cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolaj Rimskij-Korsakov
Arv
I sin periode som professor i harmoni og orkestrering ved konservatoriet i St. Petersburg underviste Rimskij-Korsakov flere studenter som senere ble berømte, og bidro til å forme en hel generasjon vordende komponister og musikere i Russland. Han følte seg utilstrekkelig som lærer, og mente han hadde for lite teknisk trening i komposisjon. Imidlertid gikk han inn i en intens periode med selvstudier, lå skrittet foran sine studenter og ble endelig en akademisk mester. Blant studentene var Aleksandr Glazunov, Sergej Prokofjev, Igor Stravinskij, Ottorino Respighi, Witold Maliszewski, Nikolaj Malko og Artur Kapp.
Jekaterina Volkova
Jekaterina Gennadijevna Volkova (russisk: Екатерина Геннадьевна Волкова, født 16. februar 1978 i Kursk) er en russisk friidrettsutøver (hinderløp).
Volkovas første internasjonale mesterskap var VM i Helsingfors 2005 der hun tok sølvmedaljen på 3000 meter hinder. I finalen satte hun ny personlig rekord med tiden 9.20,49. Hun deltok også i VM 2007 i Osaka der hun løp på 9.06,57, en tid som holdt til seier. Samme år ble hun numme fire i IAAF World Athletics Final 2007 i Stuttgart.
Volkova deltok i Sommer-OL 2008 der hun tok bronse med tiden 9.07,64. Hun ble spurtslått av Kenyas Eunice Jepkorir.
Bjørn Slettan
Bjørn Slettan (født 11. oktober 1931 i Holum, død 23. mai 2014 ) var en norsk historiker som særlig konsentrerte seg om lokalhistorie i Mandal og Agder. Han var utdannet lærer fra Kristiansand lærerskole, cand.philol. fra Universitetet i Oslo og hadde lærerpraksis fra forskjellige skoleslag og som førsteamanuensis i historie ved Høgskolen i Agder.
Slettan ble i 2011 tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv.
Rangtong-Shentong
Rangtong og shentong er to distinkte synspunkter om «tomheten» (śūnyatā) og læren om de to sannheter i tibetansk buddhisme. De er tibetanske kategorier av madhyamaka. Rangtong utgjør majoriteten av madhyamaka-skolene og lærer at alle fenomener er tomme for en varig og uforanderlig essens, og at denne tomheten ikke er den absolutte virkelighet, men bare en nominell karakteristikk av fenomener. Rangtong er i sin tur inndelt i svātantrika og prāsaṅgika.
Shentong ble systematisert av Dolpopa Sherab Gyaltsen (1292–1361), som identifiserte den absolutte virkeligheten med Buddhanatur.
Reed Smoot
Liv og virke
Smoot slo seg opp som forretningsmann i Salt Lake City og fikk flere tillitsverv i kirken. I 1900 ble han medlem av De tolv apostlers råd, et av kirkens lederorganer.
Straks etter at han ble valgt til senator i 1903, ble det stilt spørsmål ved om en som underkastet seg mormonerkirkens autoritet samtidig kunne være verdig som senator. Mange amerikanere var opprørt over flerkoneri, som noen mormonere, men ikke Reed Smoot, fortsatt praktiserte. Senatorene var også mistroiske til mormonernes grep om delstatspolitikken i Utah. Senatshøringene varte i fire år og endte med at Smoot ikke ble utvist.
Reed Smoot var formann i Senatets finanskomité i ti år. Han huskes best for et lovforslag fremsatt sammen med Willis C. Hawley, kongressmann fra Oregon, om å øke tollen på en mengde importvarer. Tollen anses av mange historikere for å ha forverret den store depresjonen. Smoot forsvarte president Herbert Hoovers krisepolitikk, og han tapte senatsvalget i 1932, samtidig som Hoover tapte mot Franklin D. Roosevelt i presidentvalget.
Mel Brooks
Mel Brooks (født Melvin Kaminsky) (født 28. juni 1926 i New York) er en amerikansk filmregissør, skuespiller, komiker og skribent. Han er kjent for filmene Musical-svindlerne, Vill Vest, Frankenstein Junior og Robin Hood: Men in Tights
Brooks regnes blant de beste parodi-filmskaperne. Han har parodiert westernfilmer (Blazing Saddles), Robin Hood-filmer (Robin Hood – Helter i strømpebukser), Star Wars og Star Trek (Romnaut), vampyrfilmer (Dracula er død – og trives med det) og monsterfilmer (Frankenstein Junior). To andre filmer, Høydeskrekk og Silent Movie er både parodier og hyllester, til respektive Alfred Hitchcock og stumfilmer. History of the World er en av filmene has hvor han parodierer menneskehetens historie.
Filmografi
Som regissør, om ikke annet er oppgitt:
Anthony Obiagboso Enukeme
Anthony Obiagboso Enukeme, eller Chief Enukeme, (født 21. januar 1944 i Anambra i Nigeria, død 9. juni 2020) var en nigeriansk forretningsmann. Han var grunnlegger av og sjef for handelskompaniet Tonimas Nigeria Limited. Han var også aktiv i det politiske parti All Progressives Grand Alliance (APGA). Han tilhørte det sørøst-nigerianske igbofolket.
Han var mottaker av den pavelige Sankt Gregor den stores orden, og medlem av Knights of St. John International (KSJI).
Bakgrunn
Anthony Obiagboso Enukeme hadde én søster. Da han hadde fullført barneskolen, fulgte han et lærlingeopplegg (Igbo Apprentice Scheme training) og var i femten år pumpebetjent ved en bensinstasjon i Oturkpo i Benue og på i Abia. I 1975 tok han fatt på utdannelse igjen, og fikk tatt både ungdomsskolepensum og videreførende utdannelse i Public Administration med eksamen i 1985. Da tok han mastergrad i internasjonale relasjoner og diplomati ved Det statlige universitetet i Uturu i Abia. Han fikk så æresdoktorat i Business Administration fra Chukwuemeka Odumegwu Ojukwu-universitetet.
Forretningsvirksomhet
Chief Enukeme, som han ble kalt, grunnla Tonimas Nigeria Limited i 1981/1982, for markedsføring og distribusjon av raffinerte petroleumsprodukter, produksjon av takdekke og andre materialer av aluminium. Senere begynte han med hotelldrift, plastprodukter, oljedepoter, frakt og shipping.
Han utførte også filantropisk virksomhet, og finansierte og bygde katolske kirker, blant annet en luftkondisjonert katolsk kirke med prestegård og foreningslokaler på hjemstedet, og skjenket det til det lokale katolske bispedømme, Awka bispedømme.
