cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gotfred Tvede
Karriere
Han giftet seg i 1895 med Bodil Marie Dorph-Petersen, datter av skuespiller, senere teaterdirektør Jens Frederik Siegfred Dorph-Petersen og Rose Cecilie Sødring.
«Vasa»
Vasaprosjektet
Gjenoppdagelsen av «Vasa» vekket i begynnelsen ikke myndighetenes entusiasme. En juridisk utredning viste at det var Kungl. Marinförvaltningen som hadde det formelle eieransvaret for sunkne orlogsskip, men man var ikke stemt for å hente fram en tre hundre år gammel feilkonstruksjon. Sjöhistoriska museet, som hadde ansvaret for marinarkeologi, anså «Vasa» som en farlig konkurrent for sine aktiviteter. Franzén klarte likevel å vekke interesse på flere hold. Etter at dykkere hadde inspisert vraket samme høst for å vurdere tilstanden, ble det klart at det kunne tåle å bli hevet, slik Franzén ønsket.
Dykkere utstyrt med høytrykksslanger spylte gjennom mudderet og gravde ut seks tunneler under skroget. Det var et meget farlig arbeid i bekmørke på 30 meters dyp, for ballaststein kunne bryte gjennom det morkne skroget og rase ned i tunnelene, og de topografiske forholdene var meget vanskelige fra før. Fra høsten 1956 til april 1961 gjennomførte 36 dykkere fra marinen 2 000 dykk på til sammen 4 500 timer. I mer enn 1 500 dykkertimer måtte marinedykkere trenge seg ned i mudderet i en 80 x 100 centimeter bred tunnel, 33 meter under havoverflaten og 22 meter vannrett inn i tunnelen, uten å kunne snu.
Under ledelse av Per Edvin Fälting klarte marinedykkerne å fullføre arbeidet uten alvorlige ulykker. Det rikt dekorterte akterspeilet hadde falt av og sunket ned i mudderet; av den grunn er det også særlig godt bevart. Dykkerne fant galleriene og hele akterkastellet etter at disse hadde løsnet fra skipet.
Etter to års arbeid var bergingsskipene «Sleipner» og «Atlas» på vrakstedet og ble lagt parallelt på sidene av vraket. To store pongtonger, «Oden» og «Frigg» med seks kraner hver, ble fortøyd langs fartøyene. Fra kranene på den ene pongtongen ble seks stålvaiere trukket gjennom tunnelene og opp til den andre pongtongen. Den første hevingen begynte i august 1959, og etter 27 dager var vraket flyttet fra 32 meters dyp til 16 meters dyp i Kastellholmsviken. Deretter kunne arbeidet med å tømme skipet og hente opp tusenvis av gjenstander begynne på grunnere farvann. I ett og et halvt år gjorde man seg klar for det siste løftet. Gjennom fjernsyn kunne over 40 millioner mennesker i åtte europeiske land den 26. august 1960 observere bergingsarbeidet av en kanon fra «Vasa» i løpet av en time.
Avfall, slagg og slam ble fjernet fra det øvre dekket av dykkere som arbeidet med å gjøre skroget så vanntett som mulig. Alle kanonporter ble lukket med spikre, og den ødelagte akterstevnen ble forsterket og tettet. Jernbolter som hadde rustet vekk hadde etterlatt flere tusen hull i skroget, som dermed måtte plugges på nytt. Det siste løftet i hevningen av vraket begynte 8. april 1961, og om morgenen den 24. april 1961 brøt det gamle vraket overflaten. Presse fra mange land sammen med 400 inviterte gjester på prammer og båter samt flere tusen tilskuere langs kaiene så på mens «Vasa» kom opp av vannet. Deretter ble skipet plassert på en pongtong som ble slept til Kung Gustav V-tørrdokken på Beckholmen.
Fra 1961 sto «Vasa» i en midlertidig bygning på Djurgården kalt Wasavarvet, som ble åpnet for publikum den 16. februar 1962. Under åpningsseremonien ble det skutt salutt fra to kanoner som kom fra «Vasa». De besøkende kunne se skipet fra to etasjer mens konserveringen av det gamle treet i vraket pågikk. For å hindre treet fra å tørke ut og smuldre opp, og dermed ødelegge konstruksjonen, ble det brukt polyetylenglykol (PEG). I 1981 ble det besluttet at en permanent bygning for skipet skulle oppføres, og det første spadetaket ble tatt i 1987. Allerede i desember 1988 ble «Vasa» ført inn i bygningen mens det var under bygging. Den ble offisielt åpnet i 1990 med navnet Vasamuseet.
333 år etter forliset er «Vasa» etter bergingen i 1961 det best bevarte eksempel på 1600-tallets skipsbyggerkunst og maritime krigsteknologi.
Begravelse av de omkomne
Under den arkeologiske utgravningen ombord i «Vasa» ble bein og skjelettrester funnet. Det viste seg at det var levningene etter tolv personer, to kvinner og ti menn. Etter å ha gjennomgått en vitenskapelig undersøkelse ble skjelettrestene gravlagt på Galärvarvskyrkogården den 10. august 1963, 335 år etter forliset. En av de omkomne var en befalsperson, den eldre kaptein Hans Jonsson som ble tilbake i skipet. Teksten på minnesteinen var forfattet av prins Wilhelm og lyder:
Funngjenstander
«Wasa» hadde fire bevarte dekk, to batteridekk, banjerdekket og nederste dekk. Under bergingsoperasjonen måtte arkeologene arbeide raskt med å tømme skipet så konserveringen kunne starte med en gang, den første uken måtte de arbeide på skift hele døgnet. Det øvre kanondekket var meget rotete med mye materiale som hadde kommet dit, blant annet fra værdekket som hadde blitt brutt opp av bergingsmenn og menneskerelatert virksomhet gjennom århundrene. Det ble funnet mange interessante gjenstander, blant dem en kiste som rommet personlige eiendeler, inkludert en filthatt, syverktøy, en kam, to par sko, en enslig sko, hansker, en tresleiv, en rekke mynter og noen mindre eiendeler. Funngjenstandene vitner om det enkle livet for en sjømann fra 1628. Det ble funnet en gullring under inngangen til kanondekket fra værdekket.
