cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helleristningene i Østfold
Solbergfeltet
Solbergfeltet finner man nær E6 i tettstedet Skjeberg i Sarpsborg. Solberg er et relativt stort helleristningsfelt med rundt hundre figurer fra bronsealderen. Dette feltet har rundt 60 helleristninger, blant annet skip, mennesker, vogner og solfigurer. På Solbergfeltet kan man også finne noen skålgroper. Det kan hende at helleristningene viser den store skapelsesfortellingen fra Nordens bronsealderreligion. Ved Solbergfeltet er det nå bygd et nytt landemerke, Solbergtårnet, som er ca. 30 meter høyt. Fra toppen av dette tårnet kan vi se helleristningene. Ved Solbergtårnet finner vi også informasjonstavler med store bilder fra kulturminner. Arkeologen Erling Johansen antydet i sin tid at Solbergfeltet godt kan ha vært et kultursentrum i bronsealderen.
Hornnesfeltet
Sarpsborg har flere helleristningsfelt, og innenfor den nevnte akse finnes også også et felt kalt Hornnesfeltet i Skjeberg. Her er det over 20 skipsfigurer hugget inn i en bergflate, hvor den største er nesten tre meter lang. Skipene ser ut til å "seile" utover mot havet. Da vikingene mange år senere lagde sine skip, lignet de veldig på disse ristningene med skrog og et stort mannskap.
Begbyfeltet
På Begby i Fredrikstad finnes helleristninger på 2 steder; Gullskår og Skolefeltet. Disse blir kalt jordristninger. Motivene er forskjellige med skip, vogner, mennesker og solsymboler. Kjente enkeltstående helleristningene i Østfold; Danseren og Begbymannen, finnes også her. I dag finnes det plattformer rundt helleristningene, slik at fjellet bevares på best mulig måte når noen vil ta en titt på bergkunsten.
Hvem har laget dem?
Det er vanlig å gruppere den skandinaviske bergkunsten i to hovedkategorier: Den eldste, som blir kalt «veideristninger» (eller «ristninger av nordskandinavisk type») er knyttet til jeger - og sankerbefolkningen i steinalderen, som regnes i tidsrommet 9000 til 2000 f.kr. Den andre gruppa blir kalt «jordbruksristninger» (eller «ristninger av sørskandinavisk type») og er knyttet til en befolkning i bronsealderen og tidlig jernalder, fra rundt 1800 f.kr til ca 400 e.kr. Helleristningene i Østfold tilhører alle den siste kategorien.
Hvordan ble de laget?
Begrepet «helleristning» kan på norsk oppfattes som misvisende, i alle fall når det gjelder Bohuslän og Østfold. «Hellehugninger» hadde passet bedre, da ristningene faktisk ikke er risset inn, men nettopp hugget inn i berget. Ordet «riste» refererer mer til når de ristet runer, noe de først og fremst gjorde i tre, stein, bein og annet organisk materiale. Dette er bakgrunnen for hvorfor ordet også brukes om helleristninger. De aller fleste helleristningene er banket eller hugget i berget, der man benyttet knakkstein som redskap. Å lage helleristninger har utvilsomt vært et tidkrevende arbeid, men tidsforbruket varierer naturligvis med huggedybde og bergets egenskaper. Noen forskere har hevdet at det kan ha tatt omtrent en dag å hugge et skip.
Hvorfor ble de laget?
Forklaringene har variert, og det finnes mange ulike oppfatninger om hva helleristningene forestiller. Men den dominerende tolkningen av helleristningene fra bronsealderen, er at kunsten var av religiøse ytringer, der bondens ønske om fruktbarhet og trygghet var det avgjørende. Den store mengden med ulike figurer, og spesielt de episke scenene og erotiske bildene, har gjort forskere nysgjerrige og ledet dem inn mot dristige konklusjoner. Bildene kan blant annet forestille lurblåsere, dansere, akrobater, krigere og bilder der kjønnet spiller en rolle. I tillegg kan det se ut som forestillinger om bryllupsscener og samleie er noen av de bildefortellingene som forskerne har forsøkt å tyde og forklare. Jaktscener er også å finne, med forestillinger om ville dyr som bjørn, villsvin og hjort.
Forskerne har så godt som konstruert en egen bronsealdermytelogi på grunnlag av helleristningene i Østfold og nedover svenskekysten. Det er nærliggende å tro at det ble framstilt guder, og ikke minst at ristningene ofte symboliserte seremonier knyttet til våronn og innhøsting. Dette kan sammenliknes med folkelig fruktbarhetskultur fra vår egen nære fortid. Det man trodde var gudefigurer, kjønnsmarkeringer og jaktscener fikk på denne måten sin forklaring. Dette var rett og slett skildringer av religiøse handlinger som ble utført for å sikre at sola gikk sin gang, at våren kom, at kornet gav avling, og at folk skulle formere seg. Fruktbarhet synes altså å være stikkordet for helleristningene fra bronsealderen.
Oppdagelse
Peder Alfsen dokumenterte allerede i 1627 et helleristningsfelt i Båhuslen, som den gang var en del av Norge. Dette er den eldste kjente vitenskapelige dokumentasjon av helleristninger i verden. Den eldste kjente anmerkningen om et helleristningsfelt i Østfold er nevnt i Norske Fornlevninger av Nicolay Nicolaysen. Der skriver han at han i 1851 på Borgen ved Hafslund så 12 helleristninger som forestilte skip. Senere nevner han at det var bare ni kjente felt på den tiden.
Dette utviklet seg vesentlig da adjunkt Martin Arnesen fra Fredrikshald (Halden) begynte å interessere seg for helleristninger. Mange mener oppdagelsene av helleristningene i fylket først og fremst er denne mannens fortjeneste. Ingen annen helleristningsforsker som har virket i Østfold har da heller satt så store spor etter seg som nettopp Martin Arnesen. Fra 1851, da det bare var ni kjente felt, til 1873 beskrev Arnesen 144 felt. Han hadde selv oppdaget 130 av disse feltene. Det stoppet ikke der, for Arnesen oppdaterte stadig antallet, og i 1877 var det totale antallet som Arnesen fant nådd 200 felt. Dette gjorde at Østfold seilte opp som et av de viktigste helleristningsområdene i Norge og Skandinavia.
Arkitekt Børre Johan Ludvigsen fra Kråkerøy fant mange nye helleristninger, også i Onsøy, en del av Fredrikstad kommune der det ikke var kjent noen helleristninger fra før. I årene mellom 1976 og 1983 fant han 25 nye helleristningsfelt i Onsøy. I tiden etter Ludvigsen har antall helleristningsfelt i Onsøy bare økt.
