cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mighty Morphing Power Rangers
Sesong 1 (1993–1994)
Ved hjelp av magi kidnapper og hjernevasker Rita en lokal tenåring. Den nye tenåringen, Tommy Oliver, består Ritas tester og blir snart utnevnt til en Green Ranger. Tommy blir betrodd Ritas «mørkesverd», som er fullt av ond magi, og Tommy kommer farlig nær å beseire Power Rangers. Etter å ha sabotert kommandosenteret deres, og kuttet Zordons forbindelse til deres dimensjon, forsøker Tommy og Rita med å slå til mot Power Rangers.
Men i løpet av konflikten går Megazorden snart tom for krefter og blir ødelagt i lava. Imidlertid lykkes Alpha med å gjenopprette forbindelsen med Zordon, som så klarer å gjenopplive Megazord. De klarer å ødelegge mørkesverdet. Tommy er kommet fri fra Ritas trolldom, og velger å bruke sin egne Green Ranger-krefter til å hjelpe de andre Power Rangers med å beseire ondskapen. I løpet av tiden fokuserer Rita på å eliminere Tommy for å gjenvinne superkreftene hans, som hun mener egentlig tilhører henne.
Sesong 2 (1994–1995)
Lord Zedd, Ritas overordnede, ankommer hennes måne-palass. Han starter sin egen kampanje for å ta kontroll over jordkloden. For at Power Rangers skal konkurrere med Zedd og hans monstre, som er bedre enn Rita, oppgraderer Zordon og Alpha Dinozords til de mye kraftigere Thunderzords, som kan kombineres til Thunder Megazord. Men Tommys krefter er for svake til å støtte en ny Zord. Zedds angrep på Rangers blir gradvis mer voldelige. Han fokuserer oppmerksomheten sin på å eliminere Tommy, som han ser på som Ritas aller største feilgrep. Green Rangers krefter blir raskt svekket.
Da Green Rangers krefter er gått tapt oppretter Zordon og Alpha i hemmelighet en ny White Ranger for å hjelpe de andre Power Rangers i kamp. Rangers blir venner med tre tenåringer fra Stone Canyon: Rocky DeSantos, Adam Park og Aisha Campbell. Under en påfølgende kamp med Zedd og en magisk slange oppdager Rocky, Adam og Aisha den sanne identiteten til Rangers. De tre nykommerne blir snart allierte med Power Rangers.
Sesong 3 (1995–1996)
Rito Revolto, Ritas bror, kommer til jordkloden for å ødelegge Thunderzords og Tigerzord. Power Rangers får hjelp fra Ninjor som blant annet gir Rangers de enda kraftigere Ninjazords (som kombineres til Ninja Megazord) og Falconzord. En australsk jente ved navn Katherine Hillard flytter til Angel Grove. Hun blir venn med Kimberly, og viser en intens hengivenhet for Tommy. Senere blir det oppdaget at Rita hadde kidnappet Katherine og forhekset henne med en kraftig magi, noe som blant annet gir henne muligheten til å forvandle seg til en katt.
Hun svekker og dreper nesten Pink Ranger, hvis livskraft, i likhet med de andre Power Rangers, er knyttet til hennes egne spesielle Ninja-mynt. Det er i løpet av denne tiden at Power Rangers skaffer seg sine mektigste Zords: Shogunzords, som kan kombineres til en Shogun Megazord. Til slutt klarer Katherine å overvinne Ritas onde magi, og hun returnerer Pink Ninja Coin til Kimberly. Kort tid senere får Kimberly muligheten til å følge sine personlige drømmer. Efter flere konflikter får Zedd og Rita selskap av Ritas far, Mester Vile. Han mislykkes i å beseire Power Rangers, men klarer å snu tiden tilbake og forvandle Rangers til maktesløse barn. Disse hendelsene kulminerer i mini-serien Mighty Morphin Alien Rangers.
Adela cuprella
Adela cuprella er en sommerfugl som tilhører familien svepemøll (Adelidae). Den er utbredt på Østlandet og langs kysten til Rogaland i Norge.
Utseende
En ganske litenj (vingespenn 14 – 17 mm) bronsefarget møll med lange antenner. Av andre norske arter ligner den mest på Cauchas rufimitrella, men antennene er lengre enn hos denne artan, dessuten er hannens hode svart. Hodet er kledt med oppstående, hårlignende skjell som er svarte hos hannen, gule hos hunnen. Antennen er lang og trådformet, hos hannen over dobbelt så lang som forvingen, hos hunnen litt lengre enn forvingen. Forkroppen er svart hos hannen, bronsefarget hos hunnen. Forvingen er metallisk uten noen flekker eller bånd, gullglinsende innerst og bronse- eller purpurglinsende i den ytre delen. Bakvingen er mørkbrun med purpuraktig glans.
Levevis
Denne arten lever på fuktige steder der det vokser selje (Salix caprea) eller vier-busker (Salix spp.). De voksne sommerfuglene flyr om dagen i april og mai, og hannene svermer rundt buskene. Lengst i nord flyr den like til slutten av juni. Hunnene legger egg på blomstene (gåsunger) til vertsplantene. Når larven er klekket, firer den seg ned til bakken i en silketråd og lever deretter av nedfalne blader. Larven omgir seg med en hylse av planterester.
Utbredelse
Den er utbredt over mesteparten av Europa, østover til Kaukasus. I Norge finnes den på Østlandet, og langs kysten av Sørlandet og Rogaland.
Medieformat
Et medieformat er en måte å komprimere eller dekomprimere digital lyd eller bilde. Multimedieformater blir ofte også referert til som kodek eller format eller også uoversatt fra engelsk: codec
Lisenser
Enheter og programvare som skal spille av et medieformat er avhengig av å ha tilgang til spesifikasjonene. Det finnes to typer lisenser for medieformater, som kategoriserer medieformater i frie/åpne eller proprietære. De frie medieformatene er tilgjengelig for hvem som helst å benytte i en hvilken som helst avspiller. De proprietære krever ofte en lisensavgift per avspilling eller per avspillerenhet, som gjør at proprietære medieformater ikke kan brukes av alle.
Komprimeringskvalitet
Det fleste slike formater mister kvalitet under komprimeringen. Opprinnelig ble dette gjort for å gjøre de komprimerte filene små nok til å kunne overføres over ikke-bredbånd nettverk og lagret på relativt dyre lagringsmedia, slik som harddisker, i motsetning til billige medier, slik som CD-rom og DVD.
