cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Something’s Got to Give
Bakgrunn
Filmen skulle bli en nyinnspilling av Min favoritthustru (1940). 20th Century Fox hadde økonomiske problemer grunnet innspillingen av storfilmen Cleopatra og ønsket at stjernen deres, Marilyn Monroe, skulle hjelpe dem ved å spille i denne nyinnspillingen. Monroe selv var ikke overbegeistret over manus, men måtte likevel takke ja grunnet kontraktforpliktelser. Regissør George Cukor, som tidligere hadde jobbet sammen med Monroe i filmen Hurra for kjærligheten! (1960), var motvillig til å lage en ny film sammen med henne, men også han måtte takke ja grunnet kontraktforpliktelser.
Monroe hadde ikke spilt inn film på over et år og hadde i løpet av denne tiden hatt både psykiske og fysiske lidelser. Året før hadde hun blitt skilt for tredje gang, vært innlagt på psykiatrisk sykehus, og både blitt operert for en fortetning i egglederne og operert i galleblæren. Fox var bekymret for at Monroes personlige problemer skulle skape problemer under innspillingen, og tok kontakt med psykiateren hennes, dr. Ralph Greenson. Legen benyttet anledningen til få byttet produsent for filmen fra David Brown til hans venn Henry T. Weinstein. Cukor var svært misfornøyd over utskiftingen. De to var likevel enige om at manus ikke var bra nok, og manusforfatter Nunnally Johnson, som blant annet hadde skrevet manuset til Gift med en millionær, ble ansatt. Cukor ble ikke fornøyd med Johnsons versjon, som han mente var alt for ulikt det opprinnelige fra Min favoritthustru, og manusforfatter Walter Bernstein ble ansatt for å overta. På grunn av endringene i manus hadde filmen allerede på dette tidspunktet gått over budsjettet.
Noen uker før filmingen skulle begynne var det kostymeprøver på settet, som var en kopi av Cukors hjem i Beverly Hills. Monroe møtte opp presis og virket i fin form. Kostymene hennes bestod av både klær fra hennes private garderobe og klær tildelt fra Fox, og inkluderte en svart og hvit silkekjole, en grønn bikini og en svart ulldrakt som hun tidligere hadde brukt i sluttscenen i filmen Hurra for kjærligheten!. I tillegg var det en parykk med langt hår som hun skulle bruke i begynnelsen av filmen. Weinstein innså likevel at Monroe hadde store problemer da han oppsøkte henne senere, og fant henne bevisstløs etter en tilsynelatende overdose. Han prøvde til ingen nytte å få filmingen utsatt.
Monroe informerte Weinstein om at hun hadde fått tilbud fra Det hvite hus om å synge for president John F. Kennedy på hans bursdagsfeiring i Madison Square Garden 19. mai 1962, før filmingen begynte. Han mente at dette ikke skulle bli noe problem og gav henne tillatelse til å delta.
Innspilling
Søndag 22. april 1962, dagen før første innspillingsdag, hadde Monroe pådratt seg influensa under en tur til New York hos skuespillerinstruktøren sin, Lee Strasberg for å øve på rollen. Fox sendte legen Lee Siegel for å undersøkte henne, og hans diagnose var at filmingen måtte utsettes en måned på grunn av hennes tilstand. Cukor ønsket ikke å vente så lenge og begynte derfor å filme scener der Monroe ikke trengte å delta. Den første scenen som ble filmet var da Dean Martins rollefigur og hans nye kone kommer hjem fra bryllupsreisen og møter igjen barna. Neste dag møtte Monroe heller ikke opp, til tross for et planlagt besøk på settet av sjahen av Iran, Muhammed Reza Pahlavi og hans kone Farah. Sjahen og hans kone fikk se innspillingen av en scene der Bianca (Cyd Charisse) klager seg til psykiateren sin (Steve Allen) over hennes ektemanns manglende interesse på soverommet. Monroe møtte ikke på jobb resten av uken grunnet bihulebetennelse.
En uke etter at innspillingen hadde begynt møtte Monroe igjen opp på jobb. Hun spilte inn scenen der hun kommer hjem til huset sitt for første gang på fem år. Neste dag møtte hun på jobb klokken 07.00, men kollapset etter kort tid og var ikke i stand til å møte opp resten av uken. Cukor fortsatte å spille inn scener der Monroe ikke trengte å delta.
Første dagen i tredje innspillingsuke møtte Monroe fortsatt ikke på jobb grunnet sykdom og dagen etter, tirsdag 8. mai, hadde Cukor gått tom for scener som kunne filmes uten henne. Produksjonen måtte derfor settes på vent.
Kim Il-sung-plassen
Kim Il-sung-plassen (koreansk: 김일성광장) er en stor plass i den nordkoreanske hovedstaden Pyongyang. Plassen er gitt navn etter landets første leder, Kim Il-sung. Plassen ligger på østbredden av Taedongelva, på motsatt side av der Juchetårnet står.
Something’s Got to Give
Innspilling
Monroe møtte opp igjen første dagen i fjerde innspillingsuke, mandag 14. mai, og jobbet de neste dagene uten problemer. Torsdag samme uken ble det klart at hun måtte være borte noen dager i forbindelse med presidentens bursdagsfeiring i New York. Weinstein, som tidligere hadde godkjent dette, prøvde nå å hindre henne i å reise, men til ingen nytte. Både Weinstein, Cukor og studiosjefene ble rasende.
Kim Il-sung-plassen
Plassen benyttes til militærparader og andre oppvisninger. Plassen er verdens 16. største i sitt slag med sine 75 000 m². På den andre siden av plassen ligger Folkets store studiehall.
Something’s Got to Give
Innspilling
Monroe gav filmen mye omtale da hun skulle spille inn den beryktede svømmebassengscenen. I denne scenen skulle Monroes rollefigur prøve å lokke ektemannen sin ut fra huset ved å svømme naken i svømmebassenget deres. En hudfarget badedrakt ble laget til henne, men hun valgte å ikke bruke den. Bare de mest nødvendige fikk være på settet under innspillingen av denne scenen, men Monroe hadde invitert fotografer som fikk ta bilder av henne. Dersom filmen hadde blitt utgitt ville Monroe blitt den første etablerte amerikanske skuespillerinnen som hadde vist seg naken på film. Etter at Monroe hadde vært på jobb en uke i strekk begynte de involverte i filmen å bli optimistiske, men etter å ha reist hjem fredag 25. mai var hun umulig å få tak i hele helgen.
