cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Istituto Europeo di Design
Istituto Europeo di Design er et internasjonalt nettverk av skoler som driver undervisning og forskning innen design (IED Design), motedesign (IED Moda Lab), visuell kommunikasjon (IED Arti Visive) og kommunikasjon (IED Comunicazione). Skolen ble grunnlagt i 1966, og har i dag sete i Milano, Roma og Torino i Italia, Madrid og Barcelona i Spania og São Paulo i Brasil. Skolen tilbyr 3-årige studieprogram, mastergrad, etterutdanning og spesialisering.
Verdensrankingen i snooker 1988/1989
Verdensrankingen i snooker 1988/1989 er verdensrangeringen av de 32 beste snookerspillerne i verden for sesongen 1988/1989.
Rangeringen er basert på prestasjonene spillerne gjorde de to foregående sesongene, altså sesongene 1986/1987 og 1987/1988.
Marit Slagsvold
Marit Slagsvold (født 1962) er en norsk prest, sosiolog, gestaltterapeut og forfatter. Hun har tidligere jobbet med utvikling av Barnevernet som byråkrat i Barne- og familiedepartementet og med forskning på sosial inkludering ved Høgskolen i Oslo, og har utgitt flere bøker om vennskap, unge menneskers sorg og sosiale relasjoner. Hun ble ordinert til prest i Den norske kirke i september 2021 og jobber som vikarprest i Uranienborg kirke.
Karriere
Slagsvold tok magistergraden i sosiologi ved Universitetet i Oslo i 1991 med avhandlingen Nyetableringer og nettverk: den sosiale konstruksjon av teknologers økonomiske virkelighet. Hun var førstekonsulent i Barne- og familiedepartementet fra 1991 til 2004, og arbeidet blant annet med utvikling av Barnevernet. Fra 2004 var hun hospitant og siden stipendiat ved Gruppe for inkluderende velferd ved Høgskolen i Oslo, og arbeidet med forskning innen sosial inkludering, nettverk og sosial kapital.
Slagsvold har vært åpen om at hun i mange år slet med angst og depresjon. Dette førte til at hun i 2000-årene valgte å slutte i jobben og etterhvert utdanne seg i gestaltterapi. Hun har gjennomført seks års studier i gestaltterapi ved Norsk Gestaltinstitutt-Høyskole (NGI). Hun jobbet deretter som praktiserende gestaltterapeut ved Oslo Gestaltsenter som hun driver sammen med Birgitte Gjestvang, og har hatt en deltidsstilling som høyskolelektor på Norsk Gestaltinstitutt-Høyskole. Hun utga boken Jeg blir til i møte med deg: en bok om relasjoner på Cappelen Damm i 2016. I 2009 gikk Slagsvold også på Aschehougs ettårige forfatterskole for skjønnlitteratur.
Slagsvold studerte frem til 2020 teologi og religion ved MF vitenskapelig høyskole og har gjennomført praktisk-teologisk utdanning. Rett etter stortingsvalget i 2021 ble det kjent at hun skal ordineres til prest i Den norske kirke av Oslos biskop Kari Veiteberg 19. september 2021. Slagsvold har blitt godkjent som prest av Kirkerådets evalueringsnemnd på grunnlag av unntaksbestemmelsen omtalt som «profetveien», som gjør det mulig for personer over 35 år med en relevant mastergrad eller annen høyere grads eksamen og teologiske studier av et visst omfang å bli ordinert dersom deres bakgrunn vurderes som likeverdig med teologisk embetseksamen. Fra januar 2021 har Slagsvold jobbet som vikarprest i Uranienborg menighet i halv stilling. Slagsvold har tidligere vært utmeldt av Kirken, men meldte seg siden inn igjen. Hun har uttalt at «jeg liker å se og sanse Gud i alt levende. Mitt ønske er at Kirken skal være et åpent, relevant og givende sted for undring, utforsking og deltakelse i troens mysterium».
Privatliv
Marit Slagsvold vokste opp i Oslo og er datter av tannlege og professor Olav Kristoffer Slagsvold fra Romedal og Britt (Bitten) Berg-Pettersen fra Narvik. Morfaren Carl Berg-Pettersen eide skipsverkstedet Narvik Mek. Verksted. Hun er yngst av fire søsken, og er søster av psykolog og forsker Britt Slagsvold. Hun ble gift med ungdomskjæresten Jonas Gahr Støre i Flosta kirke i 1988, og de har tre barn. Slagsvold har også vært aktiv i miljøet rundt Rudolf Steinerskolen i Oslo, der barna gikk. Hennes farsslekt kommer fra gården Slagsvold i Hedmark, og hun er tremenning til moren til Sp-leder Trygve Slagsvold Vedum.
Gråfjell (Sigdal)
Gråfjell er den høyeste toppen i fjellområdet Norefjell, 1 466 meter over havet, på grensa mellom Sigdal og Flå kommuner i Buskerud. Dette er det høyeste punkt i begge kommunene.
Fjellet har en primærfaktor på 622 meter, og er blant de 30 fjell med størst sekundærfaktor i landet.
Grøt
Grøt eller graut fra norrønt grautr (av germansk grauta i betydningen grovmalt, grovkornet, beslektet med engelsk great i betydningen «stor», av «grovkornet» og «grjot» og «gryte» ) er en tyktflytende matrett laget av gryn, mel eller ris og væske, vanligvis melk eller vann.
Melketilsatt grøt serveres som oftest varm, men på slutten av 2010-tallet ble det en mattrend å lage såkalt «kjøleskapsgrøt» som spises kald.
Grøt kan også lages av frukt eller bær («rødgrøt»), tyknet med potetmeljevning eller maisenna. Rødgrøt serveres varm eller kald, med melk eller fløte til.
Osiris
Osiris (alternativt Ausir, Asiri eller Ausar) er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en gud vanligvis identifisert som gud for etterlivet, underverden, og for de døde, men er mer passende som en gud for overgang, oppstandelse, og fornyelse (nytt liv). Han ble framstilt som en grønnskinnende mann med faraoskjegg, særskilt med mumiebånd om beina, iført en særegen krone med to store strutsefjær på hver side, og i hendene holder han hyrdestaven (heka) og sliulen (nekhakha), som i seg selv ble symbolene på faraoisk autoritet.
Osiris ble til tider betraktet som den eldste sønnen av jordguden Geb, skjønt andre kilder hevdet at hans far var solguden Ra, og av himmelgudinnen Nut, foruten også å være bror og ektefelle av Isis hvor Horus ble betraktet som hans posthumt avlet sønn. Han var også knyttet til epitetet Khenti-Amentiu i betydningen «den fremste i Vest», en referanse til hans kongedømme i landet til de døde. Som hersker av de døde ble Osiris tidvis kalt for «konge av de levende» da oldtidens egyptere betraktet de velsignende døde som «de levende». Osiris ble betraktet som en bror av Isis, Set, Nefthys, og Horus den eldre, og far til Horus den yngre (begge ulike representasjoner av den samme guddom).
