cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stol
Utforming
Stoler består vanligvis av et sete med stolbein og et rygglene. Det siste skiller stolen fra en krakk. De kan også være utstyrt med armlener. Utformingen av de forskjellige stoltypene varierer etter bruksområde, plassering. materialer, stil og mote. Stolen kan bestå av de bærende delene alene, som oftest av tre, stålrør eller hard plast, eller de kan være helt eller delvis trukket med tekstiler, skinn og annen duk. Stoler som hører til bord, for eksempel et spisebord eller en pult, er tilpasset høyden på bordplata og lette å flytte. Også kontorstoler gir en oppreist sittestilling. Slike stoler har ofte justerbar høyde og sittevinkel, hjul og svingbart sete. Tunge, mykere lenestoler gir en mer tilbakelent sittestilling og er stoppet eller har puter for å gi bedre hvile.
Stolen som sittemøbel er en nyttegjenstand som blir brukt av mennesker i store deler av verden. Andre sittemøbler er forskjellige typer krakker, benker, sofaer, tepper og puter.
Typer
Spesialstoler
Se også
Pulter, taleplattformer, institusjoner o.l.
Stativer
Eksterne lenker
Det er en mengde møbelhandlere og -produsenter på Internettet med et nærmest uendelig utvalg av stoler i ulik stil og beregnet på ulik bruk.
Jinxian (Liaoning)
Jinxian er en kinesisk by i provinsen Liaoning i det nordlige Kina. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 232 000.
Davanger
Davanger er et tettsted i Askøy kommune i Vestland.
Bygden har egen barneskole, Davanger skole, som også gir skoleplass til elever fra nabobygda Breivik. Ved skolen ligger kunstgressbane som disponeres av fotballklubben Apollo IL.
Davanger er omgitt av områder med skog, myr og en rekke vann, blant disse er Hammyrsvatnet, Sagavatnet, Skogatjern og Svartetjønn de største. Øst i bygden ligger også høydedraget Storekletten (121 moh.). Fra området ved barneskolen går det skogssti inn til hytteområdet Skotnes, som ellers kun har adkomst sjøveien.
I mange år har Davanger vært tilholdssted for fabrikken til Rieber & Søn som har produsert King Oscar sardiner. I 2008 ble imidlertid driften nedlagt og overtatt av fabrikk i Polen.
Tidligere hadde bygden egen landhandel og bensinstasjon, men dette ble nedlagt på 1980-tallet. Dampbåten la til med Davanger kai som et av stoppestedene på rundturen rundt Askøy og nærliggende områder.
Oslo Gospel Center
Oslo Gospel Center (inntil 2004, Guds Lam Kirke) var en kristen menighet startet av pastor Jørn Øverby i 1983 og nedlagt i 2007. Oslo Gospel Center betegnet seg som en karismatisk menighet og ble av mange ansett som en del av trosbevegelsen i Norge. Menigheten kom i medias søkelys i 2004-2006 da en rekke tidligere medlemmer kom med sterk kritikk av pastoren, lederskapet og det de oppfattet som sekteriske trekk og en kontrollerende lederstil. Kritikken mot menigheten, samt den massive medlemsflukten, førte etter hvert til at menighetens skole og barnehage ble lagt ned samtidig som pastoren og hans familie i 2005 flyttet til USA. Sommeren 2007 ble menigheten formelt nedlagt.
Menigheten er utover dette kjent for et omfattende engasjement både når det gjelder friskoledrift, barnehage og et forholdsvis stort engasjement når det gjelder misjons-virksomhet. Menigheten hadde også på 2000-tallet i flere år satset stort på kristent ungdomsarbeid, og i særdeleshet på et prosjekt kalt «Flame».
Kritikken mot menigheten
Menigheten, og særlig menighetens leder, ble utsatt for sterk kritikk både fra pressen og tidligere medlemmer i 2004–2005. Anklagene fra de tidligere medlemmene gjaldt særlig lederstilen til pastoren og påstander om persondyrkelse, hjernevask og sekterisme. Mange fortalte til pressen at fra første stund av bar menigheten preg av å være en sekt der pastoren hadde unormalt mye makt over medlemmene og finansene. Allerede på slutten av 1980-tallet ble menigheten beskrevet som en innadvendt og svermerisk sekt.
Huset til pastorparet
En av de ting som har vært gjenstand for mest kritikk er byggingen av et hus til pastorparet. På slutten av 80-tallet bidro menigheten sterkt til å skaffe pastorparet hus, og gjennom pengegaver og dugnadsarbeid ble en villa til slutt reist på Brenna i Oslo. I tillegg til mye dugnadsarbeid blir det også fortalt at enkelte medlemmer tok opp lån på femsifrede beløp for å finansiere huset Vinteren 2004 ble huset solgt for 3,25 millioner kroner, samtidig som pastorparet kjøpte en 5-millioners villa på Nordstrand. Til bladet Agenda 3:16, som har fulgt Guds Lam Kirke tett, forklarte Jørn Øverby etterpå at "...en del omstendigheter og stridigheter tvang oss til å velge denne utveien". Hele denne saken vakte etter hvert harme og kritikk mot pastorparet. Snart etter denne medieomtalen begynte medlemmene å forlate menigheten og pastorparet kom under stadig sterkere søkelys fra pressen.
Teologiske aspekter
Andre aspekter ved menigheten som ble gjenstand for sterk kritikk har vært pastorens teologi. Denne ble kirtisert for å ha et sterkt personfokus, der menigheten stod til ledelsens disposisjon.
Menigheten drev også et omfattende evangeliseringsarbeid; såkalt VIP-arbeid, der det enkelte medlemmet skulle pleie kontakt med en kollega, nabo eller venn med formål å få vedkommende frelst. Menighetens VIP-arbeid kunne ofte ta form av et teknisk vennskap. Det enkelte medlemmet ble styrt til omgang med mennesker med ett eneste formål - å evangelisere. Flere har i ettertid uttrykt at de ikke opplevde slikt vennskap som ekte
Motkritikk
TV-pastor Jan Hanvold er en av dem som har vært mest markant i sin kritikk mot medias kritiske søkelys på Oslo Gospel Center. Sammen med avisen Norge IDAG reagerte han på den ensidige kritikken og ukritisk bruk av avhoppere som kilder.