Mandag 28. mai møtte ikke Monroe opp grunnet sykdom. Da hun kom på jobb neste dag virket hun ufokusert, og klokken 17.00 måtte innspillingen stanses på grunn av hennes utmattelse. Dagen etter møtte hun opp igjen og innspillingen foregikk uten problemer, på tross av at hun virket sliten. Fredag 1. juni var Monroes 36-årsdag. Hun spilte inn scenen der hennes rollefigur introduserer hennes ektemann for en skoselger som hun utgir for å være «Adam». Etter at innspillingen var ferdig for dagen fikk Monore kake og kort fra de andre involverte i filmen. Samme kvelden deltok hun på et veldedighetsarrangement som samlet inn penger til barn med Duchennes muskeldystrofi på Dodger Stadium. Den kalde luften gjorde at bihulebetennelsen blusset opp igjen.
Produksjonen avsluttes
Mandag 4. juni meldte Monroe igjen fra om at hun ikke kunne møte opp grunnet sykdom. Dette var 17. gangen hun var borte fra jobb, og hun hadde bare vært tilstede 13 av 30 innspillingsdager. Filmen hadde nå gått 1 million dollar over budsjettet. Ryktene begynte å gå om at hun kom til å bli erstattet. Dr. Greenson overbeviste studiosjefene om at han kunne få henne til å møte opp, men hun møtte likevel ikke opp neste dag. Den 6. juni hadde studiosjefene et møte for å diskutere Monroes fremtid. Cukor mente at det var nødvendig å erstatte henne. Etter møtet lekket han nyheten om at hun skulle erstattes, til sladrespaltisten Hedda Hopper. Han fortalte også at hennes karriere i Hollywood var over.
To dager etter møtet, 8. juni ble Monroe offisielt sparket og Fox begynte arbeidet med å finne hennes erstatter. Etter at Kim Novak og Shirley MacLaine hadde takket nei, gikk rollen til slutt til Lee Remick. Motspiller Martin, som hadde i sin kontrakt at han fikk godkjenne den kvinnelige hovedrollen, nektet å spille inn filmen dersom Monroe ikke hadde hovedrollen. Han valgte derfor å slutte. Den 11. juni ble produksjonen nedlagt og alle de 104 involverte ble suspendert. Monroe som fikk skylden, svarte med å stille opp i et åpenhjertlig intervju med Life der hun fortalte om sine tanker om livet som kjendis. Hun startet også en kampanje for å få fortsette produksjonen av Something's Got to Give sammen med motspillerne sine.
Noen få uker etter at fikk sparken fikk Monroe jobben tilbake. En ny kontrakt ble forhandlet frem, med kompromisser på begge sider: Monroe fikk ikke lenger ha skuespillerinstruktøren sin Paula Strasberg på settet, mot at Cukor ble erstattet av Jean Negulesco som regissør. Monroe hadde tidligere jobbet sammen med ham i filmen Gift med en millionær. Kontrakten ble underskrevet 1. august og planen var at filmingen skulle gjenopptas så snart som mulig. Få dager senere, 5. august, døde Monroe av en overdose sovemedisin, og produksjonen av Something's Got to Give ble lagt ned for godt.
Utgivelse
En fullført nyinnspilling av Min favoritthustru ble ugitt i 1963 med tittelen Flytt deg, elskling. I hovedrollene spiller Doris Day, James Garner og Polly Bergen. Opptakene fra Something's Got to Give ble liggende på lager i årevis, med unntak av korte klipp ble vist i diverse dokumentarer. I 1999 begynte så arbeidet med å sette de 9 timene med opptak sammen til en film. Det ferdige resultatet ble en film på 37 minutter som ble inkludert i dokumentaren Marilyn Monroe: The Final Days. Dokumentaren ble første gang vist på TV den 1. juni 2001, dagen Monroe ville ha fylt 75 år, og ble senere utgitt på DVD.
Kilder
Bøker
Dokumentarer
American Airlines Flight 587
American Airlines Flight 587 var en internasjonal passaserflyvning fra John F. Kennedy internasjonale lufthavn, USA til Las Américas internasjonale lufthavn, Den dominikanske republikk operert av American Airlines. 12. november 2001 styrtet flyet, en Airbus A300 like etter take-off i Queens. Årsakene til ulykken var at annenpiloten brukte roret på halen for mye, etter at et annet fly hadde skapt turbulens like før American Airlines-flyet tok av. Dette førte til at halepartiet brakk av flyet, og flyet styrtet i et nabolag. Det viste seg at American Airlines under simulatortrening lærte sine piloter å reagere på denne måten når det oppstod turbulens. Opplæringen ble senere endret slik at pilotene heretter lærte riktig framgangsmåte.
Alle 260 om bord pluss fem på bakken døde i styrten. Én på bakken ble også skadet.
Flyet
Flyet som opererte flyvningen den 12. november 2001 var en Airbus A300B4-605R fra American Airlines registrert N14053. Det fløy første gang 9. desember 1987, og ble levert til American Airlines 12. juli 1988. hadde gjennomført 37,550 timer i luften, fordelt på 14,934 flyvninger. Airbus A300 har en maksimal kapasitet på 375 passasjerer, og er designet til å vare 36,000 flyvninger, 60,000 flytimer eller 20 år.
Passasjerer og besetning
Alle de 251 passasjerene, og hele besetningen på 9 omkom i ulykken, samt fem innbyggere i Belle Harbor, der flyet gikk ned.
Majlis
Majlis (arabisk مجلس; persisk مجلس majles) er i mange muslimske land navnet på lovgivende forsamling, et parlament.
Liberty County (Montana)
Liberty County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger nord i staten og det grenser mot Toole County i vest, Pondera County i sørvest, Chouteau County i sør og mot Hill County i øst. Det har også grense mot Canada i nord.
Majlis
Majlis er også den arabiske betegnelse for et representativt presentabelt boligsværelse der mennene, gamle og unge, samles. I huset ligger det langt fra de indre rom der kvinnene er. Venner, slektinger og forretningsfolk tas imot i majlis. Det er et rom for såvel fester som for forretninger, men også et rom der mennene utveksler nyheter, samtaler eller leser Koranen.
Liberty County (Montana)
Liberty Countys totale areal er 3 748 km² hvorav 45 km² er vann. I 2000 hadde fylket 2 158 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Chester.
American Airlines Flight 587
Passasjerer og besetning
Enkelte av de omkomnes slektninger møtte opp på flyplassen for å ta i mot flyet, og var ikke klar over at det hadde forulykket. JFK Ramada Plaza huset slektninger og venner av de omkomne. På grunn av dets rolle i krisearbeidet ble hotellet senere kjent som «The Heartbreak Hotel» («hjertesorghotellet»).
Caibarien
Caibarién er en mindre havneby som ligger på Cubas nordkyst i provinsen Villa Clara. Byen har vel 40 000 innbyggere og var i tiden før revolusjonen i 1959 en viktig utskipningshavn, hovedsakelig for sukker og frukt til USA. Etter at USA i 1962 innførte handelsblokade av Cuba, har byen mistet sin betydning og preges av tilbakegang.
