cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cambarus zophonastes
Cambarus zophonastes  eller «Hell Creek Cave crayfish» er en art av ferskvannskreps eller «hulekreps» av slekten av ferskvannskreps (familie Cambaridae, orden Reptantia) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Dette er en av i alt om lag 100 arter i slekten med det som på engelsk kalles enten bare «crayfish», eller «cave crayfish».
Utbredelsen er begrenset med forekomster i elver og innsjøer i deler av USA.
Lucca
Lucca er en by i Toscana med 90 000 innbyggere. Den ligger i provinsen Lucca. Det er en av de rikeste og best bevarte byer i Nord-Italia.
Lucca ble grunnlagt av etruskerne og ble en romersk koloni i 180 f.Kr. I det tiende og ellevte århundre var Lucca hovedstaden i det føydale markgrevskapet Toscana, underlagt den tysk-romerske keiser.
Byen ble i 1806 overtatt av Napoleon, og ble deretter et bourbonsk hertugdømme. Keiserens søster Elisa Bonaparte (1777–1820) ble storhertuginne av Lucca.
Kjell-Gabriel Hendrichs
Kjell-Gabriel Hendrichs (født 30. april 1974) er en norsk musiker og vinkjenner. Han er kjent som vokalist i bandet Infinity sammen med Birgitte Moe. Bandet hadde sitt store gjennombrudd i 1998 med sangen «Happy». Bandet debuterte på 2. plass på VG-lista med albumet ''www. Happy-people.net'' i februar 1999. Infinity har deltatt på de fleste større scener i Norge.
Bakgrunn
Kjell-Gabriel Hendrichs er født i Oslo og startet sin musikalske karriere først som sanger i St. Halvardsguttene i 1981. Koret er vikarkor for guttekoret i St. Peterskirken i Roma så Hendrichs sang for Pave Johannes Paul II. Da familien flyttet til Asker i 1984 bytter Kjell-Gabriel over til Sølvguttene. Der var han med da koret sang i bryllupet til Arne Næss og Diana Ross i 1986. Han var også med i La Boheme i Den Norske Opera der han sang med Jose Careras og Placido Domingo. Hendrichs var med i oppsetninger av Tryllefløyten. La Boheme. Tosca og Carmen. Etter stemmeskiftet ble Hendrichs vokalist i Askerbandet Jam Tart. I 1994 startet han opp danceprosjektet Barbie Q som senere skiftet navn til Infinity.
Lucca
Byen er omgitt av en intakt og meget omfattende og bred bymur.
Lucca er Giacomo Puccinis fødested. Casa de Puccini er åpen for allmennheten, og i Torre del Lago, hvor Puccini hadde et hus, finner en Puccini-operafestival sted hvert år i september.
George Jeffreys, 1. baron Jeffreys
'''George Jeffreys, 1. baron Jeffreys' (født 1648, død 1689), baron Wem, ofte kalt Hanging Judge Jeffreys eller bare Judge Jeffreys'', var en embetsmann i England, blant annet rikskansler, under Jakob II.
Han ble født i nærheten av Wrexham i Wales, og begynte sin juridiske karriere i 1668. Kort tid etter klarte han å innynde seg hos James Stuart, hertug av York, som var en yngre bror av Karl II og tok tronen som Jakob II etter ham. Dette illustrerer hans ambisjoner, ettersom han hadde blitt oppdratt i en strengt protestantisk tradisjon, men sluttet seg til den katolske hertugen.
Han ble slått til ridder i 1677, og innen 1680 hadde han blitt overdommer i Chester. Karl II utnevnte ham til baronett i 1681, og i 1683 ble han overdommer i kongens rett, den høyeste kriminaldomstolen. I rettssakene han presiderte over viste han til stadighet hvor langt han var villig til å gå for å tilfredsstille kongen. Et eksempel er saken mot Algernon Sidney, som hadde blitt trukket inn i saken etter Rye House-komplottet. Sidney ble dømt på ekstremt tynne indisier og henrettet. Som en følge av dette ga Jakob II ham tittelen baron Jeffreys så snart han satt på tronen.
Det Jeffreys er mest kjent for er rettssakene etter hertugen av Monmouths mislykkede opprør. Monmouthopprøret endte i fullstendig nederlag for hertugen og hans menn, og rettssakene har blitt kjent som de blodige rettsmøtene (Bloody Assizes). Omkring 1300 ble dømt. De fleste ble dømt til transportering, men lederne ble hengt, trukket og kvartert.
I 1685 ble han rikskansler, en stilling han hadde til Jakob II ble avsatt i 1688. Da han forsto hva som ventet ham under det nye regimet forsøkte Jeffreys å flykte fra landet, men han ble tatt til fange og døde i Tower of London.
Kommunestyrevalget 1963
Kommunestyrevalget 1963 var et riksdekkende lokalvalg i Norge som med unntak av Kautokeino kommune fant sted 23. september 1963. I Kautokeino ble valget avholdt 16. desember 1963. Det ble holdt omvalg 16. mars 1964 i fire kommuner: Værøy, Lenvik, Lyngen og Kåfjord.
Stemmerettsalderen var 21 år. 2,363,011 personer hadde stemmerett ved valget. 1,915,000 personer avga stemme tilsvarende 81,0 % valgoppslutning, den til da største oppslutningen. De fleste kommunestyrevalgene ble gjennomført som forholdstallsvalg. Der det var bare ett eller ingen godkjente forslag til valgliste, var det anledning til å avholde flertallsvalg. Flertallsvalg ble benyttet i 10 av 525 kommuner, og omfattet færre enn 1 % av de stemmeberettigede.
Arbeiderpartiet ble største parti ved valget, og fikk 44,2 % av stemmene i bygdene og 48,0 % i byene. Dette ga partiet totalt 6,274 representanter. Absoluttallet var en reduksjon fra 6,694 representanter ved forrige valg, men andelen representanter økte.
Resultat av ordførervalgene
Fylkestinget var en samling av fylkets ordførere. Arbeiderpartiet fikk som i 1955 rent flertall i åtte fylkesting. I åtte herreder og to byer ble ordførervalget avgjort ved loddtrekning.
Microsoft Development Center Serbia
Microsoft Development Center Serbia (MDCS) er et av flere Microsofts utviklingssentrene i verden. MDCS ble etablert i 2005 som det femte senter av denne typen for Microsoft. Senteret ligger i Beograd i Serbia, og har pr. august 2013 130 utviklere.
