cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pio av Pietrelcina
Virksomhet som prest - skriftefar og sykehusbygger
For pengene begynte etter hvert å strømme inn, og allerede i 1925 startet han et lite sykehus i et nedlagt kloster i San Giovanni Rotondo. Dette sykehus var i drift til 1938, og planlegging av et større sykehus var da i gang med delvis finansiering med private donasjoner fra USA. Disse planene ble stoppet av andre verdenskrig, men i 1947 startet byggearbeidene for det nye sykehuset, også denne gang finansiert av private donasjoner. Pave Pius XII løste ham fra fattigdomsløftet slik at gavene kunne mottas og kanaliseres inn i byggeprosjektet. Den italienske venstresiden harselerte over «den rikeste munken i verden», men i 1956 kunne sykehuset Casa Sollievo della Sofferenza («Hjemmet for de lidendes tilflukt») åpnes. Det har siden blitt utvidet flere ganger, og er nå et moderne og velrenommert sykehus tilknyttet det offentlige helsevesen med mer enn 1 200 senger og 2 500 ansatte. Sykehuset er fortsatt i kirkens eie, da Padre Pio testamenterte det til paven før sin død.
Stigmata
Allerede høsten 1911 sa Padre Pio til sin åndelige veileder at han hadde hatt usynlige stigmata i over et år, altså siden rett etter presteordinasjonen. Samme høst ble han for første gang undersøkt medisinsk for dette, uten klare resultater. Etter hvert forsvant disse smertene.
Han prøvde lenge å skjule sårmerkene, men disse var forbundet med store smerter. Han er avbildet med fingervanter som beskytter sårene på hendene. Vitner kan fortelle om hvordan han slet med smerter mens han leste messe.
Han ble grundig undersøkt av leger som kunne fastslå at sårene ikke var selvpåførte, da vevet ikke hadde slike skader. Det var heller ingen knokkelskader eller betennelser. Såråpningene i hendene var så markerte at lys skinte igjennom, og når legen Andrea Cordona knep fingrene på hver side av håndflaten gjennom sårene, møttes fingertuppene. Han mistet ca. en dl blod daglig, særlig fra såret i siden. Dette blodet hadde imidlertid en annen lukt enn vanlig blod, da det ifølge vitner, inkludert legene som undersøkte ham, luktet «friskt som parfyme eller blomster». Øyenvitner bekrefter at Padre Pio har kunnet gjøre syke mennesker friske ved håndspåleggelse.
Motarbeidet av Vatikanet
Den romerske kurie i Vatikanet, som alltid er skeptisk til slike «private» åpenbaringsfenomener, var hele tiden tilbakeholden og avventende til ham. Mye av denne skepsisen skyldes ønsket om å ivareta en ansvarlig, nøktern holdning til slike fenomener. Videre kan frykt for bløff og utnyttelse av kommersielle interesser være berettiget; samt elementet av folkelig suggesjon og fare for hysteri. Det ble forlangt at han skulle underkastes omfattende uavhengige medisinske undersøkelser, uten at disse kom fram til noen forklaring på sårmerkene, men de har dokumentert disse grundig for ettertiden. Det ble i perioder lagt restriksjoner på Pios virksomhet, blant annet fikk han i perioden 1931–1933 ikke lov til å lese messe med andre enn en ministrant til stede, og han fikk ikke lov til å ta imot skriftemål. Det reiste seg en proteststorm mot disse restriksjonene, og de ble etter hvert hevet på en slik måte at kirken ikke kunne bli utsatt for kritikk.
Padre Pio led under den urett og de feil han ble utsatt for, men forble hele tiden lojal mot kirken og ga aldri uttrykk for noen bitterhet. Så snart han fikk anledning, vendte han all sin oppmerksomhet mot de mennesker som oppsøkte ham for trøst, hjelp og støtte. Blant de som ba om hans hjelp, var den 42 år gamle erkebiskopen Karol Wojtyla som ba Padre Pio om å be i forbønn for den kreftsyke polske legen Wanda Poltawska. Hun var blant dem som mirakuløst ble frisk, og erkebiskop Wojtylas brev om forbønn og takkebrev er bevart. Kort tid etter at Wojtyla var blitt ordinert som prest i 1946, hadde han besøkt Padre Pio som hadde fortalt den 26 år gamle nyutnevnte polske presten at han ville bli valgt til pave, noe som unektelig må ha fortont seg som svært utenkelig. Men da Karol Wojtyla ble utnevnt til pave Johannes Paul II, tok han tidlig initiativ til å starte helligkåringsprosessen av Padre Pio.
Helligkåring
Padre Pio var svært populær som prest, og det utviklet seg etter hvert en valfart til San Giovanni Rotondo. Dette skyldtes ikke bare at hans stigmata var blitt kjent, men også den inderlighet han leste messe med,og ikke minst hans dyktighet som sjelesørger. Han slet imidlertid hele livet med svak helse, noe sårmerkene ikke gjorde enklere for ham.
Etter hans død kom det stadig nye rapporter fra folk som mente å ha sett ham, gjerne i forbindelse med at de var syke. Dette kom også fra folk som ikke var spesielt religiøse, eller hadde kjennskap til Padre Pio på forhånd. Dette, sammen med flere påståtte helbredelser etter bønn om forbønn til Padre Pio, ble av kirken til slutt anerkjent som undre.
Padre Pio ble erklært salig den 2. mai 1999 og tre år senere, erklært hellig av pave Johannes Paul II den 16. juni 2002. Paven hadde tidligere møtt Padre Pio og var svært fascinert av ham. Etter sin død økte Padre Pios folkelige popularitet, også etter hvert utenfor Italias grenser. Under helligkåringen på Petersplassen i Roma var det rekordmange til stede, politiet antok mer enn 300 000 på selve plassen og nedover Via della Conciliazione, i tillegg fulgte 100 000 seremonien på storskjermer utenfor Laterankirken.
Den moderne kirken Chiesa di Padre Pio, tegnet av den kjente italienske arkitekten Renzo Piano, som også har tegnet blant annet Pompidou-senteret i Paris, ble bygget her som en hyldest til den hellige Pio og innviet 1. juli 2004.
Norgesserien 1937–38
Norgesserien 1937–38 var den første noenlunde landsomfattende serien under Norges Fotballforbund etter at forbundet hadde utdelt mesterskap etter utslagsmetoden siden 1902. Sogn og Fjordane var ikke representert, ei heller Norge nord for Steinkjer. Fredrikstad Fotballklubb ble kåret til Norges første seriemester etter å ha slått Ski- og Fotballklubben Lyn i omkamp i finalen.
