cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tommy Limby
Tommy Limby (født 5. september 1947, død 14. januar 2008) var en svensk langrennsløper.
Limby hadde sin storhetstid i 1970-årene. Under VM 1978 var han med å ta stafettgull for Sverige sammen med Sven-Åke Lundbäck, Christer Johansson og Thomas Magnuson. I tillegg kom han flere ganger på seierspallen i Vasaloppet, men greide aldri å gå helt til topps. Han deltok også i Vinter-OL 1976 i Innsbruck, med 8.-plass på 50 km, 15.-plass på 30 km og 23.-plass på 15 km.
Han døde i januar 2008 etter lengre tids sykdom.
Leonhard Stock
Leonhard Stock (født 14. mars 1958 i Finkenberg) er en tidligere østerriksk alpinist.
Kari Medaas
Kari Medaas (født Kari Lothe 12. mai 1939 i Oslo, død 5. oktober 2020 ) var en norsk musiker og sanger, kjent som Ivar Medaas' kone og kollega. De spilte inn en rekke plater sammen under navnet Vestlandsduoen, og de deltok i Melodi Grand Prix 1967 med låten «Jeg vet om en jente».
Blant duoens innspillinger er «Draumen om fred» («Last Night I Had the Strangest Dream»/«I natt jag drömde»), «Eg hadde ein gong ein båt» («Sloop John B»), «Det sa presten ikkje noko om» og «Ver glad i den nasen du har».
Congonhas lufthavn
Congonhas/São Paulo lufthavn eller Congonhas lufthavn (IATA: CGH, ICAO: SBSP) er en av São Paulos tre kommersielle flyplasser og ligger åtte km sørvest for sentrum av byen. Flyplassen drives av Infraero og betjente 17 500 000 passasjerer i 2005, noe som gjorde den til Brasils tredje største.
Sofja Prosvirnova
Sofja Sergejevna Prosvirnova (russisk Софья Сергеевна Просвирнова, født 20. desember 1997) er en russisk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 15 på 500 meter.
Axel Gran
Axel Gran (født 1950 i Oslo) er en norsk musiker og sanger. Han er best kjent for sin deltagelse i Melodi Grand Prix 1977 med låta «Ikke mitt bord», som havnet på 4.-plass.
Vokalist i Tromsø-bandet Adams fall som utgav singelen «Sov sov sov» / «Komme seg vekk». (Rocky records 3030, 1982)
Patria Pasi
Patria Pasi, tidligere kalt Sisu XA, en serie pansrede personellkjøretøyer fra finske Sisu Auto (nå Patria).
Historie
I 1982 tok Sisu og Valmet fram prototyper på pansrede personellkjøretøyer med sekshjulsdrift for å erstatte sovjetiske BTR-60 som da var i tjeneste med den finske hæren. Sisu stilte med XA-180 og Valmet stilte med Model 1912-6.
I desember 1983 kom en ordre på 59 SISU XA-180 til en verdi på 42 millioner finske mark. Leveranser strakte seg over de neste tre årene. Av den første ordren var femti til den finske hæren og ni til finske FN-styrker. Fram til midten på 1997 hadde Sisu bygget 600 eksemplarer, de fleste til den finske hæren. I tillegg brukte norske, svenske og irske FN-styrker.
XA-serien er ikke i produksjon lenger, og har blitt utfaset til fordel for Patria AMV og senere Patria 6×6.
Teknisk
Vognføreren sitter framme i skroget med vognkommandøren på sin høyre side. Begge entrer kjøretøyet gjennom hengslede dører på hver side. Infanteriet sitter på benker bak, med ansiktet inn mot senterlinjen i kjøretøyet. To dører bak gir tilgang til mannskapsrommet. Disse dørene har skyteskår. Over mannskapsrommet er det en luke hvor det kan monteres opp til 12,7 mm mitraljøse. Langs sidene av mannskapsrommet er det også skyteskår.
Motoren er montert like bak føreren, med luftinntak og eksos på taket. En smal gang på siden av motorrommet gir passasje mellom førerplassen og mannskapsrommet.
Skroget og pansringen er av stål. Den øvre delen av framdørene er vinduer som kan dekkes av en stålplate med et mindre vindu i.
XA-200-serien
Det finske forsvaret har også kommando- og ambulanseversjoner av XA-serien. Andre varianter har vært prøvd, blant annet med tårnet fra en LAV-25, med luftvernradar eller med Crotale-rakettsystem.
Norske forhold
PASI XA-203N ble anskaffet fra PATRIA Land & Armament OY i 2000, og har den blant annet blitt brukt i en infanteri- og en ledelsesversjon i 2. bataljon (Brigade Nord). Forsvarsmateriell signerte en kontrakt med FFG i mars 2017, og omfatter en leveranse av 30 ombygde PASI XA-203N til ambulanse. Ambulansene skal erstatte SISU XA-185 ambulanse som Hæren har benyttet siden 1995.
I mars 2021 rapporterte Forsvarets Forum : «I mars 2017 bestilte Forsvarsmateriell en ombygging av kjøretøy av typen Patria Pasi XA-203N. Disse har tidligere blitt brukt i en infanteri- og en ledelsesversjon. Nå har Sanitetsbataljonen mottatt 16 av de ombygde hjulkjøretøyene. [...] Ifølge Forsvarsmateriell omfatter kontrakten 30 ombygde kjøretøy som skal brukes som pansret ambulanse. [...] Kontrakten er på rundt 100 millioner kroner og de oppgraderte ambulansene skal etter planen være i tjeneste til minst 2040.»
Bjølsenfeltet
Bjølsenfeltet er et fotballfelt som ligger på Voldsløkka i Oslo. Feltet rommer flere gressbaner samt en kunstgressbane. Mange Oslo-klubber i de lavere divisjonene har Bjølsenfeltet som hjemmebane.
San Miguel kraftverk
San Miguel kraftverk er et kullkraftverk ved Christine, delstaten Texas i det sørlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 390–410 MW, fordelt på 2 blokker / turbiner. Operatør er energiselskapet South Texas Electric Cooperative.
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1980–1982. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2006 var totalt 3.589.409 tonn.
Tangkvabber
Tangkvabber er en gruppe piggfinnefisker.
Beskrivelse
De har butte hoder med store øyne, og store sammenhengende ryggfinner som kan ha 3–17 piggstråler. Kroppene er flattrykte, avlange og uten skjell. De små, slanke brystfinnene (som er fraværende i bare to arter) befinner seg foran de forstørrede bukfinnene, og halefinnen er avrundet. De har kamaktige tenner langs kjevene.