Det finnes formater som ikke taper noen som helst kvalitet under komprimeringen, men for de fleste formål er den mindre kvalitetsforbedringen ikke verd økningen i datastørrelse, som ofte er betydelig. Hovedunntakelsen for dette er hvis dataene skal gjennom videre prosessering, hvor gjentatt komprimering alltid vil føre til ytterligere kvalitetstap, slik at det er lett identifiserbart, (synlig eller hørbart eller både og).
Mange formater er skrevet for å fremheve bestemte sider av mediet som skal komprimeres. For eksempel, trenger en digital video av en sportshendelse, slik som fotball eller håndball, å håndtere bevegelser bra, men ikke nødvendigvis eksakt fargegjengivelse. Til motsetning trenger en video av kunstutstilling trenger å gjengi farger og overflateteksturer bedre enn raske bevegelser.
Selv om mange mennesker forklarer at AVI er et medieformat, tar de feil. AVI er et multimediekonteinerformat, som er i stand til å inneholde flere forskjellige medieformater (men ikke etter en ISO standard). Det er andre velkjente alternative konteinere, slik som de frie Ogg og Matroska (mkv), som har betydelige fordeler over avi.
Filosofisk doktorgrad
Filosofisk doktorgrad (latin: doctor philosophiae eller philosophiae doctor) er en akademisk gradsbetegnelse med røtter i den humboldtske universitetstradisjonen i Tyskland. Det finnes mange grader, med forskjellig innhold og svært forskjellig nivå, betegnet «filosofisk doktorgrad», og den utgjør derfor ikke noen enhetlig grad. Betegnelsen har i løpet av 1900-tallet blitt den vanligste betegnelse på en «doktorgrad» (i betydningen forskningsdoktorgrad) i det meste av verden, men den historiske tilknytningen til det filosofiske fakultet er i mange tilfeller falt bort.
Doctor philosophiae eller philosophiae doctor betyr «filosofisk doktor»; «filosofi» betyr i denne sammenhengen den fjerde klassiske universitetsdisiplinen som alle andre fag enn teologi, jus og medisin tradisjonelt hørte under (det vil si alt av for eksempel humaniora og matematisk-naturvitenskapelige fag). Selv om graden opprinnelig bare ble brukt innen «filosofi» gis det i flere land i dag grader med betegnelsen «filosofisk doktor» i alle fag. «Philosophiae» kan også skrives med æ: Doctor philosophiæ eller philosophiæ doctor. Ae eller æ uttales på klassisk latin som «ai» ([ae̯]).
I Skandinavia betegner den filosofiske doktorgrad de grader som ble innført på 1800-tallet og som avløste magistergraden som øverste grad ved det filosofiske fakultet. Tradisjonelt har disse i en internasjonal sammenheng vært regnet som høyere doktorgrader (noe som også er formelt i Danmark), sammenlignet med utenlandske grader med betegnelsen «filosofisk doktorgrad». Graden holdt «et nivå som svarer til krav ved ansettelser i professorater». De skandinaviske gradene var lenge sammenlignbare med (de tradisjonelle) doktorgradene i Storbritannia (Doctor of Letters, Doctor of Science). I Tyskland og USA fikk grader med betegnelsen «filosofisk doktorgrad» mer preg av grunnleggende forskningskvalifikasjon; en grad man tok i begynnelsen av en forskerkarriere. I løpet av det 20. århundre har den tysk-amerikanske «filosofiske doktorgraden» blitt den vanligste grad betegnet «doktorgrad» i verden.
Den filosofiske doktorgrad kan skrives på mange måter; ofte anvendes de latinske betegnelsene doctor philosophiae, eventuelt philosophiae doctor, som har samme betydning. I noen land oversettes den latinske betegnelsen til det nasjonale språket, for eksempel i Sverige (filosofie doktor). Det finnes en lang rekke forkortelser for «filosofiske doktorgrader». I Skandinavia forkortes den filosofiske doktorgrad som oftest som dr.philos., dr.phil. og fil.dr. I Tyskland og tidligere i USA ble dr.phil. brukt. Forkortelsen ph.d. (på engelsk skrevet PhD) brukes om grader i den amerikanske tradisjonen.
Bolognaprosessen har skapt en situasjon der både Danmark og Norge har to forskjellige grader med en gradsbetegnelse som betyr «filosofisk doktor». Betegnelsen den filosofiske doktorgrad brukes om de tradisjonelle gradene dr.philos./dr.phil., som i Danmark anses som en høyere doktorgrad. Betegnelsen ph.d. brukes i Danmark om den formelle videreføring av den lavere lisensiatgraden, og ph.d.-graden er ikke en doktorgrad. I en overgangsperiode var gradens offisielle navn «ph.d.-graden (lisensiatgraden)». I Norge brukes også ph.d. om en grad med identisk oppbygning og omfang som i Danmark.
Bakgrunn
I middelalderen ble doktorgraden kun brukt innen teologi, jus og medisin. Ved det filosofiske fakultet, den fjerde klassiske universitetsdisiplinen (som alle andre fag hørte under), var magister den øverste graden, og for å oppnå denne graden måtte man først ha baccalaureus- og lisensiatgrad. Magistergraden og doktorgraden var likestilte.
Historie
Den filosofiske doktorgraden ble først innført på begynnelsen av 1800-tallet ved universitetet i Berlin (Humboldt-universitetet), og hadde som sentralt kjennetegn at man gjennomførte et større forskningsarbeid og deretter gjennomførte en disputas. Humboldt-universitetet ble stående som et forbilde for svært mange andre vestlige universiteter, og fra Berlin spredte graden seg hurtig såvel til de skandinaviske landene som til USA. I Norge ble en slik doktorgrad første gang tildelt i 1847. Graden ble introdusert i Storbritannia i 1917 som en lavere doktorgrad. Hovedmålet med innføringen av en doktorgrad av den typen som ble brukt i USA og Tyskland var å tiltrekke seg amerikanske akademikere, slik at de skulle velge Storbritannia fremfor Tyskland. De andre og høyere doktorgradene D.Sc. og D.Litt. finnes imidlertid fremdeles i Storbritannia.
I utgangspunktet ble den opprinnelige skrivemåten doctor philosophiae (dr.phil.) benyttet også i USA og Storbritannia, men senere ble rekkefølgen på ordene byttet om. Betydningen av philosophiae doctor (ph.d.) er imidlertid den samme, da rekkefølgen på latin i dette tilfellet ikke har noe å si.
Norge
I Norge finnes det to grader med betegnelsen «filosofisk doktorgrad»: Dr. philos. og ph.d. (Norge). Dr. philos. tildeles etter den tradisjonelle ordningen, det vil si til akademikere som kvalifiserer seg for doktorgrad på egen hånd, mens ph.d. gis etter deltagelse i en organisert forskeropplæring.
