunne defineres ved hjelp av likhetserindring.
Sagt av Carnap
Det såkalte toleranseprinsipp i Logische Syntax der Sprache:
Fulgencio Batista
Amerikansk mafia
Under hele perioden fram til Fulgencio Batistas fall i 1959 økte den amerikanske mafiaens innflytelse på Cuba, i første rekke konsentrert om Havanna og andre større byer. Særlig Havanna ble amerikanske turisters «forlystelseshus» og var bare i konkurranse med selveste Las Vegas i Nevada. Mot slutten av 1950-tallet hadde mafiaens innflytelse kommet så langt at mafiastørrelser som Santo Trafficante jr., Lucky Luciano, Frank Costello og Meyer Lansky regelmessig pleide sine investeringer på Cuba gjennom bestikkelser helt opp på presidentnivået.
Første kupp
Som serjant ledet Batista i 1933 det såkalte «Sersjantopprøret» som avsatte Carlos Manuel de Céspedes y Quesadas interimsregjering, som tidligere hadde styrtet Gerardo Machado. Ramón Grau ble president og Batista ble stabssjef for hæren og kontrollerte i realiteten presidentembetet.
Andre kupp
Grau var president bare i drøye hundre dager før han ble avløst av Carlos Hevia y de los Reys Gavilán (5 dager), deretter av Carlos Mendieta y Montefur (11 måneder), José Agrippa Barnet y Vinageras (7 måneder) og så Miguel Mariano Gómez y Arias (7 måneder) før Federico Laredo Bru klarte å styre fra desember 1936 til oktober 1940.
Batista som president
I oktober ble Batista Cubas folkevalgte president. I 1944 ble Batista ved en lovendring nektet å stille til gjenvalg og han ble etterfulgt av Ramon Grau. Batista trakk seg tilbake i frivillig eksil i Florida, før han vendte tilbake i 1952. Da han ble valgt til president tilhørte Batista partiet «PAP» (Partido Acción Progresista)
Tredje kupp
I perioden 1952–1959 tilhørte Batista Partido Acción Unitaria (PAU) som støttet Batista i absolutt alle saker.
Motstanden mot Batista
Med hjelp fra jesuittene ble Castro løslatt etter et amnesti i mai 1955 og dro i eksil i Mexico og USA der han planla nok et kuppforsøk. Da Castro vendte tilbake til Cuba som leder av 26. juli-bevegelsen i desember 1956, ble de angrepet en rekke ganger av Batistas tropper. Bare Castro og tjueto andre overlevde, og trakk seg tilbake i fjellene i Sierra Maestra og førte derfra en geriljakrig.
I mai 1958 satte Batista i gang et stort angrep mot Castro og de andre opprørsgruppene (som ikke var knyttet til Castro). Styrkene til Castro vant en rekke seire, trass i at de var mange færre (ikke mer enn vel hundre mann), men etter hvert ble styrket gjennom desertering fra Batistas hær. Mot dette bakteppet av tiltakende borgerkrig, holdt Batista, som etter grunnloven var hindret i å fortsette som president, et valg der den foretrukne kandidaten hans, Carlos Rivero Aguero, slo Grau.
Batistas fall
Den 1. januar 1959 flyktet Batista og Rivero til Den dominikanske republikk, og styrkene til Castro inntok Havanna.
Batista flyttet til permanent eksil i Portugal og Spania, og døde i Guadalmina i Spania.
Skiskyting
[[File:Jeremy Teela 2002 Winter Olympics.jpg|miniatyr|En skiskytter på standplass, stående skyting.
Fra OL i Salt Lake City i 2002]] Skiskyting er en vinteridrettsgren der man kombinerer to helt ulike idretter, langrenn og skyting. Utøverne går runder i en skiløype, før de skyter mot fem blinker. Hvis utøveren bommer på en eller flere blinker, straffes utøveren med strafferunde(r) eller tidsstraff. Skiskyting har blitt en svært populær TV-idrett, spesielt i Tyskland, Russland og Norge.
Skiskyting var opprinnelig en militær disiplin, men på 1950-tallet ble den utviklet til en vanlig idrett.
Historikk
Denne idretten har sin opprinnelse fra en øvelse for norske soldater. Den første kjente konkurransen fant sted i 1767, da grensepatrulje-kompanier konkurrerte mot hverandre. I 1767 foregikk det premieskirenn hvor en premie på 20 riksdaler gikk til den som «i fullt Løp kan afskyde sit Gevær og bedst træffe noget visst Maal paa 40 a 50 Skridts distance». Etter hvert fikk sporten utbredelse i de nordiske landene som alternativ trening for militæret. Under navnet militært patruljeløp var kombinasjonen langrenn/skyting demonstrasjonsgren under Vinter-OL i 1924, 1928, 1936 og 1948, men ble ikke godkjent offisiell gren på grunn av få deltakende nasjoner og uenighet omkring reglene.