Den største arten blir opptil 53 cm lang, de fleste andre er mye mindre. De er aktive fisk og ofte veldig fargerike, noe som gjør dem populær i akvariehobbyen.
Habitat og adferd
Tangkvabbene bruker mye av tiden sin på bunnen. De kan holde til i steinete områder av rev, huler i sand eller mudder-underlag, eller tomme skjell. De finnes oftest på grunt vann, og noen tangkvabber er i stand til å forlate vannet for korte perioder ved fjære sjø. De bruker da de store bukfinnene som «føtter». Små bunnlevende krepsdyr, bløtdyr og andre smådyr er hovedføden for de fleste artene, andre eter alger og plankton.
Det er en gruppe av tangkvabbene som fortjener å nevnes spesielt: de såkalte sabeltann-tangkvabbene i slektene Aspidontus, Meiacanthus, Petroscirtes, Plagiotremus og Xiphasia. Disse tangkvabbene har huggtannaktige tenner som har giftkjertler ved roten.
Medlemmer av slektene Apistodontus og Plagiotremus er kjent for å etterligne rensefisk. Ved å etterligne fargene, formen og adferden til rensefisker, er tangkvabbene i stand til å lure andre fisk (eller dykkere) lenge nok til å nappe til seg en kjapp munnfull hud eller skjell.
Noen tangkvabber danner små grupper, andre er solitære og territorielle. De kan være natt- eller dagaktive, alt etter arten. Hunner legger eggene i skjell eller under steinkanter. Hannene passer redet til eggene klekkes. Hos noen arter forblir eggene i hunnens eggleder til de klekkes. Yngelen hos noen arter gjennomgår et stadium der de lever i de midtre vannlagene og har sterkt forstørrede bukfinner og krokete tenner.
Jesu Kristi Kirke av Siste Dagers Hellige på Tonga
Jesu Kristi Kirke av Siste Dagers Hellige på Tonga er, ifølge Kirken selv, den største nasjonale mormonerkirken (i forhold til innbyggertall), med 54,281 registrerte medlemmer. Dette tilsvarer omtrent 48 % av befolkningen. Andre kilder, setter dette tallet betraktelig lavere; folketellingen foretatt i 1996, viste at kun 14 % av befolkningen oppgav at de var mormonere.
De første mormon-misjonærene ankom Tonga i 1891, men hadde ikke videre hell, og det ble besluttet at misjonærene skulle trekkes tilbake fra Tonga. Først i 1916 returnerte misjonærene, men arbeidet deres var vanskelig og deres status tvilsom, p.g.a. en lov som forbød utenlandske misjonærer; denne loven ble opphevet i 1924. I Tonga har utdannelsesinstitusjoner vært en viktig del av misjonsarbeidet, og kirken driver en rekke skoler i landet. I 1946 ble Mormons bok for første gang utgitt på tongansk. 9. august 1983, innviet Gordon B. Hinckley mormontempelet i Nuku'alofa.
Steinvik stasjon
Steinvik stasjon er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved grenda Steinvik i Stor-Elvdal kommune og ble åpnet i 1875, to år før Rørosbanen stod ferdig. Stasjonsbygningen er tegnet av arkitekten Georg Andreas Bull og ble oppført i 1873. Bryggerhuset ved siden av stasjonsbygningen er tegnet av arkitekt Peter Andreas Blix og ble oppført i 1874.
El Salvador under Sommer-OL 2004
El Salvador under Sommer-OL 2004. Sju sportsutøvere, fem kvinner og to menn fra El Salvador deltok i seks grener under Sommer-OL 2004 i Athen. Det var åttende gangen som El Salvador deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medalje.
Derrick Adkins
Derrick Adkins (født 2. juli 1970) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver.
Steinvik stasjon
Stasjonsnavnet var Stenvigen fra åpningen i 1875 og ble skrevet Stenviken fra 1878. Fra 1. september 1922 har navnet vært Steinvik.
Derrick Adkins
Adkins slo gjennom i 1991, da han ble nummer seks under VM på 400 meter hekk. To år senere, under VM 1993 kom han på sjuendeplass.
Steinvik stasjon
Stasjonen ble avbemannet og nedgradert til holdeplass i 1985. Stasjonsbygningene ble solgt til private eiere. Etter 2002 stopper lokaltogene her bare ved henvendelse direkte til konduktøren. Fra Steinvik stasjon til Oslo S er det 203,8 km.
Derrick Adkins
Hans første store mesterskapsseier kom i 1995 under VM i Göteborg, der han vant fem hundredeler foran zambieren Samuel Matete. Under OL 1996 i Atlanta stod kampen igjen mellom Adkins og Matete, og nok en gang vant amerikaneren, denne gangen med 24 hundredelers forsprang.
Steinvik stasjon
Fredning av stasjonen
Steinvik stasjon ble fredet av Riksantikvaren i 2002 med begrunnelse i at stasjonen er et av de best bevarte anleggene fra sin periode. Fredningen omfatter stasjonsbygningen med eksteriør, godshuset med eksteriør og interiør, privétbygningens eksteriør og bryggehusets eksteriør og interiør samt et område rundt bygningene.
Derrick Adkins
Adkins siste internasjonale mesterskap ble VM 1997, da han ikke greide å kvalifisere seg til finalen.
Heini Hemmi
Heini Hemmi (født 17. januar 1949 i Churwalden) er tidligere sveitsisk alpinist.
I verdenscupen vant han fire storslalåmrenn, og i 1977 mottok også den lille krystallkulen for å ha vunnet storslalåmcupen sammenlagt. Hemmis største prestasjon var seieren i storslalåm under OL 1976 i Innsbruck.
Kongsmoen
Kongsmoen er ei bygd i Høylandet kommune i Trøndelag. Den ligger på sletten (botnen) innerst i fjorden Innerfolda. Viktigste næringsvei er jordbruk.
Kongsmoen er den nordligste bygda i Høylandet kommune, og var fram til kommunereformen i 1964 en del av Foldereid kommune. Fra 1950 opplevde Kongsmoen befolkningsøkning og oppblomstring som en følge av utskipningen av kobbermalm fra Skorovass Gruver. Malmen ble skipet ut fra kai på Kongsmoen etter at den var fraktet med taubane ca. 40 km over fjellet fra Skorovatn i Namsskogan kommune. Utvinningen fra Skorovatn ble avsluttet ca. 1980, og dermed ble også utskipningen av malm fra kai ved Kongsmoen nedlagt.
«Kongsmosongen» ble skrevet i 1948 av Magda Fuglstad.
Nabil El Zhar
Nabil El Zhar (født 27. august 1986 i Frankrike) er en fransk-marokkansk fotballspiller som spiller for den qatarske klubben Al Ahli SC (Doha).