Skoger stasjon
Skoger stasjon var en jernbanestasjon på Vestfoldbanen i Drammen kommune. Stasjonen åpnet i 1881 med strekningen fra Drammen til Larvik. Før 1894 var navnet Skouger, og stasjonens posisjon tilsvarte 63,05 km. Stasjonen ble fjernstyrt i 1970 og ubemannet i 1971, og mistet persontrafikken i 1973. Strekningen forbi Skoger fikk dobbeltspor i 1995, og Skoger stasjon ble formelt nedlagt i 2001. Det er blokkpost ved Skoger.
Skoger hadde en stasjonsbygning for mellomstasjon av 2. klasse, i likhet med Adal og Stokke. Den ble tegnet av Balthazar Lange. Stasjonsbygningen ble revet i 1989 og godshuset i 1984.
Vegard Ellefsen
Vegard Ellefsen (født 2. november 1950) er en norsk diplomat.
Han er cand.polit. fra Universitetet i Oslo og har vært ansatt i utenrikstjenesten siden 1981.
I sin tidlige karriere tjenestegjorde han blant annet ved den norske FN-delegasjonen i New York og ved ambassaden i Ottawa. Fra 1992 til 1997 arbeidet han ved utenriksministerens sekretariat. Han var deretter ministerråd ved den norske NATO-delegasjonen i Brussel til 2002. I perioden 2002-2004 var han UDs spesialrepresentant for fredsprosessen i Sudan. Fra 2004 til 2008 var han ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementets avdeling for regionale spørsmål og utvikling og deretter politisk direktør til 2010.
I 2010 ble Ellefsen utnevnt til Norges ambassadør til NATO etter Kim Traavik, en stilling han innehadde til 2014 da han ble etterfulgt av Knut Hauge. Han var deretter kabinettsjef for NATOs generalsekretær, Jens Stoltenberg 2014-2015. I 2015-2016 var han Utenriksdepartementets spesialrepresentant for Irak og Syria og fra 2016 Norges ambassadør til Tyrkia.
Ellefsen er kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden (2011).
Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty
Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty (ofte forkortet MGS2) er et action-eventyrspill og snikespill regissert av Hideo Kojima, opprinnelig utviklet av Konami Computer Entertainment Japan og utgitt av Konami til PlayStation 2 i 2001/2002. Spillet er det fjerde Metal Gear-spillet produsert og regissert av Hideo Kojima, og er en direkte oppfølger av Metal Gear Solid. Spillets utgivelse ble etterfulgt av en utvidet versjon av spillet, Metal Gear Solid 2: Substance, som kom til PlayStation 2, Xbox og Microsoft Windows. En direkte oppfølger til dette spillet ble utgitt i 2008, med tittelen Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots.
Historien i spillet dreier seg rundt «Big Shell», en enorm offshore deponeringsplattform som har blitt beleiret av en terroristgruppe som kaller seg Sons of Liberty. De krever en stor sum løsepenger i bytte mot livet til USAs president, og truer med å ødelegge «Big Shell»-fasilitetene og skape en miljøkatastrofe hvis deres krav ikke blir innfridd. Motivene og identitetene til mange av antagonistene og de allierte endres hyppig, idet protagonisten oppdager en rystende konspirasjon konstruert av en maktsterk organisasjon kjent som «the Patriots».
Bjørn Tore Hoem
Bjørn Tore Hoem (født 12. april 1991) er en norsk landeveissyklist fra Eresfjord i Møre og Romsdal, som sykler for det norske kontinentallaget Team Joker.
Karriere
Hoem startet sin karriere i CK NOR, men ble foran 2011-sesongen med Atle Kvålsvoll til det norske kontinentallaget Plussbank Cervélo.
Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty
Spillbarhet
Metal Gear Solid 2 bærer tittelen "Tactical Espionage Action" og i store deler av spillet må protagonisten snike seg rundt og unngå å bli oppdaget av fiender. Mest grunnleggende er det brede spekteret av nye muligheter som tilbys spilleren. Det nye førstepersonsvinkelen gjør det mulig for spilleren å sikte etter spesifikke punkter i spillet, som utvider det taktiske aspektet i stor grad: vakter kan bli blendet av røyk og damp eller distrahert av flyvende frukt. Spillere kan gå sakte og liste seg, som gjør det mulig å snike seg på tvers av støyende gulv uten å lage en lyd. Muligheten til å gjemme seg ved hjørner introdusert i Metal Gear Solid, som lot spilleren ta en sniktitt rundt hjørnet på veggen, har blitt videreutviklet og lar spilleren nå skyte fra hjørnet, hvor man altså står i dekning. Andre nye evner i spillet, er ting som evnen til å hoppe over og henge i rekkverk, åpne og gjemme seg i oppbevaringsskap, og snike seg opp bak fiender, true dem med pistol og ta ammunisjon og andre ting fra dem. Spilleren kan også skyte og ødelegge fiendenes radioer så de ikke er i stand til å kommunisere med andre fiender. Spillets miljø og omgivelser spiller en større rolle i MGS2, da man nå må ta hensyn til faktorer som vær, lukt, atmosfære og temperatur.
I Metal Gear Solid 2 har de fiendtlige vaktene blitt utrustet med mer avansert kunstig intelligens, og i motsetning til i det originale Metal Gear Solid-spillet jobber fiendene sammen i grupper. De kommuniserer og tilkaller hverandre over radio hvis de ser spilleren, og forsøker så å flankere spilleren for å hindre ham i å flykte mens de unngår spillerens angrep. Ofte bruker disse fiendene enten skuddsikre vester eller skjold for beskyttelse, og dette gjør dem til en enda større trussel. Spillet har en kollektiv kunstig intelligens, som gjør at fiendene opptrer i gruppe og gjør ting sammen. Spillets kunstige intelligens ble ansett for å være blant spillindustriens beste i mange år.
Rollefigurer
Protagonisten i spillet er en ung agent ved navn Raiden. Han får hjelp av hans overordnede, Obersten, og Rosemary, hans kjæreste. Blant de allierte under oppdraget finner man løytnant Pliskin, en Navy SEAL med en mystisk bakgrunn som gir Raiden informasjon om fasilitetene som senere blir avslørt å være den påståtte terroristen Solid Snake ; Peter Stillman, en bombeekspert fra NYPD; Otacon, en dataspesialist, og en kyborg-ninja som imiterer Gray Fox' personlighet, men som kaller seg selv «Mr. X».