Innledning
Osiris er bevitnet på midten av det femte dynasti, men det er sannsynlig at han ble dyrket langt tidligere; epitetet Khenti-Amentiu er datert til minst første dynasti, også som en faraoisk tittel. Det meste av informasjon som er tilgjengelig om mytene om Osiris er avlevert fra hentydninger i Pyramidetekstene fra slutten av femte dynasti, senere kilder fra Det nye rike i Egypt som Shabakasteinen og fortellingen «Striden mellom Horus og Set», og langt senere i den fortellende stilen fra skriftene til greske forfattere som Plutark og Diodorus Siculus.
Osiris ble betraktet ikke bare som den nådefulle dommer av de døde i etterlivet, men også en utsending fra underverden som ga alt liv, inkludert spirende vegetasjon og den fruktbare oversvømmelsene av elven Nilen. Han ble beskrevet «kjærlighetens herre», «Han som er evig mild og ungdommelig», og «Stillhetens herre». Kongene av Egypt ble assosiert med Osiris i døden – slik Osiris steg fra de døde ville de, forent med ham, arve evig liv gjennom en magisk prosess av parallellitet eller etterligning. Ved Det nye riket i Egypt hadde alle mennesker, ikke bare faraoer, troen på å bli assosiert med Osiris i døden, om de investerte i kostnadene for assimilasjonsritualene.
Via håpet om et nytt liv etter døden begynte Osiris å bli assosiert med sykluser observert i naturen, i særskilt vegetasjons vekst og de årlige livegivende oversvømmelsene fra Nilen, gjennom hans forbindelser med heliakisk oppgang til stjernene Orion og Sirius ved begynnelsen av hver nytt år. Osiris ble omfattende dyrket som «de dødes herre» fram til undertrykkelsen av egyptisk religion ved kristendommens enerådende dominans i romersk tid.
Etymologi
Osiris er en latinsk omstaving av greske Ὄσιρις, som igjen er den greske tilpasningen av det opprinnelige gudenavnet i gammelegyptisk. Med egyptiske hieroglyfer er navnet gjengitt som wsjr eller jsjrt. Ettersom hieroglyfisk skrift mangler vokaler, har egyptologer vokalisert navnet på ulike måter, blant annet som Asar, Yasar, Aser, Asaru, Ausar, Ausir, Wesir, Usir, Usire eller Ausare.
Etymologien og betydningen av det opprinnelige navnet wsjr er fortsatt uklart. Det har kommet flere forsøk på å begrunne forslag. John Gwyn Griffiths (1980) foreslo en opprinnelse fra wsr i betydningen «den mektige». En av de eldste vitnemålene for guden Osiris opptrer i mastabaen til den avdøde Netjer-wser (fra nṯr-wsr, «den allmektige gud»).
Framtoning
Osiris er representert i hans mest utviklede ikonografiske form mens han bærer Atefkronen, som er tilsvarende til den hvite krone fra Øvre Egypt (Hedjet) med tilleggene av to krumme strutsefjær på hver side. Han bærer også kroken eller hyrdestaven (heka) og håndtresken eller sliulen (nekhakha). Hyrdestaven er antatt å representere Osiris som hyrdegud. Symbolismen i håndtresken er mer usikkert, bortsett fra tilknytningen til jordbruket, men er også forsøkt assosiert med den svært gamle, men mer ukjente guden Anedjti fra niende nome i Nedre Egypt under Det gamle rike. Anedjti opptrådte også med krok og sliul, og var kanskje en eldre forløper til Osiris.
Han ble vanligvis avbildet som en farao med en hudfarge som enten var grønn (gjenfødelsens farge) eller svart (hentydning til fruktbarheten til Nilens oversvømmelser) og som en mumie med innpakning fra balsameringen fra brystet og ned.
Tidlige mytologiske tekster
Pyramidetekstene beskrev tidlige oppfatninger av etterlivet i en forståelse som en evig reise med solen blant stjernene. Blant disse er en gravtekst fra begynnelsen av fjerde dynasti: «Et offer konger gir og Anubis». Ved slutten av femte dynasti er formellteksten i alle graver blitt «Et offer kongen gir og Osiris».
Far til Horus
Osiris er den mytologiske far til guden Horus. Hans unnfangelse er beskrevet i Osiris-myten, en sentral myte i egyptisk mytologi. Myten forteller at Osiris ble drept av sin bror Set, som ville ha Osiris’ trone, og lemlestet Osiris ved å kappe ham opp i småbiter. Isis samlet samme de lemlestete delene av Osiris, men den eneste delen som hun ikke fant var hans manndom. Isis fikk lagd en ny penis fra gull, og klarte kortvarig å vekke ham tilbake til livet igjen ved å benytte en besvergelse hun hadde lært av sin far. Denne besvergelsen ga henne tid til å ta i bruk Osiris’ gyldne manndom og ble gravid før han døde igjen. Senere fødte hun sønnen Horus. Som sådan er Horus født før etter Osiris’ oppstandelse, og han er forstått som en representasjon av den nye begynnelsen og den som beseiret den onde Set.
Ptah-Sokar (som er resultatet av identifiseringen av skaperguden Ptah med guden Sokar) og denne forestillingen ble gradvis identifisert med Osiris, de to ble Ptah-Sokar-Osiris. Da det var antatt at solen tilbrakte natten i underverden, og ble således «gjenfødt» hver eneste morgen, ble Ptah-Sokar-Osiris identifisert med skaperguden, kongen av underverden, guden for etterlivet, livet, døden og gjenfødsel.
Gud som en vær
Osiris’ sjel, hans Ba, ble tidvis dyrket i dens egen rett, borti mot som om det var en selvstendig gud i seg selv, særlig i byen Djedet (Mendes) på Nildeltaet. Dette aspektet av Osiris ble referert til som Banebdjedet, som grammatikalsk hunkjønn (også stavet Banebded eller Banebdjed), bokstavelig «Ba av herren av djed», noe som ga grovt sett bety «Sjelen til værherren av byen Djedet». En lengre navn på byen er Per-Banebdjedet («Huset til værherren av Djedet»), .Djed kan også henvise til en type søyler, og kan bli forstått som ryggrad (det som holder noe oppe), og kanskje i overført betydning, Nilen som Egypts ryggrad.
