cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euro
EU-land som er tilknyttet ERM-2
Et EU-land har knyttet sin valuta til euro gjennom valutasamarbeidet ERM-2. For å bli en del av eurosonen må et land ha vært tilknyttet ERM-2 i minst to år.
Kandidater til ERM-2
Fem EU-land venter på å bli tilknyttet ERM-2. Sverige er det eneste medlemmet av EU som ennå ikke har planer om å tilknyttes ERM-2.
Optimalt valutaområde
Innenfor økonomisk teori er et optimalt valutaområde en geografisk region der den økonomiske effektiviteten maksimeres om det kun finnes én enkelt valuta. Teorien som ligger til grunn for optimale valutaområder stammer fra Robert Mundell, og benyttes ofte i diskusjoner om euroens økonomiske effekter.
Ifølge Mundell er fire ulike aspekter spesielt viktige for et fungerende valutaområde: arbeidskraftsbevegelighet, kapitalbevegelighet, et risikospredningssystem som jevner ut forskjeller innen valutaområdet, samt at hele valutaområdet følger omtrent samme konjunktursyklus.
Sammenlignet med USA har euroområdet dårligere arbeidskraftsbevegelighet og mindre kapital som kan brukes til å jevne ut forskjeller i valutaområdet.
To ulike effekter har betydning for om et valutaområde er fordelaktig. På den ene siden innebærer et mindre, homogent valutaområde at pengepolitikken kan finjusteres på grunnlag av de lokale forutsetningene. Et større, heterogent valutaområde kan skape en dårligere tilpasset pengepolitikk og være mer utsatt for asymmetriske sjokk. På den andre siden innebærer et større valutaområde at et asymmetrisk sjokk spres over hele regionen og at kostnadene ikke konsentreres til enkeltområder, som de ville ha gjort om devaluering var mulig for å redusere de utsatte områdenes kjøpekraft.
Annen teori
Den mest åpenbare fordelen ved å innføre en felles valuta er bortfallet av kostnadene for valutaveksling. Bankene er forpliktet til å holde samme gebyr- og avgiftsnivå for transaksjoner mellom to medlemsstater i euroområdet som innen staten. Fraværet av ulike valutaer eliminerer også vekslingskursrisikoene.
Det er også en forventning om at en felles valuta vil bidra til at forskjellene i priser minker mellom medlemsstatene. Prisforskjeller gir grunnlag for arbitrasje, det vil si handel som drar fordel av at prisen er ulik i ulike land. Derfor forventes prisene på omsatte varer å konvergere, noe som i en overgangsperiode fører med seg inflasjon i enkelte regioner og deflasjon i andre. Empiriske undersøkelser har bekreftet dette fenomenet for visse sektorer.
En stor valuta kan også forventes å føre til økt makroøkonomisk stabilitet. Til tross for at lav inflasjon er en forutsetning for en moderne og effektiv økonomi, har mange europeiske stater manglet tiltak for å få bukt med store inflasjonsproblemer. Andre stater, deriblant Tyskland, har lyktes i å opprettholde prisstabilitet gjennom blant annet en selvstendig sentralbank.
Den europeiske sentralbanken ble derfor modellert etter den tyske sentralbanken. Den har blant annet som fremste mål å bekjempe for høy inflasjon og er helt uavhengig av politisk innflytelse.
Handel og turisme
Turismen i euroområdet har blitt påvirket av innføringen av en felles valuta. En undersøkelse har kommet fram til at turistflyten innenfor euroområdet har økt med 6,5 prosent som følge av innføringen av euroen.
Investeringer
Studier har funnet positive effekter av innføringen av euroen på investeringer. Fysiske investeringer har økt med rundt fem prosent i euroområdet på grunn av euroen. Når det gjelder utenlandske direkteinvesteringer har en studie vist at disse har økt med 20 prosent i euroens første fire år. Når det gjelder investeringer i foretak har studier vist at euroen har ført til et økt investeringsnivå og at det har blitt lettere for foretak å finne finansiering. Euroen har spesielt stimulert investeringer i foretak som kommer fra deler som tidligere hadde en svak økonomi. En studie har vist at euroen står bak 22 prosent av investeringene som har blitt gjort etter 1998 i land med svak økonomi. Effektene er imidlertid mindre tydelige for foretak som kommer fra områder med sterk økonomi. Innføringen av euroen har i de fleste tilfellene ikke vært fordelaktig for dem. Det har også vært tendenser til at det økte låneopptaket far forårsaket gjeld som har slått tilbake mot en del land, ikke minst Irland, Hellas og Portugal.
Inflasjon
Innføringen av euroen har ført til en omfattende diskusjon om dens mulige effekter på inflasjon. Det var en utbredt oppfatning blant euroområdets innbyggere at den nye valutaen ga opphav til økte priser på kort sikt. Paradoksalt nok har denne oppfatningen ikke fått støtte av inflasjonsstatistikken, som viser at euroen ikke har hatt større effekt på prisstabiliteten. Dette skyldes blant annet at eiendomssprisene ikke inngår i grunnlaget for inflasjonsstatistikken.
En studie har vist at dette paradokset er en konsekvens av en asymmetrisk effekt på prisene: mens euroen ikke hadde betydning for prisene på de fleste varene har den ført til at billige varer har blitt dyrere som følge av avrunding. Studien konstaterte at konsumentene baserte sine oppfatninger om inflasjon på de billige varene som de handler ofte.
En annen forklaring som har vært foreslått er at butikkene valgte å vente med prisøkningene i forbindelse med valutaovergangen til den nye valutaen var introdusert.
Valutareserver
Som valutareserve er euro verdens nest mest benyttede valuta. I 2008 utgjorde euro 26,5 % av verdens totale valutareserver.
Traryd
Traryd er et tettsted i Markaryd kommune i Kronobergs län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 660 innbyggere.
Ståle
Ståle er et mannsnavn av norrøn opprinnelse. I Norge har 3760 menn Ståle som første fornavn. Ståle er opprinnelig et norrønt tilnavn av Stáli; dannet av ordet stål, 'stål, våpen'.
Traryd
Elven Lagan renner gjennom Traryd.
Ståle
Ståle har navnedag 5. desember.
Utbredelse
Navnet var opprinnelig et tilnavn. Bruken fikk en oppsving i løpet av etterkrigen med en topp like etter 1960.
I folketellingenfra 1801 var det om lag 150 personer som het Staal eller Staale til fornavn. De aller fleste var bosatt i Vest-Agder og Rogaland. I 1900 var det om lag 85 personer som var listeført med navnet Staal eller Staale, den gang flest i Vest-Agder. I 2008 var det om lag 60 personer som het Staal eller Stål med om lag 3900 personer som heter Staale eller Ståle.