Død
Han døde 9. juni 2020 av sykdom forverret av koronaviruspandemien i Nigeria.
Sjukehusveien (Orkland)
Sjukehusveien går mellom Orkdalsveien og Orkdal Sjukehus i Orkland.
Bulgaria under Vinter-OL 2006
Bulgaria under Vinter-OL 2006. Tjueen sportsutøvere, elleve menn og ti kvinner fra Bulgaria deltok i åtte sporter under Vinter-OL 2006 i Torino i Italia. Bulgaria kom på tjueførste plass med en sølvmedalje. Skiskyteren Ekaterina Dafovska var Bulgarias flaggbærer under åpningsseremonien.
Christine Burkhalter
Christine Burkhalter (født 23. september 1977 ) er en sveitsisk sportsskytter som tok sølvmedalje i 2014 IPSC Handgun World Shoot i Production Lady-kategorien, og gull i EM i 2016 i Standard Lady-kategorien. Christine har også 4 sveitsiske mesterskapstitler i Lady Production (2011, 2013, 2014 og 2015) og en sveitsisk mesterskapstittel i Standard Lady (2016).
Saúl Craviotto
Saúl Craviotto (født 3. november 1984) er en spansk padler, som spesialiserer seg i kajakk flatvann. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok sølv i K-1 200 meter. Han tok også gull under Sommer-OL 2008.
Han tok gull under Sommer-OL 2016.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 7 i K-1 200 meter og tok sølv på K-4 1000 meter.
Pistacia atlantica
Pistacia atlantica er et løvfellende tre.
Det ligner på terpentintre, men er høyere, opptil 10 meter, og av og til enda høyere. Hovedbladstilken har smale vinger. Typiske voksesteder er steinete steder, åpen skog og maquis. I Levanten vokser den blant annet i parkaktig vegetasjon sammen med løvfellende eikearter, styrakstre og judastre i overgangen mellom middelhavsvegetasjon og den irano-turanske vegetasjonsregionen. I Nord-Afrika og Midtøsten er det vanlig i halvørken.
Treet er utbredt over et stort område fra Kanariøyene og Marokko i vest til Kaukasus i nord og Afghanistan og Pakistan i øst. I Europa finnes arten i nordøstre Hellas, den europeiske delen av Tyrkia og Krim.
Frukten brukes til å produsere olje for husholdningsbruk, medisin og belysning. Av harpiksen lages det terpentin. Treet brukes som podestamme for pistasj. Gallelus lager store galler som brukes til å fremstille garvestoffer.
Cynognathus
Cynognathus er en utdødd slekt av en stor funksjonsrik therapside som levde i tidlig og midten av trias. Den er kjent fra en enkelt art, Cygnognathus crateronotus. Cynognathus var en meter lang rovdyr nært beslektet med pattedyr og hadde en nesten verdensomspennende utbredelse.
Fossiler er funnet i Karoo, Sør-Afrika, i Waterberg nasjonalpark i provinsen Otjozondjupa, Namibia, nær Puesto Viejo i provinsen Jujuy, Sør-Amerika, i Ermayinglagene i provinsen Shaanxi, Kina, og i Fremouw-lagene i Den Transantarktiske fjellkjeden i Antarktika. Den ble første gang artbestemt i 1895 av Harry Seeley.
En avstøpning er utstilt i Naturhistorisk museum i Oslo.
BBS
BBS kan vise til:
Bruny Surin
Bruny Surin (født 12. juli 1967 i Cap-Haïtien på Haiti) er en kanadisk tidligere friidrettsutøver (sprinter). I 1975 forlot Surin hjemlandet Haiti sammen med familien og bosatte seg i den fransktalande Quebec-provinsen i Canada. Surin var aktiv i 1990-årene og avsluttet karrieren i og med verdensmesterskapet 2001. Surin var med på Canadas stafettlag som tok gull på 4 x 100 m både under OL i Atlanta og i VM 1995 og 1997. Indivduelt ble det to sølvmedaljer på 100 meter.
Karriere
Surin innledet sin internasjonale karriere som lengdehopper, han ble nummer fem under de panamerikanske lekene i 1987 og i OL 1988. I Samveldelekene 1990 tok Surin bronsemedaljen på 100 meter bak Storbritannias Linford Christie og Nigerias Davidson Ezinwa, mens han måtte nøye seg med sjuendeplassen i lengdekonkurransen. Året etter nådde Surin finalen på 100 meter i VM i Tokyo. Finalen utviklet seg til å bli tidenes beste – alle de seks beste løperne satte personlige rekorder og løp på under 10 sekunder, best av alle var Carl Lewis som satte ny verdensrekord med 9,86. Den unge Surin endte på åttende og siste plass i finalefeltet.
Til Stuttgart-VM 1993 hadde Surin definitivt etablert seg i verdenstoppen i sprint, nå var han utvilsomt Canadas fremste løper på 100 meter. I den individuelle finalen krysset han mållinjen som femtemann (vinneren ble Linford Christie). I stafetten løp Surin tredje etappe på Canadas lag som satte ny nasjonsrekord med 37,83 og tok bronsemedaljene bak USA og Storbritannia.
Steinar Sagen
Steinar Sagen (født 24. februar 1975 i Oslo ) er en norsk komiker, skuespiller, stemmeskuespiller og radiopersonlighet. Han var programleder for NRK P13-programmet Radioresepsjonen.
Radio
Steinar Sagen er best kjent som programleder for Radioresepsjonen på NRK P3 fra 2006 til 2013, deretter på P13 fra 2014 til 2020. Hans første radioopptreden var i sommerprogrammet Munn til Munn med Guri Solberg og Håvard Lilleheie i 2000. Fra høsten av fortsatte han i radioprogrammet Holger Nielsens Metode, hvor han også møtte Bjarte Tjøstheim for første gang. Sommeren 2001 fikk Steinar Sagen sitt eget program sammen med Håvard Lilleheie kalt Onkel Happy. Sommeren 2003 avsluttet Holger Nielsens Metode og ble erstattet med P3morgen for å trekke flere morgenlyttere til NRK P3. Både Steinar Sagen og Bjarte Tjøstheim gikk videre til det nye programmet. Våren 2013 var han å høre på NRK P3 i radioprogrammet Steinar og Bjørns bærbare fredagsparty sammen med Bjørn Eidsvåg. I perioden februar - juni 2015 arbeidet han sammen med Siri Kristiansen på P13 med programmet Befolkningen. I 2021 annonserte trioen fra Radioresepsjonen at de sluttet i NRK etter å ha akseptert et tilbud om å lage en podcast på Schibsted-platformen PodMe. Podcasten fikk navnet Papaya og hadde premiere september 2021.