Klubbene ble delt inn i åtte distrikter. Hvert distrikt hadde én eller to avdelinger og kåret hver sin vinner. Distriktsvinnerne møttes så i cupspill om seriemesterskapet. I de distriktene hvor man hadde flere avdelinger, møttes først de to avdelingsvinnerne for å kåre en distriktsvinner. Deretter var det kvartfinale, semifinale og finale for å kåre en seriemester. Såvel i seriesystemet i avdelingene som i distriktsfinalene og kvartfinalene møtte man sine motstandere både hjemme og borte. Semifinalen og finalen ble derimot avgjort i en enkelt kamp, med omkamp(er) ved uavgjort. Siden hver avdeling hadde seks til åtte lag, var det under dette systemet rundt 75 lag i Norges øverste divisjon.
Kvartfinaler
12. juni 1938:
19. juni 1938:
Semifinaler
26. juni 1938:
Rat Race
Rat Race er en amerikansk komedie fra 2001, regissert av Jerry Zucker.
Handling
Millionæren Donald Sinclair (John Cleese) og hans andre steinrike partnere bruker hver dag millioner av dollar på vanvittige veddemål. En dag finner de på en ny idé til et veddemål: et kappløp mellom seks lag, hvorav alle skal starte i Las Vegas og race mot hverandre til Silver City i New Mexico hvor det i en boks ligger 2 millioner dollar. Det laget som kommer først til boksen får beholde alle pengene.
Masakazu Morita
Masakazu Morita (森田成一 Morita Masakazu, født 21. oktober, 1972 i Tokyo) er en japansk seiyū. Han er også programmvert for Bleach b-Station.
Keiser Taizong av Song
Keiser Taizong av Song (kinesisk: 太宗, pinyin: Tàizōng, Wade-Giles: T’ai4-tsung1; født 20. november 939 i Luoyang, død 8. mai 997 i Kaifeng), opprinnelig Zhao Kuangyi, var det kinesiske Song-dynastiets annen keiser, og regjerte fra  976 til 997.
Han ble i ettertid vurdert som en strålende politisk leder, men ikke så god militær øverstkommanderende.
Bakgrunn
Han var lillebror til Keiser Taizu, og tiltrådte som keiser etter dennes død i 976.
Keiser
Song Taizong var en hardtarbeidende og årvåken keiser. Han var sterkt opptatt av folkets velferd og klarte å konsolidere det nye Song-dynastiets grep om makten. Taizong klarte å konsolidere Song-herredømmet. I 978 erobret han det i det nåværende Zhejiang og Jiangsu liggende Wuyue-riket, og i 979 det i Shanxi liggende og den gang av Liu Jiyuan regjerte Nordlige Han. Dermed avsluttet han helt de uavhengige de fem dynastier og ti rikers epoke, og oppnådde med dette den nesten fullstendige gjenforening av det tradisjonelle kinesiske rike.
Under Taizong ble den nye statens grunnleggende instituasjoner dannet eller videreutviklet. Ved å innføre tallrike informasjons-, kontroll- og kommandoposter på kryss og tvers over hele riket forsterket keiseren i en hittil ukjent utstrekning sentralmaktens gjennomslagskraft og kunne dermed utøve en over all måte stor maktfylde. I 983 ble det opprettet tre embeder for økonomi og finans, for statsmonopolene, jordbruksbeskatningen og for statsbudsjettet. Dessutene fant det sted en videreutvikling og forbedring av eksaminasjonssystemet for rekruttering til embedsverket. Taizong fulgte Tang-dynastiets prefektursystem og inndelte Kina i femten provinser som ble forvaltet av hver sin stattholder.
I 993 fulgte opprettelsen av salt- og te-embedene i store regioner av Song-riket. Imidlertid begikk de innsatte embedsmennene i Sichuan de store feil å tvangsflytte tekstilarbeidere derfra til Kaifeng, og å forby privathandelen med siklebrokade. Dermed brøt det i 993 ut opprør i Sichuan, anført av Wang Xiaobo og Li Shun, og den raste i to år. Men dette opprøret skulle forbli en engangshendelse i Taizongs tid.
Under Taizongs fast etablerte Song-herredømme begynte nå desto mer markant en kulturell og økonomisk blomstringstid for Kina.
Keiser Taizongs eneste tilbakeslag var at han ikke klarte å uskadeliggjøre liaofolket i nord. Keiser Taizong angrep i 979 Liaodynastiets sørlige hovedstad (dagens Beijing), men ble katastrofalt beseiret. Taizong forsøkte seg igjen i 986 på å erobre Liao, men også dette angrepet slo feil.
Død, ettervirkninger av hans Liao-politikk
Taizong døde i 997 og ble etterfulgt av sin tredje sønn, Zhenzong. Keiser Taizong ble likt med de fleste keisere av Nordlige Song - seks av de ni - begravet i byfylket Gongyi i Henan, det som nå kjennes som Songling.
Taizongs strid med naboen fortsatte etter hans død: I året 1004 ble det derimot Liaodynastiet som angrep Songdynastiet, men dette angrepet ble stanset ved Gulelven. Det resulterte i en fredsavtale etter Taizongs død der Songdynastiet (Shanyuan-avtalen, i 1005) ble nødt til å kjøpe seg en kostbar fred ved å yte årlig tributt til Liaodynastiet.
Morten Barrikmo Engebretsen
Morten Barrikmo (født 16. februar 1979 på Kongsberg) er en norsk musiker (klarinett, bassklarinett og saksofon) og musikkpedagog utdannet ved Norges musikkhøgskole. Han jobber i hovedsak med improvisasjon og moderne musikk, alternative spilleteknikker, rock og jazz. Han har medvirket i ensembler som Trondheim Jazzorkester, Oslo Sinfonietta, KORK og BIT20 Ensemble, og nylig gitt ut platen mOOn Over tOwns med BOA, og sammen med Ole Jørn Myklebust har han deltatt i den non-verbale Rikskonsertforestillingen Klangbein.
Barrikmo spiller bassklarinett på Susanna & the Magical Orchestra sitt album 3 fra 2009.
Hitodama
Hitodama (人魂) antas i Japansk mytologi å være sjelene til nylig avdøde, som tar form av mystiske ildkuler. Ordet hitodama er en kombinasjon av de japanske ordene Hito, som betyr «menneskelig», og tama, som betyr «sjel». De opptrer vanligvis som blek-blå, noen ganger grønne, sfærer med lange haler.
Hitodama finnes vanligvis nær gravplasser om sommeren i mørke skoger, hvor det sies at de bor. De dras mot mennesker med sterke psykiske krefter. De kan av og til også ses nær en syk eller døende person, som et syn av sjelen som forlater kroppen før den går over til «den andre siden». De fleste hitodama dør hen eller faller til bakken kort tid etter at de er blitt sett.