Urshult
Urshult er et tettsted i Tingsryd kommune i Kronobergs län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 794 innbyggere.
Besseputten
Besseputten er et vann på grensen mellom Aurskog-Høland og Nes kommuner i Viken, helt nordøst i Aurskog-Høland, mellom Havsjøen og Bjørknessjøen.
You Turned My Head Around
«You Turned My Head Around» er en sang skrevet av Lee Hazlewood som ble spilt inn og gitt ut på singel med Ann-Margret i 1968.
Dean & Britta spilte inn sangen og ga den ut på albumet Back Numbers i 2007.
Erik Sæter Jørgensen
Erik Sæter Jørgensen (født 1984 i Hamar) er en norsk billedkunstner. Sæter Jørgensen bor i Stavanger og var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Han arbeider primært med fotografi. Han er også en profilert veganer.
Opphavsrett
Sæter Jørgensen er en bruker og forkjemper for Creative Commons. Han var den eneste norske billedkunstneren som ble invitert til å være en del av prosjektet «Some Rights Reserved for Nordic Artists» ved Göteborgs universitet i november 2010. Prosjektet er sponset av Nordisk kulturråd.
Til siste åndedrag (1983)
Til siste åndedrag (originaltittel: Breathless) er en amerikansk drama-film fra 1983 med Richard Gere i hovedrollen. Regi er ved Jim McBride. Filmen er en nyinnspilling av den franske A Bout de Souffle, fra 1960.
Ekte trøfler
Ekte trøfler er en gruppe underjordiske, knollformede sopper som vokser på røttene til visse tresorter. Noen av artene er matnyttige og blir ansett som en delikatesse, og kan være svært kostbare.
Ekte trøfler i Syd-Europa
Nesten all trøffel som omsettes kommer fra Italia og Frankrike. I Mellom- og Sør-Europa kan prisen på en god trøffel komme opp i 30 000 kroner per kilo. De to mest eksklusive artene er sort Périgord-trøffel (Tuber melanosporum) og italiensk hvit trøffel (Tuber magnatum). Førstnevnte sort vokser eksklusivt på røtter av eiketrær og sistnevnte, som vokser på røttene til flere tresorter,
For å finne trøfler brukte man før trøffelgriser, nå bruker man såkalte trøffelhunder som er trent opp til formålet. En god trøffelhund kan oppdage trøfler en halv meter under jordoverflaten.
I dag dyrkes det også trøfler flere steder i forskjellige kulturer.
Til siste åndedrag (1983)
Filmen er en nyinnspilling av den franske Til siste åndedrag (A Bout de Souffle) fra 1960.
Ekte trøfler
Bruk av trøffel
En liten del trøffel kan ta nøytrale smaker over i en ny dimensjon, det brukes derfor som smakstilsetning.
Til siste åndedrag (1983)
Handling
En vilbass-type, Jesse Lujack, skyter mer eller mindre umotivert en politimann og flykter. Han er samtidig lidenskapelig forelsket i studenten Monica, og han trekker henne med seg under flukten. Flukten får en dramatisk utgang.
Ekte trøfler
Bruk av trøffel
Trøffel blir brukt i sauser, dressinger, trøffelolje, raspet over pastaretter eller i andre matretter. Men den kan også fås i is og som smakstilsetting på potetgull.
Store trøfler
I 1999 ble en hvit trøffel på 1,31 kg funnet på Istria i Kroatia, det var den gang den største i verden. En ny rekord kom i 2007 da en 1,5 kg tung hvit trøffel funnet i nærheten av Pisa i Italia, en kasinoeier fra Macao, Stanley Ho, betalte $330 000 for den. Den 4. desember 2014 ble en hvit trøffel på 1,79 kg funnet i det sentrale Italia. Kjempetrøffelen ble solgt av Sabatino Tartufi ved auksjonshuset Sotheby's New York 6. desember til et telefonbud fra Taipei i Taiwan for $61 250.
Trøfler i Norge
Det skal til sammen være ni arter av Tuber, trøffel, i de nordiske landene. I Norge finnes blant annet rødbrun trøffel (Tuber rufum), stanktrøffel (Tuber foetidum) og bittertrøffel (Tuber maculatum).
De norske trøflene har imidlertid ikke samme status som de kjente trøflene fra Italia og Frankrike. De er ikke på langt nær så smakfulle, de lukter eller smaker, som navnene også antyder, ikke så godt. De er også temmelig fjernt beslektet med de edle trøflene.
Løpekuler (Elaphomyces) er ganske vanlige i Norge og kan forveksles med trøfler.
Live & Off the Record
Live & Off the Record er en dobbelt CD og DVD av liveopptredener utført av den colombianske musikeren Shakira. DVD-en inkluderer opptak fra Shakiras «Tour of the Mongoose» og en biografi.
Listeplasseringer
Billboard Music Charts (Nord-Amerika) – album
Myopsocidae
Myopsocidae er gruppe små insekter som tilhører gruppen støvlus (Psocoptera). De er ikke parasitter men lever av ulikt dødt organisk materiale, alger og soppsporer.
Utseende
Middelsstore til store (3-10 mm), kraftige støvlus, mørke eller spraglete. Vingene er kraftig flekkete og hårløse. Antennene har 13 ledd, føttene tre ledd. Cellen areola postica ved forvingens bakkant er forbundet med åren M med en tverr-åre.
Levevis
Disse støvlusene lever på barken av trær, på steiner som ligger i skyggen eller på skyggefulle betongvegger.
Utbredelse
Familien er utbredt over hele Jorden, med flest arter i tropiske områder. I Europa finnes det bare én art i den sørlige delen.
Systematisk inndeling
Systematikken innen gruppen støvlus følger.
Grunnkretser i Ulvik kommune
Grunnkretser i Ulvik kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Ulvik kommune, Hordaland, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Havs-Björneborg
Havs-Björneborg er en by i det finske fylket Västra Finlands län. På finsk heter byen Meri Pori.
Paulo Frontin
Paulo Frontin er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Austin (bilmerke)
Austin Motor Company var en britisk bilprodusent, eid av British Leyland.
