cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Caymanøyene
Statsborgerskap
Ved folketellingen i 2010 hadde 55,2 % av innbyggerne på øyene statsborgerskap knyttet til Caymanøyene. 21,8 hadde statsborgerskap på Jamaica og 4,4 % i andre land i Karibia, 9,4 % i Storbritannia og 8 % i USA. 4,7 % var statsborgere i Canada, 4,5 % på Filippinene og 3,6 % i Honduras.
Religion
Innbyggerne er for det meste kristne. Church of God er største trossamfunn med 22,6 % av innbyggerne ved folketellingen i 2010, fulgt av Den romersk-katolske kirke med 14,1 %, sjuendedagsadventistene med 9,4 %, presbyterianerne/United Church med 8,6 %, baptistene med 8,3 %, pinsevennene med 7,1 % og anglikanerne med 4,1 %. 0,8 % av innbyggerne var hinduer, 0,4 % muslimer og 0,2 % rastafarianere.
Språk
I henhold til grunnloven er engelsk offisielt språk. Ved folketelingen i 2010 benyttet 90,9 % av befolkningen engelsk som hovedspråk hjemme. 4 % snakket spansk og 3,3 % filippinsk.
Historie
Det er ikke funnet noen arkeologiske bevis for at det har vært en urbefolkning på Caymanøyene. og det antas derfor at øyene ble oppdaget av Christopher Columbus 10. mai 1503 på hans siste reise til Amerika. Han kalte dem Las Tortugas på grunn av det store antallet skilpadder på øyene (som etterhvert ble nesten utryddet). I de påfølgende tiårene begynte imidlertid øyene å bli kalt for Caymans, etter alle kaimanene som holder til der. Øyene ble ikke kolonisering umiddelbart etter Columbus' oppdagelse, men en rekke bosettere med ulike bakgrunner bosatte seg imidlertid på øyene, blant annet pirater, skipbrudne seilere og desertører fra Oliver Cromwells hær på Jamaica. Francis Drake besøkte øyene en kort tur i 1586. Isaac Bodden regnes som den første som ble født på Caymanøyene. Han ble født på Grand Cayman rundt 1661. Han var barnebarnet til den opprinnelige bosetteren Bodden, som sannsynligvis var en av Oliver Cromwells soldater ved invasjonen av Jamaica i 1655.
England tok formelt kontroll over Caymanøyene, sammen med Jamaica, som følge av Madridtraktaten i 1670. Samme år angrep spanjolene en skilpaddefiskerlandsby på Little Cayman under ledelse av Manuel Ribeiro Pardal. Etter flere mislykkede bosettingsforsøk i det som nå hadde blitt et fristed for pirater, ble det etablert en bosetning av britene i 1730-årene. Med bosettingen, ble de første kongelige landsrettighetene tildelt av Jamaicas guvernør i 1734 og det ble behov for å hente slaver for å jobbe på gårdene. Mange slaver ble brakt til øyene fra Afrika. Dette er tydelig i dag, siden en femdel av innbyggerne på øyene er av afrikansk avstamming, en femdel europeisk, og to femdeler av blandet afrikansk-europeisk avstamming.
Som britisk koloni var Caymanøyene tett knyttet til Jamaica administrativt, først ved fredsdommere utnevnt av guvernøren på Jamaica, fra 1832 også med lokalt valgte vestrymen. Caymanøyene ble ikke formelt innlemmet som en del av Jamaica, men henhold til The Cayman Islands Act 1863 ble øyene administrert som et territorium underlagt Jamaica. Jurisdiksjonen til Jamaicas guvernør, lovgivende forsamling og domstoler strakte seg også til Caymanøyene. Lokale vedtak måtte godkjennes av guvernøren på Jamaica.
Fra 1957 til 1962 ble Caymanøyene administrert av en kommissær utvalgt av den britiske utenriksministeren og oppnevnt av Jamaicas guvernør. Kommissæren var underlagt guvernøren. Kommissæren, fredsdommerne og vestrymen utgjorde sammen den lovgivende forsamlingen.
Da Jamaica ble med i Den vestindiske føderasjonen, fulgte Caymanøyene med som avhengig territorium. Caymanøyene ble formelt skilt fra Jamaica ved The Cayman ­ Islands and Turks and Caicos Islands Act 1958, men øyene fortsatte å være administrert fra Jamaica inntil Jamaica ble selvstendig i 1962. Jamaica Independence Act 1962 sa eksplisitt at Jamaica ikke inkluderte Caymanøyene. Fra 1962 har Caymanøyene vært administrert som et eget, separat britisk territorium.
Regjering
Caymanøyenes regjering består av førsteministeren (statsministeren) og seks ministre. Førsteministeren utnevnes formelt av guvernøren på bakgrunn av hvem som har parlamentarisk flertall. Regjeringens medlemmer velges blant de som er valgt til den lovgivende forsamlingen. I tillegg til førsteministeren og de seks ministrene, er viseguvernøren og regjeringsadvokaten medlem av regjeringen.
Lovgivende forsamling
Den lovgivende forsamling består av 21 medlemmer: 19 valgte medlemmer to to som er medlem i kraft av sine embeter: Viseguvernøren og regjeringsadvokaten (Attorney General). De to som er medlem ex officio har ikke stemmerett.
De folkevalgte medlemmene velges i 19 enmannskretser. De fleste valgkretsene er på Grand Cayman der de fleste innbyggerne bor. Little Cayman inngår i valgkretsen Cayman Brac West, mens resten av Cayman Brac utgjør valgkretsen Cayman Brac East. Valgordningen er flertallsvalg i enmannskretser og valgperioden er fire år. Stemmerettsalderen er 18 år, valgbarhetsalderen 21 år. Den som har bodd på Caymanøyene i to av fire år forut for valget har stemmerett.
Partisystem
Caymanøyene har topartisystem, men mange uavhengige kandidater stiller til valg.
Partiet Cayman Democratic Party (CDP) ble grunnlagt i 2001, People's Progressive Movement (PPM) i 2002.
I tillegg til partienes kandidater, stiller også uavhengige kandidater til valg og ved valget i 2017 ble det valgt inn flere uavhengige representanter, enn fra CDP.
