cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Singing the Blues
Den best kjente innspillingen er med Guy Mitchell with the Ray Conniff Orchestra. Den ble utgitt på singlen Columbia 40769 i oktober 1956. Versjonen til Marty Robbins version lå som # 1 på Billboard C&W Best Sellers-listen i 13 uker i slutten av 1956 og begynnelsen av 1957 og lå som høyest på en 17. pålass på den amerikanske poplisten
Andre coverversjoner
Andre notable coverversjoner innbefatter en innspilling fra 1960 med Bill Haley and His Comets, en versjon fra 1963 med Dean Martin og en versjon fra 1971 med Black Oak Arkansas. Den ble innspilt av Marie Osmond og utgitt på hennes album In My Little Corner of the World (1975). Versjonen til Gene Summers ble utgitt på hans franske album Gene Summers in Nashville (1981) Versjonen til The Kentucky Headhunters ble utgitt på gruppas album Stompin' Grounds (1997). En versjon med Bert Jansch finnes på hans utgivelse fra 2000, Crimson Moon.
«Singing the Blues» ble fremført live av Paul McCartney i MTV-programmet MTV Unplugged i 1991 og tatt med på det påfølgende soundtracket Unplugged (The Official Bootleg).
Låten ble også fremført av Vivian Vance og William Frawley (Ethel og Fred, berømt fra I Love Lucy) i en TV-reklame for Ford Motor Company som fremmet the Edsel.
Den første linjen i denne sangen er berømmelig den siste linjen i «London Calling» med The Clash, som stopper og blir gjentatt i sangens avsluttende mix («I never felt so much a-like, a-like, a-like...»).
En versjon med radiopresentatørene og Birmingham City-supporterne Tom Ross og Ian Danter ble utgitt for å feire Birmingham's opprykk til the Premier League, og fans av denne Midlans-klubben har i det minste sunget denne sangen fra 1969-sesongen.
ICIUM
ICIUM Wonderworld of Ice ICIUM er en årlig, sesongbasert underholdningspark bygget av is og snø i Levi i Finland. Den første parken åpnet 18. desember 2010. Parken viser frem is- og snøskulpturer på et område på én hektar.
ICIUM er bygd av kinesiske isskulptører fra byen Harbin i Nord-Kina, hvor en årlig internasjonal snø- og isfestival har blitt holdt siden 1963.
Mer enn 10 000 kubikkmeter snø ble brukt under konstruksjonen av den første ICIUM-parken i 2010. Bygningsarbeiderne løftet mer enn 600 kubikkmeter av is fra elven Ounasjoki som ble brukt til å lage skulpturene.
Hovedattraksjoner
Hovedattraksjonene under sesongen 2010-2011 var:
Folkekunstnere fra Beijing var også til stede under ICIUM for å vise hvordan tradisjonell kinesisk folkekunst som å veve strå, male flasker og jobbe med deig.
Maskoten til ICIUM
Parken er tematisert rundt eventyrene til en panda ved navn Ming Ming. Besøkende kan følge Ming Ming på hans vei hjem for å finne familien sin.
Singing the Blues
Andre coverversjoner
Denne sangen blir også vanligvis anvendt under fotballkampene til Manchester City F.C., hvor fansen synger: "''«Never felt more like singing the blues
Sangen har også berømmelig blitt anvendt av fansen til Sheffield Wednesday. Teksten er:
"''«Never felt more like singing the blues, When Wednesday win and United lose!
''Oh Wednesday, you got me singing the blues. Boxing Day! Boxing Day! Boxing Day!»"  «Boxing Day» er lagt til på slutten og refererer til the Boxing Day Massacre'' 26. desember 1979, da the Owls slo deres fryktinngytende rivaler, Sheffield United, 4-0. En av Wednesdays scorere den dagen, Terry Curran, spilte til og med inn en versjon av sangen, som blir anvendt på Hillsborough til dags dato.
Svensk versjon
Hello har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Min blåaste blues».
Haukanes
Haukanes er ei bygd i Austevoll i Vestland. Grunnkretsen Haukanes hadde i 2001 en befolkning på 235 mennesker. Bygden ligger på østsiden av Huftarøy. I Haukanes finner man Kolbeinshamn gjestehamn.
Pokémon Gold og Silver
Pokémon Gold og Silver er de første Pokémon-spillene til Game Boy Color. Spillene foregår i Johto-regionen og den originale Kanto-regionen. Forgjengerne til spillene er Pokémon Red, Blue og Yellow, mens oppfølgeren er Pokémon Crystal.
Pokémon Gold og Pokémon Silver er oppfølgerspillene til Pokémon Red, Blue, Yellow. Denne gangen spiller man i skikkelse av en gutt, som skal befare seg rundt i en helt ny Pokémon-verden, Johto.
I Gold/Silver har 100 nye Pokémon blitt lagt til, samt en mengde nye angrep. Man har gjort forandringer på kjernenivå ved å introdusere to nye Pokémon-typer, Dark og Steel, samt et skille mellom Special Attack og Special Defense (som tidligere bare var kjent som Special.) På det taktiske planet er altså Pokémon Gold og Silver radikalt forandret fra Red/Blue/Yellow.
Tefroitt
Tefroitt er et manganholdig mineral i olivingruppen, Mn2SiO4. I Norge er det kjent fra en manganforekomst i Botnedal i Telemark.
Phoebe (bille)
Phoebe er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, avlange og noe spinkle trebukker. Antennene er betydelig lengre enn kroppen og ganske tynne. De fleste er tett kledt med hvit bestøvning med noen mørke flekker, men det er også noen som er rødbrune med hvite flekker.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.
Maurice B. Clark
Maurice B. Clark var en amerikansk forretningsmann og forretningspartner til John D. Rockefeller sr. Senere under den amerikanske borgerkrigen (1863), gikk de inn i oljebransjen. Senere kjøpte Rockefeller, Clarks (og sin brors) del av selskapet på auksjon for 72 500 dollar.
Myzomorphus
Myzomorphus er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore (8-16 millimeter) trebukker, noen av de minste artene i underfamilien Prioninae. Flere av artene er farget i gult og svart og det er sannsynlig at de etterligner giftige biller i familien rødvinger (Lycidae). Det er stor forskjell mellom kjønnene: hannene er betydelig mindre enn hunnene, har kamformede antenner og noen ganger også forkortede dekkvinger.
Levevis
Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er natt-aktive. En del av dem kommer til lys.
