cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sjøis
Størrelsen på isflakene
Istykkelsene variere fra isflak til isflak, og også på hvert enkelt isflak. Det er målt tykkelsesforskjeller på en faktor fire mellom største og minste verdi på dypgang (engelsk draft) og åtte på fribord på det samme isflaket. Så resultatene vil variere svært mye avhengig av hvilke flak og hvor på isflakene en måler. Skrugarder og andre isfenomener gjør også målinger vanskelige.
Typiske horisontale størrelser på isflakene i iskanter er 10-30m, og med større diametre inne i ismassene.
Tykkelser
Tykkelsene varier fra nær null til dypgang på ca. 7m. Det er vanlig at førsteårsisen i Barentshavet er i størrelsesorden 2m og deformert flerårsis 3-5m.
Istyper
Den mest vanlige typen is i Barentshavet er førsteårsis. Bare i de nordligste delen ved Kong Karls Land er det flerårsis av stort omfang. Likevel er det observert andreårs-is så langt sør som 74,4°N øst i Barentshavet i 2003. Det er flere studier som indikerer en hurtig nedgang av flerårsis i Arktis.
Fordeling av gammel is (både flerårig og andre årsis) i Barentshavet er avhengig av utveksling med Nordishavet og Karahavet. Hovedstrømmen av gammel is kommer til Barentshavet fra Nordishavet gjennom sundet mellom Spitsbergen og Franz Josef Land, og spres av Øst-Spitsbergen-strømmen og Bjørnøystrømmen. Fribordet i denne isstrømmen kan være mer enn to meter. Den andre og mindre innstrømningen av gammel is kommer fra Karahavet av Makarovstrømmen, i den nordlige delen av sundet mellom Novaja Semlja og Franz Josef Land. Om våren er det som regel bare flerårsis i den smale sonen langs den østlige kysten av Spitsbergen og sør for Franz Josef Land.
Bestemmelse av type is gjøres i hovedsak ved måling av saltholdigheten, og ved så å følge denne isen i ettertid. Isfjellklumper kan lett feiltolkes som flerårsis.
Polynyaer
Store åpninger i isdekket kalles polynjaer. Havet under tilsettes da salt som blir presset ut under frysingen, dette vannet blir tungt nok til å synke ned og danner bunnvannet i verdenshavene.
Klimaendringer og effekt på sjøis
Det er bred enighet blant klimaforskere at sjøisen i Arktis har blitt redusert, og på lang sikt vil bli videre redusert. Hovedårsaken til redusert omfang av sjøisen, antas å være temperaturøkningen.
Deler av den observerte reduksjonen av sjøis i Arktis kan skyldes: Et hovedproblem med beregningene av smelting er at mens arealet kan bestemmes rimelig nøyaktig, finnes det få målinger av isens tykkelse.
Sjøis reflekterer omkring 75 % av all solinnstråling, mens åpent hav bare reflekterer omkring 15 %. Mindre sjøis gir økt energioverføring fra havet til atmosfæren. Lufta over isen blir dermed varmet opp og det dannes flere skyer, som igjen gjør at det reflekteres mer sollys. Modellresultater viser at i framtida er det om vinteren denne oppvarmingen blir mest effektiv, fordi det da ikke er noen solinnstråling i Arktis.
Sammenstøt med skip
Sjøisen kan gjøre betydelig skade på fartøyer ved kollisjoner og sammenstøt. Et eksempel på dette er sammenstøtet mellom cruiseskipet Maxim Gorki og drivisen vest for Svalbard 19. juni 1989.
Skadene blir fort store når fartøyene beveger seg. Kollisjonslasten er et produkt av massen på fartøyet og hastigheten til fartøyet kvadrert. Lasten avhenger også av størrelsen og styrken på sjøisen. Dersom fartøyet blir innestengt i sjøis kan en oppleve at fartøyet enten blir skrudd ned (synker), eller skrudd opp (blir liggende på oversiden av isen). Ishavsskuta Fram ble i sin tid bygget slik.
Isbrytere er spesiallaget for å kunne operere i sjøis uten å bli skadd. Sammenlignet med vanlige skip har isbrytere forsterkede skrog og et kraftig fremdriftsmaskineri. En isbryter bruker motorkraften til å kjøre baugen opp på sjøisen, som bryter sammen under vekten av fartøyet. Skroget er konstruert for å lede isen unna, enten under eller rundt skipet. Finnmark og Svalbard patruljeres av kystvaktskipet KV «Svalbard» som er en militært bevæpnet isbryter.
Johan Castberg-feltet vil få den første skipsformede oljeplattformen (FPSO) på norsk kontinentalsokkel som er dimensjonert for å tåle kollisjoner med sjøis.
Sammenstøt med bunnfaste oljeplattformer
I henholdsvis 1969 og 1973 ble en jacketplattform og et flammetårn totalt ødelagt av sjøis i Bohaibukta.
Sammenstøt med kystnære installasjoner
Sjøis kan påføre store skader på bygninger i overgangen mellom land og hav, som på kaier, fyrtårn og broer.
Dag og Tid
Dag og Tid er en norsk ukeavis. Utgiverstedet er Oslo med adresse Pilestredet 8.
Avisen kom med første prøvenummer i 1962, med den kjente NRK-profilen Arthur Klæbo som redaktør. Det skulle imidlertid gå seks år før avisa klarte å etablere stabil drift med ukentlige utgivelser. Det skjedde fra 1968. Dag og Tid hadde et oppsving i forbindelse med EF-striden og folkeavstemningen i 1972. I siste halvdel av 1970-årene kom avisa med to nummer i uka. I 1996 kom Dag og Tid med egne nettsider.
Kjente navn i Dag og Tid opp gjennom historia har blant annet vært Herbjørn Sørebø, Ivar Eskeland, Per Øyvind Heradstveit, Daniel Liseth, Olav Rytter, Jon Hustad, og Agnes Ravatn.
Avisen vant Fritt Ords pris i 2017. Redaktør Gjerdåker sa i takketalen at Dag og Tid ikke skal være redd for ta opp vanskelige tema. Han sa også at språket skal være dempet og saklig, og avisen ønsker ikke sammenblanding av reklame og redaksjonelt stoff.
Dag og Tid er blant de avisene som mottar mest i pressestøtte i forhold til opplagstallet for en ukeavis. Produksjonstilskuddet for 2018 var på 4,9468 millioner kroner med et opplag på 11720.