Historie
Etter krigen bestemte Herbert Austin seg for å satse på kun én modell, som skulle baseres på en motor med et sylindervolum på 3,6 liter (3 620 ccm) og 20 hestekrefter. Varianter av denne modellen inkluderte biler, mindre lastebiler og en traktor, men salget ble aldri så høyt at det kunne fylle den gigantiske fabrikken som var blitt bygget under krigen. Selskapet fikk økonomiske problemer i 1921, men etter en restrukturering kom bilproduksjonen i gang igjen. For å utvide markedet ble mindre biler lansert i 1922 med modellen Twelve (1,6 liter (1 661 ccm) motor), og senere samme år Austin 7, som var en billig, liten og enkel bil og en av de første som var ment for massemarkedet. I en periode ble bilen bygget under lisens av BMW (med navnet Dixi), av Bantam i USA og Rosengart i Frankrike. En etterligning ble bygget av Datsun i Japan uten lisensavtale.
En uavhengig, amerikansk avdeling opererte under navnet American Austin Car Company fra 1929 til 1934 og ble gjenfødt med navnet American Bantam fra 1937 til 1941.
Takket være modellen Austin 7 klarte fabrikken seg gjennom depresjonen, og tjente penger gjennom hele 1930-tallet takket være et stadig større modellprogram og bruken av nyvinninger som karosserier i stål og synkroniserte girkasser, selv om motorene forble de samme gamle. I 1938 ble Leonard Lord valgt inn i selskapets styre og ble senere valgt til styreleder i 1941 da Herbert Austin døde.
Under den 2. verdenskrig fortsatte Austin bilproduksjonen, men bygget i tillegg lastebiler og fly. Etterkrigstidens modellprogram ble presentert i 1944, og produksjonen startet i 1945. Modellprogrammet hadde mange likheter med programmet mot slutten av 1930-årene, men hadde en motor med 16 hestekrefter som er verdt å notere seg, fordi den var selskapets første motor med overliggende ventiler.
I 1952 slo Austin seg sammen med Nuffield Organisation (eierselskapet til Morris), og dannet British Motor Corporation (senere British Leyland), med Leonard Lord i fører­stolen. Austin var den dominerende parten, og deres motorer ble benyttet i de aller fleste modellene. På grunn av bensinkrisen i 1956 spurte Lord Alec Issigonis om å designe en liten bil med lavt bensinforbruk, og resultatet ble den revolusjonerende Mini, lansert i 1959. Prinsippet med en tverrstilt motor med girkassen under og drift på forhjulene ble også brukt i større biler (Austin 1100 i 1963, Austin 1800 i 1964, Austin Maxi i 1969, Austin Allegro i 1973 og Austin Metro i 1980). Samme år (1952) inngikk Austin en avtale med Nissan i Japan om montering av 2 000 importerte Austin-modeller og selge dem i Japan under Austin-navnet. Avtalen gikk også ut på at Nissan skulle produsere alle Austin-deler lokalt de neste tre årene, og Nissan produserte og solgte Austin i syv år. Avtalen ga også Nissan anledning til å benytte seg av Austin-patenter, noe Nissan brukte til å utvikle sine egne motorer for sitt eget merke, Datsun. I 1953 ble britiskbygde Austin-modeller montert og solgt; i 1955 ble Austin A50 lansert i Japan, en modell bygget utelukkende av Nissan. Nissan produserte 20 855 Austin fra 1953 til 1959.
I 1982 ble det nå lille selskapet British Leyland omdøpt til Austin Rover Group, hvor Austin var selskapets billigbiler. Selskapet fikk stadig oppmerksomhet på grunn av rustproblemer på modellene Metro, Maestro og Montego, og etter hvert ble merket droppet. Den siste Austin-modellen ble bygget i 1987.
Rettighetene til Austin-navnet ble overført til BMW da de kjøpte Austin Rover Group og ble senere solgt til MG Rover. Etter MG Rovers kollaps og salg ble navnet overført til Nanjing Automobile Group, som kjøpte MG Rover, sammen med Austins historiske fabrikk i Longbridge. I mai 2006 annonserte Mr. Wang, direktør i Nanjing, at Austin-navnet muligens vil bli brukt på noen tidligere MG Rover-modeller på det kinesiske markedet.
Liste over norske redningsskøyter bygget i tre
Denne listen er for utfyllende informasjon til sidene om Redningsskøyta, Redningsselskapet og Colin Archer.
Kander og Ebb
Kander og Ebb var en svært suksessfull duo bestående av komponisten John Kander (født 18. mars 1927) og tekstforfatter Fred Ebb (født 8. april 1933 – død 11. september 2004). De kjent først og fremst for sine bidrag til musicals, men de laget også filmmusikk.
De er særlig kjent for temaet fra Martin Scorsese's New York, New York. Spilt inn av mange artister og også kjent som signatursang Frank Sinatra. Duoen assosieres også med de to skuespillerinnene Liza Minnelli og Chita Rivera, da duoen skrev en betraktelig mengde materiale for dem.
Liste over norske redningsskøyter bygget i tre
En komite med bl.a. Archer, hadde imidlertid før konkurransen, konkludert med at større dedikerte redningsfartøy var det beste. Dette mente også vinneren av designkonkurransen Redningsselskapet avholdt og det ble da bygget de to større redningsskøytene RS 1 COLIN ARCHER og RS 5 LIV; les mer under Redningsskøyte.
Klosterenga
Klosterenga eller Klosterenga park er et parkmessig område i Bydel Gamle Oslo som ligger i overgangen mellom Nordre Gamlebyen og Grønland i Oslo. Parkdraget strekker seg opp til Galgeberg.
Hovinbekken rant tidligere gjennom parkens område, og denne skal gjenåpnes gjennom parken.
I 1999 sto Klosterenga skulpturpark ferdig, med skulpturer av Bård Breivik, blant annet med «Den flerkulturelle plass» med skulpturer og basseng i østenden, der det også finnes en idrettsplass. Skulpturparken ble rustet opp i 2005–2007.
I oktober 2013 ble det funnet spor etter bosetninger fra middelalderen i parken; det var tidligere ukjent at det skulle hadde bodd folk der på den tiden.
Ombygging
I fra høsten 2020 til 2021/22 skal Klosterenga park gjennomgå en omfattende ombygging til en kostnad på omtrent kr 150 millioner. Parken skal få ny turvei, flere møteplasser og bedre belysning. Hovinbekken skal åpnes gjennom Klosterenga, blant annet for å fullføre kunstner Bård Breiviks visjon om en skulpturpark.
Manfredonia
Manfredonia er en by i provinsen Foggia i regionen Puglia i Italia med omkring 55 000 innbyggere. Byen ligger ved kysten av Adriaterhavet, omkring 35 km nordøst for Foggia med jernbane og sør for fjellet Gargano,
Historie
Området rundt Manfredonia ble bosatt i antikken av dauni-stammen, som kom hit fra Illyria. Den blomstrende greske kolonien kom senere inn under samnittene og ble gjenerobret rundt 335 f.Kr. av kong Aleksander av Ípiros, Aleksander den stores onkel. I 189 f.Kr. ble den erobret av romerne.