Antagonistene er fra Sons of Liberty, en terroristgruppe som tar kontroll over Big Shell-fasilitetene, inkludert den trente anti-terrorenheten Dead Cell, og en russisk gruppe med leiesoldater. Medlemmene i Dead Cell-enheten er Vamp, en udødelig mann med vampyr-aktige trekk; Fatman, en rund mann med enestående kunnskaper om bomber; og Fortune, en dame i stand til å lure døden med tilsynelatende overnaturlige midler. Lederen for Sons of Liberty påstår å være Solid Snake, som tidligere ble bekreftet avdød etter et terroristangrep, som senere viser seg å være Solidus Snake, den tredje Big Boss-klonen i "Les Enfants Terribles"-prosjektet. Sons of Liberty mottar assistanse av Olga Gurlukovich, lederen av en gruppe med russiske leiesoldater, og Revolver Ocelot, en russisk nasjonalist og en tidligere FOXHOUND-agent, Solid Snakes gamle erkefiende, og en av Solidus Snakes håndlangere.
Bjørn Tore Hoem
Karriere
Hoem signerte for Team Joker foran 2015-sesongen.
Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty
Prolog
Spillet starter med et flashback til 2007, to år etter «Shadow Moses»-hendelsen som ble beskrevet i det første Metal Gear Solid-spillet. Den 8. august 2008 etterforsker Solid Snake og Otacon, nå medlemmer av den ikke-statlige organisasjonen Philanthropy, utviklingen av en ny Metal Gear. Snake sniker seg ned til lasterommet for å ta bilder av den nye Metal Gear RAY. Ocelot er besatt av Liquid Snake og rømmer med RAY, og lar skipet synke.
Plattformen
Den 29. april 2009 opererer Raiden under et reformert FOXHOUND to år etter tankbåtkapittelet. Han har ordre om å redde gisler, inkludert USAs president, fra terroristgruppen Sons of Liberty (hvis leder påstår å være Solid Snake), backet opp av anti-terrorenheten Dead Cell, som også truer med å ødelegge Big Shell-fasilitetene som de har overtatt. Alle SEAL-soldatene er drept av Dead Cell-medlemmene Vamp og Fortune. De to overlevende SEAL-medlemmene, løytnant Pliskin og Peter Stillman, blir med Raiden for å deaktivere bombene plantet på Big Shell av Stillmans tidligere elev, Fatman, som nå har blitt en terrorist. Selv om Raiden dreper Fatman, blir Stillman drept av fellene hans i Shell 2-delen av fasilitetene.
Pliskin viser seg senere å være den ekte Solid Snake, som, sammen med Otacon, hjelper Raiden med å finne presidenten. Raiden beveger seg lengre inn i fasilitetene og finner president Johnson, som informerer ham om at Big Shell faktisk bare er en fasade for å skjule en ny Metal Gear. Kjent som «Arsenal Gear», huser den en kraftig AI kjent som "GW", som er i stand til å kontrollere overføringen av digital informasjon. Presidenten påstår også at den demokratiske prosessen for å velge en president er humbug, tull og tøys, og at de som virkelig sitter med makten i USA er en hemmelig organisasjon kalt «the Patriots». Ocelot dreper presidenten kort tid etter avsløringene hans. Raiden beveger seg videre for å deaktivere Arsenal Gear. Snake og en Arsenal Gear-ingeniør, Emma Emmerich (Otacons søster), hjelper Raiden med å laste opp et virus inn i "GW"s kjerne, men opplastningen blir stanset halvveis når Emma blir drept av Vamp. Otacon rømmer med resten av gislene, men Raiden blir fanget.
Raiden våkner i et torturkammer hvor Solidus Snake avslører at han en gang adopterte Raiden, en tidligere barnesoldat, som sin egen sønn under den første liberiske borgerkrigen, og at Raiden nå er en Patriot-agent. Solidus forlater så kammeret, og Olga kommer inn og løslater Raiden, og forteller ham at hun også er en Patriot-dobbeltagent i Sons of Liberty og at hun ble utpresset av Patriots og tvunget til å hjelpe Raiden. Når han nærmer seg fasilitetenes tarmer mottar han merkelige ordre fra hans overordnede, Obersten. Det viser seg at den Obersten han har tatt ordre fra virkelig er en konstruksjon av superdataen GW, og at det halvveis opplastede viruset har begynt å gjøre skade på GWs systemer. Raiden mottar en telefon fra Rose, hvis samtale blir brutt, men hun rekker akkurat å avsløre at hun er gravid med hans barn. Raiden møter Snake, og de to møter Fortune, som kjemper mot Snake mens Raiden leter etter Solidus. Han blir tvunget inn i en kamp med 25 Metal Gear Ray-enhetene i Arsenal Gear. Olga beskytter ham, men Solidus får drept henne og fanger så Solid Snake og Raiden. Ocelot avslører at han også er en Patriot-agent, og at hele Big Shell-oppdraget var et nøye koordinert forsøk på å gjenoppleve hendelsene fra Shadow Moses-hendelsen for å skape en soldate på Snakes nivå - Raiden. Ocelot dreper Fortune, og annonserer hans planer om å jakte ned hele Patriots-organisasjonen basert på hans verts kunnskaper (Ocelot er fortsatt besatt av Liquid Snake). Arsenal Gear kræsjer ned i Manhattan, og Raiden og Solidus kastes opp på taket av Federal Hall. Solidus forsøker å drepe Raiden, med planer om å bruke hans nanomaskiner for å lede ham til Patriots, eliminere dem og forme en nasjon av «Sons of Liberty». Raiden blir kontaktet av Patriots, og blir tvunget til å kjempe mot Solidus - hvis ikke skal de drepe Olgas barn og Rose. Etter at Solidus har blitt slått, avslører Snake at han plantet en sporingsverktøy på Liquids Metal Gear. Snake og Otacon planlegger å følge ham, og så jakte ned Patriots, og Raiden møter endelig Rose igjen den 30. april 2009, merkedagen for deres første møte.
David Selby
David Lynn Selby (født 5. februar 1941 i Morgantown i Vest-Virginia) er en amerikansk teaterskuespiller. Han har arbeidet både i filmer, såpeoperaer og på TV.
Selby er sønn av Sarah E. McIntyre Selby og snekkeren Clyde Ira Selby. Han ble utdannet ved West Virginia University i hjembyen, der han tok en Bachelor of Science etterfulgt av en mastergrad i teater, for deretter å avrunde med en Ph.D.-grad fra Southern Illinois University.
I Falcon Crest var rollen Richard Channing opprinnelig ment å være en skurk, men i årenes løp endret dette seg og den ble mer en heltefigur, mulig på grunn av Selbys spill. I løpet av de åtte sesongene han spilte i såpeoperaen oppstod et godt forhold mellom ham og Jane Wyman både innenfor og utenfor studioet. Vennskapet ble opprettholdt selv etter at serien var ferdig innspilt. Han uttalte at han var fra seg av sorg da Jane Wyman døde i september 2007.
Glen Hansard
Glen Hansard (født 21. april 1970) er en irsk sanger, komponist og skuespiller.