Bruny Surin
Karriere
VM i Göteborg 1995 ble dominert av Surin og landsmannen Donovan Bailey. Bailey vant 100 meter på 9,97 foran Surin som løp på 10,03. Stafetten vant Canadas enkelt på 38,31 foran Australia (38,50) og Italia (39,07) etter at forhåndsfavoritten USA klusset i vekslingen allerede i forsøksheatet. I OL 1996 ble Surin utslått i semifinalen på 100 meter, mens Bailey vant finalen på den nye verdensrekordtiden 9,84 – Surin måtte nå nøye seg med å stå i skyggen av Baileys. Til tross for Baileys verdensrekord og Canadas triumfer de foregående årene, var USA gullfavorittene foran 4 x 100 m stafett. Der viste imidlertid Surin og Bailey at Canada hadde overtatt hegemoniet. Sammen med Robert Esmie og Glenroy Gilbert løp de inn til gull på 37,69 – den beste tiden noensinne av et annet land enn USA – 36 hundredeler bedre enn amerikanernes sølvtid.
Steinar Sagen
Fjernsyn og scene
Steinar Sagen debuterte på TV i en episode av TV-serien Bot og bedring i 1998. I 2000 medvirket han i NRKs ungdomsprogram U. I 2001 dukket han opp i håndballdramaserien 24-23 på NRK. I september 2005 var det premiere på TV-serien Singelklubben på NRK, som han både spilte i og var med på å skrive. Samtidig hadde han et sceneshow med Håvard Lilleheie kalt «Mitt liv som Håvard». I februar 2006 hadde serien Fremtiden kommer bakfra premiere. Alle disse seriene var parodier på Reality-TV, en humorform som ble særlig populær med den britiske TV-serien Kontoret, skapt av Ricky Gervais og Stephen Merchant. I mars 2007 hadde Torsdag kveld med Steinar Sagen premiere.
Radioprogrammet Radioresepsjonen ble satt på vent i 2010 til fordel for TV-programmet Radioresepsjonen på TV som hadde premiere i oktober 2010. Radioresepsjonen var tilbake på radioen i 2011.
Bruny Surin
Karriere
I VM i Athen 1997 vant Canada igjen overlegent gull, denne gang foran Nigeria og Storbritannia. Individuelt ble Surin nummer 7 på tiden 10,12. To år senere var imidlertid Surin i bedre slag enn noen gang tidligere. I VM-finalen i Sevilla tangerte Surin Baileys canadiske rekord på 9,84 (amerikaneren Maurice Greene innehadde nå verdensrekorden). Tiden 9,84 holdt til sølv bak Greene, som vant på 9,80. Surin ble deretter utslått i semifinalen i OL 2000 i Sydney og måtte trekke seg fra VM 2001 på grunn av skader.
Steinar Sagen
Fjernsyn og scene
Sammen med Håvard Lilleheie spilte han i showet Frustrerte fyrer som gikk på Latter i Oslo våren 2006. Tidligere har han både laget skolerevy med, og bodd i kollektiv sammen med Håvard Lilleheie. Steinar Sagen debuterte som komiker på Reis Deg Komiker Klubbs klubbkveld på Freddy's Bar 25. juni 1998. 21. januar 2006 var Steinar Sagen og Atle Antonsen programledere for Alarmprisen.
Forfatter
Sagen debuterte i 2007 som forfatter med boken 100 ting du burde irritere deg over før du dauer.
Personlig
Steinar Sagen bodde de første fem årene på Røa og Strømmen, men flyttet til Holmlia da broren Tore Sagen ble født. I oppveksten var han aktiv speider i 1. Holmlia KFUM. På ungdomsskolen og Nordstrand videregående skole var han engasjert i revyarbeid, både som tekstforfatter, skuespiller og regissør. Under Nordstrandrevyen 1991, det første året Sagen gikk på skolen, var Petter Schjerven instruktør for revyen. I militæret tjenestegjorde han i Hans Majestet Kongens Garde.
På høyre overarm har han en tatovering av den svenske tegneseriebjørnen Bamse – verdens sterkeste bjørn. Han fikk tatoveringen da han var 18–19 år gammel, og har siden angret.
Steinar Sagen er gift med parterapeuten Catrin Sagen.
Lintao
Lintao (kinesisk: 临洮县; pinyin: Líntáo Xiàn) er et fylke i byprefekturet Dingxi i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina. I 1999 var befolkningen der på 521,795 innbyggere.
Angola under OL
Angola har deltatt i ni olympiske sommerleker, men ingen olympiske vinterleker. Ingen utøvere fra Angola har vunnet medalje i OL.
Lintao
Kulturminner
Majiayao-funnstedet (Majiayao yizhi) fra den senneolittiske Majiayao-kulturen, og Siwa-funnstedet (Siwa yizhi) fra bronsealderkurturen Siwa-kulturen står på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.
Samferdsel
Kinas riksvei 316 løper gjennom området. Den fører fra Fuzhou i Fujian via Nanchang i Jiangxi og Wuhan i Hubei til Lanzhou i Gansu.
Gheorghe Gheorghiu-Dej
Gheorghe Gheorghiu-Dej (født Gheorghe Gheorghiu 18. november 1901 i Bârlad, død 19. mars 1965 i București) var en rumensk kommunistisk politiker.
Tidlig liv
Gheorghiu-Dej var sønn av en fattig arbeider fra Bârlad, Tănase Gheorghiu, og hans kone Ana. Han hadde også to søstre, Victoria og Tinca.
Arbeider og fagforeningsaktivist
Fattigdommen gjorde at han måtte avbryte skolegangen og gå ut i arbeidslivet da han var elleve år gammel. Han begynte som bryggesjauer, men skiftet ofte arbeidsplass og ble til slutt elektriker. Mens han arbeidet på en fabrikk i Comănești, ble han medlem av fagforeningen og deltok i generalstreiken i 1920, med det resultat at alle deltakerne ble avskjediget.
Ett år senere ble han ansatt som elektriker ved sporvognselskapet i Galați, der han også ble avskjediget etter å ha organisert streiker for kortere arbeidstid og høyere lønn. Senere ble han ansatt ved verkstedet til Romanias jernbaneselskap (CFR) i Galați.
I 1930 ble Gheorghiu-Dej medlem av Kommunistpartiet. Han fikk i oppdrag å organisere agitasjon i jernbaneselskapets verksteder i Moldova.
15. august 1931 ble Gheorghiu-Dej anklaget for «kommunistisk agitasjon» and tvangsoverflyttet til byen Dej i Transilvania, der han fortsatte fagforeningsarbeidet. Fagforeningen sendte i februar 1932 ut en petisjon til jernbaneselskapets hovedkvarter, hvor den ba om bedre arbeidsforhold og høyere lønn. Som resultat ble verkstedet stengt og alle 300 arbeidere ble avskjediget.