Forsvars- og utenrikspolitikk
Caymanøyene er et oversjøisk territorium under britisk suverenitet og med Storbritannia som ansvarlig for forsvar og utenrikspolitikk. Med grunnloven fra 2009 ble en stor del av myndigheten over utenriksfeltet delegert til regjeringen. Guvernøren har ansvar for utenrikspolitikken lokalt, men guvernøren kan ikke inngå internasjonale avtaler som påvirker innenrikspolitiske forhold uten først å ha fått tilslutning fra regjeringen, med mindre guvernøren instrueres av den britiske utenriksministeren. Guvernøren er også forpliktet til å delegere visse utenrikspolitiske saker til regjeringens ministre. Etter grunnlovens paragraf 55 (4) omfatter dette delegasjon av ansvar for saker som gjelder Caribbean Community, Sammenslutningen av karibiske stater, FNs økonomiske kommisjon for Latin-Amerika og Karibia, andre regionale samarbeidsorganisasjoner og saker i Karibia som Caymanøyene er berørt av eller har interesse i. EU-saker som berører Caymanøyene omfattes også av delegasjonskravet, sammen med saker som gjelder regulering av finanstjenester og turisme.
Caymanøyene er fullt medlem av Caribbean Development Bank og assosiert medlem av Det karibiske fellesskap (Caricom) og av FNs organisasjon for utdanning, vitenskap, kultur og kommunikasjon (Unesco).
Det finnes et eget nasjonalt sikkerhetsråd.
Forholdet til Norge
Caymanøyene og Norge har inngått avtale om utveksling av opplysninger i skattesaker, samt overenskomst om unngåelse av dobbelbeskatning av fysiske personer, overenskomst om unngåelse av dobbelbeskatning av foretak som driver skip eller luftfartøy i internasjonal fart og overenskomst om prosedyrer for inngåelse av gjensidige overenskomster om regulering av internpriser mellom foretak med interessefellesskap.
Avkolonisering
Caymanøyene står på FNs liste over ikke-selvstyrte områder.
FNs spesialkomité for avkolonisering overvåker implementeringen av Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk og følger den politiske utviklingen i Caymanøyene. Storbritannia er som administrasjonsmakt forpliktet til å rapportere til avkoloniseringskomiteen. Storbritannia argumenterte i 2012 for at FNs spesialkomité for avkolonisering ikke lenger fylte noen relevant rolle for de britiske oversjøiske territoriene, som den britiske regjeringen viser til har indre selvstyre og burde vært fjernet fra listen over ikke-selvstyrte områder. Samtidig anerkjente Storbritannia territorienes rett til selv å bestemme sin framtid. Regjeringssjefene i de britiske oversjøiske territoriene ble i desember 2012 enig om en felleserklæring som ba avkoloniseringskomiteen stryke de territoriene som ønsket det av listen over ikke-selvstyrte områder.
Generalsekretær Ban Ki-moon bekreftet i august 2013 FNs forpliktelse til arbeidet med å få slutt på kolonialisme og tok til orde for uavhengighet for de gjenværende ikke-selvstyrte områdene. Samtidig anerkjente han at folket i de ikke-selvstyrte områdene ikke nødvendigvis ønsker uavhengighet, men la vekt på at de må få et valg. FN anser retten til selvstyre folket i et område som Caymanøyene har for å være oppfylt dersom folket fritt kan velge mellom tre alternativer: 1) bli en selvstendig stat, 2) bli en assosiert stat i tilknytning til en annen uavhengig stat, eller 3) bli helt integrert i en annen uavhengig stat.
Rettsvesen
Rettssystemet er basert på britisk common law og med lover og forordninger vedtatt på Caymanøyene.
Rettsutvalget i Privy Council i London er siste instans.
Statens inntekter
Caymanøyene har ikke direkte skatt på inntekt, kapitalgevinst eller salg og territoriet har heller ikke en egen skatteetat. Skattesystemet er i hovedsak basert på indirekte skatter og offentlige inntekter kommer fra avgifter på finanstjenester, tollavgifter, avgifter på arbeidstillatelser og avgifter på turistovernattinger. I 2015 sto finanssektoren for 41,2 % av brutto nasjonalprodukt.
Valuta
Caymansk dollar ble i 1972 innført som territoriets valuta, da den erstattet jamaicansk dollar. Den forvaltes av Caymanøyenes sentralbank, Cayman Islands Monetary Authority.
Valutaen er bundet til amerikansk dollar med en fast kurs slik at 1 caymansk dollar tilsvarer 1,20 amerikansk dollar.
Bank og finans
Per desember 2019 fantes det 125 banker på Caymanøyene. 116 av disse var rettet mot det internasjonale markedet, de fleste som filialer eller datterselskaper av internasjonale banker. Ved utgangen av 2019 var det 144 aktive truster, i tillegg kom 46 datterselskaper og 13 private trustselskaper. Forsikring er også en viktig virksomhet.
I første kvartal 2020 var 109,986 selskaper registrert, langt de fleste (83,8 %) internasjonale selskaper med virksomhet utenfor Caymanøyene.
Internasjonalt skipsregister
Caymanøyenes internasjonale skipsregister hadde ved utgangen av 2018 2,215 fartøyer registrert. Av disse var 1,897 lystfartøyer og 318 handelsfartøyer.
Luftfart
Landet har tre flyplasser, hvorav to er klassifisert som internasjonale lufthavner. Den største er Owen Roberts International Airport som ligger i George Town på Grand Cayman. Flyplassen kan ta i mot kort- og mellomdistansefly og som har ruter til blant annet USA, Canada, Jamaica, Honduras og Cuba. I tillegg har det nasjonale flyselskapet Cayman Airways ruter til de to andre mindre øyene i landet. Flyplassen ble i perioden 2015–2020 utvidet med større passasjerterminal og lengre rullebane, for å kunne ta i mot større fly og mulighetene for direkterute til blant annet London via Bahamas.
Veitrafikk
I 2000 hadde Caymanøyene totalt 785 km med asfaltert vei. Trafikken kjører på venstre siden og hastigheten oppgis i miles per time, slik som i resten av Storbritannia. Hovedøya Grand Cayman har et godt utbygd busstilbud. Det består av ni ruter der de fleste går til, fra eller via hovedstaden George Town.
ANFO
ANFO er en forkortelse for ammoniumnitrate/fuel oil, og er et meget stabilt høyeksplosivt sprengstoff.
ANFO består av ca. 95 % ammoniumnitrat og 5 % diesel, og er det mest brukte sprengstoffet i verden. Ammoniumnitrat er også mye brukt i forskjellige sprengstoffblandinger til militære formål, for eksempel Ammonal.
Bomber som er basert på ANFO blir ofte omtalt som «kunstgjødselbomber», ettersom ammoniumnitrat er mye brukt som kunstgjødsel på grunn av sitt høye nitrogeninnhold.
ANFO var også den typen bombe som ble utnyttet under bombeangrepet 22. juli 2011.