Bakgrunn
Initiativet til avisen kom fra enkeltpersoner i Bondeungdomslaget BUL, Noregs Mållag og Kringkastingsringen. De ønsket en ny riksdekkende avis på nynorsk (men ikke først og fremst om nynorsk som tema) for å styrke nynorskens stilling. I 1960-årene var avisene i Norge partiaviser og Dag og Tid ble et uavhengig alternativ. Det skulle være en fri ukeavis med autoritets- og samfunnskritikk. Arthur Klæbo var redaktør for et prøvenummer i 1962. Etter seks år ble det stabil drift med ukentlige utgivelser og ordnet økonomi. I 1970 ble spalten «Nei takk!» opprettet der debattinnlegg refusert av andre aviser, særlig Oslo-aviser, ble trykket.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Fyllingsdalen
Fyllingsdalen er en bydel i Bergen. Den har 30 204 innbyggere 1. januar 2021. Arealet er 17,94 km² landareal og 1,29 km² ferskvann.
Navnet har den fått etter gården Fyllingen. Muligens er navnet hentet fra norrønt fela som betyr «gjemme» eller «skjule», eller Fylingr kan ha vært et norrønt navn på Storavatnet.
Bydelen dekkes av lokalavisen Sydvesten, og er omgitt av bydelene Årstad og Fana i øst, Ytrebygda i sør og Laksevåg i nord og vest.
Eldste historie
Fra den eldste tiden stammer Sælen gård som ble ryddet på 400-tallet (folkevandringstiden). Den har lindetrær fra rundt 1690 på gårdstunet og et våningshus fra rundt 1866, bygget av tømmer fra Sælenskogen rundt 1790 som først ble brukt til et lyststed på Sælehaugen. Våningshuset har tilhørt kirkestatsråd Ivar Bergesen Sælen og ble av ham ombygd i sveitserstil. Gårdens nordre stue tjente som skolestue frem til gamle Sælen skole stod ferdig i 1892. Sælen gård står fremdeles som konsesjonspliktig landbrukseiendom. Det arbeides for å sikre gården som kulturminne etter at den ble lagt ut for salg for 6,3 millioner kroner.
Drabantbyen
Opprinnelig tilhørte hele området Fana kommune, men da Bergen kommune var opprådd for byggeland, fikk den kjøpe mesteparten (12,5 km²) av Fyllingsdalen i 1955. Bergen betalte Fana kommune 1,5 millioner kroner i kompensasjon for avståelsen, som ble vedtatt ved kongelig resolusjon av 12. august 1955. Det bodde da 1 590 mennesker der. Bønes ble innlemmet i Bergen sammen med resten av gamle Fana kommune i 1972, og ble en del av Fyllingsdalen bydel så sent som i 2000.
Fyllingsdalen ligger vest for Løvstakken. En viktig forutsetning for utbyggingen var Puddefjordsbroen som åpnet i 1956, og Løvstakktunnelen som sto ferdig i 1968. Befolkningsveksten var tydelig da linje 12 og 13 til Ortustranden og Bjørge langt over fordoblet trafikken i 1969. Første reguleringsvedtak for Fyllingsdalen var på plass i januar 1959. Det var da planlagt en «mellomting mellom forstad og drabantby med 30 000 innbyggere». Det skulle bygges en 22 meter bred, fasadefri hovedvei uten et eneste plankryss «fra Bjørgeveien ved eidet mellom Sælevann og Gjeddevann til det punkt den skal forsvinne i fjellet for å munne ut på Damsgård, ikke langt fra Puddefjordsbroen».
Da byggearbeidene kom i gang på Smiberget i 1964, var dette Bergens desidert største byggeplass. Smiberget borettslag består av 567 leiligheter for omkring 2.000 mennesker.
Fyllingsdalen er bygget som en drabantby etter internasjonale forbilder. En drabantby skal være selvforsynt og ha offentlige servicetilbud, rekreasjonsmuligheter og arbeidsplasser, men også lettvint og rask tilkomst til bysentrum. Viktig i denne sammenhengen var byggingen av bydelsenteret Oasen bydelssenter, som ble oppført i 1971. Den første tiden inneholdt det foruten forskjellige butikker og kjøpesenter også funksjoner som politi, lege, helsestasjon, apotek, postkontor etc. Noen av disse institusjonene har siden fått egne bygg. Det ble også bygget en kirke, Fyllingsdalen kirke fra 1976, og senere Sælen kirke fra 2001. Også Bønes kirke tilhører Fyllingsdalen bydel. Denne ble reist etter en stor innsats av lokalbefolkningen som også samlet inn midler til den. Mange av hovedveiene i Fyllingsdalen er oppkalt etter fremstående, svenske personligheter fra tiden rundt andre verdenskrig: Folke Bernadotte, Ture Nerman, Torgny Segerstedt, Karl Hjalmar Branting og Dag Hammarskjöld.
De norske finansinstitusjonene Vital Forsikring, Tryg, Nordea Liv, Nordea Link, Frende Forsikring og Sbanken har sine hovedkontorer i Fyllingsdalen.
Grunnkretser
Bydelen Fyllingsdalen består av 33 grunnkretser som omfatter delområdene Fyllingsdalen og Bønes samt en grunnkrets i delområde Ytrebygda.
Demografi og levekår
Bydelen Fyllingsdalen er inndelt i fem levekårsoner, som inkluderer en grunnkrets i bydelen Ytrebygda. For detaljer om hvilke grunnkretser som inngår i hver levekårsone, se tabell i avsnittet Grunnkretser.
Tabellen viser samlet levekårsindeks for hver levekårsone i Fyllingsdalen bydel i 2011, folketall i 2011 og 2015 og prosentvis befolkningsendring, prosentvis aldersfordeling og andel ikke-vestlige innvandrere i hver sone. Lav verdi på levekårsindeksen indikerer gode levekår. Indeksen baseres på følgende 11 indikatorer: 1. Sosialhjelp til unge 2. Barnevernstilfeller 3. Utdanningsnivå 4. Bruttoinntekt 5. Barnefattigdom 6. Barneflytting ut av området 7. Kommunale boliger 8. Kriminalitet 9. Uførepensjon 10. Sykefravær og 11. Dødelighet.
Politikk
Det var 22 319 stemmeberettigede velgere i Fyllingsdalen bydel, som utgjør 11,1 % av Bergen kommunes totale velgermasse. Det ble avgitt 14 697 godkjente stemmer som gir en valgdeltagelse på 65,8 %. Dette inkluderer ikke blanke og forkastede stemmer (totalt 920 stemmer i Bergen kommune samlet) og stemmer som ikke ble kretsfordelt (totalt 4 682 stemmer i Bergen kommune samlet). Om man anslagsvis legger til 11,1 % av disse var den reelle valgdeltagelsen i Fyllingsdalen bydel 68,6 %.
