cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abersychan
Abersychan er en by i Torfaen i Wales, nær Newport. Den regnes ofte som en forstad til Pontypool, og ligger i dalen som elven Llwyd renner gjennom.
Den ligger ved elven Lwyd, i den øvre del av dalen, i østenden av det store kull- og jerndistriktet i Glamorganshire og Monmouthshire. Byen er omgitt av fjellandskap.
Abersychan ble i 1894 et urbant distrikt og et verdslig sogn. I 1935 ble distriktsstatusen fjernet. Verdslige sogn ble i 1985 erstattet av community councils i Wales; Abersychan fikk dermed slik status, men det er pr 2006 ikke opprettet noe råd for området. Området omfatter også landsbyene Cwmavon, Garndiffaith, Pentwyn, Talywain, Varteg og Victoria Village.
Republikanerne (Tyskland)
Republikanerne (Tysk: Die Republikaner, REP) er et tysk høyreorientert politisk parti, som er særlig opptatt av innvandringsproblematikk. Det ble grunnlagt i 1983 av de to tidligere CSU-politikerne Franz Handlos og Eckhard Voigt. Grunnleggerne var skuffet over at CSU's leder Franz Josef Strauss hadde medvirket til et lån på 3 milliarder D-mark til DDR.
På 1980-tallet hadde partiet flere seter i Europaparlamentet samt i parlamentet i den tyske delstaten Baden-Württemberg. Beste resultat ved valg til Forbundsdagen var 2,1 % i 1990. Fra og med valget i 2002 falt oppslutningen til den nådde 0,2 % i 2013. Efter EU-valget 2014 har de ikke stilt til valg hverken nasjonalt eller på EU-plan.
Kjell Børre Hansen
Kjell Børre Hansen (født 5. mai 1957, død 31. mai 2020 ) var en norsk politiker som representerte Arbeiderpartiet. Hansen ble valgt til ordfører i Ringerike kommune i 2007, 2011 og 2015 av et flertall som besto av Arbeiderpartiet, Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti. Han gikk av som ordfører i 2019. Han var i perioden 2009-2013 Arbeiderpartiets 1. vara til Stortinget fra Buskerud.
Hansen hadde utover politikken bakgrunn fra Norske Skog Follum. Han var tillitsvalgt i Fellesforbundet i en årrekke og hadde verv som konserntillitsvalgt for Norske Skog og styremedlem i bedriften.
Falkirk Wheel
Båtheisens utforming
Når båter kommer inn i slusekamrene fortrenger de like stor masse med vann som båtene veier. Slusekamrene veier derfor alltid det samme når vannstanden er riktig. Dette gir en perfekt balanse og resulterer i at det brukes kun 1,5 kWt for å dreie hjulet 180 grader på fem og et halvt minutt. Energien tilsvarer oppvarming til kokepunktet av åtte tekjeler, som er en god referanse for britene.
Hvordan hjulet roterer
Hjulet roterer med akslingen i rullelagre med fire meters diameter. De ligger i tilpassede senkninger på to store støtteben.
Hovedakselen som roterer i store lagre drives med en innvendig tannkrans som er forbundet med et system av mindre tannhjul, flere hydrauliske motorer, en større hydraulisk pumpe igjen drevet av en elektromotor.
Fremstillingen av anlegget
Design og tegning ble foretatt hos ingeniørfirmaet Butterley Engineering i Ripley i Derbyshire. Dette var del av en plan i anledning tusenårsskiftet om å gjenopprette forbindelsen mellom kanalene Unionkanalen og Forth og Clyde-kanalen og dermed forbinde Glasgow og Edinburgh for fritidsbåter. Kanalforbindelse gjør det mulig å krysse Skottland fra øst til vest med småbåter.
I anlegget er det også et senter for turister, med forretning, kafe og utstillinger. Fra turistsenteret arrangeres båtturer på en time gjennom Falkirk Wheel og de nærmeste kanalstrekningene.
Tidligere var disse kanalene forbundet med en rekke på elleve sluser. I 30-årene var slusene forfalt og oppfylt og området ble brukt til bebyggelse.
Hvordan holdes slusekamrene vannrett?
Slusekamrene må rotere i hjulets armer i den motsatte retningen av hjulet slik at de holdes i samme stilling og vannet og båtene ikke helles ut.
Slusekamrenes ender er montert i hull i armene med åtte meters diameter. Det er montert små hjul mellom slusekamrene og hullet i armene. Det er montert et stort tannhjul rundt akslingen. Dette står fast på støtten til akslingen. Dette kobles med to små tannhjul med aksling festet på armen. Disse små tannhjulene kobles til et tannhjul festet rundt slusekammeret som er like stort som tannhjulet rundt akslingen. Dette arrangementet sørger for at begge slusekamrene holdes i vannrett stilling under hele rotasjonen.
Tørrdokken
Der det nederste slusekammeret befinner seg er det en tørrdokklignende innretning slik at det ikke blir oppdrift på kammeret som er nederst. Det er sluseporter som skiller tørrdokken fra omgivende basseng. Når det nederste kammeret kommer i stilling åpnes to porter for å la båtene passere fra slusekammeret ut i bassenget og videre ut i kanalen.
Hvordan er kanalen lagt
Unionkanalen, som forbinder det øvre slusekammeret og akvedukten, måtte bygges ny over en strekning for å forbindes med det gamle bassenget ovenfor den gamle sluserekka. På denne strekningen krysser kanalen jernbanen mellom Edinburgh og Glasgow og en hovedvei. Den krysser også en del av Den antoninske mur, og det var viktig å unngå å ødelegge de arkeologiske minnene på stedet. Disse problemene ble løst ved å legge kanalen i en 150 meter lang tunnel med ellipseformet tverrsnitt. Dette er den nyeste kanaltunnelen i Storbritannia.
Anhur
Anhur (også stavet Onuris, Onouris, An-Her, Anhuret, Han-Her, Inhert) var i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi opprinnelig en krigsgud som ble dyrket i det egyptiske området Abydos, og spesielt i Thinis, i det 11. dynasti. Myter forteller at han hadde tatt med sin hustru, Menhit, sine kvinnelige motpart, fra Nubia, og hans navn reflekterer dette – det betyr «(den som) leder tilbake den fjerne'».
En av hans titler var «Fiendens slakter», og Anthr ble avbildet som en mann med skjegg ikledd en kappe og en hodebekledning av fire fjær, og som holdt et spyd eller en lanse, og stundom også framstilt som en gud med løvehode (representasjon av styrke og makt). I noen avbildninger var kappen mer som en slags kilt.