I 663 ble den erobret av og ødelagt av slavere. På 800-tallet var den en periode underlagt sarasenerne.
I 1042 gjorde normannerne byen til sete for et av deres tolv grevskap, mens Monte Gargano ble værende under Østromerriket. Normannerne vant en avgjørende seier der over den østromerske Argyrus i 1052. Byen ble så erkebispedømme i det normanniske grevskapet Puglia.
Sport
Fotballklubben SS Manfredonia Calcio fra Manfredonia spiller i Lega Pro Seconda Divisione.
Tone (navn)
Tone er et kvinnenavn med opprinnelse i det norrøne navnet Þorný som er dannet av gudenavnet Þórr (Tor) og nýr, «ny». På slovensk kan Tone være et mannsnavn, en kortform av Anton.
Utbredelse
Tone er lite utbredt utenfor Norge.
Tonje er en utbredt variant av navnet.
Tone er kjent i Norge i denne formen fra 1400-tallet, tidligere som Þonny, Þonne eller Þone. Tone var blant de mest populære navnene på nyfødte jenter i Norge i perioden ca. 1955–1975.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Damtjern (Aurskog-Høland, Nordre Mangen)
Damtjern (eller Damtjennet) er et vann nordøst i Aurskog-Høland mellom Viksjøen og Havsjøen, øst for Nordre Mangen gård.
Chita Rivera
Chita Rivera (født Dolores Conchita Figueroa del Rivero 23. januar 1933 i Washington, DC) er en skuespiller, danser og sanger, best kjent for sine roller i Broadway-musikaler. Hun har vunnet Tony-prisen for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal to ganger. Rivera er av puertoricansk herkomst og er den først hispaniske kvinne som har mottatt Kennedy Center Honors-prisen. Rivera ble tildelt Presidentens frihetsmedalje av president Barack Obama i 2009.
Fridafors
Fridafors er et tettsted i Tingsryd kommune i Kronobergs län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 221 innbyggere.
Færøybankene
Færøybankene er en fiskebanke som strekker seg rundt 100 km sørvestover fra Færøyene. Bredden er på mellom 50 og 70 km og minstedybden er på 87 meter. Området har sin egen torskestamme som har vært viktig for Færøyenes fiskeindustri.
Rävemåla
Rävemåla er et tettsted i Tingsryd kommune i Kronobergs län i Småland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 294 innbyggere.
Drakensteinfjellene
Drakensteinfjellene er en fjellkjede som ligger i provinsen Western Cape i Sør-Afrika. Den utgjør en del av Cape Fold Belt. Fjellkjeden er oppkalt etter H. A. van Reede tot Drakenstein som besøkte Cape som høykommissær i 1685. Drakenstein (nyere skrivemåte ofte Drakestein) var navnet på hans eiendom i Nederland. Drakensteinfjellene består av to separate fjellkjeder, Klein Drakenstein-fjellene og Groot Drakenstein-fjellene. Den førstnevnte ligger like øst for Paarl, som forbindes med Huguenottunnelen på riksvei N1 og Du Toitskloof Pass (820 m) som hovedvei R101. Den sistnevnte fjellkjeden er mye høyere og ligger sør for Franschhoek og Stellenbosch, med Victoria Peak (1 590 moh) som det høyeste fjellet. Fjellet har ingen fjelloverganger, men det har Hottentots-Holland naturreservat og innehar også tittelen som det våteste stedet i Sør-Afrika. Det regner spesielt mye i de øvre delene av Jonkershoek Valley, faktisk kommer den årlige nedbørsmengden over 2 000 mm (nøyaktige målinger mangler).
Det meste av vegetasjonen er biomer fra Cape floraregion, og den primære bergarten er Table Mountain sandstein som tilhører Cape Supergroup. Regionen faller innenfor sonen for middelhavsklima. Området har kjølige og milde vintre med snø i større høyder, og varme og tørre somre.
Li Xiannian
Li Xiannian  (kinesisk: 李先念, pinyin:   Lǐ Xiānniàn , født 23. juni 1909 i fylket Hong'an i provinsen Hubei i Kina, død 21. juni 1992) var Folkerepublikken Kinas president fra 1983 til 1988, og deretter president for Det kinesiske folks politiske rådgivende konferanse til sin død.
Han var en innflytelsesrik politisk skikkelse i Folkerepublikken, og var medlem av Politbyrået fra 1956. Han var finansminister fra 1954. Under kulturrevolusjonen falt han i unåde, men ble takket være statsminister Zhou Enlai gjeninnsatt som finansminister i 1973. Han innledet økonomiske reformer i retning markedsøkonomi – det som etter hvert skulle bli den såkalte reform og åpning-politikken. Han var også visestatsminister i noen år.
Hen ble av kommunistene regnet som en av de åtte eldste.
Tidlig karriere
Li ble medlem av det kinesiske kommunistparti i 1927, og var kaptein og politisk kommissær i Folkets frigjøringshær under den lange marsjen.
Maoistisk politiker
Etter kommunistenes seier i Kina ble Li utnevnt til partisekretær for provinsen Hubei (1949–1954), og han var kommandant og politisk kommissær for Hubeis militærgarnison. I 1950 ble Li valgt til første formann for Hubeis folkeregjering. Mens han arbeidet i Hubei ble Li utnevnt til partisekretær for Wuhan og viseformann for Folkerepublikkens militære kommisjon for det sørlige-sentrale Kina.
I 1954 ble Li utnevnt til Kinas finansminister. Li var også visestatsminister for hele perioden fra 1954 til 1980. Selv om han mistet sitt verv som finansminister under kulturrevolusjonen ble han ikke desto mindre beskyttet av Zhou Enlais og ble den eneste sivile embedsmann som tjenestegjorde med statsministeren gjennom hele denne urolige perioden. I 1976 spilte Li en instrumentell rolle i Firerbandens fall. Etter gruppens fall fra makten ble Li utnevnt tul viseformann for det kinesiske kommunistiske parti og til medlem av den sentrale militærkommisjon.