Nilen som gir vann og de sesongmessige oversvømmelsene, og Osiris, selv forbundet med naturens regenerering, døde for å bli gjenoppvekket, representerte kontinuitet og stabilitet. Som Banebdjed var Osiris gitt epiteter som «Himmelens herre» og «Ras liv» ettersom solguden Ra, da han ble identifisert med Atum, ble betraktet som stamfar av Osiris, og som Osiris hadde arvet sin kongelige (og guddommelige) autoritet. Ba betyr ikke «sjel» i den vestlige forstand, men har mer med makt å gjøre, omdømme, karakterens kraft, særskilt for en gud.
Ettersom Ba var knyttet til makt, og dessuten var en egyptisk betegnelse for en vær (en saubukk), ble Banebdjed avbildet som en vær, eller som et menneske med hodet til vær. En levende, hellig vær ble holdt i Djedet (Mendes) og holdt i ære som inkarnasjonen av guden, og når væren døde ble den mumifisert og gravlagt i særskilte nekropolis for disse hellige dyrene. Banebdjed ble følgelig sagt å være Horus' far da Banebdjed var et aspekt av Osiris.
I tilknytningen til assosiasjonen Osiris med væren, er gudens tradisjonelle hyrdestav og håndtreske instrumentene til gjeter, noe som kan antyde en opprinnelse for Osiris blant gjetere og landbrukskulturen i øvre Nilen. Hyrdestaven og håndtresken var kanskje opprinnelig symbolene til den eldre guden Anedjti, men via Osiris ble de benyttet av egyptiske konger som generelle symboler på guddommelig autoritet.
Osiris-myten
I en versjon av myten benyttet Isis en besvergelse hun hadde lært fra sin far og brakte ham tilbake til lievet slik at han kunne gjøre henne gravid. Etterpå døde han igjen og hun skjulte hans lik i ørkenen. Måneder senere fødte hun Horus. Mens Isis var opptatt med oppfostringen av Horus, var Set på jakt en natt og kom over liket til Osiris. Rasende rev han liket i småbiter, hele fjorten biter og spredte over hele landet. Isis måtte samle opp alle delene, unntatt hans penis var blitt spist av en fisk (en art elefantfisk, medjed) og bandasjerte dem sammen for at han skulle få en skikkelig begravelse. Gudene ble imponert over Isis’ hengivelse og gjenoppvekket c som en gud for underverden. Grunnet hans død og gjenfødelse, ble Osiris assosiert med Nilens oversvømmelser som gjødslet jorden for bøndene.
Diodorus Siculus har gitt en annen versjon av myten i lys av gresk mytologi hvor Osiris er beskrevet som en konge fra gammel tid og som lærte egypterne sivilisasjonens kunst, inkludert jordbruk. Deretter reiste han rundt i verden med sin søster Isis, satyrer, og de ni muser, før han til sist reiste tilbake til Egypt. Osiris ble deretter myrdet av sin onde bror Tyfon som ble identifisert med Set. Tyfon delte liket opp i tjueseks deler som han deretter fordelt blant sin sammensvorne for å gjøre dem delaktig i mordet. Isis og Herakles (som er Horus) hevnet drapet på Osiris og drepte Tyfon. Isis fant tilbake alle delene av Osiris’ lik, unntatt hans penis, og i hemmelighet brente hun dem. Hun gjorde deretter etterligninger av delene og fordelte dem på flere lokaliseringer, som deretter ble sentre for kultdyrkelsen av Osiris.
Osirisme
Osirisme, eller mysteriene til Osiris, var en mysteriereligion som ble praktisert med årlige innvielseritualer for kulten til Osiris. Disse seremoniene var fruktbarhetsritualer som symboliserte Osiris’ oppstandelse. E.A. Wallis Budge uttalte at «Osiris er nært forbundet med hvetens spiring; kornet som ble sådd i jorden er den døde Osiris, og kornet som har spiret er Osiris som igjen har fornyet sitt liv.»
Død eller overgang; guden for etterlivet
Oldtidens egyptere trodde at døden var en overgang. De trodde at Ka, eller livskraften, forlot legemet ved dødens øyeblikk og selv deres praksis med å bevare liket med mumfisering indikerte deres forståelse av livets fortsettelse. I denne forståelsen er Osiris kjent som guden for overgangen, og vanligvis kjent som guden for oppstandelse og regenerasjon.
Plutark og andre har merket seg at ofringene til Osiris var «dystre, høytidelige, og sorgfylte...» og at den store mysteriefestival, feiret i to faser, begynte ved Abydos for minnes gudens død, og på den samme dagen ble kornet plantet i jorden. «Kornets død og gudens død var det ene og det samme: kornet ble identifisert med guden som kom fra himmelen; han var brødet som menneskene levde av. Gudens oppstandelse symboliserte kornets gjenfødelse. Den årlige festivalen involverte byggingen av «Osirissenger» formet som Osiris selv, fylt jord og sådd med frø. Spiringen av frøene symboliserte Osiris som våknet fra døden. Et nesten opprinnelig eksempel ble funnet i graven til Tutankhamon av Howard Carter.
Den første fasen av festivalen var en offentlig drama som framstilte mordet og lemlestelsen av Osiris, Iris’ søken etter hans lik, hans triumferende tilbakevending som den gjenoppståtte gud, og kampen hvor Horus beseiret Set. Dette ble presentert av erfarne skuespillere som litterær historie og var den fremste måten å rekruttere medlemskap i kulten. I henhold til Julius Firmicus Maternus på 300-tallet e.Kr., ble dette dramaet framført av tilbedere som «banket seg på brystet og flenget sine skuldre... da de forestilte at de lemlestete levningene av guden hadde blitt funnet og satt sammen... De gikk fra sorg til glede.» Pasjonen for Osiris ble reflektert i hans navn Wenennefer, «den ene som fortsetter å være perfekt», og som henviser til hans kraft postmortem.
I avhandlingen Udødelighetens historie (2016) kom Dag Øistein Endsjø med følgende refleksjon:
Ikhernofret-stelen
Mye av den bevarte informasjon Osiris-pasjonen kan bli funnet på Ikhernofret-stelen ved Abydos som ble reist under det tolvte dynasti av skatteminister Ikhernofret (også I-Kher-Nefert), muligens en Osiris-prest, under styret til farao Amenemhat III. Pasjonspillene ble holdt den siste måneden av Nilens oversvømmelse, sammenfallende med våren, og ble framstilt i Abydos som var det tradisjonelle stedet hvor liket til Osiris skal ha flytt i land etter å ha blitt druknet i Nilen.