Historie
I Norge ble skrivemåten doctor philosophiae (dr.philos.) benyttet som eneste form fra den filosofiske doktorgrad første gang ble tildelt i Norge i 1847, frem til begynnelsen av 2000-tallet. På 1800-tallet fantes det i Norge fire forskjellige doktorgrader: Dr.theol. i teologi, dr.juris i rettsvitenskap og dr.med. i medisin, i tillegg til den filosofiske doktorgrad, som omfattet alle andre fag, fra filosofi og historie til fysikk og matematikk. I løpet av 1900-tallet kom graden også til å bli brukt i de fremvoksende nye vitenskapene, for eksempel samfunnsvitenskapene.
På slutten av 1900-tallet, særlig på 1980-tallet, ble det i Norge opprettet flere nye grader, deriblant dr.art. for humaniora, dr.polit. for samfunnsvitenskaper og dr.scient. for matematisk-naturvitenskapelige fag. Den filosofiske doktorgrad ble av mange regnet som mer «ærverdig» på grunn av sin lange historiske tradisjon, og det var mulig å levere inn sin doktorgradsavhandling til bedømmelse for denne graden i stedet for de nyere fagspesifikke doktorgradene. Dr.philos. var den eneste doktorgraden som kunne gis innenfor alle fag.
I forbindelse med «Kvalitetsreformen» i 2003 ble det innført nye grader, og graden philosophiae doctor (ph.d.) erstattet, med visse overgangsordninger, de fagspesifikke doktorgradene oppnådd etter deltagelse i et organisert forskeropplæringsprogram, som dr.theol., dr.juris, dr.med., dr.polit., dr.psychol. og dr.art. Den filosofiske doktorgrad med den tradisjonelle skrivemåten doctor philosophiae (dr.philos.) er imidlertid beholdt, som en ordning for den som kvalifiserer seg til doktorgrad uten å være tatt opp på organisert doktorgradsprogram.
På norsk språk anbefaler Språkrådet at philosophiae doctor forkortes som ph.d. I motsetning til på engelsk skal det ikke brukes store bokstaver i denne sammenhengen annet ved begynnelsen av setninger. Språkrådet opplyser at dette er hjemlet i oversendelsesbrev fra Utdannings- og forskningsdepartementet datert 25. oktober 2002 som gjengir en kongelig resolusjon av 11. oktober samme år. Der heter det: «De nye gradene bachelor, master og ph.d. er, med visse unntak, fastsatt som formell beskyttet betegnelse uten fagspesifikke tilleggsbetegnelser i tråd med departementets forslag i St. meld. nr. 27.» Dette gjenspeiles blant annet i forskriften for graden ved Universitetet i Oslo. Andre universiteter og høyskoler velger imidlertid å skrive graden på en rekke forskjellige måter som avviker fra dette: Ph.D., Ph.d., PhD og Phd. I begynnelsen var det bare UiO og Norges musikkhøgskole som fulgte Språkrådets anbefaling og brukte formen ph.d. i sine doktorgradsforskrifter, men etterhvert har også andre institusjoner oppdatert sine forskrifter til å følge korrekt rettskrivning og bruke den reglementerte formen som er fastsatt som formell beskyttet betegnelse av departementet og anbefalt av Språkrådet.
16. januar 2008 innførte norske myndigheter noe de kalte «nærings-ph.d.», hvor bedrifter og forskningsinstitusjoner kan samarbeide om doktorgradsprogrammer.
Forskjeller mellom ph.d. og de tradisjonelle doktorgradene i Norge
Graden ph.d. er i Norge i de fleste fag normert til to og et halvt års forskning (samt et halvt års obligatoriske kurs). Dette til forskjell fra de tradisjonelle doktorgradene, dr.philos., dr.med., dr.jur., dr.theol. osv., som opprinnelig ikke var tidsavgrenset. Gradene innført fra 70-tallet, dr.scient., dr.polit., dr.art. og så videre var de første som fikk obligatorisk halvårig opplæringsdeler, og i 1993 ble alle doktorgradene foruten dr.philos. og dr.techn. formelt omdannet til grader av den nye typen, med normert tid på 3 år inkludert obligatorisk forskerutdanning.
Danmark
I Danmark ble graden doctor philosophiae, forkortet dr.phil., innført i 1824, og tilsvarer dr. philos. i Norge, som ble innført samtidig (systemet for høyere utdannelse var lenge i store trekk sammenfallende i Danmark og Norge). Dr. phil. er i dansk sammenheng en av de såkalte «store doktorgradene», også kalt klassiske doktorgrader eller høyere doktorgrader. Graden regnes formelt som doktorgrad i Danmark, i motsetning til ph.d.-graden (se under). Dr. phil.-avhandlinger er gjerne omfattende og graden tas som regel sent i karrieren, ofte som en kroning av det vitenskapelige livsverket. Det ligger gjerne mange års arbeid bak og graden er forbundet med stor prestisje.
I 1989 ble graden philosophiae doctor, forkortet ph.d., innført som en parallell til den angelsaksiske verdens PhD-grad, og erstattet formelt lisensiatgraden (en tidligere grad plassert under doktorgrader). Ph.d.-graden kalles på folkemunne «den lavere doktorgrad» eller «den lille doktorgrad» og oppnås etter en treårig forskerutdannelse. Graden regnes imidlertid ikke formelt som en doktorgrad, og er en lavere grad enn de «store doktorgradene». Den danske ph.d.-graden har samme omfang og innhold som ph.d.-graden i Norge.
Historieprofessor Brian Patrick McGuire skriver at «en dr.phil.-grad anses den dag i dag af mange danske akademikere for at være den ‘rigtige’ doktorgrad som kun de ‘bedste forskere’ kan opnå. Ph.d.-graden opfattes til gengæld som en anden klasses doktorgrad beregnet på de mindre ’ånder’.»
Friedrich Fromm
Friedrich Fromm (født 8. oktober 1888 i Charlottenburg ved Berlin – død 12. mars 1945 i Brandenburg an der Havel) var en tysk generaloberst fra andre verdenskrig. Han er kjent for at han forrådte dem som sto bak det Wehrmacht-baserte attentatet og statskuppforsøket mot Adolf Hitler 20. juli 1944 under den andre verdenskrig.
Fromm ble i 1945 dømt til døden for manglende handling i forkant av 20. juli-attentatet.