Europavei 65
Europavei 65 går mellom Malmö i Sverige og Khaniá på Kreta i Hellas. Veiens lengde er 3950 km.
Guangyun
Guangyun (Kuang-yun; ) er et kinesisk rimleksikon som ble kompilert fra 1007 til 1008 under keiser Zhenzong av Songs beskyttelse. Chen Pengnian (陳彭年, 961–1017) og Qiu Yong (邱雍) var verkets hovedredaktører.
Verket er en revisjon og utvidelse av det innflytelsesrike Qieyun fra 601, og Guanhyun ble i sin tid senere revidert som Jiyun. Frem til oppdagelsen i 1947 av en nesten fullstendig utgave fra tislig 700-tall av Qieyun, var Guangyun den mest nøyaktige tilgjengelige kilde for Qieyun fonolog9, og var meget benyttet for å rekonstruere middelalderkinesisk. Verket betraktes fortsatt som en verdifull kilde for dette formål.
Raymond Mhlaba
I 1943 ble han med det sørafrikanske kommunistpartiet, og i 1944 ble han medlem av African National Congress. Han møtte og giftet seg med sin første kone, Joyce Meke. I løpet av deres 17 år sammen, før hun døde i en bilulykke i 1960, fikk de tre barn sammen.
Europavei 65
Det er ingen fergeforbindelse mellom Kalamata og Kissamos. Alternativ: og ferge fra Gytheio til Kastellion.
Raymond Mhlaba
Han var en av ANC-lederne som ble arrestert under transport-boikotten i 1952 da han ledet en gruppe frivillige inn i "europeerne Only" inngangen til New Brighton-politistasjonen i Port Elizabeth. Han var dette distriktetets sekretær i kommunistpartiet fra 1946 til partiet ble forbudt i 1950. Han var formann i Port Elizabeth-grenen av ANC mellom 1947 og 1953. Deretter ble han deretter valgt inn til Cape Executive Committee.
Guangyun
Leksikomnet har 26.194 tegnpresentasjoner, der hvert får en kort forklaring av betydningen.
Raymond Mhlaba
Etter at ANC ble et forbudt parti sluttet han seg til andre flyktninger som kunne få militær trening i Kina. Han reiste tilbake ti. Sør-Afrika i 1962, der ledet han partiet Umkhonto vi Sizwe frem til 1963, da han ble arrestert sammen med andre sentrale antiapartheid-medlemmer på en gård i Rivonia.
Etter at han ble løslatt fra fengselet i oktober 1989 ble han valgt inn til ANC-landsstyret og til den sørafrikanske kommunistpartiets sentralkomite (SACP). Han ble den nasjonale lederen for SACP i 1995. Han ga ut sine memoarer i bokform i april 2001. I 2004 ble Mhlaba diagnostisert med avansert leverkreft, og i desember. Han døde av leverkreften på et privatsykehus i Sør-Afrika i februar 2005.
Nesjavellir kraftverk
Nesjavellir kraftverk er et geotermisk kraftverk på Island. Det befinner seg 177 moh. i den sørvestre del av landet, nær Þingvellir og vulkanen Hengill. Kraftverket eies av Orkuveita Reykjavíkur.
Planer for å utnytte Nesjavellir-området for geotermisk energi og vannoppvarming ble unnfanget i 1947. Flere borehull ble boret for å evaluere områdets potensial for kraftproduksjon. Forskning fortsatte fra 1965 til 1986. I 1987 startet konstruksjonen av anlegget, og grunnsteinen ble lagt ned i 1990.
Stasjonen produserer om lag 120 megawatt (MW) elektrisk energi og leverer rundt 1800 liter (300 MW) varmtvann per sekund som distribueres som fjernvarme til Reykjavík ca. 25 kilometer lenger vest. Fram til 2007/08 var det Islands største geotermiske kraftverk, da Hellisheiði kraftverk økte produksjonen fra 90 MW til 213 MW.
Tinghaug (Nøtterøy)
Tinghaug er en høyde på Borgheim på Nøtterøy i Færder kommune. Kommunens kommuneadministrasjon holder til på Tinghaug. Der ligger også Nøtterøy kulturhus. Tinghaug er et eget poststed med postnummer 3163.
Sinquefield Cup 2014
The Sinquefield Cup er en internasjonal sjakkturnering som i 2014 ble arrangert for andre gang i St. Louis i USA. Turneringen hadde seks deltagere som på turneringstidspunktet lå blant de ni høyest rangerte sjakkspillere i verden. Spillerne møtte hverandre to ganger, en gang med hvite og en gang med sorte brikker.
1. runde
Etter første kamp tok Fabiano Caruana ledelsen i turneringen etter å ha slått Veselin Topalov, mens Levon Aronjan spilte remis mot Hikaru Nakamura. Magnus Carlsen spilte med svarte brikker i et parti som endte med remis etter 38 trekk mot Vachier-Lagrave.
2. runde
Fabiano Caruana ledet turneringen etter to seirer av to mulige. I andre runde ble franskmannen Maxime Vachier-Lagrave slått. Bulgareren Veselin Topalov gikk på sitt andre tap da han spilte mot Levon Aronjan. Magnus Carlsen tok remis ved trekkgjentakelse mot Hikaru Nakamura.
3. runde
3 avgjorte partier i denne runden. Caruana er ustoppelig, med en sterk seier mot Carlsen med svart. Vachier-Lagrave slo Levon Aronjan med hvit, det samme med Veselin Topalov mot Hikaru Nakamura.
4. runde
Verdensmester Magnus Carlsen spilte remis for tredje gang i sjakkturneringen, og han venter fortsatt på sin første seier. Etter 63 trekk ble det remis mot bulgarske Veselin Topalov. Så langt ledet Caruana med 4 poeng, mens franske Maxime Vachier-Lagrave er nummer to med 2 poeng og de fire siste spillerne står med 1,5 poeng hver.
5. runde
Magnus Carlsen slo verdenstoer Levon Aronjan med svarte brikker etter et langt parti. Hans første seier i sjakkturneringen kom etter 70 trekk og over fem timer ved sjakkbordet. Halvveis i turneringen hadde da Carlsen 2,5 poeng og delte annenplassen med Veselin Topalov. Fabiano Caruana fra Italia står med full pott med sine fem poeng.
6. runde
Fabiano Caruana, som sålangt var ubeseiret i turneringen, vant sitt parti mot Veselin Topalov og hadde seks poeng etter seks kamper. Magnus Carlsen spilte nok en remis mot franske Maxime Vachier-Lagrave. Det var Carlsens fjerde remis og står med bare én seier så langt samt ett tap, og han ligger foreløpig på andreplass i turneringen med tre poeng. Carlsen fikk et tidlig overtak med én bonde mer, men klarte ikke å utnytte fordelen.