Deler av myten, som fortellingen om at Set lemlestet gudens lik i fjorten deler, er ikke gjenfortalt på denne stelen. Selv om den er dokumentert for å ha vært en del av ritualene ved en versjon av Jumilhac-papyrusen, som at det tok Isis tolv dager å samle sammen delene, endte festivalen med pløying av åkrene. En del elementer av seremonien ble holdt i tempelet mens andre var involvert i offentlig deltagelse i form av drama. Ikhernofret-stelen gjenfortalte programmet med hendelsene for de offentlige elementene over festivalens varighet på fem dager:
Hvete og blåleireritualer
I kontrast til de offentlige dramaseremoniene som nevnt over, ble mer esoteriske seremonier framført på innsiden av templene av prester som ble bevitnet av kun innvidde. Plutark nevner at (for en langt senere periode) at to dager etter festivalens begynnelse førte prestene fram «en hellig kiste som en inneholdt en liten gullkiste, inn i denne helte de drikkevann... og høye gledesskrik steg opp fra selskapet ved at Osiris er funnet (eller kalt til live igjen). Deretter knadde de fruktbar jord med vann... og formet av det en halvmånelignende figur som de kledde og smykket, dette indikerte at de vurderte disse gudene som substansen av Jord og Vann.» Dog er Plutarks redegjørelse fortsatt uklar, eksempelvis skrev han også «Jeg forbigår kappingen av tre», og valgte således å ikke beskrive dette da han mente det var et hellig rituale.
I Osaris’ tempel i byen Dendera beskriver en inskripsjon (oversatt av Budge) i detalj hvordan man gjorde modeller i hvetedeig av hver av de lemlestede delene av Osiris som ble sendt ut av byen slik at Isis kunne oppdage dem. I tempelet i Djedet (Mendes) ble det framstilt figurer av Osiris av hvetedeig og plassert rundt på dagen for mordet på guden, deretter ble det vannet i flere dager inntil blandingen ble knadd til en modell av Osiris og fraktet til tempelet for å bli gravlagt. Kornet for disse kakene ble dyrket kun på tempelets marker. Modeller ble gjort fra treverk for de seksten lemlestede delene av Osiris, kakene fra det guddommelige brødet og ble plassert i en kiste av sølv. De ble satt ned nær hodet av guden og med de indre delene som beskrevet Dødeboken (XVII).
På den første festivaldagen med pløying, sto gudinnen Isis fram i hennes helligdom. Hun ble gjort naken, korndeig ble lagt i hennes seng og fuktet med vann, og det representerte den fruktbare jord. Alle disse hellige ritualene nådde sitt klimaks ved «å spise den sakramentale gud, en nattverd hvor deltagerne ble omformet i deres overtalelser til eterligninger av deres gudemenneske.»
Dommen
Tanken om en guddommelig dom som ble utført etter døden for sine synder i livet er først bevitnet under Det gamle rike i en grav fra sjette dynasti og som inneholdt fragmenter av hva som er beskrevet som negative bekjennelser. Det var en litaniaktig oppregning som stilte høye moralske krav: «Jeg har aldri spottet gud; jeg har aldri berøvet den fattige hans eiendeler; jeg har aldri gjort noe gudene avskyr; jeg har aldri baktalt en slave hos hans herre; jeg har aldri gjort vondt mot noen...» og videre. I Dødeboken fra Det nye rike finnes også avsnitt hvor Osiris klager over sin skjebne over å måtte herske over de døde i graven: «O, Aton, hvorfor skal nettopp jeg føres ut i ørkenen, der det ikke finnes vann, ikke finnes luft (til de dødes verden), som er meget dypt nede, meget mørk og uten grense?»
Med veksten til kulten til Osiris under Mellomriket ga en form for demokratisering av religionen et tilbud om evig liv til selv hans mest ydmyke tilhengere. Moralsk skikkethet ble den dominerende faktoren i å avgjøre en persons egnethet. Ved døden møtte en person dom fra en domstol av førtito guddommelige dommere. Om den avdøde hadde levd et liv i henhold til de moralske forskriftene til Maat, som representerte sannhet og rettferdig liv, var den døde velkommen til Osiris’ rike. Om vedkommende ble funnet skyldig, ble personen kastet til en «sluker», som demonen Ammit som spiste sjelene og de gikk glipp av evig liv.
Den som ble tatt av slukeren ble først utsatt for forferdelige straff og deretter tilintetgjort. Disse framstillinger av straff kan siden ha påvirket middelalderens oppfatninger av pinslene i helvete via tidlige kristne og koptiske tekster.
Renselsen av de som ble betraktet som akseptable kan bli sett i beskrivelsene av «Flammeøya» hvor de døde hadde seiret over det onde og blitt gjenfødt. For de fordømte var det fullstendig ødeleggelse til en tilstand av ikke-eksistens, men det er ingen antydninger evig pine og tortur. Guddommelig tilgivelse ved den endelige dommen var alltid noe oldtidens egyptere var sentralt opptatt av. Under styret til Seti I ble Osiris også påberopt i kongelige bestemmelser ved forfølgelsen av de levende som begikk forseelser, men det ble holdt hemmelige og ikke rapportert.
Hellenisering
Under det ptolemeiske kongedømme besluttet de greske faraoene å fremme en guddom som var akseptabel for både den innfødte egyptiske befolkningen og den greske, for således å føre disse sammen framfor å la religion være et emne som skilte innbyggerne fra hverandre. I denne politikken ble Osiris identifisert direkte med Apis, som var blitt et aspekt av Ptah, men som også hadde blitt identifisert med Osiris. En synkretisme mellom de to, Osiris og Apis (Ptah), som ble kjent som Serapis. Denne fellesguden ble avbildet som en typisk gresk guddom, men med egyptiske innfatning, og med kombinert ikonografi fra mange kulter som tilkjennega både overflod og oppstandelse.
Kultens ødeleggelse
Kulten til Osiris fortsatte fram til 500-tallet e.Kr. på øya File i Øvre Nilen. Den kristne forfølgelsen av andre troende under keiser Theodosius med lovbestemmelser på 390-tallet om å ødelegge alle ikke-kristne templer, ble ikke gjennomført her. Dyrkelsen av Isis og Osiris greide å fortsette fram til tiden med keiser Justinian I. Det hadde eksistert en avtale mellom stammer i Nubia (som blemmyene) og keiser Diokletian som førte til at de hvert år besøkte Elefantine, en øy i Nilen, og ved bestemte mellomrom fraktet de bildet av Isis opp elven til blemmyenes land i orakelhensikt. Praksisen ble stoppet da Justinian sendte hærføreren Narses for å ødelegge helligdommene, arrestere prestene og konfiskere de hellige bildene som ble fraktet til Konstantinopel.