Høyre ble det største partiet i bydelen med en oppslutning på 36,8 %, Arbeiderpartiet nest størst med 30,6 % og Fremskrittspartiet tredje størst med 11,6 %. Bydelen hadde en borgerlig overvekt på 21,2 prosentpoeng. I Bergen kommune samlet var den borgerlige overvekten 18,5 prosentpoeng.
H, Frp, KrF og V gikk alle til valg for et borgerlig byråd. V ble ikke med etter valget da de ønsket et byråd uten Frp, så H, Frp og KrF fortsatte i flertallsbyråd som sist.
Udine
Udine (friulisk Udin, slovensk Videm) er en by nordøst i Italia. Udine var hovedstaden i den tidligere provinsen Udine i regionen Friuli-Venezia Giulia. Den ligger mellom Adriaterhavet og Alpene, og mindre enn 40 km fra grensen til Slovenia. Selve byen har 97 880 innbyggere og 170.000 er bosatt i de urbane områdene.
V-tegn
V-tegnet, også kjent som Peace-tegnet, er et håndtegn der peke- og langfingeren danner bokstaven V ved at de to fingrene er utstrakt og spredt, mens de øvrige bøyes inn mot håndflaten. I Norge og store deler av verden symboliserer tegnet både fred og seier. Det kan vises med håndflaten vendt vekk fra en selv eller motsatt vei. Tegnet kan likevel tolkes litt forskjellig ulike steder. Betegnelsen «V-tegn» kan også brukes om bokstaven V brukt som et grafisk symbol.
Opprinnelse
Ifølge en vandrehistorie påstås tegnet å stamme fra slaget ved Agincourt i 1415, der engelske langbueskyttere skal ha brukt det som signal til hverandre.
Under hundreårskrigen mellom England og Frankrike både fryktet og hatet de franske ridderne engelske langbueskyttere. Om en langbueskytter ble tatt til fange, kunne en vente dødsstraff. Franskmennene hogde først av de to fingrene (V-tegnet) som skytterne brukte til å spenne buen med. Deretter ble engelskmennene torturert til døde. Ifølge en myte oppsto engelskmennenes fornærmende «omvendt V-håndtegn» – tilsvarende det å vise fingeren – nettopp som følge av at franskmennene hogde fingrene av bueskytterne. Engelske bueskyttere hånte ofte franskmennene før et slag ved å holde opp to fingre og rope «Come and get them».
Seierstegn for de allierte fra 1941
I begynnelsen av andre verdenskrig viste mange belgiere sin støtte til kampen mot Tyskland gjennom graffiti der bokstavene RAF, en forkortelse for Royal Air Force, ble skrevet med kritt overalt. Victor de Laveleye, tidligere belgisk minister og franskspråklig radioreporter i den britiske allmennkringkasteren BBC, foreslo i januar 1941 at de skulle tilføye en V for «frihet» på nederlandsk (vrijheid) og «seier» på engelsk (victory) og fransk (victoire). Ideen ble videreført av BBC som 20. juli 1941 lanserte en kampanje med et budskap fra den britiske statsministeren Winston Churchill til det okkuperte Europa. Churchill benyttet heretter V-gesten som en synlig hilsen for å markere håpet om seier i verdenskrigen. I begynnelsen benyttet han tegnet med håndflaten mot seg selv (av og til også med den karakteristiske sigaren mellom fingrene). Noen hevder at den aristokratiske Churchill ganske snart snudde håndflaten utover da han ble oppmerksom på at håndgesten vist med håndflaten vendt innover, i lavere samfunnslag kunne uttrykke en fornærmelse på linje med å «vise figeren».
BBC tok opp V-tegnet i sine nyhets- og propagandasendinger i form av tre korte og en lang tone, et lydsignal som tilsvarte prikkene og strekene for bokstaven V i morsealfabetet (∙∙∙ −). Da innledningstakten til Beethovens 5. symfoni inneholder denne rytmen, ble også denne ofte benyttet som innledning til radioseningene. V-signalet som lyd ble første gang sendt 28. juni 1941.
I den norske motstandskampen ble V-en også tolket som en forkortelse for slagordet «Vi vil vinne». Dette var blant navnet navnet på en illegal avis som ble utgitt på Lillehammer 1940–1941.
Nazistenes bruk av V-tegnet
Som et et svar på den britiske pressens og BBCs V-tegn-kampanje i juli 1941, forsøkte de tyske nazistene å overta bokstaven «V» som seierssymbol i sin egen krigspropaganda. Tyskerne maktet ikke å overmale eller fjerne alle opposisjonelle V-tegn, men satte isteden i gang en omfattende kampanje samme måned. Der markedsførte de V-symbolet på offentlige vegger, store plakater og avisannonser. Tyskerne forklarte V-en som en forkortelse for Viktoria, et fortysket navn på seiersgudinnen Victoria i romersk mytologi, men også for Vergeltung (tysk for «gjengjeldelse»). Vergeltungswaffen («gjengjeldelsesvåpen»), forkortet V-Waffen, ga navn til rakettene V1 og V2.
«V» i tyskvennlig propaganda skulle særlig markere seieren over bolsjevismen. Dette var datidens betegnelse på kommunismen i Sovjetunionen, et land som Tyskland gikk til et voldsomt angrep på fra 22. juni 1941. I avisene kunne det for eksempel hete at «Viktoria er Europas seiersrop mot bolsjevismen» med henvisning til «den røde faren» og kampene på Østfronten.
Også i Norge ble tyskernes Viktoria-kampanje gjennomført med full styrke fra juli 1941. Den tyskkontrollerte pressen gjenga avisartikler, annonser og tegninger der en forklarte V-symbolikken. Vegger og gjerder fikk også påmalt det samme tegnet, mens posthornfrimerker og andre bruksmerker ble overstemplet med en svart V. Flere saboterte den tyske kampanjen ved å lime disse V-frimerkene opp-ned på brevene de sendte. Fasaden på Stortingsbygningen i Oslo ble utstyrt med en kjempestor V over et banner med slagordet Deutschland siegt an allen Fronten («Tyskland seirer på alle fronter»). Øverst på bygningen vaiet som tidligere det tyske hakekorsflagget istedenfor det norske.
For øvrig brukte også hirdmenn i Nasjonal Samling (NS) V-tegnet som en håndgest med løftet hånd når de sverget sin troskap til Vidkun Quisling, «føreren» i (NS).
Til tross for nazistenes motkampanje ble «V» som seierstegn først og fremst knyttet til de alliertes propaganda. Derfor kunne den norske karikaturtegneren Ragnvald Blix i 1943 lage en avistegning der Hitler forskrekket oppdager et V-tegn i urskiven på et tårn og Göring må trøste med ordene «Nei, det er bare klokken som er fem minutter på tolv.»