Liverpool
Han kom gratis til Liverpool fra AS Saint-Étienne i oktober 2006. Han scoret sitt første mål for Liverpool 31. oktober 2007 i da Liverpool vant 2–1 over Cardiff City FC i en hjemmekamp på Anfield i ligacupen. Scoringen skjedde etter et langskudd fra cirka 30 meter.
Foran sesongen 2008/2009 fikk El Zhar draktnummeret 31. El Zhar fikk etterhvert sjansen i flere kamper for Liverpool, blant annet to kamper fra start, og i januar 2009 ble det kjent at den spanske klubben Málaga ville forsøke å låne ham fra Liverpool.
Landslagsspill
Selv om han er født i Frankrike, ønsker han å spille for Marokkos landslag. Dette valget kan han ta fordi en av foreldrene hans er marokkansk statsborger. Han spilte på Marokkos ungdomslandslag da laget spilte seg til deltagelse i en semifinale i Junior-VM i fotball.
I sin første landskamp for Marokko den 26. mars 2008 scoret El Zhar et mål i en landskamp mot som Marokko vant 4–1.
Darmstadt
Darmstadt er en kretsfri by i den sydlige delen av den tyske delstaten Hessen og forvaltningssete for Regierungsbezirk Darmstadt. Byen er også forvaltningssete for den omkringliggende Landkreis Darmstadt-Dieburg.
Darmstadt er etter Frankfurt am Main, Wiesbaden og Kassel den fjerde største byen i Hessen. De nærmeste nabobyene er Frankfurt am Main, som ligger ca. 30 km. nord for Darmstadt, og Mannheim som ligger ca. 45 km. lenger sør.
Innbyggertallet passerte i 1937 grensen på 100 000, og byen fikk status som storby.
Byen har mange nasjonale og internasjonale forskningsinstitusjoner, og ble i 1997 tildelt betegnelsen Wissenschaftsstadt av det hessiske innenriksministeriet. Den har bl.a. et universitet grunnlagt 1836, og et berømt musikkakademi, foruten et rikt kulturliv. Byen er blant annet også sete for det store legemiddelfirmaet Merck og Den europeiske romfartsorganisasjonens operasjonssenter. Det er en av de rikeste byene i Tyskland.
Darmstadt er primært protestantisk, men har en katolsk minoritet. Den er vennskapsby blant annet med Trondheim.
Borgermestre
I flere århundre, og sannsynligvis allerede i det 15. århundre, ble det utnevnt to borgermestre i Darmstadt: den ene hadde tittelen Ratsbürgermeister (senere kjent som overborgermester) og ble valgt av bystyret for ett år av gangen, og den andre kaltes "yngre borgermester" (senere Unterbürgermeister) og ble valgt av borgerne i direkte valg. Dagens borgermesterembete er en videreføring av embetet som Unterbürgermeister.
Siden 1993 blir borgermesteren valgt direkte av folket.
Cape floraregion
Cape floraregion er en floraregion sørvest i Sør-Afrika. Det er en av i alt seks overordnede floraregioner med stort sett gjensidig utelukkende vegetasjon som botanikerne deler i jorden i, og består bare av én floraprovins.
Caperegionen er den eneste delen av Afrika sør for Sahara som har middelhavsklima. Regionen har et meget rikt planteliv, og 65% av de ca. 9 000 karplanteartene her er endemiske for regionen. Regionen har 6% av arealet i det sørlige Afrika, og 50% av planteartene. Regionen er vert for 20% av alle plantearter på hele det afrikanske kontinentet.
På grunn av disse unike botaniske rikdommene ble en kjede av verneområder innlemmet i UNESCOs liste over verdensarven i 2004. I begrunnelsen heter det at området har en usedvanlig artstetthet og høy grad av endemisme. Den amerikanske organisasjonen Conservation International har erklært regionen som et «Biodiversity hotspot».
Fynbos
Den viktigste biotoptypen i regionen er fynbos, et karrig busk- og hedelandskap dominert av sklerofyller: eviggrønne busker og dvergbusker med harde blad. De to øvrige biotopene er strandveld, kystgrassletter; og renosterveld, et karrig gresslandskap preget av karplanter, med renosterbos (Elytropappus rhinocerotis) som karakterart.
WWF regner floraregionen inn i tre økoregioner: Lavlandets fynbos og renosterveld; høylandets fynbos og renosterveld og Albany thickets, hvor det er større innslag av sukkulenter.
Fynbos (etter afrikaans fine bush) er en biotop som strekker seg i et 100 til 200 km bredt belte fra byen Clanwilliam på vestkysten til Port Elizabeth i øst. Det er især fynbosbiotopen som utgjør regionens botaniske egenart. Av 600 arter i lyngfamilien (Ericaceae) som finnes her, er 574 endemiske for fynbos, og bare 26 finnes i andre deler av verden. Andre sentrale plantefamilier omfatter Restionaceae og Proteaceae.
Rooibos (Aspalathus linearis), honeybush (Cyclopia spp) og aloe er de økonomisk viktigste artene i fynbosfloraen.
Verdensarven
Et utvalg på 8 separate verneområder ble i 2004 utpekt til et felles verdensarvområde. De åtte områdene har et samlet areal på 5 530 km², noe som utgjør 6% av planteregionen. Rundt disse åtte områdene finnes det vernede randområder på tilsammen 13 150 km², slik at det totale vernede arealet utgjør 18 680 km². Blant de åtte områdene er Table Mountain National Park nær Cape Town, som omfatter hele Table Mountain, Kogelberg biosfærereservat, De Hoop Nature Reserve, Cederberg naturreservat og Groot Winterhoek.
I 2015 ble verdensarvområdet utvidet til 13 verneområder og det dobbelte arealet.
Fumihisa Yumoto
Fumihisa Yumoto (født 23. april 1984) er en japansk skihopper.
Yumoto debuterte i verdenscupen i januar 2003 i Sapporo. De følgende årene startet han bare i renn som ble arrangert i Japan. Etter at han tok sine første verdenscuppoeng i februar 2005 i Sapporo, fikk han delta i enkelte renn i kontintentalcupen i Europa.
I sesongen sesongen 2007/08 deltok han regelmessig i verdenscupen, uten å oppnå særlig gode plasseringer. I starten av den påfølgende sesongen oppnådde han en åttendeplass i Kuusamo. 14. desember 2008 tok han en overraskende seier vant i Pragelato og vant dermed sitt første verdenscuprenn. Rennet var sterkt preget av værforholdene, et sterkt snøfall gjorde at andreomgangen ble avlyst.
Liu Qiuhong
Liu Qiuhong (født 26. november 1988) er en kinesisk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Hun representerte landet sitt i Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 4 på 500 meter.