Richard Andvord (1839–1913)
Sevald Theodor Richard Andvord (født 5. august 1839, død 8. november 1913) var en norsk forretningsmann. Han etablerte og drev papirbutikken Rich. Andvord, som frem til 2000 holdt til i bygningen den ble startet i, Stortorvet 3 i Oslo. Andvord ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1881, og fikk også den svenske Vasaordenen.
Halden
Halden (frem til 1928 Fredrikshald) er en by og kommune i landskapet Østfold i Viken fylke på Østlandet i Norge. Storkommunen Halden grenser til Rakkestad i nord, Aremark i øst, og Sarpsborg i nordvest, samt kommunene Strömstad, Tanum og Dals-Ed i Sverige i henholdsvis sørvest, sør og sørøst.
Richard Andvord (1839–1913)
Oppvekst
Richard Andvord ble født og vokste opp på Nordgard Stamstad i Lom i Gudbrandsdalen. Foreldrene var lensmann Paul Thorsteinsson Andvord (1795–1863) og Thora Sevaldsdatter Kjæstad (1806–1896). Slekten kom fra Nordgard Andvord, men Andvords farfar, Torstein Sylfestsson, flyttet til Stamstad i 1793 da han ble lensmann. Nordgard Stamstad var lensmannsgård frem til 1845.
Halden
Kommunen består av de tidligere herredene Berg og Idd samt bykommunen Halden. Berg og Idd er typiske landbruksområder, mens Halden er en av Norges eldste industribyer. Industrien fikk kraft fra fossefall i elva Tista som renner gjennom byen. Den utgjør nedre del av Haldenvassdraget.
Richard Andvord (1839–1913)
Oppvekst
I 1854, da han var 16 år, gikk Andvord den lange veien til Christiania til fots. Han kom i handelslære hos sin søsters svoger, Hans Holst Lund Holtermann. Etter endt læretid hos Holtermann, reiste Andvord til Tyskland, hvor han fikk nye ideer om forretningsdrift. Det vanlige på den tiden var at forretningene solgte alle slags varer, fra stoffer og lærvarer til matvarer og papir, men Andvord ville spesialisere seg på papirvarer.
Halden
Halden er grenseby mot Sverige og preges, historisk og visuelt, av Fredriksten festning. Den svenske kongen Karl XII angrep festningen to ganger, men lyktes ikke å innta den. I 1716 ble svenske styrker trukket tilbake etter at innbyggere satte byen i brann, og i 1718 falt kongen under beleiringen av festningen. Hendelsene i 1716 minnes i nasjonalsangen, hvor fjerde vers lyder:
Richard Andvord (1839–1913)
Oppvekst
I 1859 fikk Andvord skjøte på farsgården, men det er usikkert om han drev den. Han solgte gården i 1863.
Halden
Halden den eneste norske byen som er nevnt i nasjonalsangen.
Richard Andvord (1839–1913)
Oppvekst
Andvord giftet seg i 1883 med Cathinca Sofie Jacobsen (1849–1935).
Papirbutikken på Karl Johan
Andvord kjøpte eiendommen i Karl Johans gate av assessor Ludvig Mariboe, og åpnet sin forretning 1. mai 1865. Forretningen holdt til i Østre Gade 3 (senere fikk bygget adresse Stortorvet 3). Etter 12 års drift kjøpte han hele bygget som hadde inngang både fra Karl Johans gate og fra torget. Bygget brant i 1925 og ble gjenreist etter arkitekt Morgenstiernes tegninger. De første årene bodde Andvord selv i andre etasje over butikken. Med sin sentrale beliggenhet, ble den ganske fort et møtested for byens borgere. Tidens intellektuelle elite hadde mange spesielle krav til sine skriveredskaper, og Henrik Ibsen, Bjørnstjerne Bjørnson, Edvard Grieg, Jonas Lie og Edvard Munch var blant de faste kundene. Kunstnere som hadde vansker med å betale, fikk diskret økonomisk hjelp. Butikken kunne ofte fungere som diskusjonsklubb og møteplass for byens intellektuelle, og invitasjonslistene til borgerball og veldedige tilstelninger trakk også mange folk til butikken. Etter hvert utvidet firmaet sin virksomhet, med trykkeri, bokbinderi og stempelproduksjon, og kommunale og statlige etater ble stadig bedre kunder. Firmaet vokste kraftig.
Den svenske fotografen Axel Lindahl innledet samarbeid med Andvord. Lindahl bygget opp en samling norske landskapsbilder på over 3000. Det er ikke kjent hvorfor han valgte å konsentrere seg om Norge. Trolig arbeidet Lindahl på eget initiativ mens Andvord bare var norsk utgiver eller forlegger av Lindahls fotografier. Andvord solgte fotografiene i kommisjon slik at Lindahl eide de usolgte kopiene. Lindahl hadde selv filmnegativene da han døde. Andvord annonserte i 1886 at de nå hadde en samling av de fineste og mest severdige stedene i Norge («the finest and most seeworth sceneries in Norway») fotografert av Lindahl. I 1887 begynte Andvord å bruke Lindahls navn i markedsføringen av fotografiene. I 1888 var det stor industri- og kunstutstilling i København der Andvord stilte ut fotografier som trolig var Lindahls arbeider. Fotografiene ble knyttet til aktuelle reiseruter for besøkende til Norge. Da Lindahl døde i 1906 var det 150,000 usolgte kopier på lager hos Rich Andvord, disse hadde Lindahl testamentert til Anders Flaten og Chr. A. Lindemann som begge arbeidet hos Andvord. Rich Andvord begynte tidlig salg av fotografier slik det fremgår av annonser fra 1866. Andvord var selv tidlig medlem av DNT og reiste mye rundt i landet. Han var ikke selv fotograf.
Personlig engasjement
Andvord var stadshauptmann i Christiania, det vil si sjef for borgervæpningen i byen, og ledet selv parader gjennom byen til hest. Da borgervæpningen ble avviklet i 1881, ble Andvord utnevnt til ridder av St. Olavs Orden.
Andvord satt i styrene i flere store firmaer, blant annet Den norske Creditbank, Kreditkassen, Storebrand, Bændevinssamlaget og Nationaltheatret. Han var også engasjert i bystyret og formannsskapet.
Cathinca, Andvords kone, hadde utdannelse i musikk og var kusinen til Johan Svendsen. I familiens bolig i Skovveien ble det holdt musikalske tilstelninger med kjente gjester som Edvard Grieg og Johan Halvorsen.
Han var medlem av kommunestyret fra 1877.