Engasjement for Israel
I januar 2003 fikk menigheten en viss mediadekning da de holdt en Israel-vennlig demonstrasjon som samlet ca. 1 000 Israel-venner i foran Stortinget. Blant annet Carl I. Hagen holdt en appell. I samme anledning deltok både Hagen og Kjell Magne Bondevik på en festaften for Israel-vennene. Konferansearrangørene, med Guds Lam Kirke (OGC) i spissen, ble av pressen oppfattet som fundamentalister og totalt ukritiske til Israels politikk. Carl I. Hagen gikk i sin tale til forsamlingen ensidig til angrep mot palestinernes og Yasir Arafats handlinger i Midtøsten-konflikten, og uttalte blant annet at «''Noen hevder at det er viktig med et balansert syn på konflikten. Det er jeg dypt uenig i''». Bondevik var noe mer moderat under sin tale og brukte mest tid til kampen mot jødehat og rasisme. Ifølge Dagbladet stilte opposisjonen på Stortinget og prester i Den norske kirke seg svært kritisk til Bondeviks deltakelse på arrangementet
Dagan
Dagan (eller Dagon) var en fruktbarhetsgud som er kjent fra flere steder i Midtøsten i oldtiden.
Han ble tilbedt av amorittene som bodde ved øvre Eufrat, og av beboerne i Ebla og Ugarit. I Ugarit var han korn- og fruktbarhetsgud, og et av de to hovedtemplene i Ugarit er viet til ham. Han er både identifisert som den sumeriske Enlil og som et aspekt ved Baal, samtidig som Baal sies å være hans sønn.
Han ble av hebreerne gjort til gud for fisk/fiskeri, og fra Bibelen er han kjent som filistrenes gud.
Rok Marguč
Rok Marguč (født 25. mai 1986) er en slovensk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var en kvartfinale i parallellstorslalåm.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han utslått i kvalifiseringen.
Malcolm de Chazal
Malcolm de Chazal (født 12. september 1902, død 1. oktober 1981) var en mauritisk ingeniør, filosof og forfatter.
Koala
Koala (Phascolarctos cinereus), som tidvis også kalles koalabjørn og pungbjørn, er eneste art i slekten Phascolarctos, som i sin tur er eneste slekt i familien Phascolarctidae. Koalaen har altså ingen nære nålevende slektninger, men den er et pungdyr (Marsupialia) i ordenen Diprotodontia, som blant annet også inkluderer vombatfamilien (Vombatidae) og kengurufamilien (Macropodidae) med flere. Koalaene er trelevende og nært knyttet til savanne med eukalyptusrik skog.
Etymologi
Ordet koala stammer fra dharuk gula. Vokalen /u/ ble opprinnelig skrevet i engelsk ortografi som «oo» (i stavemåter som coola eller koolah), men ble endret til «oa», muligens på grunn av en feil. Ordet sies feilaktig å bety «drikker ikke.»
Selv om koala ikke er en bjørn, ble den kalt koalabjørn av engelsk-talende nybyggere fra slutten av det 18. århundre, som først kalte koalaen for koalabjørn på grunn av likheten med bjørn. Selv om det er taksonomisk feil, er navnet koalabjørn fortsatt i bruk i dag utenfor Australia, men bruk av ordet frarådes på grunn av unøyaktighet i navnet. Andre beskrivende engelsk navn for koala basert på «bjørnen» har inkludert apekatt-bjørn, den innfødte bjørnen, og tre-bjørn. På norsk har koala ofte blitt kalt pungbjørn.
Opprinnelse
Opprinnelsen er uklar, men den nedstammer trolig fra terrestriske vombat-lignende dyr. Fossiler etter koalaer er veldig sjeldne, men noen har blitt funnet nord i Australia, og man regner dem for å være cirka 20 millioner år gamle. På denne tiden var den nordlige halvdelen av Australia regnskog. Koalaen spesialiserte ikke eukalyptusdietten sin før klimaet kjølnet og eukalyptusskoger vokste i stedet for regnskog. Fossilene indikerer at det for over 50,000 år siden fantes gigantiske koalaer som holdt til i de sørlige regionene i Australia.
Beskrivelse
Det er beskrevet tre underarter av koala, men en slik inndeling av arten blir normalt ikke allment akseptert. Etter Bergmanns regel er individer fra de sørlige, kaldere klimaområdene større enn individene fra de varmere områdene.
Ishøj kommune
Ishøj kommune er en dansk kommune i Region Hovedstaden på Sjælland. Den er en forstadskommune til København og består av sognene Ishøj og Torslunde.
Kommunen ble opprettet i 1842 under navnet Torslunde-Ishøj Sognekommune og skiftet navn til Ishøj i 1975.
Koala
Beskrivelse
En typisk Victoriansk koala (P. cinereus victor) har lengre og tykkere pels. Pelsen er gjerne en mørkere, mykere gråtone, gjerne med sjokolade-brune partier på ryggen og armene, og har en mer fremtredende lys bakside og loddent, hvite øretupper. New South Wales-koalaens vekt er 11,8 kg for hanner og 7,9 kg for hunner. I tropiske og sub-tropiske Queensland er koalaen mindre (rundt 6,5 kg for en gjennomsnittlig hann og cirka 5,1 kg for en gjennomsnittlig hunn), og har en lysere og ofte nesten smussfarget grå, kort, tynn pels. I Queensland ble koalaen tidligere klassifisert som underarten P. cinereus adustus, og mellomliggende former i New South Wales som P. cinereus cinereus. En fjerde variasjon, som teknisk sett ikke er en underart, er «gullkoalaen», som har et svakt gyllent skjær i pelsen som et resultat av fraværet av melanin-pigmentet som forårsaker albinisme hos de fleste andre pattedyr. Variasjonen fra en form til en annen er kontinuerlig og det er betydelige forskjeller mellom enkelte koalaer en gitt region, som for eksempel pelsfargen. Koalaer kan også ha hvit pels i sjeldne tilfeller, noe som skyldes et recessivt gen.
Atferd
Koalaer ser fredelige og rolige ut, men de kan forsvare seg med skarpe klør, og brølet fra koala-hannen kan høres på flere kilometers avstand. Klørne er formet slik at den lett kan holde seg fast i trærne. Blir den truet, kan den klore kraftig fra seg.
Koalaer sover omkring 18 timer i døgnet og regnes som stasjonære dyr, med en normal levetid på omkring 6–8 år i vill tilstand. Ungene er cirka 2 centimeter lange når de fødes, og de blir hos moren til de er rundt 18 måneder gamle, eller til moren får nytt avkom.
Ishøj kommune
I forbindelse med Kommunalreformen i 2007 benyttet Ishøj seg av den såkalte «kattelemmen» og inngikk en samarbeidsavtale med Vallensbæk kommune slik at man unngikk sammenslåing av de to kommunene.
Lokalpolitikk
Ved kommunalvalget 15. november 2005 fikk kommunalbestyrelsen (kommunestyret) rent sosialdemokratisk flertall.