Hitodama ses på som litt plagsomme skøyere, men kan vanligvis ikke gjøre særlig mye skade. Som oftest består pekene deres i å føre reisende på avveie slik at de går seg bort. Noen japanske myter betrakter hitodama som et knep fra kitsune, som bruker sin «reve-ild» (kitsune-bi) til å lede reisende på villspor.
Spøkelsesaktige flammer blir i Japan også kalt onibi (鬼火) (demon-ild). På kinesisk kalles de Guǐ huǒ (Pinyin) eller Gwäe Fo (Kantonesisk).
Hitodama er det japanske motstykket til det engelske "Will o' the wisp".
Nepals distrikter
Nepals fem utviklingsregioner er oppdelt i 14 administrative soner (Nepali: अञ्चल; anchal) og videre i 75 distrikter (Nepali: जिल्ला; jillā). Disse distriktene er listet opp under, fordelt på region og sone med hovedstad, areal og folketall fra folketellingen utført av Nepals statistiske sentralbyrå i 2011. Alternative transkripsjonsmåter til latinske bokstaver er lagt inn der de finnes.
Libero Marchini
Libero Marchini (født 31. oktober 1914, død 1. november 2003) var en italiensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Marchini ble olympisk mester i fotball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det italienske laget som vant fotballturneringen foran Østerrike og Norge. Italia vant kvartfinalen over Japan med 8–0 og i semifinalen beseiret de Norge med 2–1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Østerrike. Italia vant finalen med 2–1.
Hallvard Gunnarssøn
Hallvard Gunnarssøn eller i latinisert form: Halvardius Gunnarius (født ca. 1550, død 1608 i Oslo) var lektor og magister i teologi. Han var en av de frodigste og mest allsidige blant Oslohumanistene.
Hallvard Gunnarssøn var elev ved katedralskolen i Oslo, og ble student ved universitetet i Rostock. Han ble innskrevet i desember 1566 som «Halvardus Gunnari Noruegianus», og tok magistergraden i 1572.»  I 1577 ble Hallvard Gunnarssøn lektor i teologi i Oslo. Her nøt han stor anseelse for sine kunnskaper og sin dyktighet som formidler. Hallvard Gunnarssøn var en nær venn av den kjente Oslobispen Jens Nilssøn.
Tidlig norsk bokproduksjon i Rostock
I perioden 1596 til 1606 lyktes det Hallvard Gunnarssøn å få publisert en rekke bøker og skrifter hos boktrykkerne i Rostock. Her fikk han utgitt Isagoge, en versifisert utgave av Bibelen, og en Norgeshistorie, Chronicon regum Norvegiæ (1606), som var gjendiktet på latinske vers. Strofene bygger på lagmann Mattis Størssøns sagaoversettelser. Norgeshistorien ble utgitt posthumt av skåningen Jens Mortensson i 1594. Forfatterskapet har i enkelte sammenhenger feilaktig blitt tilskrevet utgiveren.
Archrostichis regnes som Hallvard Gunnarssøns mest betydningsfulle verk. Verket er skrevet som et latinsk hyrdedikt på heksametre, og omhandler hyllingen av Christian IV.
«Prestepina»
Hallvard Gunnarsøns mest berømte bok er likevel Aandelige Spørgsmaalsbog, egentlig en oversettelse av en gåtebok fra 1593 av den tyske presten Michael Saxe. Gjennom noen latinske innledningsstrofer til verket beklager Hallvard Gunnarssøn seg over at den sedvanlige praten i godt lag om gamle dager nærmest hadde forstummet, og at de tidligere så høytidelige gjestebudene var i ferd med å utarte til de reneste fylleorgier. Boka var derfor lagt opp som en bibelsk gjettelek nettopp til bruk i selskapslivet. Tanken var at den kristelige spørreboka skulle tjene til å heve det åndelige nivået ved ulike festlige sammenkomster. Om Hallvard Gunnarssøns bok bør karakteriseres som populær eller beryktet, kommer an på hvem en spør, men det oppsto i hvert fall et folkelig oppnavn; «Prestepina», eller bare «P. Pine», som målbar de mer kritiske røsters syn på boka.
Gåtene med bibelstoff var vanskelige å gjette også for prestene, med spørsmål som «Hvor biuder Gud at utslå tenner?» (Svar: «Om nogen mann slår nogen at hans tann faller ut, da skal man slå hannem en igjen», moderne oversettelse: «øye for øye, tann for tann» ) og «Hva er en so (purke) lik?» (Svar: «En deilig kvinne foruten tukt.» Ordspråkene kap. 11: «En deilig kvinne uten tukt er som en purke med et flettebånd av gull», moderne oversettelse: «En vakker kvinne uten vett er som en gullring i et grisetryne.»
Ved innføringen av tvungen konfirmasjon i 1736 ble Erik Pontoppidans Sandhed til Gudfrygtighed udi en eenfoldig og efter Muelighed kort, dog tilstrekkelig Forklaring (1737), nærmest obligatorisk som lærebok under forberedelsene og ved overhøringen. Den var skapt etter mal av Aandelige Spørgsmaalsbog, men Pontoppidans bok var større, med hele 759 spørsmål og svar.
«Prestepina» hadde til da kommet i en mengde nye opplag og utgaver: 1605, 1616, 1643 og 1737. Likevel var det mange prester som fortrakk Hallvard Gunnarssøns bok fremfor Pontoppidans tallrike spørsmål. Dermed kom det nye opplag av «Prestepina» både i 1744 og 1752.
Michael Gothard
Biografi
Michael Gothard ble født i London i 1939. Etter han var ferdig med skolen reiste han rundt i Europa, uten noen særlig plan for hva han skulle gjøre videre i livet. Han forsøkte seg i mange forskjellige yrker, blant annet var han bygningsarbeider i en periode. Han bodde et år i Paris på Boulevard Saint-Michel i Latinerkvarteret. Han arbeidet også en kort periode som klesmodell, men følte seg aldri komfortabel med den jobben. Da han vendte tilbake til England, 21 år gammel, bestemte han seg for å bli skuespiller.
Karriere
Han dukket opp i flere suksessrike filmer, men uten å ha den ledende rollen. Han var viden kjent for sin dype og kraftfulle stemme, som var en del av hans viktigste kjennetegn. Han gikk på kveldskurs på et verksted mens du holder nede en dag jobb. Han begynte sin skuespillerkarriere å spille små roller i mange TV-serier. Han fikk senere en berømt rolle i skrekkfilmen Skriiik og skriiik igjen (1970), der han spilte en farlig seriemorder som har tørster etter blod. Med denne filmen begynte han sitt rykte for å spille merkelig tegn.