Utbredelse
Slekten lever i Sør- og Mellom-Amerika.
Systematisk inndeling
Artslisten følger
David Icke
David Vaughan Icke (født 1952) er en britisk forfatter, konspiratoriker og tidligere sportsjournalist. Han er mest kjent for sine teorier om at verden styres av en «usynlig hånd» bestående av reptiler fra verdensrommet i menneskeham. Disse har under seg bygget et hierarki av maktorganisasjoner som kontrollerer nasjoners styresett, bank og finansnæringen, matvareindustrien, legemiddelindustrien, media og militære organer, etter en systematisk agenda om totalt verdensherredømme som strekker seg tilbake til oldtiden.
Han har skrevet over 20 bøker om konspirasjoner og holdt foredrag i en rekke land.
Bakgrunn og ideer
David Icke er tidligere målvakt og sportsjournalist. I starten av 1990-årene skal han ha hatt sterke overnaturlige opplevelser. Han sluttet da i sin gamle jobb og vakte stor oppsikt da han på TV påsto å være «Guds sønn». I midten av 1990-årene spådde han at det i perioden fra årtusenskiftet og fram til 2012 ville bryte ut kaos i verden. Krig, økonomisk kollaps, terror og naturkatastrofer ville ramme menneskene med full kraft.
Icke har uttalt at det finnes en «arisk» menneskerase som opprinnelig stammer fra planeten Mars, et folk som for flere tusen år siden okkuperte jorden. Han har hevdet at mange av lederne i verden har blod eller slekt som gjør dem «vibrasjonsmessig kompatible» til å bli «overskygget» (tatt over) av en form for krypdyr (reptiler) eller øgler som lever i en annen dimensjon, «den lavere, fjerde dimensjon». De har blant annet behov for menneskelig blod og negative følelser for å kunne opprettholde sin kontroll over menneskene. Hvis de ikke får dette, kan deres tilstedeværelse i menneskekropp bli mer synlig. De har ikke følelser i vanlig menneskeforstand, men er kalde og kyniske psykopater som er hensynsløst besatt av å nå sine mål. Ifølge Icke har mange sett hvordan mennesker som er besatt av krypdyrlikenende humanoide skapninger, i enkelte situasjoner skifter utseende til krypdyrform, og synske personer vil kunne se krypdyrformen i energifeltet deres. Icke har påstått at tidligere president George W. Bush, dronning Elizabeth II og musikeren Kris Kristofferson er blant disse «krypdyra».
Han har videre hevdet at menneskene i virkeligheten styres av en hemmelig organisasjon kalt Illuminati, og at denne organisasjonen er koblet opp til boka Sions vises protokoller, en forfalskning som i sin tid ble brukt for å fremme anti-semittisme i Tsar-Russland og seinere Hitler-Tyskland. Han har også uttalt at han er overbevist om at det var jødiske grupperinger som stod bak første verdenskrig. Denne koblingen og andre uttalelser har ført til anklager om antisemittisme og lefling med høyreekstrem ideologi.
David Icke har skrevet flere bøker, deriblant The Biggest Secret – the book that will change the world (1999) og Alice in Wonderland and the World Trade Center Disaster (2002). Han har også holdt en rekke foredrag og og lagt ut filmer på internett. På tross av sine svært kontroversielle teorier, har han tilhengere over hele verden.
Icke anklages av enkelte for å bruke reptil-betegnelsen som skjult hets mot jødene og diverse andre etniske grupper. Icke selv tar sterk avstand fra denne tolkningen.
Good Time Charlie
Good Time Charlie (GTC) er et norsk R&B/blues-band fra Førde og Bergen, startet i Bergen i 1982 av vokalist og munnspiller og trommeslager Bård Ose. Bandet har hatt en rekke ulike besetninger med Hjelmeland som det eneste originale medlemmet.
Bandet har gitt ut totalt 11 album, fire av disse er produsert av Yngve Sætre. De er blitt nominert til Spellemannprisen i klassen blues to ganger: i 2008 for albumet Mojo Energy og i 2017 for albumet Ready to Rumble.
GTC markerte seg raskt som et av de fremste bandene innen 50s & 60s soul og rhythm and blues og har vært backingband for internasjonale bluesartister som Hubert Sumlin, Lowell Fulson, James Cotton, Pinetop Perkins, Jimmy Dawkins og Louisiana Red.
I 1988 ga bandet ut sin første utgivelse, singelen «Davy Crockett»/«Come On». I 1995 kom bandets første album Comin' Down with the Blues. Platen fikk overstrømmende anmeldelser og blir regnet som en klassiker innen norsk R&B/blues.
Med Mojo Energy definerte GTC sjangeren garage-soul – en sammensmelting av 60-tallets intense garagerock, og den eksplosive og energiske lyden av soul-musikk. Platen ble hyllet av et samlet kritikerkorps.
GTC har lange vært aktive med å spre blå musikk til et yngre publikum med konserkonseptet Jubelblues og ga i 2013 ut Norges første bluesbaserte barneplate på dialekt - Draumeblues og blåsus. I 2015 kom Jubel og skrubbsår. Begge barneplatene har tilhørende Musikk og aktivitetsbøker.
Leo XII
Leo XII, født Annibale Francesco Clemente Melchior Girolamo Nicola Della Genga (født 22. august 1760 kanskje i Genga ved Spoleto i Kirkestaten, død 10. februar 1829 i Roma), var pave fra 28. september 1823 til sin død.
Oppvekst, tidlig karriere
Han ble født inn i en adelig familie fra La Genga, en liten by i provinsen Ancona. Han var sønn av grev Flavio della Genga og grevinne Maria Luisa Periberti di Fabriano, og var den sjette av deres ti barn. Hans faktiske fødested er usikkert, men de mest sannsynlige stedene er familiens slott i Genga, Ancona og Spoleto.
Han fikk sin utdannelse ved Collegio Campana i Osimo (avslutning i 1773, Collegio Piceno i Roma (avsl. 1778 og Accademia dei Nobili Ecclesiastici i Roma. Han ble presteviet i Roma den 14. juni 1783 med dispens fra den kanoniske minstealder.