Forrest Smithson
Forrest Custer Smithson (født 26. september 1881 i Portland, Oregon, død 24. november 1962 i Contra Costa County, California) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Smithson var teologistudent ved Oregon State University. I 1907 og 1908 vant han AAU-tittelen på 120 yards hekk. I finalen på 110 meter hekk under Sommer-OL 1908 i London stilte fire amerikanere til start. Smithson vant en overlegen seier, og satte ny verdensrekord med tiden 15,0.
Skalsaelva
Skalsaelva (nordsamisk: Skálžžajohka) er ei elv i Kvænangen kommune i Troms og Finnmark. Den er 6,2 km lang, og har et nedbørfelt på 28,6 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,39 m³/s.
Elva har utspring fra Storfjellvatnan, som ligger på fylkesgrensa mellom Troms og Finnmark. Herfra renner elv mot øst gjennom Kanasdalen ned til Skalsavatnet (40 moh). Til Skalsavatnet kommer også Iselva, ei stor sideelv som har utspring fra en sørvestlig utløper av Øksfjordjøkelen. Fra Skalsavatnet fortsetter elva videre ned til munningen i bukta Skalsa i Jøkelfjorden.
Orkanger Idrettsforening
Orkanger Idrettsforening (OIF) er en idrettsforening fra Orkanger i Trøndelag. Klubben bruker forskjellige arenaer i og rundt Orkanger, men største aktiviteten er i Idrettsparken og Orklahallen. Klubbens farger er gul og blå.
Hugh Hefner
Hugh Marston Hefner (født 9. april 1926 i Chicago i Illinois, død 27. september 2017 i Los Angeles i California) var en amerikansk forretningsmann som er best kjent for å ha grunnlagt bladet Playboy. Han ble et karismatisk ikon for den seksuelle revolusjonen og for personlig frihet.
De første årene
Hefner ble født i Chicago, og var sønn av Grace Caroline (født Swanson) og Glenn Lucius Hefner. Han gikk på Steinmetz videregående skole i Chicago, før han tjenestegjorde i det amerikanske militæret i de siste månedene av andre verdenskrig.
«Hef» (et kallenavn han hadde foretrukket siden ungdomstiden) tok sin avgangseksamen fra University of Illinois i 1949 med grunnfag i psykologi og støttefag i creative writing («kreativ skriving») og kunst. Han fortalte at noen av ideene til Playboy-magasinet kom da han var student. Hefner brukte mindre enn tre år på å fullføre, men brukte likevel fritiden til å produsere tegneserier som han solgte til magasiner. Da han var ferdig, studerte han sosiologi ved Northwestern University i ett semester, og skrev en oppgave der han utforsket amerikanske sex-lover i lyset av den nylig publiserte Kinsey-rapporten.
Sommeren 1949 giftet Hefner seg med klassevenninnen Mildred Williams. Ekteskapet varte i ti år, og de fikk to barn sammen: Christie i 1952 og David i 1955. Christie er styreleder for Playboy Enterprises.
Etter å ha jobbet i abonnementsavdelingen og som tekstforfatter for magasinet Esquire forlot han jobben i januar 1952 da han ble nektet en lønnsøkning på fem dollar. Istedenfor tok han en jobb i magasinet Children's Activities. I 1953 pantsatte han møblene sine for 600 dollar og skaffet til veie 8 000 dollar fra 45 forskjellige investorer – inkludert 1 000 dollar fra moren sin – for å lansere Playboy, et magasin som skulle være rettet mot unge menn. Det første nummeret ble gitt ut i desember 1953 og hadde bilde av Marilyn Monroe på forsiden, i tillegg til nakenbilder inne i magasinet. Denne utgaven var unummerert på grunn av at Hefner var usikker på om bladet det hele tatt ville bli gitt ut senere. Den første utgaven solgte imidlertid mer enn 50 000 eksemplarer, nok til å dekke kostnadene og til å finansiere en ny utgave.
Senere år
Etter utgivelsen av det første nummeret skjønte Hefner at magasinet kom til å bli en suksess. Han ansatte et ungt og entusiastisk personale for å assistere seg. Playboy vokste i rekordfart, og på slutten av 1950-årene solgte bladet over én million eksemplarer per måned.
Etter at hans første ekteskap tok slutt, fikk Hefner et selvpromotert rykte på seg for å være en kvinnejeger og festløve. Han uttalte at han i løpet av disse årene trolig var involvert med elleve av tolv «Playmates», månedens hovedmodeller. Hefner hadde langvarige forhold med Donna Michelle, Marilyn Cole, Lillian Müller, Patti McGuire, Shannon Tweed og Brande Roderick, som alle ble kåret til «Playmate of the Year».
I begynnelsen av 1960-årene kjøpte han Playboy Mansion East (må ikke forveksles med Playboy Mansion West i Los Angeles) og åpnet den første Playboy Club 29. februar 1960 i Chicago. Magasinet ble det mest-selgende og mest innflytelsesrike herremagasinet i verden.
I 1971, da Playboy Enterprises ble børsnotert, solgte magasinet sju millioner eksemplarer per måned og det fantes 23 klubber, feriesteder, hoteller og kasinoer eid av Playboy. Dette året skaffet Hefner seg Playboy Mansion West i Los Angeles som han flyttet til på permanent basis fire år senere. Flyttingen hadde sammenheng med at Hollywood hadde påvirket drømmene hans som ung.
Bartın (provins)
Provinsen ligger nord i Tyrkia og grenser til provinsene Kastamonu i øst, Karabük i sør og til Zonguldak i vest og i nord har den kystlinje mot Svartehavet.
Hugh Hefner
Senere år
«Verdens mest kjente ungkar» giftet seg for andre gang 1. juli 1989, denne gang med Kimberley Conrad, som var «Playmate of the Year» samme år. De fikk sønnene Marston i 1990 og Cooper i 1991. I 1999 ble ekteparet separert.
Bartın (provins)
Bartin ble egen provins i 1991, tidligere var det et distrikt i provinsen Zonguldak.
Hugh Hefner
Senere år
Etter separasjonen hadde Hefner en rekke forskjellige kjærester, gjerne samtidig. TV-serien Playboyjentene som startet opp i 2005 tok for seg livet til de tre daværende kjærestene hans: Holly Madison, Bridget Marquardt og Kendra Wilkinson. Høsten 2008 ble det slutt mellom Hefner og alle tre jentene, men disse ble raskt byttet ut med tvillingene Karissa og Kristina Shannon, i tillegg til Crystal Harris.
Bartın (provins)
Distrikter
Provinsen Bartın består av fire distrikter:
Hugh Hefner
Playboy
Playboy er et magasin rettet mot menn og ble opprettet i 1953 av Hefner. Bladet inneholder forskjellige artikler om mote, sport, TV og film, musikk, politikk, kunst og sex. Magasinet er mest kjent for sine intervjuer og aktfotografier av kvinner.