Politiker og president etter Mao-æraen
Da Hua Guofeng kom til makt etter Mao Zedongs død, ble Li Huas viktigste økonomiske rådgiver. Dersom Hua hadde lykkes i sine bestrebelser på å nå helt til maktens tinde, ville Li ha blitt en av Kinas mektigste skikkelser. Men Lis politiske karriere stagnerte da Deng Xiaoping overskygget Hua som Kinas «Paramount Leader». I resten av karrieren beklaget Li seg over at hans prestasjoner i det korte Hua-interregnumet ikke var blitt tilstrekkelig anerkjent som grunnlag for de fremskritt som Kinna opplevde i 1980-årene. Li støttet opp om Dengs reform og hjalp Deng frem til makt.
Li trodde fast på ortododoks sentralplanlegging og sosiopolitisk konformitet, og mislikte dermed Deng Xiaopings mest radikale reformtanker. Han var faktisk den som var annsvarlig for utarbeidelsen av den kortlivede tiårsplanen av 1978 dom tok sikte på å bygge en økonomi etter sovjetisk forbilde, med tunginsdistri og energiproduksjon i sentrum. Deng terminerte raskt dette, og instituterte sin egen «go slow»-tilbærming som gradvis åpnet for utviklingen av lettindustri og konsumorientert produksjon. Han innsatte også etter hvert yngre menn av hans skole til viktige stillinger i styringsverket. Én av dem var statsminister Zhao Ziyang, som Li var en sterk motstander av fordi han fant ham alt for villig til å importere vestlige tankebaner og bevege seg bort fra planøkonomien. Ifølge Zhao «hatet [Li] meg fordi jeg implementerte Deng Xiaopings reformer, men ettersom det var vanskelig for ham å gå åpent ut mot Deng, gjorde han meg som målet for sin opposisjon»."
I 1983, etter innføringen av den ny konstitusjon, ble Li utnevnt til president av Kina i en alder av 74 år. I pakt med 1982-konstitusjonen var presidentens rolle «hovedsakelig seremoniell», men vervet representerte en anerkjennelse av Lis rolle som repektert partiveteran og medlem av det kinesiske politbyrås stående komite. I 1984 møtte Li den amerikanske president Ronald Reagan under dennes besøk i Kina, og han drøftet da Taiwans status med presidenten. Li nesøkte USA i juli 1985; hav var den første statssjef for Folkerepublikken Kina som foretok et slikt besøk.
Som tiåret skred frem overtalte Deng Xiaoping de fleste av partiveteranene til å tre tilbake - Deng hadde alltid vært en motstander av livsvarige utnevnelser. Li fratrådte som president i 1988 og ble etterfulgt av Yang Shangkun. Li ble så utnevnt til formann for Det kinesiske folks politisk-konsultative konferanse. Han var en sterk tilhenger av Jiang Zemins arbeid for å komme til makt, og under Tiananmenprotestene i 1989 var Li en av de partiveteranene som gikk sterkest inn for en fast respons mot demonstrasjonene og støttet statsminister Li Pengs ønske om å sette inn militære styrker for å stanse protestene. Li fortsatte i regjeringsverket frem til sin død i 1992.
Peabiru
Peabiru er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Wang Wanbin
Wang Wanbin (kinesisk: 王万宾; født i juli 1949 i Yangquan i provinsen Shanxi i Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. Han er nå (2011) eksekutiv visegeneralsekretær for Den nasjonale folkekongress, et verv han fikk i desember 2005.
Wang ble medlem av kommunistpartiet i 1974. Han ble uteksaminert fra Den sentrale partiskole i juli 1996 med en høyere grad i økonomi.
Vintertjern (Aurskog-Høland, Midtfjellmosen)
Vintertjern (eller Vintertjennet) er et vann på Mangenskogen i Aurskog-Høland kommune i Viken, nordøst for Tangen hyttefelt. Vintertjern ligger like inntil Torvtjern og disse vannene blir i enkelte sammenhenger også benevnt Tvillingtjern.
Vintertjern ligger i sin helhet innenfor Midtfjellmosen naturreservat.
Curaçao
Curaçao (papiamento: Kòrsou) er et land i Karibia. Sammen med Nederland, Aruba og Sint Maarten utgjør det Kongeriket Nederlandene. Curaçao ligger like utenfor kysten av Venezuela. Den er den største og mest folkerike av de såkalte ABC-øyene (for Aruba, Bonaire og Curaçao). Innbyggertallet per 1. januar 2020 var 156,223. Curaçao har et areal på 444 kvadratkilometer. Willemstad er hovedstad.
De første som bosatte seg på øya kom fra det søramerikanske fastlandet omkring 2900 f.Kr. Spanierne kom til øya i 1499, og tvang folket som bodde der til Hispaniola. Øya har halvtørt klima som ikke er egnet til jordbruk i stor skala med plantasjedrift, slik andre øyer i Karibia fikk under europeisk herredømme. Etter den europeiske koloniseringen ble øya en handelspost, særlig etter at det nederlandske Vestindisk kompani tok kontroll over øya fra Spania i 1634. Willemstad ble frihavn som var åpen for handel for skip fra alle land. Øya var også åpen for innvandrere. Den første gruppen sefardiske jøder kom til øya i 1651.
I 1954 fikk De nederlandske Antiller, der Curaçao var en av seks øyer, autonomi innenfor det føderale Kongeriket Nederlandene. Hovedstaden lå i Willemstad på Curaçao, og forholdet mellom de ulike øyene var aldri enkelt. I 2010 ble De nederlandske Antiller oppløst og Curaçao ble et eget land innenfor Kongeriket Nederlandene. Det styrer seg selv på de fleste områder, men utenriks- og forsvarspolitikken er et fellesanliggende dominert av Nederland.
Curaçao er et flerkulturelt samfunn der det tales flere språk. Papiamento, nederlandsk og engelsk er offisielle språk. Flertallet er katolikker.
Navn
Da Alonso de Ojeda kom over øya i 1499, kalte han den Isla de los Gigantes etter det høyreiste folket som bodde der.
Det er forskjellige forklaringer på opphavet til navnet Curaçao. Én forklaring er at navnet har sitt opphav i caquetio, språket til øyas opprinnelige innbyggere. En annen fortelling sier at en gruppe spanske sjømenn ble forlatt på øya med malaria, men at de var helbredet da de ble funnet igjen og øya fikk navnet Curación (helbredelse) som ved portugisisk innflytelse ble til Curacão. Det er også foreslått at navnet kan komme av at øya ble kalt Corazón (hjerte) på spansk. Tidlige europeiske kartskisser tegnet øya med hjerteform.
På spanske kart ble øya først kalt Curaçote, Curasote og Curasaure. Rundt 1550 forekommer navnet som Quracao. Ved den nederlandske okkupasjonen i 1634 hadde skrivemåten endt på Curaçao, selv om variasjoner fortsatt forekom til ut på 1700-tallet.