Flere tusen gjenstander ble funnet inni skipet, blant annet fra admiralkahytten, hvor et brettspill med terninger og markører ble funnet sammen med et bordur som målte hel- og halvtimer, trolig tilhørende viseadmiral Erik Jönsson Krämer. Tallerkener av tinn, fyrfat og grønnskimrende drikkeglass samt drikkekanner av tinn og spiseredskap som skjeer og kniver av tinn, jern eller sølv fra kapteinens vitrine. Permer etter tre bøker ble også funnet, antakelig en salmebok, en bønnbok og en bibel for daglige bønner for hele besetningen. Av bestykningen på 64 kanoner er bare tre kanoner funnet, de fleste ble berget på 1600-tallet. Et interessant funn var fiskeutstyr med blylodd som hadde initialene E. D.
På nedre kanondekk ble en mann funnet fastklemt under en kanonlavett som kan ha revet seg løs, hans klær, inkludert bukse, jakke, sko, strømper og lue av vadmel, var bevart. På banjerdekket var utstyr etter tømmermannen og barberen ombord på «Vasa», blant annet en beholder som rommet rester av saltet kjøtt som tømmermannen hadde tatt med seg. På det samme dekket ble rester av tøy funnet i et rom mellom mesanmasten og stormasten. Etter at dette var tatt ut, viste det seg at det var seilduk, den eneste bevarte fra 1600-tallet. To kraftige ankerkabler som unngikk nedbrytning etter å ha blitt dynket med tjære fra en tønne på banjerdekket, ble funnet sammen med de tilhørende ankrene som også lå i mudderet.
Nederst i skipet kom arkeologene til ballaststeinen som under kantringen hadde presset opp det underste dekket. Det hadde fungert som lasterom for besetningens matforsyninger, deriblant tønner som inneholdt bønner, korn og saltet fisk. Også kruttkammeret og kabyssen lå på det samme dekket, i betryggende avstand fra hverandre. Kabyssen midtskips foran stormasten var som en «brønn» omgitt av brannvegger murt med teglstein. Man fant ikke krutt i kruttkammeret, og det er ukjent om dette var ødelagt av vannet, eller om det ennå ikke var tatt krutt ombord på vei til Älvsnabben. Stormasten hviler på kjølsvinet, og da den ble tatt opp etter utgravningen, var mastemynten som skulle ligge der for å bringe skipet lykke, borte. Idet masten skulle settes på plass igjen i 1993, la Anders Franzén en mynt på kjølsvinet for å gi «Vasa» lykke i vår tid.
Litt over 26 000 gjenstander ble oppdaget og katalogisert under utgravningen. Det ble også funnet et stort antall gjenstander og vrakrester rundt skipet i mudderet på vrakstedet, blant annet en langbåt som enten hadde ligget på værdekket eller ble slept under forliset. De fleste av de rundt 500 figurer og 200 paneler som prydet skipssidene og akterenden, var spredt rundt omkring selve vraket. Det var langtfra enkelt å katalogisere funngjenstandene etter deres opprinnelse, de som ikke kom fra «Vasa» ble ikke tatt med i samlingene.
Konservering
Etter at «Vasa» var hevet, ble skipet ført til et provisorisk oppbevaringssted, Wasavarvet på Djurgården; der ble skipet konservert mot fukt og impregnert med polyetylenglykol. Denne løsningen ble også brukt på det engelske skipet «Mary Rose» fra 1500-tallet. Dette var nødvendig for å hindre at trevirket skulle smuldre opp under uttørking etter å ha blitt tatt opp av vannet etter så lang tid. Trevirket av eik i det opptil femti meter lange skroget har et volum på 900 kubikkmeter. Impregneringen ble avsluttet i 1979 etter 17 år, deretter fikk skipet tørke i de neste 9 år, før det i 1990 ble utstilt i det nyoppførte Vasamuseet.
Svovelsyren ble oppdaget høsten 2000 etter at hvite flekker av forskjellig størrelse fra noen få centimeter til en halv meter hadde oppstått på skroget. Det viser seg å være salter som dannes på overflaten av treet når sulfater reagerer med oksygen. Det kunne føre til at treet ville sprekke fra innsiden. I 2002 ble mengden svovelsyre i «Vasa» beregnet til over to tonn, og nye hundre kilo dannes hvert år. Man har beregnet at det er nok svovel i skipet til å danne ytterligere fem tonn svovelsyre, noe som vil medføre betydelige skader hvis utviklingen ikke bremses.
For å bevare skipet forskes det for å finne fram til de beste metoder mens det kontinuerlig overvåkes etter tegn på forfall og forandringer i trekonstruksjonen. Samtidig er PEG-væsken som «Vasa» ble behandlet med, i ferd med å miste virkningen, mens skroget langsomt synker sammen på metallstillaset som holder det oppe. Magnus Olofsson fra Vasaenheten ved Statens maritima museer kommenterte at skroget hadde kommet i bevegelse og mente at det kan kantre mot babord side som i 1628. For å hindre videre nedbrytning har flere institusjoner som Kungliga Tekniska högskolan og Texas A&M University inngått et verdensomfattende samarbeid for å bevare skipet for fremtidige generasjoner.
For å forsinke prosessen holdes temperaturen i museet konstant på mellom 18 og 20 °C med en luktfuktighet på omtrent 55 %. For å hindre nedbrytningen som skyldes svovelsyre, er en rekke metoder forsøkt. Reaksjonen mellom svovel og oksygen i mindre gjenstander blir stoppet ved å forsegle dem i plastbeholdere med nitrogen. Man har også behandlet skipet med kluter dynket i basiske løsning for å nøytralisere den lave pH, men bare som et midlertidig tiltak. De nye jernboltene, som var galvanisert, begynte å ruste og etterlater skadelige stoffer i trevirket, noe som påskynder nedbrytningen. Man har planer om å erstatte boltene med materialer som titan, karbonfiber og glassfiber, som ikke vil reagere med treet.
Litteratur og populærkultur
«Vasa» trekkes fram som et pedagogisk eksempel på hvordan man ikke skal organisere virksomheter man ønsker skal krones med suksess. Tre barnbøker om «Vasa» er skrevet på svensk, senere oversatt til engelsk, tysk, dansk og norsk: Sagan om Vasa av Bertil Almqvist, Nu seglar Vasa av Mats Wahl (med illustrasjoner av Sven Nordqvist) og Vasagrisen av.
Sverige utga 15. juni 1990 to jubileumsmynter – en 200-krone i sølv og en 1000-krone i gull – til minne om skipet. Den 3. september 1969 utga landet ti frimerker pålydende 45 øre med motiver fra regalskipet og 15. mai 1990 to frimerker – pålydende Kr 2,50 og Kr 4,60 – med Vasamuseet som motiv.