Sigvald Oppebøen fra Gressvik overtok der Ludvigsen slapp. Han fant og registrerte flere helleristninger i Onsøy, og frem til 1998 var det funnet og delvis registrert 46 helleristningsfelt her. Dette vakte oppmerksomhet og norske og svenske studenter, forskere og erfarne helleristningsforskere startet et eget prosjekt på dette stedet. Etter tre dager med leting etter flere ristninger kom det totale antallet opp i 84 helleristningsfelt. Dette gjør Onsøy til en av de rikeste helleristningsområdene i Norge.
Tilrettelegging for besøkende
I 2007 opprettet Østfold fylkeskommune en fast stilling for skjøtsel og tilrettelegging av arkeologiske kulturminneområder. Linda Nordeide har siden den gang hatt ansvar for fagområdet. Arbeidet har til nå hovedsakelig bestått i å tilrettelegge tolv kulturminneområder i Sarpsborg og Fredrikstad kommune – kalt Oldtidsruta. Tilretteleggingen omfatter syv helleristningsfelt og fire gravfelt. Ved Solbergtårnet er det informasjon om de ulike områdene. Det er også laget en guidebok som en kan få tak i på turistkontorene. Den heter Solskip og stjerneguder.
Skilting til helleristningene
Linda Nordeide, arkeolog i Østfold fylkeskommune, forteller at det så langt er registrert 450 helleristningsfelt i Østfold. Utenom de syv feltene som er omfattet av Oldtidsruta, er en helleristning på Bjørnstad i Rakkestad og en helleristning på Råhaugen i Onsøy tilrettelagt for publikum. Alle helleristningene som ligger langs Oldtidsruta er skiltet fra bilvei. Via kommunesidene til både Fredrikstad og Sarpsborg finner man informasjon om hvordan man kommer seg til de mest sentrale helleristningsplassene rundt om i Østfold. Sarpsborg kommune har også lagt ut et kart som viser hvor de er å finne innenfor deres egen kommune.
Vedlikehold
Nordeide forteller videre at helleristninger er som andre fornminner (kulturminner eldre enn reformasjonen i 1537), automatisk fredet. Fylkeskommunen har gjennom Kulturminnelovens §11 hjemmel til å tilrettelegge slike kulturminner så lenge grunneier er varslet. I praksis setter man ikke i gang noen tiltak dersom grunneier ikke ønsker dette. Det er inngått kontrakt mellom Østfold fylkeskommune og de aktuelle kommunene om tilrettelegging og skjøtsel i områdene. Det er altså fylkeskommunen, ofte med tilskudd fra Riksantikvaren, som står ansvarlig for tilrettelegging (dvs. opparbeiding av stier, plattformer, benker, skilting, førstegangs skjøtsel osv.). Kommunene har ansvar for årlig vedlikehold av vegetasjon og skilt, plattformer, stier, parkeringsplasser mm.
Steinsdalselva
Steindalselva (også skrevet Steinsdalelva eller Steinsdalselva) kan vise til:
Sport og politikk
Sport og politikk sies ofte å være adskilt, spesielt i olympisk sammenheng. Historien viser imidlertid noe annet. Sammenhengen mellom sportslig suksess og et lands nasjonalfølelse og identitetsbygging er så sterk at det synes vanskelig for politikere å holde dette adskilt.
Ved sommer-OL 1936 i Berlin brukte nazistene i Tyskland arrangementet til propaganda. Da apartheid ble praktisert i Sør-Afrika, ble Sør-Afrika utestengt av fra internasjonal konkurranse i mange grener. Etter urolighetene i Tsjekkoslovakia i 1968 ble kamper i ishockey mellom Tsjekkoslovakia og Sovjetunionen de påfølgende årene tøffere og gjaldt mer enn bare sport. Sommer-OL var på 1970-tallet og 1980-tallet ofte gjenstand for ulike former av boikott. Ved sommer-OL 1972 slo terrorister til i det som ble kjent som München-massakren, og siden da er sikkerhetsovervåkningen sterkere.
Med slutten av den kalde krigen på 1990-tallet ble «spenningsnivået» mellom øst og vest redusert, og det samme gjaldt behovet for politiske markeringer gjennom sport. Sikkerhetsovervåkning av større sportarrangementer, særskilt i USA, ble trappet opp igjen etter terrorangrepet 11. september 2001 i USA.
I 2008 ble fotballkamper mellom danske og egyptiske ungdomslandslag i fotball ble avlyst etter at aviser igjen trykket kontroversielle Muhammedkarikaturer.
Herman Munthe-Kaas
Herman Munthe-Kaas (født 25. mai 1890 i Kristiania, død 5. mars 1977 i Oslo) var en norsk arkitekt. Han var elev ved Kristiania Tekniske skole og ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole til 1912. I 1916 ble han assistent hos arkitekt Arnstein Arneberg og traff der sin senere kompanjong Gudolf Blakstad. I 1918 studerte han videre på Kungliga Tekniska Högskolan i Stockholm og ble deretter assistent hos Gunnar Asplund. Etter et studieopphold i København vendte han hjem i 1919 og fikk i oppdrag å lage Nye Hjem-utstillingen for Foreningen Brukskunst.
Munthe-Kaas begynte egen arkitektpraksis i 1921, men året etter etablerte han sammen med Gudolf Blakstad) arkitektfirmaet Blakstad og Munthe-Kaas. De gjorde seg bemerket blant de fremste i den nye retningen nyklassisismen. I 1922 vant de arkitektkonkurransen om rådhuset i Haugesund, men deres prosjekt i nyklassisime sto ikke ferdig før i 1931. I Oslo tegnet de blant annet Kunstnernes Hus, oppført i 1930 etter arkitektkonkurranse 1928, og Odd Fellow-gården, ferdig i 1934 etter konkurranse 1931. I 1940 sto Handelsgymnasiet ferdig, men ble rekvirert av tyskerne og ikke tatt i bruk som skole før i 1946. Blant deres kjente senere arbeider er Alfaset kapell fra 1972. Bodø domkirke er et av deres fremst verker fra etterkrigstiden.
For sine arbeider sammen med Gudolf Blakstad fikk Munthe-Kaas Houens fonds diplom og Betongtavlen 2004 for Elgeseter bro.
Donots
Donots er et punkband fra Tyskland, som ble stiftet i Ibbenbüren, 1993.