Loria undergrunnsstasjon
Loria undergrunnsstasjon er en stasjon på linje A på Buenos Aires’ undergrunnsbane. Den ligger mellom stasjonene Plaza Miserere og Castro Barros.
Den ligger under en av byens mest prominente gater, Avenida Rivadavia i bydelen Balvanera, i krysset mellom den og Sánchez de Loria. I nærheten av stasjonen ligger Universetet i Buenos Aires’ psykologifakultet, Colegio Mariano Moreno og Hospital Ramos Mejía. Gata som stasjonen er oppkalt etter har navn fra Mariano Sánchez de Loria, en prest og en av de som signerte den argentinske uavhengighetserklæringa.
Loria var del av den andre strekninga av undergrunnsbanen som ble åpna, den 1. april 1914, og gjorte at man kunne reise fra Plaza de Mayo til Río de Janeiro undergrunnsstasjon.
Tønsberg domkirke
Tønsberg domkirke er en langkirke og katedral fra 1858 i Tønsberg i Vestfold og Telemark fylke. Domkirken er hovedkirken i Tunsberg bispedømme fra 1948. Tønsberg domkirke er en menighet i Den norske kirke. Kirketårnet rager 50 meter over havet, og har en høyde på 39 meter, noe som gjør den til Vestfolds tredje høyeste bygning, etter Signaturen på Kaldnes og den høyeste skorsteinen i Essoraffineriet på Slagentangen, begge også i Tønsberg kommune.
Byggverket er i tegl og har 550 plasser. Kirken er reist på Lavranskirkens grunn. Lavranskirken (Laurentiuskirken) ble oppført på 1100-tallet og revet 1811–1814. Prekestolen er fra 1621, altertavla fra 1764 fra Mariakirken. Orgelet er fra 2008 og bygget av Ryde & Berg Orgelbyggeri. Fasaden er tegnet av arkitekt Ulf Oldæus.
Altertavla, som har rike barokkutskjæringer, er skåret av Jens Jølsen i 1764. Maleriet viser Jesus i Getsemane og er malt av Jacob Pedersen Lindgaard i 1770. Altertavla kom fra Mariakirken i 1939. Tavla ble da utvidet med søyler og vinger på hver side og nye skulpturer på sidene og toppen. Prekestolen, som er rikt utskåret, ble hentet fra Lavranskirken og tatt i bruk i 1939. Døpefonten er i marmor og formet som en snodd søyle med vinløv.
Potiretama
Potiretama er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
Steinbed
Et steinbed er et hagearrangement som befinner seg enten på fjellgrunn, eller knyttet til en kunstig eller naturlig steinrøys. Plantene som brukes er ofte av det nøysomme slaget, som tåler skrinn jord og tørke. Dette kan imidlertid variere ut fra hvilke forberedelser som er gjort før utplantning. Det kan også ha betydning hvorvidt bedet blir lagt ved et naturlig vannsig.
Steinene kan inngå som del av det dekorative. I japanskinspirerte hager vil stein og vann gjerne utgjøre hovedelementene. Plantene blir da i større grad utvalgt som elementer i en totalitet.
All-China Games
All-China Games (forenklet kinesisk: 全国体育大会; tradisjonell kinesisk: 全國體育大會; pinyin: Quánguó Tǐyù Dàhuì) er et kinesisk multisportarrangement, som blir arrangert hvert fjerde år.
Hallvor Nordskog
Hallvor Nordskog (født 18. august 1908 i Morgedal, Telemark, død 13. november 2002 ) var en norsk bildekunstner. Han var utdannet ved Statens kunstakademi i Oslo 1929–1931 og 1969–1970, og ved norske og svenske kurs og private studier, samt studiereiser. Han deltok flere år ved Telemarkutstillingen og hadde ellers mange separatutstillinger.
Vallø kirke
Vallø kirke er en langkirke fra 1782 i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark fylke. Vallø kirke ligger ved den vesle halvøya Valløy og hører til Søndre Slagen menighet. Byggverket er i tre og har 300 plasser.
Historikk
Kirken er i louis-seize-stil og ble oppført av byggmester Jacob Smith og innviet i 1782, i en tid da det ble drevet saltverk på stedet. Seinere kom det forskjellig slags industrivirksomhet, blant annet oljeraffineri. I et alliert bombeangrep mot dette 25. april 1945, på slutten av krigen, ble 53 nordmenn og et ukjent antall tyskere drept. Kirken fikk bare mindre skader. Den var i privat eie til den i 1982 ble overdratt fra Esso til Sem kommune, som ble innlemmet i Tønsberg i 1988.
Det er kirkegård ved kirken. I 1932 ble det i tillegg åpnet kirkegård ved Vallø kapell, litt lengre vest.
Ángela Salazar
Liv og virke
Ángela Salazar studerte Trabajo Comunitario y Apoyo Social ved SENA i Urabá og spesialiserte seg ved samme skole i ledelsesutvikling av menneskelige talenter.
Hennes virke fokuserte særlig på å styrke rettighetene til de småskalas banandyrkere i Urabá. Tilknyttet dette var leseopplæring av arbeidernes barn. Hun arbeidet også med demobiliseringen av regionens geriljastyrker og selvforsvarsstyrker, og hjelpe disse gamle motstandere til å slutte opp om fredsprosessen. Hun var medgrunnlegger av Casa de la Mujer i Apartadó i 1996, var med i styret for en grasrotsamarbeidsgruppe i Barrio Obrero og for kvinnekomiteen samme sted fra 1996 til 2006.
Elvis (1973-album)
Elvis er et musikkalbum av Elvis Presley, utgitt i juli 1973.
Albumet ble innspilt fra mars 1971 til den 28. mars 1973.
Ángela Salazar
Liv og virke
Hun var også medgrunnlegger av Kvinneforbundet i Apartadó i 2000, av kvinnenettverket i Urabá i 2001, og nasjonal representant fir Kvinner for Fred-initiativet (IMP) fra 2001 og medgrunnlegger av de offentlige kvinnenettverk i 2005 og det departamentale organ for ofre av sivilsamfunnet i Antioquia i 2007. Hun var også politisk koordinator for Antioquia for IMP og frivillig medarbeider i Córdoba-Urabá-Dariéns program for utvikling og fred. Hun arbeidet for fred og rettverdighet, dokumenterte 550 saker der for det meste kvinner var blitt ofre for selvforsvarsstyrkene i Urabá, Córdoba og Chocó.
Død
Ángela Salazar døde 7. august 2020, i en alder av 66 år, av covid-19.