Krigsgud
Ettersom hans posisjon var en krigsgud var han beskytter av oldtidens egyptiske hær og en personifisering av de kongelige krigere. På festivaler for hans ære ble det spilt liksomkriger. I løpet av den romerske perioden ble keiser Tiberius avbildet på veggene i egyptiske templer med den karakteristiske fire-blomstrete kronen til Anhur.
Anthurs navn også kunne bety «Himmelbæreren» ved at Anhur hadde en forbindelse med solen, men var mer han var mer populær som krigsgud. På grunn av den delte hodekledningen ble Anhur senere identifisert som Shu, og ble således Anhur-Shu. Han er sønn av Ra, og bror av Bastet som identifisert som Shu. Ettersom Anhur var mer populær og betydelig gud, og ettersom Shu var mer et vesen og et konsept enn en gud ble Shu etter hvert absorbert fullstendig inn i Anhur.
I det nye rike økte Anhurs popularitet og han fikk også tittelen «Frelseren» og ble for folket den som lempet på menneskelige plager ved at krig var deres kilde til frihet og seier. Dette aspektet av krig og frelse, delt med Horus, bidro til at Anhur etter hvert ble identifisert med den langt større og mer betydningsfulle Horus. I løpet av den perioden hvor landet dominerte Nubia, døpte folket i kongedømmet Kusj (et oldtidsrike i nordlige Sudan) Horus-Anhur til Arensnuphis (også Arsnuphis eller Harensnuphis), tilsvarende Ari-hes-nefer på egyptisk, hvilket betydde noe tilsvarende som «Horus av det vakre hus». Følgelig da Osiris ble identifisert som et aspekt av Horus (og omvendt) ble Isis sett på som Arensnuphis’ hustru.
Antikkens grekerne likestilte Anhur med deres egen krigsgud Ares. I legenden hvor de olympiske gudene flykter fra uhyret Tyfon og tok dyreform i Egypt, er det sagt at Ares tok formen som en fisk.
Neftekhimik Nizjnekamsk
Neftekhimik Nizjnekamsk (russisk: Нефтехимик Нижнекамск), grunnlagt 23. oktober 1968, er en profesjonell russisk ishockeyklubb som spiller i Kontinental Hockey League.
Doroteo Vasconcelos
Doroteo Vasconcelos (født 6. februar 1803 i Sensuntepeque, El Salvador, død 10. mars 1883 i Ciudad San Vicente, El Salvador) var president i El Salvador i to perioder; fra 7. februar 1848 til 1. februar 1850 og fra 4. februar 1850 – 1. mars 1851.
Neftekhimik Nizjnekamsk
Lagets hjemby er Nizjnekamsk i republikken Tatarstan. Tidligere spiller og gulltrener i den norske GET-ligaklubben Storhamar Dragons Aleksandr Smirnov var trener i Neftekhimik i 2011.
Steve Carell
Steven John Carell (født 16. august 1962 i Concord i Massachusetts) er en amerikansk skuespiller, komiker, produsent og manusforfatter.
Øyensskavlen
Øyensskavlen (sørsamisk: Båeriesvaerie) er et fjell i Namsos kommune i Trøndelag. Det har en høyde på 687 meter over havet. Nærmeste høyere topp er Reinsjøfjellet, som ligger 47 kilometer lengre øst. Denne sekundærfaktoren er blant de 25 lengste i Norge, og blant de 40 lengste i hele Skandinavia.
Fjellet ligger i sørøstre hjørne av Øyenskavlen naturreservat. Skoggrensa går her opp til ca 460 moh, men er ellers i området gjennomgående noe lavere.
Järpströmmen
Järpströmmen er ei elv i Jämtlands län i Sverige. Den er ei sideelv til Indalsälven, og renner fra Kallsjön til munningen i innsjøen Liten ved byen Järpen. Elva er rundt 10 kilometer lang. Den har et nedbørfelt på 3 033,5 km² og middelvannføringen ved munningen er 88,9 m³/s.
Järpströmmen ble utbygget til vannkraftproduksjon av Stockholm by i 1944, og elva har siden da vært tørrlagt store deler av året.
Elise Cowen
Elise Nada Cowen (født 31. juli 1933, død 1. februar 1962) var en amerikansk dikter, tilknyttet beat-generasjonen.
Da hun studerte ved Barnard College, ble hun introdusert for dikteren Allen Ginsberg; de to fant at de hadde en felles kjent, Carl Solomon, som de begge hadde møtt på mentalsykehus. I februar 1956 flyttet hun sammen med Ginsberg og Peter Orlovsky, en annen forfatter. Gjennom hele livet slet Cowen med depresjoner. Hun ble lagt inn på sykehus for behandling, men dro fra sykehuset til foreldrenes hjem der hun begikk selvmord ved å kaste seg ut gjennom stuevinduet, syv etasjer over gaten. Foreldrene tillintetgjorde mesteparten av produksjonen hennes etter hennes død. En venn av henne hadde 83 dikt hos seg, og fikk dem utgitt.
Diskusjon.no
Per 23. februar 2019 hadde Diskusjon.no 24 millioner lagrede innlegg i databasen som er skrevet siden 2001. Dette gjør forumet til et av de 100 største i verden. Av norske fora ble de bare slått av VG Netts diskusjonsforum (nedlagt november 2022) hva angår antall innlegg. På Alexas ranking er siden blant Norges 100 mest trafikkerte nettsider, og er det mest trafikkerte diskusjonsforumet i Norge.
Forumet har en rekke forumveiledere med begrensede moderatorverktøy, moderatorer og administratorer.
Historie
Dagens forumdatabase går tilbake til 2001 da det gikk under primærdomenet forum.hardware.no, og benyttet seg av forumprogramvaren phpBB. Det eldste eksisterende innlegget ble skrevet 24. juli 2001. Før dette var det også et Delphi-forum tilknyttet Hardware.no, men dette ble ikke driftet av Hardware.no selv, noe som førte til tap av innlegghistorikk før dette. Det finnes likevel brukere som har en eldre registreringsdato enn juli 2001.
10. oktober 2003 ble det annonsert at forumet kom til å bytte forumprogramvare fra phpBB til Invision Power Board i lys av problemer tilknyttet phpBB. Blant annet var det problemer knyttet til oppgraderingen til phpBB 2.0.4 tidligere samme år og en rekke ytelsesproblemer. Konverteringen ble gjennomført natt til 25. oktober.
Dagens navn, Diskusjon.no, ble etablert først i 2005 og var i starten en del av Hardware Online-nettverket, en samling nisjesider (deriblant Gamer.no, Akam.no og Amobil.no) med tilknytning til Hardware.no og som brukte forumet som arena for leserkommentarer til sidenes artikler. Forumet ble senere med i flere eierskifter som en del av Mediehuset Tek, før dette ble kjøpt opp og fusjonert inn i TU Media i 2015. Hardware.no hadde på dette tidspunktet fusjonert seg sammen og blitt til forbrukernettstedet Tek.no. TU Media sine nettsteder Digi.no og Tu.no gikk over til å bruke Diskusjon.no til leserkommentarer.