Halden
Navnet Halden
Navnet Halden  kommer fra det norrøne hallr el. hǫll som betyr bakke eller skråning. Byen er omgitt av et landskap som heller innover mot sentrum. D-en har kommet til fra dansk påvirkning. Fra 1665 til 1928 het byen offisielt Frederikshald eller Fredrikshald.
Historie
Ladestedet Halden vokste fram på femtenhundretallet som utskipningshavn for trelast til Holland og England.
Ladestedet lå til å begynne med på et ganske lite landstykke der Tista rant ut ei stor vik i enden av Iddefjorden. Senere vokste byen på begge sider av elva og ut i fjorden. Flis og sagmøl fra sagbrukene og ballastjord fra lasteskutene ble dumpet i sjøen og nye landområder vokste fram: Banken, Mølen, Tyska og Hollenderen.
Byen fikk militær betydning da områdene sør for Iddefjorden ble avstått til Sverige ved freden i Roskilde, 1658. Etter å ha motstått flere svenske angrep ble stedet tilkjent kjøpstadsprivilegier og døpt Fredrikshald (etter Frederik III) 10. april 1665. I 1716 satte borgerne fyr på byen for å avverge et nytt svensk angrep ledet av Karl XII. To år senere falt den samme kongen under beleiringen av Fredriksten festning, noe som bidro til å avslutte den store nordiske krig. I 1808 var det harde kamper i Enningdal mellom norske og svenske styrker. Unionen med Sverige ga Fredrikshald et nytt handelsomland som strakte seg langt inn i nabolandet; fra 1814 til 1905 var byen det kommersielle sentrum for et stort omland i grensetraktene, i både Norge og Sverige. Byens borgere bidro økonomisk til byggingen av Dalslandsbanen for å knytte de svenske områdene tettere til byen.
Stadig var vannkraft viktig drivkraft for den industrielle utviklingen, som fortsatte i Halden på 1800-tallet. I 1813 grunnla Mads Wiel Bomuldspinneriet i Tistedalen (i drift fra 1815), den første mekaniske tekstilindustribedriften i Norge. Saugbrugsforeningen, i dag Norske Skog Saugbrugs, ble etablert som treforedlingsbedrift i Fredrikshald fra 1859.
Fredrikshald ble en betydelig sjøfartsby, med 133 skip og en samlet besetning på 1200 mann i 1875. Etter dette fikk Halden færre seilskuter, men flere industribedrifter.
Langs Iddefjorden ble det tatt ut iddefjordsgranitt i en rekke steinbrudd. Monolitten i Frognerparken er hogd ut av ei stor steinblokk fra Iddefjorden.
Synkronsvømming under Sommer-OL 1996
Synkronsvømming under Sommer-OL 1996. Synkronsvømming var med som olympisk gren for fjerde gang OL 1996 i Atlanta. Det ble kun konkurrert i en lagkonkurranse for damer som USA vant.
Halden
Geologi
I hele kommunen er berggrunnen av grunnfjellsopprinnelse, granitt langs Iddefjorden syd for bysenteret, hovedsakelig gneis ellers i kommunen. Berggrunnen har en tydelig strøkretning nordvest–ssydøst langs Iddefjorden og en rekke daler og vassdrag preges av dette. Ellers er det sprekker på tvers av strøkretningen med blant annet Ringdalsfjorden, Iddefjordens ytre del, og dens forlengelse østover med Tistedalen og Femsjøen.
Kvartærgeologien preges av det store raet som går gjennom kommunen fra nordvest til sydøst og er særlig tydelig ved Rokke.
Vassdrag og elver
Elven Tista renner gjennom byen og danner nedre løp av Haldenvassdraget, kjent for sine kanalanlegg og sluser. Tista har fossefall som la grunnlag for sagbruk og industri i Tistedal og Halden. Haldens bykjerne ligger på begge sider av elva som deler byen i to, nordsiden og sydsiden. Det er forbindelse mellom bydelene ved broer, i sentrum er det en gangbro og kjørebro.
Til bunnen av Iddefjorden renner Enningdalsvassdraget, delvis også gjennom Sverige. I øst og syd er det store skogstrekninger. I nordvest og på Iddesletta like sydøst for bysenteret ligger de viktigste jordbruksområdene, begge steder på utsiden av raet.
Klima
Halden hadde tidligere norgesrekorden for varmeste tropenatt, til Sømna i Nordland tok rekorden i 2019. 9. juli 1933 målte Halden værstasjon 25,5 grader i minimumstemperatur.
Naturvern
Halden har en rekke vernede områder. Tranemosen naturreservat er et myrområde sørøst i Halden kommune. Området domineres av flatmyr, stedvis furumyrskog og enkelte myrpytter. Mot fastmarka i nord er det en tydelig sone med noe rikere vegetasjon. Brattås naturreservat ligger øst for Femsjøen og nord for Stenselva. Nesten hele området er en gammel brannflate etter en skogbrann i 1911. Fomålet med fredningen er blant annet å følge vegetasjonsutviklingen i et område hvor det ikke er foretatt inngrep etter brann. Prestebakkefjella naturreservat ligger 3 kilometer øst for Prestebakke kirke. Prestebakkemosen er Østfolds største sammenhengende myrområde.
Fuglen naturreservat ligger helt øst i kommunen, mens Vestfjella naturreservat ligger vest for Aremarksjøen, på grensa mellom Aremark og Halden kommuner. Området er et relativt flatt platå like over marin grense, ca. 200 meter over havet. Skogen her er noe av det nærmeste man kommer urskog i lavlandet i fylket. Området preges av myr, småvann og karrig furuskog. Duetrost og rødstjert er karakterarter her.
Stavenestunnelen (Vaksdal)
Stavenestunnelen er en tunnel på Europavei 16 i Vaksdal kommune i Vestland. Tunnelen går gjennom fjellet mellom Raudberget og Sandviki i Sørfjorden. Den er 2800 meter lang. Tunnelen hadde gjennomslag 23. november 1962, ble åpnet i 1965 og renovert i 1991.
Halden
Naturvern
Berby landskapsvernområde ligger på begge sider av Enningdalselva naturreservat, sør i kommunen. Området strekker seg fra noe ovenfor Rødsvannet til to kilometer ut langs Iddefjorden på norsk side. Innenfor området ligger Berby herregård med gammelt parklandskap. Formålet med vernet er å bevare et natur- og kulturlandskap av økologisk og kulturell verdi.
Rokke landskapsvernområde ligger ved Rokke kirke og Rokkevannet nord for Halden. I området er en av de mest markerte, velformede og urørte delene av hovedraet ved Oslofjorden. Fylkesvei 599 følger raet fra Rabakken til Rokke kirke. Området omfatter også to vann og et mindre tjern samt bekker med frodige kantsoner. I området finnes flere store gravfelter, de fleste fra jernalderen.