Jørn Johansen
Jørn Johansen (født 10. april 1964 i Fredrikstad) er en norsk journalist og musiker.
Johansen er kommunikasjonssjef for Deichman, folkebibliotekene i Oslo (2015). Han var kommunikasjonsdirektør for Plan International i London (2014-2015). Johansen var kommunikasjonssjef og konstituert generalsekretær i Plan Norge (2012-2014). Han har tidligere vært programredaktør i P4 Radio Hele Norge (2008–2011) og radiosjef i Orkla Media (senere Edda Media). Han har også vært journalist, vaktsjef og programleder i NRK (1992–2001), samt journalist, nyhetsredaktør og ansvarlig redaktør i Østlandets Blad (2002–2005) og Moss Dagblad (1983–1992).
Johansen var gitarist og låtskriver i poprockbandet Weld som blant annet ga ut albumene Natural Tools (1994) og Hello walls (1995). Med Natural Tools ble Weld kåret til Årets nykommer under Spellemannprisen 1994.
3. divisjon fotball for menn 1969
3. divisjon fotball for menn 1969 var det tredje øverste nivået i norsk fotball. 52 lag var fordelt geografisk på seks avdelinger med mellom åtte og ti lag i hver avdeling. I tillegg spilte seks lag fra Nordland, Hålogaland og Troms i Distrikt IX-X og seks lag fra Finnmark i Distrikt XI.
Forrige sesongs grupper; «Sørland/Vestland», skiftet navn til «Vestland», hvorpå lagene fra fjorårets avdeling A (med unntak av ) ble flyttet til «Østland/Søndre». De to østlandsavdelingene ble samtidig utvidet fra åtte lag til ti.
Opp- og nedrykk
Avdelingsvinnerne fra Østlandet rykket direkte opp til 2. divisjon 1970. Avdelingsvinnerne fra Vestlandet og Midt-Norge spilte hver sin kvalifisering om ytterligere to opprykksplasser. Avdelingsvinnerne fra Nord-Norge kunne ikke rykke opp, men spilte en egen finale for å kåre landsdelens beste lag. Fra ett til fire lag rykket ned fra hver avdeling.
Følgende lag rykket opp til 2. divisjon 1970:
Playoff, Vestland
rykket opp med 2–1 sammenlagt.
Playoff, Møre/Trøndelag
rykket opp med 4–3 sammenlagt.
Distrikt IX-X
Opprykk fra 4. divisjon: og
Quiterianópolis
Quiterianópolis er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
3. divisjon fotball for menn 1969
Distrikt XI
Opprykk fra 4. divisjon:
De to Nord-norske gruppene fikk 2.-divisjonsstatus.
Bernhard Ziegler
Bernhard Ziegler (født 10. november 1496 på Gauernitz slott i Det tysk-romerske riket, død 1556 i Leipzig) var en tysk reformator, teolog og hebraist som var en sentral person under reformasjonen.
Han ble i sin samtid sett på som den viktigste av herbraistene blant reformatorene i Wittenberg. Som teolog underviste han ved høyskolene og universitetene i Legnica, Ansbach og Leipzig. Han bidro betydelig til reformasjonen i markgrevskapet Brandenburg-Ansbach. Under arbeidet med den første tyske bibeloversettelsen (Lutherbibelen) i perioden 1540–1541 bidro han med både sin teologiske kunnskap og hebraiske språkekspertise i oversettelsen av det gamle testamente, og ble en gode venn og støttespiller av både Martin Luther og Philipp Melanchthon.
I sine skrifter benyttet han ofte sitt nom de plume «Laterensis», latin for «Ziegler».
Bakgrunn
Bernhard Ziegler ble født 10. november 1496 på Gauernitz slott utenfor Dresden. Han tilhørte slekten Ziegler som i det fjortende århundre ble rike på sølvgruvedrift i bergområdet Erzgebirge rundt byen Freiberg, og ble i det tatt opp i landadelen i markgrevskapet Meißen. Han var sønn av herre på Gauernitz og senere regent i Friesland, Caspar Ziegler († 1515), som i 1479 hadde fått landsbyene Constappel og Gauernitz i len av kurfyrsten Ernst av Sachsen og Albrekt markgreve av Meißen og landgreve av Thüringen. Hans mor var Katharine von Miltitz († e. 1514), søster av Karl von Miltitz, pavelig kammerjunker og pavelig utsending til Sachsen.
Lite er kjent om barndommen til Ziegler, utover at den antakeligvis ble tilbrakt på hans fødested og slektens stamslott, Gauernitz.
Teologisk utdannelse og Cisterciensermunk i Leipzig (1512–1521)
Han nevnes først i skriftlige kilder når Ziegler og hans bror, Caspar Christoph Ziegler († e. 1571), immatrikuleres ved Universitetet i Leipzig i 1512. I 1521 fullfører han sine teologiske studier med graden Magister, og er i denne forbindelse nevnt som en ordensbror i Bernhardkollegiet. Bernhardkollegiet tilhørte Altzelleklosteret, og var en studieinstitusjon som blant annet tilbød husrom for Cisterciensere i Leipzig. Det er ikke kjent når Ziegler avla sine klosterløfter, men humanisten Joachim Camerarius den eldre antyder i begravelsesprekenen som han holdt i Zieglers begravelse at hans foreldre hadde gitt han til klosteret allerede før Ziegler kom til Leipzig for å studere.
Hebraisk utdannelse og lærer i Legnica (1521–1529)
Det var sannsynligvis i Leipzig at Ziegler først ble kjent med Martin Luther og hans reformatoriske gjerning. Rundt år 1521 ble Ziegler en følger av Luthers lære, til tross for at han forble medlem av Bernhardkollegiet og fra 1525 fikk tittelen Provisor av kollegiet.
Det var rundt denne tiden at Ziegler ble student av den konverterte jøden og hebraisten Antonius Margaritha, som underviset i hebraisk ved både Altzelleklosteret og Universitetet i Leipzig. Det var denne tiden som påvirket Zieglers senere virke som hebraist. Antonius Margaritha var ikke vennelig innstilt til sin tidligere religion, og var sannsynligvis en av inspiratorene for Luthers senere antijødiske skrifter. Hvorvidt Margarithas antijødiske holdning, uttalelser og skrifter påvirket Ziegler i hans lære er enda ikke forsket på.
I 1526 anbefalte Philipp Melanchthon hertug Friedrich II Piast av Schlesien å la Ziegler undervise i teologi ved den nystiftede høyskolen i Legnica. Fra 1526 foreleste da Ziegler ved Universitetet i Legnica sammen med andre akademikere og teologer som Valentin Trozendorf, Valentin Krautwald, Conrad Cordatus og Theodor Bibliander.