Bakgrunn
Etter gymnasiestudier i Mainz i Strassburg og Berlin studerte Fromm så ved Universität Berlin, til han den 30. desember 1906 trådte inn i det tyske forsvar i ''2. Thüringisches Feldartillerie-Regiment Nr. 55'' i Naumburg an der Saale.
Filosofisk doktorgrad
USA og Storbritannia
PhD er den vanligste doktorgraden i USA, Storbritannia og det tidligere Samveldet. PhD etter amerikansk mønster ble innført på 1900-tallet i Storbritannia som en «lavere doktorgrad», primært for å tiltrekke seg utenlandske studenter og forskere.
I Storbritannia ble begrepet doktorgrad opprinnelig bare brukt om det som nå kalles høyere doktorgrader, blant annet Doctor of Science og Doctor of Letters.
Friedrich Fromm
Militær karriere
Den 31. mai 1932 ble han beordret til Reichswehrministerium. Som oberst ble Fromm 1. februar 1933 sjef for Wehramt i Reichswehrministerium.
Under andre verdenskrig var han øverstkommanderende for den såkalte Ersatzheer, som var reservestyrkene som stod for utdannelse og utskiftninger innen den tyske hæren.
Attentatet mot Hitler juli 1944
Han ble kjent med at en del av hans underordnede, herunder hans egen stabssjef Claus von Stauffenberg planla et attentat mot Hitler, men foretok seg ingenting.
Først da kuppforsøket slo feil, reagerte han ved å arrestere og beordre henrettet de han visste var deltakere; blant andre Stauffenberg, Albrecht Mertz von Quirnheim, Friedrich Olbricht og Werner von Haeften. De raske henrettelsene var også egnet til å hindre at de arresterte brøt sammen under avhør, og kanskje bragte Fromms egen kunnskap og nøling frem i lyset. Hitler hadde gitt ordre om at de ansvarlige skulle tas i live, og var rasende over at disse nøkkelpersoner var blitt henrettet uten avhør.
Med tiden ble imidlertid hans egen passivitet før kuppforsøket mer åpenbar. Han ble stilt for retten i Volksgerichtshof, og dømt til døden for høyforræderi.
Panacea (sommerfugl)
Panacea er en slekt av sommerfugler som hører til gruppen Biblidinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). Disse tropiske sommerfuglene lever i Sør- og Mellom-Amerika.
Utseende
Forholdsvis store, mørke sommerfugler. Forvingens grunnfarge er svart eller svartbrun, med metallisk fargede flekker og bånd og en gjennomgående, metallisk glans. Bakvingens underside er brunrød.
Levevis
Biblidinae er tropiske skogsinsekter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, fra Panama til Brasil.
Orlando Bloom
Orlando Jonathan Blanchard Bloom (født 13. januar 1977 i Canterbury i Kent i England) er en britisk skuespiller.
Biografi
Moren hans, Sonia, er fra Calcutta i India, og faren hans, Harry, kom fra Sør-Afrika. Faren var advokat og kjempet mot apartheidregimet i Sør-Afrika. Men Harry døde av slag da Orlando bare var fire år gammel. Orlando og hans søster Samantha ble oppdratt alene av moren etter farens død. Da Orlando var 13 år gammel, tilstod moren at Harry ikke var hans biologiske far, men at hennes nære venn, Colin Stone, er faren hans.
Orlando gikk på St. Edmunds School i Canterbury, en privat kristen skole. Faren Harry var jødisk, men Orlando konverterte til Buddhismen i 2004. Orlando slet veldig på skolen, på grunn av sin dysleksi. Derfor var han mer dedikert til kunst, keramikk, fotografering og skulptur. Etter morens oppmuntring studerte han dikt og prosa, og begynte med opplesninger på den lokale festivalen. Han vant mange dikt- og Bibelopplesningkonkurranser. Han var også aktiv på det lokale teateret. Senere ble han mer seriøst opptatt av teater og skuespill, og flyttet til London for å bli med i det nasjonale ungdomsteateret. Han ble der i to sesonger og fikk etter en stund skoleplass på The British American Drama Academy. Mens han gikk der, gikk han på auditions for forskjellige britiske tv-serier, og fikk roller i Casualty og i Midsomer Murders. Han fikk sin første filmrolle i denne tiden, i filmen Wilde som mannlig prostituert.
Han kom senere inn på Guildhall School of Music and Drama. Det var rundt denne tiden Orlando falt ned tre etasjer fra en veranda og brakk ryggen. Legene fryktet at han ikke ville gå igjen, men han kom seg fort og returnerte til skolen og fullførte eksamen. En kveld i 1999 spilte han på scenen for siste gang. En av tilskuerne var tilfeldigvis filmdirektøren Peter Jackson. Han likte Orlando så godt at han gikk bak scenen etter showet, og spurte om Orlando kunne tenke seg å komme på en prøveinnspilling i hans nye prosjekt: The Lord of the Rings (Ringens Herre trilogien). Orlando svarte ja, og begynte å lese på rollen Faramir, men han tapte denne rollen til skuespilleren David Wenham. Peter Jackson foreslo at Orlando kunne få rollen som Legolas i stedet, noe som i ettertid viste seg å være et bedre valg for Orlando. Han jobbet med Ringens Herre i 18 måneder på New Zealand, og i dag er han en av de mest etterspurte skuespillerne i bransjen.
Under innspillingen av The Fellowship of the Ring falt han av en hest, og brakk et ribbein. I 2002 vant han to priser. Den ene på MTV Movie Awards for «Årets mannlige gjennombrudd», og den andre på Empire Awards for «Beste gjennombrudd». Han lærte å surfe under innspillingen av The Lord of the Rings. Mens han filmet Kingdom of Heaven i 2005 fant han en hjemløs hund, som han ga navnet Sidi og tok den med hjem. Han snakker fransk. Han fikk toppkarakterer i kunst og fotografi. Favorittfotballag er Manchester United. Han fikk $3 000 000 (cirka 19 188 900 norske kroner) for Elizabethtown og $2,000,000 (cirka 12 792 600 norske kroner) for Kingdom of Heaven. I 2006 filmet han ferdig Pirates of the Caribbean 3 som hadde premiere i 2007.
Mitja Mežnar
Mitja Mežnar (født 30. juni 1988) er en slovensk skihopper som representerer NSK Trzic Trifix.
Han debuterte internasjonalt i et FIS-renn i Villach i 2003. I verdenscupen debuterte han med 43.-plass i Engelberg 22. desember 2007. Hans beste individuelle plassering i verdenscupen er 17.-plass på Lillehammer 6. desember 2009. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 57 i sesongen 2008-09.