I pavenes tjeneste
I 1792 gjorde pave Pius VI ham til sin privatsekretær og i 1794 ble han gjort til titulær-erkebiskop av Tyros, og bispeviet av Stuart. Han ble sendt til Luzern i Sveits som nuntius. I 1794 ble han overført til Köln for å være nuntius der, men på grunn av krig måtte han forlegge sin residens til Augsburg i stedet. I de over 20 årene han var i Tyskland fikk han flere ærefulle og vanskelige oppdrag som gjorde at han kom i kontakt med hoffene i Dresden, Wien, München og Württemberg, samt med Napoleon. Det var da han og kardinal Caprara ble sendt til Paris for å forhandle på Pavestolens vegne med Napoleon – oppdraget slo feil.
Etter avskaffelsen av Kirkestaten ble han av franskmennene behandlet som en statsfange og han levde i noen år i klosteret Monticelli. Han fordrev tiden med musikk og fuglejakt, noe som han fortsatte med også etter å ha blitt valgt til pave.
I 1814 ble Della Genga nuntius i Paris og valgt til å overrekke pave Pius VIIs gratulasjoner til Ludvig XVIII av Frankrike, som kom til makt etter Napoleons nederlag.
Kardinal
I 1816 ble han utnevnt til kardinalprest knyttet til Basilica di Santa Maria Maggiore og kort tid etter utnevnt til biskop av Sinigaglia (med personlig tittel som erkebiskop). På grunn av sin svake helse søkte han avskjed fra dette bispeembedet allerede etter et halvt år, i september 1816, uten engang å ha reist til byen.
I Roma oppstod det på denne tiden rykter om at kardinalen hadde en lite passende fremferd i det private. Det gjaldt særlig et påstått forhold med kona til Sveitsergardens kommandant. Etter at han ble valgt til pave, ble det diktet små nidvers, som dette:
Passando della Genga, un forestiero
''domandò. "Questi è il Santo Padre, è vero?"''
Ma il capitano de' Svizzeri che udì,
rispose: "Santo no, ma padre sì"
Pavevalget
I konklavet 1823 ble han valgt til pave den 28. september selv om det var aktiv motstand fra Frankrike.
Han var den pro-østerrikske zelanti-fraksjonens kandidat. Den østerrikske keiser Franz I hadde – med rette – ansett det som tenkelig at en annerledes sinnet kardinal, kardinal Severoli, kunne bli valgt, og ønsket å forhindre det. Gjennom kardinal Giuseppe Alberoni nedla han derfor østerriksk veto mot et slik utfall straks Severolis stemmetall kom så høyt opp at et valg var overhengende.
Da Della Genga ved den 51. avstemningen fikk det tilstrekkelige stemmetall den 27. september ville han av helsegrunner først ikke godta valget, og påpekte tårefull for kardinalene at de hadde valgt "en død mann". Men da kardinalene insisterte på at det var hans plikt å takke ja, aksepterte han valget dagen etter, og tok navnet Leo XII. Han ble kronet den 5. oktober 1823 av kardinal Fabrizio Ruffo.
Det er mulig at det var nettopp hans svekkede helse som gjorde at han fikk det tilstrekkelige antall valgstemmer.
Pontifikat
Han ble etterhvert frisk igjen, og skulle regjere i seks år. Men det gikk ikke bedre før han i desember 1823 hadde vært døden meget nær. Han frisknet til på det mange mente måtte være en mirakuløst vis.
Blant den nye paves første tiltak var enkelte ikke særlig vellykkede forsøk på å få bukt på bandittplagen og løslevnedheten i områdene Maritima og Campagna i Kirkestaten. Han beordret også jødene tilbake til ghettoen. De hadde flyttet inn i selve Roma by under revolusjonen. På den annen side fikk han utvidet dette romerske jødekvarteret vesentlig.
Til statssekretær utnevnte Leo XII først den 80-årige kardinal Giulio Maria della Somaglia. Kardinal Ercole Consalvi som hadde gjort en så strålende innsats under det forrige pontifikatet, men han var syk og døde etter fire måneder. Han gjorde slik bare begrenset tjeneste som rådgiver for utenrikspolitikken. I 1828 ble den bedre skikkede kardinal Tommaso Bernetti utnevnt til statssekretær, og også han fulgte i kardinal Consalvis fotspor.
Paven kunne inngå en rekke konkordater som var fordelaktige for Kirken. Han arbeidet for å sikre katolikkene i Storbritannia og Russland kirkelig frihet, og kom med tildels virksomme mottiltak mot den protestantiske forfølgelse av katolikker i Nederland.
Leo XII gjennomdrev også kuriereformer, og førte et strengt regime i Kirkestaten. Han bekjempet en rekke liberale ideer og bevegelser, og med særlig styrke gjaldt det carbonariene og frimureriet, som ble fordømt på nytt i 1825. Han arbeidet også for en reform av Indekskongregasjonens liste over forbudte bøker, og fjernet blant annet noen av Galileo Galileis verker fra den. Men det han ble husket mest for i ettertiden, var Det hellige år 1825, som var en stor suksess med uventet stor deltakelse.
Leo XII var personlig meget sparsom, og han reduserte skattene i Kirkestaten, gjorde rettspleien mindre kostbar, og var i stand til å finansiere enkelt offentlige forbedringer.
Han døde i Roma den 10. februar 1829. Hans styre hadde vært upopulært i Roma og i Kirkestaten, og han hadde ved forskjellige uheldige tiltak gjort det vanskeligere for sine etterfølgere å løse de nye problemer de ble stilt overfor.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Phaeton-kvartalet
Phaeton svensk: Kvarteret Phaeton (eldre rettskrivning Phaëton) er et kvartal i Gamla stan i Stockholm. Kvartalet er omgitt av Trädgårdsgatan i nord, Trädgårdstvärgränd i øst, Köpmangatan i sør og Källargränd og Stortorget i vest. Kvartalet består i dag av åtte bygårder: Phaeton 1-2, 4-5, og 8-11.
Navnet
Phaeton (eller Faeton) var ifølge gresk mytologi sønn av solguden Helios, som en dag kjørte solvognen over himmelen. Han kom dog så nær jorden at den holdt på å brenne opp, hvorpå Zevs drepte ham med sitt lyn.
Kvartalet
Phaeton-kvartalet ligger i Gamla stans eldste del, og innenfor Stockholms bymurer fra 1200-tallet. Kvartalet omfatter i dag åtte eiendommer med like mange nummer som ble bestemt ved nummerordningen i 1729 og i 1810. Ifølge den eldre nummereringen fra 1729 og 1810 hadde husene mot Köpmangatan nr 183, 186, 187 og 189, huset mot Stortorget hadde nr 155 og tre hus mot Trädgårdsgatan hadde nr 156, 157 respektive 158. Hvordan kvartalets tomter var gruppert innbyrdes i middelalderen er dog usikkert.