Waterton-Glacier International Peace Park
Waterton-Glacier International Peace Park er et verdensarvområde og et biosfærereservat i USA og Canada; det består av nasjonalparkene Waterton Lakes nasjonalpark i Alberta, Canada og Glacier nasjonalpark i Montana, USA.
Områdene ligger øst for Rocky Mountains og vest for Great Plains og består av prærie, skog, alpine områder og breer.
Yara van Kerkhof
Yara van Kerkhof (født 31. mai 1990) er en nederlandsk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Hun representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hennes beste individuelle resultat var nummer 11 på 500 meter.
Waterton-Glacier International Peace Park
Nasjonalparkene ble opprettet i henholdsvis 1895 og 1910. Etter initiativ fra Rotary-medlemmer fra begge delstatene ble denne verdens første «fredspark» etablert i 1932.
Parkene ble biosfærereservat i henholdsvis 1976 og 1979 og verdensarvområde i 1995.
Yara van Kerkhof
Hun tok sølv på 500 meter og bronse på 3 000 meter stafett under Vinter-OL 2018.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok hun gull på stafetten.
13. juli
Navnedag
Mildrid, Mia, Melissa.
Fødsler
Se flere som er født 13. juli i Kategori:Fødsler 13. juli.
Dødsfall
Se flere som døde 13. juli i Kategori:Dødsfall 13. juli.
Aloe
Aloe, ofte skrevet Aloë, er en gruppe kraftig bygde planter, og består hovedsakelig av en rosett av store, tykke blader. Det er over 250 arter, både urteliknende og treformede, og de fleste i Sør-Afrika. Mange utbredte varianter av aloe ser ut til å mangle stamme, og har rosetten voksende rett ut av jorda. Andre varianter kan ha en forgrenet eller uforgrenet stamme som bladene springer ut fra. Bladene er stort sett lanseformede. Flere av disse plantene vokser i nedbørfattige områder, men de tåler godt mye regn.
Mange av disse plantene formerer seg ved at en eldre fullvoksen plante vokser opp en spydformet stilk fra midten av rosetten. Spydet kan bli flere meter høyt. Veksthastigheten på stilken er for noens vedkommende nesten synlig fra time til time. På toppen av stilken setter planten en skjerm, eller et grennettverk der det etter hvert vokser ut nye miniutgaveer av moderplanten. Stilken tørker så inn slik at den velter, og de nye plantene får et nytt felt å finne rotfeste i. En vil derfor ofte finne aloer i markerte klynger. Prosessen avsluttes ved at moderplanten dør.
En myte fra Kanariøyene forteller at Guanche-adelen brukte voksende aloespyd som tortur for å oppnå tilståelser eller til avstraffelse, ved å surre synderen fast over en spirende plante.
Amerikaner (kortspill)
Amerikaner er et kortspill som ligner mye på Bridge, Whist, og Spardame. Hele kortstokken brukes, det spilles med stikk, og spillernes kort er skjulte. Omstokk kan kreves om en eller flere spillere ikke har roser/hoffkort (billedkort eller ess).
Målet med spillet
Målet med spillet er å samle så mange stikk som mulig i en omgang, og på den måten innhente poeng. Når en spiller har fått 52 poeng eller mer, stikker spilleren av med seieren. Et stikk kapres ved å legge på det høyeste kortet av den sorten som spilles, eller den høyeste (eventuelt den eneste) trumfen i en runde. Stikket åpner neste runde.
Poengberegning
Hvis kurtieren byr (for eksempel) 12 stikk, og klarer å samle 12 stikk eller mer, får han og makkeren 12 poeng. De øvrige spillerne får ett poeng per stikk. Hvis, derimot, han ikke klarer å samle 12 stikk i en omgang, får han og makkeren −12 poeng. De øvrige spillerne får poeng etter antall stikk de har tatt.
Regler
Spillet starter med at hele kortstokken deles ut til alle spillerne, ett og ett. Spillerne sorterer så kortene de har fått utdelt etter sort og valør. Deretter skal spillerne by, dvs. komme med et anslag på hvor mange stikk de klarer å ta, ut ifra en vurdering av kortene sine.
Ved flere enn 4 spillere legges relevant antall kort i en utbyttings-haug (gjerne omtalt som "bytten", og spillerne kan bytte kort avhengig av hvor mange kort som er i utbyttingshaugen.
Budrunden begynner på personen etter den som delte, og går til alle har fått sjansen til å by. Man kan by høyere enn tidligere bud, eller pass. Den som har ender opp med høyeste bud velger ut én sort som skal være trumf (som regel det han har flest og høyest kort av). Han eller hun legger så ut ett kort (som regel det minste) av denne sorten, og ber om et spesifikt kort av denne sorten (ofte A, K, Q, eller J). Runden går med klokken, hvor alle legger ut et kort, og den som har det forespurte kortet, blir kurtiernes makker. Disse to spiller på lag; de har felles stikk, og ender opp med samme antall poeng etter runden. Etter dette tar den som la på det høyeste kortet i serien som ble spilt, eller høyeste trumf, inn stikket (som regel makkeren), og spiller et kort fra sin hånd. Slik fortsetter det til alle kortene har blitt spilt.
Etter dette teller hver spiller opp antall stikk samlet, og beregner poeng ut ifra dette (se ovenfor).
Ved vanlig budgivning forutsettes det at man skal spille med makker. Man kan også by «Amerikaneren» (som regnes som det aller høyeste budet) noe som innebærer at man skal ta alle stikkene alene uten makker. Hvis dette lykkes oppnås 52 poeng (eller 50 poeng).
Man kan kreve omstokk hvis man ikke har fått utdelt noen roser/hoff («Billedkort» er kun konge, dame og knekt og ikke det samme som "roser" eller «Hoff», hvor også ess inngår. Noen spiller med at en kan kreve omstokk selv om man har ess på hånden.). Man kan også invitere til omstokk ved å by «pass» i første runde. Hvis alle har meldt «pass», fordeles kortene på nytt. Det er ikke mulig å by hvis man har meldt pass tidligere.
Kloster Ettal
Kloster Ettal er et benediktinerkloster i landsbyen Ettal i nærheten av Oberammergau og Garmisch-Partenkirchen i Bayern i Tyskland.
Amerikaner (kortspill)
Varianter
Det finnes flere variasjoner på reglene.