Mežnar deltok i junior-VM i 2004, 2005, 2007 og 2008. Han ble juniorverdensmester i lagkonkurransen for Slovenia i Rovaniemi i 2005 og i Tarvisio i 2007. Individuelt er hans beste plassering 4.-plass i 2007. I senior-VM i Liberec i 2009 ble han nummer 31 i normalbakken og nummer 47 i storbakken, og var på det slovenske laget som ble nummer 7 (av 12 lag) i lagkonkurransen.
Mein Führer–Den virkelige sanneste sannheten om Adolf Hitler
Mein Führer–Den virkelig sanneste sannheten om Adolf Hitler (originaltittel: Mein Führer – Die wirklich wahrste Wahrheit über Adolf Hitler) er en tysk filmkomedie regissert av Dani Levy, og utgitt i januar 2007
Filmen handler om en jøde ved navn professor Adolf Israel Grünbaum. Dr. Joseph Goebbels har kalt inn Grünbaum fra Sachsenhausen konsentrasjonsleir. Han skal hjelpe Hitler med å gjenfinne sin talerkunnskap før talen på første nyttårsdag.
Filmen hadde premiere 9. januar 2007 i Essen.
Handling
I begynnelsen introduserer professor Adolf Grünbaum, en jødisk skuespiller, historien: Han skal fortelle folk historien sin, som er så sann at den kanskje aldri kan vises i en historie-bok: Grünbaum sitter i Sachsenhausen sammen med sin kone og fire barn. I mellomtiden bor Adolf Hitler i et stadig mer utbombet Berlin. Den tyske propaganda-maskinen rundt Joseph Goebbels forbereder et stort arrangement i Berlin til i 1945, som er ment å gi de krigstrøtte tyskerne ny motivasjon.
Grünbaum blir hentet ut av konsentrasjonsleiren for å hjelpe Hitler, motivere ham og støtte ham. Hitler stoler etter hvert mer og mer på ham, og avslører personlige følelser og barndomsminner for ham. Grünbaum opplever en intern konflikt, og vurderer flere ganger å drepe Hitler. Møtene mellom Grünbaums og Hitler blir observert og avlyttet. Sammen med innenriksministeren og Reichsführer SS Heinrich Himmler planlegger Goebbels et attentat-forsøk mot Hitler, som skal finne sted under en tale. En bombe skal plasseres under en talerstol, og skylden skal legges på Grünbaum.
De planlegger at dette skal styrke hatet mot jødene i det tyske folket, og dermed bidra til at krigen lykkes. Grünbaum forhandler om løslatelsen av sin familie med Goebbels. Men når han ber om at flere innsatte i Sachsenhausen burde løslates, blir dette nektet. Derfor nekter Grünbaum å arbeide videre for Goebbels. På Goebbels ordre blir han deportert tilbake til Sachsenhausen sammen med familien sin. For å holde Grünbaum i gang, forfalsker Goebbels løslatelse av de innsatte fra konsentrasjonsleiren.
Bromley
Bromley er en stor forstadsby (town) og kjerneområdet samt det administrative hovedkvarteret i bydelen Bromley i Stor-London. Sentrum ligger omkring femten kilometer sørøst for Charing Cross. Fram til 1965 var Bromley en by i Kent, og den har beholdt sin bystatus selv om den er innlemmet i Stor-London. Den var historisk en markedsby med charter siden 1158 og et gammelt sogn i grevskapet Kent.
Dens lokalisering ved hestevognrute og åpningen av en jernbanestasjon i 1858 var nøkkelen til dens utvikling, og den økonomiske historien til Bromley er markert av en endring fra en landbrukslandsby og til handel og detaljsalg. Som en del av veksten i forstedene i London på 1900-tallet har Bromley fått betydelig økning i befolkningen og ble lagt inn som en bykommune (municipal borough) i 1903. Den har siden utviklet seg til en av en håndfull regionale distrikter med betydelig kommersiell virksomhet utenfor sentrale og ble opprettet som en del av Stor-London siden 1965. Det meste av Bromley, inkludert dens bysentrum, faller innenfor postkodedistriktet BR1, mens områdene vest for Shortlands er derimot en del av postdistriktet BR2. Befolkningen i Bromley var på 309 392 innbyggere ved folketellingen i 2011, en økning på 4,7 prosent siden folketellingen i 2001 på 295 532 innbyggere. En beregning på folketallet for 2014 er 320 057 innbyggere.
Beskrivelse
Bromley regnes med blant ti større bysentra i Londonplanen. Stedet har en gågate og et stort kjøpesenter i sentrum, samt Bromley Civic Centre. To jernbanestasjoner, Bromley South og Bromley North, har forbindelser til London Victoria, London Blackfriars og Grove Park.
Fotballklubben Bromley FC spiller pr. 2007 i Isthmian League Premier Division.
Kjente innbyggere
Et av de mest kjente bysbarna er forfatteren H.G. Wells, som ble født i Bromley i 1866. En æresvegg til hans minne står på Market Square, og ble renovert i 2005. På veggen minnes også Charles Darwin, som bodde i Downe like utenfor Bromley.
Blant andre kjente personer som har bodd eller bor i Bromley finner man Thomas James Harper, David Bowie, Peter Frampton, Aleister Crowley, Jill Cruwys, Pjotr Kropotkin, Topper Headon, Gary Paffett, Mike Conway og Enid Blyton.
Egypts flyvåpen
Egypts flyvåpen (arabisk:, Al-Qūwāt al-Gawwīyä al-Miṣrīyä) er luftfartsdelen av Egypts forsvar. Det ledes av en Air Marshal (tilsvarende generalløytnant), som i øyeblikket er Magdy Galal Sharawi.
Wanderers FC
Wanderers Football Club var en amatør-fotballklubb med base i Battersea, Wandsworth, London, og var en av de ledende klubbene i engelsk fotball i det 19. århundre. Deres berømmelse ligger i at de vant den aller første cupfinalen i det som nå kalles FA-cupen. Finalen ble spilt på Kennington Oval i London 16. mars 1872. Wanderers slo Royal Engineers 1-0, og vinnermålet ble scoret av Morton Betts, som spilte under psevdonymet A.H. Chequer (a Harrier Chequer). Wanderers vant cupfinalen fem ganger på de første åtte sesongene mellom 1872 og 1878. Så sent som i 2007 ligger klubben på en delt 8.-plass i antall cupvinster. Navnet «Wanderers» antyder at klubben ikke hadde noen hjemmebane, de spilte flesteparten av sine kamper på Lillie Bridge og Battersea Park.