På 1930-tallet fantes det planer om å sanere hele kvartalet på initiativ fra Samfundet Sankt Erik. Arkitekt Albin Stark utarbeidet planer for prosjektet som han også gjorde for flere andre kvartaler i Gamla stan. Planene ble dog bare virkeliggjort i Cepheus-kvartalet og i det mye mindre Cygnus-kvartalet. I stedet ble det utført punktsanering i kvartalet som i 1936-37 på «Phaeton 2» og i 1967 på «Phaeton 8».
Eiendommer (utvalg)
Phaeton 1 (Köpmangatan 26 / Stortorget 1 / Trädgårdsgatan 6) nevnes i 1695 som greve Bielckes stenhus. Det er inntegnet på Jonas Brolins kart fra 1771 som (nr 34) Stads Mäklaren Rams Contoir i Grevesmülska huset oppkalt etter kjøpmannen Johan Grevesmühl (1713-1780), som også eide huset Phaeton 2 (Köpmangatan 24).
I dag ligger Stockholms domkyrkoförsamling, som blant annet har en kirkesal mot Trädgårdsgatan og kontorer i huset. Huset ble påbygd i 1803 av sønnen primariekämnären Daniel Grewesmühl (1753-1830) og ble bygd om i 1874 og 1907-1909, da med Ernst Stenhammar som ansvarlig arkitekt. Mellom 1947 og 1960 ble flere ombygninger utført av arkitektene Albin Stark og hans sønn Erik Stark. I forbindelse med det fikk fasadene sitt nåværende, noe forenklede utseende.
Phaeton 8 (Köpmangatan 22) har middelaldersk murverk i fasaden mot Köpmangatan. Bygningen kalles for Olof Martins hus etter oldermannen i snekkerlauget, Olof Martin (1700-1765) som eide dette og naboeiendommen mot Trädgårdsgatan, Phaeton 3. Blant annet fikk han bygd på gatehuset mot Köpmangatan med to etasjer. Han var far til kunstnerne Elias Martin og Johan Fredrik Martin. Huset ble bygget om på midten av 1960-tallet, etter tegninger av arkitekt Erik Stark.
Phaeton 5 (Köpmangatan 18) ble i 1573 beskrevet som «stenhuset på Köpmangatan» og ble bygd om på begynnelsen eller midten av 1600-tallet. I februar 1757 søkte murmester Gabriel August Zincke for krydderhandler Friedrich Lettströms regning om en påbygging med to loftsetasjer. Da fikk huset sitt nåværende utseende med den rundede trappegavlen. Fra den tiden eksisterer en fasadetegning og plantegning for loftet. Ved århundreskiftet 1900 var Phaeton 5 og 4 eid av Frälsningsarmén som drev et herberge i husene. Frälsningsarmén var fremdeles der i 1979 og hadde her sitt ettersøkningskontor med et kontaktnett over hele verden, noe som gjorde at stedet på folkmunne ble kalt for Guds detektivbyrå.
Live 1980
Live 1980 er et konsertalbum av The Aller Værste!, spilt inn på Hulen i Bergen i 1980 av NRK og utgitt av Musikkoperatørene og Kippers på LP og CD i 2007. Innspillingen hadde tidligere vært tilgjengelig som bootleg.
Inntektene fra plata gikk til avdøde Lasse Myrvolds datter.
Megalleucosma
Megalleucosma er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
De voksne finnes gjerne på blomster der de eter pollen.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Vest-Afrika og Kongo.
Pleomorphus
Pleomorphus er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Levevis
Hettebladbiller er særlig aktive i varme og solskinn.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Australia.
Systematisk inndeling
Listen er ufullstendig.
Nänie
Nänie eller Klage er en komposisjon av Johannes Brahms (op. 82 fra 1881) for blandet kor (sopran, alt, tenor, bass) og orkester. Musikkstykket er en tonesetting av Friedrich Schillers dikt fra 1800 med samme tittel.
Schillers dikt fra 1800 er et uttrykk for weimarklassisismens interesse for motiv og tema fra antikkens Hellas. Brahms brukte diktet i et sorgarbeid etter at hans venn, maleren Anselm Feuerbach, døde. Brahms arbeidet med korverket fra tidlig i 1880 til sommeren 1881.
Nänie – en klagesjanger
Nänie (latin naenia eller nenia, italiensk nenia) var opprinnelig et begrep for klagesanger som ble framført under begravelsesprosesjonene i antikkens Roma. Da ingen sanger ble skrevet ned, vet vi lite om deres opphav og form. Det er sannsynlig at det dreide seg om tradisjonelle tekster og melodier som ble akkompagnert av fløyte eller lutt. Nenia blir nevnt av blant andre Sveton og Seneca den yngre. Horats og Ovid bruker begrepet «nenia» i betydningen barne- eller eventyrsang. Tidvis blir begrepet brukt som synonym til trenos, den antikke greske betegnelse for ulike former for klagesanger, som etterhvert ble utviklet til en kunstart.
Schillers Nänie
Goethes elegi Euphrosyne regnes som den umiddelbare inspirasjonskilde til Schillers Nänie. Det finnes både en form- og innholdsmessig likhet, og Schiller publiserte dessuten Euphrosyne i sin musealmanakk for 1799. Det antas videre at Goethes Achilleis og Schillers egne arbeider med verket Wallensteins Tod («Wallensteins død»), den tredje delen av Friedrich Schillers Wallenstein-trilogi, har hatt innflytelse på utformingen av diktet. Det kunstfilosofiske innhold i diktet er influert av dikterens beskjeftigelse med Karl Philipp Moritz' verk Über die bildende Nachahmung des Schönen (1788).
Diktets innhold
Gjenstand for klagesangen i Schillers Nänie er ikke et konkret menneskes død, men noe abstrakt, det vakre i seg selv. Dette vises for det første ved bruken av de gjennomgående abstrakte begrepene das Schöne (det vakre), das Vollkommene (det fullkomne), das Gemeine (det alminnelige). For det andre illustreres Schillers innledende setning «Auch das Schöne muß sterben!» (Også det vakre må dø!) ved tre eksempler fra den greske mytologi, der de avdødes navn ikke nevnes og deres individuelle skjebner dessuten trer i bakgrunnen. Ikke engang Hades, underverdenens gud, nevnes med navn, men som den stygiske Zevs (av Styx, underverdenens elv og Zevs den mektigste guden i det antikke Hellas).