Tek.no ble siden solgt til VG, mens Diskusjon.no fortsatt var eid av TU Media. Tek.no benyttet Diskusjon.no som kommentarplattform frem til november 2019, da de gikk over til VG sin løsning.
Den 19. juni 2020 ble det offentliggjort at VG kjøper Diskusjon.no.
Den 2. desember 2022 ble det offentliggjort at Story House Egmont kjøper Diskusjon.no av VG. VG Nett sitt forum VG Debatt ble nedlagt samme uke.
Norges U23-herrelandslag i fotball
Norges U23-herrelandslag i fotball var et landslag for spillere som er 23 år eller yngre. Trener var Knut Tørum. Laget ble etablert høsten 2011 som et tiltak for spillere som er for gamle for U21-landslaget. Laget ble lagt ned i 2016.
Lagets første landskamp endte 1-1 borte mot Tyrkia med Mustafa Abdellaoue som målscorer.
Lagets deltok to ganger i International Challenge Trophy, en turnering for åtte nasjoner. International Challenge Trophy 2011-2013 ble arrangert i perioden 2011-2013, og Norge var i pulje med Wales, Estland og Tyrkia. Norge spilte seg fram til finalen, der de tapte 0-1 mot Tyrkia U23. I International Challenge Trophy 2013-2015 vant de gruppen sin i gruppespillet, men ble de slått ut av Slovakia i semifinalen.
Lagets toppscorere ble Jo Inge Berget og Steffen Iversen med tre mål hver, og de spillerne med flest kamper ble Lars Gramstad Cramer og Muhamed Maudo Keita, med fem kamper.
Stadion An der Alten Försterei
Stadion An der Alten Försterei (Stadion ved det gamle skogvokterhuset) (kortform: Alte Försterei eller AF) er et fotballstadion i ortsteilen Köpenick i Berlins bydel Treptow-Köpenick. Det har fra innvielsen i 1920 vært hjemmebane for 1. FC Union Berlin og denne klubbens forgjengere.
Georges Charpak
Georges Charpak (født 1. august 1924 i Davrovica i nåværende Ukraina, daværende Polen, død 29. september 2010 i Paris, Frankrike) er en polsk-fransk fysiker.
Charpaks oppfinnelse muliggjør oppdagelsen av svært kortlevde og sjeldne partikler. Detektoren leverer data direkte til tilkoblede dataer som kan analysere store mengder data. Dette gjør det mulig å studere forløp med både større oppløsning og tettere tidsintervall enn det som tidligere var mulig med for eksempel boblekammer.
Charpak tok doktorgrad i kjernefysikk ved Collège de France i Paris i 1954, og begynte å jobbe ved CERN i Genève i 1959. I 1984 ble han Joliot-Curie professor ved École Supérieure de Physique et Chimie i Paris, og i 1985 ble han medlem av det franske vitenskapsakademiet.
Napoli
Napoli (tysk og historisk norsk Neapel) er den største og viktigste byen i Sør-Italia og hovedstad i Storbyområdet Napoli og regionen Campania. Byen har omtrent 1 million innbyggere og er Italias tredje største, storbyområdet har omkring 3 millioner innbyggere (i 2018).
Området ble bebygd av greske kolonister omkring 500 f.Kr. og er en av Europas eldste byer. Napoli og omland har en historie som skiller seg fra Nord-Italia. Fra 1282 til dannelsen av Italia i 1861 var Napoli hovedstad i et kongerike i Sør-Italia og Sicilia. Fra omkring 1500 til omkring 1800 var Napoli en av Europas mest folkerike byer.
Geografi
Byen ligger ved Golfo di Napoli (Napoli-bukten) og er havneby for Campania. Utenfor bukten ligger kjente reisemål som Capri, Ischia og Sorrento. Omlandet har gjort byen til en av verdens meste besøkte. Nær byen ligger vulkanen Vesuv som er den eneste aktive vulkanen på det europeiske fastlandet. Et voldsomt utbrudd i år 79 begravede byene Pompeii, Herculaneum og Stabiae. Rett vest for byen ligger det hovedsakelig undersjøiske vulkanske området Campi Flegrei som er en del av den campanianske vulkanbue. Med et areal på 118 km2 har byen relativt liten utstrekning og en folketetthet på over 8000 innbyggere/km2. Noen bydeler har en folketetthet på over 30.000. I 1971 var folketallet 1,23 millioner og i 2001 hadde tallet falt til 1 million. Etter år 2000 har den nedadgående trenden fortsatt.
Klima
Napoli har et typisk middelhavsklima med en mild og våt vinter og en varm til stekende, tørr sommer. Middeltemperaturen i juli er nær 24 °C og i januar 8 °C. Somrene er ofte så tørre at vann må fraktes fra fastlandet til Capri. Milde, frostfrie vintre gjør at frostfølsomme vekster trives. Appelsiner og sitroner dyrkes i omlandet.
Det milde klimaet og den frodige og vakre Napolibukten har gjort byen til et populært feriested, helt siden de romerske keiserne ferierte der.
Tidlig historie
Med økende gresk befolkning og handelsruter vestover i Middelhavet ble greske kolonier etablert langs kysten av det sørlige Italia. Pithekusai, det moderne Ischia, ble koloniserte av greske handelsfolk i år 775 f.Kr.. Napoli ble sannsynligvis grunnlagt av greske kolonister fra Pithekusai (Ischia) rundt 8. århundre f.Kr., og var del av Magna Graecia, det er også mulig at kolonistene kom fra Cuma. Av denne grunnen ble den kalt Neapolis, «den nye byen». Den lå noen kilometer fra den antikke byen Partenope fra omkring år 800 f.Kr. (som kan ha vært fønikisk). Byens antikke gatenett er i hovedtrekk bevart i Napolis gamle sentrum. Byen var forbundet med veier til Pompei, Sorrento, Salerno (kalt Nuceria) og Reggio (kalt Rhegion). Herculaneum lå så nær Napoli at den fikk liten selvstendig betydning. Herculaneum var et populært bosted for de rike.