Halfdan Wilhelmsens allé (Tønsberg)
Halfdan Wilhelmsens allé (1-45, 2-52) er en gate i Tønsberg sentrum. Den går fra Hvalenkrysset ved Stoltenbergs gate, krysser Vestfoldbanen, opp til sykehuset og ned til Kilen der den møter Ringveien og Valløveien.
Veien er en av Tønsbergs hovedveier og er en del av fylkesveiene 325, 459 og 469.
Gaten er oppkalt etter skipsreder Halfdan Wilhelmsen (1864-1923). Den het tidligere Valløveien.
Bygninger
Nummer 1A er det tidligere Apoteket Hvalen fra 1926 i Hvalenkrysset. Nummer 1B er Meyers Farvehandel. Nummer 1 på Byfogdløkken er den tidligere Tønsberg Folkeskole bygget i 1914. På andre siden av gaten for nummer 1 ligger Stoltenbergparken, som tidligere var en kirkegård. Etter jernbaneovergangen ligger Tønsberg gamle kirkegård med Mariakapellet fra 1873. I gatens nummer 2 lå Middelskolen, en fire etasjes trebygning fra 1871. Denne het senere Tønsberg Handelsgymnas og Bjørn Farmann videregående skole. Den ble revet i 2007, og erstattet med et midlertidig brakkebygg.
I krysset med Stenmalveien ligger Sprutparken med en fontene med pingvinskulptur fra 1927 og en statue av Roald Amundsen fra 1933. På andre siden av gaten mot Kaptein Hoffs allé ligger Grinvollparken, den tidligere hagen til Even Grinvoll, innehaver av Tønsberg Farvehandel. Nummer 8 består av leiligheter bygget i 1985. Halfdan Wilhelmsens Allé 12 med åtte leiligheter ble oppført i 1901-1903. Arkitekt var Fredrik Pettersen og byggherren Ludvig Larsen. Bygningen mottok Bevaringsprisen 2013 fra Stiftelsen Gamle Tønsberg.
Halfdan Wilhelmsens allé 15, 17 og 19 er Sykehuset i Vestfold, med bygninger fra 1993, 1998 og 2005. Nummer 20 er sykehusets parkeringshus, bygget i 1990, utvidet i 1999 og 2013. Nummer 22 er Halfdan og Ragnhild Wilhelmsens Elevhjem (også Søsterhjemmet) fra 1926, tegnet av arkitekt Otto Scheen. Det er totalrenovert i 2014-2015 og omdøpt til Wilhelmsen House. Nummer 24 var annekset til Elevhjemmet, revet i 2013. Nederst i Sykehusbakken med adresse Håkon Vs gate 25 ligger sykehusets tekniske sentral fra 1991. Deretter går Halfdan Wilhelmsens allé under broen til Vestfoldbanen.
Halfdan Wilh. allé 23B er Heimdal Sekundærstasjon, bygget av Tønsberg Elektrisitetsverk i 1913. Den er utvidet i 1923, 1943, 1959 og 1986. Nummer 34B er Tønsberg nye kirkegård med det tidligere krematoriet fra 1937, tegnet av arkitekt Kristofer Lange. Nummer 25, 27, 29, 31 og 33 er firemannsboliger fra 1949. Nummer 36 er et énetasjes butikksenter med matbutikk.
Reinsvoll flyplass
Reinsvoll flyplass er en flyplass som ligger ved Reinsvoll i Vestre Toten kommune i Innlandet fylke.
Reinsvoll flyplass har ICAO-kode ENRV (med virkning fra 19. januar 2004).
Flyplassen eies av Toten allmening lodd nr 1 og drives av Gjøvik og Toten Flyklubb. Klubben har egen ny Cessna 172 LN-AGT. Det tilbys skoling til privatflysertifikat i flyklubbens skole.
Det er ikke landingsavgift. Flyklubben har bygget eget romslig klubbhus og et tankanlegg med flybensin, 100LL. Plassen bruker NAK-frekvensen 123,500 MHz og blindsendinger må brukes.
Ca. 8 km mot sørvest ligger Vestre Toten flyplass, Bøverbru som bruker samme radiofrekvens.
Flyplassen har to hangarer, en stålhangar med god plass til 6 fly. Den har skyveporter langs begge langveggene. Den andre hangaren er en plasthangar med bueformede taksperrer som går ned til bakken. Det er en port på ene kortveggen. I denne hangaren er det en karusell med plass for fire fly. Karusellen kan dreies av en person med håndmakt for å få riktig fly fram til porten.
Rakkestad flyplass, Åstorp
Rakkestad flyplass, Åstorp er en flyplass som ligger ved gården Åstorp ca. 4 km (langs vei) sør for Rakkestad sentrum i Rakkestad kommune i Østfold. Flyplassens historie går tilbake til 1969 da Norrønafly A/S flyttet verkstedsvirksomheten fra Fornebu til Åstorp Gaard i Rakkestad og anla en 600 meter lang flystripe for å kunne ta imot fly til overhaling. Flystripen ble etter hvert asfaltert og utvidet. Den 28. desember 1998 godkjente Luftfartsverket flyplassen som en privat flyplass og gav den ICAO-kode.
Jernbanelinjen Puttgarden–Lübeck
Linjen ble tatt i bruk i flere etapper. Det første avsnittet gikk mellom Neustadt og Oldenburg, det ble tatt i bruk 30. september 1881. Fehmarnsund bru ble åpnet 14. mai 1963, strekningen var dermed fullstendig.
Wenche Lowzow
Wenche Bryn Lowzow (født 27. mai 1926 i Oslo, død 24. september 2016 på Geilo ) var en norsk lærer og politiker (H). Hun var stortingsrepresentant for Oslo i perioden 1977–1985.
Jernbanelinjen Puttgarden–Lübeck
2009 ble det vedtatt å prosjektere en fastlandsforbindelse mellom Rødby og Puttgarden. I den forbindelse oppgraderes strekningen over en lengde på 88 km med byggestart 2022 og driftsstart 2029. Under denne perioden går ingen togtrafikk mellom Neustadt og Puttgarden. Når den er utbygd blir den dobbeltsporet, elektrifisert, og med en topphastighet på 160 km/t. Godstrafikken, som ble nedlagt 1997, skal gjenopptas når forbindelsen tas i bruk.
Wenche Lowzow
Lowzow var utdannet med treårig lærerskoleeksamen fra Hamar fra 1958 og engelsk mellomfag fra Universitetet i Oslo fra 1962. Hun arbeidet som lærer ved Lakkegata skole 1958–1969 og som rektor ved Trosterud skole 1969–1977.
Hun var første norske stortingsrepresentant som sto frem som homofil.