På papiamento heter øya Kòrsou.
Landet heter Pais Kòrsou på papiamento, Land Curaçao på nederlandsk og Country of Curaçao på engelsk.
Geografi
Hovedøya er 62 km lang og mellom 4 og 11 km bred. Nordkysten ligger åpent ut mot Det karibiske hav og er bratt med kalksteinsplatåer. Sørkysten har flere dype bukter som vender ut mot rolig sjø. Kystlinjen er på totalt 148 km, hvorav buktene utgjør 79 km.
Det 1,6 km lange og 90–300 meter brede sundet Bahia di Santa Ana (nederlandsk: Sint Annabaai, engelsk: Santa Anna Bay) skjærer gjennom revet og strekker seg innover hovedøya til Schottegat, ei bukt som danner en dyp naturlig havn. Sundet deler byen Willemstad i to.
I tillegg til hovedøya, består landet også av Klein Curaçao sørøst for Curaçao. Landet har et samlet areal på 444 km².
Geologi
Øya ligger på den søramerikanske kontinentalplaten. Geologisk består øya av vulkanske formasjoner, som går opp i åser og fjell, og lavere kalksteinsplatåer.
Fjell
Høyeste punkt er toppen Christoffelberg på 372 meter. Christoffelberg er omgitt av andre topper, deriblant Seru Gracia på 297 m, Seru Palibandera (246 m) og Seru Palomba (222 m). Andre fjell nordvest på øya er Tafelberg van San Hironimo (230 m) og åser som Seru Male (184 m), Seru Cortape (178 m), Sint Antonieberg (172 m) og Seru Commandant (134 m).
Rundt Piscaderabaai vest for Schottegat ligger «de tre brødrene»: Seru Pretu (138 m), Veerisberg (132 m) og Jack Evertszberg (119 m).
I sørøst, mot nordkysten av øya, ligger Ronde Klip på 131 meter. Tafelberg ved Santa Barbara ligger mot sørkysten sørøst på øya. Det hadde en høyde på 196–197 meter før det ble startet gruvedrift. Dagbruddet har endret området betraktelig.
Klima
Sammen med naboøyene Aruba og Bonaire er Curaçao en del av den tørre karibiske regionen som strekker seg fra Araya-halvøya i Venezuela til Cartagena i Colombia. Regionen kjennetegnes av sparsomt med ferskvannskilder, lite nedbør, intens sol og rask fordampning. Klimaet er klassifisert som BS i Köppens klimaklassifisering.
Curaçao har halvtørt klima og er den av ABC-øyene som likevel får mest nedbør. Nedbøren varierer betydelig fra år til år. Den tørre årstiden varer fra februar til juni. Etter et par overgangsmåneder i juli og august, kommer årstiden med mest nedbør fra september til januar. Med en grad eller to variasjon ligger temperaturen vanligvis rundt 28 grader celsius året gjennom.
Det blåser øst-nordøstlig og østlig passatvind året rundt. Curaçao ligger utenfor orkanbeltet i Karibia. Øya ble sist hardt rammet av orkan i 1877. I perioden 1851 til 2009 passerte 15 tropiske sykloner nær Aruba, Curaçao og Bonaire, mens tallet for de nederlandske øyene lenger nord (Saba, Sint Eustatius og Sint Maarten) var 64.
Nord for øya passerer det sterke havstrømmer i retning vest. Mellom sørkysten og fastlandet er strømmen ikke så sterk. Her går strømmen fra øya mot fastlandet.
Plante- og dyreliv
Curaçao er en del av den karibiske biodiversitetshotspoten. Øya er omgitt av korallrev som ikke er like utsatt for ødeleggelser som følge av tropiske stormer som rev andre steder i Karibia og som derfor er blant de best bevarte i regionen. Revet befinner seg 20 til 250 meter fra land og dekker et areal på 7,85 km². 68 korallarter lever ved øya. Revet var utsatt for fem store episoder av korallbleking mellom 1987 og 2010. Korallrevet har stor økonomisk betydning, ikke bare ved fiske, men også på grunn av turisme. Det er beregnet at hver kilometer rev genererer en inntekt på 1,6 millioner dollar per år.
Sammen med de mange buktene og vikene med mangrove og sjøgras bidrar revet til gode yngleforhold for fisk. 358 fiskearter er kjent. Flere marine arter er funnet for første gang ved Curaçao og har fått navn etter øya. Det gjelder blant annet korallarten Isopora curacaoensis, svamparten Haliclona curacaoensis og sjøknelerarten Neogonodactylus curacaoensis.
Dyrelivet på land har stort innslag av arter som er endemiske på en eller flere av ABC-øyene. Over 200 arter, inkludert 58 i havet, finnes bare på disse øyene eller andre steder sør i Det karibiske hav. Ni flaggermusarter lever på øya. To av disse lever av kaktusnektar, er viktige for pollinering og spredning av kaktusarter som utgjør viktig føde for flere dyrearter, særlig i tørketiden. Curaçao har en bestand av hvithalehjort (Odocoileus virginianus) som kan ha blitt brakt til øya av arawakindianere. De rundt 250 individene som er igjen lever i nasjonalparken Christoffelpark.
Det finnes 57 fuglearter. Brilletrupial (Icterus icterus), tropespottefugl (Mimus gilvus), banansmett (Coereba flaveola) og brunstrupeparakitt (Aratinga pertinax pertinax) er vanlige. Rødflamingo (Phoenicopterus ruber ruber) besøker øya for å finne føde. Saltsjøene på lesiden av øya er viktige ernæringsområder for både rødflamingoen og trekkfugler. Disse områdene er også viktige hekkeområder for makrellterne (Sterna hirundo) og amerikadvergterne (Sternula antillarum). Noen fuglearter, som tårnugle (Tyto alba bargei), hvithalevåk (Geranoaetus albicaudatus) og nordkarakara (Caracara cheriway), trues av press på leveområdene.
Vernede områder og naturparker
Christoffelpark ble etablert i 1978 på et 23 km² stort område nordvest på øya. Parken har de største gjenværende områdene med sammenhengende krattskog og er viktig for både plante-, dyre- og fugleliv. Shete Boka nasjonalpark dekker et område på 4,7 km² og 10 km av kysten på nordvestspissen av øya. Her finnes det en rekke små viker. Tre forskjellige skilpaddearter legger egg på strendene i seks av vikene: glattkarett (Caretta caretta), suppeskilpadde (Chelonia mydas) og karett (Eretmochelys imbricata).