Ziegler var ikke i Legnica lenge, for i 1529, med støtte fra Martin Luther, ble Ziegler anbefalt som lærer til den nystiftede høyskolen i Ansbach, i markgrevskapet Brandenburg-Ansbach. Ziegler flyttet med sin nærmeste familie til Ansbach samme år.
Lærer, Prost og reformasjon i Brandenburg-Ansbach (1529–1539)
Etableringsarbeidet med den nyopprettede høyskolen i Ansbach ble utført av Ziegler sammen med hellenisten Vincentius Obsopoeus og latinisten Christoph Pistor. Ziegler underviste her i både teologi og det hebraiske språk, og ble utnevnt til Prost for Sankt Gumbertus kirkestift i Ansbach, den viktigste religiøse institusjonen i markgrevskapet Brandenburg-Ansbach.
Det lokale katolske presteskapet motsatte seg, men til tross for motstand så tvangsinnførte og håndhevet Ziegler protestantisk doktrine i Ansbach, med støtte fra den markgrevlige kansleren Georg Vogler. Ziegler ble også betrodd rollen som Superintendent og markgrevlig rådgiver med tilsyn av klostere og sognekirker. Ziegler ble også leder for en rådgivende kommisjon for etableringen av en ny kirkeordning. Det kan derfor anslås at en betydelig del av æren for reformasjonen i markgrevskapet Brandenburg-Ansbach kan tilskrives Ziegler.
I begynnelsen av november 1529 får Ziegler sitt første barn, som fødes i huset til humanisten Vincentius Obsopoeus. Barnets navn eller kjønn kjennes ikke.
Professorat, doktorgrad og bibeloversettelse i Leipzig (1539–1544)
I 1539, ved starten av den evangelisk-lutherske hertugen Henrik IVs (Henrik den Fromme) regjeringenstid i Sachsen, ble den augsburgske konfesjon innført i hertugdømmet. Zieglers alma mater, Universitetet i Leipzig skulle reformeres, og han ble på nytt anbefalt til et professorat av Philipp Melanchthon, som professor i hebraisk språk. Den tyske teologen og kirkehistorikeren Hermann Jordan (1878–1922), har spekultert i at Melanchthons anbefaling av Ziegler med en påfølgende relokering til Leipzig var etter ønske fra Luther for å benytte seg av hans hebraiske språkkunskap i den første tyske bibeloversettelsen, også kjent som Lutherbibelen. Innen 1540 var Ziegler blitt den ledende akademiske eksperten på hebraisk i Midt-Tyskland, og i 1540 og 1541 bistod han Martin Luther med flere revisjoner av bibelen og oversettelser av det gamle testamente fra hebraisk.
I 1540 begynte Ziegler å forelese på Universitetet i Leipzig innenfor både teologi og hebraistikk. Der ble han skjenket Bernhardkollegiet, hvor han selv hadde bodd som student, som sin prviate residens. Han blir i 1542 omtalt som Provisor av kollegiet. Han blir i 1541 domherre i Meissen. Samme år fullførte han sin baccalaureus (Bacc. Theol.) og sitt lisensiat (Lic. Theol), før han i 1543 fullførte sin doktorgrad i teologi (Dr. theol.). I 1544 mottak han et professorat i teologi ved Universitetet i Leipzig, hvor han besatt rollen som Dekan for det det teologiske fakultet flere ganger. Han ble, sammen med andre lærde ved fakultetet, betrodd med å fremme den da noe haltende reformasjonen ved unversitetet av hertug Moritz av Sachsen.
Teologiske disputter og den osiandriske strid (1544–1556)
Da den den schmalkaldiske krig utspilte seg, oppholdt Bernhard Ziegler seg på riddergodset Frauendorf, hvor hans bror Caspar Ziegler var herre.
Under sin tid i Leipzig diskuterte Ziegler regelmessig teologiske spørsmål, problemstillinger og kampen om rettferdiggjørelsesdoktrinen som utspant seg i Det tysk-romerske riket på denne tiden. I disputten over den Augsburgske interim, en religionsordning tvunget igjennom av keiser Karl V av Det tysk-romerske rike på riksdagen i Augsburg 1548 for å stifte fred mellom katolikker og protestanter, etter at protestantene var blitt slått i den schmalkaldiske krig tok Ziegler parti med Filippistene. Eponymet Filippister var et samlebegrep for en gruppe teologer som vokste frem fra interne protestantiske lærestridigheter. Betegnelsen peker tilbake på Philipp Melanchthon.
Melanchthon hadde på vegne av hertug Moritz av Sachsen laget et alternativ til Leipzig-artiklene, blant annet hvorledes de kultiske handlinger skulle praktiseres under gudstjenesten. Filippistene aksepterte at man i den protestantiske gudstjeneste beholdt visse liturgiske særegenheter fra den katolske kirke, et standpunkt som ble forsvart av Ziegler i både taler og trykkskrifter. Han talte blant annet tydelig imot avskaffelsen av Den hellige messe og bildestormen i Wittenberg. Dette samsvarer godt med Zieglers filosofi om en forsiktig og skånsom innføring av reformasjonen. Spesielt følte gnesiolutheraneren Nikolaus von Amsdorf seg angrepet av Zieglers kommentarer, og skrev minst en polemikk mot Ziegler.
Fortolkning av bibelvers under den osiandriske strid ble utkjempet i enda skarpere ordelag. Teologen Andreas Osiander, en tidligere venn av Ziegler, tolket en disputas som Ziegler holdt i Leipzig 6. juni 1549 og omhandlet temaet gudommelig skapelse, som en forsvarstale for Matthias Lauterwalds teser og følgende som et angrep på sin egen person og doktrine. En slik intensjon av Ziegler er ikke blitt bevist, og han nevner heller ikke teologiprofessoren Matthias Lauterwalds fra Königsberg i sin avhandling. Osiadner svarte med å skrive sin polemikk, «Epistola», som var rettet mot Ziegler, hvor han forsøkte å lede Zieglers uttalelser ad absurdum på grunnlag av motsigende bibelvers.
I senere brever Ziegler skrev til hertug Albrecht av Preussen fordømmer han Osianders uttalelser som et forsøk på å skade kirkens enhet.
Siste år og gravsted (1556)
I 1556 dør Bernhard Ziegler i Leipzig etter en kort tids sykeleie, antakeligvis av pest. Philipp Melanchthon forespurte Albrekt II. Alcibiades, markgreve av Brandenburg-Kulmbach og nevø til en av Zieglers tidligere velgjører i Ansbach, Georg (den Fromme) av Brandenburg-Ansbach-Kulmbach om å forsørge hans enke og overlevende barn.