Navnet på bandet ble til ved at Jan-Dirk Poggemann fikk lyst til å kalle opp bandet etter en bakevare han stod og spiste. Denne bakevaren kalles donuts, men Jan-Dirk skrev navnet feil.
De andre medlemmene i bandet likte navnet, fordi de mente at de fant filosofien sin i det (dontots = do nothing, like slackers/gjør ingenting, som slappfisker), så de valgte å beholde navnet. Veldig sjelden hender det at bandet kaller seg selv «Ibbtown Rockers».
Medlemmer
Ingo Knollmann (Vokalist) – siden 1993
Guido Knollman (Gitar) – siden 1993
Jan Dirk Poggemann (Bass) – siden 1993
Eike Herwig (Trommer) – siden 1995
Alex Siebenbiedel (Gitar) – siden 1996
Rondo (album)
Rondo er et musikkalbum med Jahn Teigen. Albumet ble utgitt i 1993.
Astafjord
Astafjord er en tidligere kommune i Troms fylke. Astafjord var fra 1837 en del av Ibestad formannskapsdistrikt. I 1926 ble Astafjord, Andørja og Gratangen skilt ut fra Ibestad som egne kommuner. Astafjord hadde da 1 018 innbyggere.
1. januar 1964 ble Astafjord, som da hadde et folketall på 1 120, slått sammen med Skånland kommune.
Fylkesvei 543
Fylkesvei 543 går mellom Skjersholmane i Stord og Ølsvågen i Vindafjord. Veiens lengde er 18,9 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
2019 ble den tidligere ferjestrekningen fylkesvei 760 del av veien, sammen med ferjestrekningen fra den tidligere fylkesvei 62 (Hordaland).
Ulf Wallgren
Ulf Wallgren (født 26. mai 1954) er en svensk journalist og programleder i Sveriges Television.
Han gjorde sin entré på SVT i 1989, på lokalredaksjonen Tvärsnytt i Örebro. Fra 1996 var han programleder for Aktuellt og Rapport. Han har også jobbet for SVT Gävledala, SVT24, Sveriges Radio og lokalavisene Gefle Dagblad og Ljusnan. Han var redaktør og programleder i de regionale nyhetsprogrammene ABC og Tvärsnytt.
Wallgren har også hatt rollen som nyhetsoppleser i de svenske TV-seriene Jordskott (2015), Belinder auktioner (2003), Paradiset (2003) og Sprengeren (2001).
Efter 37 år i bransjen, hvorav 27 år i SVT, takket nyhetsankeret for seg i starten av 2017 for å bli yogalærer.
Høsten 2017 hadde han et lite comeback i underholdningsprogrammet Klassfesten på TV4, der han i åtte episoder av programmet hadde et eget innslag hvor han leste opp nyheter fra 1961-1995.
Michigan
Michigan (uttales []) er en delstat i USA. Den ligger i midtvesten og har grense mot Ohio og Indiana i sør, Illinois i sørvest, Wisconsin i vest og mot Canada i nord og øst.
Navnet kommer fra Michigansjøen, som via fransk er avledet av anishinaabeordet misshikama, «stor sjø». Statens tilnavn er Wolverine State («wolverine» betyr jerv). Den største byen i Michigan er Detroit, og delstatshovedstaden er Lansing. Med over ti millioner innbyggere er Michigan USAs tiende mest folkerike stat pr 1. juli 2015.
Geografi
Michigan ligger på to halvøyer mellom fire av de store sjøene: Eriesjøen, Huronsjøen, Michigansjøen og Øvresjøen (Lake Superior). I nord finnes store uberørte skogsområder og i sør vidstrakte og meget fruktbare landbruksarealer. Halvøyene skilles av Mackinacstredet og forbindes av Mackinacbroen.
Historie
Michigans status var omstridt etter den amerikanske uavhengighetskrigen, og de siste britiske styrkene trakk seg ikke ut av Michigan før i 1847. Michigan fikk sin første regjering i 1836, men ble ikke en stat i Unionen før 1837 på grunn av en grensetvist med Ohio.
Ved starten av 1900-tallet fikk økonomien i Michigan en oppsving. Henry Ford gjorde Detroit til sentrum for USAs bilindustri, noe byen fortsatt er.
Fra og med 1970-årene har det gått nedover med Michigans bilindustri på grunn av utenlandsk konkurranse og outsourcing av jobber til utlandet. Dette har ført til høy arbeidsledighet. Michigan er en del av det såkalte Rustbeltet.
Politikk
Lansing er Michigans hovedstad og byen der guvernøren, delstatskongressen og delstatshøyesterett holder til. Øverste leder i Michigan er guvernøren, som fra og med 1. januar 2019 er demokraten Gretchen Whitmer.
Michigans delstatsforsamling består av to kamre, Representantenes hus og Senatet. I førstnevnte har republikanerne 58-52 flertall; i Senatet 22-16. Michigans høyesterett består av syv dommere.
Republikanerne dominerte politisk i Michigan frem til depresjonen. I nasjonale valg har Michigan de senere år stort sett stemt for demokratene, spesielt den østre delen av staten. Vest-Michigan og til dels nord domineres av republikanerne. Dominansen er spesielt sterk i rurale områder. Staten som helhet er likevel svakt demokratisk da Detroitområdet med sine 50% av innbyggerne er sterkt demokratisk. Begge de to føderale senatorene er demokrater, men partiene har fra og med 3. januar 2019 syv hver av delstatens fjorten medlemmer i Representantenes hus.
Demografi
Michigan har 9 922 576 innbyggere (anslag, 2015). I folketellingen fra 2010 anslås det at 79% av innbyggerne er hvite, mens omtrent 14% er svarte. Michigan har et relativt høyt antall innbyggere født utenlands, 688 413.
Michigan har USAs største arabiske samfunn. Ca. 20% av statens innbyggere har tysk-etnisk opprinnelse. På Michigans nedre halvøys vestre deler finnes USAs største tetthet av nederlandskættede, og på den nordre halvøya finnes USAs største tetthet av finskættede.
82% av statens innbyggere er kristne. Tre fjerdedeler av disse er protestanter. Resten er katolikker. Michigan har USAs sjette største tetthet av muslimer per 2012. Disse bor hovedsakelig i Detroit-området.
Viktige byer
Andre viktige byer:
Økonomi
Kilde: The World Almanac 2008, side 45 og 555-587.
Markus Høiberg
Markus Snøve Høiberg (født 6. juni 1991 i Oppdal) er en norsk curlingspiller. Han var reserve på Norges lag som ble verdensmester under VM i 2014 i Beijing. Han var reserve på Norges curlinglag under Vinter-OL 2014 i Sotsji.