Diktet forutsetter at leseren kjenner mytene som det andre, tredje og fjerde distikon (dobbeltvers) spiller på: Sangeren Orfeus' forsøk på å redde sin brud Eurydike fra underverdenen (andre dobbeltvers), gudinnen Afrodites sorg over sin kjære Adonis (tredje dobbeltvers), og endelig havnymfen Thetis' mislykkede forsøk på å redde sin sønn Akilles fra døden (fjerde dobbeltvers).
Det femte dobbeltverset varsler med det innledende ordet «Aber» (men) en ny tankegang: det forteller om Thetis klagesang over sin falne sønn. Ifølge Odysseen sluttet hun seg til alle nereidene og musene, og rørte mennesker og guder til gråt i 17 dager (sjette distikon).
I det siste dobbeltverset slår Schiller fast at det også er «herrlich» (herlig, prektig) å leve videre som klagesang «im Mund der Geliebten» (i sin kjæres munn); det vakre har på denne måten en mulighet å leve videre etter det jordiske livets slutt. Denne fortrøstningsfulle erkjennelse blir som i det første klagende distikon, innledet med ordet «Auch» (også).
Schillers Nänie kan med rette oppfattes både som sørgesang og som en refleksjon over den samme. Denne dobbeltbunnen er typisk for Schillers lyrikk; «Følelsene slippes aldri løs fra den reflekterende forstands grep.»
Verseform
Schiller valgte distikon som verseform, der hvert dobbeltvers består av et heksameter og et pentameter. I antikken ble denne formen valgt for de klagende elegier, andre ganger i epigrammer som – ofte i et eneste distikon – ga uttrykk for en tanke. Schillers Nänie kan ikke fullt og helt innordnes en slik diktform, idet det har likhetstrekk med såvel en klagesang som en refleksjon. Denne særstilling kom til syne i diktets plassering i den praktutgaven som Schiller forberedte, men som først utkom etter hans død: i det tredje bindet som inneholder elegier og epigrammer, står det på nest siste side, i en rekke av epigrammer som er omrammet av votivtavler, fulgt av diktet om Trojas ødeleggelse, som er det eneste i dette bindet som ikke er skrevet i distikonets form.
Samtidens og dagens bruk
Ved førstegangsutgivelsen var diktet det fjerde siste i en samling, og fikk som ett blant flere lite oppmerksomhet. Det er heller intet som tyder på at diktet hadde noen særstilling for Schiller selv. I hans bekjentskapskrets er det ikke notert noe om hans mening om det. I tysktalende land i dag regnes verket derimot som et av de viktigste blant Schillers dikt, det er med i tallrike tyske lyrikksamlinger og det inngår regelmessig i skoleundervisningen.
Magna Blanke gjendiktet i 1997 Schillers Nänie til dansk, og Johannes Gjerdåker gjendiktet det til nynorsk i 2006.
Brahms Nänie
Brahms arbeidet ikke med komposisjonen sammenhengende. Etter en pause fullførte han verket sommeren 1881 og tilegnet det til Henriette Feuerbach, malerens stemor. Nänie ble dermed komponert drøyt ti år etter Brahms mest kjente korverk, Ein deutsches Requiem op. 45. Fremføringen av Nänie tar ca 15 minutter.
Omforming av teksten til musikk
Stemningen i Brahms komposisjon blir generelt beskrevet som myk, udramatisk og forsonlig. Det er betegnende for verkets uttrykk at det som klagesang gjennomgående er skrevet i dur-tonearter.
Den første delen (første til fjerde distikon)
Formmessig deler Brahms komposisjonen inn i tre avdelinger, noe som også gjenspeiler innholdet i diktet: verket innledes med et 24 takter langt orkestralt parti preget av sukkemotiver hvor oboen presenterer første dels tema. I formdelen A, andante, D-dur og 6/4 takt, tonesettes de første fire distikoner som beklager det vakres død, illustrerert av tre mytologiske eksempler. Dette gjøres ved at sopranen innleder den første verselinjen Auch das Schöne muss sterben («også det vakre må dø»), hvoretter de øvrige stemmene føyes til én etter én på en fugelignende måte. Musikken topper seg i et crescendo i form av en homofon klage over at kun Hades, underverdenens hersker, forblir uberørt av «det vakre».
Etter en kort cesur påbegynnes det andre distikon ved at bassen i takt 47 presenterer en variasjon av fugetemaet. Her beskrives den ene gang da Pluto av Schiller kalt der Schattenbeherscher («skyggenes herre»), lot seg påvirke av Orfeus' sang. Men da Orfeus brøt avtalen om ikke å se på Eurydike, trakk Pluto tilbake sin gave («Geschenk») som var Eurydikes gjenoppståelse fra døden. Også denne passasjen munner ut i homofonien som preger hele verket når temaet er dødens ufravikelighet, her i forbindelse med Orfeus' fatale feiltrinn.
Det tredje dobbeltverset (del D) minner oss om hvordan Afrodite forgjeves iler til for å hjelpe sin elsker Adonis som var blitt skadet under jakten – musikalsk gis det uttrykk ved at mannsstemmene begynner på temaet i takt 65 hvoretter alt og sopran følger etter i en kanon. Brahms beskriver ved hjelp av kraftige hemioler – dannet av avslutningen på hvert av de første fire dobbeltversene – hvordan villsvinet påfører Adonis den dødelige skaden.
Det fjerde dobbeltverset beskriver Akilles' død. Akilles, selve idealet for ungdom og skjønnhet, mannsmot og ridderlighet, er i Schillers tekst benevnt som den göttlichen Held («gudehelten»). Hans udødelige mor (Thetis) kunne ikke redde ham da han avled ved den Skaiske port. Brahms understreker denne dramatiske historien med et kor i forte som ledsages av kraftige strykerfigurer. Etter Akilles' død nås musikkens dynamiske høydepunkt i takt 81 ved ordene sein Schicksal erfüllt («hvor han fant sin skjebne»).
Den andre delen (femte og sjette distikon)
Formdel B fra takt 85 er basert på det femte og sjette distikon, som forteller om Thetis' klage og dens virkning på mennesker og guder. Dette innholdsmessige vendepunktet uttrykkes musikalsk gjennom en overgang til Fiss-dur. I tillegg går denne delen i 4/4 takt og i et noe tilbakeholdent foredrag (Più sostenuto). Nymfens oppstigning av havet gjengir Brahms som unison oppadstigende linje og når strykerne i tillegg spiller pizzicato fremstår musikken som et tonemaleri som beskriver bølgene rundt henne.