Ziegler testamenterte hele sitt teologiske og hebraiske bibliotek til Universitetet i Leipzig.
Han blir begravet i Paulinerkirken i Leipzig, da kjent som Universitetskirken St. Pauli. Paulinerkirken overlevde den allierte bombingen av Leipzig under andre verdenskrig, men den 30. mai 1968 blir minneplaten og monumentet til Bernhard Ziegler i Paulinerkirken destruert da kirken ble sprengt med dynamitt etter en avgjørelse fra kommunistregiment i Øst-Tyskland og den SED-kontrollerte byadministrasjonen.
Utvalgte verker
Enkelte av Zieglers verker har blitt digitalisert i nyere tid:
Monte Carlo (radioprogram)
Monte Carlo på P3 er en dansk humoristisk radioprogram som gikk på DR P3 fra 2012 til 2014. Programmet gikk hverdager mellom 14:00-16:00 og ble ledet av Esben Bjerre Hansen og Peter Falktoft.
Anders Engeset
Han begynte å spille fotball i Smørås IL, men som juniorspiller byttet han til naboklubben Fana. Han spilte på midtbanen for Fana frem til 2006. Fra 2006 til begynnelsen av 2009 spilte han for Løv-Ham Fotball, før han gikk tilbake igjen til Fana. I 2017 byttet han til Idrettslaget Gneist.
Bergblom
Bergblom (Bergenia) er en gammel klassisk hageplante i sildrefamilien.
Planten er en flerårig staude og finnes i flere forskjellige sorter. Bergblom får store, tykke og dekorative blader i rosetter som holder seg grønne hele året rundt. I mai til juni blomstrer de med rødrosa blomster på tykke stilker opptil 50 cm høy.
Bergblom brukes mye i hager som markdekkende, langs kanter og på fjell- og berggrunn. Den kan trives under de fleste forhold, men liker seg aller best i sol til halvskygge. På solrike plasser får bladene en rødlig farge på høsten. Kultivaren 'Rotblum' er en av de mest brukte sortene av bergblom i Norge.
Santa Barbara lufthavn
Santa Barbara lufthavn (IATA: SBA, ICAO: KSBA) er en lufthavn som ligger 11 km vest for Santa Barbara i California i USA, i nærheten av University of California, Santa Barbaras campus og byen Goleta. Området lufthavnen ligger på ble annaktert av Santa Barbara ved at byen utvidet sitt landområde med en 11 km lang-, og 90 m bred korridor som knytter lufthavnen og byen sammen (en: Shoestring annexation). Lufthavnen ligger i et våtmarksområde 3 moh.
Utover de kommersielle operasjoner er lufthavnen hjemsted for flere private fly og flyklubber, og det medlemsbaserte flyselskapet Surf Air tilbyr dessuten regulære flygninger til Burbank og San Carlos.
Startfasen
Santa Barbaras luftfartshistorie startet i 1914 da pionérflygeren Lincoln J. Beachey fløy over byen Goleta. To år senere etablerte Loughead Aircraft Manufacturing Company (nå: Lockheed Corporation) en sjøflyfabrikk i Santa Barbara sentrum. I 1928 ble det etablert en flyskole i Santa Barbara, og den første flystripen i byen ble anlagt i et ku-beite nær hvor dagens lufthavn ligger.
Flyfabrikken vokste gjennom 1930-årene, og flystripen hvor det ble utført skoleflygninger ble utbedret for økt kapasitet. To nye rullebaner ble anlagt, i tillegg til radioanlegg som gjorde det mulig å starte kommersielle flygninger. I 1932 etablerte Pacific Seaboard Airlines seg med ruteflygninger, og i 1936 inkluderte United Airlines Santa Barbara/Goleta i sitt rutenett, og fra 1937 fløy selskapet ruten Los Angeles–Santa Barbara–San Francisco–Oakland med Douglas DC-3-fly.
Da krigstrusselen ble sterkere mot slutten av 1930-tallet igangsatte den amerikanske regjeringen et prosjekt hvor 250 fullskala lufthavner skulle bygges ut over hele landet. California-senatoren Thomas M. Storke så til at en slik lufthavn skulle bygges ut i Santa Barbara-området, og i 1941 begynte arbeidet med å utvide flystripen til en fullskala lufthavn. Året etter var brorparten av arbeidet ferdigstilt, inklusiv United Airlines’ flyterminal. Det amerikanske marinekorpset gjorde imidlertid beslag på store deler av anlegget under andre verdenskrig, noe som førte til at lufthavnen ble ytterligere utbygd med hangarfasiliteter og andre bygninger. Lufthavnen falt tilbake til sivil drift i 1946.
Etterkrigsårene
I 1947 ble flyklubben Santa Barbara Flying Club etablert ved lufthavnen. Samme år begynte Southwest Airlines å fly en rute mellom Los Angeles og San Francisco med en rekke stopp på veien, deriblant Santa Barbara.
I 1961 etablerte Aero Spacelines seg med en base på Santa Barbara lufthavn. Selskapet spesialiserte seg i å bygge om Boeing 337 Stratocruiser-fly for frakt. Det amerikanske romprogrammet så behov for å frakte store deler tilhørende NASAs romferger til testanlegget på Cape Canaveral i Florida, og ved å forlenge Stratocruiser-flyenes skrog samt å utvide det i høyden gjorde Aero Spacelines det mulig å frakte storvolumsfrakt med fly. De ombygde flyene ble gitt kallenavnet Guppy, med prefiksene Pregnant, Mini og Super avhengig av størrelse. Pregant- og Mini-utgavene ble bygd ved Santa Barbara lufthavn gjennom 1960-tallet.
Økt rutetrafikk
De første jetflygningene fra Santa Barbara kom i 1972 da United Airlines satte i gang flygninger fra USAs vestkyst (med stopp i Santa Barbara) til New York med Boeing 727-fly. Den første non stop-ruten fra Santa Barbara til destinasjoner utenfor California ble imidlertid igangsatt først i 1979 til Denver, fulgt av en rute til Chicago året etter; begge i regi av United Airlines.
American Airlines inkluderte Santa Barbara i sitt rutenett fra 1984 da selskapet åpnet en rute til Dallas med McDonnell Douglas MD-80-fly. Selskapet opererte dessuten i perioder flygninger til Chicago, Ontario, Burbank og Bakersfield; enten non stop eller i kombinasjon med andre ruter.