7. runde
Caruana vant mot Vachier-Lagrave og står med 7/7. Carlsen vant mot Nakamura, som rotet seg bort i åpningen. Topalov-Aronian endte remis.
8. runde
Carlsen stoppet Caruanas seiersrekke og holdt italieneren til remis etter å ha stått noe dårligere tidlig i partiet. Caruana hadde med dette sikret seieren i turneringen 2 runder før slutt. Aronian - Vachier-Lagrave endte remis etter ett feiltrekk i en stilling hvor Aronian stod til vinst. Nakamura - Topalov endte med seier til Topalov.
9. runde
Magnus Carlsen spilte uavgjort mot Levon Aronjan. Carlsen hadde trolig vinstmuligheter i løpet av partiet, men det ebbet til slutt ut i remis. Også partiene Caruana - Nakamura og Vachier Lagrave - Topalov endte remis.
10. runde
Alle partiene i denne runden endte uavgjort. Dette betød at Magnus Carlsen sikret andreplassen ettersom Veselin Topalov var nødt til å vinne partiet for å kunne ta andreplassen.
MS «Vaagsøy» (1958)
MS «Vaagsøy» var et passasjerskip bygget i 1958 for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane. Skipet gikk i lokalrute for rederiet frem til 1988.
Lufthansas destinasjoner
Dette er en liste over byer og flyplasser som Lufthansa flyr til. Listen inkluderer destinasjoner som betjenes av Lufthansa CityLine og Lufthansa Regionals partnere.
Koigen
Koigen er et friområde ved Mjøsas bredd i Hamar by der det er lagt til rette for en rekke aktiviteter og fritidssysler. Hamar kommune brukte 17,2 millioner kroner på anlegget, og det ble åpnet 23. september 2005. Koigen har vist seg som et populært rekreasjons- og aktivitetsområde, spesielt i sommerhalvåret.
Hahnenkamm
Hahnenkamm er et fjell ved Kitzbühel i Østerrike, 1712 moh. Hahnenkamm er en del av alpinområdet omkring Kitzbühel, og er åsted for de årlige Hahnenkammrennene. Den mest kjente alpinløypa er «die Streif», som regnes som en av verdens farligste og mest fryktede løypetraséer.
Koigen
Anlegg og aktiviteter:
Om sommeren er det kiosk som selger is ved stranda.
Qaitbay
Al-Malik al-Ashraf Saif ad-din Abu l-nasr kait-bay (eller Qaitbay) Az-Zahiri (arabisk: الملك الأشرف سيف الدين أبو النصر قايت باي الظاهري; født i 1416 i Tsjerkessia; død 7. august 1496) var mamelukkisk sultan over Egypt og Syria.
Bakgrunn, veien til makt
Qaitbay (Kait-Bay, Qaytbay) ble født i 1416 i den cirkassiske region nord i Kaukasus, ; han ble kjøpt som slave av sultan Barsbay (1422-1438) og frigitt av Jaqmaq. Under sultan Sayf ad-Din Inal (1453-1461) og Sayf ad-Din Khushqadam (1461-1467) steg han til de høyeste stillinger som emir før han til slutt overtok som sultan etter Timurbugha i 1468.
Sultan
Under sin periode som sultan klarte han å hevde sitt personlige overherredømme overfor emirene. I politisk og økonomisk henseende var han imidlertid mindre vellykket, og til tross for høye våpenutgifter kunne ikke rikets tilbakegang stagges. Befolkningen forble fattig å bli fattig og ble i økende grad utsatt for mamelukkenes vilkårlighet. I tillegg ble Syria stadig mer utsatt for angrep og plyndring av beduiner og turkmenere.
Befolkningsnedgangen fortsatte på grunn av pågående epidemier og hungersnød. De resulterende økonomiske problemer og tap av inntekt for mamelukkene fra deres militærlen førte til en økning av indremamlukkiske maktkamper. En pestepidemi drepte en tredjedel av alle mamelukker i 1492 og svekket denne regjerende kasten betydelig.
Qaitbay introduserte de første skytevåpnene til mamelukkene, arkebusen. Denne opprustningen tjente dem godt i 1481 under en konflikt mot den osmanske sultan Bayezid II. Hans yngre halvbror, Cem Sultan, fant da asyl hos mamelukkene. Krig brøt ut i Kilikia og varte fra 1488 og 1491, men mamelukkene klarte å avverge de osmanske angrepene.
Under Qaitbay var det også omfattende byggevirksomhet. Blant annet fikk han bygget et praktfullt gravkompleks for seg selv i Kairos nordlige «dødes by» og restaurert an-Nasir Muhammad-moskéen (på citadellet). Han gjenfant også restene etter den gamle fyrtårnet på Faros ved Alexandria og brukte dem som byggemateriale for havnens Qaitbay-festning.
Hans byggebrosjekkter satte på byer som Mekka, Medina, Jerusalem, Damaskus, Aleppo, Alexandria, og på alle datidens bydeler i Kairo. I tillegg ble det opprettet mange stiftelsesinstitusjoner som var tilegnet formålet å forsørge mamelukkenes trengende slektninger. I tillegg til å fremme kultur og poesi, fremstod Qaitbay selv opp som en forfatter av tyrkisk litteratur.
Han døde den 7. august 1496 og ble stedt til hvile i det spektakulære mausoleet tilknyttet hans moské han hadde latt bygge på Kairos nordlige gravlund.
Sultan Qaitbay ble etterfulgt av sin sønn al-Nāṣir Muḥammad ibn Qāytbāy (1496-1498), som igjen snart ble etterfulgt av tre andre sultaner før al-Ashraf Qansuh al-Ghuri (1501-1516) tok makten.
Spanish Train and Other Stories
Spanish Train and Other Stories er det andre studioalbumet til den irske sangeren og låtskriveren Chris de Burgh. Albumet ble utgitt i 1975.
Come Back to Me
Come Back to Me er den første singelen fra sangeren og skuespilleren Vanessa Hudgens. Singelen oppnådde en 45. plass på Billboard Hot 100-listen, men på Billboard Pop 100 ble den på nummer 28. Singelen ble utgitt 25. august 2006 og er en annerledes versjon av sangen «Baby Come Back» av 1970-tallsgruppen Players.
Spanish Train and Other Stories
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Chris de Burgh.
God Bless Our Home
God Bless Our Home er et musikkalbum med Shit City, utgitt i 2007. Dette er bandets debutalbum.
Montserrat
Montserrat er et britisk oversjøisk territorium i Karibia. FN regner Montserrat som et ikke-selvstyrt område.