Playboy Mansion
Hugh Hefner bodde i Playboy Mansion i Los Angeles i California i USA. Dette er en av de mest kjente residensene i Los Angeles. Adressen er 10236 Charing Cross Road, Holmby Hills CA. 90024. Huset ble bygd i 1927 og kjøpt av Hefner i 1971 for 1,05 millioner dollar. I årenes løp har det blitt investert omtrent 15 millioner dollar og dagens markedsverdi er beregnet å være 50 millioner dollar.
Arrestforvarer
NOU 2009:12 Et ansvarlig politi
Det finnes ingen spesifikk utdannelse som arrestforvarer, men ofte ansettes personer med utdanning og erfaring fra helsevesen, politiet, forsvaret, kriminalomsorgen, vakt- og sikkerhetsbransjen og andre relevante fagområder. Etatsutdannelsen er felles for alle ansatte i politietaten med begrenset politimyndighet og er et kurs på 15 studiepoeng i regi av Politihøgskolen; herunder arrestforvarere, grensekontrollører, utlendingskontrollører, transportledsagere, personell ombord i Varangervekteren og andre sivilt ansatte.
Ved noen politidistrikt har arrestforvarerne utvidet ansvarsområde utover arresttjeneste som eks. operatører ved operasjonssentralen, forvaltningmessige gjøremål som eksempelvis passutstedelse, sentralbordtjeneste, signaleringsarbeid (foto/fingeravtrykk/DNA) og mottak av anmeldelser. Arrestforvarere har utvidet ansvarsområde ved Haugaland og Sunnhordland, Hordaland og Troms politidistrikter.
Oslo politidistrikt bistår særorganer som Kripos og Økokrim, samt politienheten PST i forbindelse med slike fremstillinger. Flere tusen fangetransporter gjennomføres årlig, med bil og fly. Arrestforvarere i Oslo benyttes til vakthold på personer innlagt på sykehus, dersom de er i politiets varetekt eller helsevesenet anmoder om bistand. Videre er det noe bistand til tvangsinnleggelse etter Lov om etablering og gjennomføring av psykisk helsevern når helsevesenet ber om politiets bistand.
Steinslandsosen naturreservat
Steinslandsosen naturreservat ligger rett øst og sørøst for Skutvik i Hamarøy, Nordland, som ligger mellom Steinslandsåsen og Nes helt sør på halvøya Hamarøya i Nordland.
Naturreservatet har et totalt areal på 2 248 dekar, hvorav ca. 12% av arealet utgjør bar- og lauvskog, ca. 1,7% utgjør myr og 62,6% er vann.
Osen er et viktig våtmarksområde, omgitt av granittkoller, som består av tre deler;
I forbindelse med arkeologisk aktivitet i   Nes-området er det ved Valan registrert noe som er identifisert som en saltdam med uviss datering.
Osen er et attraktivt og mye brukt friluftsområde.
Formålet med fredningen er «å ivareta et verdifullt kystområde, med det naturlig tilknyttede dyre- og planteliv. Spesiell verdi knytter seg til strand- og vannvegetasjonen.»
Steinslandsosen ligger under Statens naturoppsyns lokalkontor i Fauske.
Selve Steinslandsosen er en bukt som strekker seg 1,5 km inn i landet i nord-nordøstlig retning fra Framundneset ved Økssundet mot Valan. På det bredeste er bukta ca. en kilometer.
Col du Tourmalet
Col du Tourmalet er et fjellpass i de sentrale Pyreneene i departementet Hautes-Pyrénées i Frankrike.
Landsbyen Sainte-Marie-de-Campan ligger ved foten av stigningen på østsiden og skistedet La Mongie ligger to tredeler opp i stigningen. Luz-Saint-Sauveur ligger nederst på vestsiden.
Tourmalet er også navnet på en ost laget på sauemelk produsert i området.
Detaljer om stigningen
Fra Luz-Saint-Sauveur på den vestlige siden er det 19 km, over 1404 høydemeter. Den gjennomsnittlige stigningen er på 7,4 % med maksimum på 10,2 % nær toppen. Fra Sainte-Marie-de-Campan er det 17,2 km over 1268 høydemeter. Den gjennomsnittlige stigningen er på 7,4 % med maksimum på 10,0 %.
Tour de France
Col du Tourmalet er en av de mest kjente og brukte fjellovergangene i Tour de France. Første rytter over var Octave Lapize i 1910. I 1913 brakk Eugène Christophe gaffelen på Tourmalet og reparerte den selv i en smie i Sainte-Marie-de-Campan for å få fortsette rittet.
Tour de France har enten bare passert over, hatt målgang på toppen eller målgang i La Mongie. I Tour de France 2010 gikk den 16. etappen over Col du Tourmalet, mens den 17. etappen hadde målgang på toppen.
På toppen er det et minnesmerke over Jacques Goddet, direktør for Tour de France fra 1936 til 1987, og en stor statue av Octave Lapize som gisper etter luft.
Elderslie
Historie
Elderslie er Ach-na-Feàrna i skotsk-gælisk, men navnet kommer fra Alder lea, eller elloern på gammel-engelsk hvor «li» betyr «eng». Landsbyen ble grunnlagt i 1398, selv om det var bosetning i området lenge før den tid, som Eldersly. Timothy Ponts kart fra 1596 har merket stedet som Ellersley.
William Wallace monumentet ble avduket den 28. september 1912 av Sir Thomas Glen-Coats. Det ble formgitt av J. C. Murrey fra Westminster. Det er rundt 12 meter høyt og dens fundament er 7 meter over bakken. Hver eneste august måned blir «Wallace Day» arrangert med en marsj fra sentrum av Johnston til monumentet.
William Wallace ble født i Elderslie rundt 1271. En lokal legende om eiketreet «Wallace Oak» forteller at Wallace unngikk å bli fanget av engelskmennene ved å gjemme mer enn 100 av sine menn (!) i et gigantisk tre. Treet forfalt grunnet alder og suvernierjegere som fjernet barken. En avlegger fra et 300 år gamle Wallace barlind ble plantet på utsiden av den nye skotske parlamentsbygningen i Edinburgh.
I nærheten av vegen som går til Gleniffer Braes finnes større helleristninger med et antall sirkler og groper som kalles for «kopp-og-ring»-markeringer, ikke ulik tilsvarende som finnes på vestkysten i Norge. De antas å være minst 3000 år gamle og kan være symboler på velstand og mengde.
Ouaddaï
Ouaddaï er en av 23 regioner i Tsjad. Regionens hovedstad er Abéché. Regionen består av det som tidligere var prefekturet Ouaddaï. Regionen hadde i 2009 en befolkning på 721,166, hvorav 707,361 var fastboende og 13,805 nomader.