Aktivist
Det var på denne tiden at han begynte å bli omtalt som Gheorghiu-Dej til etternavn av Siguranța (mellomkrigstidens hemmelige politi), for å skille ham fra en annen fagforeningsmann som også het Gheorghe Gheorghiu. Avskjedigelsen gjorde at ble han enda ivrigere med å fagorganisere arbeiderne, denne gangen i Iași, Pașcani og Galați.
15. juli 1932 ble han arrestert for å ha satt opp «subversive plakater» i București, og han ble holdt i arrest i fengslet Văcărești. Han ble løslatt etter at hans forsvarsadvokat klarte å overbevise retten om at plakatene var en del av valgkampanjen til det forestående allmennvalget.
Han ble arrestert igjen i oktober 1932, på slutten av et fagforeningsmøte i CFR Socola-verkstedet i Iași, der han ba deltakerne stå sammen om «å kjempe mot den kapitalistiske klassen». Anklagelsen lød på vold mot en politioverbetjent. Men han ble senere løslatt av retten etter at det ble bevist at anklagen var falsk.
I desember 1932 deltok han på den Komintern-organiserte internasjonale konferansen for transportarbeidernes fagforeninger i Berlin. I 1933, mens han var arbeidsløs, var han en av lederne for det som skulle bli CFR Grivița-streiken av 1933. Regjeringen svarte med å innføre beleiringstilstand i seks måneder i București og i noen andre byer. Gheorghiu-Dej ble arrestert om natten 14.-15. februar 1933.
Mellomkrigstiden og andre verdenskrig
Gheorghiu-Dej ble 19. august 1933 dømt til femten års tvangsarbeid av en militær straffedomstol (senere redusert til tolv år), og satt fengslet i Jilava, Văcărești, Aiud, Ocnele Mari, Doftana, Caransebeș og i interneringsleiren Târgu Jiu. I 1935 ble han valgt inn i Kommunistpartiets sentralkomité og ble leder av den såkalte «fengselsavdelingen» i partiet (partimedlemmer som satt fengslet i Romania, til forskjell fra de som var blitt dømt til fengselsstraffer in absentia, og hadde klart å rømme til Sovjetunionen).
Som kjent kommunistaktivist ble han innesperret i fangeleiren Târgu Jiu under Ion Antonescus regime og mesteparten av andre verdenskrig; han fikk hjelp til å rømme sammen med noen andre innsatte mens Den røde armé var på vei mot hovedstaden București, noen dager før regimets fall 23. august 1944.
Mens han satt fengslet i Doftana ble nærmere kjent med Nicolae Ceaușescu. De hadde et tett samarbeid etter 1944, og Ceaușescu overtok generalsekretærstillingen i Kommunistpartiet etter Gheorghiu-Dejs død i 1965. Mellom 1946 og 1947 var Gheorghiu-Dej medlem av Romanias delegasjon til Fredskonferansen i Paris.
Under sovjetisk kontroll
30. desember 1947 tvang Gheorghiu-Dej og statsminister Petru Groza, som begge var bevæpnet med hver sin pistol, Kong Mikael til å abdisere. Noen timer senere ble monarkiet avskaffet og Folkerepublikken Romania proklamert av det kommunistdominerte ministerråd. Gheorghiu-Dej anses for å være hovedanstifteren til drapet på kommunistpartiets tidligere generalsekretær Ștefan Foriș i 1946, og arrestasjonen i 1948 og henrettelsen i 1954 av tidligere justisminister Lucrețiu Pătrășcanu, en av kommunistpartiets få intellektuelle ledere. Gheorghiu-Dej var også hovedansvarlig for utrenskningen av Ana Pauker og hennes allierte i partisekretariatet, Vasile Luca og Teohari Georgescu. I mai 1952 ble de anklaget for såkalt «høyrevridd deviasjon». Da Stalin ga ordre om at «sionister» i hele sovjetblokken skulle bli rensket ut fra kommunistpartiene, brukte Gheorghiu-Dej anledningen til å kvitte seg med Pauker, som var jødisk.
I april 1954 bestemte kommunistpartiets sentralkomité at generalsekretærposten skulle bli erstattet av et sekretariat ledet av en førstesekretær. Dej trakk seg derfor fra generalsekretærstillingen, men forble formann av ministerrådet. Gheorghe Apostol ble valgt som førstesekretær, men i september 1955 ble han erstattet av Gheorghiu-Dej. En av de andre tre sekretærene av sekretariatet var Nicolae Ceaușescu, som også ble valgt til varamedlem av politbyrået.
Kwon Kyung-won
Kwon Kyung-won (født 31. januar 1992) er en sørkoreansk fotballspiller som spiller for den japanske klubben Gamba Osaka.
Gheorghe Gheorghiu-Dej
Etter 1958
Etter at de rumensk-sovjetiske handelsbedriftene ble avviklet i 1954, trakk de sovjetiske okkupasjonstroppene seg ut av Romania i 1958. Gheorghiu-Dej, som hadde unngått å bli bli fjernet fra partiets ledende stillinger i avstaliniseringsperioden som fulgte Stalins død i 1953, kom med spinkle forsøk på uavhengighet fra Moskva: i 1959 ble forlaget Cartea Rusă («Den russiske bok»; etablert i 1945) lagt ned. 1961 var siste året da man defilerte i Romania i anledning oktoberrevolusjonen, i 1962 ble russisk nedgradert til valgfag i skolene, samme år var siste år da den årlige sovjetiske industriutstillingen ble holdt i București, 1963 ble Det rumensk-sovjetiske institutt og Det rumensk-russiske muséet lagt ned. I 1964 forlot de siste sovjetiske rådgiverne (de fra innenriksministeriet og fra hemmeligpolitiet) landet, og 3 356 politiske fanger ble benådet.
Kwon Kyung-won
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Gheorghe Gheorghiu-Dej
Etter 1958
Da Sovjet i 1963 foreslo det som kom til å ble kalt «Valev-planen», nemlig å integrere sovjetblokklandene i et enhetlig økonomisk kompleks, der for eksempel Romania, Bulgaria og sørlige del av Ukraina skulle spesialisere seg på landbruk, mens andre land, for eksempel DDR og Tsjekkoslovakia, skulle spesialisere seg på industri, var Gheorghiu-Dejs svar «skarpt og voldsomt». Planen ble aldri gjennomført.
Død og ettermæle
Gheorghiu-Dej døde av lungekreft i București 19. mars 1965. Begravelsesseremonien fant sted 24. mars 1965, og han ble lagt til ro i et mausoleum i det som den gang het «Frihetsparken» (nåvårende Carolparken). Etter revolusjonen i 1989, ble hans jordiske levninger ekshumert og flyttet til Șerban Vodă Gravlund.