Det første verdensmesterskapet (for herrer) ble arrangert i 1958 i Østerrike, og i 1960 kom skiskyting med på OL-programmet. 20 km normaldistanse har vært med hele veien, stafett 4 * 7,5 km offisielt fra 1966 (i OL fra 1968), og sprint 10 km fra 1974 (OL-gren først 1980).
En revolusjon innen skiskyttersporten var overgangen fra grovkalibergevær (t.o.m 1977) med 150 meters avstand til blinkene, til finkaliber (.22 Long Rifle) i 1978 med kun 50 m avstand. Andre viktige forandringer var kvinnenes inntreden (VM 1984, OL først fra 1992), og overgangen fra klassisk stil til friteknikk (snøskøyting) i 1985. På 1990-tallet var det innføring av jaktstarten (VM97) og fellesstarten (VM99) som fikk enda flere publikummere (spesielt tv-tittere) til å få øynene opp for idretten.
Martin Matsbo
Martin Johannes Matsbo (født 4. oktober 1911, død 6. september 2002) var en svensk langrennsløper som konkurrerte på 1930-tallet.
Større båndmetallfly
Større båndmetallfly (Diachrysia chrysitis) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Nordland i Norge. Arten er meget nærtstående til mindre båndmetallfly (Diachrysia stenochrysis), det er usikkert om de to bør betraktes som egne arter.
Levevis
Den kan finnes i mange ulike habitater. Larvene, som overvintrer, lever på brennesle (Urtica dioica) og andre lave planter. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli, i sør kan de også ha en andre generasjon som flyr i august – september.
Utbredelse
Den er utbredt over hele Europa og østover i alle fall til det vestlige Sibir. Utbredelsen lenger øst i Asia er uklar siden arten har blitt forvekslet med flere lignende arter. I Norge er den vanlig nord til Nord-Trøndelag, det finnes også ett funn fra Nordland.
Martin Matsbo
Meritter
I 1946 var han med og stiftet skismøringsselskapet Swix, som fra 1978 har vært norskeid.
I 1988 ble det lagd en svensk dokumentarfilm om legendariske svenske skiløpere og skihoppere; «De sista skidåkarna». Her var Martin Matsbo med, sammen med mange andre, som Hjalmar Bergström, Nils «Mora-Nisse» Karlsson, Gustav Husum-Jonsson, Arthur Häggblad, Sven Selånger, m.fl.
Svein Arve Pedersen
Svein Arve Pedersen (født 15. april 1952 på Hamar) er en norsk friidrettsutøver og langdistanseløper. Han løp for Hamar Idrettslag og IK Tjalve og vant to norgesmesterskap i henholdsvis 20 km terreng i 1975 og maraton i 1980.
Vinnertiden på maraton i 1980 var på 2:14:33, som er den raskeste tiden på et norgesmesterskap i maraton per dags dato. Han har også en 30.-plass fra New York City Marathon i 1979 på tiden 2:21:03.
Amatørradio
Myndighetene i hvert enkelt land fastsetter hvilke frekvens-segmenter i hele radiospekteret som radioamatørene kan benytte. I sjeldne tilfeller, f.eks. i land med spesielt totalitært styresett kan amatørradioaktivitet være sterkt begrenset eller forbudt. Ellers utøves hobbyen på svært nær samme måte over hele verden.
Ved enkelte store ulykker og katastrofer har radioamatører vært den eneste muligheten store befolkningsgrupper har hatt for kontakt med omverdenen.
Historie
Amatørradioens historie er nært bundet til de historiske eksperimentene i radioens barndom på slutten av 1800-tallet. Den første radioamatørklubb var The Junior Wireless Club, Limited i New York City som ble stiftet den 22. januar 1909. De forente staters radiolov av 1912 begrenset private radiosendere til å bruke frekvenser høyere enn 1500 kHz og åpnet for juridisk formalisering av amatørradio i landet. Omtrent samtidig ble internasjonale kallesignalserier formalisert ved den internasjonale radiotelegrafiske konvensjon i London samme år. Den første radioamatørkontakt over Atlanterhavet ble foretatt den 27. november 1923.
Radioamatører benytter alle typer radio. Mange radioformer som først ble utforsket av radioamatører, fikk senere viktig kommersiell betydning, deriblant FM, enkelt sidebånd, AM, digital pakkeradio og satellittrepeatere.