I 1991 ble en ferje bygget som en moderne etterlikning av skipet, sjøsatt i den japanske hovedstaden Tokyo. Den har en kapasitet på 650 passasjerer. «Vasa» har vært inspirasjon for flere kunstverk, blant annet to forgylte Disney-inspirerte parodier av Pilaster på gallerier.
Ettersom «Vasa» er en meget populær turistattraksjon, blir skipet brukt som motiv på suvenirer som t-skjorter, kopper, kjøleskapsmagneter og plakater. Kommersielle kopier av funngjenstander fra skipet har også vært markedsført: blant annet glass, tallerkener, skjeer og endog et brettspill.
Bolivia under OL
Bolivia deltok første gang i olympiske leker under Sommer-OL 1936 i Berlin, men deltok så ikke før under Vinter-OL 1956. Fra og med Sommer-OL 1964 i Tokyo har Bolivia deltatt i samtlige sommerleker unntatt Sommer-OL 1980 da de boikottet. Bolivia har også deltatt i seks vinterleker, og forventes å delta også i Vinter-OL 2022 i Beijing.
Bolivia har aldri vunnet noen medaljer.
Fausts fordømmelse
Fausts fordømmelse – La damnation de Faust er et verk for orkester, stemmer og kor av den franske komponisten Hector Berlioz. Berlioz selv kalte stykket en «dramatisk legende» (légende dramatique). Stykket hadde sin uroppførelse i Paris i 1846.
Berlioz utarbeidet selv librettoen sammen med Almire Gandonnière etter Gérard de Nervals franske oversettelse av Goethes Faust. Mens hele verket kan ses oppført som opera, blir ofte de tre partiene «Marche Hongroisse», «Ballet des sylphes» og «Menuet des feux follets» framført som et orkesterverk under konserter.
Del II
Faust sitter i sitt studerkammer, dypt deprimert. Han vil ta sitt eget liv, men idet han fører giftbegeret til munnen, hører han kirkeklokker ringe og toner av en påskehymne. Dette gir han livsviljen tilbake. Brått høres Mefisto komme i form av tromboner og treblåsere. Han tilbyr seg å ta Faust med på en reise, og Faust slår til. Sammen kommer de inn på ølkjelleren Auerbachs Keller i Leipzig. Brander, en av svirebrødrene på ølstua, synger «Sangen om rotta». Gjestene improviserer en ironisk koral-liknende fuge basert på ordene «Requiescat in pace, Amen», hvoretter Mefisto synger «Sangen om loppa». Faust får avsmak for det hele, og spør om det ikke er noe annet Mefisto kan vise han.
Mefisto tar han med ut på landet, fordreier synet hans og viser han den vakre jenta Marguerite, som Faust straks blir forelska i. Han faller i søvn, drømmer om jenta, og våkner av at han roper navnet hennes. Mefisto tilbyr seg å finne henne for han, og de kommer seg inn i byen der hun bor ved å skjule seg blant en tropp marsjerende soldater og studenter.
Del III
Faust og Mefisto sniker seg inn i huset til Marguerite. Vi hører Marguerite nærme seg mens hun synger sangen «Kongen av Thule». Mefisto trekker seg tilbake, og tilkaller ånder som danser rundt huset i «Menuet des feux follets». Når Faust gir seg til kjenne, røper Marguerite at hun har drømt om han. De synger en kjærlighetsduett. Så kommer Mefisto tilbake og sier at de må flykte fordi mora til Marguerite har fått med seg folk fra byen som kommer for å ta dem. Faust må ta avskjed med Marguerite.
Del IV
Marguerite synger «Spinnesangen» mens hun venter på at Faust skal komme tilbake. Soldatene og studentene marsjerer igjen forbi, men Faust er ikke blant dem. Scenen skifter til en skog med en grotte, der Faust synger sin «Påkalling av naturen». Mefisto forteller Faust at Marguerite i sin fortvilelse har gitt mora for mye sovemedisin og tatt livet av henne. Hun er nå i fengsel og skal henges neste dag.
Mefisto sier han kan redde livet hennes hvis bare Faust overdrar han sjelen sin, og den desperate Faust skriver under. Her opphører resitativet brått og slagverket spiller én note – et varsel om fordømmelsen. Mefisto skaffer hester, og de rir av sted («Rittet mot avgrunnen»). Faust tror at de skal redde Marguerite, men blir skremt når han begynner å se uhyggelige syner. Han hører klokker, tror at henrettelsen er nær, og øker farten. Landskapet blir mer og mer fryktelig og grotesk, med blodregn fra himmelen og skjeletter langs vegen. Så anroper Mefisto sine djevelske horder, og stuper sammen med Faust ned i helvetes avgrunn. Mørkets fyrster spør om Faust frivillig avsto sjela si, noe Mefisto kan bekrefte. Et kor av djevler danser rundt Mefisto i triumf mens de synger på helvetes eget språk.
Også her avviker Berlioz fra Goethe, der Faust blir frelst til slutt.
Epilog
Et fortellerkor synger om helvetes redsler og skrekkens mysterium. Deretter blir Marguerite, som er blitt benådet ved Fausts underskrift, tatt opp til himmelen av et kor av himmelske ånder.
Baptiste Gros
Baptiste Gros (født 17. juli 1990) er en fransk langrennsløper.
Karriere
Gros representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 40 på sprinten.
Han fikk sin første seier i verdenscupen da han vant sprint fristil i Québec som var tredje etappe i Ski Tour Canada 2016.
Billy Zane
William George «Billy» Zane jr. (født 24. februar 1966 i Chicago i Illinois) er en amerikansk skuespiller som er kjent for sin rolle som Caledon Hockley i storfilmen Titanic fra 1997. Zane ble nominert til en Screen Actors Guild Award sammen med resten av ensemblet i filmen. Han har i løpet av karrieren spilt i over femti filmer og hatt roller i flere TV-serier.
Andre store roller Zane har spilt er blant annet tittelrollen i filmatiseringen av tegneserien Fantomet fra 1996, rollen som John Justice Wheeler i TV-serien Twin Peaks, samt rollen som Hughie Warriner i Terror ombord fra 1989 hvor han spilte mot Nicole Kidman og Sam Neill. Han har også opptrådt i filmer som Zoolander (hvor han spilte seg selv), Tombstone, Sniper, The Believer og Posse. Zane har hovedrollen i TV-serien The Deep End.