Reduksjon til regional rutetrafikk
I 1990 kontrakterte United Airlines ut alle sine flygninger fra Santa Barbara til datterselskapet Shuttle by United (senere United Shuttle). Det samme gjaldt American Airlines, hvis datterselskap American Eagle tok over selskapets flygninger. På starten av 2000-tallet tok det regionale flyselskapet SkyWest Airlines (senere United Express) over på vegne av Shuttle by United/United Shuttle. SkyWest Airlines tok i 2009 dessuten over American Eagles' flygninger, og med det opererer både American Airlines og United Airlines fra Santa Barbara utelukkende via utkontrakterte flyselskap som benytter seg av regionale flytyper som Bombardier CRJ 200/700/900 og Embraer 120/145.
Alaska Airlines startet flygninger fra Santa Barbara til Portland og Seattle på begynnelsen av 2000-tallet, dog blir også denne ruten operert av ulike kontraktører med regionalfly (Bombardier CRJ 900).
Ny terminal
Den opprinnelige terminalen som ble bygd av United Airlines i 1942 har blitt utvidet to ganger, først i 1967 og deretter i 1976. Kapasitetsproblemer førte imidlertid til at det i 2009 ble igangsatt et prosjekt for ytterligere utvidelser. Men i stedet for å utvide eksisterende anlegg ble det besluttet å bygge en helt ny terminal. Påbyggene til den gamle terminalen ble dessuten revet; den ble restaurert til original stand, flyttet og bygd sammen med den nye terminalen som også ble anlagt i spansk kolonistil – i tråd med Santa Barbaras nybyggsforskrifter.
Det nye terminalanlegget, med en gulvflate på omtrent 6.700 m2, ble åpnet 18. august 2011. I tillegg ble det gjort forbedringer på flysiden, samt at parkeringsanlegget og adkomstveien ble omlagt. Prosjektet hadde en prisramme på totalt USD 63 millioner.
Travleste ruter
Data fra februar 2014 til januar 2015.
Passasjerer, flybevegelser og frakt
I perioden 2005–2014 har antall passasjerer årlig over Santa Barbara lufthavn blitt redusert med nesten 200.000. Reduksjonen i rutetilbudet og antall utførte flygninger i de senere år har hatt en markant innvirkning på passasjertallene.
Vladimir Monomakh
Vladimir II Monomakh (russisk: Владимир Мономах, ukrainsk: Володимир Мономах, døpenavn: Vasilij eller Basileios) (født 1053, død 19. mai 1125) var en berømt Velikij Knjaz (Storfyrste) av Kievriket.
Familiebakgrunn
Han var sønn av Vsevolod I og prinsesse Anastasia av Bysants (d. 1067), datter av Keiser Konstantin IX Monomachos, fra hvem han tok tilnavnet Monomakh (gresk: «En som kjemper alene» eller «gladiatoren»).
Gjennom sin mormors familie var Vladimir øyensynlig en etterkommer av de bysantinske familiene Argyros og Skleros, og han kunne dermed ha sporet sin avstamming til flere andre keisere, så som Romanos I og Leo V. Disse greske forbindelsene spilte en viktig rolle i hans håndtering av utenlandske forhold.
Styre
I hans berømte Instruksjon til sine egne barn nevner Monomakh at han gjennomførte 83 militære kampanjer og sluttet fred med polovtserne 19 ganger. Til å begynne med førte han krig mot steppefolkene sammen med sin slektning Oleg av Tsjernigov, men de skilte lag etter at Vladimir av sin far ble sendt for å styre over Tsjernigov og Oleg sluttet fred med polovtserne for å ta byen tilbake fra ham. Fra da av var Vladimir og Oleg bitre fiender som ofte var opptatt med feider mot hverandre. Fiendskapen og slektsfeidene fortsatte blant deres barn og også fjernere etterkommere.
Da Svjatopolk II døde i 1113 gjorde befolkningen i Kyiv opprør og kalte Vladimir til hovedstaden. Samme år kom han til Kyiv til folkets store glede, og han hersket der til sin død i 1125. Som man kan se av hans Instruksjon bekjentgjorde han en rekke reformer for å minske de sosiale spenningene i hovedstaden. Disse årene så Kievrikets siste oppblomstring, før det ti år etter hans død ble revet i stykker.
Vladimir Monomakh er begravet i St. Sofia-katedralen i Kyiv. Senere generasjoner henviste ofte til hans styretid som byens gullalder. Mange legender er knyttet til Monomakhs navn, inkludert overføringen fra Konstantinopel til Kievriket av dyrebare relikvier som Theotokos av Vladimir og den Vladimir/Moskovittiske kronen kalt Monomakhs lue.
Ekteskap og barn
Vladimir var gift tre ganger. Hans første ektefelle var Gytha av Wessex, datter av Harald II av England og Ealdgyth Svanehals. De hadde minst fem barn:
Hans andre ektefelle antas å ha vært en bysantinsk kvinne av adelig slekt. Nestorkrøniken nevner at hun døde 7. mai 1107, men nevner ikke hennes navn. De hadde minst seks barn:
Hans tredje ekteskap antas å ha vært med en datter av Aepa Ocenevitsj, khan av kumanene. Hennes farfar var Osen. Hennes folk tilhørte kiptsjakene, en konføderasjon av tyrkiske folk.
Nestorkrøniken identifiserer derimot Aepa som svigerfar til Vladimirs sønn, Jurij Dolgorukij, og at Vladimir forhandlet frem ekteskapet i sin sønns navn. Hvorvidt far og sønn giftet seg med to søstre, eller om det er brudgommens identitet som er blitt feilidentifisert er uklart.
Indachorius
Indachorius er en underslekt av biller som hører til den artsrike slekten Onthophagus i familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De lever av møkk som de graver dypt ned i jorda.
Levevis
Gjødselgraverne er knyttet til møkk. De graver tunneler under møkka, som ofte kan være overraskende lange sammenlignet med billens størrelse, og leder ned til et ynglekammer der hunnen arbeider møkka til en ball som hun legger egg på.
Kjemotrof
Kjemotrof er en betegnelse som brukes på organismer som henter energi fra kjemiske bindinger. Energien henter de fra oksidering av elektron donerende molekyler i deres omgivelser. Kjemotrofe organismer deles i to typer, kjemoautotrofe og kjemoheterotrofe.
Ålesund lufthavn, Vigra
Ålesund lufthavn, Vigra (IATA: AES, ICAO: ENAL) er en nasjonal lufthavn lokalisert på øya Vigra i Giske kommune, like utenfor Ålesund.