Høiberg satte tredjesten da Norge fikk bronse i junior-VM i 2011, og han var reserve på Thomas Ulsruds lag da Norge vant Curling-EM 2010 i Sveits.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han nummer 6.
Magistratbygningen
Magistratbygningen i Bergen, også kalt Det annekterte rådhus, har adresse Rådstuplassen 5, og ligger i Rådhuskvartalet i Bergen sentrum.
Historie
Magistratbygningen var opprinnelig to adskilte bygninger, hvor den østre delen mest sannsynlig er oppført like etter 1702. Bygningen var i privat eie til 1840, da kommunen overtok og innredet kontorer for byens magistrat, bestående av en borgermester og to rådmenn som ivaretok byens daglige styre og administrasjon. I 1846 fikk også politiet lokaler der. Den høyre delen ble kjøpt av kommunen allerede i 1814, og var brukt som verksted i regi av fattigvesenet frem til 1835. Fra 1841 til 1913 ble den brukt som tvangsarbeidsanstalt. Bergens offentlige Sjømannsskole hadde også tilholdssted i Magistratbygningen årene 1865-81. Magistratbygningen ble fredet av Riksantikvaren i 1927. De to delene ble besluttet sammenbygget i 1938 i stil med den eldste (venstre) delen, slik at bygget siden da har fremstått som en enhet.
Prismognathus miyashitai
Prismognathus miyashitai er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Hannen er en middelsstor (ca. 25 millimeter), blank, lys til mørkt rødbrun hjortebille. Kjevene er forholdsvis små, rette, med en kraftig tann ved roten, men ellers med sparsomt med tenner. Hodet er firkantet. Pronotum er tydelig innsnevret ved roten. Kroppen er blank, knapt synlig punktert.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer.
Utbredelse
Arten er utbredt i Myanmar og det nordlige Vietnam.
Systematisk inndeling
Arten blir nå ofte plassert i slekten Cyclorasis.
Acámbaro
Acámbaro er en kommune i delstaten Guanajuato i Mexico. Den har 110 718 innbyggere (2005) og et areal på 867,67 km². Den ble grunnlagt av fransiskanske misjonærer 19. september 1526.
Kommunens hovednæringer er landbruk og handel. Den var tidligere et viktig jernbaneknutepunkt. Acámbaro er kjent for å produsere brød i en rekke ulike varianter.
Navnet kommer fra purépecha Acambarhu, som betyr «agavestedet».
Burundi under Paralympiske sommerleker 2016
Burundi deltok under Paralympiske sommerleker 2016 i Rio de Janeiro, Brasil, fra 7. til 18. september 2016.
Før lekene i Rio 2016 hadde ikke Burundi vunnet noen medaljer fra de 2 sommerlekene det hadde deltatt i siden 2008.
Haukefamilien
Haukefamilien (Accipitridae) teller cirka 248–252 arter av rovfugler og inngår som én av tre familier i ordenen av haukefugler (Accipitriformes). Gruppas sammensetning er omdiskutert, så fortløpende endringer må påregnes. Artene består i hovedsak av dagaktive rovfugler, som jakter og fanger byttet med føttene og parterer det med nebbet, men noen er også primært åtseletere. Fuglene kalles enten bazaer, glenter, gribber, hauker, våker eller ørner på norsk, avhengig av hvilken økologiske nisje artene fyller, størrelse og anatomi. Hunnfuglene blir typisk større enn hannfuglene (kjønnsdimorfisme).
Taksonomi
Hauker er rovfugler som tidligere ble gruppert i ordenen rovfugler (Falconiformes), men det viste seg at gruppen da var parafyletisk. Derfor ble haukefamilien (Accipitridae) flyttet til sin egen orden; haukefugler (Accipitriformes), som dessuten inkluderer de to monotypiske familiene sekretærfugl (Sagittariidae) og fiskeørn (Pandionidae). Inndelingen av haukefamilien regnes imidlertid ikke som avklart.
Biologi
Fuglene i denne familien er dagaktive, og fra ganske små til kjempestore i størrelse. Artene måler typisk 20–150 cm, og de fysisk største artene (gribbene) kan veie mer enn 12 kg og ha et vingespenn på godt over 300 cm. Fuglene har et karakteristisk og kraftfullt nebb med en culmen som danner en karakteristisk krok ytterst, svært kraftfulle lemmer og føtter med lange tær utrustet med dolkelignende klør. Vingene er brede og håndsvingfjæra som oftest frie. Synet er dessuten spesielt godt utviklet, og hos gribbene er også luktesansen ekstremt god.
Artene har tilnærmet kosmopolitisk utbredelse, men ingen arter opptrer i Antarktis og kun én art er representert i det nordlige Arktis. Habitatet varierer fra tropisk regnskog, monsunskog, boreal barskog og våtmarksområder til ørken, savanne, tundra, fjell og urbane strøk. Mange arter er dessuten nært tilknyttet vann.
De fleste artene i denne gruppen slår byttet med føttene først, som oftest i ganske høy fart, men gribbene jakter ikke i samme grad. De er for det meste åtseletere, som typisk konkurrerer om maten etter at byttet er nedlagt av andre rovfugler og rovpattedyr. Fuglene har usedvanlig godt syn og kan oppdage byttedyr på lang avstand eller i stor høyde. Ulike arter har imidlertid ulike preferanser for byttedyr. Noen jakter fisk nær vannoverflaten, andre jakter pattedyr eller insekter på bakken og i luften, eller også andre fugler i flukt, som vagler seg i trær eller sitter på bakken. Mange av artene kan også konkurrere om andres byttedyr eller åtsler. Fangstredskapen er de enorme (i forhold til størrelsen) gripeføttene med lange dolkelignende klør. Et anfall kan starte fra et (av og til fast) utsiktspunkt på bakken eller fra luften. Fuglene «stuper» mot byttet med en vinkel som minimaliserer muligheten av å bli oppdaget, og først like før anslaget rettes føttene fremover mot byttet og (ved suksess) griper det. På langt nær alle angrep lykkes imidlertid.
Inndeling
Inndelingen av haukefamilien følger her i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2017), med unntak av underfamilien Aquilinae. Den følger den nye revisjonen til Lerner et al. (2017). Inndelingen er imidlertid kontroversiell og må regnes som uavklart. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige i påvente av offisielle beskrivelser.
Taxonomy in Flux regner med 252 arter, fordelt i 73 slekter og 10 underfamilier, hvorav de to største gruppene er videre inndelt i tribus. Denne inndelingen følges her, fordi den i større grad hensynstar nyere forskning. Den er imidlertid kontroversiell og savner i øyeblikket bred aksept.