Familie og privatliv
Hun var datter av major og direktør ved Christiania Spigerverk Trygve Lowzow og hustru Gunvor Bryn. Wenche Lowzows morfar var ordfører Kristian Bryn, og stortingsrepresentant Carl Fredrik Lowzow var hennes tremenning på farssiden.
Lowzow inngikk registrert partnerskap med forfatteren og aktivisten Karen-Christine Friele i 1993.
Moktar Ould Daddah
Moktar Ould Daddah (født 25. desember 1924, død 14. oktober 2003) var president i Mauritania fra 1960, da landet fikk selvstendighet fra Frankrike, til 1978, da han ble avsatt i et militært statskupp og sendt i eksil i Frankrike.
VM i landeveissykling – Mennenes landeveisritt (U23)
VM i landeveissykling – Mennenes landeveisritt (U23) ble første gang arrangert i 1996. Kurt Asle Arvesen vant i 1997, Sondre Holst Enger tok bronse i 2013, Sven Erik Bystrøm og Kristoffer Skjerping tok gull og bronse i 2014, og Kristoffer Halvorsen vant i 2016.
Ryttere som var under kontrakt med lag på øverste nivå fikk fram til 2016 ikke delta, selv om de var i U23-klassen. I 2016 ble reglene endret slik at alle ryttere under 23 år får delta så lenge de ikke tidligere har deltatt i et seniorritt i VM.
Andreas Prommegger
Andreas Prommegger (født 10. november 1980) er en østerriksk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var en kvartfinale i parallellstorslalåm.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble han utslått i kvartfinalen.
Kalervo Rauhala
Kalervo Juhani Rauhala (født 19. oktober 1930 i Ylistaro, død 21. september 2016 i Seinäjoki) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Rauhala vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han kom på andreplass i den tredje tyngste vektklassen, mellomvekt opp til 79,0 kg, i gresk-romersk stil bak Axel Grönberg fra Sverige.
Egil Flakk
Egil Flakk (født 23. mai 1932 i Birkenes, død 14. januar 2022 i Ålesund) var en norsk næringslivsmann og gründer bosatt i Ålesund.
Med utgangspunkt i bedriften Spilka, opprinnelig etablert som Spjelkavik Barnevognfabrikk, utviklet Flakk produksjon av vindusbeslag til Husmorvinduet, senere kalt H-Vinduet. Sammen med trevarefabrikker dannet Spilka H-gruppen for produksjon av dette vindusproduktet. Han overtok tekstilbedriften Devold og ledet utviklingen av nye materialer, produkter og bedrifter, Devold AMT og Hexagon Composites. Gjennom Flakk Gruppen både etablerte han og investerte han i næringsvirksomhet som spente fra energivindmølleindustri til reiseliv.
Flakk etablerte et privat fløtermuseum ved Tovdalselva på Flakk i Birkenes.
Kongen utnevnte i 2011 Flakk til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats for norsk næringsliv.»
Konsistoriet februar 1998
Konsistoriet februar 1998 var det syvende konsistorium hvor pave Johannes Paul II kreerte kardinaler. Det ble holdt 21. februar 1998 i Vatikanstaten.
Det ble kreert 22 kardinaler, hvilket bragte det totale antall kreert av Johannes Paul II til 159. En av de 22 ble kreert in pectore, det vil si i hemmelighet, og navnet ble ikke offentliggjort før ved konsistoriet februar 2001.
Josip Uhac, som var sekretær i Kongregasjonen for folkenes evangelisering, skulle ha blitt kreert til kardinal ved dette konsistoriet. Han døde på morgenen 18. januar 1998, samme dag som navnene ble annonsert.
Jimmy Ellis
James Albert «Jimmy» Ellis (1940–2014) var en amerikansk bokser. Han var verdensmester (WBA) i tungvektsboksing 1968–70. Ellis bokset i totalt 53 kamper, hvorav han vant 40, tapte 12 og fikk en uavgjort. 24 av hans seiere var på knockout.
Ellis fikk sin sjanse til å vinne WBA tittelen da Muhammad Ali nektet å delta i Vietnamkrigen og derfor endte opp i fengsel og mistet tittelen. Ellis beseiret Jerry Quarry i finalen på Råsunda stadion i Stockholm 1968 som Ellis vant mot Floyd Patterson og forsvarte tittelen. Ellis tapte senere tittelen mot Joe Frazier i 1970. Jimmy Ellis var en tid sparringspartner for Muhammad Ali. Som Ali hadde han Angelo Dundee som trener.
Sportsklubben Varg
Sportsklubben Varg (stiftet 14. mars 1920) var et idrettslag i Oslo som i 1954 ble slått sammen med Frigg. Varg drev med bandy, fotball og ski og spilte i eliteserien i bandy på 40- og 50-tallet. Klubben fikk dessuten fram flere gode hoppere, mest kjent av disse var Arne Hoel. Varg hadde sitt nedslagsfelt i strøkene Adamstuen, Bislett og St. Hanshaugen.
21. april 1954 ble Varg slått sammen med Sportsklubben Frigg, og navnet ble Frigg, mens man beholdt Vargs blåhvite draktfarger. Sammenslåingen gjorde at klubben fikk både en sterk junioravdeling og en god senioravdeling. Frigg hadde meritter og seniorlag, mens Varg hadde en stor og framgangsrik junioravdeling og mange ledere. Mest kjent av disse var Kaare Schieflo som ledet mye av klubbens virksomhet fra en tobakksbutikk i Thereses gate. Varg arrangerte årlige guttehopprenn i hoppbakken Idioten på Valleløkken i Oslo. Denne tradisjonen ble videreført i noen år etter sammenslutningen.
T-62
Historie og utvikling
T-62 ble tatt fram i Sovjetunionen som etterfølger til T-55. Et lite antall ble også bygget i Tsjekkoslovakia. I løpet av karrieren ble mange T-62 oppgradert med laser avstandsmåler og ekstra pansring.
Teknisk
Vognføreren sitter foran på venstre side av skroget. Vognkommandøren og skytteren sitter på venstre side av tårnet, med laderen på høyre side.
T-62 har en 115 mm glattboret kanon. En 7,62 mm mitraljøse sitter koaksialt med kanonløpet, og på tårnet står en 12,7 mm mitraljøse, operert av laderen.
Motoren er en V-55-5 V-12 vannkjølt diesel som gir 580 hk ved 2 000 omdreininger. Diesel kan sprøytes inn i eksosen for å la vogna legge røykteppe.
Tennis under sommer-OL
Tennis under sommer-OL. Tennis var med på det olympiske programmet for første gang i 1896 i Athen og var på programmet til og med OL 1924 i Paris. Tennis ble tatt inn på OL-programmet igjen i OL 1988 i Seoul.