Romertid
Romerske styrker overvant samnittene omkring år 358 f.Kr. og erobret Napoli i år 330. Selv om den ble erobret av romerne beholdt den lenge sin greske kultur. Resten av Sør-Italia med Sicilia ble erobret av Romerriket omkring år 200. I år 90 f.Kr. ble byen fullt integrert i Romerriket. På den tiden hadde Napoli omkring 30.000 innbyggere og var en storby. Velstående romere, inkludert senatorer og keisere, etablerte feriehus i Napoli med omland og de fant restene av gresk kultur spesielt attraktivt. Gresk språk ble brukt i flere hundre år etter romersk erobring. Napoli spilte en viktig rolle i overføring av gresk kultur til romerne. Vulkanen Vesuv, like ved byen, hadde i år 79 et voldsomt utbrudd som på kort tid begravde byene Pompeii, Herculaneum og Stabiae. Utgravingene dokumenterer hvordan folk levde på den tiden. Mange gjenstander er utstilt på Napoli arkeologiske museum (etablert 1738), et av de viktigste museer i Italia og omtales også som et av de viktigste museene i verden.
Romulus Augustulus, den siste antikke romerske keiser, ble innesperret i Napoli, etter at han var blitt avsatt i 476 e.Kr. Østromerriket erobret Sør-Italia med Napoli og holdt området i et par hundre år. På 700-tallet ble Sør-Italia administrativt fragmentert med bysantisk (østromersk), lombardisk og arabisk dominans. På slutten av 400-tallet kom Napoli under østgotersk kontroll og ble i år 536 gjenerobret av den bysantiske keiser Justinians hær.
Middelalder
Basil fra Bysants gjorde byen uavhengig av Konstantinopel og etablert et hertugdømme som varte fra 763 til 1139. Hertugen av Napoli, i utgangspunktet en bysantisk fyrske, erklærte i 763 Napoli uavhengig av Konstantinopel, etter at Eksarkatet Ravenna gikk i oppløsning i 751. Biskopene i Napoli begynte å forholde seg til Roma og ikke Konstantinopel, blant annet var liturgien romersk og prestene reiste på studier i Roma. Mange innbyggere behersket gresk og hadde greske navn, men kommuniserte i praksis på latin. På 800-tallet valgte Napoli sin egen hertug uten å rådføre seg med bysantinske styresmakter og hadde sine egne mynter. Langobardene (Hertugdømmet Benevento) hadde dominert det sørlige Italia fra slutten av 500-tallet og presset stadig mot Napolis grenser, og i denne situasjonen søkte Napoli beskyttelse hos Bysants.
Da Sicilia kom under arabisk kontroll omkring 830 søkte Napoli bistand fra arabiske leiesoldater. Napoli dro fordel av tiltagende uro og fragmentering på den italienske halvøyen på 800-tallet. Napoli hadde god kontakt med den arabiske verden hvor handelen økte. Flere kirker ble bygget i byen og eldre kirker ble utsmykket. Napoli var i praksis selvstyrt, men tilknyttet Konstantinopel blant annet ved at bysantinske manuskripter ble innført og oversatt. Eliten i Napoli var stolte av å beherske både gresk og latin. Athanasisus II (død 898), biskop og hertug av Napoli, var en fremstående leder i Napoli på 800-tallet. Athanasisus lovet først å kaste ut alle arabere fra byen, men viste seg å ha et enda bedre forhold til araberne enn forgjengeren og han ignorerte åpenlyst pavens ekskommunikasjon. På 900-tallet var Amalfi ikke lenger underlagt Napoli og dominerte handel med den arabiske verden. Konflikten mellom Capua/Benevento og Salerno ble avsluttet og disse områdene blomstret på bekostning av Napoli. Langobardene ga samtidig opp forsøket på å ta kontroll over Napoli. Konfliktene mellom de tyske keiserne Otto I og Otto II og det bysantiske riket om kontroll over Sør-Italia berørte i liten grad Napoli.
Tidlig på 1000-tallet ble normanniske leiesoldater engasjert både av langobardene og av det bysantinske riket. Også Napoli engasjerte normanniske leiesoldater og hertugen ga den befestede byen Aversa i bytte mot militær bistand. Etter dette begynte normannere å kreve stadig mer land og innen 1080 hadde normannere tatt kontroll over Salerno, Calabria og Puglia (bare Napoli og Amalfi beholdt selvstendigheten). I 1130 fikk normannerkongen Roger II pavens støtte i sitt krav på hele Sør-Italia.
Året 1139 falt Napoli i normannernes hender da byen ble erobret av Roger II av Sicilia, og byen ble en del av det da normanniske Kongedømmet Sicilia. Kongene residerte på den tiden i Palermo eller Barletta i Puglia. Fredrik II begynte å bruke Napoli som residens. I 1266 ble kongedømmet Sicilia av paven gitt til Karl I av Anjou. Karl tok med seg franske tjenestemenn til Napoli som da fikk en fransk biskop, franske dommere og andre franske tjenestemenn. Fransk språk ble brukt i kanselliet selv om latin fortsatt dominerte. Den franske arkitekten Pierre d'Angicourt ble engasjert på en del av Karls store byggearbeider. De tidlige angevinske borgene viser tydelig fransk innflytelse og alle ny kirker var i gotisk stil. Fransk språk etterlot få spor i Napolis språk. Etter tapet av Sicilia i Den sicilianske vesper (1285) begynte de angevinske kongene å styre fra Napoli med residens i Castel Nuovo. Krigen nådde Napoli-bukten i 1287, men berørte ikke selve byen Napoli. Pave Celestin V abdiserte i 1294 mens han var på besøk hos Karl II i Castel Nuovo.
Kongedømmet Napoli
I 1284 ble kongedømmet som følge av krigen den sicilianske vesper delt i to deler, som begge gjorde krav på benevnelsen kongedømmet Sicilia, med Napoli under betegnelsen Kongedømmet Napoli. Kongen residerte da i Napoli noe som under Karl II og Robert stimulerte byens økonomi. Handel i regi av kjøpmenn fra Firenze og Genova bragte også velstand til byen. Jordskjelv i 1343 og 1349 og svartedauden i 1348 satte byen kraftig tilbake. Birgitta av Vadstena besøkte Napoli i Johanna Is regjeringstid og ble forferdet over umoralen og hedonismen i byen. I 1442 ble Napoli og Sicilia slått sammen under Alfonso V av Aragon. På 1400-tallet var Napoli en av fem bystater som dominerte Italia, de andre var Milano, Venezia, Firenze og Pavestaten.
De to delene forble adskilt frem til 1816, da de ble samlet under navnet Kongeriket De to sicilier. I 1860 gikk Kongeriket De to sicilier i oppløsning, og byen ble en del av kongedømmet Italia.
Etter slaget ved Garigliano i 1503 tok Castilla og Aragon kontroll over Napoli. Spansk herredømme over Napoli tok slutt med Den spanske arvefølgekrigen i 1714; mens Huset Bourbon inntok tronen i 1734. Under Bourbon ble Napoli kjent for det enorme og lukseriøse kongepalass og for sitt operahus. Napoli hadde på denne tiden omkring 300.000 innbyggere og var den nest største byen i Europa.