Kloster Ettal
Middelalderen og den tidlige moderne perioden
Kloster Ettal ble grunnlagt i 1330, på Sankt Vitalis av Milanos minnedag 28. april, av keiser Ludvig IV av Det tysk-romerske rike i Graswangdalen for å fullbyrde en ed han hadde sverget på sin retur fra Italia. Stedet klosteret ble lagt på, var strategisk viktig da det lå like ved den viktigste handelsruten mellom Italia og Augsburg. Legenden om grunnleggelsen sier at Ludvigs hest knelte tre ganger på stedet den første kirken ble bygd. Dette skal ha skjedd på samme sted det nå står en statue av jomfru Maria. («Frau Stifterin» eller «Ettal Madonna») Denne statuen var en gave fra Ludvig til hans nye kloster. Statuen ble snart et pilegrimsmål. Kirken er dedisert til jomfru Marias opptagelse i himmelen.
Opprinnelig var klosteret et dobbelkloster, en kommunitet for menn og en for kvinner, i tillegg til et hus for Den tyske orden.
Den originale gotiske klosterkirken ble bygd mellom 1330 og 1370, og var beskjeden i forholdt til de overdådige kirkene i middelalderens Bayern.
Tiopental
Tiopental (ofte i form av tiopentalnatrium) er et legemiddel, et barbiturat. Det brukes ved kortvarige narkoser og til innlednig av anestesi.
Kloster Ettal
Middelalderen og den tidlige moderne perioden
Klostret fikk store skader i forbindelse med reformasjonen, men kom seg uskadd gjennom trettiårskrigen (1618–1648). Skadeverket i forbindelse med reformasjonen ble gjort av troppene til Moritz av Sachsen.
Tiopental
Tiopental er ekstremt fettløselig og den raskt innsettende effekten skyldes at medikamentet distribueres effektivt til sentralnervesystemet på grunn av den gode gjennomblødningen og den store andelen fett her. Effekten avtar etterhvert som tiopental distribueres til andre vev med mindre gjennomblødning og mindre andel fett.
Kloster Ettal
Barokk utvidelse
I 1709, under abbed Placidus II Seiz, begynte Ettals gullalder, med etableringen av Rytterakademiet («Ritterakademie») som utviklet seg til en svært suksessfull skole, og startet klosterets utdanningstradisjoner. I 1744 ble klosteret og klosterkirken stort sett ødelagt i en brann. Den påfølgende spektakulære gjenoppbyggingen i barokk stil var gjort etter planene til Enrico Zuccalli, en sveitsisk-italiensk arkitekt som jobbet i München. Han hadde studert sammen med Bernini. Dekoren ble i hovedsak gjort av Josef Schmutzer og Johann Baptist Straub som var ansvarlig for alteret og koret.
Tiopental
Tiopental forekommer under mange navn, som Pentothal-Natrium og Natriumpentothal. Stoffet brukes til eutanasi blant annet i Belgia og Nederland, og brukes i noen grad i USA til fullbyrdelse av dødsstraff ved dødelig injeksjon. Av denne grunn forbyr flere EU-land eksport av bedøvelsesmiddelet til USA.
Kloster Ettal
Barokk utvidelse
Ettals posisjon som et pilegrimsmål ble større med de nye bygningene, og det ble ett av de viktigste klostrene i alperegionen.
Sekularisering
Klosteret ble oppløst i 1803 under sekulariseringen av kirkelig eiendom i Bayern. Området ble overtatt av Josef von Elbing i 1809, og i 1856 solgte hans etterkommere det til grev Pappenheim. Noe bygningsarbeid ble utført i løpet av 1800-tallet, i hovedsak oppussing av fasaden og tvillingtårnene.
Den andre grunnleggelsen
I 1898 fikk baron Theodor von Cramer-Klett bygningene, og i 1900 gav han dem til benediktinerne i Kloster Metten. Disse grunnla Kloster Ettal på nytt.
Klosterkirken ble erklært en liten basilika i 1920.
I tradisjonen fra «Ritterakademie» grunnla klosteret et gymnas, som spesialiserte seg å humaniora og moderne språk. Skolen hadde internat. Klosteret driver også et bryggeri og destilleri, en bokhandel, et kunstforlag, et hotell, en ostefabrikk og diverse andre små foretak.
I 1993 gjenopprettet Kloster Ettal det tidligere Kloster Wechselburg i Sachsen. Dette er et gammelt kloster for Augustinerkorherrene som er en kongregasjon under benediktinerne.
Klosteret hadde i 2005 over 50 munker i Ettal og fem andre i Wechselburg, og er med dette et av de største bendiktinerklostrene og en stor turistattraksjon.
Andre verdenskrig
Vinteren 1940–41 oppholdt den tyske pastoren og teologen Dietrich Bonhoeffer seg noen måneder i klosteret som venn og gjest av abbeden. Flere personer fra klosteret var involvert i den samme konspirasjonen mot Adolf Hitler som Bonhoeffer var involvert i. I tiden i Ettal jobbet Bonhoeffer med den kjente bokn Etikk. Den katolske presten Rupert Mayer ble internert i klosteret fra 1939 til 1945 av nazistene, da de ville hindre ham i å holde antinazistiske prekener.
Sania Mirza
Sania Mirza (hindi: सानिया मिर्ज़ा, urdu: سانيا ميرزا; født 15. november 1986 i Mumbai) er en indisk tennisspiller. Hun er født i Mumbai, og bor i dag i Hyderabad. Hun var seks år gammel da hun begynte å spille tennis, og ble profesjonell tennisspiller i 2003. Pr. oktober 2005 var hun rangert som nr. 31 i single og 109 i double, og ble dermed Indias høyest rangerte kvinnelige tennisspiller noensinne.
I US Open-turneringen i 2005 kom hun til fjerde runde. Ingen indisk kvinne hadde på det tidspunktet nådd lenger i en Grand Slam-turnering.
I 2006 ble hun hedret med den indiske offisielle sivile utmerkelsen Padma Shri for sin innsats. I 2016 mottok hun utmerkelsen Padma Bhushan.
Giuseppe Garibaldi
Giuseppe Garibaldi (født 4. juli 1807 i Nice (Frankrike), død 2. juni 1882 i Caprera i Italia) var en italiensk geriljaleder og nasjonalist. Han var en av de mest sentrale personene i prosessen som førte til Italias samling.
Tele
Tele har flere betydninger:
Giuseppe Garibaldi
Garibaldi var frontfigur for Risorgimento, den italienske bevegelsen for nasjonal enhet, på en tid da Appenninerhalvøya var oppdelt i en rekke stater, bl.a. Kirkestaten og kongeriket De to sicilier. Han var under Giuseppe Mazzinis innflytelse, Mazzini var en av datidens ledende italienske nasjonalistiske teoretikere. Etter å ha deltatt i et mislykket opprør i Piemonte i 1834 ble Garibaldi dømt til døden. Men han lyktes i å flykte til Sør-Amerika og ble der i 14 år.