En av hans mest kjente roller var i skrekkfilmen The Devils (1971), der han hadde en framstående rolle som en fanatisk heksejeger og eksorsist. Han spilte i mange historiske filmer og serier, herunder Arthur of the Britons (1972), en britisk TV-serie om den historiske Kong Arthur av britene, hvor han hadde rollen som Kai. Han spilte også de virkelige drapsmannen John Felton i De tre musketerer (1973). Han ble kjent for et større kino-publikum da han spilte drapsmannen med briller Emile Leopold Locque i James Bond-filmen Kun for dine øyne (1981). Denne rollen er fortsatt regnet som en av de viktigste i karrieren hans. Det var også en av hans siste store filmroller. Hans senere kamper inkludert biroller i TV-filmen Ivanhoe (1982), og i science-fiction-skrekkfilmen Lifeforce (1985). Han spilte senere George Lusk i TV-serien Jack the Ripper (1988), dette var en av hans siste roller.
Dødsfall
Michael Gothard bodde i Hampstead mot slutten av sitt liv og var aldri gift. Han led av alvorlig depresjon, men lite er kjent om detaljene rundt dette. Det var sannsynligvis på grunn av den langsiktige banen for ensomhet. Han begikk selvmord ved hengning, i sitt eget hjem i 1992.
Jeg løfter opp til Gud min sang
«Jeg løfter opp til Gud min sang» er en norsk salme, skrevet av Magnus Brostrup Landstad. Den blir av mange sett på som Landstads mestersalme. Salmen hadde opprinnelig ni strofer.
Bob Paisley
Robert «Bob» Paisley (født 23. januar 1919, død 14. februar 1996) var en britisk fotballspiller og trener for Liverpool FC. I løpet av ni sesonger i managerstolen, ledet Paisley Liverpool til seks ligamesterskap, og tre triumfer i Serievinnercupen, i tillegg ble det fire seire i Ligacupen og én seier i UEFA-cupen. Dette regnes som «gullalderen» for Liverpool FC.
Biografi
Paisley ble født i Hetton-le-Hole, County Durham. Han kom til Liverpool FC i 1939 fra amatørklubben Bishop Auckland, men på grunn av krigen måtte han vente helt til 1946 før han debuterte på klubbens førstelag. Som spiller var Paisley venstre half, som grovt sett tilsvarer defensiv midtbane i dag. Fra 1946 til 1954 spilte han 253 ligakamper for Liverpool, og scoret ti mål. Han ble ligamester i 1946/47, men var også med på nedrykk i sin siste sesong for klubben.
Etter at Paisley la støvlene på hylla, ble han ansatt i Liverpools trenerteam – først som fysioterapeut, og senere som reservelagstrener og førstelagstrener. Da Bill Shankly kom til klubben i 1959, ble Paisley utnevnt til Shanklys assistent. Shankly var den karismatiske av de to, mens Paisley var fornøyd med å holde seg i bakgrunnen. Da Shankly overraskende trakk seg tilbake i 1974, ble Paisley – noe motvillig – utnevnt til ny manager i Liverpool. Shankly hadde vunnet seks store troféer i sin tid som Liverpool-manager, men Paisley levde opp til forventningspresset, og vant enda mer enn sin berømte forgjenger.
Bob Paisley må utvilsomt regnes som en av de mest suksessrike managerne i engelsk fotballhistorie. I løpet av ni sesonger i managerstolen, ledet Paisley Liverpool til seks ligamesterskap, og tre triumfer i Serievinnercupen. I tillegg ble det fire seire i Ligacupen og én seier i UEFA-cupen. Disse årene regnes som gullalderen for Liverpool FC.
Etter ni sesonger som manager, trakk Paisley seg tilbake i 1983, etter å ha ledet klubben til nok et ligamesterskap. Han fikk deretter en plass i klubbens styre. Med over 50 år i klubben var Bob Paisley Liverpool FCs mest trofaste tjener noensinne. Han døde etter lang tids sykdom i 1996.
Pertti Karppinen
Pertti Johannes Karppinen (født 17. februar 1953 i Vemo) er en tidligere finsk roer som vant tre olympiske gullmedaljer på rad i singlesculler, i 1976, 1980 og 1984. I tillegg ble han verdensmester i 1979 og 1985. Karppinen åpnet vanligvis roligere enn konkurrentene, og lå ofte flere båtlengder etter dem, før han avsluttet med en meget sterk spurt.
Bob Paisley
Biografi
Etter hans død har det i 2007 pågått en underskriftskampanje for å få adlet Liverpools store manager. Over 20 000 mennesker skrev under kampanjen som ble overlevert til statsministeren selv. Tony Blair har senere uttalt at det ikke er mulig for Paisley å bli adlet, ettersom praksisen fungerer kun på levende personer. Blair anerkjente derimot hans prestasjoner og så på manageren som en av tidenes beste.
Pertti Karppinen
Karppinen og Kolbe møttes for siste gang under Sommer-OL 1988. Karppinen nådde ikke finalen, men vant trøstefinalen og kom dermed på 7.-plass. Kolbe tok på nytt sølv etter å ha blitt slått av unggutten Thomas Lange. Karppinen deltok også i Sommer-OL 1992, der han endte på 10.-plass.
Karppinen og russeren Vjatsjeslav Ivanov er de eneste mannlige roerne som har vunnet OL-gull i singlesculler tre ganger på rad.
Annibale Frossi
Annibale Frossi (født 6. august 1911, død 26. februar 1999) var en italiensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Frossi ble olympisk mester i fotball under OL 1936 i Berlin. han var med på det italienske laget som vant fotballturneringen foran Østerrike og Norge. Italia vant kvartfinalen over Japan med 8-0 og i semifinalen beseiret de Norge med 2-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Østerrike, Italia vant finalen med 2-1. Frossi scoret begge målene i finalen det siste i det 92. spillminuttet. Han scoret også siste målet i semifinalen mot Norge på overtid.
Julius Thomsen
Hans Peter Jürgen Julius Thomsen (født 16. februar 1826 i København, død 13. februar 1909 på Frederiksberg) var en dansk kjemiker, internasjonalt berømt som den ene av oppdagerne av Thomsen-Berthelot-prinsippet.
Ungdom og utdannelse
Julius Thomsen ble født i København i 1826 og var bror til professor Carl August Thomsen. Han gikk som barn i Skt. Petri Kirkeskole og kom der fra inn på det von Westenske Institut. Man mente det imidlertid ikke nødvendig for den videre utvikling av hans ualminnelige evner, som allerede her hadde vist seg, å la ham ta avgangseksamen fra instituttet, tanken var å la han arbeide på et apotek – den inntil da almindelige forskole for en vordende kjemiker.