I Napoli finnes San Carlo, det eldste operahuset i verden som fremdeles er i drift. Det ble åpnet 4. november 1737. I 1799 ble byen inntatt av franske styrker og Republikken Napoli ble erklært, republikken falt sammen noen måneder da franske styrker trakk seg tilbake og den britiske marinen under Nelson angrep. Napoli ble i 1806 erobret av Napoleon som kontrollerte området til 1815. I 1806 satte Napoleon inn broren Joseph Bonaparte som konge, han ble i 1808 erstattet av Joachim Murat. Napoleon selv var aldri i byen som var den fjerneste delen av keiserriket. Napoleon erobret aldri Sicilia der britiske styrker støttet Bourbon-dynastiet.
Ifølge tradisjonen er Napoli opprinnelsessted for den italienske matretten pizza.
Moderne Italia
Giuseppe Garibaldi og hans styrke gikk 11. mai 1860 i land på Sicilia og ved slutten av juli var Messina inntatt. Garibaldi krysset stredet og kom med tog 7. september til Napoli, der bourbonkongen Frans II fremdeles holdt stand. Frans II flyktet fra byen dagen før Garibaldi red inn. I mars 1861 ble kongedømmet Italia proklamert. I årene 1860-1864 var det stadig væpnede forsøk på å holde Napoli utenfor den italienske statsdannelsen. Tapet av status som hovedstad innledet en nedgangsperiode for Napoli. Det nye kongedømmet hadde tyngdepunkt i Firenze og deretter i Roma. Undertrykking fra sentralregjeringen kombinert med lang tids lovløshet styrket den lokale mafiaen i Napoli, kalt camorra. Fra 1880 til 1914 utvandret 2,5 millioner av Sør-Italias innbyggere, hovedsakelig til USA.
Etter Italias samling økte folketallet i byen med 26 % til 1900. Torinos folketall økte i samme periode med 63 %, mens Milano doblet folketallet til 491.000 innbyggere. I 1884 hadde Napoli nær 500.000 innbyggere innenfor 8 km2 og var da Italias største by, foran Milano med 324.000 innbyggere og Roma med 300.000. Napoli hadde på den tiden befolkningstetthet på 64.000 personer/km2, sammenlignet med 34.000 i Torino og 13.000 i London. De sentrale, lavtliggende bydelene hadde en befolkningstetthet på 130.000 personer/km2 (det vil si at hver innbygger i gjennomsnitt hadde 8 m2 til rådighet). Turistene unngikk byen, som hadde rykte for dårlig sanitære forhold og vond lukt. Byen hadde på den tiden markert høyere dødstall enn andre europeiske storbyer. Napoli ble hardt rammet av flere kolerautbrudd i siste halvdel av 1800-tallet.
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig ble Napoli utsatt for kraftig bombing av allierte styrker 1. oktober 1943, da allierte styrker inntok byen. Tyske styrker ødela deler av byen før de trakk seg tilbake. Særlig havneområdet ble ødelagt av krigshandlingene og bybildet ble vesentlig forandret ved gjenoppbyggingen. De tyske styrkene minela havnen før de trakk seg tilbake og senket skip i havnen. Kaier, kraner og kraftverk ble sprengt. De tyske styrkene plasserte tidsinnstilte sprengladninger rundt omkring i byen, noen med flere dagers forsinkelse. Bakgrunnen var alliert landgang i Italia (ved Salerno like sør for Napoli) og statskuppet mot Mussolini i september 1943. Fire dager før allierte inntok byen gjorde innbyggerne opprør mot de tyske styrkene (Quattro Giornate di Napoli). Opprøret medvirket til at de tyske styrkene trakk seg ut av byene raskere enn planlagt. Omkring 20.000 innbyggere døde i forbindelse med at allierte inntok byen.
I etterkrigsårene nøt Nord-Italia av solid økonomisk vekst, mens Napoli og Sør-Italia sakket relativt akterut. I 1994 ble toppmøtet G7 avholdt i byen.
Folketall
Omkring år 1050 hadde Napoli anslagsvis 30,000 innbyggere og var betydelig mindre enn Europas største byer Palermo med 150,000-350,000 innbyggere og Córdoba (under kalifatet) med opp kanskje så mye som 450,000 innbyggere. I år 1290 hadde byen omkring 40.000 innbyggere og vokste til 60.000 i Roberts regjeringstid. I middelalderen hadde Napoli over 100,000 innbyggere og var en av Europas største byer. Nord for Alpene var London og Paris de eneste byene som var i nærheten av denne størrelsen. De største hansabyene kan vært på rundt 20.000 innbyggere. Omkring år 1650 hadde Napoli om lag 300.000 innbyggere og var på størrelse med London og Konstantinopel. Ved år 1700 var Napoli forbigått av London og Paris, mens Roma og Venezia var mindre med opp mot 150.000 innbyggere. Omkring år 1800 var Napoli fortsatt Europas tredje største by med rundt 430,000 innbyggere, bak Paris (over ½ million) og London (nesten 1 million). Ved år 1500 var Napoli Europas nest største by med 125.000 innbyggere, bare forbigått av Paris med 225.000. Milano og Venezia var neste på listen med omkring 100.000 hver. På 1700-tallet hadde Napoli over 300.000 innbyggere og var en av de største byene i Italia. På 1700-tallet ble havnen modernisert og Napoli ble en viktig havneby på linje med Genova og Venezia. De bourbonske kongene satte i gang flere byggearbeider blant annet det storslagne slottet i Caserta (italiensk: Reggia di Caserta) modellert etter Versailles.
Kultur
Napoli er sammen med Roma, Venezia, Firenze og Palermo blant Italias store kunstbyer. Byen spilte en betydelig rolle innenfor bildekunst i renessansen og barokken, og innenfor kirkemusikk og opera på 1700-tallet. Bourbon-kongen Karl støttet utgravinger i Herculaneum fra 1738. I 1748 begynte utgravinger i Pompeii. Den engelske diplomaten William Hamilton avdekket greske gjenstander nær Napoli fra 1760. Filosofen Giambattista Vico var født og virket i Napoli i opplysningstiden. Pietro Metastasio arbeidet i Napoli på 1700-tallet og ble særlig kjent for tekster skrevet for å bli fremført til musikk. Verdens første konservatorium (musikkskole) ble etablert i Napoli i 1537. Innenfor musikken er «den napolitanske skole» en rekke komponister som virket i Napoli på 1600-1700-tallet, særlig knyttet til byens kjente konservatorier og de tre operahusene Teatro della Pace, Teatro Nuovo og Teatro San Carlo. Alessandro Scarlatti og Francesco Durante er blant de sentrale komponister fra denne epoken. Scarlatti regnes som grunnlegger av Den napolitanske skole.