Hansard er best kjent for sin rolle som Outspan Foster i filmen The Commitments fra 1991, og i rollen som «mann» (den ene hovedrollen) i filmen Once fra 2006. Hansard skrev det meste av musikken til sistnevnte film, blant annet sangen «Falling Slowly» (sammen med Markéta Irglová). Sangen vant Oscar for beste sang,
Hansard og Irglová fremførte også sangen på scenen under Oscar-showet. Sangen og opptredenen stod som motstykke til de øvrige nominerte det året, hvor tre av dem var fra filmen Eventyr i New York (en musikalfilm). Sangen og ble også nominert til et utall andre priser i perioden 2006-2008. Filmen Once fikk stor oppmerksomhet ikke minst på grunn av nominasjonen til Oscar. Sammen med Irglová reiste Hansard rundt og fremførte sangen på diverse europeiske og amerikanske scener de to påfølgende årene etter at filmen ble gitt ut, blant annet på Sundance-festivalen.
Glen Hansard er også kjent for sin deltakelse i det irske bandet The Frames, som ble startet i 1990. De spiller irsk musikk. Han har også medvirket i andre bandsammensetninger.
Kortsverd
Et kortsverd er en fellesbetegnelse på korte sverd. Begrepet brukes både om tidlige sverd fra antikken, før metallurgien tillot lengre klinger, og om senere korte klinger ment som sekundærvåpen i forhold til spyd og skjold, hellebard eller skytevåpen. Kortsverd kommer i mange utgaver, og det er glidende overganger mellom kniv og dolk på den ene siden og til langsverdene på den andre siden. Generelt vil et kortsverd være mellom 40 og 70 cm. De fleste kortsverd er ment for å stikke, men noen av de lengre og tyngre typene var utformet som huggvåpen.
Noen kjente historiske typer
Noen av de mest kjente typene av kortsverd inkluderer:
Bruken av kortsverd
Alle disse våpnene var ment brukt enten i nødstilfelle eller i en situasjon der hovedvåpenet var brukt opp eller kastet bort. Selv romerne som brukte sin gladius som et primærvåpen, gjorde det først etter at pilumene var kastet bort. Fordelen med kortsverd er at de er lette å bruke når formasjonene blir presset sammen eller når soldatene kjempet i tett kratt eller i smale ganger. I antikken forekom dette gjerne når falankser med sine lange spyd støtte sammen. Ulempen er den manglende rekkevidden.
I middelalderen og renessansen bar ofte langbueskyttere, landsknekter, pikenérer og også andre spesialgrupper kortsverd eller korte huggerter som reservevåpen i tilfelle de skulle bli angrepet direkte. Utover i 30-årskrigen var musketerer med luntelåsmusketter utrustet med tilsvarende korte sverd. I Japan hadde soldater utstyrt med spyd eller med lange nodachi-sverd gjerne en kortere wakizashi.
Etter hvert som skytevåpen ble mer effektive økte avstandene, og behovet for kortsverd forsvant eller funksjonen ble overtatt av bajonetter. Enkelte spesialavdelinger beholdt likevel kortsverd. I Norge hadde både grenadérer og jegere korte sverd gjennom hele Napoleonskrigen. En del kortsverd i bruk av artillerister og ingeniørsoldater på tidlig 1800-tall hadde imidlertid andre funksjoner. Selv om de kunne benyttes som våpen i nærkamp var deres primære funksjoner å være en type machete eller øks, for å gi kanoner skytefelt eller å rydde kratt for å anlegge veier og feltbefestninger.
NM i roing 1987
NM i roing 1987 ble arrangert på Årungen 27.-28. juni 1987. Kongepokalvinnere ble Horten Roklubb (dobbeltfirer med Espen Thorsen, Arild Hanseth, Rolf Thorsen og Ivan Enstad) og Christiania Roklub (dobbeltfirer med Nina Gullerud, Cathrine Løvenskiold, Irene Aaberg og Lisa Scheibert).
Krzysztof Kolberger
Krzysztof Marek Kolberger (født 13. august 1950 i Gdańsk, Polen, død 7. januar 2011 i Warszawa ) var en polsk skuespiller og teaterregissør.
Hans fars etternavn ble endret i 1950, fra det opprinnelig navnet Kohlberger. Krzysztof er far til skuespillerinnen Julia Kolberger, hans datter fra ekteskapet med eks-kona Anna Romantowska.
Krzysztof Kolberger studerte ved den nasjonale teaterhøyskolen i Warszawa (nå Aleksander Zelwerowicz nasjonale akademi for dramakunst i Warszawa / polsk Akademia Teatralna im. Aleksandra Zelwerowicza w Warszawie), og derfra ble han uteksaminert i 1972.
Krzysztof Kolberger hadde i mange år lidd av nyrecellekarsinom, eller kreft i nyrene. Han ble operert to ganger for dette. Han var ærespresident for Stowarzyszenie Chorych na Raka Nerki (Nyrekreftforeningen). Etter flere år med kamp mot kreften, var den umiddelbare dødsårsaken identifisert som hjertesvikt.
Nordisk Paganistforbund
Nordisk Paganistforbund var en løselig sammenknyttet organisasjon som hadde som hovedmål å formidle informasjon om, og å være en interesseorganisasjon for paganisme i Norden. Hovedvekten av medlemmene tilhørte wicca, men også andre paganistiske nyhedenske retninger var representert.
Medlemskap i Nordisk Paganistforbund var åpent for alle som har fylt 16 år og kunne vedkjenne seg forbundets etiske og filosofiske prinsipper:
Nordisk Paganistforbund er lagt ned pr 2014.
Eksterne lenker
Nordisk Paganistforbund
Cambarus diogenes
Cambarus diogenes eller «devil crayfish» er en art av ferskvannskreps eller «hulekreps» av slekten av ferskvannskreps (familie Cambaridae, orden Reptantia) som inngår i den store gruppen av såkalte tifotkrepser. Dette er en av i alt om lag 100 arter i slekten med det som på engelsk kalles enten bare «crayfish», eller «cave crayfish».
Utbredelsen er begrenset med forekomster i elver og innsjøer i deler av Nord-Amerika.
Taksonomisk plassering
En moderne oppdatering av systematikken gis her med basis i WoRMS-databasens systematikk fra 2013.
Religionsfrihet i Praksis
Religionsfrihet i Praksis er et samarbeidsprosjekt som jobber for full religions- og trosfrihet i Norge. Initiativet ble stiftet av en sammensetning av hedenske og paganistiske organisasjoner i Norge i forbindelse med utredningen om forholdet mellom staten og Den norske Kirke. Målet er å gi en stemme til de mindre gruppene innenfor det religiøse mangfoldet i kampen mot statskirke og kirkelig innblanding i offentlige oppgaver.