Lisensiering og radiokallesignaler
Radioamatører identifiserer sine sendinger med kallesignaler som er hentet fra landets ordinære kallesignalserie som fastsatt av ITU. Et kallesignal tildeles en radioamatør når han mottar sin senderlisens, vanligvis etter å ha avlagt og bestått prøven. Et kallesignal består av et bokstavprefiks etterfulgt av et siffer (0-9) og deretter en til tre bokstaver, f.eks. NA1A, GB2ZZ og UA9ABC. I flere land anvendes ulike prefikser for den enkelte region i landet, mens andre land bruker tallet i kallesignalet for å angi hvor i landet radioamatøren kommer fra. I Norge benyttes ingen av disse konvensjonene, dvs. det fremgår ikke av kallesignalet hvor i Norge en norsk radioamatør kommer fra.
Det benyttes også suffikser etter kallesignalene, bl.a. for å angi om stasjonen er mobil (/M), maritim mobil (/MM), luftmobil (/AM), stasjon ved et fyr (/LH) eller portabel (/P).
Andre suffikser kan være bokstavkombinasjoner som benyttes etter kallesignalet som en tilleggsopplysning om hvor stasjonen befinner seg. Ved konkurranser kan gamle fylkesbokstaver for bilskilt også benyttes som suffiks (A = Oslo, B = Østfold, C = Akershus osv.).
Radioamatører utenfor hjemlandet
Ved planer om lengre opphold i et annet land, kan radioamatører operere amatørradiostasjon i dette landet ved å søke om vanlig, permanent lisens med lokalt kallesignal ved å legge frem dokumenter fra hjemlandets telemyndighet. I Norge er dette Nkom (Nasjonal kommunikasjonsmyndighet).
For kortere eller tilfeldige opphold i land som har underskrevet CEPT-avtalen, benyttes oppholdslandets prefiks fulgt av "/" og eget kallesignal fra hjemlandet. En norsk radioamatør på kort besøk i Sverige (SM prefiks) bruker dermed formen SM/LA1AAA. CEPT er European Conference of Postal and Telecommunications Administrations (Den europeiske samling av post og telekommunikasjonsmyndigheter).
Bruk av norske amatørradioprefikser
Norske amatørprefikser som har vært brukt, er 3Y, JW, JX, LA, LB, LC, LD, LE, LF, LG, LI, LJ, LM og LN. I Norge er det nå kun en lisensklasse og nye lisenser har prefikset LA eller LB.
Disse ovenfor brukes med radioamatørens suffix så LA1AAA på Svalbard blir JW1AAA.
Forskjellige former
Amatørradio har også vært utbredt blant fysisk funksjonshemmede for å komme i kontakt med andre mennesker. Grupper av radioamatører hjelper funksjonshemmede med radiostasjon, antenner og annet praktisk for å komme igang. I Norge er det et eget fond for slike utgifter.
Radiosport er utbredt blant mange radioamatører. Det kan gå ut på at en radiostasjon konkurrerer sammen med andre om å komme i kontakt med så mange radiostasjoner som mulig fra så mange land som råd i løpet av en fastsatt periode. På amatørradiospråket kalles dette for en contest eller test. En variant av dette er DX-jakt som går ut på å samle så mange «radioland» som mulig. En nasjonalstat kan nemlig være delt opp i flere «radioland» (f.eks. Norge, Svalbard og Jan Mayen).
Radiopeileorientering er en sport som kombinerer orientering med amatørradio. Postene er små radiosendere som sender på frekvenser i radioamatørbåndene. Hjelpemidler til å finne disse er radiopeilemottaker, kart og kompass.
Amatørradio i Norge
Den første lisensierte norske radioamatør var telegrafbestyrer Johs. Diesen som den 26. mars 1925 fikk en midlertidig lisens. Diesen sendte fra Moen i Målselv og var tildelt kallesignalet LA1A. Dette kallesignalet har senere vært reservert for kongefamilien. Telegrafstyrets vilkår for utstedelse av radiosendetillatelser, som kom i mars 1926, ga grunnlag for ordinære utstedelser av norske sendetillatelser. De norske radioamatørene var også med på å legge grunnlag for kringkastningen i Norge.
Norsk Radio Relæ Liga (NRRL) er radioamatørenes viktigste organisasjon og ble stiftet i 1928 som en sammenslutning av en rekke lokale radioklubber som hadde dukket opp etter 1920. Inititativtaker var ingeniør Gunnar Hammerik (LA1D).
I Norge har det tidligere vært utstedt lisenser i tre forskjellige klasser (A, B og C). I dag er de slått sammen til en klasse. Radioamatørene har også egne kallesignal-serier som kan benyttes ved behov for nødsamband. Høyeste tillatte sendeeffekt for norske radioamatører på mellombølge- og kortbølgebåndene er 1000 watt, dog på enkelte frekvensbånd er effekten begrenset til 10 eller 100 Watt.