På en liten øy vest for havnen ligger festningen Castel dell'Ovo 1100-tallet (øyen er knyttet til fastlandet ved Santa Lucia-området) og på platået i vest Castel Sant' Elmo fra 1300-tallet. Byen har omkring 500 kirker, blant annet San Gennaro (Napolis katedral) og San Domenico Maggiore fra rundt år 1300, Santa Chiara (barokk) fra 1300-tallet og Monte Oliveto fra renessansen. Santa Chiara og Monte Oliveto fikk store skader under andre verdenskrig.
Universitetet
Fredrik II av Hohenstaufen grunnla i 1224 universitetet i Napoli. Dette var det første universitetet som ble planmessig etablert med et eget grunnlagsdokument. Da dominikanerne forlot byen i 1234 gikk det nedover med universitetet. Under Karl I ble driften av universitetet styrket, men var i stor grad begrenset til juridiske studier - medisin ble undervist Salerno mens teologi og kunst ble undervist av kirkens organisasjoner. Universitet var direkte underlagt kongen og hadde liten frihet.
Mat
Napolitanske mattradisjoner bruker lokale ingredienser som er lett å få tak i. Av typiske matretter og produkter fra Napoli finner vi pizza, mozzarella, spaghetti, sfogliatelle, casatiello, tortano, struffoli, pastiera, babà og mange flere. Av napolitansk vin og brennevin finner vi Lacryma Christi, rød og hvit Vesuvio-vin og limoncello.
Napoli blir tradisjonelt regnet som hjemstedet til pizzaen. Det er omstridt hvor pizza og pasta har sitt egentlige opphav, men noen varianter eller oppskrifter skriver seg trolig fra Napoli. De to klassiske napolitanske pizzaene er pizza marinara med tomat, hvitløk, oregano, fersk olivenolje og vanligvis basilikum og Pizza Margherita med tomat, basilikum og mozarella. Margherita er oppkalt etter Dronning Margherita som fikk servert retten da hun besøkte byen i 1889. La vera pizza («ekte pizza») blir bakt i en vedfyrt steinovn. Det finns et sertifiseringsorgan som reiser rundt til pizzasteder i verden for å godkjenne at de lager ekte napolitansk pizza.
Pizzelle fritte eller montanare er en variant av pizza der man lager små, stekte biter av pizzadeig med tomatsaus og parmesanost oppå. Pasticcio di Carnevale er pasta som er bakt i ovn med tomatsaus, ricotta og mozzarellaost, små kjøttboller, og noen ganger med pølse og kokt egg.
For påsken er casatiello en spesialitet i Napoli. Det er en rund, salt kake med salami inni og hele egg på toppen. Aubergine blir mye brukt i napolitansk matlaging, og blir enten stekt, grillet eller spist som en grønnsak ved siden av hovedretten. Parmigiana di melanzane er et bakverk med lag av stekte auberginer (ofte dekket med egg og mel) og som oftest med mozarella, tomatsaus og parmesan. En annen karakteristisk grønnsak i napolitansk matlaging er friarielli, en slags liten brokkoli, stekt i lag med olivenolje, hvitløk, salt og chili.
Napoli har også flere unike kaker, og de mest kjente av dem er babà, choux (skrives sciù i Napoli) og Pastiera. Andre typiske bakverk er Sfogliatella (riccia eller frolla). Napoli er også kjent for iskremen sin.
Arkitektur og kunst
Under den nordlige delen av byen er det en mengde katakomber hugget ut hovedsakelig i tuff eller annet mykt materiale i grunnen. Det er hovedsakelig Napoli og Roma som har katakomber i Italia. St Gennaro i Capodimonte-området er fra 100-tallet og er den største. Andre katakomber er St Gaudioso (under kirken St Maria della Sanita) fra 400-tallet, St Efebo og St Severo. Katakombene i Napoli er bredere og åpnere enn de lange, smale galleriene som er typisk i Roma. Katakombene i Napoli er til dels utformet som katakomber på Malta og Sicilia. Katakombene er delvis dekorert med mosaikk og malerier som blant annet fremstiller Napolis tidlige biskoper. Katakomber ble brukt som gravkammer særlig for kristne martyrer. Katakomber har også vært brukt av jøder og før-kristne religioner. Rundt år 500 ble levningene etter martyrer og helgener flyttet til kirker i byen og katakombene fikk mindre betydning.
Byen har omkring 500 kirker. Bortsett fra gatenettet i sentrum er lite bevart av Napolis greske fortid. Gatenett fra 1500-tallet i «de spanske kvartaler» (italiensk: Quartieri Spagnoli) er bevart. Det arkeologiske museet i Napoli har mange gjenstander fra greske steder i omlandet. Museet i Napoli har et stort antall gjenstander fra romersk periode, særlig gjenstander Pompeii og Herculaneum. Tidlig kristen kunst finnes særlig i katakombene i San Gennaro og baptisterium ved Duomo di Napoli med mosaikk fra 400-500-tallet. De angevinske kongene bragte gotikken til Napoli blant annet i form av katedralen (Duomo di Napoli, Cattedrale di Santa Maria Assunta or Cattedrale di San Gennaro, påbegynt 1294), San Lorenzo Maggiore og Castel Nuovo. Katedralen er monumental og måler 100 meter innvendig, skipet er 14 meter under taket og 45 meter bredt. Under Karl II fikk gatene fast dekke. Renessansen var mindre produktiv i Napoli og Sør-Italia enn lengre nord. Caravaggio oppholdt seg en periode i Napoli etter å har rømt fra Roma. Freskomaleren Giovanni Lanfranco var 12 år i Napoli der han blant annet arbeidet i Gesù Nuovo (jesuittkirken).
Innenfor malerkunsten ble Napoliskolen inspirert av Caravaggio og grunnlagt av spanske Jusepe de Ribera. Senere mestre i skolen var Francesco Solimena og Andrea Vaccaro på 1600-tallet og Ferdinand Sanfelice på 1700-tallet. Giuseppe Sanmartino (1720-1793) var en av barokkens ledende skulptører og kjent særlig for Cristo velato (Kristus under slør) i Cappella Sansevero.