Billy Zane var gift med skuespillerinnen Lisa Collins fra 1989 til 1995. Han var tidligere forlovet med modell og skuespiller Kelly Brook, som han traff under innspillingen av Survival Island.
Kombi
Kombi kan referere til:
Stein Balstad
Stein Balstad (1884–1966) var en norsk forfatter og lærer.
Han utga en rekke romaner, blant annet Den store bøigen (1923), Forbannet være du (1925), Slekt skal følge - (1928), I ditt ansikts sved (1930), Tidehverv (1933), Vi fra skogene (1936), En ny slekt (1938) og Storbyen fanger (1943). Han skrev også ungdomsbøker, for eksempel Med farfar på setra (1929) og skuespill, mest kjent er Kven dømer (1927)
Han skrev også hørespill: populære enaktere som Kven dømer (1936) og Sportsdilla (1939, 1941). I 1943 bidro han med Ottegarden.
Balstad var en realistisk folkelivsskildrer, skrev om skogarbeidernes kår og om arbeiderklassens politiske problemer.
Han var medlem av programrådet for Kringkastingsselskapet A/S 1928-1933 og i programrådet for NRK 1933-1940.
Mikhail Kusjnerjov
Mikhail Kusjnerjov (russisk: Михаил Кушнерёв, født 27. juni 1972) er en russisk sandvolleyballspiller.
Han representerte Russland under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor han ble nummer 9.
Keiji Tanaka
Keiji Tanaka (født 22. november 1994) er en japansk kunstløper.
Han representerte Japan under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 18 i singel.
I september 2019 vant han U.S. International Figure Skating Classic i Salt Lake City.
Storm Uru
Storm Uru (født 14. februar 1985) er en newzealandsk roer som spesialiserer seg i dobbeltsculler. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i dobbeltsculler lettvekt.
Ingrid Nordby (1894–1961)
Ingrid Lucie Nordby (født Østrem 27. februar 1894 i Kristiania, død 7. mars 1961) var en norsk forfatter. Hun var den mest produktive hørespillforfatteren i mellomkrigsårene. I 1930-årene utga hun sammen med ektemannen Jacob flere kriminalromaner under psevdonymet Tom Polloc. Nordby skrev også noveller og oversatte teaterstykker for norske scener.
Liv og virke
Ingrid Norby studerte i Grenoble i 1913–1914, og hadde flere studieopphold i utlandet, blant annet i USA og Argentina. I perioden 1914–1916 var hun journalist i Avisenes Kristianiakontor. Fra 1923 skrev hun artikler og noveller til dagspressen.
Hennes hørespill omhandlet etiske hverdagsproblemer, kledd i situasjoner som kunne oppstå i hjemmet: konflikter mellom ektepar, foreldre og barn, tjenestefolk og naboer. Historiene sluttet stort sett med at konflikten ble løst i minnelighet. Samtlige innblandete vendte tilbake til hverdagen en viktg erfaring rikere.
Hørespillene besto stort sett av tradisjonelle dialoger med maksimum tre personer. De angrep småborgerskapets ekteskapssyn ved å berette om kvinner som truet med å forlate sine altfor travle ektefeller. Etter at mennene lovet å ta mer hensyn til dem, fortsatte de å være hjemme allikevel. En del av hennes hørespill ble dessuten utgitt som små teksthefter for amatørteatre.
Liste over sørkoreanske filmer fra 1964
Liste over sørkoreanske filmer fra 1964 er en kronologisk liste over filmer som ble lansert i Sør-Korea i 1964.
Ingrid Nordby (1894–1961)
Liv og virke
Hennes roman Tarantella gikk som føljetong i Aftenposten i 1940. Sammen med ektemannen Jacob Norby skrev hun flere romaner, blant andre Skyggen fra Alaska som vant Nasjonalforlagets romankonkurranse i 1931 og også utkom på svensk. Den farlige Iris kom som føljetong i Morgenposten i 1934 under psevdonymet Tom Polloc, mens Blått og rødt blod utkom i bokform i 1949. Hun har også skrevet flere kriminalnoveller som ble publisert i de nordiske land.
Internasjonal berømmelse
Nordby var den eneste norske hørespillforfatteren i mellomkrigsårene som ble kjent i utlandet. I en hørespillkonkurranse, avholdt av BBC i 1939, var hennes En venn fra før (1937) én av tolv som ble funnet verdig til opptak på engelsk. Cocktail før festen (1936) ble solgt til såvel Sverige som USA. Jubileumsstykke (1939) ble produsert av BBC, men ikke i Norge.
Familie
Ingrid Norby var datter av grosserer Hans Christian Østrem (1842–1912) og Johanne Thalia Semb (1855–1923). Hun ble i 1917 gift i New York med konsulent Jacob Norby.
Hørespill
Foruten de tolv hørespillene som ble oppført eller innspilt, eksisterer det i alt åtte manuskripter fra begynnelsen av 1940-årene som aldri ble sendt, ettersom NRK i 1940 kom under NS-styre.
Disse er:
I tillegg bearbeidet Nordby tallrike scenestykker og romaner for radio.
Hennes bearbeidelse av Nikolaj Gogols Døde sjele ble først produsert i 1965, fire år etter hennes bortgang.
Fårehunder
Fårehunder er hunder som primært er avlet for å gjete sau (får). Som hunderase inngår disse hundene gjerne i samlebegrepet gjeterhunder, men i gjerning kan de egentlig være en hvilken som helst rase som er trent for oppgaver med å flytte sau, gjess o.l.
Egenskaper
Fårehunder er glimrende brukshunder som ofte er kjent som lettlærte, energiske og arbeidsvillige. På grunn av disse egenskapene benyttes disse hunderasene ofte til mange andre formål enn gjeting av dyr. Fårehundraser er blant annet populære som politihunder og mye annet, herunder også innen en rekke grener av hundesport. Mange benytter også slike hunder til gjeting av større bufe, som kveg.
Arbeidsmønster
Fårehunder som gjeter sau og lignende, gjør dette gjennom å styre dyra med kontrollert bruk av rovdyratferd. Teknikkene som brukes kalles gjerne eyeing (stirring), stalking (smyging) og heeling (hasebiting). Denne motoriske atferden er til en viss grad genetisk arvelig, men den kan maksimaliseres og perfeksjoneres gjennom trening. Hunden kontrolleres (styres) av hundefører gjennom kommandoer, som ofte kommer i form av arm og håndbevegelser eller plystrelyder som hunden har fått opplæring i å forstå.