HBW Alive regner med 248 arter, fordelt i 69 slekter og kun tre underfamilier (Elaninae, Gypaetinae og Accipitrinae), hvorav de to største er videre inndelt i et antall tribus. Denne inndelingen er tradisjonell, men regnes på mange måter som utdatert i dag. HBW Alive påpeker imidlertid at mer forskning er nødvendig for å avklare slektsforholdene mellom de mange gruppene og artene.
Gelatin
Bruksområder
Gelatin brukes på mange forskjellige områder, men først og fremst innenfor næringsmiddel- og legemiddelindustrien. Typiske produkter med innhold av gelatin er godteri og legemiddelkapsler. Gelatin brukes også i kosttilskudd som proteinbærer. Verdensproduksjonen av gelatin er ca. 300 000 tonn årlig.
Gelatin var et viktig middel for å binde sølvnitratkrystaller til kamerafilm. Til dette formålet finnes ingen gode erstatninger. Synkronsvømmere bruker geleatin til å fiksere håret under trening og konkurranser ettersom vann ikke løser opp gelatinen.
Byggestenene i ulike typer protein er aminosyrer. Den menneskelige organismen kan bygge de fleste proteiner selv, men det finnes ti såkalte essensielle aminosyrer som må tilføres gjennom mat eller tilskudd. Ni av disse finnes i gelatin. Gelatin brukes derfor som tilsetning i blodplasmaerstatninger ved større blodtap i forbindelse med ulykker ol.
Gelatin har en rekke unike egenskaper. Den viktigste er å bygge termoreversible geler som herder ved nedkjøling og smelter når temperaturen økes innenfor snevre temperaturintervaller. Denne egenskapen er blant annet viktig for næringsmiddelindustrien, ikke minst når det gjelder produksjon av forskjellige såkalte light-, soft- og lettprodukter. Også innen kosmetikkproduksjon er dette en viktig egenskap.
Konsistensen på geleer laget av gelatin som dessertgelé er svært sensitiv for nåværende temperatur, tidligere temperaturer og hvor lenge den har vært holdt på disse temperaturene. Blandinger av gelatin og vann kan eksistere som gelé mellom omtrent 0 og 35 °C. Gelatin blir flytende rundt 35 °C (eller tidligere, avhengig av type og konsentrasjon), mens nedover fra 0 °C vil vannet fryse og det oppstår iskrystaller. At det øvre smeltepunktet til gelatinprodukter er under menneskets kroppstemperatur er viktig for munnfølelsen. Viskositeten til gelatin/vann-blandinger er høyest når det er høy gelatin-konsentrasjon og når blandingen blir holdt kjølig med en temperatur på rundt 4 °C. Gelatinens styrke (men ikke viskositet) svekkes varig dersom den utsettes for temperaturer over 100 °C, eller dersom den utsettes for høye temperaturer i et lengre tidsrom.
Produksjon
Den vanligste formen for gelatin som brukes i produksjon av næringsmidler, er biprodukter fra slakterier som foredler svin og storfe. Råvarene kommer fra skrotter som har blitt kontrollert av veterinær og blitt godkjent som menneskeføde. Fra slike skrotter utvinnes proteinet kollagen ved hjelp av hydrolyse, dvs. at kollagenet ekstraheres i varmt (kokende) vann. Det proteinholdige vannet blir renset, avsaltet, sterilisert og tørket. Gjeldende bestemmelser i Europa stiller høye krav til bakteriologisk og kjemisk renhet på sluttproduktene.
På grunn av kugalskap (BSE) og dennes kobling til Creutzfeldt-Jakobs sykdom, har det til tider vært usikkerhet om bruk av råvarer fra storfe i gelatinproduksjon. Studier viser at kokingen bryter ned eventuelle smittestoffer. WHO og EU anser at det er trygt å konsumere gelatin.
Følgende frukter inneholder enzymer som gjør at gelatinen ikke stivner:
Disse fruktene bør derfor ikke blandes med gele eller gelatin.
Alternativer
Det finnes spesielle typer gelatin som produseres for å imøtekomme islamske halal-regler og jødiske kosher-regler. Det er ikke mulig å fremstille gelatin fra vegetabilske råvarer, men det finnes plantebaserte erstatninger. Blant annet finnes kosttilskudd og medisiner som er kapslet i såkalte vegicaps basert på cellulose.
Fylkesvei 514
Fylkesvei 514 (Fv514) går mellom Ølen og Sandeid i Vindafjord. Veiens lengde er 8,6 km.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
Layon
Layon (le Layon) er en 89,9 kilometer lang elv i departementene Deux-Sèvres og Maine-et-Loire i Vest-Frankrike. Kilden er nær Saint-Maurice-la-Fougereuse. Elven renner stort sett nordvestover.
Liste over bergarter
Liste over bergarter er en oversikt over noen vanlige bergarter, i alfabetisk rekkefølge. Tabellen angir hvorvidt bergarten er eruptiv (E), magmatisk (Ma), metamorf (M) eller sedimentær (S), og deretter hvordan bergarten hovedsakelig ble dannet. For de eruptive størkningsbergartene oppgis det hvorvidt de er felsiske eller mafiske, og om det er tale om dyp-, gang- eller dagbergarter. Videre oppgis vanlig alder i funn på jordoverflaten. Det oppgis de vanligste mineralene bergarten består av, og til slutt hvor den er utbredt og hvilken bruk bergarten har. Engelske navn oppgis i parentes når disse avviker betydelig fra det norske navnet.
Seilerfamilien
Seilerfamilien eller seilere (Apodidae) tilhører ordenen seilerfugler (Apodiformes) og består av små til mellomstore fugler, som tilbringer det meste av livet på vingene. Seilere er fantastisk dyktige flygere, med lange, smale og spisse vinger, korte lemmer med spisse klør, og et kort nebb med stort gap.
Kombinasjonen av de lange vingene og de korte lemmene gjør at fuglene ikke kan ta til flukten fra flater, men må lande på greiner, kabler, hustak, klipper og lignende når de trenger hvile, for å klare å lette igjen. Det er derfor svært sjelden å se seilere på bakken, og om man ser en handler det ofte om en kollisjon med noe. Fuglene eter, sover og kan faktisk formere seg under flukt. Og enkelte arter kan tilbringe opp mot ett år (eller fra to til tre år ) på vingene uten å lande, som tårnseileren. Fire arter hekker i Europa, hvorav tårnseiler er den eneste som hekker i Norge.