Dekha Ibrahim Abdi
Dekha Ibrahim Abdi (født i 1964 i Wajir i Kenya, død 14. juli 2011) var en etnisk somalisk fredsaktivist med base i Mombasa i Kenya.
Egypts flyvåpen
Opprettelse
I 1928 foreslo det egyptiske parlament å opprette et flyvåpen. Det egyptiske krigsministeriet kunngjorde at det trengte frivillige til den nye våpengrenen. Over 200 egyptiske offiserer meldte seg, men bare tre kom seg gjennom strenge medisinske og tekniske tester.
Wanderers FC
Det opprinnelige navnet var Forest Football Club og de holdt da til i Leytonstone, London, og var med på å stifte The Football Association i 1863. Navnet Wanderers kom året etter, da de måtte flytte tvers over London til Battersea Park. Laget besto stort sett av tidligere elever ved Eton og Chartherhouse. Deres kaptein var Charles Alcock, som også var formann i FA fra 1870 til 1895, og en av initiativtakerne til cupen.
Dekha Ibrahim Abdi
Abdi var også en av grunnleggerne av Wajir Peace and Development Committee, Koalisjonen for fred i Afrika og for Peace and Regeneration Oasis (PRO). I 2007 ble Dekha tildelt utmerkelsen Right Livelihood Award av Right Livelihood Award Foundation.
Egypts flyvåpen
Opprettelse
Disse tre begynte på en Royal Air Force-flyskole ved Abu Suwayer ikke langt fra Suezkanalen. Der fikk de trening på flere forskjellige flytyper. Etter endt opplæring reiste de til videregående trening i Storbritannia. Den 2. november 1930 kunngjorde Fuad I opprettelsen av den egyptiske hærs flyvåpen (EAAF), og i september året etter fikk britiske de Havilland kontrakt på levering av ti de Havilland Gipsy Moth treningsfly.
Dekha Ibrahim Abdi
Hun var gift med Hassan Nurrow Abdirahman som hun hadde fire barn sammen med. Paret skilte seg i 2007 og i 2009 giftet hun seg for andre gang, denne gangen med en øyelege fra Somalia.
Egypts flyvåpen
Opprettelse
Flyvåpenets første sjef ble en canadier, Squadron Leader Victor Hubert Tait. Han utpekte en stab, valgte ut utstyr og bygde flystasjoner. I 1934 leverte britiske myndigheter ti Avro 626, de første virkelige militærfly til våpenet. Like etter fulgte ytterligere 17 Avro-fly i tillegg til noen Hawker Audax-fly, samt Avro Anson til VIP-flyging.
Dekha Ibrahim Abdi
Den 7. juli 2011, var Dekha, ektemannen Abdinoor og deres sjåfør på vei til en fredskonferanse i Garissa, da bilen deres krasjet inn i en lastebil. Hennes ektemann og sjåføren deres døde momentant i ulykken. Dekha fikk vedvarende store skader og hun ble fraktet til Nairobi. Hun døde kort tid senere ved Aga Khan Hospital, den 14. juli 2011. Abdi var 47 år gammel da hun døde.
Egypts flyvåpen
Opprettelse
Flyvåpenet ble skilt ut fra hæren i 1937, og et selvstendig flyvåpen, Royal Egyptian Air Force (REAF) var et faktum. Nye flystasjoner fortsatte å bygges i Suezkanalsonen og vestre deler av ørkenen. I 1938 mottok flyvåpenet to skvadroner Gloster Gladiatorer jagerfly og en skvadron Westland Lysander regkognoseringsfly.
Niingsvatnet
Niingsvatnet (nordsamisk: Meahccejávri) er en innsjø i Evenes kommune i Nordland og Tjeldsund kommune i Troms og Finnmark. Vatnet er magasin for Niingen kraftverk. Vannstanden reguleres mellom 510 og 494 moh og vatnet har et magasinvolum på 34 mill. m³.
Egypts flyvåpen
Annen verdenskrig
Da Egypts grenser ble truet av italienske og tyske tropper, etablerte Royal Air Force fler baser i landet. EAF ble stadig behandlet som del av RAF, mens det andre ganger opprettholdt en nøytralitetspolitikk. Som et resultat av dette tilførte britene få nye fly, med unntak av et lite antall Curtiss P-40 Tomahawks og Hawker Hurricane. Umiddelbart etter krigen anskaffet våpenet et stort antall overskuddsmateriell, blant annet Supermarine Spitfire Mk IX.
Den arabisk-israelske krig 1948
Etter at britene trakk seg ut fra Palestina, og opprettelsen av den israelske stat i mai 1948, entret egyptiske styrker Palestina som del av Den arabiske ligas militære koalisjon til støtte for palestinerne mot israelerne. Flyvåpenets bidrag besto av et Short Stirling bombefly, Douglas C-47 Dakota og Spitfire. To israelske fly ble skutt ned. 22. mai angrep egyptiske Spitfire den britiske flystasjonen ved Ramat David i den tro at basen var overtatt av israelske styrker. Angrepet overrasket britene og flere fly ble ødelagt på bakken. Et påfølgende angrep kom da britene hadde kommet til hektene og kunne besvare angrepet. Resultatet ble at hele den egyptiske styrken ble skutt ned.
Forbindelsen med britene ble snart gjenopprettet, og snart ble det levert mer britisk materiell. Nye Spitfire Mk.22 erstattet de gamle modellene, og i 1949 fikk våpenet sine første jetfly. Først leverte britene Gloster Meteor, og ikke lenge etter fikk egypterne de Havilland Vampire FB5.
Etter den egyptiske revolusjon i 1952 besluttet det nye styret å distansere seg fra avhengigheten av britisk krigsmateriell, og under president Nasser begynte Egypt å forhandle med Sovjetunionen om militært utstyr. Flyvåpenet mottok snart MiG-15 jagerfly, Il-28 bombefly, Il-14 transportfly og Jak-11 treningsfly. Tsjekkoslovakia bisto med instruktører. Snart kunne Egypt også bygge sine fly på lisens, i første omgang tsjekkiske Gomhouria Bü 181 Bestmann treningsfly.
Suez-krisen
Etter at Egypt nasjonaliserte Suezkanalen i 1956, ble landet angrepet av Israel, Frankrike og Storbritannia i den såkalte Suezkrisen. Dette påførte egypterne store tap. Men selv om konflikten var en katastrofe militært sett, ble den en politisk seier for Egypt.
I 1958 slo Egypt og Syria seg sammen og dannet Den forente arabiske republikk. Syria forlot unionen i 1961, men egypterne fortsatte å benytte unionens offisielle navn helt til 1971.