Denne plan ble imidlertid oppgitt, og han var i et par år ansatt som medhjelper for daværende professor i kjemi ved Københavns Universitet E.A. Scharling; samtidig leste han til adgangseksamen til Den polytekniske Læreanstalt. Han kom således i en meget ung alder inn på studiet av kjemien; men det er neppe sannsynlig, at Scharling har hatt noen videre innflytelse på hans udvikling. I 1843 tok han adgangseksamen og 2½ år etter eksamen i anvendt naturvitenskap ved Den polytekniske Læreanstalt. I årene 1847-1853 var han assistent ved læreanstaltens kjemiske laboratorium under Johan Georg Forchhammer og til dels samtidig (1850–1856) lærer i åkerdyrkningskjemi ved læreanstalten. I årene 1853-1854 oppholdt han seg et års tid i utlandet med stipend.
Allerede i disse unge år ble planene lagt til de arbeider, så vel vitenskapelige som tekniske, der senere i en årrekke opptok ham, og som på begge områder har satt dype spor. I 1852 innleverte han til Videnskabernes Selskab en avhandling: Bidrag til et thermokemisk System, for hvilken han fikk selskabets sølvmedalje. I denne avhandling og i en følgende fra 1861: Om de kemiske Processers almindelige Karakter og en på denne bygget Affinitetslære, utviklet han grunnlaget for de termokjemiske undersøkelser, som han fortsatt i over 30 år etter. I 1853 tok han patent på en metode til fabrikasjon av soda av det grønlandske mineralet kryolitt, det ble senere grunnlaget for den i en årrekke blomstrende kryolittindustri.
Arbeide med kryolit
Fabrikken hadde dog i begynnelsen mange vanskeligheter å kjempe med, såvel tekniske som merkantile. De første ble imidlertid etterhvert overvunnet av Thomsen, og det ble etterhvert flere steder, i Tyskland og Amerika, bygget kryolitfabrikker etter hans planer. Hvilken betydning fabrikken har hatt for Danmark, kan ses av, at Kryolithmine- og Handelsselskabet, for hvilket Thomsen fra først av var leder, fra 1865 også direktør, i løpet av 30 år kunne innbetale til den danske statskassen i avgift for konsesjonen gjennomsnittlig over 100 000 danske kroner i året.
Forskning
Thomsen fortsatte dog sitt vitenskapelige arbeide. Han utga og kjemiske lærebøker og også mer populære arbeider, som boken Vandringer paa Naturvidenskabens Gebet, utgitt i 1856. I årene 1862-1878 utga han (sammen med broren) Tidsskrift for Fysik og Kemi. I københavnkoleraens år 1853 utga han (sammen med Ludvig August Colding): Om de sandsynlige Aarsager til Koleraens ulige Styrke i de forskellige dele af København og om Midlerne til at formindske Sygdommens Styrke, et skrift som vakte stor oppmerksomhet, da kolera på den tiden var et betydelig helseproblem.
I årene 1859–66 var han lærer i fysikk ved Den kongelige militære Højskole. Han konstruerte her det såkalte polarisasjonsbatteri, kontinuerlig elektrisk strøm med høy spenning kunne frembringes ved hjelp av et enkelt galvanisk element; det ble prisbelønnet på flere europeiske utstillinger og fant lang tid anvendelse, blant annet ved Københavns telegrafvesen.
I 1859-1860 hadde Thomsen vikariert et års tid i kjemi for professor Scharling, i 1864-1865 var han lærer i kjemi ved Københavns Universitet, i 1865 ble han ekstraordinær dosent og endelig i 1866 professor ordinarius i kjemi og bestyrer av universitetets kjemiske laboratorium, et embete han hadde inntil 1901. Først ved denne ansettelse fik han til sin rådighet et passende lokale og øvrige hjelpemidler for de eksperimentelle termokjemiske undersøkelser, som han fortsatte med stor energi i over 20 år. Resultatene ble meddelt i en rekke avhandlinger, som i årene 1869-1873 fremkom i Videnskabernes Selskabs skrifter og i Poggendorffs Annalen der Physik, fra 1873 i Journal für praktische Chemie og i Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft.
En samlet fremstilling av alle hans termokjemiske avhandlinger utkom i årene 1882-1885 i Leipzig som et verk i 4 bind med titlen: Thermochemische Untersuchungen. Selv om målinger av de varmefenomener som følger kjemiske prosesser hadde vært utført tidligere og av andre, er Thomsen den som i størst utstrekning og mest systematisk og konsekvent har bearbeidet dette område. Han var også den første, der bevisst har anvendt loven om energiens konstans som grunnprinsipp for termokjemien. Verket imponerer ved sitt omfang og sin følgeriktige ordning av stoffet
De 3 første bind gir resultatene av Thomsens planmessige forskning i termokjemisk henseende av alle viktige uorganiske forbindelser og prosesser og preges av nøyaktigheten av de tallrike eksperimentelle data, de inneholder. Thomsen begynte med – liksom hans yngre samtidige, den franske termokjemiker Marcellin Berthelot – i varmeutviklingen å se et mål for den kjemiske affinitet, en oppfatning som i de fleste tilfeller kun gjelder tilnærmelsesvis og i mange tilfeller slett ikke kan fastholdes. Men mens Berthelot lenge forsvarte sin anskuelse, oppgav Thomsen uforbeholdent denne teorien, da dens uholdbarhet ble åbenbar, hvorved imidlertid en av søylene for hans teoretiske ideer bortfalt.
Men hans termokjemiske arbeider danner, som han selv har uttrykt det, «et betydningsfuldt Materiale, der, afset fra alle Theorier, vil bevare sit Værd som Udgangspunkt for fremtidige Undersøgelser og theoretiske Betragtninger», en påstand som ble bekreftet, idet de termokjemiske data har blitt benyttet ved mange senere undersøkelser og i flere tilfeller har tjent til støtte for nyere teorier, skjønt disse ofte går i en helt annen retning enn dem, som Thomsen selv utledet av sine forsøk. Et særlig interessant avsnitt (i 1. bind av Thermochemische Untersuchungen) er det som handler om den partielle sønderdeling i vannoppløsning. Det var det første fuldstendige eksperimentelle bevis på den av Guldberg og Wåge i 1867 oppstilte teori for den kjemiske massevirkning som har fått stor betydning som grunnlag for den kjemiske likevekts- og bevegelseslære.