De ulike vers gis ulik plass i komposisjonen og gjentakelser av teksten blir hyppigere mot slutten. Brahms gir klagen fra «aller Götter (alle guder)» gjentatte og ulike tonesettinger og gir dermed også det sjette distikon en økt betydning. Gråten, og særlig gudinnenes, er gitt et kromatisk uttrykk. Den første versjonen fra takt 97, begynner piano og stiger etterhvert til forte i en klage over dass das Vollkommene stirbt («at det fullkomne dør»). Den andre tonesetting av dette distikonet starter i takt 119 i forte, og munner ut i et dynamisk laveste punkt i verket, et nesten a capella sunget pianissimo korparti fra takt 137.
Den tredje delen (sjuende distikon)
I takt 141–181 går verket tilbake til Primo tempo, dvs takt og toneart fra del A. Etter en åtte takters lang instrumental overgang tas det innledende temaet opp og i en fugeaktig form tonesettes det avsluttende distikon Auch ein Klaglied zu sein... ist herrlich («Også det å være klagesang...er av det herlige») – se noteeksempelet. Ved hjelp av den gjentatte musikalske formen og fraseringsbuenes plassering understreker Brahms Schillers sammenheng mellom begynnelsens klage og avslutningens trøstefulle erkjennelse. Det siste verset (das Gemeine geht klanglos zum Orkus hinab) vier Brahms kun noen få takter. I dette partiet minner han oss, denne gangen i piano, på nytt om døden med homofone hemioler. Mot slutten betoner han det positive aspekt i det siste distikon, ved at han fra takt 162 gjentar det nest siste verset (Auch ein Klaglied zu sein ... ist herrlich) og når han insisterende repeterer ordet «herrlich» flere ganger.
Mottakelse i samtiden
Uroppførelsen av Brahms' Nänie fant sted 6. desember 1881 i Zürich og samme måned ble verket utgitt på trykk. Verket gjorde et dypt inntrykk på publikum og ble også en finansiell suksess. Det siste gjorde at direksjonen i det daværende konserthuset Tonhalle overbrakte Brahms en sølvpokal. Nye oppføringer fulgte kort tid etter, bl.a. i 1882 i Wien. I dag regnes det ca 15 minutter lange verket til Brahms mest kjente korverk, ved siden av Ein Deutsches requiem op. 45, Rhapsodie für Alt-Solo, Männerchor und Orchester op. 53, Schicksalslied op. 54 og Gesang der Parzen op. 89.
Nänie i andre kunstverk
Under renessansen og tidlig moderne tid var den antikke naenia utgangspunkt for enkelte humanistiske dikteres utforming av en litterær sjanger, blant dem Michael Marullus. Et annet eksempel er Erasmus som brukte begrepet nenie i sin nekrolog over komponisten Johannes Ockeghem. Erasmus' verk ble senere tonesatt av Johannes Lupi.
Den tyske komponisten Hermann Goetz tonesatte Schillers dikt allerede i 1874, seks år før Brahms tok opp arbeidet med Nänie. Goetz' verk (op. 10) ble oppført 1880 i Gesellschaft der Musikfreunde i Wien. Det er ikke er kjent om Brahms var tilstede ved fremføringen eller om han hadde notene til Goetz komposisjon, men det er sannsynlig at han kjente det tidligere verket.
Mirandornithes
Mirandornithes er en klade som inkluderer Phoenicopteriformes (flamingofugler) og Podicipediformes (dykkerfugler). Disse har tidligere hatt en problematisk plassering. Flamingofuglene var tidligere plassert i ulike grupper under Neognathae, blant annet med storker og ender, og dykkerfuglene var tidligere plassert med lommer (Gaviiformes). Det er imidlertid nå bekreftet at Phoenicopteriformes og Podicipediformes danner ei selvstendig monofyletisk gruppe og er søstergrupper.
Nänie
Nänie i andre kunstverk
Goetz' utgave er mer dramatisk enn det som er tilfelle hos Brahms og stiller sorg og klagesang mer i forgrunnen. Goetz tildeler dessuten koret enkelte av rollene i diktet, omtrent som i et oratorium. Tenorene fremstiller Orfeus, mens sopraner og alter er døtrene til Nereus. En bemerkelsesverdig parallell er at begge komponistene avslutter sine verk med det nest siste verset og med en gjentakelse av ordet «herrlich».
Mirandornithes
Taksonomi
Til tross for at flamingoer og lappedykkere er svært forskjellige å se på, så deler de også noen svært karakteristiske særtrekk, som et uvanlig høyt antall primærfjær på vingene, neglelignende klør på føttene, og et kalkholdig lag på eggeskallet. Jarvis et al. (2014) plasserer Mirandornithes nær basen av gruppen moderne fugler (Neoaves), mens Prum et al. (2015) foreslår Mirandornithes som søstergruppen til vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes). Dette viser at spørsmålet om hvor denne gruppen skal plasseres på stamtreet ikke er endelig avklart.
Inndeling
Inndelingen følger Mayr (2016).
Columbimorphae
Columbimorphae er en klade som ifølge nye analyser med genom inkluderer Columbiformes (duefugler), Pteroclidiformes (sandhøns) og Mesitornithiformes (mesitter).
Også tidligere forskning har bekreftet denne gruppen med fugler, men den har hatt en litt annen sammensetning. Den nye studien antyder at mesitter og sandhøns er søstergrupper.
Nänie
Nänie i andre kunstverk
Robert Schumann brukte tittelen Nänie til en sørgesang over en død fugl.
Fartein Valen skrev i 1932–33 orkesterverket Nenia sulla morte d'un giovane (klagesang ved en ung manns død), op. 18 nr. 1. Valens verk er inspirert av den romerske statuen Døende galler og tilegnet krigens unge ofre.
Carl Orffs korverk Nänie og Dithyrambe, er også bygget over Friedrich Schillers verk og ble uroppført i Bremen 4. desember 1956.
Åse Hedstrøm har skrevet orkesterverket Nenia (1985–86).
Critérium du Dauphiné 2021
Critérium du Dauphiné 2021 var den 73. utgave av sykkelrittet Critérium du Dauphiné. Rittet ble arrangert fra 30. mai til 6. juni
Richie Porte vant sammenlagt.