På midten av 1960-tallet var britiske fly fullstendig erstattet av sovjetisk materiell, og Sovjetunionen ble hovedleverandør til EAF og flere andre arabiske stater. Dette tillot flyvåpenet å modernisere og styrke effektiviteten stridsmessig. Man hadde begynt å motta MiG-21 jagerfly, og dette flyet ville forbli Egypts hovedvåpen de neste to årtier. I 1967 hadde flyvåpenet 200 MiG-21-fly. Samtidig mottok man Su-7 jagerbombefly. I denne perioden begynte Egypt også å produsere sitt eget supersoniske jagerfly, Helwan HA-300.
Borgerkrigen i Nord-Jemen
Strategisk var striden en gjennombruddsmulighet for Israel, ettersom den stagnerte Egypts militære planer for forsterkning av Sinai ved å forflytte egyptisk militært fokus til et annet stridsområde. Samtidig ga striden israelerne en mulighet til å avdekke Egypts militære taktikk og tilpasningsevne.
Egyptiske styrker angrep mål i de saudiske byene Najran og Jizan, som var knutepunkter for rojalistenes styrker. Saudi-Arabia svarte med å anskaffe britiske luftforsvarssystemer, og bygget ut en base i Khamis Mushayt. President Kennedy sendte en jagerving og bombeflyving til Dhahran for å demonstrere USAs engasjement i å forsvare amerikanske interesser i Saudi-Arabia.
Seksdagerskrigen
I 1967 ble flyvåpenets stridsevne kraftig redusert da Israels flyvåpen ødela dets flybaser i et forebyggende luftangrep. I løpet av de siste fire dagene av konflikten gjennomførte EAF kun 150 flygninger, eller sortier, mot israelske enheter i Sinai. Etter konflikten gjenoppbygget Sovjetunionen Egypts flyvåpen ved å sende et stort antall fly og rådgivere.
Utmattelseskrigen
Fra 1967 til 1970 pågikk en langvarig utmattelseskampanje mot Israel. EAF gjennomgikk en kraftig vekst i nye baser for å forsterke forsvarsevnen. I løpet av denne perioden mottok man også nytt utstyr for å erstatte materiell som gikk tapt i Seksdagerskrigen. Flyvåpenet var den første av Egypts våpengrener til å oppnå full stridsberedskap.
Slaget om El Mansoura
14. oktober startet Israel et stort angrep med over 250 fly, hovedsakelig F-4 Phantom og A-4 Skyhawk, med hensikt å slå ut flybasen ved el-Mansourah. Det resulterte i en luftkamp som varte 53 minutter. Ifølge egyptiske overslag var mer enn 180 fly involvert samtidig, de fleste israelske. Klokken 22 lokal tid utsendte egyptisk radio et kommunike som annonserte at det hadde vært flere luftkamper over et stort antall egyptiske flybaser. Det hevdet også at 15 fiendtlige fly var skutt ned, med tap av tre egyptiske fly. Israel hevdet følgende morgen at de hadde skutt ned 15 egyptiske fly, et tall som senere ble redusert til syv.
Den libysk-egyptiske krig
Under denne konflikten var det enkelte kamper mellom libyske og egyptiske jagerfly. I ett tilfelle angrep to libyske MiG-23 to egyptiske MiG-21MF. Et av de libyske flyene ble skutt ned, mens det andre unnkom.
Operasjon Bright Star
Hvert annet år gjennomføres en øvelse der USAs styrker deltar. Øvelsen ble gjennomført første gang i 1980 med deltakelse kun av bakkestyrker, men fra 1985 deltok også luftstyrker, og fra 1987 deltok også de to nasjoners marine- og spesialstyrker. Senere har også andre nasjoner som Frankrike, Tyskland, Hellas, Italia, Jordan, Kuwait, Nederland, De forente arabiske emirater og Storbritannia deltatt.
Oppgradering og utvikling
Camp David-avtalen medførte en forandring i flyvåpenets oppsetning. Det begynte i større og større grad å lite til amerikanske, franske og kinesiske fly. Tilføringen av disse flyene i tillegg til de eksisterende ga flyvåpenet en interessant sammensetning. I 1982 tok EAF i bruk F-16, opprinnelig 220 med etterbestillinger for å erstatte tapte fly. Fra 1986 ble det levert franske Mirage 2000. Egypt har også produsert Alphajet og Tucano treningsfly samt Gazelle helikoptre på lisens. I 1987 mottok de E-2C Hawkey varslingsfly. Senere har de oppgradert sine F-16A/B til C/D-standard.
EAF har mottatt 35 AH-64A Apache angrepshelikoptre som senere er oppgradert til AH-64D.
Fremtidige bestillinger
Sent på 1990-tallet satte flyvåpenledelsen opp et moderniseringsprogram for EAF inn i det 21. århundre. Det ble besluttet å anskaffe det materiell som trengtes for dels å avskrekke fiender, dels å hjelpe sine allierte og beskytte nasjonale sikkerhetsinteresser. Denne moderniseringsplanen inkluderte integrering av satellitt- og flyrekognoseringssystemer, anskaffelse av luftbåren kommando- og kontrollkapasitet, lufttankingskapasitet, avanserte jagerfly og tunge transportfly.
Som et ledd i denne planen forsøkte EAF i 2002 å kjøpe 12 F-15E Strike Eagle jagerbomberfly fra USA. Israel var raskt ute for å hindre kjøpet, og USA ga etterhvert etter for israelsk press da Israel la frem bevis på at landet hadde vært angrepsmål i samtlige av Egypts senere militære øvelser. Som en følge av dette og en avslått handel om mellom 60 og 100 F-16C/D, begynte Egypt forhandlinger med Mikoyan om kjøp av 40 MiG-29SMT. Senere har man også forhandlet om gjennomføring av salg av ytterligere 60 til 80 MiG-29SMT, 20-25 Su-35 og 24-40 Jak-130.
Egypt har også gjort avtaler med ukrainske selskaper om modernisering av den gamle MiG-21-flåten. Det er også bestilt 20 F-16C/D. Denne kontrakten er ventet gjennomført i løpet av 2013.
Materiell
Egyiptom hadereje
1. september
1. september er den 244. dagen i året, den 245. i skuddår. Det er 121 dager igjen av året.
På primstaven er dagen merket med en kvernstein, og dagen kalles kvernknarren eller eidismesse etter Sankt Egedius fra Athen som døde i 720 og er skytshelgen for Edinburgh og områder i Østerrike, for jegere og smeder, mot tørke og for ammende mødre.