I 1965 ble byen Onești omdøpt til «Gheorghe Gheorghiu-Dej», et navn som den bar til 1990, da den fikk det gamle navnet tilbake. Byen Liski i Sovjetunionen ble også omdøpt til «Georgiu-Dezh» (russisk: Георгиу-Деж) i 1965, et navn den hadde til 1990.
Familie
Gheorghiu-Dej giftet seg med Maria Alexe i 1927 og de hadde sammen to døtre: Vasilica (Lica) (1928-1987) og Constantina (Tanți) (1921-2000). Gheorghiu-Dej og Maria skilte seg, og hun giftet seg på nytt. Gheorghiu-Dej giftet seg ikke igjen, selv om han i 1938 ba partiet om tillatelse til å gifte seg med Elena Sârbu, en kommunistisk aktivist, men han trakk tilbake ansøkningen. Lica giftet seg først med Marcel Popescu, som etterhvert ble minister for utenlandshandel (1957-1959). De hadde to døtre sammen. Lica skilte seg giftet seg på nytt med Gheorghe Rădoi, administrerende direktør for traktorfabrikken Steagul Roșu i Brașov. Han ble valgt inn i Kommunitspartiets sentralkomité og ble dagen før Gheorghiu-Dej døde utnevnt til viseformann av ministerrådet, men ble avsatt 21. august samme år. Lica var filmskuespillerinne og spilte blant annet i Erupția, Lupeni 29, Harap Alb og Tudor. Tanți ble sivilingeniør og underviste deretter på Det polytekniske instituttet i București.
== Offentlige stillinger ==
Max Hoff
Max Hoff (født 12. september 1982) er en tysk padler, som spesialiserer seg i kajakk flatvann. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i K-1 1000 meter.
Louise Kathrine Dedichen
Louise Kathrine Dedichen (født 30. april 1964 i Fredrikstad) er en norsk viseadmiral. Hun ble i 2019 utnevnt til sjef for Militærmisjonen i Brussel. Før det var hun sjef for Forsvarets høgskole.
Max Hoff
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok han sølv på K-2 1000 meter.
Louise Kathrine Dedichen
Liv og virke
Dedichen er født og oppvokst i Fredrikstad. Hun er utdannet ved intendanturlinjen på Sjøkrigsskolen.
I 2019 ble Dedichen forfremmet til viseadmiral, da i forbindelse med utnevnelse til ny sjef for den norske militærmisjonen i Brussel.
Samtidig med utnevnelsen til kontreadmiral i 2008 ble hun beordret som sjef for Forsvarets skolesenter, som i hennes sjefstid ble Forsvarets høgskole.
Dedichen var første kvinne i Norge på admirals-/generalsnivå. Hun er pr. 2022 sammen med generalmajorene Kristin Lund (p) (2009), Tonje Skinnarland (2017) og Elisabeth Gifstad Michelsen (2019) og viseadmiral Elisabeth Natvig (2019) en av fem kvinnelige offiserer i Forsvaret med grad på dette nivået.
Hun spiller en offiser i spillefilmen Lange flate ballær II, regissert av barndomsvennen Harald Zwart.
Familie
Hun tilhører slekten Dedichen. I 2014 giftet hun seg med Per Høiby, adm. dir. i kommunikasjonsfirmaet First House. Høiby er bror til kronprinsesse Mette-Marit.
Utmerkelser
Dedichen er tildelt Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Forsvarsmedaljen med stjerne, Vernedyktighetsmedaljen med tre stjerner og gjort til offiser av den franske nasjonale fortjenstorden. Hun har også mottatt Norske Reserveoffiserers Forbunds hederstegn, og Forsvarets medalje for feltsport. På bilder fra hennes egen Instagram ser vi hun har blitt tildelt Forsvarets hederskors, og hun bærer båndstripe for Medlem av Oranje-Nassau-ordenen.
Stein Ørnhøi
Stein Ørnhøi (født 15. november 1935 i Trondheim) er en norsk politiker (SV) og tidligere programsekretær i NRK. Han var stortingsrepresentant fra Oslo 1977–1985.
Ørnhøi er utdannet fra Levanger lærerskole (1958), tok handelsskoleeksamen i 1959 og gikk i 1982 sjefskurs på Forsvarets høyskole. Han var lærer i Oslo og Tune fra 1956 til 1963.
Fra 1961 til 1963 var han produsent for en rekke barneprogram for TV og var ansatt som produksjonssekretær i NRK fra 1963 til 1965. Fra 1965–1973 og 1975–1977 var han programsekretær i NRK. Etter noen år som stortingspolitiker var han frilanser i NRK fra 1985 til 1992. I 1994-1995 var han teatersjef ved Teater Ibsen. Han var medlem av Stortinget EOS-utvalg 1996–2007.
Ørnhøi var nestleder i Nei til EF i perioden 1992–1993 og leder i Nei til EU fra 1995 til 1997.
Ørnhøi hadde tillitsverv i SF/SV fra 1961 til 1987.
Josh Froelich
Josh Froelich er en amerikansk sportsskytter som tok gull i Open-divisjonen på 2018 IPSC Shotgun World Shoot. Mye av konkurranseskytingen hans har vært fokusert på multigun og pistolkaliber-karabin (PCC). Han er også en tidligere profesjonell MMA-utøver.
Kamp i klaveret
Kamp i klaveret (også kjent som På tangenten) er et norsk musikalsk gameshow som gikk på TV 2 i 1996 og på TVNorge fra 1997 til 1998. Programmet ble på begge kanalene ledet av Gunnar Andersen. Med seg hadde han de to pianistene Petter Anton Næss og Nissa Nyberget. Konseptet gikk ut på at fire kjente personer ble invitert til en uhøytidelig konkurranse med ulike tema knyttet opp til musikk. De ble delt inn i to lag. Programmet tok utgangspunkt i populærmusikk fra 1960-, 1970- og 1980-tallet.
I 1999 tok NRK opp programmet i ny form under navnet Beat for beat. Denne versjonen ble svært populær og ble i mange år ledet av Ivar Dyrhaug.
Seertall
Seertallene for TV2s versjon var gode og lå på mellom 400 000 og 550 000. TVNorges versjon hadde betydelig lavere seertall og ble liggende på mellom 100 000 og 300 000. Seertallene var lavest det første halvåret, men de tok seg noe opp to siste sesongene. Det må imidlertid bemerkes at TVNorges dekningsgrad var betydelig mindre enn TV2s på den tiden. Deres markedsandel var på 8 % (mot TV2s 32 %).