Inndeling og trening
Morfologisk sett er gjerne disse hundene middels store og veier gjerne som sådan vanligvis ca. 10-20 kg. De trenes til å agere på menneskelige kommandoer, gjerne i form av ulike plystrelyder og arm/håndbevegelser som kan oppfattes over avstand.
Catch dogs
Såkalte catch dogs er hunder som er trent til oppgaver med å immobilisere dyr som forlater flokken eller av andre årsaker trengs å hentes inn eller stoppes. Typen kan derfor også brukes i andre sammenhenger, som under jakt. Ofte blir headers og heelers også er trent til denne oppgaven. Det er imidlertid mest vanlig at kveghunder trenes opp.
.gr
.gr er Hellas' nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Registreringer behandles via akkrediterte registrarer og domenenavn med greske bokstaver kan også registreres.
Avril (Meurthe-et-Moselle)
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Avril
Helgen kirke
Helgen kirke er en langkirke fra 1735 i Nome kommune, Vestfold og Telemark fylke. Byggverket er i tre og har 110 plasser.
Helgen gamle kirke
Kirken er oppført på samme plass som den tidligere Helgen stavkirke (norrønt: Helgini Olafs kirkja). Den gamle kirken var viet til St. Olav og ble oppført før år 1200. Den har vært mørk, uten ovn og kun hatt plass til omkring 80 mennesker. Etter reformasjonen inngikk den som krongods, men ble i 1723 solgt av kong Frederik IV. I 1734 kom den i justistråd Herman Leopoldus' eie, og han vurderte at kirkebygningen var så forfallen at den ikke kunne repareres. Den ble revet ned året etter.
Restaureringer
Således sto kirken mere eller mindre uforandret til restaureringen i 1868, hvor takrytteren ble fjernet. Det lille bislag ble også tatt ned, og det nåværende tårn ble oppført. I 1875–76 tilkom sakristiet, og kirkens indre ble panelt. Det ble innsatt nye vinduer og dører, og det nye galleri i vest ble oppført. Kirken fikk en ny, enkel prekestol, og den gamle fra stavkirken kom i privat eie. De lukkede kirkestoler ble erstattet med nye, åpne, og som altertavle tilkom et trekors som ble plassert i en buet innfelling. I forbindelse med 250-årsjubileet i 1985, ble korset skiftet ut med en malet tavle av Terje Grøstad, og prekestolen fikk dekor av samme kunstner. Døpefont med tinnfat, samt krusifikset fra den gamle kirke, inngår nå i den nye.
Gamle graver
Kirken fikk nytt gulv i 1927, og området ble samtidig grøftet for å få tørrlagt grunnen. Under dette arbeidet støtte man på murrester fra stavkirken, og like ved denne, to gamle graver med delvis bevarte kister. Den ene var lavet av ek – utvendig og innvendig bekledd med never – samt formet etter den avdødes kropp. Kistene ble anslått til å stamme fra det 10.–11. århundre, og ble siden sendt til Fylkesmuseet i Skien.
Dipelicus triangularis
Dipelicus triangularis er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).
Utseende
En nokså stor, bred og kraftig, blankt kastanjebrun hornbille. Hannen har et bredt horn i pannen og en liten uthuling på thorax, hunnen mangler disse. Oversiden er fint og spredt punktert.
Levevis
Generelt for Pentodontini lever larvene under bakken, i jorda eller nedgravd i sand. Mens de fleste andre hornbiller er skogsinsekter forekommer Pentodontini ofte i relativt tørre områder. Noen av artene kan gjøre en del skade i jordbruket ved at larvene spiser røtter.
Utbredelse
Arten lever på Ny-Guinea og noen omkringliggende øyer (Aruøyene, Woodlarkøyene).
Whiteout (musikkalbum)
Whiteout er et musikkalbum av trioen In The Country, utgitt i av Rune Grammofon (RCD 2086). Dette er trioens tredje album.
Mellomistid
En mellomistid eller interglasial er en periode med varmere temperaturer som skiller kalde perioder i istider.
Den inneværende varmeperioden har vart siden subepoken pleistocen tok slutt med avslutningen av siste nedising, weichsel, 11 400 år tilbake. Den forrige varmeperioden, eem, tok slutt for 115 000 år siden.
Mellomistider i Pleistocen
I løpet av de 2,5 millioner årene pleistocen varte, var Nord-Europa, Sibir og Nord-Amerika i lange perioder dekket av store isbreer avbrutt av kortere perioder med det vi i dag anser som «normal» temperatur, der isbreene har vært begrenset til Grønland og Nordishavet. Tilsvarende varmeperioder har forekommet på den sørlig halvkule.
Mellomistidene ble tradisjonelt påvist ved hjelp av fossiler, særlig av pattedyr, bløtdyr og frø. Senere har pollenanalyser og analyser av små organismer som foraminiferer, muslingkreps, kiselalger og insekter hjulpet til å fylle ut bildet. I dag undersøkes borekjerner med isotoper i is og havbunnssedimenter for å fastslå temperatursvingninger.
Mellomistidene i Pleistocen varte mellom 10-20,000 år og var langt kortere enn de mellomliggende istidene som kunne vare fra 50-150,000 år. De fleste mellomistidene har vært relativt varme, men ikke alle. Også kaldere perioder med mye nedbør som førte til betydelig avsmeltning regnes som mellomistider.
Klima i mellomistider
Mellomistidene innledes gjerne med en relativt varm periode med rask smelting av isbreene, etterfulgt av en noe kjøligere periode. Så følger et interglasialt optimum eller klimatisk optimum der gjennomsnittstemperaturen når de høyeste verdiene for perioden. Det globale havnivået stiger samtidig som isen smelter. I områder med flere kilometer tykk is trykker vekten av isen jordskorpen ned i mantelen.
Dette skjedde også med Den skandinaviske halvøy (Norge og Sverige) i siste glasiale periode. Etter hvert som isens utbredelse, både på den nordlige og sydlige halvkule, minsket, steg havnivået. Landhevningen av Den skandinaviske halvøy skjedde ikke tilsvarende raskt. Dette medførte at havnivået mange steder i Norge etter hvert (i løpet av noen tusen år) befant seg omkring 100 m over det gamle nivået for strandlinjen. Etter hvert som Den skandinaviske halvøy sakte hevet seg opp fra jordens mantel, etter at vekten av isen hadde forsvunnet, trakk strandlinjen seg stadig lenger ned, til den var nede på dagens nivå.