Flyplassen ble offisielt åpnet 7. juni 1958. Den har siden den tid fått nytt terminalbygg i 1986 og forlenget rullebane. I 2009 fikk flyplassen oppgradert og vesentlig utvidet ankomst- og avgangshallen i terminalbygget og fikk et eget område for internasjonale flyvninger. Avgangshall utland ble videre utvidet i 2010 som følge av økende antall internasjonale flyvninger, men den følgende kapasiteten er allerede i underkant av passasjerantallet. Nye utvidelser er nå i gang for å igjen øke kapasiteten til terminalen, både innenriks og utenriks, noe som vil øke det innvendige arealet av flyplassen med rundt 2000 m².
David Romero Ellner
David Romero Ellner (død 18. juli 2020 i Honduras) var en honduransk journalist, advokat og politiker. Han var leder av Movimiento de Izquierda Revolucionaria (MRI, Den revolusjonære venstrebevegelse), og tidligere kongressmann, da for Det liberale parti. Han var også sjef for Radio Globo og Globo TV.
I 2002 ble Romero Ellner siktet for å ha voldtatt sin datter. De 30. juli 2002 ble han fratatt sin parlamentariske immunitet og sine politiske verv. I 2004 erklærte han seg skyldig i å ha voldtatt sin datter og dømt til ti års fengsel.
Han ble løslatt før tiden. Anklageren som hadde ført saken mot ham beskyldte ham for å ha lagt ut på en kampanje mot henne og hennes familie. Så ble han stilt for retten for dette, og funnet skyldig i seksten tilfeller av bakvaskelse og æreskrenkelser i 2016. I januar 2019 fastholdt høyesterretten i Honduras en tidligere dom mot journalisten; han hadde beskyldt en person i påtalemyndigheten for korrupsjon i 2016. Den 28. mars 2019, etter at han hadde uttømt alle ankemuligheter, også til landets høyesterett og til Inter-American Commission on Human Rights, ble han arrestert av De nasjonale honduranske politi i et raid mot Radio Globo mens han var på luften.
Han døde den 18. juli 2020 av COVID-19 som han hadde fått under fengselsopphold under koronavirusepidemien i Honduras. Tidligere i 2020 hadde CPJ og 190 andre organisasjoner oppfordret verdensledere til å løslate alle journalister som satt i fengsel på grunn av sitt virke, grunnet koronavirussituasjonen i mange fengsler.
Vår Frue kirke
Vår Frue Kirke er navnet på et stort antall kirker i Europa:
Nick Menza
Nick Menza (født 23. juli 1964 i München, død 21. mai 2016 i Los Angeles ) var en tysk-født amerikansk musiker. Han var best kjent som trommeslageren i det amerikanske thrash metal-bandet Megadeth fra 1988 til 1998 og en kort periode i 2004.
Nick Menza var sønn av den amerikanske jazz-saksofonisten Don Menza.
Gimlehallen
Gimlehallen er en idrettshall i Kristiansand. Hallen ligger i tilknytning til Kristiansand katedralskole Gimle, har håndballbane i full størrelse, og benyttes av Kristiansands Idrettsforening og flere idrettslag som hjemmebane for håndball.
I tilknytning til hallen ligger Kristiansand Turnhall, en apparrathall som brukes til turn og rytmisk sportsgymnastikk. Hallen benyttes av Kristiansands Turnforening og Kristiansands Cykleklubb (KCK) på vinteren.
Now That’s What I Call Music! 8
'Now That's What I Call Music! 8' er det åttende samlealbumet i den norske Now That's What I Call Music-serien og ble utgitt 23. mars 2012.
Eksterne lenker
Now That's What I Call Music! discography
Vår Frue kirke (Porsgrunn)
Vår Frue kirke i Porsgrunn er en kirke for den katolske menigheten for størsteparten av det tidligere fylket Telemark. Kirken ble bygget i 1899 etter modell av norske middelalderske stavkirker, og var tegnet av arkitekt Haldor Larsen Børve. Kirken ble innviet den 8. oktober 1899.
Forhistorie
I Porsgrunn bodde det en del katolske arbeidere fra Böhmen som arbeidet på porselensfabrikken. Dem ville den apostoliske prefekt for Norge finne en egnet geistlig betjening av. Den 25. juni 1889 kjøpte han en tomt for fremtidig kirke og prestebolig. Et provisorisk kapell ble innredet et annet sted, i katolikken Vauverts hus, og ble innviet den 14. september 1890. I 1892 etablerte St. Josephsøstrene et hospital i Porsgrunn. Inntil da hadde de bodd i Vauverts gård. Menighetens kapell ble flyttet til hospitalet da det stod ferdig, og ble benedisert den 14. oktober 1894.
Byggingen av kirke begynte senere, den 4. januar 1899. Det var den, med tittelen Vår Frue av det gode råd, som ble benedisert i oktober 1899.
Kirken flyttes
I 1937 ble kirkebygningen flyttet over veien (Sverresgate), hvor den står i dag. Dette ble utløst av at endringer i gatenettet hadde gitt en uheldig plassering av kirken, og hadde den effekt at det gav mer plass til det mer verdslige «Folkets hus».
Troy Dumais
Troy Dumais (født 21. januar 1980) er en amerikansk stuper, som for det meste konkurrerer i 3 meter springbrett. Han vil representere USA under Sommer-OL 2012 i London, der han ble kvalifisert via VM i svømming 2011.
Den norske sjømannskirken (Antwerpen)
Den norske sjømannskirken er en sjømannskirke fra 1870 i Antwerpen, Belgia.
Byggverket er i teglstein. Et tilbygg ble reist i 1930. Tomten kirken står på ble tidligere brukt som stall-område for Antwerpens bytrikk.
Quixadá
Quixadá er en kommune i delstaten Ceará i nordøstregionen av Brasil.
KLP Eiendom
KLP Eiendom AS er et av Norges største eiendomsselskaper. Selskapet forvalter ca. 2,2 millioner kvadratmeter fordelt på kontor-/næringslokaler, kjøpesentre, hoteller, boliger og festetomter, og hadde en eiendomsverdi på 95 milliarder kroner per oktober 2022. KLP Eiendom er et heleid datterselskap av KLP.
Different Class
Different Class er et album av Pulp. Albumet var bandets femte, og ble deres store kommersielle gjennombrudd. Singelen «Common People» regnes som en av de største britpop-klassikerne. Tekstene på albumet dreier seg i stor grad om den britiske arbeiderklassen og sex.
Den norske sjømannskirken (Dubai)
Den norske sjømannskirken i Dubai er en sjømannskirke fra 1976.