Michał Słoma
Michał Słoma (født 31. januar 1982) er en polsk roer som spesialiserer seg i singlesculler. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 17.
Ernst Lerch
Mellomkrigstiden
I 1931-1934 arbeidet Lerch som kelner i Paris, Sveits og Ungarn. I 1934 reiste han hjem til Klagenfurt hvor han sluttet seg til det illegale, østerrikske SS. På kafe «Lerch» i Klagenfurt møtte han Ernst Kaltenbrunner og Odilo Globocnik. Mens han offisielt arbeidet på foreldrenes kafe arbeidet han i virkeligheten for etterretningen innenfor østerriksk SS (organisert av Globocnik). Kafe Lerch var i praksis en base for nazistene i området. Lerchs og Globocniks nettverk i Kärnten ble det viktigste rekrutteringsgrunnlaget til Globocniks SS-kontor i Lublin.
Etter Anschluss rykket han opp til Hauptsturmführer ved Reichssicherheitshauptamt (RSHA) i Berlin i 1938. Lerch giftet seg i Berlin med Globocnik og Oswald Pohl som forlovere. Han arbeidet et par år ved RSHAs sikkerhetspoliti og ble i 1941 sendt til Krakow, deretter til Lublin.
Andre verdenskrig
Han var en av de sentrale personer under Aksjon Reinhardt (tysk: Aktion Reinhard) der godt over 1 million mennesker ble myrdet, og var ansvarlig for «jødiske forhold» og massemord på jøder i generalguvernementet (Generalgouvernement). Lerch hadde blant annet ansvar for å avvikle togtransporten med jøder til drapsanleggene. Etter at massakrene under Aksjon Reinhardt var fullført flyttet en god del av SS-personalet i 1943, blant andre Odilo Globocnik, Hermann Höfle og Lerch, til Nord-Italia, med base i Risiera di San Sabba rett utenfor Trieste. Der drev Globocnik jakt på partisaner og gjenværende jøder. Lerchs rolle i San Sabba er uklar. Han var noen uker midlertidig politisjef i Rijeka. Han beskrives som en vennlig, grundig og velorganisert mann.
Etterkrigstiden
I 1972 ble det innledet straffesak mot Lerch for hans aktiviteter under krigen. Lerch nektet for alt - han hadde ikke gjort noe, han kjente ikke til noe og mente at det måtte være en forveksling. Påtalemakten i Østerrike mente i utgangspunktet han var en «skrivebordsforbrytrer». Noen av vitnene hevdet at Lerch personlig hadde ledet massehenrettelser. Rettssaken ble av uklare grunner utsatt på ubestemt tid etter to dagers forhandling og ikke gjenopptatt. Saken ble lagt bort for godt i 1976. Simon Wiesenthal fikk fra justisministeren opplyst at saken var henlagt. Ifølge avisene Kronen Zeitung og Washington Post planla Mossad i 1980-årene å drepe Lerch med en bilbombe. Attentatet skal ha blitt godkjent av statsminister Menachem Begin i 1977. Planen ble skrinlagt av politiske grunner. Det er uklart hvorfor østerrikske myndigheter ikke forfulgte saken. En mulig grunn er at de mange milde dommene mot naziforbrytere ble oppfattet som en skandale og myndighetene kan dermed ha funnet det enklest å ikke fullføre rettssaken.
Plakk
Plakk er et hvitt/blekgult lag med bakterier som finnes mellom tennene og langs tannkjøttkanten. Dårlig munnhygiene er årsaken til plakk.
Bakterier i plakket danner syre som kan føre til hull i tennene og dårlig ånde. Dersom plakket blir liggende, kan det føre til tannstein.
Alle utvikler plakk og det dannes hele tiden nye bakterier i munnen. Bakterier lever og formerer seg ved hjelp av næringsstoffer som finnes i spytt og mat vi spiser. Tannstein kan igjen føre til tannkjøttbetennelse (gingivitt), eller i verste fall løse tenner (periodontitt.)
Trachelophora
Trachelophora er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, brunlige trebukker. Antennene er noe lengre enn kroppen. Pronotum har rundede sider med en kort pigg i midten.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Indonesia og Filippinene.
Caoimhín Kelleher
Caoimhín Odhrán Kelleher (født 23. november 1998) er en irsk fotballspiller som spiller for Liverpool FC.
Philip Huang Chao-ming
Philip Huang Chao-ming (født 23. august 1954 i Fuli) er katolsk biskop av Hwalien.
Han ble presteviet 12. april 1998 for Hwalien på Taiwan. Den 27. juni 1998 ble han utnevnt til hjelpebiskop i Taipei, og ble bispeviet 26. september samme år. Han ble promovert 19. november 2001 til biskop av Hwalien.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Donatas Vencevičius
Donatas Vencevičius (født 28. november 1973) er en fotballtrener og tidligere fotballspiller fra Litauen.
Vencevičius startet karrieren i Žalgiris Vilnius i hjemlandet der han ble seriemester i 1992 og cupmester i 1991, 93 og 94. Han spilte to sesonger (1997–99) i polske Polonia Warszawa før han gikk til FC København der han ble seriemester i 2001. Vencevičius hadde deretter et kort opphold i Start i 2002, en sesong som endte med nedrykk. Senere har han spilt i svenske GIF Sundsvall og maltesiske Marsaxlokk før han la opp i 2007.
Vencevičius er nå trener for polske Wigry Suwałki og assistenttrener for, der han også fikk 33 kamper som spiller.
KIA
KIA kan bety:
Mats Foyer
Mats Olof Foyer (født 1954) er en svensk diplomat som mellom 2005 og 2010 har vært Sveriges ambassadør i Nord-Korea.
Fabian Schrödter
Fabian Schrödter (født 11. september 1982) er en tysk vannpolospiller.
Mats Foyer
Foyer har vært student ved Stockholms universitet, og behersker foruten svensk, språkene engelsk, russisk og fransk.
Fabian Schrödter
Han representerte Tyskland under Sommer-OL 2004 i Athen, hvor laget hans ble nummer 5.
Mats Foyer
Før han tiltrådte som ambassadør i Pyongyang, tjenestegjorde han som ambassaderåd og ministerråd ved den svenske ambassaden i Beijing. Han har tidligere tjenestegjort ved ambassadene i Russland og Tsjekkia.
Foyer hadde som USAs diplomatiske representant i Nord-Korea en avgjørende rolle i arbeidet med å få i stand frigivelsen av de amerikanske journalistene Euna Lee og Laura Ling i august 2009.