Historie
Montserrat var befolket av arawak og kariber da øya ble oppdaget av Christofer Columbus på hans andre tur til den nye verden i 1493. Han ga øya navnet 'Isla de Santa María de Montserrat', oppkalt etter fjellet i Spania med samme navn.
Wilhelm Leichum
Wilhelm Leichum (født 12. mai 1911 i Neu-Isenburg i storhertugdømmet Hessen i Det tyske rike, død 19. juli 1941 nær Gorkij i Sovjetunionen) var en tysk friidrettsutøver. Han konkurrerte særlig i lengdehopp og 100 meter sprint, og representerte klubben MTV Wünsdorf i Zossen.
Krafla kraftverk
Krafla kraftverk (islandsk Kröflustöð) er et geotermisk kraftverk på nordsiden av Island ved den aktive vulkanen Krafla i Mývatnområdet.
Wilhelm Leichum
Han konkurrerte for Tyskland i OL i Berlin i 1936, på 4 x 100 meter stafett, der han vant bronse sammen med lagkameratene Erich Borchmeyer, Erwin Gillmeister og Gerd Hornberger. Han ble også nummer 4 i lengde. Han ble europamester i lengde både i 1934 og 1938.
Leichum ble drept i nærheten av Gorki i kampene på Østfronten under andre verdenskrig.
Krafla kraftverk
Krafla kraftverk ligger syv kilometer fra det mindre geotermiske kraftverket Bjarnarflag.
Montserrat
Historie
Øya kom under britisk kontroll i 1632 da en gruppe irer kom dit fra naboøya St. Kitts, som de hadde flyktet fra på grunn av antikatolske holdninger.
I 1782, under den amerikanske revolusjonen, ble Montserrat okkupert av Frankrike. Øya kom tilbake under britisk kontroll som en følge av Versaillestraktaten. Fra 1871 til 1956 ble øya administrert som en del av Windward Islands Federation, og ble deretter en provins i Den vestindiske føderasjonen fra 1958 til 1962.
På grunn av øyas topografi ble Montserrat aldri noe sted for rike plantasjeeiere. Øya ble derfor raskt en bakevje. Innbyggerne valgte derfor heller å fortsette som britisk kronkoloni i 1966 enn å gå veien mot selvstendighet.
Orkanen Hugo raserte det meste av øya i 1989. Montserrats økonomi ble deretter satt kraftig tilbake på grunn av vulkanutbruddene som startet i 1995. Øya ble også samferdselsmessig isolert da både luft- og sjøhavnene måtte stenges. Gjenoppbyggingen kom imidlertid i gang i siste del av 1990-årene, og mange ble sysselsatt innen bygg og anlegg. I 1998 begynte en viss tilbakeflytting, men boligmangel har medført en sterk begrensing på hvor mange som har kunnet returnere. Myndighetene har midlertidig etablert seg i Brades, ved Carr's Bay/Little Bay-området på nordvestsiden av øya. Gjenoppbyggingen finansieres bl.a. ved økonomisk bistand fra Storbritannia.
Mischa Spoliansky
Mischa Spoliansky studerte musikk i Tyskland. Han var komponinst og pianist ved flere revyscener i Berlin. Under pseudonymet «Arno Billing» skrev han melodien til den første «hymnen» til de homofile i 1920, «Das Lila Lied», som han tilegnet sin venn Magnus Hirschfeld. Han samarbeidet med flere av tidens store navn i Tyskland, som Margo Lion, Richard Tauber og Marlene Dietrich.
Montserrat
Avkolonisering
Montserrat står på FNs liste over ikke-selvstyrte områder.
Mischa Spoliansky
I 1933 emigrerte Spoliansky til London. Der begynte han en ny karriere som komponist av filmmusikk. Han ble raskt britisk statsborger, ikke minst takket være verdensryet han hadde fått som komponist av slageren «Heute Nacht oder nie» til filmen «Das Lied einer Nacht» i 1932.
Abram Hanibal
Abram Hanibal (russisk: Абрам Петрович Ганнибал [Abram Petrovitsj Gannibal]; født ca. 1696, død ) var en russisk offiser og embetsmann.
Humor Losjen
Humor Losjen er et underholdningsforetak som ble etablert i 2004 under navnet Christiania Teater. I 2006 ble navnet kjøpt opp og de skiftet navn til Humor Losjen. Daglig leder er Ronny Fagereng og kunstnerisk leder er Ragnhild Lund. Humor Losjen har produsert forestillinger som "Norgeshistorien på 1 time!" og "Ibsens Engler".
Eksterne lenker
Selskapets hjemmeside
Oberursel stasjon
Oberursel stasjon er en stasjon på Homburgbanen, den blir også betjent av Frankfurts undergrunnsbane.
Frem til 1984 hadde stasjonen et forbindelsesspor mellom jernbanen og bybanen. Sporet ble brukt til godstrafikk på bybanen, de viktigste kundene var Heddernheimer Kupferverke og Motorenfabrik Oberursel, sistnevnte er i dag del av Rolls-Royce plc. Bybanen har et vendeanlegg ved stasjonen.
Abram Hanibal
Hanibal var en afrikaner som kom til Russland til tsar Peter den stores hoff i 1704, fikk utdannelse innen matematikk og militær fortifikasjon i Frankrike, var guvernør i Reval (nå: Tallinn) i 1742–1752, stod i spissen for bygging av kanaler og sjøfort i Russland og endte sin militære karriere som general-en-chef i 1762.
Han er også kjent under navnene Abram Hannibal, Abram Petrov og Ibrahim Petrovitsj Gannibal. Han er også kjent som oldefaren til forfatteren Aleksandr Pusjkin.
Afrika – fødested
Det er ikke helt klarlagt hvor Abram Hanibal ble født. I et brev han skrev i 1742, oppgav han at han var født i byen Logone eller Lagone i Afrika. I tidligere russiske kilder ble dette tolket som en by i Abessinia (Etiopia). Den nyeste forskningen viser imidlertid at Abram Hanibal antakelig var født i det som i dag er sultanatet Logone-Birni like sør for Tsjadsjøen i Kamerun i Sentral-Afrika. Faren regjerte over Logone og to andre byer, og Abram var den yngste sønnen. Som syvåring ble han i 1703 bortført av tyrkere og tatt med til Konstantinopel.
Tyrkia – slave hos sultanen
I Konstantinopel fikk Abram det islamske navnet Ibrahim og ble slave for den ottomanske sultanen Ahmed III. Ett år senere ble Abram kjøpt av en utsending fra tsar Peter den store, og etter en lang reise fra Konstantinopel ankom følget Moskva den 13. november 1704.