Initiativtakerne bak Religionsfrihet i Praksis er Nordisk Paganistforbund, Åsatrufellesskapet Bifrost og Gudinne 2000.
Optimering
Optimering (fra lantinsk: optimus, som betyr best) innebærer å søke den best mulige (enten «maksimale» eller «minimale») løsningen på komplekse problemstillinger (prosesser/systemer) underlagt bestemte begrensninger/betingelser/forutsetninger.
Optimeringsberegninger og -analyser anvendes innen f.eks innen transportplanlegging, forskning, industri, kybernetikk, finans og økonomisk analyse, produksjonsplanlegging og programvareutvikling.
Halvor Lunde
Halvor Olsen Lunde (født 29. november 1859 i Trysil, død 15. april 1941) var lærer, kirkesanger, gårdbruker og lokalpolitiker i Trysil. Han var også ordfører i bygda 1905-1919. Han var den første ordføreren som ble valgt på partiliste, og med sine 15 år som ordfører er han den tredje lengstsittende etter Arvid Nyberg og Ole Martin Norderhaug.
Han var utdannet lærer fra Hamar offentlige lærerskole i 1880, og arbeidet som lærer i Gran i to år, og deretter i Ytre Rendal. Mens han var lærer i Ytre Rendal, giftet han seg i 1886 med Sina Hansdatter Otnes. Han vendte hjem til Trysil omkring 1890 for å overta gården Østre Lunde i sentrum av Innbygda etter faren. Fra 1891 til 1925 var han lærer og kirkesanger i Trysil.
Han var medlem av kommunestyret og formannskapet i 27 år, og ordfører i 15 år - tilsvarende 5 valgperioder à 3 år. I den første valgperioden var det flertallsvalg til kommunestyret i Trysil. Ved valget i 1907 ble det introdusert partilister, og Lunde ble valgt inn for Arbeiderdemokratene. Han var dertil medlem av forliksrådet i 12 år, skolestyreformann i 6 år, og leder av representantskapet i Trysil Sparebank. Da han i ved jul i 1919 gikk av som ordfører, ble han tildelt Medaljen for borgerdåd. Ved 70-årsdagen ble han også hedret med en sølvvase og et hylningsdikt skrevet av Jon Moren fra ungdomslaget Trysil-Knut.
Det var i Lundes tid som ordfører, i 1906, at kommunen kjøpte de store skogeiendommene som hadde tilhørt A/B Mølnbacka-Trysils skoger.
Han var dattersønn av ordfører og skogbestyrer Ole Nyhuus d.e., nevø av ordfører og stortingsmann Ola Nyhuus d.y. og botanikeren Olinus Nyhuus, og far til herredsagronomen og NS-ordføreren Harald Lunde og fylkeslegen Sindre Lunde.
I Am Number Four
I Am Number Four er et amerikansk sci-fi-actioneventyr fra 2011. Filmen er regissert av D.J. Caruso, produsert av Michael Bay, og har Alex Pettyfer, Timothy Olyphant, Dianna Agron, Teresa Palmer og Callan McAuliffe i hovedrollene. Den er basert på romanen med samme navn ved forfatteraliaset Pittacus Lore (Jobie Hughes og James Frey.
Handling
John Smith (Alex Pettyfer) er en tilsynelatende vanlig gutt, men han har store hemmeligheter. Han er fra planeten Lorien, men var en av ni utvalgte barn som ble sendt til jorden for å unnslippe mogadorierne, som ødela hjemplaneten deres. Før de dro la en av de eldste fra planeten Lorien magi på dem, noe som gjør at de kun kan bli drept nummer rekkefølge. Nå lever han og vokteren hans(Cepaen), Henri (Timothy Olyphant), på konstant flukt fra mogadorierne, som allerede har drept tre av barna – og John er nummer fire.
De er aldri lenge på samme sted, og John liker sjelden hverken stedene eller navnet han får tildelt, fordi han aldri får tid til å knytte seg til de nye situasjonene. Dette endrer seg da de kommer til Paradise, en liten landsby i Ohio. John blir venner med den sympatiske nerden Sam (Callan McAuliffe), som er glad i romhistorier og alltid har en konspirasjonsteori på lur, samt hunden Bernie Kosar (som kanskje er mer enn den ser ut for). Dessuten forelsker han seg i skolens mest populære jente, Sarah (Dianna Agron), som er glad i å ta bilder. Sarah har imidlertid skolens største bølle, Mark (Jake Abel), som sjalu eks-kjæreste, og han liker å plukke på John og Sam. Alt i alt føler John seg likevel komfortabel med denne nye situasjonen, særlig siden Sarah liker ham tilbake.
Men når John mister kontrollen og kommer til å sette fyr på huset til Mark med en av arvekreftene sine, forandrer alt seg. Henri tror at de har pådratt seg for mye oppmerksomhet og vil helst dra videre, men John overtaler ham til å bli, under påskudd av at de må ligge lavt inntil de finner ut om de er i fare. Imens kommer mogadorierne stadig nærmere – men uventet hjelp kan komme fra en av de andre utvalgte, nummer seks (Teresa Palmer), som er på jakt etter allierte i kampen mot mogadorierne.
Baumol-effekten
Baumol-effekten eller Baumols kostnadssyke,  etter engelsk Baumol effect og Baumol's cost disease, er vekst i lønna selv om produktiviteten ikke øker. Dette mønsteret er tilsynelatende i strid med klassisk samfunnsøkonomisk teori der reallønnsvekst er nært knytta til økt arbeidsproduktivitet.
Effekten er oppkalt etter den amerikanske økonomen William J. Baumol (1922–2017) som beskreiv fenomenet i 1960-åra.
Baumol-effekten skyldes stigende lønninger i «fremadskridende virksomheter» (the progressive sector), for eksempel i industri som kan produsere flere varer med færre ansatte enn før. Denne lønnsveksten påvirker arbeidsmarkedet og det generelle lønnsnivået i samfunnet, også «stillestående virksomheter» (the stagnant sector) der en ikke har samme mulighet til å investere i ny teknologi eller å jobbe mer effektivt.
Baumols teori om stigende lønnskostnader til tross for uforandra produktivitet, gjelder blant annet arbeidskrevende bransjer og sektorer innafor helse, utdanning og kultur. Baumoleffekten viser seg særlig i tjenesteytende næringer der det offentlige tar hovedansvaret for produksjon og finansiering.