Sambandstjenesten
Amatørradio omfatter også redningssamband. I Norge har radioamatørgruppene egne sambandsgrupper som står til tjeneste for og samarbeider med Politiet, hjelpekorps, redningskøyter, redningshundekvipasjer og småfly. Radioamatørene bidrar med radioer på mange bølgebånd, på forskjellige avstander, for å opprette samband med områder som har mistet funksjonen i telenettet.
Utviklingen av europarekorder i friidrett 100 meter
Dette er listen over utviklingen av euraparekorder i friidrett på 100 meter utendørs.
Amatørradio
Sambandstjenesten
Ved lokale redningsaksjoner kan mobile enheter fra de ulike redningstjeneste utstyres med en GPS-sporingsenhet som sender på radioamatørbånd, såkalt APRS. Dette gir aksjonsledelsen posisjonsbestemmelse angitt på kartbilde i sanntid og logging av posisjoner for alle enhetene. Aksjonsledelsen får god oversikt over styrkenes posisjon og hvilke områder som er gjennomsøkt og får dermed bedre mulighet til å gjennomføre en effektiv ettersøkning.
Skiskyting
Styringsorgan
I 1948 ble Union Internationale de Pentathlon Moderne et Biathlon (UIPMB) stiftet, for å standardisere reglene for skiskyting og moderne femkamp. Skiskytterdelen av UIPMB opprettet i 1993 International Biathlon Union (IBU), som offisielt gikk ut av UIPMB i 1998.
Teaterhögskolan i Stockholm
Teaterhögskolan i Stockholm, Scenskolan, er en høyskole som utdanner skuespillere og mimeartister.
Skiskyting
Styringsorgan
Presidenter for UIPMB/IBU :
Mesterskap
Artiklene nedenfor inneholder informasjon om internasjonale mesterskap og navnet på medaljevinnerne. I motsetning til OL og VM går verdenscupen over en hel sesong med renn fra desember til mars (de siste årene er VM/OL inkludert), der det gjelder å samle flest verdenscuppoeng i løpet av en hel sesong.
Reglene i skiskyting
De fullstendige reglene finnes på IBUs regelbok. Reglene som er gjengitt under er likevel nok til at en tilskuer vil forstå hva som skjer på en skiskytterarena, enten man faktisk er til stede eller sitter hjemme og følger konkurransen på TV.
Langrenn
Alle langrennsteknikker er tillatt i skiskyting, men det eneste tillatte utstyret er ski og skistaver. Skienes minimumslengde er skiløperens høyde minus fire centimeter.
Skyting
Skiskytteren bærer en rifle som veier minimum 3,5 kg, pluss ammunisjon i magasiner på ryggen under løpet. Skiskyttergeværene som brukes i moderne skiskyting er i kaliber .22LR, og må lades manuelt. Som regel brukes rettrekkermekanisme, mens sylinderlås også fremdeles brukes av noen. Skiskytterammunisjonen som brukes er vanligvis subsonisk, og det er vanlig å ikke bruke hørselvern og vernebriller under skytingen.
Avstanden fra skytter til blink er 50 m. Ved liggende skyting er blinkenes diameter 45 mm, ved stående 115 mm, hvilket tilsvarer vinkelstørrelser på cirka 1 og 2,5 mrad. De fem blinkene har automatisk anvisning ved at de veksler fra svart til hvitt når de blir truffet, slik at både skiskytteren og publikum får umiddelbar tilbakemelding på om et skudd resulterte i treff eller bom.
Sprint
I sprintøvelsen over 10 km (7,5 km for kvinner) skyter deltakerne to ganger (à 5 skudd), en gang liggende og en gang stående. For hver bom må deltakeren gå en strafferunde på 150 m. Det brukes intervallstart (vanligvis 30 sekunder).
Amatørradio
Sambandstjenesten
Ved lokale aksjoner har radioamatørene mulighet for å sette opp relestasjoner/repeatere på VHF-frekvenser som politiet og/eller de andre redningstjenestene benytter, slik at deres håndapparater kan ha forbindelse over et større område.
Ørland stasjonskapell
Ørland stasjonskapell er et kapell fra 1942 i Ørland kommune, Trøndelag fylke.
Kapellet tilhører Ørland hovedflystasjon. Det ligger utenfor flystasjonens hovedport og brukes både til sivile og militære kirkeformål.
Amatørradio
Juridisk grunnlag og organisasjon
NRRL er i dag organisert i Det internasjonale amatørradioforbundet, IARU (International_Amateur_Radio_Union). Det finnes 5400 lisensierte radioamatører i Norge.
I Norge er det Nasjonal kommunikasjonsmyndighet som utsteder tillatelse til å opprette og drive radioamatørstasjoner på de vilkår som er gitt i forskrift om radioamatørlisens. Dette innebærer at kandidaten må ha avlagt og bestått en prøve som omfatter radioteknikk og radioekspedisjon.