Russland – ved tsarens hoff
Abram ble pasje ved Peter den stores hoff, og tsaren skjønte raskt at Abram var en oppvakt gutt. Foruten sitt morsmål kunne han tyrkisk, og han hadde allerede på den 10 uker lange reisen mot Moskva rukket å lære seg en god del russisk. Abram fikk være med tsaren på reiser, og under et opphold i Vilnius (dagens Litauen) ble han den 13. juli 1705 døpt i den russisk-ortodokse kirken St. Paraskevas. Tsaren var hans gudfar og gav ham navnet Peter Petrovitsj Petrov. Dette likte ikke Abram, så han beholdt navnet Abram.
Etter hvert fikk Abram også være med tsaren i krigen, blant annet til Poltava (nå i Ukraina) hvor det stod et stort slag mot svenskene i 1709, og 13-åringen fungerte som tsarens personlige sekretær i felten. Tsaren sørget for at han fikk god undervisning i barne- og ungdomsårene, og Abram viste spesielle anlegg for språk og matematikk. Peter den store tok ham derfor med seg til Paris i 1717 for at han skulle få videre utdannelse i Frankrike.
Frankrike – studier
Etter grunnleggende studier i Paris, bl.a. i matematikk, ønsket Abram Hanibal å fortsette sin utdannelse på det franske militærakademiet. Siden han var russer, lot det seg ikke gjøre, men han vervet seg til de franske styrkene som kjempet mot Spania og deltok i 1719 i stridighetene i Pyreneene, blant annet i San Sebastián. Etter dette ble han opptatt på militærakademiet i La Fère og fullførte sin utdannelse i militær fortifikasjon i Metz i 1722. Da ønsket tsaren at han skulle komme tilbake til Russland.
Russland – militær ingeniør
Knappe to år etter at Abram Hanibal kom tilbake til Russland, i januar 1725, døde Peter den store, og hans kone, Katarina I, overtok tronen. Hun lot afrikaneren få fortsette sin virksomhet, og han fikk dessuten i oppdrag å undervise den lille tronarvingen, ni år gamle Peter II, i matematikk og geometri.
I 1727 døde også Katarina I, og hun ble etterfulgt av tsar Peter II. Siden han bare var 11 år, måtte Russland styres av et øverste riksråd, men i praksis ble det den lille tsarens formynder, Aleksander Mensjikov, som hadde makten det første året. Mensjikov hadde vært en av Peter den stores nære medarbeidere og kjente til Abram Hanibals nære forhold til hoffet. Fordi han utgjorde en trussel for Mensjikov, ble Hanibal umiddelbart beordret til å overvåke festningsbygging i Sibir – først i Kazan og Tobolsk, deretter i Selenginsk ved Irkutsk.
Peter II døde også tidlig, i 1730, og Anna I overtok tronen. Det ble like etterpå sendt bud til Abram Hanibal at han kunne få komme tilbake til Europa, og han ble overført til Ingeniørkorpset i St. Petersburg. Der traff han Andrej Dioper, en gresk marinekaptein som tjenestegjorde i den russiske flåten. Han hadde en datter, Evdokia, og faren medvirket sterkt til at hun den 17. januar 1731 ble Abram Hanibals første kone.
Livland – kaptein
Noen uker etter bryllupet ble kaptein Abram Hanibal beordret til Pärnu i Livland (nå i Estland), som nå var blitt russisk område, for å undervise ved ingeniørhøyskolen der. Hanibal ble imidlertid forsøkt forgiftet av sin kone og av en av sine elever, og ekteskapet hans holdt bare i ett års tid. Hanibal hadde en vanskelig tid i Pärnu, men måtte bli der i nesten tre år inntil han endelig fikk innvilget sin søknad om avskjed.
Montserrat
Avkolonisering
FNs spesialkomité for avkolonisering overvåker implementeringen av Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk og følger den politiske utviklingen i Montserrat. Storbritannia er som administrasjonsmakt forpliktet til å rapportere til avkoloniseringskomiteen. Storbritannia argumenterte i 2012 for at FNs spesialkomité for avkolonisering ikke lenger fylte noen relevant rolle for de britiske oversjøiske territoriene, som den britiske regjeringen viser til har indre selvstyre og burde vært fjernet fra listen over ikke-selvstyrte områder. Samtidig anerkjente Storbritannia territorienes rett til selv å bestemme sin framtid.
Abram Hanibal
Estland – oberstløytnant
I 1733 flyttet Abram Hanibal til Reval (nå: Tallinn) i Estland hvor han kjøpte seg en eiendom og trakk seg tilbake. Ikke lenge etter traff han Christina Regina Siöberg som han giftet seg med i 1736, se Familie nedenfor.
Fire år senere ble det igjen tronskifte i Russland. Anna I døde etter å ha regjert i ti år, og den nye tsaren, Ivan VI, var da bare to måneder gammel. Babyens mor, Anna Leopoldovna, fungerte som regent, og i 1741 utnevnte hun Abram Hanibal til oberstløytnant i et artilleri-regiment og gav ham landsbyen Rakhula i utkanten av Reval.
Estland – generalmajor
Etter at Peter den stores datter, Elisabeth I, overtok tronen i 1741, ble Hanibal igjen en prominent person ved hoffet. I januar 1742 ble han forfremmet til generalmajor og utnevnt til kommandant av Reval og sjef for garnisonen. Dessuten gav Elisabeth ham eiendommen Mikhailovskoje i nærheten av Pskov med nesten 600 livegne bønder. Stillingen som kommandant hadde han fra 1742 til 1752.
I 1743 signerte Russland og Sverige en fredstraktat i Åbo, og i 1745 utnevnte Elisabeth I Abram Hanibal til sjef for en russisk delegasjon som ble sendt til Finland for å foreta en grenseoppgang. Tre år senere måtte Hanibal igjen reise til Finland for å fortsette forhandlingene med Sverige. Han fikk gjennomslag for russernes krav og ble i 1748 dekorert av Elisabeth I med Sankta Annas orden.
I løpet av de ti årene Hanibal var kommandant i Reval, signerte han mange brev og forordninger. Ett av disse brevene, signert 22. mars 1744 av «A. Ganibal», er fotografert i Byarkivet i Tallinn (se illustrasjon). Underskriften hans viser at han i virkeligheten skrev navnet sitt med bare én «n», mens de aller fleste omtaler av ham nevner ham som enten Hannibal eller Gannibal.
Russland – general-en-chef
I 1752 ble Abram Hanibal overført til St. Petersburg og ble der teknisk sjef for fortifikasjon i den russiske armé. Han skulle blant annet kontrollere utdanningen av militære ingeniører i Moskva og St. Petersburg og innførte da (sivil) arkitektur som en del av undervisningen. I 1755 ble Hanibal utnevnt til guvernør i provinsen Vyborg, i 1756 til generalingeniør (øverste militære ingeniør i det russiske imperium), og i 1759 nådde han toppen av sin militære karriere – han ble utnevnt til general-en-chef med ansvar for sjøfortene og for kanalbygging (Kronstadt- og Ladoga-kanalene). Året etter dekorerte Elisabeth I ham med Aleksander Nevskij-ordenen.