Stanislav Osjtsjepkov
Stanislav Osjtsjepkov (russisk: Станислав Ощепков) (født 21. mars 1989 i Perm ) er en russisk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 2006-2012.
I junior-VM i Štrbské Pleso i 2009 ble han nummer 30 i det individuelle rennet og var på Russlands lag som kom på 15. plass av 18 lag i lagkonkurransen. I VM i skiflyging i Planica i 2010 greide han ikke å kvalifisere seg til den individuelle konkurransen; i lagkonkurransen ble hans russiske lag nummer 9 og nest sist. Osjtsjepkov konkurrerte hovedsakelig i kontinentalcupen, der hans beste sammenlagtplassering var 67. plass i sommer-kontinentalcupen 2010. Beste individuelle resultat i kontinentalcupen var 7. plass i storbakken i Almaty 25. september 2010. Hans eneste tellende resultat i individuelle renn i verdenscupen var 43. plass i Willingen 6. februar 2010.
Al-Mansur
Abū Jaʿfar ʿAbd Allāh ibn Muhammad ibn ʿAlī al-Mansūr (arabisk: ابو جعفر عبدالله ابن محمد المنصور; også kjent under skrivemåten Almanzor, født muligens i august 714 i al-Humaima øst for Jordanelven, død 7. oktober 775 ved Biʾr Maimūn) var den abbasidiske kalifen av islam som regjerte fra 754 til 775. Han grunnla Bagdad i år 762, og innrettet i 768 byen som sin residensby.
Kalif
Al-Mansur var en dynamisk hersker som baserte sin makt på islamsk teokratisk ideologi. Han bygde opp offentlig forvaltning og fremmet økonomisk blomstring.
I begynnelsen av sin regjering var han tvunget til å kjempe mot såvel alidiske pretendenter som mot sin egen onkel (farbror). Hans felttog i Armenia, Sicilia og Kappadokia hadde lite fremgangg, men deler av India ble erobret. Spania gikk helt tapt til umayyadene.
Han døde underveis til Mekka på hajjreise ved Biʾr Maimūn, etter et fall fra sin hest.
Friidrett under Sommer-OL 2016
Friidrett under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro fant sted fra 12. til 21. august på Estádio Olímpico João Havelange og med maraton og kappgang i Rios gater. Det ble konkurrert i 47 forskjellige øvelser (24 for menn og 23 for kvinner).
USA tok totalt 32 medaljer (13 gull, 10 sølv, og 9 bronse) og opprettholdt sin dominans som den mestvinnende nasjonen i friidrett. Med sin sportslige dominans ble Usain Bolt fra Jamaica nok en gang mestvinnende utøver med tre av tre gull, foran Mohammed Farah med to av to gull. På andreplass i medaljestatistikken kom vinner av medaljetabellen under VM i friidrett 2015, Kenya, med totalt 13 medaljer (seks gull, seks sølv og én bronse). Jamaica endte på tredjeplass med totalt elleve medaljer (seks gull, tre sølv og to bronse), med nevnte Bolt i spissen, etterfulgt av Kina med seks medaljer, de fleste tatt i kappgang, og Sør-Afrika, med fire medaljer.
Al-Mansur
Kalif
Han ble etterfulgt av sin sønn al-Mahdi.
Friidrett under Sommer-OL 2016
Det ble satt totalt tre verdensrekorder og fem olympiske rekorder i løpet av konkurransene.
Konkurranseplan
Løpsøvelsene og de tekniske øvelsene ble avholdt på Estádio Olímpico João Havelange, mens kappgang og maraton hadde start og slutt på henholdsvis Recreio dos Bandeirantes og Sambódromo. Med unntak av kappgang og maraton ble det for første gang siden Sommer-OL 1988 avholdt enkelte finaler under morgenøkten. Dette ble innført av organisjonskomiteen og Olympic Broadcasting Service (OBS) samt IOC for å få flest mulig tidssoner dekket.
I tabellen under står M for morgen og K for kveld.
Kvalifisering
Foran lekene ble den olympiske kvalifiseringen til friidrett endret og forenklet av IOC. Der det tidligere var A- og B-krav, ble dette nå endret til ett enkelt kvalifiseringskrav. Hver nasjonale olympiske komité kunne per øvelse sende opptil tre utøvere som hadde nådd kravet fra 2015 til 11. juli 2016. Nasjoner som ikke hadde kvalifiserte utøvere, kunne sende én mann og én kvinne som ikke hadde nådd kravet. Maratonløpere hadde i tillegg til kravet også mulighet til å kvalifisere seg via å enten bli topp 20 i VM i friidrett 2015 eller topp 10 i IAAF Gold Label.
For de fire stafettene ble topp 8 fra VM i stafetter 2015 pluss de åtte neste på sesonglisten kvalifisert.
Dag for dag
Under åpningsseremonien til lekene var det to høydepunkter som handlet om friidrett. Først ble kenyanske Kipchoge Keino den første mottakeren av Olympisk Laurel (laurbærkrans) for sin innsats for å fremme sporten, før tidligere maratonløper Vanderlei de Lima tente den olympiske ilden.
I motsetning til i de fleste andre sommer-OL ble ikke seremonien avholdt på friidrettsstadionet, men på det større Maracanã fotballstadion.
Dag 1, 2 og 3
På den første dagen ble det første gullet vunnet av Almaz Ayana fra Etiopia, som slo verdensrekorden på kvinnenes 10 000 meter med nesten 15 sekunder. Løpet som helhet var historisk raskt, ettersom fire av de fem raskeste tidene noensinne ble løpt i finalen, samt at det ble satt totalt åtte nasjonale rekorder. Wang Zhen fra Kina ble den første mannlige vinneren da han vant 20 kilometer kappgang. I kvinnenes kulestøt vant Michelle Carter USAs første friidrettsgull i lekene, med sitt siste kast i konkurransen. Første halvdel av kvinnenes syvkamp ble også fullført den første dagen, blant annet med to sjukamp-verdensrekorder i høydehopp satt av Nafissatou Thiam fra Belgia og Katarina Johnson-Thompson fra Storbritannia, som begge kom seg over 1,98 meter. Dette resultatet hadde vært nok til å ta gull i spesial-høydehopp.