I revolusjonsåret 1848 vendte han tilbake til Europa og samlet en geriljaarmé. Da den ble beseiret, måtte Garibaldi forlate hjemlandet på nytt, og han kom ikke tilbake igjen før i 1854. Seks år senere innledet Garibaldi et felttog der han erobret Sicilia og Napoli med en hær. Etter ankomsten til Sicilia lot han seg utrope til diktator i Viktor Emmanuel IIs navn. Kort tid etter lyktes det hans geriljastyrker å beseire den napolitanske kongens hær.
Garibaldis innsats ledet til slutt til grunnleggelsen av Kongeriket Italia.
Han tilkjennegjorde et kristent livssyn.
Tidlig virksomhet
Garibaldi kom fra den provencalske byen Niça (Nice, på italiensk Nizza), som var kommet under fransk overherredømme i 1792, 16 år før Garibaldi ble født. Garibaldis familie drev med kysthandel, og sønnen ble oppdratt til et liv til sjøs. I 1832 ble han sertifisert som sjøkaptein.
Garibaldi blir revolusjonær nasjonalist
I april 1833 lå skonnerten Clorinda, som Giuseppe Garibaldi seilte med, i havnebyen Taganrog i Russland i ti dager. Under oppholdet møtte han Giovanni Battista Cuneo fra Oneglia på en havnekro. Battista Cuneo var en politisk flyktning fra Italia. Han var medlem av det hemmelige selskapet «Unge Italia» (La Giovine Italia). Dette selskapet sluttet Garibaldi seg til, og han avla ed på å vie sitt liv til kampen for å frigjøre sitt hjemland fra østerriksk dominans. Dette oppholdet viste seg senere å ha vært meget viktig for ham.
Garibaldi og Giuseppe Mazzini møttes i Genève i november 1833. Mazzini var en lidenskapelig forkjemper for at Italia skulle samles til et rike ved politiske og sosiale reformer. Han ønsket at landet skulle bli en liberal republikk og Giuseppe Garibaldi sluttet seg til både «Unge Italia» og den revolusjonære Carbonaribevegelsen. I februar 1834 deltok han i et mislykket opprør i Piemonte ledet av Mazzini. Han ble dømt til døden in absentia av en genovesisk domstol da han hadde flyktet til Marseille.
Sør-Amerika: Garibaldi blir militær leder i sitt første eksil
Fra Marseille reiste han videre til Tunisia og etter hvert til Brasil, der han sluttet seg til separatistiske opprørere. I Brasil møtte han sin fremtidige hustru, den italiensk-portugisiske Ana Maria de Jesus Ribeiro da Silva, «Anita Ribeiro».
De kunne ikke gifte seg med det samme, Anita var allerede gift med Manuel Duarte Aguiar, men i oktober 1839 forlot hun ham og sluttet seg til Garibaldi på hans skip, Rio Pardo. En måned senere kjempet de skulder ved skulder under slagene ved Imbituba og Laguna. Sammen med andre italienske flyktninger og republikanere deltok de i Rio Grande do Sul-separatistenes og uruguayanernes kamp mot den argentinske diktatoren Juan Manuel de Rosas.
I løpet av en toårsperiode tok Garibaldi kommandoen over både den uruguayanske flåte (1842) og «den italienske legion» (1843). De ble forent under et sort sørgeflagg med en vulkan sentralt plassert. Den sorte fargen stod for et Italia i sorg, mens vulkanen midt på flagget viste til nasjonens ulmende krefter. Det var i Uruguay at legionærene først begynte å kle seg i røde skjorter. Skjortene skulle den uruguayanske fabrikken egentlig eksportere til slakteriene i Argentina. Senere ble røde skjorter garibaldistenes «uniform» og kjennetegn. Garibaldis dyktighet i geriljakrig, hans motstand mot brasiliansk og argentinsk imperialisme, og hans seirer på slagmarken ved slagene ved Cerro og Sant'Antonio i 1846 sikret Uruguays uavhengighet og gjorde garibaldistene samtidig kjent i Italia og Europa.
Martinisme
Martinisme er en moderne betegnelse på en kristen mystisk opplysningstradisjon som fikk sin første etablerte form i Frankrike på midten av 1700-tallet som et høygradsystem innenfor frimureriet, grunnlagt av Martinez de Pasqually. Det ble senere videreført av hans to elever Louis-Claude de Saint-Martin og Jean-Baptiste Willermoz. I dag praktiseres martinisme i tre forskjellige former etter disse opphavsmennene, dog med samme lære til grunn for dem alle.
Giuseppe Garibaldi
Sør-Amerika: Garibaldi blir militær leder i sitt første eksil
Fedrelandets fremtid var veldig viktig for Garibaldi. Da kardinal Giovanni Mastai-Ferretti ble valgt til pave Pius IX i 1846, var det mange som mente at han var den liberale paven som ifølge Gioberti en gang skulle komme og lede Italias forening. Fra sitt eksil hyllet Mazzini hans første reformer. Også Garibaldi var begeistret. I 1847 tilbød Garibaldi den apostoliske nuntius i Rio de Janeiro, erkebiskop Bedini, den italienske legions tjenester for å samle Italia. I et brev fra Montevideo skrev han:
Da nyheten om et revolusjonært opprør i Palermo i januar 1848 og om revolusjonær agitasjon på andre steder i Italia, nådde Garibaldi i Sør-Amerika, bestemte han seg for å vende hjem til Italia med seksti medlemmer av sin legion.
Rett
Rett har flere betydninger:
Giuseppe Garibaldi
Det amerikanske kontinent
Igjen forlot Garibaldi Italia, denne gangen reiste han over Atlanterhavet til New York der han bosatte seg i 1850. I New York møtte han Antonio Meucci, og arbeidet en tid som lysestøper på Staten Island. Senere reiste han flere ganger til Stillehavet og besøkte blant annet Andesfjellenes revolusjonære heltinne Manuela Sáenz i Peru.
Martinisme
Lære
Martinisme kan betegnes som en kristen teosofi, med sterke gnostiske undertoner, som i mytisk-psykologisk form beskriver menneskets fall fra sin første spirituelle opplyste tilstand, dets problemer i sin materielle tilværelse, og det uopphørlige streben tilbake til hva det en gang var.
Giuseppe Garibaldi
Tyneside
21. mars 1854 seilte Garibaldi opp munningen av elven Tyne i nordøst England, som sjøkaptein på seilskuta Commonwealth. Skipet hadde seilt fra Baltimore, og var under amerikansk flagg da det la til kai og losset sin last i South Shields. Garibaldi, som allerede var en populær mann i Tyneside, ble tatt i mot med stor entusiasme av den lokale arbeiderklassen. Han ble i Tyneside i over en måned, til slutten av april.