Opphav
Programserien var basert på et irsk programkonsept kalt The Lyrics Board (1992). Det ble også produsert en svensk versjon (Så ska det låta), og en dansk (Hit med sangen). I tillegg til dette har også Russland, Finland, Belgia og Polen lagd sine versjoner.
Øyestad Idrettsforening
Øyestad Idrettsforening (stiftet i 1929), klubbens håndballag er kjent under navnet ØIF Arendal, er et idrettslag fra Nedenes ved Arendal i Agder.
Under Idrettsgallaen 2009 ble Trygve Bringsverd fra lagets hoppgruppe hedret med prisen «Årets Ildsjel» for sitt mangeårige arbeid for å fremme hoppsporten på Sørlandet.
.pr
.pr er Puerto Ricos nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Øyestad Idrettsforening
Fotball
Klubbens fotballag har svingt opp og ned mellom 3. og 4. divisjon det siste tiåret. Gav fra seg sin plass i 3.div til FK Arendal i 2000 og ble hetende ØIF/FK Arendal 2 som da lå i 4. div. Klubben slet med spillere i 2004 og slo seg sammen med Hisøy og måtte da automatisk gå ned i 5. div. Øyestad oppløste seg fra Hisøy og måtte starte på nytt i 6. div. i 2006. Laget endte på en 3.-plass i 6. div. 2007. Flere kjente spillere har kommet opp i systemet fra Øyestad. Arve Seland, Kai Risholt og Roger Risholt.
Billy McKinlay
William Alexander «Billy» McKinlay (født 22. april 1969 i Glasgow) er en skotsk fotballtrener og tidligere fotballspiller.
.pr
Historikk
Gauss Research Laboratory ble startet opp ved University of Puerto Rico, Rio Piedras Campus i 1986, med støtte fra National Science Foundation (NSF). I 1989 tildelte NSF midler til dr. Oscar Moreno for hans prosjekt Støtte for University of Puerto Rico's deltagelse i NSFNET, og .pr-domenene ble tildelt Gauss Research Laboratory under dr. Oscar Morenos ledelse. Siden da har Gauss Research Laboratory tilbudt .pr domenetjeneste til nasjonale og internasjonale selskaper, organisasjoner og institusjoner.
.pr-domenets komiteer (lokal, internasjonal, akademisk) anbefalte opprettelsen av et non-profit selskap, «Gauss Research Laboratory Inc.» (GRL-INC), et selskap organisert under Puerto Ricos lover og registrert hos Puerto Ricos myndigheter. Selskapet er styringsorganisasjon for Puerto Rico's toppnivådomene og er ansvarlig for å sørge for en stabil og sikker styring og administrasjon av .pr-domenet.
.pr er i dag en dynamisk registreringsenhet med en infrastruktur som sørger for utmerkete tjenester til både det Puerto Ricanske og det globale internettmiljø. En del av selskapets forpliktelser er å bidra til utviklingen av relevante teknologiske standarder. I henhold til denne rollen har NIC.pr allerede implementert IPV6, Anycast og DNSSEC teknologi. NIC.pr sørget for den nødvendige stemmen for å danne den nordamerikanske region i henhold til ccNSO og ICANN avtalene og deltar for tiden i diverse arbeidsgrupper, så som Internationalized Domain Names (IDNs) og ccNSO-regionene.
Registrering
Registrering gjøres normalt på tredje nivå, under følgende kategoriserte subdomener på andre nivå:
Registrering på andre nivå er også tilgjengelig, men til en høyere pris.
Schuelea
Schuelea er en slekt av biller i familiegruppen løpebiller.
.pr
Eksterne lenker
Toppdomän
Schuelea
Utbredelse og økologi
Slekten er utbredt på Ny-Guinea.
Billy McKinlay
MicKinlay er som spiller best kjent fra sine to perioder på midtbanen hos de britiske klubbene Dundee United FC og Blackburn Rovers FC. McKinlay fikk også 29 landskamper for i perioden 1993 til 1998, og var blant annet med i troppen til EM i fotball 1996 og VM i fotball 1998.
Klubbkarriere
McKinlay startet sin fotballkarriere hos Hamilton Thistle i 1984, men signerte under på en kontrakt med Dundee United FC i 1985. I 1988, etter kun å ha spilt 12 seriekamper, fikk han muligheten til å spille finale i Scottish Cup mot Celtic FC, en kamp som endte med tap 1–2. Han etablerte seg deretter som en energisk midtbanemann for Dundee United, spilte over 220 seriekamper, og scoret over 20 seriemål fordelt på over ti år.
Da klubben rykket ned mot slutten av 1994/1995-sesongen ble han solgt til den da regjerende engelske seriemesteren Blackburn Rovers FC for 1,75 millioner pund. Her spilte han sammen med sin tidligere klubbkollega Kevin Gallacher og dannet en midtbaneduo sammen med Tim Sherwood. McKinlay fikk tilsammen 91 seriekamper frem til 2000, da han meldte overgang til Bradford City AFC, hvor han kun fikk elleve seriekamper på en sesong før han dro videre på korte opphold til henholdsvis Preston North End FC og Clydebank FC.
I august 2002 meldte han overgang til Leicester City FC, hvor han igjen fikk spille i Premier League, og på to sesonger noterte han seg for 53 seriekamper og ett mål. I 2004 skrev han under for London-klubben Fulham FC, som da var under ledelse av sin tidligere Blackburn-kollega Chris Coleman. McKinlay var deretter spillerutvikler og reservelagstrener i samme klubb.
Landslagskarriere
McKinlay fikk sin landslagsdebut for i en bortekamp mot  i november 1993. Han ble tatt ut i troppen til EM i fotball 1996 av landslagstrener Craig Brown, hvor han kun fikk spille gruppespillkampen mot. Han ble også tatt ut i troppen til VM i fotball 1998, hvor han kom inn som innbytter i Skottlands første gruppespillkamp mot. McKinlay fikk totalt 29 landskamper og laget fire mål for Skottland frem til 1998.
Trener
30. november 2015 ble han trener for Tippeliga-klubben. Etter flere dårlige resultater i Eliteserien, og europacup-fiasko, fikk han sparken 8. juli 2016.
Øyestad Idrettsforening
Håndball
Herrelaget ØIF Arendal rykket opp i eliteserien i håndball for herrer foran 2009/10-sesongen.
Andorra under Sommer-OL 2000
Andorra under Sommer-OL 2000. Fem sportsutøvere, tre menn og to kvinner fra Andorra deltok i tre sporter, friidrett, skyting og svømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Det var sjuende gangen Andorra deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer. Friidrettsutøveren Antoni Bernadó var Andorras flaggbærer under åpningsseremonien.