Han ble i september 2010 erstattet av Barbro Elm.
Khandu Wangchuk
Lyonpo Khandu Wangchuk (født i 1950) er medlem av regjeringen i Bhutan. Han har vært utenriksminister siden 2003, og var statsminister fra 2001 til 2002 og 2006-07.
Ordet Lyonpo er en ærestittel og betyr minister.
Molynopteroides
Molynopteroides er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Levevis
De voksne finnes gjerne på blomster der de eter pollen.
Utbredelse
Arten er beskrevet fra Tanzania.
George Bretz
George Bretz var en canadisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.
Bretz ble olympisk mester i lacrosse under OL 1904 i St. Louis. Han var med på laget Shamrock Lacrosse Team som beseiret det amerikanske laget St. Louis Amateur Athletic Association med 8 – 2 i finalen.
Schapelle Corby
Schapelle Leigh Corby (født 10. juli 1977 i Tugun, Queensland) er en australsk kvinne som i 2005 ble dømt til 20 års fengsel for narkotikasmugling på Bali i Indonesia. Saken ble en viktig politisk sak i Australia.
Arrestasjon og rettssak
Under rettssaken mot henne anmodet Corby om at bagasjen hennes burde veies igjen for å fastslå hvorvidt det var et tillegg på cirka 4,2 kilo fra bagasjen ble sjekket inn og registrert ved flyplassen i Brisbane. Vektøkningen ville, ifølge Corbys forsvarere, bevise at cannabisen hadde blitt plassert i bagasjen hennes etter at hun hadde sjekket inn bagasjen på flyplassen. Men denne forespørselen ble avvist. Den 27. mai 2005, ble Corby funnet skyldig og dømt til tjue år i fengsel. Både forsvaret og påtalemyndighetene anket saken til Høyesterett. Forsvaret ville ha en ny rettssak i håp om frifinnelse eventuelt nedsatt straff, men påtalemyndighetene ville ha livsvarig fengsel eller dødsstraff.
Reaksjoner
Saken har blitt en stor belastning i forholdet mellom Indonesia og Australia. Corby har fått sterk støtte i hjemlandet. I en undersøkelse mente 88% at Corby var uskyldig. Samtidig var det lokale demonstrasjoner på Bali hvor det ble krevet dødsstraff. Den australske utenriksminister Alexander Downer ba i etterkant av dommen opprørte landsmenn om ikke å angripe eller true folk fra Indonesia. Tidligere utenriksminister Downer har i etterkant blitt sterkt kritisert av Corby-tilhengere for ikke å ha gjort nok for å hjelpe henne. Andre oppfordret regjeringen til å trekke tilbake nødhjelpen som ble sendt til Indonesia etter tsunamien i 2004.
I Australia, New Zealand, USA og store deler av verden har denne saken fått stor oppmerksomhet. I Norge har historien til Schapelle Corby vært omtalt i media en rekke ganger       og NRK har sendt en dokumentarfilm om henne.
Selvbiografi
I 2008 kom nok en biografi fra Corby og Bonella.
TV-dokumentar
En TV-dokumentar, Ganja-dronningen, ble produsert av Janine Hosking og Steve Hosking i 2007 og ble bl.a. sendt på NRK i september 2009. En utvidet versjon, Schapelle Corby: The Hidden Truth, ble sendt av australsk fjernsyn i 2008.
Se også filmen (2012): Schapelle Corby - Expendable
Fengselsliv
Corby soner i distriktet Denpassar på Bali i fengselet Kerobokan, et overfylt fengsel med svært tøffe forhold. En fange overlever i gjennomsnitt 10–20 år i dette fengselet.
Fangene er innesperret på små overfylte celler, med menneskelige ekskrementer utover gulvet i cellene, og rotter som løper mellom fangene når de sover. Sykdom og infeksjoner er en del av hverdagen.
Hun ble prøveløslatt i 2014 og deportert til Australia i 2017.
Ulveedderkopper
Ulvedderkopper (Lycosidae) er en gruppe (familie) av edderkopper som tilhører undergruppen Entelegynae i gruppen Araneomorphae. Denne familien omfatter tallrike, stort sett middelsstore, brune arter som løper omkring på bakken. Slekten Pirata lever ved vann, og dyrene kan løpe på vannflaten. Til ulveedderkoppene hører også den «egentlige tarantellen», Lycosa tarantula. Ulveedderkopper har blitt omtalt som jaktedderkopper, men dette navnet brukes også om edderkoppene i familien Sparassidae.
Utseende
Middelsstore til store (5-30 mm), stort sett grå eller brunlige edderkopper. De er generelt kraftig bygd og har lange og kraftige bein. De kjennes på øynenes plassering: fremst er det fire små øyne som danner en mer eller mindre rett tverr-rad. Bak denne er det ett par store øyne plassert omtrent i «forhjørnet» av hodet. De to siste øynene står ganske langt tilbake på forkroppen. Dersom man trekker linjer gjennom de store midt-øynene og de midtre av de små, fremre øynene, vil forlengelsene av disse linjene krysse hverandre et godt stykke bak hodets fremkant.
Trichiodera
Utseende
En liten (ca. 10 millimeter), oval, oransjebrun, kraftig hårete oldenborre. "Snuten" (clypeus) er oval, antennene ni-leddete med en tre-leddet klubbe som består av ganske lange antenneblader hos hannen. Bare hannen er kjent.
Slagskip
Et slagskip er et stort pansret krigsskip med et hovedbatteri bestående av grovkalibrede kanoner. Slagskipene var større, bar det mest kraftfulle skipsartilleriet og hadde sterkere pansring enn kryssere og jagere. Deres oppgave var å beskyte fiendens krigsskip og bombardere mål på og nær fiendens kyster. Som de største armerte skipene i en flåte ble slagskip brukt til å få kontroll over havet, og skipene representerte toppen av en nasjons sjømakt fra det 19. århundre og frem til andre verdenskrig. Med fremveksten av luftmakt og styrte missiler ble store kanoner ikke lenger ansett som nødvendige for å oppnå sjømilitær overlegenhet, og følgelig er det ingen slagskip i aktiv tjeneste i dag.
Ulveedderkopper
Utseende
Mange av artene er ganske like hverandre og i noen tilfeller kan bare kjønnsmodne hanner bestemmes sikkert til art, basert på små forskjeller i pedipalpenes (sekundære kjønnsorganers) struktur.