Russland – de siste årene
I en alder av 66 år trakk Abram Hanibal seg tilbake i 1762. Han tilbrakte de siste 19 årene av sitt liv på sine gods Mikhailovskoje ved Pskov og Suida ved St. Petersburg. Parkene på eiendommene var holdt i fransk stil, og i hagen i Suida dyrket han grønnsaker – han bidro for eksempel til å innføre poteten til Russland. Dessuten bygget han drivhus, slik at han kunne dyrke appelsiner og annen frukt. Abram Hanibal døde 85 år gammel den 14. mai 1781 i Suida.
Familie
Abram Hanibal var gift to ganger. Hans første kone het Evdokia Dioper og var datter av en gresk marineoffiser som tjenestegjorde i den russiske flåten. Paret giftet seg i 1731, men Evdokia hadde ingen følelser for sin mann, for hun var blitt tvunget til å gifte seg med ham. Hun hadde derimot et forhold til en marineoffiser, og etter noen måneder fødte Evdokia en hvit datter. Da Hanibal så at hun hadde vært utro, fikk han henne arrestert og fengslet.
I 1733 begynte Abram Hanibal å bo sammen med en annen kvinne, Christina Regina Siöberg, og han giftet seg med henne i Reval (i dag Tallinn) i 1736, ett år etter at deres første sønn, Ivan, var født og før han var skilt fra sin første kone. Saken mot Evdokia Dioper trakk ut i tid, og skilsmissen ble ikke endelig før i 1753. Evdokia ble dømt til å tilbringe resten av sitt liv i kloster og Hanibals annet ekteskap ble dømt lovlig, til tross for bigami.
På sin fars side nedstammet Hanibals annen kone, Christina Regina Siöberg, fra adelsfamilier i Skandinavia og Tyskland: Siöberg (Sverige), Galtung (Norge) og Grabow (Danmark og Brandenburg). Abram Hanibal og Christina Regina Siöberg fikk ti barn.
Alle sønnene hadde en militær løpebane, og den eldste sønnen, Ivan, ble admiral og grunnla byen Kherson ved Svartehavet i 1779. Sønn nummer tre, Osip, fikk en datter, Nadesjda, som ble mor til den store russiske dikteren Aleksandr Pusjkin.
Montserrat
Avkolonisering
Montserrats regjering har bedt om at området fjernes fra FNs avkoloniseringsliste. Regjeringssjefene i de britiske oversjøiske territoriene ble i desember 2012 enig om en felleserklæring som ba avkoloniseringskomiteen stryke de territoriene som ønsket det av listen over ikke-selvstyrte områder.
Generalsekretær Ban Ki-moon bekreftet i august 2013 FNs forpliktelse til arbeidet med å få slutt på kolonialisme og tok til orde for uavhengighet for de gjenværende ikke-selvstyrte områdene. Samtidig anerkjente han at folket i de ikke-selvstyrte områdene ikke nødvendigvis ønsker uavhengighet, men la vekt på at de må få et valg. FN anser retten til selvstyre folket i et område som Montserrat har for å være oppfylt dersom folket fritt kan velge mellom tre alternativer: 1) bli en selvstendig stat, 2) bli en assosiert stat i tilknytning til en annen uavhengig stat, eller 3) bli helt integrert i en annen uavhengig stat.
Økonomi og næringsliv
Vedvarende vulkansk aktivitet, som startet i juli 1995, har lagt en demper for denne lille og åpne økonomien. Flyplassen og havnen ble ødelagt av vulkanutbruddet i 1997, noe som ytterligere forverret den økonomiske og sosiale situasjonen. En ny flyplass har blitt bygd på nordsiden av øya og ble åpnet av prinsesse Anne i februar 2005, og det første kommersielle flyet landet 11. juli 2005.
Landbruket har store problemer på grunn av manglende dyrkbar jord, da mye nå ligger begravd under lava. Den økonomiske utviklingen avhenger mye av utviklingen i den vulkanske aktiviteten og hvor raskt myndighetene klarer å gjenoppbygge øya. Storbritannia er den viktigste bidragsyteren med over $122,8 millioner dollar årlig i støtte.
Halvparten av øya er forventet å være ubeboelig minst til 2015.
Flagg og riksvåpen
Emblemet til Montserrat, som også finnes i flagget, kom til på bakgrunn av en konkurranse i 1907. Konkurransen ble vunnet av Mrs. Goodwin. Hun laget et emblem som portretterer Irland, som Erin, som omfavner kristendommen med sin irske harpe, for å signalisere øyens gamle, irske bånd.
Valerija Stenkina
Valerija Stenkina (russisk Валерия Стенькина, født i Kujbysjev (Samara) i det daværende Sovjetunionen) er en russisk sopran. Hun har vunnet flere internasjonale priser, og har blant annet vært solist ved St. Petersburg Filharmoniske Selskap og vært tilknyttet Mariinskij-teateret i St. Petersburg.
Stenkina er utdannet ved konservatoriet i St. Petersburg, der hun i 1992 fullførte utdannelsen med cum laude.
Stenkina har et bredt repertoar. Repertoaret inkluderer blant annet Tatjana i Tsjajkovskijs Eugen Onegin, Violetta i Verdis La traviata og Donna Anna i Mozarts Don Giovanni. De senere årene har Stenkina sunget mer Wagner, som Sieglinde i Die Walküre og Kundry i Parsifal.
Stenkina har også utgitt soloalbum på Sony (1992) og Melodia (1994).
Jiyun
Jiyun (Chi-yun; ) er et kinesisk rimleksikon publisert i 1037 under Song-dynastiet. Hovedredaktør var Ding Du (丁度). Verket utvidet og reviderte Guangyun.
Det er ifølge Teng and Biggerstaff (1971:147), at Sima Guang fullførte teksten i 1067. Jiyun har 53,525 karakterinnførsler (Teng & Biggerstaff, 1971: 147), om lag dobbelt så mange som Guangyun, og har 206 rimgrupper (som Guangyun).
Knut Audum
Knut Erik Audum (født 25. januar 1944) er en norsk ingeniør og restaureringshåndverker, kjent som jazzmusiker (kornett) og orkesterleder.
Hans startet med egen besetning (1962), som ble Knut Audums New Orleans Band (1963–70). Det ble videreført som Magnolia Jazzband i 1970, der Audum også spilte en tid (til 1974). Knut Audum spilte så i Christiania Jazzband (1975-79) og i Ophelia Ragtime Orchestra (1980-85) og i Black & White Stompers (1987-2012). I senere tid har han spilt bl.a. i Luna Leaps In og Tordenskiolds Jazz Five.