Bjørn Lind (professor)
Bjørn Lind (født 4. oktober 1920 i Oslo, død 27. august 2020) var en norsk medisiner. Han er kjent for sin innsats innen anestesimedisin.
Lind bisto Åsmund S. Lærdal i utviklingen av en dukke, internasjonalt kjent som Resusci Anne, som ble benyttet i opplæring i livreddende førstehjelp. Lind var en pådriver for å få munn-til-munn-metoden inn som en del av undervisningen i norsk skole. Han engasjerte seg også i akuttmedisin og for å bedre ambulansetjenesten i Norge. Lind har vært formann i Norsk anestesiologisk forening.
Kongen utnevnte i 2011 Lind til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats innen anestesifaget.» Lind er æresmedlem av Norsk anestesiologisk forening og av European Council of Resuscitasion.
Republikken Sør-Vietnam
Republikken Sør-Vietnam var en stat som ble opprettet etter Saigons fall 30. april 1975 og forent med Nord-Vietnam til Den sosialistiske republikken Vietnam 2. juli 1976.
Bakgrunn
Den provisoriske revolusjonære regjeringen i republikken Sør-Vietnam (vietnamesisk Chính Phủ Cách Mạng Lâm Thời Cộng Hòa Miền Nam Việt Nam) ble opprettet av Den nasjonale frigjøringsfronten i 1969 i opposisjon til regjeringen i det amerikanskstøttede Sør-Vietnam.
Den ble i Norge oftes omtalt i kortformen «Den provisoriske revolusjonære regjering», PRR. Den fungerte for det meste som en slags eksilregjering, og utgjorde i seg selv ikke noen direkte trussel mot myndighetene i Sør-Vietnam. PRR hadde ingen reel makt før den overtok formelt styringen av Sør-Vietnam etter Saigons fall i 1975 under navnet Republikken Sør-Vietnam.
Stat fram til sammenslåingen
Under seiersparaden la justisministeren i den «Provisoriske revolusjonære regjering» Trương Như Tạng merke til at de enhetene som tidligere hadde vært dominert av folk fra sør, var borte, og erstattet av folk fra nord. Statsadministrasjonen i Republikken Vietnam var helt dominert av den nordvietnamesiske hæren. Rundt en million mennesker som ble antatt å ha samarbeidet med den tidligere sørvietnamesiske regjeringen ble sendt på omskoleringsleire, på tross av protester fra de ikke-kommunistiske medlemmene av «Den provisoriske revolusjonære regjeringen», som Tạng. Uten å høre med «Den provisoriske revolusjonære regjeringen», bestemte Nord-Vietnam å oppløse denne på et partimøte i august 1975. Nord- og Sør-Vietnam ble slått sammen til Den sosialistiske republikk Vietnam i juli 1976 og «Den provisoriske revolusjonære regjeringen» ble oppløst.
Ellinor
Ellinor og Elinor er nordiske former av Eleanor, den engelske formen av det romerske kvinnenavnet Eleonora. Elinor er også en engelsk variant av Eleanor. Opprinnelsen til navnet er usikker. Det kan være:
Utbredelse
Eleanor eller Elinor har vært vanlig navn i England siden 1500-tallet.
Eleanor var et populært navn i USA fra 1910-årene til 1930-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Eksterne lenker
Eleonóra
Patrick Bussler
Patrick Bussler (født 1. juni 1984) er en tysk snøbrettkjører som konkurrerer i parallell. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste resultat var nummer 4 i parallellstorslalåm.
Amatørboksing
Amatørboksing er en form for boksing hvor regelverket skiller seg fra proffboksing. Amatørboksing går i to minutter hver runde med ett minutt pause mellom. Vanligvis er varigheten fire runder hos menn og tre runder hos kvinner. Det er vanligvis fem og noen ganger tre dommere som står rundt ringen, og en kampleder som styrer (som ikke er en av dommerne). Dommerne teller poeng, der godkjente slag er slag mot siden, eller foran hode, eller over beltestedet, foruten rygg. Slaget må også være knyttet. Det er ikke tillatt med andre slag på kroppen, inklusiv nedoverslag. I kamp må minst 3 av 5 dommere registrere slaget for at det skal godkjennes.
KNM «Skjold» (P960)
KNM «Skjold» (P 960) er det navngivende fartøyet til Skjold-klassen, som er Sjøforsvarets missiltorpedobåtserie som overtok for Hauk-klassen.
KNM «Skjold» ble første gang sjøsatt 22. september 1998, og overlevert marinen 17. april 1999. Fartøyet ble bygget som et forseriefartøy, og skulle blant annet gi svar på om Skjold-klassen hadde noe for seg.
Konstruksjonen av skipene er svært utradisjonell for marinefartøyer. Skroget er formet som et katamaranskrog, men mellom skrogene er der montert fleksible skjørt. Mellom skjørtene blir der pumpet inn luft, som sørger for overtrykk, slik at skipene vil heve seg over sjøen mer enn oppdriften skulle tilsi. Dette fører til lav motstand fra sjøen, og dermed høyere hastighet. Samtidig oppnås større løfteevne, en viss resistens mot mineeksplosjoner og bedre stabilitet i vannet enn hva størrelsen på skipet skulle tilsi.
KNM «Skjold» var i marinens tjeneste fra april 1999 til september 2003. I denne perioden ble fartøyet testet under all slags værforhold, det ble utført våpensystemtester, maskineri etc. «Skjold» var også på «utlån» til USA et års tid i 2001, og det var stor interesse for fartøytypen. Det er imidlertid ikke kjent om USA ønsker å utvikle eller kjøpe lignende fartøytyper selv. KNM «Skjold» seilte selv fra Norge til USA over Atlanterhavet.
28. september 2003 ble kontrakten om bygging av Skjold-klassen undertegnet. Dette betyr at forsvaret bestilte fem nye fartøyer fra Umoe i Mandal. KNM «Skjold» har siden blitt testet ytterligere, og det er gjort flere endringer fra KNM Skjolds opprinnelige konstruksjon og til seriefartøyene. Maskineriet, som opprinnelig var en blanding mellom diesel- og gassturbiner, blir byttet ut med to store og to mindre gassturbiner. Dette skal ifølge forsvaret gi et bedre kjøremønster for fartøyene. Til sammen tilbakela KNM «Skjold» 85 000 nautiske mil i testperioden.
KNM «Skjold» ble deretter levert til ombygging («skipsteknisk oppgradering»), og ble levert som første seriefartøy i august 2008.
Milwaukee
Milwaukee er den største byen i den amerikanske delstaten Wisconsin. Byen er administrasjonssenter for Milwaukee fylke. Befolkningsestimat for 2010 er 594,833 for selve byen, mens fylket hadde 928,018 (2005). Byen ligger sørøst i delstaten ved Michigansjøen.