Hedersbevisninger
Thomsens vitenskapelige virksomhet møtte anerkjennelse fra mange forskjellige miljøer. Allerede i 1860 ble han medlem av det danske Videnskabernes Selskab, fra 1888 til sin død var han selskapets president. I 1876 ble han medlem av The Chemical Society i London; i 1877 dr.phil. honor. ved Uppsala universitet og i 1879 dr.med. honor. ved Københavns Universitet.
I 1880 ble han medlem av Kungliga Vetenskapsakademien i Sverige, i 1881 av Physiographiska sällskapet i Lund, i 1883 ble han tildelt Davy Medal fra The Royal Society i London og samme år ble han medlem av Reale accademia dei lincei i Roma, året etter av American Academy of Arts and Sciences i Boston og senere av Reale accademia delle scienze i Torino.
I 1885 ble han medlem av Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala, i 1886 av Göteborgs kungliga Vetenskaps och Vitterhets samhälle, i 1887 av Académie royale des sciences des lettres et des beaux-arts de Belgique. I 1896 ble han på hans 70-års fødselsdag overrakt en gullmedalje fra danske kjemikere. Han var to ganger universitetets rektor, i årene 1886-1887 og 1891-1892. I 1867 ble han titulær professor, i 1888 Kommandør af Dannebrog og fikk i 1896 Storkorset av Dannebrog. I 1902 ble han utnevnt til gehejmekonferensråd.
Julius Thomsens Plads i København er oppkalt etter ham.
Praktisk og politisk arbeid
Ved siden av sitt vitenskapelige arbeide utfoldet Thomsen en betydelig praktisk virksomhet. I årene 1861-1894 var han medlem av Borgerrepræsentationen i København, hvor han med anerkjent dyktighet og stor myndighet representerte den tekniske innsikt og i mange tilfelle la det avgjørende lodd i vektskålen. I 1863 var han medlem av kommisjonen angående forandringer i landets mål- og myntsystem, fra 1882 medlem av Havnerådet i København. I årene 1883-1902 var han direktør for Den polytekniske Læreanstalt, hvor han gjennomførte vesentlige reformer i undervisningen. Etter utgivelsen av Thermochemische Untersuchungen var han i lang tid opptatt med utarbeidelsen av forslag og planer til de nye bygninger for Den polytekniske Læreanstalt og senere for universitetets kjemiske laboratorium.
I det i 1892 ferdigstilte nye universitetslaboratorium gjenopptok Thomsen sine vitenskapelige studier som dog gikk i andre retninger enn de tidligere. Resultatene ble publisert i flere afhandlinger i Oversigt over Videnskabernes Selskabs Forhandlinger, således: Undersøgelser over Forholdet mellem Atomvægten for Ilt og Brint (1895), Undersøgelser over Atomvægten for Aluminium (1897), En Transformator for elektriske Strømme (1898). I 1903 publiserte han en avhandling: Fremgangsmaade, ved hvilken det hidtil hypotetiske stof Enkelt-Svovlkulstof (cs) med Lethed kan dannes.
Julius Thomsen var gift med Elmine f. Hansen (7. mai 1832 – 14. juli 1890), datter av forpagter Niels H. på Langeland.
Storeulv
Storeulv er en mislykket ulv, både i fortellingen om De tre små grisene, og i tegneseriene til Donald Duck & Co.
Det Storeulv prøver på er først og fremst å fange de tre små grisene for å ete dem.
I tegneseriebladet Donald Duck & Co har Storeulv en sønn som heter Lilleulv. Men Lilleulv er ikke som faren sin og har ikke lyst til å ete grisene, for de er nemlig hans nærmeste kamerater. En bjørn ved navn Bamse stopper imidlertid ofte Storeulv fra å ta grisene.
Storeulv er også medlem av Skurkeklubben, hvor han prøver å imponere ved å finne på knep og gjøre noe ondskapsfullt, f.eks. fange grisene eller ta hønene til Bamse, som også noen ganger er med i historien.
USS «Macon» (ZSR-5)
USS «Macon» var et amerikansk luftskip bygget for den amerikanske marinen. Sammen med søsterskipet USS «Akron» ble hun utstyrt som flyvende hangarskip.
Luftskipet var utstyrt med hangar for fire Curtiss F9C Sparrowhawk jagerfly og en trapésanordning som flyene hektet seg på under innhenting. Selv om flyene var klassifisert som jagerfly var den primære rollen rekognosering, og luftskipet ble først og fremst sett på som en langtrekkende rekognoseringsplattform.
USS «Macon» gikk tapt med 2 av mannskapet etter en storm 12. februar 1935.
Rathen
Rathen er et kursted og en kommune i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Direktionsbezirk Dresden i Fristaten Sachsen. Kurstedet ligger under fjell-landskapet til Elbsandsteingebirge i Sächsische Schweiz. Kommunen har 394 innbyggere (31. desember 2009) og er en del av Forvaltningsfellesskapet Königstein/Sächsische Schweiz.
Rathen var en kommune i Kreis Pirna fra 1952 til 1990, og i Landkreis Pirna fra 1990 til 1994. Fra 1. august 1994 frem til 1. august 2008 var den en del av i Landkreis Sächsische Schweiz, og siden 1. august 2008 har den vært en del av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge.
Lilleulv
Lilleulv eller Den lille snille ulven er Disney-figur.
Lilleulv er bestevenn med de tre grisene. Faren til Lilleulv heter Storeulv og prøver stadig å fange og spise grisene. Men Lilleulv vil ikke at faren skal få tak i grisene, så han hjelper dem alltid å flykte. Storeulv prøver også å gjøre Lilleulv slem, og setter noen ganger Lilleulv på prøve, der han f.eks. må fange grisene eller gjøre noe annet slemt.
Fylkesvei 5736
Fylkesvei 5736 går mellom Hetle bru og Øvreset i Breim i Gloppen kommune. Veien er 4,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 692 (Sogn og Fjordane).
Breimsfjelltunnelene
Breimfjelltunnelene er (Breimsfjell 1 på 170 m) og (Breimsfjell 2 på 868 m) som er to veitunnel på Europavei 39 i Gloppen kommune i Vestland. Før tunnelene ble åpnet i 1978, gikk veien i den stupbratte fjellsiden langs Veten ved Breimsvatnet.
Eulers tall
Eulers tall er en matematisk konstant med en numerisk verdi som tilnærmet er lik 2,71828 og betegnes med bokstaven  e. Denne betegnelsen ble gitt av den sveitsiske matematiker Leonhard Euler som oppdaget de fleste av tallets spesielle egenskaper. Den opptrer i mange grener av moderne matematikk på samme måte som konstantene π  og i. De er knyttet sammen ved eiπ + 1 = 0 som er Eulers likhet.