Den andre dagen åpnet med at en utøver for første gang i historien etterfulgte sin bror som olympisk mester i samme øvelse. I en dramatisk finale i diskoskast tok Christoph Harting fra Tyskland til slutt gullet, og kopierte dermed sin bror Robert Harting, som vant gull i Sommer-OL 2012. Mo Farah, dobbelt olympisk mester fra Sommer-OL 2012, forsvarte sin tittel på 10 000 meter, selv med et fall midt i løpet. Farah hadde vært én av tre vinnere i friidrett på «Super-Lørdagen» i 2012 som var i aksjon på dag 2, men det var kun Farah som forsvarte gullet; Jessica Ennis-Hill tålte ikke favorittstempelet i kvinnenes sjukamp, og måtte gi tapt for Nafissatou Thiam, mens Greg Rutherford til slutt endte på tredjeplass i lengdehopp, etter å ha kommet bak Jeff Henderson fra USA og Luvo Manyonga fra Sør-Afrika. En annen regjerende mester, Shelly-Ann Fraser-Pryce fra Jamaica, måtte også gi tapt for sin landskvinne Elaine Thompson på 100 meter, som var dagens siste øvelse.
Morgenfinalen dag 3 var kvinnenes maraton, som endte med at Jemima Sumgong vant Kenyas første gull i 2016. Løpet var uvanlig i og med at to sett med tvillinger krysset mållinjen samtidig: Kim Hye-sang og Kim Hye-gyong fra Nord-Korea tok tiende og ellevte plass, mens Anna og Lisa Hahner fra Tyskland ble nummer 81 og 82, I tillegg ble Lily, Leila og Liina Luik fra Estland de første trillingene som har deltatt i samme øvelse i et OL. I kvinnenes tresteg om kvelden, tok Caterine Ibargüen fra Colombia sitt lands første OL-gull i friidrett noensinne. Den nest siste øvelsen for dagen var 400 meter for menn, der Wayde van Niekerk fra Sør-Afrika tok et suverent gull med ny verdensrekord på 43,03. Han slo dermed Michael Johnsons rekord fra 1999 med 0,15 sekunder. Etter rekordløpet var det klart for 100 meter for menn, der Usain Bolt tok sitt tredje strake gull, og derved klarte det landskvinnen Fraser-Pryce ikke maktet dagen før. Dette gjorde ham til den mest dekorerte idrettsutøveren på 100 meter i OL. Dette var også den mest sette øvelsen i OL.
Dag 4, 5 og 6
På dag 4 kom lekenes tredje og siste verdensrekord. Anita Włodarczyk fra Polen tok et suverent gull i kvinnenes sleggekast med et kast på 82,29 meter, over én meter lenger enn hennes egen verdensrekord. Fire av hennes seks kast ville vært gode nok til å ta gull. En annen verdensrekord kunne også blitt satt på 3000 meter hinder for kvinner, men Ruth Jebet slakket farten de siste meterne for å feire sitt og Bahrains første OL-gull noensinne. På kvinnenes 400 meter ble Allyson Felix fra USA stoppet fra å vinne sitt femte OL-gull av Shaunae Miller fra Bahamas, som stupte over mållinjen i siste sekund. På herrenes 800 meter forsvarte verdensrekordholder David Rudisha OL-tittelen, den første på den distansen på 50 år. Vertnasjonens første gull kom også den fjerde dagen, da Thiago Braz da Silva noe overraskende vant stavsprang foran favoritten Renaud Lavillenie, med ny olympisk rekord på 6,03. Da Lavillenie skulle gjøre sitt siste forsøk i konkurransen, buet det brasilianske publikumet voldsomt, noe som går i mot tradisjonene i OL. Lavillenie ble også buet på under medaljeseremonien dagen etter, etter å ha sammenlignet behandlingen han fikk av publikum med den som Jesse Owens fikk i Sommer-OL 1936. Publikums behandling av Lavillenie ble også kritisert av da Silva, IOC-president Thomas Bach og IAAF-president Sebastian Coe, men forsvart av noen som en del av idrettskulturen i Brasil.
Om morgenen den femte dagen ble Sandra Perković fra Kroatia den eneste kvinnen som forsvarte et individuelt OL-gull, da hun vant diskoskonkurransen. For menn ble Christian Taylor fra USA den eneste i de tekniske øvelsene som forsvarte et gull, da han vant trestegkonkurransen, med landsmannen Will Claye på sølvplass. I 110 meter hekk lyktes det ikke like godt for USA, og for første gang i historien ble pallen helt uten utøvere fra USA. Omar McLeod fra Jamaica vant med over et tidels sekund foran Orlando Ortega fra Spania og Dimitri Bascou fra Frankrike. På kvinnenes 1500 meter ble Faith Kipyegon fra Kenya klar vinner foran Genzebe Dibaba fra Etiopia. Derek Drouin fikk Canadas første OL-gull i friidrett på 20 år, da han vant herrenes høydehopp foran favorittene Mutaz Essa Barshim og Bohdan Bondarenko. På forsøket til 5000 meter for kvinner falt både Abbey D'Agostino fra USA og Nikki Hamblin fra New Zealand. D'Agostino stoppet for å hjelpe Hamblin på føttene, men klarte ikke å løpe skikkelig på grunn av en ankelskade hun pådro seg i fallet. Senere hjalp Hamblin henne å fullføre løpet, noe som gjorde at begge løperne ble tildelt en Fair Play-pris av IOC og CIFP.
På den femte dagen feilet Ezekiel Kemboi i å forsvare hindergullet, det gikk til hans kenyanske lagkamerat Conseslus Kipruto på olympisk rekord. Kemboi kom opprinnelig på tredjeplass, men ble diskvalifisert for å ha tråkket utenfor banen, og bronsemedaljen gikk dermed til Mahiedine Mekhissi-Benabbad fra Frankrike. I kvinnenes lengdehopp vant Tianna Bartoletta fra USA gull med et hopp på 7,17 meter, og hun henviste dermed sin landskvinne Brittney Reese til sølvplass. De amerikanske kvinnene gjorde det også sterkt på 100 meter hekk, og med Brianna Rollins, Nia Ali og Kristi Castlin på henholdsvis gull, sølv og bronse tok USA historiens første trippelseier i hekkeløp. På dagens siste øvelse tok 100 meter-vinner Elaine Thompson nok et gull, denne gangen på 200 meter, etter å blant annet ha slått Dafne Schippers fra Nederland. Hun ble dermed en av tre som vant to individuelle gull i friidrett. Dagens kvalifisering så to store overraskelser, da både Paweł Fajdek i sleggekast og Justin Gatlin på 200 meter ble slått ut.