Hestesport under Middelhavslekene 1959
Hestesport under Middelhavslekene 1959. Hestesport var en av flere sporter under de tredje Middelhavslekene som ble arrangert i Beirut i Libanon i perioden 11. til 23. oktober 1959. Det var andre gangen som hestesport var med på programmet under Middelhavslekene. Det ble konkurrert i seks øvelser, kun for menn. Den forente arabiske republikk ble beste nasjon med fire gullmedaljer foran Libanon med to.
Kutuzovordenen
Kutuzovordenen (russisk: Орден Кутузова) er en sovjetisk og russisk orden innstiftet 29. juli 1942 til belønning av fremragende innsats under andre verdenskrig. Ordenen er oppkalt etter feltmarskalk Mikhail Kutuzov (1745–1813). Den ble tildelt for offiserer i Den røde hær som utmerket seg ved planlegging og gjennomføring av vellykkede kampoperasjoner.
Det øverste sovjet i Den russiske føderasjon fastsatte 20. mars 1992 rammene for et nytt russisk ordensvesen. Her ble flere av Sovjetunionens utmerkelser videreført. Blant disse var Kutuzovordenen, samt også Aleksander Nevskij-ordenen, Suvorovordenen, Usjakovordenen og Nakhimovordenen.
Kutuzovordenen fikk i 2010 nye statutter og ny utforming og tildeling av ordenen er gjenopptatt. Ordenen rangerer fra 2010 som nummer åtte av 15 ordener i Den russiske føderasjons ordensvesen.
Kutuzovordenen i Sovjetunionen
Kutuzovordenen ble innstiftet 29. juli 1942 og var én av flere ordener innstiftet for å belønne Sovjetunionens ledende offiserer under andre verdenskrig. Den fremste ordenen for militær innsats var Seiersordenen, som bare ble et fåtall marskalker til del. Andre militærordener, som Kutuzovordenen, Aleksander Nevskij-ordenen, Usjakovordenen, Suvorovordenen og Nakhimovordenen fikk større utbredelse.
Inndeling
Kutuzovordenen hadde opprinnelig to klasser, men ble 8. februar 1943 tilført en tredje klasse, slik at den i sovjettiden fikk tre trinn:
Insignier
Ordenstegnet for Kutuzovordenen består av en strålebesatt, femtagget stjerne med strålegrupper i vinklene. For 1. og 2. klasse er stjernen i gull og sølv med strålegrupper i plantina, mens ordenstegnet for 3. klasse er gjort helt i sølv. Midtmedaljongen har et venstrevendt portrett av Mikhail Kutuzov satt over en del av Kreml. Spasskaja-tårnets store røde stjerne bryter gjennom borden som omgir midtmedaljongen. Borden bærer innskriften «Михаил Кутузов». Ordenstegnet for 1. klasse har i tillegg en krans av eik og laurbær i gull utenfor midtmedaljongen.
Ordenstegnet varierer i størrelse etter klasse. For 1. og 2. klasse har ordenstegnene en diameter på 50 mm, mens ordenstegnene for 3. klasse er 44 mm. Ordenstegnene for Kutuzovordenen bæres på brystets høyre side.
Båndstripen for 1. klasse er blå med oransje midtstripe. For 2. klasse er båndstripen blå med oransje kantstriper og for 3. klasse blå med tre smale oransje striper.
Tildeling
Kutuzovordenens ble tildelt høyerestående offiserer for fremragende innsats i planlegging og utførelse av seiersrike kampoperasjoner. Ordenen ble tildelt i tilfeller der innsatsen ikke kvalifiserte til Suvorovordenen. 1. klasse ble tildelt marskalker og generaler. Det er foretatt 669 tildelinger av 1. klasse. Ordenens 2. klasse ble tildelt generaloberster, generalløytnanter og generalmajorer. Det er foretatt 3 325 tildelinger av 2. klasse. 3. klasse gikk til oberster, oberstløytnanter og majorer. Det er foretatt 3 328 utnevnelser til 3. klasse.
Ordenen kunne tildeles sovjetborgere, som var offiserer i hæren, så vel som utlendinger tilhørende enhver forsvarsgren.
Kutuzovordenen i Den russiske føderasjon
Det øverste sovjet i Den russiske føderasjon fastsatte 20. mars 1992 rammene for et nytt russisk ordensvesen. Her ble flere av Sovjetunionens utmerkelser videreført, blant annet var Kutuzovordenen, men også andre militære ordener fra andre verdenskrig, slik som Aleksander Nevskij-ordenen, Suvorovordenen, Usjakovordenen og Nakhimovordenen.
Det ble ikke foretatt nye tildelinger av Kutuzovordenen i tiden fra 1992 til ordenen ble reformert i 2010.
Nyordning 2010
Den russiske føderasjons ordensvesen ble nyordnet ved president Dmitrij Medvedevs dekret av 7. september 2010 og Kutuzovordenen fikk nye statutter og nytt utseende. Ordenen har fra 2010 én klasse. Den kan nå igjen tildeles for militær innsats. Kutuzovordenen rangerer fra 2010 som nummer åtte av Russlands 15 ordener, bak Andreasordenen, Sankt Georgsordenen, Fedrelandets fortjenstorden, Aleksander Nevskij-ordenen, Suvorovordenen, Usjakovordenen og Zjukovordenen, men foran Nakhimovordenen.
Bulgaria under Vinter-OL 2010
Bulgaria under Vinter-OL 2010. 19 sportsutøvere i seks grener fra Bulgaria deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. til 28. februar 2010. Snøbrettkjøreren Alexandra Jekova var flaggbærer under åpningsseremonien.
Kutuzovordenen
Insignier
Ordenstegnet for Kutuzovordenen er fra 2010 et sølvkors med utbøyde armer. Korset har strålegrupper i gull i korsvinklene. Midtmedaljongen er i sølv med gullbord med laurbær- og eikegrener. Medaljongen har et venstrevendt portrett av feltmarskalk Kutuzov i midten sammen med et parti av Kremlmuren. Portrettet er omgitt av innskriften «МИХАИЛ КУТУЗОВ» (Mikhail Kutuzov).
Ordensbåndet er blått med en bred oransje midtstripe, som i båndstripen for 1. klasse i sovjettiden.
Tildeling
Kutuzovordenen kan fra 2010 tildeles kommanderende offiserer, bataljons- og kompanisjefer for dyktig organisering og ledelse av operasjoner med vellykket resultat. Ordenen kan også tildeles militære avdelinger. Utenlandske offiserer som deltar i strid sammen med russiske styrker kan også tildeles Kutuzovordenen.