Francesco Geminiani
Francesco Xaverio Geminiani (1687–1762) var en italiensk komponist, musikkteoretiker og fiolinvirtuos.
Biografi
Faren ga Geminiani den første musikkundervisningen. Opplæring i fiolinspill fikk han av Carlo Ambrogio Lonati i Milano, og senere av Arcangelo Corelli i Roma. Undervisning i komposisjon kan han ha fått av Alessandro Scarlatti. Etter avsluttet utdannelse i 1707 var han fiolinist ved hjemstedets orkester, og fra 1711 førstefiolinist og dirigent ved operaorkesteret i Napoli. I 1714 reiste han til London hvor han ved hjelp av mesénen William Capell, 3. Jarl av Essex kunne undervise og komponere. Geminiani foretok flere vellykkede konsertreiser til Irland i 1730-årene som befestet hans ry som virtuos.
Eulers tall
Denne konstanten er et transcendentalt tall som kan defineres på mange måter. Den er grunntallet for naturlige logaritmer slik at. Dermed er den også grunntallet for den naturlige eksponentialfunksjon ex som har den spesielle egenskapen at den er identisk med sin egen deriverte.
Francesco Geminiani
Biografi
Sammen med Georg Friedrich Händel oppførte Geminiani sine fiolinkonserter ved kongens hoff i London. Etter en reise til Frankrike rundt 1750 besluttet han seg for å slå seg ned i Paris, men vendte likevel tilbake til England i 1755. Hans forretningsmessige aktiviteter vekslet mellom et mislykket forsøk på å utgi et musikktidsskrift, noen ikke helt vellykkede forsøk på å drive kunsthandel (også av egne malerier), forfatterskap av musikkteoretiske verk, samt å leve av sitt virtuose fiolinspill. Fra 1759 var han konsertmester hos Charles Coote, Earl of Bellamont i Dublin.
På en reise til Dublin i 1761 stjal en tjener et nesten ferdig musikkverk, og ifølge Geminianis slektninger ble han så sjokkert over det tapte arbeidet at det bidro til hans død et påfølgende året.
Eulers tall
der ∞  betegner et uendelig stort tall. Ved bruk av binomialformelen til Newton kan man herav utlede den uendelige rekken:
Francesco Geminiani
Musikk
Ifølge den engelske musikkteoretikeren Charles Burney var Concerti grossi op. 3 (1733) grunn nok til å fastslå at Geminiani var den fremste av alle levende mestre. I samtiden ble Geminiani beundret for sitt grep om harmonikken. Musikkhistorikeren Hawkins beskrev modulasjonsteknikken hans som banebrytende, siden han brøt de gjengse reglene for overgangen fra en toneart til en annen, og han regnet Geminiani som en av de komponister som frigjorde musikken fra de «lovmessige bånd som blir forsøkt håndhevet uten autoritet».
Eulers tall
Denne og lignende rekker gjør det mulig å beregne en numerisk verdi for konstanten med så mange desimaler som man måtte ønske. Tar man med 50 siffer etter desimaltegnet, finner man
Francesco Geminiani
Musikk
Geminianis komposisjoner utmerkes av fantasirikdom, uttrykksfylde og varme, men kan også kritiseres for mangel på stringens og utvikling. Selv beundreren Burney irettesatte Geminiani for den irregulære melodiske strukturen.
Eulers tall
I noen sammenhenger omtales Eulers tall som Napiers konstant etter John Napier som utviklet det første system med logaritmer der denne konstanten opptrådte på en indirekte måte. Den må ikke forveksles med Euler-Mascheronis konstant γ.
Francesco Geminiani
Musikk
En typisk arbeidsmåte for Geminiani var å ta enklere originaler, f.eks Corellis fiolinsonater op 5 og utbrodere dem på en svært selvstendig måte. Burney karakteriserte denne arbeidsmåte som musikalsk kokekunst.
Eulers tall
Historie
Det som i dag kalles Eulers tall, opptrådte indirekte første gang i arbeidet Mirifici Logarithmorum Canonis Descriptio hvor John Napier innførte logaritmer i 1614. Han la merke til at for alle tallpar som skilte seg med en faktor 2, var differensen mellom deres logaritmer 6 931 469. Dette er nesten nøyaktig den naturlige logaritmen ln 2 = 0,6931 472 multiplisert med 10 000 000 da han regnet med heltall som var vanlig på den tiden.
Francesco Geminiani
Verk
Uten opustall:
Eulers tall
Historie
I den andre utgaven av Napiers verk som ble oversatt til engelsk av Edward Wright like før han døde i 1615, finnes det et tillegg som er en tabell med naturlige logaritmer. Det er uklart hvor den kom fra, men mest sannsynlig var William Oughtred opphavsmannen.
Bullfrog Productions
Historie
Når Bullfrog Productions ble startet i 1987, var selskapets grunnleggere Les Edgar og Peter Molyneux allerede involvert i selskapet Taurus Impex Ltd. De produserte en Relasjonsdatabase kalt Acquisition, for Amiga-plattformen.
Spisshunder
Spisshunder er en gruppe hunderaser som deler en rekke morfologiske- og anatomiske fellestrekk. Det mest i øyenfallende er det kileformede hodet, som ofte har en forholdsvis bred skalle, stående spisse ører og et spisst snuteparti.
Bullfrog Productions
Historie
Electronic Arts, Bullfrogs utgiver, kjøpte selskapet januar 1995. Molyneux hadde blitt Electronic Arts visepresident i 1994, etter at EA hadde kjøpt en stor aksjepost i Bullfrog. I august 1997 forlot Molyneux Bullfrog og etablerte i stedet Lionhead Studios, mens de andre grunnleggerne av Bullforg etablerte Mucky Foot Productions. Det siste spillet som ble utgitt med Bullfrog logo ble sluppet i 2001.
Spisshunder
Størrelsen på hundene varierer mye innad i gruppen, fra den bitte lille tyske spitzen pomeranian som veier omkring 2–3,5 kg, til den store og sterke polarhunden alaskan malamute som kan veie opp mot 45–50 kg.
Bullfrog Productions
Navnet
Navnet Bullfrog kommer fra froskearten amerikansk oksefrosk, fordi Les Edgars datter elsket frosker.
Spisshunder
Opprinnelse
Spisshundene har tradisjonelt vært regnet for å være blant de aller eldste hunderasene i verden, og mange har ment at mange av dagens spisshund-raser nedstammer direkte fra de såkalte torvhundene. Moderne forskning har imidlertid avdekket at så ikke kan være tilfellet for mange av dem, selv om typen må kunne sies å være svært gammel.