Dag 7, 8 og 9
På dag syv var det klart for 400 meter hekk for både menn og kvinner, og Kerron Clement vant USAs 19. tittel på øvelsen, mens Dalilah Muhammad ble USAs første kvinnelige vinner på distansen. Dag syv var en god amerikansk dag hvor Ashton Eaton forsvarte sitt OL-gull med olympisk rekord på 8893 poeng i tikamp, og i herrenes kulestøt vant Ryan Crouser med personlig beste på 22,52, noe som også var nok til å slå Ulf Timmermanns olympiske rekord fra 1988. I kvinnenes spydkast overrasket Sara Kolak fra Kroatia med å ta gullet. Med et kast på 66,18 hadde Kolak forbedret sin personlige rekord med hele 8 meter i 2016. Kveldens siste øvelse førte nok en gang Usain Bolt til topps etter at han vant 200 meter med et kvart sekund. I forsøksheatet til 4 × 100 meter stafett for kvinner ble det dramatisk da USA fikk lov å løpe på nytt etter å ha blitt forhindret av en brasiliansk utøver. De fikk muligheten til å løpe et sololøp for å kvalifisere seg på tid, noe de klarte.
Morgenen den nest siste dagen begynte med to kappgangkonkurranser. På herrenes 50 kilometer slo Matej Tóth regjerende mester Jared Tallent og vant dermed Slovakias første OL-gull i friidrett noensinne. På kvinnenes 20 kilometer tok Liu Hong seieren og sikret Kinas andre kappganggull i disse lekene. I kvinnenes stavsprang vant Ekaterini Stefanidi fra Hellas konkurransen med et hopp på 4,85, etter at Sandi Morris med samme høyde hadde revet flere ganger. Dilshod Nazarov ble historisk i herrenes sleggekastkonkurranse, da han ble Tadjikistans første gullmedaljør gjennom tidene. Vivian Cheruiyot fra Kenya tok sitt første gull på kvinnenes 5000 meter etter å ha spurtslått gullvinneren på 10 000 meter, Almaz Ayana. Cheruiyot satte den siste av totalt åtte olympiske rekorder i dette løpet. I 4 × 100 meter for kvinner overvant de amerikanske kvinnene kvalifiseringstrøbbelet, og vant løpet fra bane 1. Allyson Felix ble dermed den mestvinnende kvinnelige olympiske utøveren gjennom tidene med fem gullmedaljer. Usain Bolt løp på sin side inn til sitt niende gull på stafetten og fullførte dermed et sett med tre strake seire på 100 meter, 200 meter og 4 × 100 meter stafett.
På den niende og siste dagen på friidrettsstadionet sikret Matthew Centrowitz en taktisk seier på herrenes 1500 meter, mens Caster Semenya brukte sin ekstreme fart for å vinne kvinnenes 800 meter. Bak Semanya sikret Francine Niyonsaba Burundis andre medalje i et OL noensinne. I kvinnenes høydehopp ble Ruth Beitia Spanias første kvinnelige gullmedaljør i friidrett. Hennes resultat på 1,97 meter var likevel det svakeste resultatet siden Sommer-OL 1980, og til og med to syvkjempere hoppet centimeteren høyere i sin konkurranse. I herrenes spydkast kastet Thomas Röhler fra Tyskland 90 meter for å vinne konkurransen, mens på herrenes 5000 meter ble det nok en gang seier til Mo Farah. Seieren gjorde at han ble den andre i historien som forsvarte begge langdistansegullene; bare finske Lasse Virén har gjort dette tidligere. Friidrettsøvelsene på stadionet ble avsluttet med at USA vant 4 × 400 meter stafett både for menn og kvinner. Den siste øvelsen i friidrett var herrenes maratonløp, et løp Eliud Kipchoge komfortabelt vant med den største seiersmarginen siden 1972.
Som tidligere år ble USA den beste nasjonen med 13 gull og totalt 32 medaljer, noe som var mer enn dobbelt så mange medaljer som den nest beste nasjonen. I Russlands fravær ble Kenya og Jamaica henholdsvis andre og tredje beste på medaljetabellen, med seks gull hver, og de to eneste landene i tillegg til USA som tok flere enn 10 medaljer. Det ble totalt utdelt 141 medaljer, fordelt mellom 43 ulike nasjoner.
Menn
* Utøvere som bare deltok i innledende forsøksheat.
Kvinner
* Utøvere som bare deltok i innledende forsøksheat..
Nasjoner
Vertsnasjon (Brasil)
Deltakelse
Totalt 199 nasjoner deltok. I tillegg fikk Darja Klisjina fra Russland og utøvere fra Kuwait lov til å delta under det olympiske flagget. Nytt av året var at IOC hadde opprettet et olympisk flyktninglag, og også disse ti utøverne deltok under det olympiske flagget.
Doping
Friidrettskonkurransen ble sterkt påvirket av at det russiske friidrettsforbundet var utestengt fra all internasjonal friidrett av IAAF. IAAF foretok denne handlingen for å utestenge alle russiske friidrettsutøvere etter oppdagelsen av statsstøttet doping i Russland. Vladimir Putin anklaget IAAF for diskriminering av landets idrettsutøvere og sa at forbudet var en «kollektiv straff som ikke har noe å gjøre med rettferdighet».
Utøvere fra Russlands lag på 68 utøvere fikk muligheten til å anke forbudet og konkurrere under det olympiske flagget hvis de kunne framvise bevis for at de ikke hadde forbindelser med dopingskandalen og at de var blitt testet uavhengig av det russiske antidopingbyrået. Bare én utøver oppfylte kriteriene og fikk lov til å konkurrere: den amerikanskbaserte lengdehopperen Darja Klisjina. Situasjonen førte til at tidligere stavhopper Jelena Isinbajeva gikk inn for å bli president i det russiske friidrettsforbundet for å løse krisen.
Yuliya Stepanova, en russisk løper som var nøkkelen til å avdekke dopingskandelen gjennom sin varsling, forsøkte å få tillatelse fra IOC til å konkurrere i OL som selvstendig utøver, men mislyktes på grunnlag av at hun tidligere hadde avgitt en positiv dopingtest. Hennes mann og trener, Vitaly Stepanov, som også fungerte som varsler, sa at vedtaket sendte «en melding om at verdens antidopingkodeks og OL-verdiene bare er ord på en side». Parets handlinger ble bredt fordømt i Russland, og Putins talsmann kalte paret for «Judas». Stepanova mottok sterk støtte fra Travis Tygart, leder av USAs antidopingbyrå, som mente hun burde få konkurrere.
I selve lekene ble Silvia Danekova fra Bulgaria den første utøveren som ble tatt for doping da prøven hun ga ved ankomst Rio var positiv for det forbudte stoffet EPO. To kenyanske trenere ble også sendt hjem. John Anzarah ble sendt hjem fordi han prøvde å utgi seg for å være løperen Ferguson Rotich for å avgi dopingprøve, og Michael Rotich ble sendt hjem fordi han ga advarsler til utøverne om uanmeldte dopingkontroller.
Dommeravgjørelser
I løpet av lekene ble det tatt en rekke kontroversielle dommeravgjørelser.