Inndeling
Ouaddaï-regionen er inndelt i fire departement:
Sennalandet kapell
Sennalandet kapell er et kapell fra 1961 i Hammerfest kommune, Troms og Finnmark fylke.
Byggverket er i tre.
Anders Arrebo
Anders Christensen Arrebo (født 2. januar 1587 i Ærøskøbing, død 12. mars 1637 i Vordingborg) var en dansk prest og dikter. Han er kjent for sitt arbeid med å overføre antikkens metrum til dansk.
Bakgrunn
Etter teologisk embetseksamen fra Københavns Universitet ble han allerede som 21-åring ordinert til prest ved slottsmenigheten i København. Her begynte han å skrive leilighetsvers til kongen, og vant dermed kong Christian IVs gunst.
Biskop i Trondhjem, og avsettelse
Bare 31 år gammel ble han i 1618 utnevnt til biskop i Trondhjem. Biskopembetet ble av kort varighet. Han mistet embedet i 1622 på grunn av rykter om et skjødeløst levnet. Sommeren 1619 hadde han deltatt i et bryllup som hadde vart i flere dager. Under festlighetene hadde han deltatt i «jægerdansen», hvor parene skiltes, og når de møttes igjen omfavnet og kysset hverandre. Verre var imidlertid at han en morgen i et felles soverom for menn og kvinner var blitt sett kun halvt påkledt sittende på en seng i selskap med to kvinner. I 1621 hadde han atter vært til bryllup og hadde her danset og sunget og endog drukket en skål til Sankt Benedikts minne, noe som var upassende for en luthersk geistlig.
I 1622 kom Christian IV til Norge for å delta i rettertinget i Bergen, hvor Arrebo stod anklaget. Rettssaken fant sted med Christians personlige deltagelse og med norske biskoper og fem medlemmer av riksrådet som dommere. Dommen falt den 31. juli 1622 og lød på at Arrebo ikke levde opp til den norske kirkeordinans av 1607. Han ble dømt for
Arrebo flyttet til Malmö, og som en botsgjerning begynte han her å gjendikte Davids salmer til dansk. Utgivelsen ble en så stor suksess at kongen etterga hans tidligere forseelser og gjeninnsatte ham i et presteembete i Vordingborg – en stilling han hadde til sin død.
Forfatterskap
Forfatterskapet kan deles i tre deler – leilighetsdiktning, davidssalmene og Hexaëmeron. Det siste er et stort verk om skapelsen (Hexëmeron betyr på gresk «De seks dagene»). Det er en fordanskning av det franske diktet La première Semaine («Den første uke»). Her fikk dansk litteratur sine første nokså fullendte heksametere og aleksandrinere. Samtidig oppfylte Arrebo her et annet senrenessansemål, nemlig å skape et kristent motstykke til antikkens epos. Ut over de to hovedverkene skrev han en mengde leilighetsdikt til kongen og adelen.
Han har skrevet tre salmer i Kingos salmebok:
Sandmile
Sandmile er det danske ordet for en åpen sanddyne av flygesand. Den kan karakteriseres som en vandrende klitt som er det danske navnet på sandformasjonene vi finner langs Nordsjøkysten.
Fra 1500-tallet og fram til sent i 1800-tallet var store areal langs Nordjyllands vestkyst dekket av flygesand, som befolkningen etterhvert fikk kontroll over ved hjelp av marehalmutplanting og verneskog. Der er fortsatt to sandmiler igjen i et naturvernet område.
En av dem, Råbjerg Mile nær Skagen, har vandret ca. 1,5 km østover siden 1900. Den forventes å nå østkysten i løpet av anslagsvis 150–200 år. Den vil da ha begravd en del gårder og både veien og jernbanelinjen fra Frederikshavn til Skagen.
Kaiserin-Augusta-Straße undergrunnsstasjon
Kaiserin-Augusta-Straße undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Kaiserin-Augusta-Straße er på linjen U6.
Gaten stasjonen ligger i er oppkalt etter Augusta av Sachsen-Weimar-Eisenach (1811–1890) som var Vilhelm I av Tysklands hustru.
Bokføring
Bokføring er å føre eller registrere de enkelte transaksjonene som skal speile den økonomiske virkningen av aktivitetene som regnskapsobjektet er involvert i, mens regnskapet er summen av alle de forskjellige transaksjonene som har foregått i perioden.
Bokføring i Norge
Bokføring i Norge reguleres av bokføringsloven. I forarbeidene til bokføringsloven defineres bokføring slik: «Registrering i regskapssystemet av transaksjoner og andre regnskapsmessige disposisjoner som direkte påvirker eiendeler, gjeld, egenkapital, inntekter eller kostnader. Bokføring kjennetegnes av det posteres til debet og kredit med like store beløp.» Alle som er regnskapspliktige er også bokføringspliktige, men ikke alle bokføringspliktige er regnskapspliktige. Regnskapspliktige er alle aksjeselskaper, både de som er børsnoterte og ikke-børsnoterte, samt ansvarlige selskap, enkeltpersonforetak og foreninger av en viss størrelse.
Bilagsføring
I et regnskap føres det bilag. Hvert bilag blir ført både til kredit og debet og mot en konto. (Det finnes over 300 konti i Norsk Standard 4102 kontoplan). På bilaget har debet og kredit posteringene motsatt fortegn, og summeres posteringene til alle bilag skal summen alltid være 0 (det vil si at det er postert like mye mot debet som mot kredit). Et bilag har en gitt dato, type, bilagsnummer og beskrivende tekst. Bilagstyper kan være inngående faktura, utgående faktura, bankbilag, diversebilag og lønnsbilag, og evt kassadagbokbilag. Bilagstype er en kategorisering av bilag slik at man lett kan få frem de bilagene som er av samme type.
Hebridae
Hebridae er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Nebbmunner har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. Disse små tegene lever blant flytende vegetasjon, for det meste ved ferskvann.
Det er i Norge funnet to arter av Hebridae, Hebrus pusillus og Hebrus ruficeps. Totalt sett kjenner man ca. 160 arter fordelt på sju slekter og to underfamilier.
Utseende
Små (1,3–3,7 mm), nokså brede teger, tett kledt med korte, fløyelsaktige hår, oftest mørkt brunlige. Kroppen er temmelig bred og litt flat. Hodet er stort og trekantet med små, runde, ustående fasettøyne som sitter tett ved hodets bakkant hos Hebrinae, noe lenger fremme hos Hyrcaninae. Antennene er fem-leddete, tynne og minst så lange som hodets bredde. Sugesnabelen er ganske lang og når bak til hoftene på det mellomste beinparet. Pronotum er trapesformet, mye bredere enn langt og vanligvis litt bredere enn resten av kroppen. Vingene er vanligvis velutviklede, men former med reduserte vinger forekommer. Beina er slanke og middels lange, føttene to-leddete, det innerste leddet ganske lite. Klørne sitter ytterst på det ytre fotleddet, ikke lenger inne som hos noen beslektede grupper.