20 kilometer av sørøstkysten fra utkanten av Willemstad til sørtippen av øya ble i 1983 gjort til marinpark. Den omfatter et område på 6 km² fra høyvannsmerket til 60 meters dybde. Her er det økosystemer med mangrove, sjøgras og korallrev der det lever 65 korallarter og 350 arter fisk. Marinparken er ikke offisielt vernet ved lov.
Miljøproblemer
Raffineriet forurenser luft, land og sjø. Under andre verdenskrig ble overskuddsproduksjon av asfalt dumpet på et området i havnen nær raffineriet. I tillegg til «asfaltsjøen» som ble skapt, er annet kjemisk avfall også dumpet. Området det gjelder dekker 80 hektar.
Utbygging forbundet med turistnæringen, med nye hotell- og villaanlegg, bidrar til press på kystområdene. Utslipp av urenset kloakk er også et problem. Sjøpiggsvinarten Diadema antillarum ble i 1983 rammet av en sykdom som kan ha spredd seg til Curaçao på grunn av skipsfart. Bestanden i hele Karibia ble som følge av sykdommen redusert til 5 % av det opprinnelige.
Curaçao er sårbar for klimaendringer. Dette gjelder både plante- og dyreliv langs kysten og bebygde områder som hovedstaden Willemstad. Økt havnivå gjør Willemstad mer utsatt for oversvømmelse.
Landets første arealplan ble vedtatt i 1994. Den legger opp til fortsatt byvekst i Willemstad, med noe byutvikling andre utvalgte steder på øya.
Demografi
Curaçao hadde per 1. januar 2020 en befolkning på 156,223. Befolkningstettheten er størst i hovedstadsområdet. Den østlige og vestlige delen av øya er tynnere befolket.
Tradisjonelt har befolkningen vært segmentert, atskilt på grunnlag av hudfarge, språk, religion, økonomisk stilling og opphavsland. Hudfarge har hatt størst betydning. Curaçao har alltid vært åpen for innvandring, noe som har skapt et multikulturelt samfunn.
I 1911 bodde det rundt 32,500 mennesker på øya. Åpningen av oljeraffineriet var et vendepunkt for befolkningsutviklingen på øya. I 1930-årene tok en sterk befolkningsvekst til, med innvandring både fra andre land i regionen og fra Nederland. Samtidig var fødselsraten høy. I 1950 fødte hver kvinne i gjennomsnitt 5,2 barn.
Befolkningsutviklingen har fulgt økonomiske opp- og nedgangstider, med utvandring i dårlige tider og innvandring når økonomien har gått bedre. Folketallet nådde en topp i 1985, men økonomiske nedgangstider ble fulgt av utvandring, særlig til Nederland. Over 100,000 curaçaoere bor i Nederland.
Folketallet gikk ned fra 1981 til 2001, men tok seg etter dette opp igjen på grunn av naturlig tilvekst og økt innvandring. Folketellingen i 2011 viste et innbyggertall på 150,563.
Fra omkring 1990 har det vært innvandring fra Den dominikanske republikk, Colombia, Haiti, Venezuela og Jamaica, og også i en viss grad fra Surinam, Kina og India. I 2011 var hver fjerde innbygger født utenlands. Folketellingen i 2011 viste at 75,8 % av innbyggerne var født på Curaçao, mens 6 % var født i Nederland og 2,9 % på Bonaire, Saba, Sint Eustatius, Sint Maarten eller Aruba. 3,6 % var født i Den dominikanske republikk, 6 % i Colombia og 8,7 % i andre land. 88,7 % hadde nederlandsk statsborgerskap, 2,2 % hadde colombiansk, 1,9 dominikansk, 1,2 % haitisk, 0,8 % venezuelansk, 0,7 % jamaikansk og 4,5 % hadde statsborgerskap i andre land.
Flere kvinner enn menn innvandrer. Særlig gjelder det kvinner fra Colombia og Den dominikanske republikk. Innvandringen har endret balansen mellom kvinner og menn i befolkningen, slik at det er kvinneoverskudd med 84 menn per 100 kvinner.
Fødselsraten har falt til 1,9 barn per kvinne. Befolkningen er aldrende. I 2011 var 20 % av befolkningen under 15 år, mens 20 % var 60 år eller mer.
Språk
Curaçao er et flerspråklig samfunn, hvor det tales papiamento, nederlandsk, spansk og engelsk. Kreolspråket papiamento er førstespråk for et flertall av befolkningen, mens både papiamento, nederlandsk og engelsk har offisiell status.
Inntil 1920-årene ble nederlandsk benyttet av den hvite, protestantiske befolkningen og av nederlandske statstjenestemenn, mens flertallet av befolkningen talte papiamento. Språksituasjonen endret seg med innvandringen i kjølvannet av oljeindustrien. Nederlandsk ble innført som undervisningsspråk i skolen i 1936 og bruk av papiamento ble frarådet. Papiamento har gradvis fått sterkere offisiell stilling, særlig etter opptøyene i 1969. Det kom flere aviser på språket. Språket ble tatt i bruk i grunnskolen i 1986 og universitetsutdanninger kom i gang fra 2001. Papiamento ble erklært som offisielt språk i 2007.
Ved folketellingen i 2011 var papiamento det mest utbredte språket. 78,4 % av husholdningene benyttet dette språket. I 9,3 % av husholdningene var nederlandsk vanligst, mens det i 4,7 % ble talt spansk og i 3,5 % engelsk.
De fleste er flerspråklige. Selv om papiamento er vanligste språk, er nederlandskkunnskaper fortsatt viktig for å kunne ta utdannelse i Nederland og kan være av betydning for yrkeskarriere.
Religion
Grunnloven garanterer religionsfrihet.
Folket på Curaçao tilhører for det meste kristendommen og flertallet er katolikker. Ved folketellingen i 2011 tilhørte 72,8 % Den katolske kirke, en nedgang fra 80,1 % ved folketellingen i 2001. Pinsebevegelsen har økt sin andel. I 2001 tilhørte 3,5 % forskjellige pinsekirker, mens i 2011 var andelen 6,6 %. I 2011 var 3,2 % protestanter, 3 % adventister, mens 0,8 % tilhørte Jehovas vitner. Andelen som tilhørte andre religioner økte fra 3,9 % i 2001 til 7,1 % i 2011. 6 % oppga i 2011 at de ikke tilhørte noen religion.
Andre religioner er også representert. Muslimene på øya har stort sett bakgrunn fra handelsfolk som kom fra Surinam, Libanon og Syria. En moske åpnet i 1965. Også en del hinduer har kommet fra Surinam, men også fra India. Et hinduistisk tempel åpnet i 2004.