Området var opprinnelig befolket av indianerstammene fox, mascouten, potawatomi og winnebago. Navnet «Milwaukee» kommer fra det indianske «millioke» som betyr «godt land». Milwaukee har også en stor tysk befolkning og ølbryggingtradisjon, som førte til navnet «The German Athens» («Det tyske Athen») på midten av 1800-tallet.
Franske misjonærer og handelsmenn passerte området på 1600- og 1700-tallet. I 1818 flyttet handelsmann og politiker Solomon Juneau inn i området, og i 1833 grunnla han en by på østsiden av Milwaukeeelva. Byen ble slått sammen med Kilbourntown i vest og Walker's Point i sør til å danne Milwaukee.
I løpet av 1800-tallet og første halvdel av 1900 vokste befolkningen, med innflytting av sentraleuropeiske innvandrere samt svarte fra sørstatene. Befolkingen nådde 750 000 på 1950-tallet, men tap av industriarbeidsplasser og utflytting til forstedene har gjort at befolkningen har avtatt i de senere årene.
Motorsykkelprodusenten Harley-Davidson har hovedsete i Juneau Avenue og har store deler av produksjonen i og rundt byen. Bryggerigiganten Miller Brewing Company holder også til i Milwaukee.
General Mitchell internasjonale lufthavn ligger 8 km sør for sentrum.
Presse
Milwauke Journal Sentinel er byen eneste dagsavis og delstatens største avis. Den kommer ut sju dager i uken, og er resultatet av en sammenslåing i 1995 mellom Milwaukee Journal og Milwaukee Sentinel. Sentinel ble først utgitt i 1837. Magasinet Shepherd Express gis ut ukentlig.
Augustus Aikhomu
Augustus Aikhomu (født 20. oktober 1939, død 17. august 2011) var en offiser og politiker fra Nigeria.
VM i landeveissykling – Mennenes temporitt (U23)
VM i landeveissykling – Mennenes temporitt (U23) ble første gang arrangert i 1996.
Thor Hushovd vant i 1998.
Ryttere som var under kontrakt med lag på øverste nivå fikk fram til 2016 ikke delta, selv om de var i U23-klassen. I 2016 ble reglene endret slik at alle ryttere under 23 år får delta så lenge de ikke tidligere har deltatt i et seniorritt i VM.
Wafangdian
Wafangdian (kinesisk: 瓦房店; pinyin: Wǎfángdiàn) er et kinesisk byfylke i Dalian i provinsen Liaoning i det nordlige Kina.
Befolkningen var på 1,023,125 innbyggere i 1999.
Wafangdian er et viktig jordbruksdistrikt. Byen har også Asias største (2009) kulelager fabrikk, bygd av japanerne under annen verdenskrig.
Hongyanhe kjernekraftverk ligger i fylket.
Administrative enheter
Subdistrikter:
Storkommuner:
Kommuner:
Jernbane
Hada-banen, en høyhastighetsbane åpnet i 2012, går gjennom området fra Harbin til Dalian.
Eirik Håkonsson
Eirik Håkonsson Ladejarl (norrønt: Eiríkr hlađajarl Hákonarsun), født 957, død 1024, var jarl på Lade for Trøndelag og Hålogaland (ca. 995–1012), hersker av Norge ved å anerkjenne danskekongens overherredømme (1000–1012), og jarl av Northumbria (1016–1023). Eirik Ladejarl var frillesønn (utenfor ekteskap) av Håkon Sigurdsson, også Ladejarl og ubestridt hersker av Norge. Eirik deltok i to store slag som var avgjørende for norgeshistorien og han gikk seirende ut av begge: slaget ved Hjørungavåg (986) og slaget ved Svolder (1000). Eirik var også en hersker som anerkjente og støttet skaldekunsten.
Kildene
Eirik Håkonsson, ble nevnt som Eric av Hlathir, det vil si som Eirik av Lade, i England. I engelske charter er han oppført som vitne med skrivemåten Yric dux, men ble også referert til som Yric, Yrric, Iric, Eiric og Eric i latinske og gammelengelske kilder.
De viktigste skriftlige kildene om Eirik Ladejarl er de islandske og norske kongesagaer fra 1100- og 1200-tallet, deriblant Snorre Sturlassons Heimskringla, Fagrskinna, Ågrip, Knýtlinga saga, Historia Norvegiæ, Den legendariske saga om Olav den hellige, og skrifter av Odd Snorresson og Theodoricus monachus. De angelsaksiske kildene er knappe og sparsommelige, men verdifulle ettersom de representerer samtidige vitnebevis. Den mest betydningsfulle er Den angelsaksiske krønike og Encomium Emmae. I tillegg blir Eirik Ladejarl nevnt av historikere fra 1100-tallet som Florence av Worcester, William av Malmesbury, og Henry av Huntingdon.
En betydelig mengde skaldekvad og dikt av Eiriks skalder er bevart i kongesagaene og representerer samtidige vitnebevis. De mest betydningsfulle er drottekvadet Bandadråpa av Eyjolv Dådaskald, og kvad av Halldor Ukristne og Tord Kolbeinsson. Eirik hadde også Hallfred Vandrædaskald, Gunnlaug Ormstunge, Ravn Onundsson (Hrafn Önundarson), Skule Torsteinsson og Tord Sjåreksson som diktet for ham.
Eiriks ungdom
Fagrskinna og Heimskringla skriver om Eiriks ungdomsår og forteller at han var sønn av Håkon Sigurdsson og ei kvinne av lav ætt som Håkon gikk til sengs med under et opphold i Oppland. I henhold til Fagrskinna var Håkon 15 år gammel, og som vanlig var lot jarlen gutten bli fostret hos Torleiv Spake i Meldal. Snorre Sturlasson forteller i Håkon jarls saga (side 113) at Eirik vokste opp og ble tidlig en kjekk kar, vakker å se til, og stor og sterk.
Håkon jarl giftet seg med ei datter av Skage Toftesson, og giftet sin egen datter bort til dennes sønn, Skofte Skagesson. Det ble tett vennskap mellom de to ættene, og da Eirik var 11-12 år, hadde han og fosterfaren Torleiv lagt sitt skip nærmest Håkon jarls. Da Skofte ankom, ba han Eirik flytte sitt skip, slik at han kunne ankre nærmest jarlen, slik han var vant til. Dette nektet Eirik. De Håkon jarl hørte dette, ble han rasende over sønnens arroganse, og ga ham ordre om å flytte skipet sitt straks. Eirik hadde ikke noe annet valg enn å adlyde faren, men neste vår fikke han et skip med 30 roere av fosterfaren. Han seilet til Møre, fant Skofte, la til kamp, og Skofte falt. Dette var den første gangen Eirik satte spor etter seg, og ble senere minnet av skalden Eyjolv Dådaskald i hans Bandadråpa:
Sagaen forteller at etter at Skofte var drept, seilet Eirik sørover til Danmark, hvor han ble mottatt av kong Harald Blåtann. Etter å ha overvintret hos danskekongen, ga Harald Håkon jarls sønn et jarldømme over Ringerike og Vingulmark (Osloområdet), danske skattland i det sørøstlige Norge, i bytte mot en viss uavhengighet. Dette viser at til tross for Eiriks ungdom, at han var født av en frille og heller ikke sto på god fot med faren, hadde han posisjon i kraft av sin fars ætt. Han var ikke hvem som helst.