Lenger syd på kloden, f. eks. i Syd-Europa, ved Middelhavet og omkring ekvator, hvor det ikke var is, og hvor landmassene derfor ikke ble tynget ned, resulterte selve istiden i at strandlinjen sank med ca. 100 m. Dette skjedde svært gradvis, over en periode på mange tusen år. Når så den glasiale perioden (istiden) gikk mot slutten, førte smeltevannet til at havnivået i disse områdene vendte tilbake til sin gamle strandlinje fra f.eks. 100,000 år tidligere.
Over tidsrom på flere tusen år skjer temperatursvingningene forbundet med istider, svært sakte, men ikke jevnt. Gjennom årtusener inntreffer flere perioder hvor isbreene rykker både fram og tilbake, slik som i Den lille istid fra rundt 1400 til 1800.
Når mellomistidene går mot slutten vil slike "små istider" vare lengre og blir mer dominerende inntil isbreer igjen dekker de nordligste landmassene og klimaet er på vei inn i en ny istid.
Noen mener at menneskeskapte utslipp av klimagasser, som CO2, kan medføre at det ikke kommer noen ny istid slik glasiologer og klimatologer tidligere har fremsatt teorier om.
Leaves’ Eyes
Leaves' Eyes er et band som spiller symfonisk metal med elementer fra gothic metal og folk metal. Bandet kommer fra Tyskland og Norge og ble dannet i 2003, rett før vokalisten, Liv Kristine fikk sparken fra sitt tidligere band Theatre of Tragedy. Leaves' Eyes ble startet av Liv Kristines ektemann, Alexander Krull og medlemmene av hans band Atrocity.
Leaves' Eyes har per medio 2014 gitt ut fem studioalbum, en live-plate/DVD, samt seks singler/EP-er. Alle sangtekstene blir skrevet av Liv Kristine.
Tara McCormack
Tara McCormack er en britisk akademiker og forfatter. Hun er foreleser i internasjonale relasjoner ved University of Leicester.
Arnold Toynbee
Bakgrunn
Arnold Toynbees far ved medisineren og øre-nes-hals-overlegen Joseph Toynbee. Hans onkel Harry Valpy Toynbee (1861–1941) var derimot far til historiefilosofen Arnold Joseph Toynbee (1889–1975); navnelikheten kan gi opphav til forveksling.
Tara McCormack
Utdanning og karriere
McCormack ble uteksaminert med en bachelor i politikk fra Queen Mary University of London, og en mastergrad i internasjonale relasjoner og styresett fra London School of Economics. Hun fullførte sin doktorgrad i internasjonal sikkerhet ved Center for the Study of Democracy, University of Westminster. Hun har spesialisert seg på sikkerhet, utenrikspolitikk og demokratisk legitimitet, intervensjon og Storbritannias militære makt. Før hun begynte i stillingen ved University of Leicester underviste McCormack ved University of Westminster og University of Brunel.
Arnold Toynbee
Bakgrunn
Arnold Toynbee gikk på privatskoler i Blackheath og Woolwich og studerte nasjonaløkonomi fra 1873 ved University of Oxford, først ved Pembroke College, fra 1875 ved Balliol College.
I 1878 avsluttet Toynbee sitt studium av nasjonaløkonomi ved Balliol College og fortsatte som lærer der.
Ronald Siler
Ronald Siler (født 8. april 1980) er en amerikansk bokser.
Tara McCormack
Synspunkt
McCormack har en lang tilknytning til LM Magazine og dets etterfølger Spiked, og med deres relaterte prosjekter som Battle of Ideas.
Ronald Siler
Han representerte USA i Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Tara McCormack
Synspunkt
I en artikkel fra 2007 for Spiked som anmeldte en bok av John Laughland om rettssaken til Slobodan Milošević, beskrev hun Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia som en utøver av «fullstendig vilkårlig lovløshet». Etter hennes mening var det Miloševićs død som «gjorde en slutt på farsen».
Syria
McCormack er medlem av Working Group on Syria, Propaganda and Media (SPM). I april 2018 beskrev The Times gruppen som "apologeter for Assad". Som tilsvar uttalte McCormack: «Hva har vi lært av luftangrepene? Storbritannia, USA og Frankrike viser forakt mot FN-pakten. De bombet på grunnlag av videoer på sosiale medier. Ved å bombe den samme dagen OPCW som skulle starte arbeidet, viser de også forakt for denne organisasjonen... Forsiden av The Times var et frontalangrep på meg og andre kolleger som er imot intervensjon». McCormack har tweetet at De hvite hjelmene er «ganske enkelt Al Qaida» og «organisert av Jihadister».
Arnold Toynbee
Karriere
Som vitenskapsmann beskjeftiget han seg særlig med den store økonomiske omveltning som fant sted i England i annen halvdel av 1700-tallet. Det var Toynbee som utmyntet uttrykket den industrielle revolusjon. Som sosialreformator arbeidet han for en utligning av de sosiale motsetningsforhold ved et nærmere samkvem mellom overklassen og underklassen.
Den første betingelse for å oppnå en slik var etter Tynbees mening at folket fikk opplysning. Slik skulle dets medvirkning ved det økomoniske oppreisningsarbeide kunne sikres. I 1875 bosatte han sig i Whitechapels arbeiderkvarter i Londons East End og begynte der sine gratis reformforedrag på grunnlag av selvstendige førstehånds iakttagelser.
Fra 1880 av kunne han i spissen for en skare begeistrede og oppofrende unge menn organisere en lignende foredragsvirksomhet i en rekke industrisentre. Overanstrengelse undergravde hans helbred og la ham i graven før hans reformtrang kunne få utløp i ferdige verker.
Etter Toynbees død utgav hans enke de fragmentariske ''Lectures on the Industrial Revolution of the 18. Century'' (London 1884), et arbeid av betydelig sosial-historisk og økonomisk-politisk interesse. Hans tilhengere stiftet etter hans død Toynbee Club, som i Whitechapel grundlae Toynbee Hall som samlingspunkt for en videreførelse av Toynbees sosiale arbeid.
Simon Phillips
Tidlig karriere
Phillips startet sin musikalske for alvor allerede da han var 12 år gammel som trommeslager for sin fars gruppe Sid Phillips Band, som var et danseband med flere utgivelser og innspillinger blant annet hos BBC. Etter farens død i 1973 ble for øvrig bandet oppløst og Phillips startet sin egen musikalske karriere som arbeidende studiomusiker. Ettersom han allerede hadde vært med på flere turnéer og på den måten skaffet seg erfaring fikk han i 1974 tilbud om å fylle rollen som trommeslager i en musikaloppsetning av Jesus Christ Superstar i London.