Systematisk inndeling
Inndelingen av seilere følger HBW Alive, men regnes ikke som endelig avklart. Norske navn følger NOF, men navn i parentes er nødvendigvis ikke offisielle.
Familien omfatter 96 arter, fordelt i 19 slekter. To (av og til tre) underfamilier blir normalt akseptert, og den største av dem deles vanligvis inn i tre (av og til to) tribus.
Alfred Sisley
Alfred Sisley (født 30. oktober 1839 i Paris, død 29. januar 1899 i Moret-sur-Loing) var en fransk maler innenfor impresjonismen.
Maleriene av høyvanne ved Marly er overlegne eksempel på impresjonistisk maleri med sine friske, klare farger. Hans landskap er ofte fra Île-de-France.
Bakgrunn
Sisley var sønn av engelske foreldre. Faren var en engelsk kjøpmann bosatt i Paris. Faren hadde skaffet seg en formue på handel med Sør-Amerika. Etter han var ferdig med skolen ble Alfred i 1857 sendt til London for å lære kjøpmannsyrket. Men han ville heller bli kunstner, og med det for øye vende han i 1862 tilbake til Paris og begynte i atelieret til maleren Charles Gleyre. Der møtte han Auguste Renoir og Claude Monet, og innledet livslange vennskap med begge. Sammen med dem, og med Frédéric Bazille, malte han ofte i nærheten av Fontainebleau.
Maler
Sisley første kunstneriske forbilde var de engelske landskapsmalerne fra tidlig i århundret. Han hadde sett malerier av William Turner, John Constable og Richard Parkes Bonington i London og var inspirert av dem. Senere lot han seg påvirke av de franske malerne Camille Corot og Gustave Courbet. I 1867 stilte han ut sitt første maleri på Parissalongen. Fargebruken i bildene fra 1860-tallet minner om Corot og Courbet.
Seilerfamilien
Taksonomi
HBW Alive inkluderer Apodiformes under Caprimulgiformes, men de fleste fører opp seilerne som en selvstendig orden. Inndelingen regnes imidlertid fortsatt som uavklart.
Alfred Sisley
Maler
I den fransk-prøyssiske krig 1870/71 mistet Sisley-familien sin formue, en formue som også kunstmaleren hadde kunnet støtte seg på. Senere i livet var Sisley pengelens, til tross for at han fikk solgt noen bilder, blant annet portretter av Edouard Manet og sangeren Jean-Baptiste Faure. Sisley skaffet brød til sin familie ved et beskjedent salg og dessuten økonomisk støtte fra kunsthandleren Paul Durand-Ruel og kunstkritikeren Théodore Duret.
Etter 1870 tok Sisley stadig mer etter den måten impresjonistane malte på. Stilen minner om Monets malerkunst, men Sisleys malerier har en klarere struktur og er varere og mer forfinede. Motiven hentet han ofte fra landskap i nærheten av Paris, med elver, åkre og enger.
Seilerfamilien
Taksonomi
Chaeturini (nålehaler) blir av og til gitt status som egen underfamilie (Chaeturinae), men en slik plassering savner generell støtte.
Schoutedenapus er for tiden plassert i Collocaliini, men det hersker stor usikkert om denne slektens inndeling, fordi man mangler nok kunnskap om artene. Plasseringen må derfor regnes som uavklart.
Beskrivelse
Seilere blir cirka 9-25 cm. I det ytre likner seilerne på svaler. Som svalene lever de av dyr de fanger i lufta, slik som fluer og sommerfugler. Disse fuglene kan tilbringe hele døgnet på vingene, også mens de sover. Seilere er blant dyrerikets hurtigste og mest manøvreringsdyktige flygere.
Seilerfamilien har en kosmopolitisk utbredelse og inkluderer 96 arter (275 taxa), fordelt i 19 slekter.
Alfred Sisley
Maler
I 1874 deltok Sisley med fem landskapsmalerier på den første impresjonistutstillingen. Fem år senere, i 1879, prøvde han atter å få et bilde utstilt på salongen, men maleriet ble avvist av juryen. I 1882 stilte han ut for siste gang, han deltok da med 27 malerier på en utstilling arrangert av en grupp impresjonister.
Terminal de Autobuses de Pasajeros de Oriente
Terminal de Autobuses de Pasajeros de Oriente (TAPO) er den østlige av de fire hovedbussterminalene i Mexico by. Den betjener rutene til og fra den sørøstlige delen av landet og Mexicogolfen. Selskapene som bruker terminalen, er ADO, OCC, AU, Estrella Roja og ATAH.
TAPO ligger øst i Mexico by, ved San Lázaro metrostasjon, på hjørnet av Eje 3 Oriente (Eduardo Molina) og Calzada Ignacio Zaragoza i Colonia 10 de Mayo i Venustiano Carranza. Terminalen åpna 21. november 1978. Den har et totalt areal på rundt 70 000 m², og har blant annet ni ventesaler. Den har 71 perronger for avganger og 102 for ankomster. Hovedbygninga har en karakteristisk kuppelform.
Raikou
Raikou er en av de legendariske pokémon i 2. generasjon. Den er av typen Electric (elektrisk) Pokémon.
Kolebakkane naturreservat
Kolebakkane naturreservat er et vernet barskogsreservat i Gloppen kommune. Området på 4,487 dekar ble vernet fra 17. desember 1999 og ligger nordøst for Sandane og nordvest for Breimsvatnet.
Raikou
Raikou er basert på en tiger og tordenskyer, og sies å være personifiseringa av lynet.
Kolebakkane naturreservat
Midt i området ligger Røsskleivvatnet, en dam laget av fiskeinteresserte grunneiere. I vannet er det sett ut ørret.
Raikou
Navnet kommer kanskje av det japanske ordet for lyn.
Raikou er nr. 243 i National Dex.
Raikou er den tyngste Pokémonen som er gul.
Skoger (valgkrets)
Skoger var en valgkrets i Jarlsberg og Larviks amt ved stortingsvalgene fra 1906 til 1918. Ved disse stortingsvalgene praktiserte man en valgordning med direkte flertallsvalg i enmannskretser. Skoger valgte således én representant og én personlig vararepresentant.
Valgkretsen Skoger bestod av herredene Strømmen, Skoger, Sande, Hof, Botne, Våle, og Svelviken med rundt 19 000 innbyggere og 9 000 stemmeberettigede etter innføringen av kvinnelig stemmerett.