Slaget ved Hjørungavåg
Slaget ved Hjørungavåg var Eirik Håkonssons første betydelig konfrontasjon. Slaget var av like deler historisk som legendarisk betydning på slutten av 900-tallet mellom jarlene på Lade og en dansk invasjonsstyrke. Slaget var mer enn en strid mellom høvdinger og konger. Det var første gang Norge som nasjon verget seg mot dansk invasjon og dominans. Slaget er blitt beskrevet i de norske kongesagaene, først og fremst Heimskringla, foruten også Jomsvikingenes saga og Saxo Grammaticus' Gesta Danorum. Disse sene litterære opptegnelsene er fantasifulle, men historikerne mener at de inneholder en kjerne av sannhet, noe som blir bekreftet av skaldekvadene som omtaler slaget, blant annet av Tord Kolbeinsson og Tind Hallkjellsson.
I henhold til Snorre Sturlasson hadde Eirik tilsynelatende kommet til forsoning med faren og var til stede ved slaget som kommandant. Han ledet seksti skip og var seierrik til tross for at danskene, støttet av de fryktede jomsvikingene, hadde større skip, men et fryktelig uvær ga fordeler til nordmennene. Etter slaget ga Eirik grid til mange av jomsvikingene, blant annet Vagn Åkesson. Griden viste Eiriks storsinn og selvhevdelse.
Herjing i Østersjøen
I 995 kommer Olav Tryggvason til Norge og griper makten. Håkon jarl blir sviktet av trønderne og blir drept, mens Eirik Håkonsson blir tvunget til landflyktighet i Sverige. Han går i allianse med Olof Skötkonung av Sverige og Svein Tjugeskjegg av Danmark. Danskekongen lar Eirik bli gift med sin datter Gyda Sveinsdatter, noe som igjen understreker Eiriks posisjon. Han tilhører Ladejarlætten, den gamle ætten fra Hålogaland og fremste ætten med krav til Norges trone ved siden av Hårfagreætten som Olav Tryggvason tilhørte.
Med Sverige som base gjør Eirik flere hærtokt mot øst. Han herjer landområdene til kong Vladimir I av Kiev, røver, herjer og brenner ned byen som på norrønt ble kalt for «Aldeigja», og som i dag heter Staraya Ladoga. Det er ingen skrevne kilder fra kontinentet som bekrefter eller avkrefter dette angrepet, men russiske arkeologiske undersøkelser på 1980-tallet viser bevis på at byen ble brent en gang sent på 900-tallet.
Eirik plyndret også i vestlige Estland, norrønt Aðalsýsla, og øya Saaremaa, norrønt Eysýsla. I henhold til Fagrskinnas sammendrag av Bandadråpa kjempet han mot vikinger i Østersjøen og gjorde landgang i Østergøtland på denne tiden, som ikke desto mindre var Olof Skötkonungs område. Hensikten var åpenbart å skaffe seg en formue lik Olav Tryggvason hadde gjort i England tidligere, en formue som kunne benyttes til å bygge opp en hær som kunne settes inn mot Olav Tryggvason.
Slaget ved Svolder
I slaget ved Svolder i år 1000, et sted i nærheten av Øresund, var svenskekongen, danskekongen og ikke minst Eirik Håkonsson klar til å ta imot Olav Tryggvason. I løpet av sommeren hadde kong Olav vært i den baltiske regionen, sannsynligvis i dagens Polen, og, i henhold til Snorre, for å hentet hjem rikdommer som tilhørte hans hustru Tyra Haraldsdatter. Han hadde med seg mange skip, men flere av dem tilhørte den svikefulle Sigvalde jarl, høvding for Jomsvikingene, som lurte den norske kongen i en felle. Olavs skip passerte i en lang rekke ankerplassen til den kombinerte hæren til Olof Skötkonung, Svein Tjugeskjegg og Eirik Håkonsson som lå på lur. Kong Olav stolte på Sigvalde jarl, ventet intet angrep og seilte selv helt sist i det største skipet «Ormen Lange». Den allierte hæren lot mesteparten av de norske skipene passere før de seilte ut og angrep kong Olav.
Olav Tryggvason kunne ha flyktet, men valgte å bli. For sagaforfatterne er det vel så mye ære i strålende nederlag som i seier (jfr. Vagn Åkesson). Han bant sammen sine 11 gjenværende skip til en flytende festning med «Ormen Lange» innerst og de andre utover i en lang rekke.
De islandske og norske forfatterne, som har gitt detaljer om slaget, gir all ære til de nordmennene som kjempet for Eirik Håkonsson, men også til de nordmenn som kjempet for Olav Tryggvason. Både svenskene som danskene kastet seg mot Olav Tryggvason og ble øyeblikkelig slengt tilbake. Eirik Håkonsson viste seg som strateg ved å gå metodisk til verks. Han angrep det ytterste skipet først, ryddet dette, kappet det løs og deretter det neste. De overlevende trakk seg innover helt til kun «Ormen Lange» var igjen, bemannet av trette og sårete menn. Til slutt var også «Ormen Lange» overmannet, Olav Tryggvason kastet seg over bord og ble aldri sett igjen.
Jan Birger Medhaug
Jan Birger Medhaug (født 24. september 1951) er en norsk politiker. Han var innvalgt i Karmøy kommunestyre og Rogaland fylkesting fra 1995 til 2007. Fra 1999 til 2003 var han fylkesvaraordfører. Medhaug var medlem av Kristelig Folkeparti, men meldte seg ut i 2005 og fortsatte som uavhengig. Han har vært leder av Karmøy KrF og Rogaland KrF. I 2019 ble han medlem av Karmøy kommunestyre for Høyre.
Eirik Håkonsson
Slaget ved Svolder
Eirik Håkonsson sto igjen, akkurat som i slaget ved Hjørungavåg, som seierherren. Med det erobrete «Ormen Lange» kunne han, slik hans skald Halldor Ukristne har kvedet, seile fra kampplassen.