Eulers tall
Historie
På midten av 1600-tallet ble det klart at det var en direkte sammenheng mellom logaritmer og hyperbelen. Christiaan Huygens og andre kunne da definere den hyperbolske logaritmen ved integralet.
Spisshunder
Opprinnelse
De fleste kynologer og forskere tror at spisshundene som gruppe er den eldste av alle hundegruppene, om man ser bort fra dingo og de eldste pariahhundene, men hvor gammel denne gruppen er, er det vanskelig å si noe sikkert om. Man vet imidlertid at arktiske hunder begynte å migrere til nye områder i Europa, Asia, Oseania, Nord-Amerika og, i mindre grad, deler av Afrika for omkring 3 000-5 000 år siden eller mer.
Eulers tall
Historie
som er arealet under kurven for hyperbelen mellom 1 og x. Dette gjorde mulig en eksplisitt beregning av logaritmene til hvert positivt tall.
Spisshunder
Opprinnelse
Ny forskning har også avdekket at dingoen med relativt stor sannsynlighet kom til Australia for omkring 5 000 år siden. Mye tyder imidlertid på at den da var en tamhund av sørasiatisk opprinnelse. Den må således ha utviklet seg til dingo på et senere stadium, noe som støttes av arkeologisk funn. Det eldste bevis man har for dingoer i Australia er nemlig omkring 3 500 år gammelt (Savolainen m.fl., 2004 ). Det finnes imidlertid også dingoer i de sørøstre delene av det asiatiske kontinentet, og der er det gjort arkeologiske funn av dingo som er betydelig eldre. Det eldste stammer fra Vietnam og er omkring 5 500 år gammelt. I Midtøsten er det dessuten gjort en rekke funn av dingolignende hunder som er mellom 9 000 og 12 000 år gamle, men man har ikke kunnet fastslå at det dreier seg om ekte dingoer. Det er således uklart om tamhunden eller dingoen oppsto først. I Australia ble tamhunden til dingo. Man vet også at om man lar hunder fritt formere seg så tyder mye i dag på at de vil ende opp som mellomstore dingolignende hunder, gjerne kalt pariahhunder.
Mange av spisshundrasene har trekk som minner om ulv, dingo og såkalte pariahhunder, og flere av rasene har trolig oppstått fra sistnevnte gruppe. Noen har også klare likhetstrekk med mynder, men det er også uvisst om spisshundene nedstammer fra mynder eller omvendt. Det siste er kanskje mest sannsynlig.
Eulers tall
Historie
I et brev som Huygens mottok fra Gottfried Leibniz i 1690 blir det nevnt at dette arealet er 1 for et bestemt tall som han kalte b. Det danner da grunntallet for de hyperbolske logaritmene og er akkurat slik som Euler noen tiår senere definerte samme tallet, men da betegnet med bokstaven e.
Spisshunder
Opprinnelse
Mange av dagens raser blir holdt for å være svært gamle, men ny forskning har avdekket at dette i mange tilfeller nok må revurderes. Framtiden vil kanskje kunne fortelle oss mer om opphavet og alderen til noen av disse rasene, siden forskningen stadig finner nye løsninger til å avdekke ukjente faktorer.
Eulers tall
Jakob og Johann Bernoulli
På samme tid arbeidet Jakob Bernoulli med matematikken rundt rentes rente. Hvis man for eksempel har 1 kr i banken med 100 % rente, vil dette beløpet bli 2 kr ved årets slutt. Men hvis renten blir lagt til hvert halvår, vil det bli (1 + 1/2)(1 + 1/2) = 2,25. Enda bedre er resultatet (1 + 1/4)4 = 2,44 hvis den blir lagt til ved slutten av hvert kvartal. Slik kan man fortsette og kan oppnå (1 + 1/365)365 = 2,71 når renten legges til hver dag. I grensen der den legges kontinuerlig til beløpet, vil det derfor bli
Spisshunder
Inndeling av spisshunder
Spisshundene blir i FCI-systemet klassifisert som en egne gruppe (gruppe 5). Denne gruppen blir inndelt i 8 seksjoner. Utenfor FCI-systemet blir gjerne de tre seksjonene med såkalte primitive hunderaser som regel klassifisert i en felles gruppe med mynder og støvere – ofte kalt hounds i et fellesbegrep (kan oversettes som jagende hunder). Noen klassifiserer de imidlertid også i en gruppe kalt sighthounds and pariahs. Polarhundene blir gjerne klassifisert i en egen gruppe kalt enten working dogs (arbeidshunder) eller northern breeds (nordlige hunderaser).
Eulers tall
Jakob og Johann Bernoulli
ved årets slutt når man benytter Eulers betegnelse for denne størrelsen. Bernoulli klarte ikke å finne dens nøyaktig verdi, men beviste i 1683 at den måtte være større enn 2 og mindre enn 3.
Spisshunder
Seksjon 1: Nordiske sledehundraser
Dette er hunder vi gjerne forbinder med sledekjøring i polare strøk. Vi kaller gjerne også disse rasene for både polarhunder, sledehunder og trekkhunder. De er gjerne storvokste, kraftige og kompakte, og de har en ualminnelig tykk og motstandsdyktig pels som setter de i stand til å tåle sterk kulde og dårlig vær i større grad enn noen andre hunderaser, men dårligere varme. Dette er seige hunder med stor utholdenhet og arbeidskapasitet, og de skjeller sjelden.
Eulers tall
Jakob og Johann Bernoulli
Jakob Bernoulli hadde en yngre bror Johann Bernoulli som også var en anerkjent matematiker. Han undersøkte egenskaper ved eksponentialfunksjonen og var klar over at denne var den inverse til logaritmefunksjonen. I tillegg underviste han den unge Euler i matematikk.
Spisshunder
Seksjon 1: Nordiske sledehundraser
1. Canada
Eulers tall
Jakob og Johann Bernoulli
I 1714 benyttet Roger Cotes den uendelige rekken for e i sitt verk Logometria og beregnet tallet med 12 desimalers nøyaktighet.
Spisshunder
Seksjon 1: Nordiske sledehundraser
2. Grønland
3. Russland
Eulers tall
Leonhard Euler
Fra 1727 da han var 20 år, var Euler ansatt ved Det russiske vitenskapsakademiet i St. Petersburg. Samme år brukte han bokstaven e for konstanten 2,71828 i et manuskript om prosjektilers bevegelse. Den var definert ved at dens hyperbolske logaritme Denne notasjonen benyttet han også i et brev til Christian Goldbach i 1731 og i læreverket Mechanica som kom ut i 1736.
Spisshunder
Seksjon 1: Nordiske sledehundraser
4. USA