Navnedag
Solveig, Solvor.
Fødsler
Se flere som er født 1. september i Kategori:Fødsler 1. september.
Dødsfall
Se flere som døde 1. september i Kategori:Dødsfall 1. september.
Koptisk kristendom
Koptisk kristendom tilhører kristendommens aller første troende og dens kirke ble i henhold til tradisjonen etablert av evangelisten Markus i Egypt på midten av det 1. århundre (rundt år 42 e.Kr.).
Den egyptiske kirke, nå mer enn 1900 år gammel, tilhører de orientalske ortodokse kirker, og den koptiske kristendoms sete i Alexandria har eksistert siden kirkemøtet i Kalkedon i 451. Kirkens leder er titulert «Pave av Alexandria og Patriark av St. Markus' Hellige Stol». Mer enn 95 % av Egypts kristne, koptere, tilhører Den koptiske ortodokse kirke.
I tillegg til de koptisk ortodokse eksisterer også andre koptiske kirker, som Den koptiske katolske kirke og Den koptiske protestantiske kirke.
Historie
Egypt er identifisert som det sted som den hellige familie, jomfru Maria, Josef og Jesusbarnet, tok sin tilflukt i da de rømte fra Judea: «Da de var dratt bort, viste Herrens engel seg for Josef i en drøm og sa: «Stå opp, ta med deg barnet og barnets mor og flykt til Egypt, og bli der til jeg sier fra! For Herodes kommer til å lete etter barnet for å drepe det.» Han sto da opp, tok barnet og moren med seg og dro samme natt av sted til Egypt. Der ble han til Herodes var død. Slik skulle det ordet oppfylles som Herren har talt gjennom profeten: Fra Egypt kalte jeg min sønn.» (Matteus 2:12-23).
Josef og Maria tilbrakte fire år i landsbyen Babylon, navngitt etter en romersk festning hvor restene av murene fortsatt kan ses og som nå er en del av det gamle Kairo. I den første kristne tiden ble det oppført kirker, klostre og hellige samlingssteder til minne om disse hendelsene, og helt frem til vår tid har dette vært et kjerneområde for Egypts koptiske kirke. St. Sergius-kirken (Abu Serga) er i henhold til legenden bygget på det sted hvor den hellige familie bodde i Egypt. Vegg i vegg ligger en annen kirke som også hevder det samme.
De første kristne i Egypt var hovedsakelig jøder i byen Alexandria, slike som Theophilus som Sankt Lukas nevner i begynnelsen av Lukasevangeliet. Da kirken ble grunnlagt av Markus i løpet av regimet til den romerske keiser Nero var det et stort antall innfødte egyptere (i motsetning til egyptiske grekere og jøder) som omfavnet den kristne tro. Kristendommen spredde seg over hele landet i løpet av et halvt århundre etter at Markus kom til Alexandria. Det viser de skrifter fra Det nye testamentet som er funnet i Bahnasa i Midtre Egypt og som kan dateres til rundt år 200. Tilsvarende er et fragment av Johannesevangeliet, skrevet på koptisk, blitt funnet i Øvre Egypt og kan dateres til første halvdel av 200-tallet. I det andre århundre spredde kristendommen seg til utenfor byene og på landet. Samtidig ble bibelskrifter oversatt til det lokale koptiske språket.
Alexandriaskolen
Den kateketiske skolen i Alexandria er den eldste skole av sitt slag i verden og ble grunnlagt rundt år 190 av den lærde Pantanaeus. Skolen ble en viktig institusjon for religiøs læring, og studentene ble undervist av lærde som Athenagoras, Klemens av Alexandria, Didymus, og ikke minst den store Origenes, som er ansett som teologiens far og som var aktiv i å kommentere og drive sammenlignbare bibelstudier. Origenes skrev over 6 000 kommentarer til Bibelen i tillegg til sine berømte Hexapla Mange lærde som Hieronymus besøkte skolen for å utveksle ideer og tanker med dens lærde. Skolen var likevel ikke begrenset til kun teologiske studier. Også vitenskap, matematikk og humanistiske studier ble lært her. Metoden med spørsmål og svar ble utviklet på denne skolen, og 15 århundrer før Louis Braille ble det benyttet en teknikk med å skjære bokstaver i treplater for å hjelpe blinde lærde å lese og skrive.
Den teologiske skolen i Alexandria ble reetablert i 1893. Den nye skolen har for tiden forgreininger til Kairo, New Jersey og Los Angeles, hvor kommende koptiske prester og andre kvalifiserte menn og kvinner studerer kristen teologi, historie, koptisk språk og kunst, inkludert messing, musikk, ikonografi og billedteppeveving.
Egyptisk opprinnelse til korssymbolet
For over 2 500 år var det oldtidens egyptiske ankh eller hankekors det allestedsnærværende symbol på åndelig liv. I kontrast til de fleste hellige bilder var ankh-korset et rent abstrakt symbol på helligdom. Ankh-symbolet, som kanskje er avledet fra en sandalreim, representerte for de gamle egyptere ulike meninger; liv, død og udødelighet, det kvinnelige og mannelige, og balanse. På latin er det kalt crux ansata (kors-med-et-håndtak). Ankh-symbolet ble holdt som et septer av mange egyptiske guddommer, spesielt Atum, solguden i Heliopolis («Solbyen») og av den sittende Sekhmet, Memfis' krigsgudinne med løvehodet. På veggene i templene ga ankh-symbolet hellig beskyttelse for de døde.
Kloster og misjon
Mange egyptiske kristne drev ut i ørkenen i løpet av det tredje århundre og ble der for å be og arbeide og dedikere sine liv til Gud. Det ble begynnelsen på klosterbevegelsen som ble organisert av Antonius den store og Pachomios i det fjerde århundre. På slutten av århundret var det flere hundre klostrer og flere tusen celler og grotter spredt over det egyptiske fjellandsskapet. Et stort antall av disse klostrene blomstrer den dag i dag.
De egyptiske klostrene fikk oppmerksomhet hos kristne fra andre deler av verden på besøk i Egypt og brakte deretter med seg klostertanken tilbake til sine hjemland. Slik spredte klosterbevegelsen seg over hele den kristne verden. Basilios den store, som organiserte klosterbevegelsen i Midtøsten, besøkte Egypt rundt år 357 og hans eksempel ble fulgt av de østlige kirker. Hieronymus, på veg til Jerusalem, stoppet i Egypt og etterlot detaljer fra sine erfaringer i sine brev. Benedikt av Nursia grunnla klostrer på 500-tallet etter modell av Pachomius, men i strengere utgave.