John J. Tokheim
John J. Tokheim (født 17. mai 1871, død 15. mars 1941) var en norskamerikansk industrigründer. Han ble født på gården Tokheim i Odda. Han emigrerte til USA seksten år gammel i 1887. De første årene drev han med gårdsarbeid ved Thor, Iowa og gikk på kveldsskole.
Fra 1890 til 1894 var han i lære som blikkenslager i Des Moines, Iowa. I 1896 vendte han tilbake til Thor og startet blikkenslagerverksted, brønnpumpeservice og jernvarehandel. Han solgte også parafin og bensin for lamper, ovner og motordrift. Håndteringen foregikk vanligvis ved at man tappet væsken fra liggende fat ned i passende emballasje. Dette var både brannfarlig og upraktisk.
Våren 1898 fikk Tokheim ideen om at det ville være tryggere å lagre bensin i en nedgravd tank utenfor butikken. Han la rør inn i butikken hvor han festet en håndpumpe. I januar 1901 fikk han patent på en pumpe med tilkoblet kalibrert måleglass. Samme år startet han ”The Tokheim Manufacturing Company” for å markedsføre oppfinnelsen. Samtidig begynte bensindrevne biler å bli vanligere, og dette bidro til en kraftig økning av markedet. Tokheim solgte jernvarehandelen.
De neste ti årene vokste produksjonen, og Tokheim utviklet en rekke nye systemer for væskehåndtering, både for drivstoff, kjemikalier og næringsmidler.
The Tokheim Manufacturing company skiftet navn til The Tokheim Oil Tank and Pump Company og ble en verdensledende produsent av bensinpumper og annet oljehåndteringsutstyr uten Tokheims videre medvirkning. De er nå et multinasjonalt konsern under navnet ”The Tokheim Group” med hovedkontorer i Paris.
Tokheim selv drev sitt nye firma The Vac Liquid Equipment Company, som skiftet navn i 1916 til The Tokheim Company.
Tokheim døde i 1941, og firmaet ble drevet videre av hans barnløse datter til 1991. Det drives fortsatt under samme navn i Marion, Iowa, og produserer utstyr for væskelagring og tankanlegg.
En pike i hver havn
En pike i hver havn, (originaltittel: A Girl in Every Port) er et amerikansk stumfilmdrama fra 1928, skrevet og regissert av Howard Hawks.
Filmen ble produsert og distribuert av Fox Film Corporation med Victor McLaglen, Robert Armstrong, og Louise Brooks i hovedrollene. Den ble nyinnspilt i 1931 som Goldie med Spencer Tracy og Jean Harlow.
Sachsens krigsministre
Sachsens krigsministerium eksisterte fra 1831 til 1919
En pike i hver havn
Handling
Spike reiser verden rundt som styrmann på en skonnert. Han har en liten adressebok full av kjærester i forskjellige havner. I Mellom-Amerika misliker han en annen sjømann, Salami, men før de kan avgjøre uenighetene deres havner de i konflikt med politiet. De blir derfor kastet i fengsel. Når de slippes løs, leter de etter et privat sted hvor de kan slåss. Men de faller ved et uhell i vannet. Merkelig nok kan ikke Spike svømme til tross for at han er en sjømann, så når Salami redder ham blir de bestevenner. Uatskillelige seiler de havet på de samme skipene.
Sachsens krigsministre
Liste over krigsministre
For videre suksesjon, se Tysklands forsvarsministre
En pike i hver havn
Handling
Rett før de kommer frem til Marseille, forteller Spike at han endelig har spart nok penger til å kjøpe seg et hus og noen hester, kyr og høner - men Salami håner ideen. Når de legger til kai, må Salami holde seg om bord på grunn av tannpine. Men han bekymrer seg for at Spike skal få problemer uten ham. På et karneval blir Spike betatt av Madam Godiva. Når Spike først introduserer Salami for henne, kjenner Salami henne igjen. Hun var kjæresten hans på Coney Island, frem til han forlot henne. Hun gjør det klart at hun veldig gjerne ønsker å fornye forholdet deres, men han er ikke interessert lenger. Han vil heller ikke skade Spike ved å fortelle ham sannheten om henne. Hun forsøker deretter å forårsake problemer mellom de to kameratene.
Jeff Blue
Blue er i dag visepresident i Artists and Repertoire (A&R) for Warner California, og er ansvarlig for å rekruttere nye artister til Warner Bros. Records.
Antony Hegarty
Anohni (født Antony Hegarty; 1971) er en engelsk musiker, vokalist og frontfigur i bandet Antony and The Johnsons.
Hegarty flyttet til California i 1977. Som tenåring lyttet hun mye til britisk synthpop og var stor fan av artister som Marc Almond og Boy George. Hun flyttet til New York i 1990 hvor hun omsider ble med å danne gruppa Antony and The Johnsons. Gruppa utgav sitt første album i 1998.
Jumiègesklosteret
Jumiègesklosteret (fransk Abbaye de Jumièges) var et benediktinerkloster som lå i den franske kommunen Jumièges i departementet Seine-Maritime i Normandie.
Antony Hegarty
I 2005 lanserte de suksessalbumet I Am A Bird Now som også solgte bra i Norge. Albumet fikk Mercury-prisen for beste britiske album, og ble kåret til årets album av norske musikkjournalister. I 2006 gjestet hun og bandet Oslo i forbindelse med en konsert.
Jumiègesklosteret
Historie
Klosteret ble opprettet i 654 på en gave av skoglendt land tilhørende den kongelige skattekammer presentert av kong Klodvig II og hans dronning Balthild til den frankiske adelsmannen Filibertus av Jumièges (ca. 608–684), som hadde vært sammen med Ouen og Wandrille ved merovingenes hoff under Dagobert I. Filibertus ble den første abbed, og dronning Balthilds sjenerøsitet ga «mange gaver og eiendommer fra det kongelige skattekammer».
Han ble senere tvunget til å forlate Jumièges, etter sigende på grunn av sjalusi fra sine fiender, og tilbrakte en tid i landflyktighet fra Neustria ved hoffet til biskop Ansoald av Poitiers. Deretter grunnla han klostre ved Pavilly, Montivilliers og Noirmoutier, hvor han døde en gang rundt 685.
Under den neste abbeden, sankt Achard, blomstret Jumiègesklosteret og hadde til sist bortimot tusen munker.
Antony Hegarty
Hegarty har stått åpent frem som homofil, og det er også gjennomgangstema i flere av hennes tekster.