Den østerriksk-piemontesiske krig
I 1854 kom Garibaldi for annen gang tilbake til Italia etter å ha vært i eksil. I 1859 brøt den østerriksk-piemontesiske krig (også kalt Den østerriksk-sardinske krig) ut på grunn av renkespillet til den sardinske regjeringen. Garibaldi ble utnevnt til generalmajor og dannet et frivillig korps kalt Alpejegerne. Med dette korpset vant han flere seire over østerrikerne ved Varese, Como og andre steder. Én av krigens følger var Garibaldi lite tilfreds med: Hans hjemby Nice ble avstått til Frankrike som takk for uvurderlig fransk militær bistand.
Martinisme
Lære
Denne prosessen, med gradvis gjenforening mellom det guddommelige og menneskelige, beskrives av Pasqually, Saint-Martin og Willermoz som 'Reintegrasjon'.
Opphav
Kilden til denne tradisjonen er per dags dato ennå ikke stadfestet, og den bar opprinnelig ikke navnet martinisme. Dette er et økenavn som ble gitt den på slutten av 1800-tallet av Gerard Encausse som etablerte en 'Martinistorden' for å formidle tradisjonen utenfor frimureriet.
Giuseppe Garibaldi
Felttoget i 1860
Spredte lokale opprørsgrupper sluttet seg til «rødskjortene», og styrken vokste raskt. 13. mai overvant Garibaldi en fransk garnison på 3 000 mann i slaget ved Calatafimi, og neste dag utropte han seg selv til diktator av Sicilia i kong Vittorio Emanuele II av Italias navn. Garibaldi fortsatte til Palermo, øyas hovedstad, og begynte beleiringen av byen 27. mai. Han fikk støtte av mange av byens borgere som gjorde opprør mot garnisonen, men før Garibaldi fikk inntatt den, kom det forsterkninger som bombarderte byen. Men ved hjelp av en britisk admiral fikk de forhandlet fram en våpenhvile som førte til at de napolianske styrker og skip overgav byen og trakk seg ut.
Martinisme
Opphav
Navnet Martinisme kan ha flere forklaringer: Den ene forklaringen er at ordenens skytshelgen er St. Martin de Tours, født rundt 316 A.D i Pannonia i dagens Ungarn. Legenden forteller at han var romersk legionær under Keiser Konstantius II. En bitter og kald vinterdag entret han byen Amien i Frankrike, og omkranset av dyp snø og bitende vind fikk han se en tigger sittende i veikanten. Hans medsoldater brydde seg ikke om den forfrosne mannen, men St. Martin steg av sin hest, tok av sin kappe og rev den i to og ga den ene delen til tiggeren. Samme natt åpenbarte Kristus seg for ham, kledt i den halve kappen og velsignet St. Martin for hans uselviske handling. Denne fortellingen om St. Martins selvoppofrende ideal ligger til grunn Ordenens barmhjertighetsvirke og dens moralske lære.
Giuseppe Garibaldi
Felttoget i 1860
Denne seieren var meget viktig for Garibaldi. Han ble verdenskjent, og mange italieneres store helt. Seks uker etter dette marsjerte han mot Messina, helt øst på Sicilia. Ved slutten av juli var det bare citadellet der som fremdeles stod imot.
Martinisme
Opphav
Den andre forklaringen er at tradisjonen ble først organisert som en moderne orden på 1700-tallet av to individer med martin i navnet: Martinez de Pasqually og hans elev Louis-Claude de Saint-Martin, bedre kjent under pseudonymet La Philosophe Inconnu – «Den Ukjente Filosof».
Martinisme som høygrader i frimureriet
I sin første form ble martinismen etablert som et høygrads-system som oppstod i Frankrike rundt 1740, basert på et Frimurer-Patent utstedt av den jacobinske prinsen Charles Edward Stuart, som ga ham tittelen Deputert Stormester og embetet til å opprette losjer på eget initiativ. Pasqually arvet dette patentet av sin far, og brukte det så for å etablere det han kalte for "Ordre des Chevalier Macons Elus-Coën de L'Univers" –Den Frimureriske Ridderorden av de Utvalgte Prester av Universet”. Grand Orient, som på denne tiden var i ferd med å etablere seg som Fransk Storloge innen frimureriet, ville ikke ha en loge opererende på et utenlands patent, og tok derfor kontakt med Pasqually for å få Elus Cohen til å legge seg under deres obediens. Den 1. februar 1765 anerkjente Grand Orient høygradene gjennom et charter. Utsendingene fra Grand Orient hadde imidlertid bare tilgang til å besøke «blå losjer» av Élus Cohën som praktiserte gradene av St. Johannes. Høygradene hadde de ikke tilgang til. Ordenen praktiserte flere gradssystemer samtidig, og hadde også hemmelige grader.
Norsk-Svensk Handelskammer
Norsk-Svensk Handelskammer er et medlemsstyrt handelskammer som ble stiftet i Oslo i 1992, mens søsterorganisasjonen Norsk-svenska handelskammaren ble etablert i Stockholm året etter, i 1993. Göteborg fikk egen avdeling i 2010, og er svært aktiv. Norsk-Svensk Handelskammer arbeider for å utvikle og fordype næringslivssamarbeidet mellom Sverige og Norge. De fleste ledende virksomhetene i begge land er medlemmer, så som SEB, DNB, Nordea, Statkraft, Vy, Telenor og en rekke advokat-, revisjons- og rådgivningsfirmaer. Handelskammeret arrangerer «Talentnettverket», som er et lederprogram for kommende ledere fra begge land mellom 30 og 35 år. Styreleder siden 2014 er Harald Norvik.
Martinisme
Martinisme som høygrader i frimureriet
Dette høygradssystemet ble også praktisert av frimurerlosjer i Danmark og Norge. I Danmark ble det praktisert av losjene St. Martin, Zorobabel og Zorobabel til Nordstjernen. Mellom 1782 og 1818 ble den skotske rektifiserte rite praktisert i Norge av frimurerlosjen St. Olaus til den hvide Leopard.
Giuseppe Garibaldi
Etter seieren
Garibaldi mislikte sterkt den sardinske statsministeren Camillo Cavour. Dels mistrodde han Di Cavours pragmatisme og realpolitik, og dels bar han personlig nag mot ham ettersom Di Cavour var med da Garibaldis hjemby Nice ble gitt til Frankrike året før. På den annen side var han glad i den sardinske konge, som etter Garibaldis oppfatning var utvalgt av Forsynet til å frigjøre Italia. Under sitt berømte møte med Vittorio Emanuele II, ved Teano 26. oktober 1860 («håndslaget i Teano»), hilste Garibaldi ham som Italias konge. Dagen etter resignerte Geribaldi som hærfører. Han red inn i Napoli ved siden av kongen 7. november. Deretter trakk han seg tilbake til øya Caprera og nektet å motta noen erkjentlighet for sin innsats.