Nafta
Nafta, white spirit, er en gruppe av flytende hydrokarboner intermediate raffinerte produkter med kokepunkt fra 70 til 140 ℃ (68 til 167 °F), som kan komme fra olje eller fra kull og andre kilder.
Nafta brukes som halvfabrikat for å produsere høyoktan bensinkomponent ved bruk av den katalytiske reformeringsprosessen. Nafta brukes også i petrokjemisk industri for å produsere olefiner i krakkere og i kjemisk industri for løsningsmiddel (rengjøring) formål.
Johan Daniel Landmark
Johan Daniel Landmark (født 11. juni 1876 i Beitstad, død 1. mars 1938 i Førde) var en norsk filosof.
Han ble født på prestegården i Beitstad og vokste opp i Målselv og Flakstad, der faren Jonas Rein Landmark var sogneprest. Oldefaren var stortingsmann og sorenskriver Nils Landmark i Sunnfjord. Slekten var knyttet til Sunnfjord, og Johan Daniel pleide å besøke Førde om somrene. Han giftet seg i 1916 med Astrid, datteren til Albert Steen, som var overrettssakfører, lensmann og ordfører i Førde.
Faren var hageentusiast, og den unge Johan Daniel ble sendt på hagebruksskole i Danmark mot sin vilje. Fra 1892 til 1895 var han gartner ved landbruksskolen i Bodø. Da han fikk studere ved universitetet, var det faren som valgte studium. Etter hvert byttet Landmark studium fra teologi til filosofi.
Han ble i 1909 dr.philos. på avhandlingen Erkjendelses-teoretisk religionsfilosofi, hvor han angrep og fullstendig avviste kristendommen. Deretter studerte han med offentlig stipend i Leipzig og Heidelberg. Landmark pådrog seg psykiske helseplager under arbeidet med doktoravhandlingen, som han aldri riktig kom over. Han levde så et heller tilbaketrukket liv, men søkte tilbake til jordarbeid for helsens skyld.
I 1912 ble han vikar ved Universitetsbiblioteket i Kristiania. Han var universitetsstipendiat fra 1914 til 1915 og bibliotekar ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondhjem fra 1915 til sin død i 1938. Han var også lærer i filosofiens historie ved NTH. Han skrev noen kortere filosofiske og biografiske verker, men doktorgradsavhandlingen blir stående som hans viktigste arbeid.
Ettervirkningene av første verdenskrig
Ettervirkningene av første verdenskrig førte til store politiske, kulturelle og sosiale endringer på tvers av Europa, Asia, Afrika, og til og med i områder utenfor de direkte involverte. Fire imperier kollapset grunnet krigen, gamle stater ble avskaffet og nye opprettet, grenser ble trukket på ny, internasjonale organisasjoner ble etablert, og mange nye og gamle ideologier fikk fast oppslutning hos folk.
Første verdenskrig hadde også den effekt at den brakte politisk transformasjon til Tyskland og Storbritannia. Ved å innføre nesten allmenn stemmerett i de to europeiske maktene, ble de transformert til store representative demokratier for første gang i historien (se Parlamentsvalget i Storbritannia 1918 og Valget i Tyskland 1919).
mini|280px|[[William Orpens The Signing of Peace in the Hall of Mirrors
– Signeringen av Versaillestraktaten i Speilsalen i Versaillespalasset i 1919]]
Blokaden av Tyskland
Gjennom perioden fra våpenhvilen den 11. november 1918 frem til fredsavtalen med Tysklands signering den 28. juni 1919 opprettholdt de allierte en maritim blokade av Tyskland, en blokade som hadde begynt under krigen. Siden Tyskland var avhengig av import, er det estimert av 523,000 sivile mistet livet. N. P. Howard, ved University of Sheffield hevder at ytterligere en kvart million døde av sykdom og sult i den åtte måneder lange perioden etter krigens slutt. Fortsettelsen av blokaden etter kamphandlingene hadde endt, slik forfatter Robert Leckie skrev i Delivered From Evil, gjorde mye for å «pine tyskerne ... og drev dem med fortvilelsens raseri inn i djevelens armer». Vilkårene i fredsavtalen tillot matforsyning til Tyskland, men de allierte krevde at Tyskland selv skulle sørge for den nødvendige shipping. Den tyske regjering måtte dermed ta av sine gullreserver, da de ikke kunne skaffe fra USA.
Historikeren Sally Marks hevder at mens «allierte krigsskip forble utplassert i tilfelle et nytt utbrudd at kamphandlinger, tilbød de allierte mat og medisin etter våpenhvilen, men Tyskland nektet sine skip å frakte forsyninger». Videre legger Marks frem at på tross av problemene som møtte de allierte fra den tyske regjering så «ankom allierte matforsyninger i allierte skip før kravene lagt frem i Versailles». Denne posisjonen er også støttet av Elisabeth Gläser som merker at en allierte arbeidsgruppe med mål å mate den tyske befolkning ble etablert tidlig i 1919, og innen mai 1919 «[hadde] Tyskland blitt den fremste mottaker av amerikansk og alliert matforsendinger». Gläser hevder videre at i de tidlige måneder i 1919, mens hovedhjelpsinnsatsen ble planlagt sendte Frankrike matforsendinger til Bayern og Rhinland. Hun hevder videre at den tyske regjering forsinket hjelpen ved å nektet å overgi deres handelsflåte til de allierte. Til slutt konkluderer hun med at «suksessen av hjelpeinnsatsen hadde i bunn og grunn frarøvet de [allierte] fra en troverdig trussel for å presse Tyskland til å underskrive Versaillestraktaten.» Derimot medfører det også riktighet at i åtte måneder etter kamphandlingene stanset var blokaden sammenhengende innført, med noen estimater som anslår ytterligere 100,000 sivile dødsfall grunnet sult, i tillegg til flere hundre tusen som hadde allerede forekommet. Matforsendinger hadde og vært helt avhengig av alliert godvilje, noe som førte til hvert fall delvis uregelmessighet etter fiendtlighetene.
Versaillestraktaten
Etter fredskonferansen i Paris i 1919, endte signeringen av Versaillestraktaten den 28. juni 1919, mellom Tyskland på en side og Frankrike, Italia, Storbritannia og andre mindre allierte makter på den andre, krigen mellom alle disse statene. Andre traktater endte krigsforholdet til USA og andre medlemmer av Sentralmaktene. Inkludert i de 440 artikler i Versaillestraktaten var kravene at Tyskland offisielt aksepterte ansvaret for å ha startet krigen og skulle betale økonomiske erstatninger. Traktaten begrenset drastisk det tyske militærmaskineriet: antallet tyske soldater ble begrenset til 100,000, og staten ble fratatt retten til å ha stor militær utrustning i form av stridsvogner, krigsskip og ubåter.