Jumiègesklosteret
Historie
På 800-tallet ble klosteret plyndret og brent ned til grunnen av norrøne vikinger, men ble oppbygd i en enda større skala av Vilhelm Langsverd, hertug av Normandie (død 942). I 1040 begynte utbyggingen av klosteret, ofte beskrevet som den første betydelige romanske byggingen i nordlige Frankrike. Arbeidet ble ledet av Robert Champart, som også under den engelsk konge Edvard Bekjenneren, ble biskop av London, deretter erkebiskop av Canterbury for en kort tid. Robert Champarts rolle på begge sider av Den engelske kanal er et vitnemål om den normanniske innflytelsen i England før erobringen. Kong Edvard var via sin normanniske mor, barnebarn av hertug Rikard av Normandie og han ble selv oppfostret i Normandie.
En ny kirke ble reist i 1067 i nærværet av Vilhelm Erobreren, året etter at han hadde erobret England med sverd og blod, og således hadde gode grunn til å takke Gud. Under den gavemilde støtten fra hertugene av Normandie ble klosteret et stort læresenter for religion og undervisning. Dens skoler frambrakte blant mange lærde også den nasjonale historikeren William av Jumièges som frambrakte verket Gesta Normannorum Ducum. Det nådde toppen av sin berømmelse på slutten av 1000-tallet og ble sett på som en modell for alle andre klostre i Normandie og andre steder. Det var kjent blant annet for sin veldedighet overfor fattige og ble derfor populært kalt for «Jumièges l'Aumônier». Klosteret ble forstørret i 1256, fikk et gotisk kor mot slutten av 1200-tallet da det var på høyden av sin makt, og ble restaurert på nytt i 1573. Klosterets framgang led under den engelske invasjonen på 1400-tallet, men kom seg igjen og beholdt sin posisjon fram til det ble herjet av hugenotter og de påfølgende religionskrigene. I 1649, under abbediet til Francis III, ble klosteret overtatt av den benediktinske kongregasjon til sankt Maur (fransk: Congrégation de Saint-Maur) og dets tidligere storhet fikk fornyelse.
Antony Hegarty
Hegarty har også medvirket i et par filmer: i Steve Buscemis film Animal Factory som en androgyn fange som synger for de innsatte i fengselet, og i Sebastien Lifshitz' film Wild Side, der hun fremfører I Fell in Love with a Dead Boy for en gruppe parisiske transpersoner.
Jumiègesklosteret
Historie
Den franske revolusjon på slutten av 1700-tallet nedla hele klosteret og etterlot de en gang så stolte bygningene i ruiner. Disse består av kirken som med sine vakre tvillingtårn og vestfasade og dessuten deler av søylegangene og biblioteket (bøkene ble fjernet til Rouen). I midten av det tidligere klosteret står fortsatt et 500 år gammelt barlindtre. Deler av klosteret ble kjøpt av lord Stuart de Rothesay som fraktet det over til England og bygget det inn i slottet Highcliffe Castle i nærheten av Bournemouth i Dorset.
Den franske Nobelprisvinneren i litteratur, romanforfatteren Roger Martin du Gard, benyttet sin doktoravhandling til en arkeologisk undersøkelse av ruinene.
Eric Carlberg
Gustaf Eric Carlberg (født 5. april 1880, død 14. august 1963) var en svensk skytter og fekter som deltok flere olympiske leker 1908 i London, 1912 i Stockholm og 1924 i Paris. Han deltok også i Ekstralekene 1906 i Athen.
Carlberg ble olympisk mester i skyting to ganger under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen 25 meter rifle, bevegelig mål med 925 poeng foran Storbritannia med 917. De andre på laget var Gustaf Boivie, Johan Hübner von Holst og Vilhelm Carlberg. Carlberg skjøt 238 poeng som var det beste resultatet på det svenske laget samme som Johan Hübner von Holst. Han var også med på det svenske laget som vant lagskytingen 30 meter militærpistol. Han deltok også på det svenske laget i fekting, som kom på fjerdeplass i lagkonkurransen i kårde.
Jasmin Burić
Jasmin Burić (født 18. februar 1987) er en bosnisk fotballspiller som spiller for den polske klubben Zagłębie Lubin.
Landslaget
Den 1. juni 2008 fikk han sin første landskamp for mot.
Steve Podborski
Stephen Gregory Podborski (født 25. juli 1957 i Don Mills, en forstad til Toronto) er en kanadisk tidligere alpinist.
Karriere
Han var en av de såkalte Crazy Canucks («de gale kanadierne»), en gruppe alpinister som på 1970- og 1980-tallet dominerte fartsdisiplinene, og som var kjent for en svært dristig kjørestil.
Under OL 1980 i Lake Placid tok Podborski bronse i utfor (bak østerrikerne Leonhard Stock og Peter Wirnsberger. I løpet av karrieren vant han åtte utforrenn i verdenscupen, og gikk topps i utforcupen sesongen 1981/82 (delt seier med sveitseren Peter Müller).
Aasta Hansteen
Aasta Hansteen (født 10. desember 1824 i Kristiania, død 13. april 1908 samme sted) var en norsk maler, forfatter og forkjemper for kvinnesaken. Hun var datter av Christopher Hansteen som var professor i astronomi og anvendt matematikk ved Universitetet i Oslo. Fra hun var 8 år gammel bodde hun sammen med sine foreldre og søsken på Observatoriet i Oslo.
Norges første profesjonelle kvinnelige maler
Aasta Hansteen var blant de aller første kvinner i Norge som utdannet seg til billedkunstner, og hun ble den første kvinne i landet som livnærte seg som profesjonell maler. At hun valgte kunsten som yrke, hadde flere grunner. For det første var kunst, og særlig malerkunst, et av de få yrker som kunne aksepteres for kvinner på denne tiden. Aasta viste anlegg og interesse for tegning og maling fra barndommen av, og var så heldig å ha en far som var sterk tilhenger av at kvinner skulle få utdannelse og yrke.
Norske kunstnere måtte på denne tiden til utlandet for å utdanne seg, men de kvinnelige kunstnerne hadde normalt ikke tilgang til samme skoler og akademier som menn. De var henvist til privatundervisning hos mannlige kunstnere. Christopher Hansteen ga økonomisk støtte til at Aasta kunne studere. Først i København, der hun fikk tegneundervisning av flere lærere. Den fremste var Johan Gørbitz, byens ledende portrettmaler, og Aasta ble hans elev i 1843. Under Gørbitz' veiledning malte hun sitt første bilde - interessant nok av seg selv som kunstner - i 1844. Sommeren 1849 reiste hun til Düsseldorf, hvor hun var i tre år og lærte fin penselføring. Senere kom hun til Paris, og i 1855 var hun representert ved Verdensutstillingen.