Levevis
Hebridae lever mellom flytende vegetasjon, og ved bredden, av stillestående eller rennende ferskvann. Noen få arter kan også finnes ved havet, og det er noen som lever mellom steiner i sprutsonen fra fossefall. Eggene legges mellom vegetasjonen. Hva de spiser er lite kjent, men i alle fall noen arter er rovdyr som jakter på spretthaler og andre små leddyr.
Systematisk inndeling / europeiske arter
Familien Hebridae er systematisk plassert i gruppen Gerromorpha, sammen med: Veliidae, Mesoveliidae, Paraphrynoveliidae, Macroveliidae, vannskridere, Hermatobatidae og vannløpere. Vanligvis regner man Hebridae som den eneste familien i gruppen Hebroidea.
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
East Berbice-Corentyne
East Berbice-Corentyne er en av Guyanas ti regioner. Den ligger øst i landet og grenser til regionene Mahaica-Berbice, Upper Demerara-Berbice, Potaro-Siparuni og Upper Takutu-Upper Essequibo i vest, samt landene Surinam i øst og Brasil i sør. Courantyne-elven utgjør hele østgrensen til Surinam. Den sørlige delen av regionen er kjent som New River Triangle (nederlandsk: Tigri-gebied) og er et omstridt område mellom Surinam og Guyana. Regionen hadde 109 431 innbyggere ved folketellingen i 2012.
Kjose
Kjose er et sted i dagens Larvik kommune. Kjose lå tidligere i Brunlanes kommune før sammenslåingen til storkommunen Larvik. Kjose stasjon ble opprettet 1881 da Vestfoldbanen stod ferdig, og ble nedgradert til en holdeplass inntil traseen langs Farrisvannet ble nedlagt august 2018. I 1917 ble Kjose Idrettslag stiftet.
Thjose Magasin
Et av de mest spendende må ha vært Thjose Magasin eller Thjose Anex Bygdemagasin som det het da Brunlaugnæs Faarmandskab vedtok oprettingen i juni 1857. Det første driftsåret var riktignok 1856, og hensikten med slike bygdemagasin var å låne den tidens kapital – sædkorn – til "Sognets fattige Huusmænd som ei har evne til at kiøbe deres Sædekorn". Etter innhøsting ble det lånte kornet "betalt" tilbake.
Monstercat
Monstercat (tidligere kjent som Monstercat Media) er et elektronisk dansemusikk-plateselskap basert i Vancouver, Canada. Selskapet ble etablert i juli 2011 av Mike Darlington, og Ari Paunonen.
Kjose
Thjose Magasin
Magasinet ble bygd på tomten til Anders Olsen Krogen og lå rett ved siden av jernbanelinjen, mellom dagens aldersboliger (Kroken skole) og gården Kroken.
Constant Djakpa
Constant Djakpa (født 17. oktober 1986) er en ivoriansk fotballspiller som blant annet har spilt for Sogndal Fotball.
Kjose
Stavkirken i Kjose
Stavkirken i Kjose ble første gang omtalt i 1372. Den var innvigd til St. Bartolomeus og skal ha vært en særdeles vakker kirke. I reformasjonstiden ble den plyndret for sine skatter og tilsist forfalt den helt. I 1606 ble en ny trekirke reist, og den sto helt til 1850, da dagens kirke ble bygd.
Monstercat
Monstercat signerer kun artister for enkeltutgivelser, snarere enn eksklusive avtaler, noe som lar artistene beholde opphavsretten til sine sanger, og som gir artistene muligheten til å utgi sangene hos andre plateselskaper. Monstercat utgir tre nye spor hver uke (vanligvis på mandager, onsdager og fredager, ved få unntak), i tillegg til en times lang podcast som er mulig å strømme hver torsdag klokka 21:00 på Monstercats Twitch kanal. Rundt hver trettiende sporutgivelse, blir et nytt album utgitt med disse tretti sporene og to sammenhengende mikser av albumet. Utgivelser blir gjort tilgjengelige på Monstercats eget nettsted, iTunes, Xbox Music, SoundCloud, Spotify, Bandcamp, Google Play Music, og finnes også på Monstercats YouTube- og Twitch-kanaler.
Kjose
Stavkirken i Kjose
Begge disse kirkene var plassert på samme tomt som dagens kirke.
Monstercat
Historie
I juli 2011 opprettet Mike Darlington og Ari Paunonen, henholdsvis administrerende direktør og daglig leder, Monstercat som en YouTube-kanal. Monstercat fungerte som et medium for deres venner til å dele og fremme deres musikk. Darlington og Paunonen produserte deretter samlealbum for å gi musikerne en metode til å utgi sin musikk og for å minske konkurransepreget dem imellom. Den første sangen på plateselskapet var «Dubstep Killed Rock 'n' Roll» av Ephixa. Monstercats første album var Launch Week, og besto av sju artister: Feint, Halo Nova (i dag Varien), Stephen Walking, Ephixa, Neilio, Arion, og Going Quantum. Nyere album i dag kan ha sanger av opptil 30 artister med et enda større mangfold av musikksjangre.
Kjose
Trekullmile ved Vestrønningen, Omsland
Det ble brent trekull i Kjose i nesten 200 år. Den siste ble brent i 1916 og fortsatt er det mulig å se rester av selve kullmila (kølabånn).
Monstercat
Historie
I desember 2011 signerte Monstercat den amerikanske dansemusikktrioen Krewella fra Chicago i Illinois. «Killin' It» var Krewellas første egne sang som ble utgitt av et plateselskap. Monstercat promoterte Krewella i kampanjer i sosiale medier og ble partner med dansemusikk-kanalen på YouTube for å nå bredere ut. Deres andre sang hos Monstercat var et samarbeid med Pegboard Nerds kalt for «This Is Not The End». Den ble utgitt i september 2013, men ble kun solgt på Krewellas album Get Wet via plateselskapet Columbia Records.
Kjose
Tinghaugen på Bærug
Dette stedet ble mye brukt i gamle dager, og fungerte som et samlingssted der viktige lokale spørsmål ble avgjort.