Etter et møte med keyboardist Anne Odelle (kjent fra Roxy Music) og gitarist Ray Russell fra (Graham Bond og Georgie Fame) i 1974, ble Phillips med bandet Chopyn i innspillingen av deres album Grand Slam, som først kom ut året etter. I mellomtiden dro han på turné med Dana Gillespie til USA før han kom hjem og turnerte med Chopyn i første halvdel av 1975 før han i senere på året ble forespurt om å bli med i bandprosjektet til Phil Manzanera kalt 801 sammen med blant andre Brian Eno, Bill MacCormick og Francis Monkman.
Gjennombruddet
I september 1976 kom det endelig gjennombruddet da han ble forespurt av bassist Jack Bruce (fra Cream) om å delta i hans bandprosjekt Jack Bruce Band hvor de så spilte inn albumet How's Tricks og dro på en omfattende verdensturné både i Europa og i USA. Album nummer to, Sitting On Top Of The World ble også spilt inn, men kom ikke ut før senere på grunn av at Bruce ble droppet av plateselskapet.
Høsten 1978 møtte Phillips gitaristen Jeff Beck, og sammen med Stanley Clarke og Tony Hymas dro de ut på turné i Japan og tidlig i 1979 dro han sammen med Stanley Clarke til USA hvor de hadde en soloturné som resulterte i en innspilling kalt Rocks, Pebbles and Sand. På samme tid trengte Beck flere sanger til sin neste utgivelse, noe som førte til at Phillips og Tony Hymas begynte å skrive sanger som til slutt endte opp på There and Back sammen med låter skrevet av Jan Hammer. Albumet ble gitt ut i 1980, og førte til dem ut på en verdensturné.
I 1981 ble han også medlem av bandet til den britiske punkartisten Toyah Willcox på hennes første Europaturné og to påfølgende utgivelser ble innspilt. Året etter ble han forespurt av jazzgitaristen Al Di Meola om å bli med hans band for en turné både i USA og i Europa. Under turnéen i New York møtte han Mike Oldfield, noe som resulterte i at Phillips ble med i hans neste innspilling Crises både som artist, produsent og lydtekniker. I de neste to albumene til Oldfield i Discovery og Islands fungerte også Simon Phillips i samme roller. I 1982 ble han også forespurt av Andrew Latimer om å delta på trommer på innspillingen av Camels utgivelse The Single Factor.
Artist til produsent og tilbake igjen
Tidlig i 1985 gikk fokuset over fra artistlivet til å bidra mer innen produsering og rendyrke sin hobby som var motorsport. Likevel takket han ja til jobben som trommeslager i Pete Townshends storband i prosjektet Deep End. Sammen med David Gilmour fra Pink Floyd spilte de blant annet inn video av en forestilling på Brixton Academy kalt Deep End Live. I 1986 returnerte Phillips til produksjon før han senere igjen ble forespurt om å dra på en kort turné i Japan med Jeff Beck og Jan Hammer, hvor han også møtte Carlos Santana og Steve Lukather.
I 1987 fortsatte han med enkelte innspillinger for forskjellige artister som studiomusiker før han i februar 1988 dro til Japan, USA og Europa med bandet til Mick Jagger. I 1989 var Simon Phillips involvert i flere albuminnspillinger som studiomusiker på blant andre After the War av Gary Moore, The Iron Man av Pete Townshend, Flying in a Blue Dream av Joe Satriani samt The Seeds of Love av Tears for Fears. I samme periode var han også på en audition for rollen som trommeslager i AC/DC, men denne ble til slutt gitt til Chris Slade. Som en følge av erfaringene fra Pete Townshends album ble han på sommeren forespurt om å bli med på The Whos verdensturné kalt Join Together.
Etter turnéen med The Who tidlig i 1990 ble Phillips med Ian Gillan i innspillingen av hans album Naked Thunder og senere de to utgivelsene The Extremist og Time Machine av Joe Satriani. I september samme år deltok han i bandprosjektet The Best sammen med blant andre Joe Walsh, John Entwistle, Jeff Baxter, Keith Emerson og Terry Reid. Bandet hadde en turné i Japan. Etter et stille år i 1991 deltok han på en innspilling i januar 1992 med gruppa Asia, som resulterte i utgivelsen Aqua.
Fra The Who til Toto
I september 1992 blir Phillips som følge av dødsfallet til Totos trommeslager Jeff Porcaro forespurt om å flytte til USA og ta over hans rolle i bandet på deres forestående turné. I 1993 deltar han både som trommeslager for Toto og som trommeslager for Pete Townshend på deres respektive turnéer i USA før han i første halvdel året etter deltar på forskjellige kulturarrangementer i eget navn, samt deltar i enkelte innspillinger for forskjellige artister som Jeff Beck og The Pretenders. I andre halvdel av 1994 på Steve Lukathers verdensturné, som blant annet fører ham til en konsert på Rockefeller Music Hall i Oslo den 22. juni. I 1995 deltar han på innspillinger med både The Corrs (Forgiven, Not Forgotten) og Toto (Tambu), som for Totos del ender med en turné i Europa, Japan, Asia og Sør-Amerika utover 1996.
I 1997 tok Phillips en pause fra Toto og konsentrerte seg om sin egen musikk, noe som resulterte i at han startet et eget band og dro ut på turné både til Europa, Japan og USA. Denne turnéen kuliminerte i en forestilling på North Sea Jazz Festival, men han var også innom Norge under eget navn for to konserter den 13. og 14. februar ved henholdsvis Oslo og Gjøvik. I 1998 var Phillips og Toto igjen i studio for å spille inn Mindfields, etterfulgt av en to års sammenhengende verdensturné hvor også liveutgivelsen Livefields ble unnfanget. Disse turnéene har også ført Phillips og bandet til Norge en rekke ganger de senere årene.
Etter disse kom utgivelser i eget navn før studioutgivelsene med Toto kom i 2003 med Through the Looking Glass (som han også var medprodusent på) og det nyeste albumet Falling In Between fra 2006, noe som har ført til at Simon Phillips i senere tid i stor grad har vært opptatt av bandvirksomhet. Begge disse utgivelsene fikk etterfulgte turnéer og egne liveinnspillinger.