Befolkning
Halden kommunes folketall passerte 30,000 i løpet av sommeren 2013, mens Halden som by og tettsted passerte 25,000 først på slutten av 2016.
Tettstedet Halden har innbyggere per 1. januar.
Befolkningsutvikling i Halden 1665 - 2013
Litt mer om årlig befolkningsutvikling i Halden fra 1967 til 2007:
Tettstedene
Bebyggelsen i Halden sentrum brer seg utover ved utløpet av elven Tista, særlig på nordsiden, men snevrer seg vesentlig inn i elvens trange dalføre opp til Tistedal, som ligger 3–4 km fra selve bykjernen. På sydsiden ligger den opprinnelige Empirebyen med til dels gammel og bevart bebyggelse, blant annet Tollboden. Her er også festningen, Immanuels kirke, havnen med gamle sjøboder, jernbane- og busstasjon, samt byens torg. Nordsiden har flere villastrøk, men i selve bykjernen er det også her en del eldre bebyggelse, som for eksempel Søylegården. Gjennom begge delene av byen går hovedgaten, Storgata, med rådhuset, forretningsstrøk, og byens park, Busterudparken.
Samferdsel
E6 går gjennom kommunen, og forbinder byen med hovedstaden Oslo og vest-Sveriges regionhovedstad Göteborg.
Skole og helse
Halden kommune har 6 barneskoler (1. - 7.klasse) og 3 ungdomsskoler (8. - 10. klasse).
Høgskolen i Østfold har sin hovedbase i Halden. Høgskolesenteret i Halden samler til daglig 2.500 personer – disse fordelt på høgskolens ledelse samt avdelingene for lærerutdanning, informasjonsteknologi (data), økonomi-, språk- og samfunnsfag. HiØ huser også Østfold fylkes største fagbibliotek og Fremmedspråksenteret i Norge.
Næringsliv
Industri har vært den viktigste næringen i Halden kommune, hvor rundt en fjerdedel av arbeidstakerne var sysselsatt. Industrien har hatt hovedvekt på treforedling, med særlig Saugbrugsforeningen, Norske Skog. Skotøy- og porteføljeindustrien har vært den andre store industribransjen, men de fleste bedriftene ble nødt til å innskrenke eller legge ned produksjonen fra 1950-årene og fremover. Den eldste industribedriften i Halden by var Haldens Bomuldsspinderi & Væveri fra 1813 som ble lagt ned i 1971.
Halden har fra 1892 til 1998 hatt i alt 17 skofabrikker. På 1950-tallet produserte byens 800 skotøyarbeidere årlig 800 000 par sko. Hver femte sko i Norge ble da produsert i Halden, som fram til 1960-tallet ble regnet som Norges skotøyhovedstad.
Det har vært stor industrietablering til erstatning for tilbakegangen i de mer tradisjonelle næringene som skotøy- og tekstilindustrien. Størst har satsingen vært innen treforedlingsindustrien, elektroteknisk industri, kjemisk industri og Institutt for energiteknikk. Sistnevnte er vertsorganisajon for Haldenprosjektet, som er det største internasjonale forskningsprosjekt i Norge, med deltagere fra ca. 20 OECD-land. Prosjektet har pågått siden 1958.
Svinesund og Fredriksten festning er de to stedene i Halden som er mest besøkt av turister. I 2005 ble 100-årsjubileumet for unionsoppløsningen feiret, blant annet med åpningen av ny bru på Svinesund. Fra 2007 har også det TV-sendte «Allsang på Grensen» fra Fredriksten Festning bidratt til flere turister i Halden. Festningen brukes også som arena for opera-oppsetninger og for konserter med internasjonale artister, noe som har blitt blant de største opplevelsene Halden har å by på i sommerhalvåret. Hardrock-festivalen Tons of Rock ble arrangert på Fredriksten festning fra 2014 til 2018. På «sørsida» i Halden blir en mat- og trebåtfestival arrangert i slutten av juni.
Halderegionen
Haldenregionen ble etablert i 2007. I tillegg til Halden, som er regionssenter, omfatter regionen Aremark kommune. Regionen er på 963 km² i utstrekning og har (pr. 01.04.2013) et innbyggertall på 31 344.
Kulturminner
Tradisjonelt var byen preget av handelsborgere og militære. Kommandanten på Fredriksten festning disponerte sitt eget gods, og fungerte nærmest som en lokal adelsmann. Etter industrialiseringen ble Halden en sosialdemokratisk bastion, og det gamle borgerskapet forsvant. De satte imidlertid spor igjen etter seg i form av arkitektur og kulturelle institusjoner:
Musikk
De mange årene som garnisonsby har også satt spor. Da Forsvarets Distriktsmusikkorps Østlandet, populært kalt Divisjonsmusikken, ble nedlagt i 2002, oppsto straks en arvtaker i form av det sivile korpset Det Norske Blåseensemble anno 1734. Ensemblet viderefører tradisjonen fra komponistene Reissiger og Borg.
Til forskjell fra resten av landet, hvor det første og de to siste versene av «Ja vi elsker» synges, har Halden sin egen tradisjon, der synges i tillegg til første vers det fjerde verset der byen omtales.
Haldensangen er komponert av Oscar Borg og har tekst av Brynjolf Hanssen. Teksten kan også synges på melodien til Ja vi elsker. Første vers lyder:
Byen har også et aktivt bandmiljø. Kommunen stiller øvingslokaler til rådighet i et eget rockehus. Populærmusikere som Trond Holter, Henning Kvitnes, Ole Evenrud og Geir Sundstøl har sin bakgrunn i dette miljøet.
For en oversikt over byens musikkorps, se Korps i Halden.
For en oversikt over byens band, se Band i Halden
Teater
Halden har et rikt teaterliv som har sine historiske røtter i det 18. århundre. I tillegg til Fredrikshalds teater fra 1838 finner man Norges eldste teatersal og en moderne studioscene, i Konservativen. I Fredrikshalds teater har skoleelever fremført forestillinger siden 1872, som Brageteateret fra 1879 til dags dato. Halden var vertskap for Verdens amatørteaterfestival i 1991 og Østfold teaterverksted da dette ble etablert. Aktive på byens scener og i bybildet de senere årene er dramalinjens elever og lærere fra Halden videregående skole, Avdeling Risum - som blant annet har arrangert festivalen BomKræsjBang i flere år. Barne- og ungdomsskolene har et eget tilbud gjennom Veslefrikk kultur og teaterverksted
Idrett i Halden
Sykkelrittet Grenserittet har hvert år målgang i Halden.