Toole County
Toole County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger nord i staten og det grenser mot Glacier County i vest, Pondera County i sør og mot Liberty County i øst. Det har også grense mot Canada i nord.
Toole Countys totale areal er 5 040 km² hvorav 90 km² er vann. I 2000 hadde fylket 5 267 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Shelby. Fylket har fått sitt navn etter Montanas første guvernør, Joseph K. Toole.
Peter Frampton
Peter Kenneth Frampton (født 22. april 1950 i Beckenham i London) er en engelsk musiker og gitarist som er mest kjent for sine soloutgivelser på 1970-tallet, men også med diverse engelske bandprosjekter.
Allerede da han var ti år gammel spilte han i sitt første band kalt The Little Ravens, hvor også David Bowie var medlem. Da han ble 16 år gammel ble han profesjonell musiker og på slutten av 1960-tallet arbeidet og spilte han sammen med Steve Marriott fra tidligere The Small Faces, i en gruppe som kalte seg Humble Pie, men han dro derfra i 1971 for å forsøke seg på en solokarriere.
Jaska Raatikainen
Jaska W. Raatikainen (født 18. juli 1979 i Esbo) er en finsk musiker. Han er trommeslager i bandet Children of Bodom.
Da Jaska møtte Alexi Laiho på skolen i 1993, fant de ut at de hadde de samme idealene og samme musikksmak. De begynte å spille sammen og idealisere bandet som senere ble Children of Bodom. Jaska spilte en viktig rolle i stiftelsen av bandet, siden han var den som brakte både Alexander Kuoppala og Janne Wirman til line-up-en deres.
Geert Wilders
Geert Wilders (født 6. september 1963 i Venlo) er en nederlandsk politiker (Partij voor de Vrijheid). Han er grunnlegger og leder av sitt parti. Wilders har vært medlem av Tweede Kamer siden 1998. Fra 1989 til 2004 var han medlem av Volkspartij voor Vrijheid en Democratie, og fra 2006 medlem av PVV.
Prins Valiant
Prins Valiant er en tegneserie av Harold Foster. Foster både skrev og tegnet serien fra 1937 til 1971. I 1971, etter å ha prøvd ut andre tegnere som Wallace Wood og Gray Morrow, overlot Foster tegningen til John Cullen Murphy. Foster fortsatte å skrive og skissere sidene til 1980. John Cullen Murphys sønn, Cullen Murphy, overtok skrivingen. Prins Valiant er en de lengste løpende eventyrseriene fortsatt under produksjon. I 2004 overtok Gary Gianni som tegner, med Mark Schulz som tekstforfatter.
Hilde Aders
Hilde Aders (født 2. april 1991) er en norsk friidrettsutøver som representerer Kvæfjord IL og er sponset av Mizuno. Hun har konkurrert i skyrace, vertical race, ultraløp, motbakkeløp og gateløp. Hun har vunnet det tradisjonsrike løpet 4 ganger, tatt flere seire i Midnight Sun Marathons halvmaratondistanse både sommer og vinter. Hun har løyperekord i Tromsø Mountain Ultra 50km.
Geert Wilders
Wilders har gjort seg til talsmann for å begrense innvandringen, spesielt fra ikke-vestlige land, og mot bygging av moskéer. Han har uttalt at han hater islam, men ikke har noe mot muslimer. Wilders omtales som høyreekstrem eller tilhørende ytre høyre.
Hilde Aders
Meritter
2015 - 1. plass Oslo Maraton
Erling Bjørnson
Erling Bjørnson (født 19. april 1868 i København, død 7. desember 1959 i Gausdal) var en norsk bonde og politiker. Fra 1934 til 1940 representerte han Bondepartiet på Stortinget, men ble aktivt medlem av Nasjonal Samling (NS) under andre verdenskrig. Erling Bjørnson var sønn av forfatteren Bjørnstjerne Bjørnson. Som politiker var han blant annet opptatt av rasehygiene.
Hilde Aders
Meritter
2016 - 1. plass Vertical KM Chamonix
Peter Frampton
Utover 1970-tallet kom for øvrig Frampton i skyggen av progressiv rock, men han fortsatte å produsere og utgi soloalbum utover 1980-tallet. I 2006 kom hans foreløpige siste utgivelse Fingerprints.
Hilde Aders
Meritter
2016 - 12. plass VM Ultraløp, 85km terreng
Prins Valiant
Serien foregikk opprinnelig i en fiktiv middelalder, med drageligende uhyrer og magi. Foster plasserte den etter hvert i en mer konkret historisk ramme. Valiant og Aleta gifter seg i året 455, under vandalenes herjing av Roma. Men det historiske er ikke konsekvent fremstilt, da kong Arthurs England tilhører riddertiden under høymiddelalderen, og vikingene hører hjemme på 800-tallet. Navnene som nyttes har liten gjenkjennelse til tradisjonelle nordiske vikingnavn. Serien ble så merløsrevet fra den historiske rammen, og en rekke episoder med bl.a. den østromerske keiser Justinian kan tyde på at handlingen er flyttet til 500-tallet, og serien ble igjen mer preget av fri fantasi.
I Norge ble Prins Valiant oversatt og distribuert av Bulls pressetjeneste og i mange år gikk den i Magasinet For Alle, så i Spøk og Spenning, for så å bli del av det ukentlige tegneseriebladet Skippern. Fra 1987 ble serien utgitt på norsk av Thule forlag.
Filmatiseringer
I 1953 laget regissøren Henry Hathaway en film basert på tegneserien, med Robert Wagner som Valiant og Janet Leigh som Aleta. I filmen er Aleta en britisk prinsesse, og søster av Ilene som var Vals første kjærlighet i tegneserien.
Hilde Aders
Meritter
2017 - 3. plass Dolomite Skyrace
Geert Wilders
Forhold til islam
Wilders har måttet ha politibeskyttelse de siste årene, etter at den nederlandske filmskaperen Theo van Gogh ble skutt og drept på åpen gate i Amsterdam i november 2004.
Hilde Aders
Meritter
2017 - 1. plass Oslo Maraton
Prins Valiant
Filmatiseringer
I 1997 hadde en ny film basert på tegneserien premiere. Den var regissert av Anthony Hickox, og var en irsk-britisk produksjon. På rollelisten figurerte Stephen Moyer, Katherine Heigl, Thomas Kretschmann, Joanna Lumley, Ron Perlman og Edward Fox. Også denne filmen hadde tittelen Prins Valiant.
Hilde Aders
Meritter
2019 - 21. plass EM Motbakkeløp