Bourbon-dynastiet fra 1734 tok med seg nye impulser til Napoli blant annet nyklassisk arkitektur. Blant annet ble Ferdinando Fuga (1699-1782) hentet fra Roma for å bygge Albergo dei Poveri og Luigi Vanvitelli (1700-1773) som fikk i oppdrag å reise det enorme slottet i Caserta (på UNESCOs verdensarvliste fra 1997). Bourbonene fikk også reist Teatro di San Carlo (1737). San Francesco di Paola (1817) etterlignet Pantheon i Roma. Den nyklassiske perioden ble også stimulert av avdekkingen av Pompeii. Den norske maleren J.C. Dahl oppholdt seg i og rundt Napoli rundt 1820. Den franske maleren Pierre-Jacques Volaire (1729-1790) oppholdt seg i flere tiår i Napoli og spesialiserte seg på fremstillinger av Vesuv.
Sport
Fotballklubben SSC Napoli kommer fra Napoli, og hadde sin storhetstid på slutten av 80-tallet og begynnelsen av 1990-tallet, da Maradona herjet som verst. SSC Napoli spiller i Serie A (Det øverste nivået i Italia). Laget spiller sine hjemmekamper på Stadio San Paolo. Napoli har vunnet serien tre ganger (1987,1990 og 2023), cupen 3 ganger (1962, 1976 og 1987) og UEFA-cupen én gang (1989).
Maradona ble i 2017 utnevnt til æresborger av Napoli.
Film
Sophia Loren vokste opp i utkanten av byen og brøt gjennom med Hver dag er en festdag (original tittel: L'Oro di Napoli - «Napolis gull»; 1954) som er en hyllest til byen. I 1960 spilte hun blant annet i Det begynte i Napoli (1960). Gomorrah (2008) som omhandler den lokale mafiaen er spilt inn med napolitansk tale.
Verdensarvsted
Napolis historiske sentrum ble innført på UNESCOs liste over verdensarven i 1995. Området oppført på listen dekker 10,210dekar. UNESCO-området ble i 2011 litt utvidet blant annet for å inkludere vernede arkeologiske områder. Området strekker seg langs sjøen fra Marechiaro i vest via Posillipo til Chiaia (et område som ble utviklet av de spanske herskerne på 1500-tallet). Østover fra Chiaia omfattes Santa Lucia og områder lenger fra sjøen og østover til Corso Giuseppe Garibaldi. Med unntak av Castel Nuovo og Palazzo Reale er ikke havnen omfattet. Lengst fra sjøen er den store parken Bosco di Capodimonte inkludert. UNESCO beskriver området som sårbart på grunn av generelt manglende vedlikehold i byen. Innføring på listen ble begrunnet med at en rekke kulturer har satt preg på byen i løpet av dens lange og rike historie. Ifølge UNESCO gjør dette stedet unikt. Byens sentrum omfatter blant annet betydelige monumenter som Basilica di Santa Chiara og Castel Nuovo. Chiesa di San Giorgio Maggiore og Basilica di San Giovanni Maggiore har rester av bygg fra 300-400-tallet. Gatenett fra gresk, romersk og spansk periode er bevart. Det brukes fortsatt tradisjonelle byggemetoder med lokal stein som tuff, hvit marmor og vulkansk piperno, og disse benyttes i restaureringsprosjektene.
Økonomi
Napoli har blant annet skipsverft, tekstil-/lærindustri (blant annet hansker), kjemisk industri og metallindustri. Byen er en av Italias viktigste fiskerihavner. Napoli med omland har i moderne tid vært blant de fattigste områdene i Italia. Tradisjonelt har det byen blitt fremstilt mye kunsthåndverk, inkludert suvernirer. Napoli er havneby for Campania blant annet med den fruktbare Campania-sletten med utførsel av jordbruks- og industriprodukter. Havnen tar i mot olje, treverk og andre råvarer til industrien. Napoli havn hadde på 1900-tallet stor passasjertrafikk med skipsforbindelser blant annet til Sør-Amerika og Frankrike. Napoli var på 1900-tallet en av de fattigste og tettest befolkede og hadde noen av de mest forslummede områdene i Vest-Europa. Napolibukten med Sorrento-halvøya samt øyene Ischia og Capri utenfor har lenge vært populære turistmål, til dels siden Romertiden. Den vulkanske jorden er svært fruktbar. Napolibukten har en god naturlig havn på en kyststripe som ellers er vanskelig.
Britisk Malaya
Britisk Malaya var betegnelsen på en rekke mindre stater på Malayahalvøya som ble kolonisert av Storbritannia i det 18. og 19. århundre. Områdene som dannet Britisk Malaya inngår i dagens Malaysia.
Områder
Betegnelsen Britisk Malaya for områdene Storbritannia kontrollerte på Malayahalvøya fikk gjennomslag fra 1919 og utover. Britisk Malaya var aldri en egen koloni eller administrativ enhet. Området var organisert i en rekke stater og kolonier:
De britiske besittelsene på Borneo, kongedømmet Sarawak, sultanatet Brunei og Britisk Nord-Borneo, gikk under navnet Britisk Borneo. Disse ble ikke regnet til Britisk Malaya.
Befolkning
Malayahalvøya var befolket av malayer. Fra begynnelsen av 1500-tallet gjorde europeere seg gjeldende. Utover 1800-tallet ekspanderte Storbritannia sin interessesfære på Malayahalvøya, både ved å etablere kolonier og ved å undertegne avtaler med herskerne i de forskjellige malaystatene.
Fra midten av 1800-tallet fant det sted en betydelig innvandring av kinesere, indere og malaysiere fra øyene. Grunnen til dette var behovet for arbeidskraft i utvinning av tinn og ekspansjon i plantasjedrift.
Folketellingen i 1911 viste at de forskjellige delene av Britisk Malaya samlet hadde en befolkning på 2,650,000. Malayene, områdets opprinnelige befolkning, utgjorde 46,8 % og tilflyttede malaysiere fra øyene 6,4 %. 34,7 % var kinesere, 10,1 % indere og 1,9 % andre.
Hvit land
Hvit land er en kaninrase med opprinnelse fra Danmark. Den ble vist for første gang ved en utstilling på Københavns Tivoli i 1908.
Sukkerfuru
Sukkerfuru (Pinus lambertiana) er en art i furufamilien. Sukkerfurua vokser vilt i fjellområdene i vestlige Nord-Amerika. Den er den største furuarten og kan bli 75 m høy og ha en stammediameter på 330 cm.
Jugra Khanty-Mansijsk
Jugra Khanty-Mansijsk (russisk: Хоккейный клуб Югра Ханты-Мансийск) er en ishockeyklubb som hører hjemme i Khanty-Mansijsk i det vestlige Sibir i Russland. Klubben spiller fra 2018 i Vyssjaja khokkejnaja liga, etter å ha spilt i Kontinental Hockey League mellom 2010 og 2018.