Bade- og turområder
I Halden finnes det mange turområder og badesteder. Eskeviken på sydvestsiden av byen gir bademuligheter i en fjord som nå er ren nok til bading. For dem som ønsker ferskvannsbad finnes gode muligheter ovenfor byen, ved Vanninga i Femsjøen, og i Store Ertevann. Krusæter like ved er et offentlig badested som er populært blant familier.
Aviser
Halden har lokalavisen Halden Arbeiderblad. Gratisavisa Halden Dagblad ble utgitt i 10 år, men ble nedlagt våren 2009. Nettavisa Halden24 ble startet høsten 2015, og i august 2016 inngikk den et samarbeid med Dagsavisen sin Østfoldutgave. Det er nå Dagsavisen Østfold som driver den videre.
TV og radiostasjoner
Haldens egen kanal for lokalfjernsyn er TV Halden som har skiftet navn til TV Østfold, og lager reportasjer og sender fra hele fylket. Kanalen kan ses både på Canal Digital og GET.
Annet
Brygga Kultursal Halden ble innviet i desember 2008. Hovedsalen har plass til inntil 700 personer, samt kontor og øvingslokaler for Det Norske Blåseensemble. Torget i byens sentrum ligger nedenfor Fredriksen Festning. I området rundt Haldens 'sørsiden', ligger indre havn, markedsplass, en rekke Resturanter og butikker. Spise- og utesteder plassert rundt indre havn.
Vennskapsbyer
1. januar 2009 ble Vammala slått sammen med Mouhijärvi og Äetsä og ble til Sastamala.
Annet
Halden var også navnet på et tidligere prestegjeld i Sarpsborg prosti i Den norske kirke som hadde sognene Halden, Berg og Rokke.
Kommunestyrevalget 2015
Etter valget ble Thor Edquist gjenvalgt som ordfører for en ny fireårsperiode.
Kommunestyrevalget 2011
Fredrikshald var en egen valgkrets til Eidsvollsforsamlingen og til stortingsvalgene 1814-1918.
I industribyen Halden styrte Arbeiderpartiet med rent flertall i flere tiår etter den 2. verdenskrig, og LO hadde en sterk stilling på de mange industriarbeidsplassene i byen. Arbeiderpartiet hadde flertall i kommunestyret, også lenge etter at Berg, Idd og Halden ble slått sammen til Halden kommune i 1967.
Den 25. september 1972 sa 8316 haldensere ja til norsk medlemskap i et Europeisk Fellesskap ‑ EF (nå EU), det vil si 58 prosent av de avgitte stemmene. Den politiske stemningen da, i Norge generelt og Halden spesielt, er skildret av Dag Solstad i romanen 25. septemberplassen.
Etter kommunevalget i 1995 ble Carsten Dybevig (Høyre) valgt til ordfører til han i 2001 kom på Stortinget som møtende vararepresentant for Ingjerd Schou.
I 2003 ble Per Kristian Dahl fra Arbeiderpartiet ordfører med Eirik Milde fra Høyre som varaordfører og med støtte av Fremskrittspartiet. Før jul 2006 trakk Fremskrittspartiet seg ut av dette samarbeidet.
Per Kristian Dahl ble gjenvalgt som ordfører i 2007, da Arbeiderpartiet økte sin oppslutning med 19,9 prosent og antall mandater i kommunestyret fra 11 til 21.
Lars Svendsen
Lars Svendsen er navnet til flere personer:
Ekstremværet Mona
Ekstremværet Mona var et ekstremvær som rammet Norge den 11. desember 2005. Ekstremværet kom i form av en sørvestlig full storm og store nedbørmengder som rammet Helgeland, Saltfjellet, Salten og Lofoten. Ekstremvarslet for stormen Mona ble det syvende og siste som ble utstedt i 2005, etter Ekstremværet Loke.
Forløp
Meteorologisk institutt meldte at stormen nådde sørvestlig full storm 25 meter per sekund og medførte store nedbørmengder i de berørte områdene. Det var ventet store nedbørmengder, lokalt cirka 50 mm på 24 timer.
Ved Bodø lufthavn ble det registrert vindkast på opptil 58 knop, sterk storm. Dagen etter ble det målt orkan i kastene.
Skader og konsekvenser
Et stillas ved Bodø hotell veltet, og påførte en del materielle skader på en bil og et hus. Flere eiendommer i Bodø fikk kjellerne sine fylt med vann som følge av nedbøren. Flere ferge- og veistrekninger ble stengt som en følge av stormen, bl.a E 6 over Saltfjellet. Flytrafikken i det berørte området ble også sterkt hemmet, med flere avlysninger.
Politiet på Helgeland og i Harstad fikk ingen meldinger om store skader, bortsett fra at to stolper blåste over ende i Kabelvåg.
Vind
Listen under viser de kraftigste vindmålingene i landet under uværet. Ikke alle stedene, som på Nordvestlandet, ble regnet som en del av området som fikk ekstremvær, siden kriteriene her for å varsle ekstremvær er annerledes.
Ivar Refsdal
Ivar Refsdal (født 6. april 1866 i Vik, død 4. april 1939 i Oslo ) var en norsk lektor og kartograf. Han fokuserte på kart som læringsmateriell, og hans atlaser og veggkarter var standardutstyr i norsk skole i flere generasjoner.
Biografi
Refsdal var sønn av lærer og stortingsrepresentant Anfinn Refsdal (1839–1920). Han ble uteksaminert fra Hamar lærerskole i 1885, og var lærer i Jondal, Arnafjorden og Arendal før han kom til Foss skole i Kristiania i 1901.
I 1902 ga han ut Atlas for Skole og Hjem, som fikk rosende omtale for sitt nyskapende valg av fargelegging og skraveringsteknikker. Senere reviderte han dette til et større skoleatlas, som kom ut i 1906 og ble brukt i skolene i nærmere 60 år. Han tegnet også en omfattende serie skoleveggkarter, som etter hvert ble enerådende på markedet. I 1926 trakk han seg tilbake fra læreryrket for å vie seg helt til karttegning. I tillegg til egne utgivelser, tegnet han et stort antall kart for oppslagsverk, almanakker og lærebøker, deriblant Illustreret norsk konversationsleksikon, Norges historie fremstillet for det norske folk og Halvorsen & Larsens Lommealmanak.
Refsdals karter er utmerket pedagogiske, og preges av tydelige, grafiske fremstillinger med klare farger og mange innfelte detaljkart. Han var også en dyktig kalligraf, og alle stedsnavn på kartene var håndskrevet. Refsdal var også en aktiv kunsttegner. Han skrev flere dikt og noveller som ble trykket i tidsskrifter, men de ble aldri publisert samlet.