Før-europeisk tid
De første menneskene som bosatte seg på øya kom omkring 2900 f.Kr. Disse første innbyggerne kom fra området ved elva Orinoco på det søramerikanske fastlandet. Folk fra Curaçao koloniserte Aruba omkring 2400 før nåtid.
I den før-keramiske fasen av den menneskelige bosettingen drev nomadiske grupper sanking av spiselige planter og røtter, sanket skjell og drev fiske og jakt på smådyr. Det finnes helleristninger fra denne perioden i huler på nordkysten og på steder ved buktene på sørkysten. I alt er 38 helleristningssteder kjent. Rundt 500 f.Kr. dukker det opp keramikk i dabajuroidstil. Folket fikk et halvnomadisk levesett og det ble dyrket mais og maniok.
Folket som bodde på øya da europeerne kom, caquetioene, tilhørte arawakfolket som bodde langs kysten av det som i dag er Venezuela. Caquetioene kom til øya fra området omkring Maracaibosjøen omkring år 600. Folket bodde i landsbyer med trehus bygd på pæler. Landsbyene var plassert ved ferskvannskilder og ved buktene. Det er funnet arkeologiske spor etter ti landsbyer.
Det var nær kulturell og økonomisk kontakt med fastlandet så vel som andre øyer. Øyfolket dyrket mais, maniok, søtpotet, bønner, kaktusfrukt og agave, som ellers i regionen. Det ble jaktet småvilt og drevet fiske. Folket seilte kanoer og handlet med kystområdene. Strømforholdene gjorde det enklere å nå fastlandet enn naboøyene. Tobakk var én handelsvare. Keramikkstil, gravskikker og redskapstyper viser regelmessig kontakt med samfunn på fastlandet, særlig rundt Maracaibosjøen og rundt 800–1000 også ved det som nå er Puerto Cabello. Kildene er motstridende når det gjelder om øya politisk hørte under lederskapet som bodde på Paraguaná-halvøya.
Den første kontakten med europeere fant sted i forbindelse med Amerigo Vespuccis andre reise. I 1499 kom ekspedisjonen til Curaçao. Spanierne fant da fire landsbyer på øya, tre av dem plassert ved buktene på sørkysten. Befolkningen ble anslått til rundt 2000. Spanierne merket seg at folket på øya var dyktige sjøfarere.
Under Spania 1499–1634
Amerigo Vespucci gjorde krav på øya for Spania, men spanierne viste liten interesse for Curaçao og naboøyene Aruba og Bonaire. Siden det ikke ble funnet edelmetall på øya, betraktet spanierne den som insula inútil, ei «ubrukelig øy».
I 1513 ble øya så godt som avfolket da spanierne tvang det meste av den opprinnelige befolkningen til Hispaniola for å arbeide som slaver der. 1200 caquetioer ble brakt til Hispaniola, de øvrige til provinsen Tierra Firme på det søramerikanske fastlandet.
Fra 1526 forvaltet Spania Curaçao etter encomienda-systemet. Øya ble overdratt til en encomendero som fikk enerett til å utnytte øya økonomisk. Juan de Ampíes fikk slike rettigheter til Curaçao, Bonaire og Aruba, som ble behandlet som en samlet politisk enhet. Ampíes brakte med seg en liten gruppe indianere fra Hispaniola, men det er ikke klart om disse tilhørte caquetioene som tidligere var deportert.
Spanierne etablerte to bosettinger på øya: Santa Ana i øst og Ascensión i vest. Begge var plassert inne på øya ved brønner med tilgang til drikkevann. I 1542 ble det reist en steinkirke. Etter at privilegier utløp i 1556, kom ABC-øyene politisk inn under fastlandsprovinsen Venezuela. En rapport fra 1620 oppga et samlet innbyggertall på 160, men det er uklart om tallet gjaldt bare spaniere. De spanske innbyggerne var for det meste menn og det vokste fram en mestisbefolkning.
Det ble holdt kveg for å produsere saltkjøtt og lær, og brasiltre ble hugget for å skaffe fargestoff. Kvegdriften var innrettet mot eksport av huder til Europa. I tillegg ble det holdt sau, geit og hester. Øya ble en kilde til forsyninger av kjøtt som ble etterspurt i regionen. I 1620 ble det rapportert at det fantes 10,000 dyr storfe, 14,000 sauer, 2,000 geiter og 6,000 hester og muldyr. Forsyningene av kjøtt gjorde øya attraktiv for andre makter og for sjørøvere. Øya og den sørkaribiske kysten kom utover 1500-tallet i skyggen av spaniernes virksomhet i Mexico og Peru.
Åttiårskrigen: Nederlandsk erobring
Nederlendernes interesse for Karibia økte som følge av åttiårskrigen med Spania. Spansk handelsblokade tvang nederlenderne til å søke etter andre kilder til salt som ble brukt for å konservere fisk. Særlig etter gjeninnføring av handelsblokade i 1598 økte antallet skip som besøkte Karibia på jakt etter salt. Handelen over Atlanterhavet økte i årene med våpenstillstand fra 1609 til 1621, og i 1621 vedtok Generalstatene å opprette Vestindisk kompani.
Utover i 1620-årene etablerte kompaniet seg ulike steder i Sør-Amerika og Vest-India. I 1633 gikk Saint Martin, der nederlenderne hadde utvunnet salt, midlertidig tapt. Kompaniet søkte derfor andre saltkilder og Curaçao pekte seg ut som et alternativ der det også fantes en god havn. Den strategiske beliggenheten nær den spanske provinsen Tierra Firme gjorde også øya attraktiv for nederlenderne, som kunne bruke den som orlogsbase. I april 1634 godkjente kompaniet en plan om å erobre Curaçao. Seks skip ble sendt ut og disse erobret øya på Sankta Annas dag, 28. juli 1634. Sundet inn til den beskyttede, naturlige havnen i Schottegat ble oppkalt etter helgenen. Spania forsøkte å gjenerobre øya tre ganger mellom 1636 og 1642, men lykkes ikke.
Nederlenderne erobret et stort antall hester, kveg, sau og geit. Øya hadde en befolkning på færre enn tre dusin spaniere og 500 indianere. De fleste indianerne ble deportert til Coro på fastlandet, mens fjorten familier ble værende. Forbindelsene indianerne hadde til naboøyene og fastlandet ble imidlertid ikke brutt, men vedvarte utover 1600-tallet og trolig også inn på 1700-tallet.