Slaget ved Kapp Ecnomus
Slaget ved Kapp Ecnomus (ved Kapp Ecnomus, dagens Poggia di Sant'Angelo, sør-kysten av Sicilia, 256 f.Kr.) var et sjøslag mellom Karthago og den romerske republikk under den første punerkrig. På grunn av alle skipene og mannskap involvert, var dette det største sjøslaget i oldtiden, og blir av noen regnet som et av de største sjøslag i historien.
Innledning
Etter slaget ved Agrigentum bestemte romerne seg for å bygge en flåte og utfordre Karthagos dominans i Middelhavet. Romernes manglende erfaring ble kompensert ved bruk av corvus, et beleiringsinstrument som gjorde det mulig for romerne å borde skip og utkjempe nærkamper til sjøs. Serien av romerske sjøseire, som for eksempel ved Mylae, gav romerne selvtillit til en invasjon av karthagensk land i Afrika.
En slik operasjon krevde en enorm mengde med skip for å transportere de romerske legionene og deres utstyr til Afrika. Karthagos flåte patruljerte kysten av Sicilia og tvang dermed romerne til å transportere sine styrker i militærbåter, som triremer og quinqueremer, med begrenset lastekapasitet. Derfor bygde romerne en større flåte, omtrent 200 skip, for å gjøre kryssingen av Middelhvaet mer sikker. Konsulene Marcus Atilius Regulus og Lucius Manlius Vulso Longus fikk kommandoen. Karthagenerne på sin side ville ikke la denne trusselen få passere i fred, og sendte en tilsvarende flåte til Sicilia for å stoppe romerne, anført av Hanno den store og Hamilcar (seierherren ved Drepanum, ikke Hannibal Barca).
Slaget
På denne tiden var de romerske sjøkrigstaktikkene relativt godt utviklet. Flåten seilte langs den sicilianske kysten i full krigsformasjon, der krigsskipene var plassert i tre skvadroner (se figur til høyre). Første og andre skvadron, kommandert av konsulene, ledet an i kileformasjonen. Transportskipene seilte rett bak, og den tredje skvadronen beskyttet akterut. Karthagenerne ventet at de to flåtene skulle møtes ved den sørlige kysten av Sicilia, utenfor Mount Ecnomus. Karthagos umiddelbare krigsformasjon var den tradisjonelle linjen, der sentrum var kommandert av Hamilcar, og med de to flankene, den høyre kommandert av Hanno, en smule foran.
Da de to formasjonene endelig møttes, gikk de to romerske frontskvadronene til angrep på karthagenernes sentrum. Admiral Hamilcar simulerte deretter en retrett for å skape en åpning til de romerske transportskipene, som var hovedmålet hans. Etter denne manøvreren gikk begge de karthagenske flankene til angrep på kolonnen som var etterlatt. Angrepet kom fra sidene for å unngå å møte de romerske corvusene. Transportskipene ble jaget mot den sicilianske kysten og de romerske forsterkningene ble nødt til å gå inn i slaget for å møte Hannos angrep.
Karthagos sentrum ble beseiret etter en langvarig kamp og rømte slagstedet. Deretter vendte de to romerske frontene om for å forsvare forsyningsskipene bak. Konsul Vulsos første skvadron jaget den karthagenske venstresiden, som holdt på å ta de romerske transportskipene. Den tredje skvadronen, med Regulus, gikk til angrep på Hanno. Uten hjelp fra resten av flåten, gikk karthagenerne på et massivt nederlag. Konsekvensene var at omtrent halve Karthagos flåte ble senket eller erobret.
Ettervirkning
Etter slaget gikk romerne i land på Sicilia for å hvile og reparasjon. Bevisene på de erobrede, karthagenske skipene ble sendt til Roma for utsmykking av det romerske podium ved Forum, som følge av tradisjonene startet ved Mylae. Ikke lenge etter seilte romerne til Afrika for å begynne erobringen av Karthago. De etterfølgende slagene ble derfor utkjempet på karthagensk jord, med seirer til begge parter.
Institutt for kulturstudier og orientalske språk
Institutt for kulturstudier og orientalske språk (IKOS) er et institutt ved Det humanistiske fakultet ved Universitetet i Oslo.
IKOS er sammensatt av 17 forskjellige undervisningsfag, og forskningen dekker et bredt spekter av temaer relatert til kulturhistorie, religionshistorie, teatervitenskap samt språk, historie, kultur og samfunn i Asia, Midtøsten og Afrika.
På tvers av de tradisjonelle undervisnings- og forskningsfagene ligger instituttets faglige kompetanse innen hovedfeltene kultur og kulturelle uttrykk samt områdebaserte studier.
IKOS har en sterk konsentrasjon av forskere som arbeider med ulike samfunnsvitenskapelige og humanistiske spørsmål knyttet til språk, kulturer og samfunn i Asia, Midtøsten og Afrika. Disse miljøene har også stor internasjonal gjennomslagskraft.
Studenter ved IKOS fordyper seg i et bredt utvalg av studieemner innen kulturhistorie, religionshistorie, teatervitenskap, områdestudier av Asia, Midtøsten og Afrika og språkene i disse regionene. Det blir også undervist i en rekke tverrfaglige emner pluss at instituttet har et bredt etter- og videreutdanningstilbud som deltidsstudier.
IKOS-emnene inngår i mange studieprogrammer, spesielt programmene Kultur- og idéstudier, Religionsstudier, Asiatiske og afrikanske studier, samt et bredt utvalg av språkstudier.
Forskere og tilsatte ved IKOS er blant landets ledende fagpersoner på mange dagsaktuelle tema og problemstillinger, blant annet innvandring, fattigdom, internasjonalt samarbeid og religiøs fundamentalisme.
IKOS har det siste året jobbet aktivt for å bedre det faglig-sosioale miljøet ved instituttet, blant annet gjennom et samarbeid med studentforeningen Babel filmklubb.
Shahrazad – Stories for Life
Shahrazad – Stories for Life («Fortellinger for livet») er et EU-støttet prosjekt som skaper et fristed og arenaer hvor forfattere og diktere fra hele verden kan formidle sine historier. Målet er å bringe nye, originale og utfordrende historier fra hele verden til Europa, historier som fortelles av poeter, journalister, romanforfattere, redaktører, karikaturtegnere, oversettere og essayister som forfølges i sine egne hjemland.
Menneskerettigheter, ytringsfrihet, mangfold og solidaritet er kjerneverdier i dette prosjektet som støttes av EUs kulturprogram, og som er et samarbeid mellom byene Barcelona, Brussel, Frankfurt am Main, Norwich, Stavanger og Stockholm. Prosjektet har sitt utspring i det internasjonale nettverket for fribyer for forfulgte forfattere, ICORN.