Martinisme
Louis-Claude De Saint-Martin
Saint-Martin begynte etter sin fars ønske å studere juss, men han fant snart ut at dette ikke passet for ham. Lovverkets fordeler for de adelige og det juridiske gallerispill stred mot hans egen karakter. Det var andre lover han søkte etter. Han valgte så å tre inn i det militære på tross av sin filantropiske natur. På hans tid var dette en av de få muligheter man hadde for å reise og samtidig dekke sin egen økonomi. Han var riktignok adelig, men var fra en adelsfamilie som verken besatt store summer eller landområder. Som offiser fikk han tid og anledning til å studere det som opptok ham mest, nemlig det åndelige ved tilværelsen. Han ble innviet i høygrads-systemet Élus Cohën av Martinez de Pasqually i 1768, og var aktiv frimurer i minst seks år. Saint-Martin ble innviet graden Reaux-Croix, i det som antas å være Ordenens høyeste grad, og ble i 1770 den personlige sekretæren til Martinez de Pasqually.
Giuseppe Garibaldi
Etter seieren
5. oktober hadde Garibaldi organisert «den internasjonale legion» med franskmenn, sveitsere, tyskere og andre, med det mål for øye at de ikke bare skulle befri Italia, men også deres egne hjemland. De rettet blikket mot Venezia og Roma. Mazzini var misfornøyd med monarkiet, og fortsatte å agitere for republikk. Garibaldi ble etterhvert frustrert av kongens passivitet og det han anså som tilsidesettelser, og begynte nå å planlegge et fremstøt mot Kirkestaten.
Martinisme
Louis-Claude De Saint-Martin
I 1790 trakk han seg fra C.B.C.S, hvor han hadde blitt invidd av Willermoz, og fortsatte på det han selv kalte «hjertets vei». Han skriver i dette brevet til Willermoz hvor han resignerer, at denne frimureriske arbeidsmåten ikke lengre appellerer til ham, men håper samtidig at de alltid vil forbli "Cohen"-brødre. Det har vært spekulert i om han dannet sitt eget esoteriske selskap ved navn «Samfunnet av Innviede» og også at han ble innviet i en gammel alkemisk esoterisk orden kalt «Ordenen av de Ukjente Filosofer».
Giuseppe Garibaldi
Etter seieren
Da den amerikanske borgerkrigen brøt ut i 1861, tilbød Garibaldi president Abraham Lincoln sine tjenester og ble invitert til å delta som generalmajor i unionshæren. Garibaldi tenkte seg om, og svarte at han hadde to betingelser: at slaveriet definitivt ville bli avskaffet, og at han ville bli hærens øverstkommanderende. Begge krav var umulige å innfri for Lincoln, og dermed ble tilbudet i all stillhet trukket tilbake.
Martinisme
Louis-Claude De Saint-Martin
Louis-Claude De Saint-Martin skrev selv mange bøker under pseudonymet «Den ukjente filosof»
Giuseppe Garibaldi
Marsj mot Roma
Å utfordre pavens egen stat var ingen måte å vinne verdens katolikkers hjerte på, og den franske keiser Napoleon III hadde garantert Romas sikkerhet mot Italia ved å stasjonere franske styrker der. Vittorio Emanuele var engstelig for de internasjonale følgene ved et angrep på Kirkestaten, og rådet sine undersåtter til ikke å støtte slike aktiviteter. Likevel antok Garibaldi at han hadde sin regjerings hemmelige støtte.
Martinisme
Gerard Encausse (Papus) og Ordre Martiniste (1884)
Disiplene av Saint-Martin utbredte læren til den Ukjente Filosof i Frankrike, Tyskland og Danmark. En sentral rolle fikk den i Russland. Gjennom Henri Delaage ble en lege fra Paris, Gerard Encausse, kjent med tekstene til Saint-Martin. Sammen med August Chaboseau grunnla Gerard Encausse, under pseudonymet Papus, i 1884 en mystisk og okkult orden ved navn Ordre Martiniste.
Giuseppe Garibaldi
Marsj mot Roma
I juni 1862 seilte han fra Genova til Palermo, der han ville rekruttere frivillige for sitt planlagte felttog med slagordet Roma o Morte (Roma eller døden). Han fikk straks entusiastisk støtte, og dro til Messina for å krysse stredet til fastlandet. Da han kom til Messina hadde han en styrke på to tusen mann, men garnisonen der var tro mot kongens forholdsordre og hindret Garibaldi i å sette over til fastlandet. Styrken dro da sørover til Catania for å seile ut derfra. Garibaldi erklærte at han enten ville komme til Roma som seierherre eller gå til grunne foran dens murer. De gikk i land i Melito den 14. august, og marsjerte straks inn i Calabrias fjell.
Martinisme
Gerard Encausse (Papus) og Ordre Martiniste (1884)
Det viste seg at Encausse og Chaboseau hadde mottatt hver sin Martinist-innvielse gjennom to adskilte kjeder av innviere, som begge gikk tilbake til Louis-Claude De Saint-Martin.
Giuseppe Garibaldi
Marsj mot Roma
Garibaldis antagelse om at regjeringen støttet ham i det stille, var feil. Den var svært negativ til det hele. General Cialdini sendte en hærdivisjon under oberst Pallavicinos kommando mot hæren av frivillige. 28. august støtte de sammen i Aspromonte. Ved et uhell ble skudd løsnet, disse ble fulgt av flere salver, og noen av de frivillige falt. Opptrinnet sluttet raskt, Garibaldi forbød sine styrker om å gjengjelde ilden mot deres landsmenn i kongedømmet Italias styrker. Mange av de frivillige ble tatt til fange, også Garibaldi, som var blitt såret i foten.
Martinisme
Gerard Encausse (Papus) og Ordre Martiniste (1884)
I 1905 ble Papus invitert til Russland av Nikolaj II av Russland som rådgiver for å hindre revolusjon.
Giuseppe Garibaldi
Marsj mot Roma
Et dampskip bragte ham til Varignano der han ble holdt i et slags ærefullt fangenskap, og undergikk en vanskelig og smertefull operasjon på grunn av såret i foten. Hans plan hadde slått feil, men han kunne finne trøst i Europas sympati og vedvarende interesse. Etter at såret var leget og han hadde frisknet til, fikk han vende hjem til Caprera.