Monstercat
Historie
I februar 2014 slo Monstercat seg sammen med dansemusikk-selskapet Electric Family for i samarbeid å produsere et armbånd hvor det meste av inntektene gikk den humanitære organisasjonen Humane Society of Canada. I juni 2014 nådde Monstercat en million solgte plater i USA. Måneden etter, i juli samme år, annonserte selskapet sin første offisielle turne, «The Uncaged Tour». Den besto av følgende artister: Pegboard Nerds, Stephen Walking og Varien, og hvor disse opptrådte var bestemt av fansen. 22 000 fans stemmer resulterte i over 20 datoer som ble satt opp for turneen.
Kjose
Gammel gård på Eikenesøya
Ruinene av gården på Eikenesøya er ennå synlig. I 1865 skal det ha bodd 6 personer på gården. Stedet er hyppig omtalt på grunn av alle de overnaturlige hendelsene der.
Krigsminner
Fra andre verdenskrig er det ennå synlige minner. På Bjørnøya finnes det rester etter en Milorghytte og på Lille Brunkjerringtoppen finnes en dekningsplass for Milorg.
Monstercat
Artister
=== Nåværende ===
Kjose
Ridevei Bund – Solum
Den gamle rideveien ble bygd i første halvdel på 1800-tallet.
Verdensmesterskapet i innebandy
Verdensmesterskapet i innebandy arrangeres hvert år, annethvert år i partall-år for menn og annethvert år i oddetall-år for kvinner. I 1996 ble det første VM i innebandy for menn arrangert i Sverige og året etter ble kvinnens første verdensmesterskap avholdt på Åland.
Per Sverre Opedal
Per Sverre Opedal (født 11. mai 1956 i Hardanger) er tidligere avdelingsdirektør for nasjonal beredskap og hjelpekorps i Norges Røde Kors. Han er generalmajor og var tidligere generalinspektør for Hæren, en stilling han hadde fra 27. mars 2009 til han 24. april 2013 ble erstattet av generalmajor Rune Jakobsen.
Yrkeskarriere
Opedal begynte sin militære løpebane i 1976 i Hans Majestet Kongens Garde. Han gikk ut av Krigsskolen i 1980. Opedal har også Hærens stabsskole og har gått ved Forsvarets høgskole. I tillegg har han utenlandsk utdanning fra Army Command and Staff College i Storbritannia og NATO Defence College i Roma.
Etter Krigsskolen tjenestegjorde Opedal ved Hærens jegerskole, Befalsskolen for infanteriet i Nord-Norge og som lærer ved Krigsskolen. Fra 1986 til 1989 var han adjutant for kronprins Harald.
Fra 1991 til 1993 var han stabsoffiser i rustningskontrollkontoret i Forsvarets Overkommando. Etter en tid som instruktør ved Hærens stabsskole i 1995, ble han samme år stabsoffiser i Forsvarsdepartementet. Opedal var garnisonssjef ved Garnisonen i Sør-Varanger fra 1998 til 2000. Deretter tjenestegjorde han fra 2000 til 2003 som utvekslingsoffiser ved United States Marine Corps i Camp Lejeune i Nord-Carolina i USA.
I mars 2009 ble han utnevnt til generalinspektør for Hæren. Han tjenestegjorde som generalinspektør til 2013, da han ble sjef for organisasjonsavdelingen i Forsvarsstaben.
I 2014 begynte han som avdelingsdirektør for nasjonal beredskap og hjelpekorps i Norges Røde Kors.
Utmerkelser
Opedal ble ved avgangen som generalinspektør for Hæren tildelt Forsvarets hederskors.
Opedal har også mottatt blant annet Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Kong Olav Vs minnemedalje, Forsvarsmedaljen med stjerne, Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner, Forsvarets operasjonsmedalje – Afghanistan, Hærens vernedyktighetsmedalje med tre stjerner, ridder av Den islandske falkeorden, ridderfortjenstkors av første klasse av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden, Legion of Merit, Meritorious Service Medal (USA) og NATO-medaljen for ISAF. Han har også Forsvarets medalje for skyting og Nijmegenmedaljen.
Pankow
Pankow [] er den tredje og mest befolkningsrike administrative bydel i Berlin. Den består av de tidligere bydelene Pankow, Prenzlauer Berg og Weissensee som i forvaltningsreformen i 2001 ble omgjort til én bydel. Alle bydelene lå i tidligere Øst-Berlin.
Ortsteiler
Bydelen er oppdelt i 13 ortsteiler.
Skogerøytoppen
Skogerøytoppen (nordsamisk: Ákkelgaisá) er et fjell på Skogerøya i Sør-Varanger kommune. Skogerøytoppen er på 445 moh, og er det femte høyeste punktet i kommunen.
Vingpennan
Vingpennan er en svensk litteraturpris innstiftet av Litteraturfrämjandet.
Harald Stormoen (fotballspiller)
Harald Stormoen (født 1. oktober 1980) er en tidligere kaptein på Kongsvinger IL. Fra 2008 til 2010 spilte han han for Sogndal Fotball, før han la opp.
Ospepraktbille
Ospepraktbille (Poecilonota variolosa) er en bille som tilhører familien praktbiller (Buprestidae). Arten finnes i Norge.
Levevis
Larvene utvikler seg i død ved av osp. De voksne billene flyr i solskinn fra mai og utover.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, bortsett fra De britiske øyer, og i det nordlige Asia. Den finnes i Norge og er en av de få større praktbillene som ikke er rødlistet hos oss.
Alseuosmiaceae
Se teksten
Dyfjord kapell
Dyfjord kapell er et kapell i Lebesby kommune, Troms og Finnmark fylke.
Alseuosmiaceae
Alseuosmiaceae er en plantefamilie i kurvplanteordenen (Asterales). Den tilhører underkladen Euasterides II innenfor den meget store kurvplante-kladen (Asteridae).
Dyfjord kapell
I 2019 ble det meldt at kapellet skulle legges ut for salg.
Fylkesvei 209 (Hordaland)
Fylkesvei 209 i Hordaland (Fv209) gikk mellom Vågo og Knarrevik kai i Fjell kommune. Veiens lengde var 8,7 km.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 5239 og fylkesvei 5240.
Cort Aslaksen
Cort Aslakssen (også Aslakssøn) (latin Conradus Aslacus Bergensis, født 1564, død 1624) fra Bergen var teolog, filosof og astronom, og den første norske professor.
Oppvekst og studier
Cort Aslaksen var sønn av borger i Bergen Aslak Magnussen og Christine Jacobsdatter, han ble tidlig foreldreløs. Fordi han utmerket seg som begavet fikk han støtte til skolegang av blant annet biskopen, Jens Pederssøn Schjelderup. Han gikk på Bergen katedralskole, så ved Malmø skole, før han i 1584 ble student ved Københavns Universitet. Her studerte han ved alle fakultetene, også det medisinske og det juridiske, og ble lærd innen hele feltet av samtidens vitenskap.