Hersker av Norge
Etter slaget ved Svolder ble Eirik, sammen med sin halvbror Svein Håkonsson, hersker av Norge fra 1000 til 1012. Norge var formelt under kong Svein Tjugeskjegg, og Snorre Sturlasson som Hårfagreættens egen propagandist understreker at Eirik aldri tok kongsnavn. I prinsippet var han likevel «konge» av Norge ettersom han styrte som en.
Svein Tjugeskjeggs overherredømme av Norge skal ikke overdrives. I beste fall sendte Eirik gjæve gaver til danskekongen og aksepterte at hans lojalitet lå hos denne, men store deler av Norge ble styrt uavhengig av Danmark, spesielt de områdene som Eirik selv rådde over, hvilket antagelig tilsvarte de samme områdene som Harald Hårfagre i sin tid rådde over. I henhold til Snorre var forholdene for folk flest bedre under Eirik Håkonsson enn under det voldsstyret som Olav Tryggvason hadde utøvet i sine knappe fem år som konge, akkurat som det hadde vært under Håkon jarl: «gode år i landet og god fred for bøndene innenlands».
Snorre sier om Håkon jarls sønner at:
Eiriks sønn med Gyda, Håkon Eiriksson, fortsatte farens posisjon fram til 1015 da Olav Haraldsson kom til landet. Eirik og Svein befestet sitt styre med å la deres søster Bergljot Håkonsdatter gifte seg med den mektige Einar Tambarskjelve, som hadde kjempet sammen Olav Tryggvason ved Svolder, og fikk således en betydningsfull rådgiver og alliert.
I henhold til Grettes saga forbød Eirik holmgang og duell ved lov og landsforviste berserker fra riket kort tid før han seilte til England.
Religion
Olav Tryggvason var misjonskongen, men kampen mot kongen var ikke en kamp mot kristendommen. I henhold til Snorre Sturlasson var Eirik Håkonsson en realpolitiker med et pragmatisk syn på religion, i motsetning til faren Håkon jarl. Han lot seg døpe og lot deretter folk flest gjøre som de selv ville. Theodoricus monachus derimot fremstiller Eirik noe usannsynlig slik at han ga et løfte om å bli kristen om han seiret ved Svolder. Odd Snorressons saga om Olav Tryggvason har en mer utpenslet fortelling hvor Eirik erstatter et bilde av den norrøne guden Tor i forstavnen av skipet sitt med et kristent kors. Det er ingen skaldekvad som støtter dette, skjønt det er sannsynlig at Eirik lot seg døpe, allfall formelt, slik kongesagaene skriver. Kysten av Norge var kristen, men Trøndelag og i Oppland og innlandet var folk flest stort sett hedninger. Fagrskinna nevner at i brødrene Eirik og Sveins dager ble kristendommen meget skadelidende, underforstått at brødrene ikke drev misjonsvirksomhet og tvangsdøpning med vold.
Å gå over til kristendommen var uten tvil en politisk fordel for brødrene ettersom de var allierte med de kristne kongene i Sverige og Danmark. Å akseptere toleranse og religionsfrihet var også et skarpsindig trekk etter Olav Tryggvasons voldelige misjonsaktivitet. Eiriks religiøse overbevisning var sannsynligvis ikke sterk.
Mens hirdskaldene til Eiriks rival Olav Tryggvason og Olav Haraldsson verget seg fra å bruke hedenske kjenninger i sine kvad og lovpriste kongen som en kristen herre, er alle bevarte skaldekvad som er viet Eirik Håkonsson diktet på tradisjonelt vis. Bandadråpa som ble diktet en gang etter år 1000 er åpenbart hedensk ettersom det nevner Eirik som seierrik i henhold til «guders vilje». Begge de to norske historieverkene Historia Norvegiæ og Ågrip er fiendtlig innstilt til Eirik Håkonsson og mener at han kjempet aktivt for å rykke opp kristendommen med roten, men dette blir ikke bekreftet av andre kilder. I bestefall forveksler bøkene Eirik med faren Håkon, eller lyver bevisst for å sverte jarlen.
Erobringen av England
I 1014 eller 1015 forlot Eirik Håkonsson Norge og slo seg sammen med danskekongen Knut Sveinsson, sønn av Svein Tjugeskjegg, for dennes hærtog til England. Eiriks deltagelse var sannsynligvis prisen for å styre Norge uavhengig av Danmark, og nå var tiden inne for at lojaliteten skulle betales. Å unnslå seg var ikke bare feighet, men også å erklære fiendskap med danskekongen. Antagelig var det likevel ikke en uvillig jarl som kom seilende med en norsk hær.
I henhold til Tord Kolbeinssons Eiriksdråpa møttes den norske og den danske flåten ved den engelske kysten i 1015, men kronologien i de ulike kildene er ikke samstemte, og noen forskere mener at møtet først skjedde i Danmark i 1014. På denne tiden var Knut en ung og uerfaren hersker som sto i skyggen av sin avdøde far Svein Tjugeskjegg som hadde erobret England i 1013, men døde fem uker senere. Eirik Håkonsson var på den annen side en erfaren krigsstrateg med en utprøvd intelligens og krigslykke, i henhold til Fagrskinna. Forskeren Frank Stentons mening om Eirik var at han var «den beste rådgiver som var å finne for en ung prins som var i ferd med å begynne sin erobring».
Den dansk-norske invasjonsstyrken tok landgang i Sandwich på midtsommeren 1015. De møtte liten motstand. Knuts styrker forflyttet seg inn i Wessex og plyndret i Dorset, Wiltshire og Somerset. Alderman Eadric Streona samlet en engelsk hærstyrke på 40 skip og underkastet seg deretter kong Knut. Encomium Emmae er den eneste engelske kilden som gir informasjon om Eiriks bevegelser på denne tiden, men opptegnelsene om hans antatte uavhengige hærtokt er vage og står ikke i samspill med andre kilder.
Tidlig i 1016 flyttet den norrøne styrken, kanskje forsterket med angelsaksiske medsammensvorne, seg over elven Thames og inn i Mercia, og plyndret omgivelsene etter hvert. Prins Edmund II av England, eller Edmund Jernside som han ble kalt, forsøkte å mønstre en hær til å stå imot invasjonen, men hans anstrengelser var ikke vellykket. Knut fortsatte uhindret inn i Northumbria hvor jarlen for Northumbria, Uchtred den modige, ble myrdet i kaoset. Da kontrollen var tatt i nord ble det store nordengelske jarldømmet gitt til Eirik Håkonsson slik at han kunne administrere det. Den store hæren beveget seg deretter sørover og mot London. Før den kom fram døde kong Ethelred den rådville den 23. april. Prins Edmund ble valgt til ny konge av England.