Xiji
Xiji (kinesisk: 西吉县; pinyin: Xījí Xiàn) er et fylke i byprefekturet Guyuan i den autonome region Ningxia Hui i Folkerepublikken Kina.
Simon Phillips
Musikkstil
Simon Phillips kjennemerke er hans presise, kreative og dramatiske spilestil. Hans fill begynner blant annet ofte tidligere enn forventet og samtidig bruker han ofte doble basstrommer i konteksten av en fill. Phillips bruk av metrisk modulasjon er bemerkelsesverdig, og han bruker det ofte for å bygge opp spenning i låter som har gjentatte akkordprogressjoner.
Phillips har vært fast bruker av trommesett fra produsenten Tama i mange år. Hans nøyaktige, finstilte og dynamiske trommelyd er markant igjennkjennelig og han bruker store trommer samt inkorporerer octobans og gongtromme i sitt trommesett.
Stronger Than Death (film, 1915)
Handling
June Lathrop, en foreldreløs under formynderskap av Rupert Spaulding, en avvist frier til hennes nå avdøde mor. June møter John Henshaw, en ung kirurg som nettopp har kommet hjem fra college. Deres tiltrekning er umiddelbart gjensidig. June får også vite om kjærligheten hennes verge viser til henne.
38. serierunde i Premier League 2008/09
38. serierunde i Premier League 2008/09 var den siste serierunde av Premier League 2008/09. Alle kampene ble spilt samtidig søndag 24. mai 17:00. Før runden var det allerede klart at Manchester United er ligamestre. Det var også klart at West Bromwich Albion rykker ned. De to siste nedrykksplassene stod mellom Middlesbrough, Newcastle United, Hull City og Sunderland.
Simon Phillips
Musikkstil
Han er også kjent for sin allsidighet ved at han kan spille forskjellige musikksjangre som rock, fusion, metal, prog og jazz samt at han er en åpenhåndet trommeslager, som vil si at han spiller Hi-hat med sin venstrehånd og skarptromme med sin høyrehånd uten å krysse armene. Ridecymbalet blir også spilt med venstrehånd istedenfor med høyre, men når han spiller jazz bytter han til tradisjonell spilleteknikk.
Trommesett
Simon Phillips er ikke kjent for å bytte trommesettet sitt ofte, men i 2006 byttet han det under Totos turné etter «Falling In Between» :
Xiji
I 1999 var folketallet på 454,021 innbyggere.
Det er et jordbruksfylke, med produksjon av blant annet hvete, bønner, poteter, bokhvete, kål, kinakål, selleri, tomater, chilipepper, agurker, hvitløk og meloner.
Kulturminner
Fylket har et historisk minnesmerke innen sjangeren rød turisme. Det er revolusjonsminnestedet Jiangtaibao (Jiangtaibao geming jiuzhi, 将台堡革命旧址), det sted der styrkene fra fjerde, annen og første frontarme av Den røde armé forente seg den 22. oktober 1936 og dermed bragte den lange marsjen til sin avslutning. Stedet er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Alexander Espinoza
Alexander Espinoza (født 27. desember 1980) er en venezuelansk bokser.
Han representerte Venezuela under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Robert Heidger
Robert Heidger (født 3. juni 1969) er en amerikansk sandvolleyballspiller.
Han representerte USA under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor han ble nummer 5.
The Stubbornness of Geraldine
The Stubbornness of Geraldine er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Gaston Mervale.
Handling
Når han får et øyeblikks glimt av Geraldines ansikt, forelsker han seg i henne med en gang. Han forsøker å fastslå hennes virkelige identitet, før hun skal forlate landet.
Jonas Hoff Oftebro
Jonas Hoff Oftebro (født 7. mai 1996) er en norsk skuespiller. Han har blant annet spilt Kjell Jensen i to av Olsenbanden jr.-filmene. Han har også gitt stemme til TV-tegneseriene SamSam og Sussi, og vært programleder i NRK Super-serien Gaven. I 2015 gjorde han en gjesteopptreden i den norske serien Neste sommer på TVNorge, og samme året spilte han også rollen "Sondre" i filmen Bølgen. Høsten 2016 var Oftebro aktuell med kinofilmen Børning 2 - On Ice, hvor han spilte Charlie, svigersønn til hovedkarakteren Roy.
Oftebro er sønn av skuespillerne Anette Hoff og Nils Ole Oftebro og er halvbror til skuespillerne Jakob Oftebro og Elisabeth Oftebro.
Deniss Vasiļjevs
Deniss Vasiļjevs (født 9. august 1999) er en latvisk kunstløper. Han vant sølv under Ungdoms-OL 2016, og er tre ganger latvisk mester. Han representerte Latvia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 19 i herreklassen.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 13.
Chris Bartley
Chris Bartley (født 2. februar 1984) er en britisk roer som spesialiserer seg i firer. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok sølv i firer lettvekt.
What Have They Done to the Rain
«What Have They Done to the Rain» er en amerikansk sang med melodi og tekst av Malvina Reynolds.
Den ble skrevet i 1962 og var først betitlet «Rain Song». Sangen ble skrevet som en del av en kampanje for å stoppe prøvesprengninger i atmosfæren, som produserer radioaktivt nedfall.
The Searchers spilte inn sangen og utgav den på singlen Pye 7N.17539.
Malvina Reynolds har også spilt inn sangen selv. Den ble utgitt på LP-platen Malvina Reynolds Sings the Truth (Columbia CS-4414 (stereo), Columbia CL-2614 (mono)) i 1967.
Sangen har blitt spilt inn på plate av mange artister, innbefattet Marianne Faithfull og Joan Baez.
Åse Kleveland har spilt inn en engelskspråklig versjon. Den ble utgitt på singlen Polydor NH 10994.
Skuespilleren Lili Taylor gjorde en coverversjon av den i Nancy Savocas film Dogfight.
Norsk versjon
Terje Mosnes har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Hva var før regn ble regn».
Søgne hovedkirke
Søgne hovedkirke er en korskirke i tre fra 1861 på Lunde (Søgne) i Kristiansand kommune i Agder fylke. Den er tegnet av Christian H. Grosch, har 750 sitteplasser og gallerier.
Den tilhører Søgne sogn, som er en del av Kristiansand domprosti i Den norske kirke. Altertavlen er fra 1914 og er laget av Martin Nilsen Førre med maleriet «Den oppstandne Kristus hilser kvinnene ved graven» av Even Ulving.