cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glamour
Litterært bruk
I sin roman It fra 1986 benytter Stephen King det skotsk engelske ordet glamour i referanse til et vesen eller uhyre som er kjent som It (= Det) eller Pennywise, og sier at det betyr en vesen som ved viljekraft kan endre sin form eller fysiske framtreden, eller bli sett på som forskjellig ting av ulike mennesker.
«Havmannen»
«Havmannen» er én av skulpturene i Skulpturlandskap Nordland. Skulpturen ble skapt av den engelske kunstneren Antony Gormley og er plassert i Ranfjorden ca. 15 meter fra strandkanten i Mo i Rana i Rana kommune i Nordland fylke. Skulpturen er av granitt, veier 60 tonn og har en høyde på 10,15 meter. «Havmannen» ble avduket den 6. mai 1995.
Bakgrunn og beskrivelse
Vinteren 1994–1995 ble det satt opp store undersjøiske fundamenter, og lange pæler som skulle sørge for at skulpturen stod stødig i sjøen. Grunnen er av kvikkleire og pælene måtte slås ned til fast grunn. Monteringen av skulpturen startet våren 1995. Den opprinnelige planen var å plassere «Havmannen» lengre ut i sjøen, men dette var ikke mulig grunnet kvikkleiren.
«Havmannen» skapte stor lokal debatt, med mange leserinnlegg og mer enn 300 dikt i Rana Blad. Deriblant var bruken av offentlige midler til prosjektet omstridt. Mange leserinnlegg dreide seg om skulpturens utseende, deriblant at den manglet en penis.
Under avdukingen var det omkring 1100 til stede, med urfremførelse av musikk og dans.
Når tidevannet står på det høyeste, når det opp til «Havmannens» lår. Den står vendt med ryggen mot byen, skuende ut fjorden mot det åpne havet. Den ser ut til å være falt i sine egne tanker, og gjenspeiler de erfaringer og de eksistensielle opplevelser vi som individer ikke kan dele med andre.
«Havmannen» har bidratt til etablering av Havmanndagene, et kulturelt arrangement som avvikles hvert år i begynnelsen av mai. Den nordnorske bokprisen Havmannprisen deles ut hvert år.
Port-au-Prince
Port-au-Prince [pɔroˈprɛ̃s] er hovedstaden og den største byen i Haiti. Kommunen Port-au-Prince hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 942,194. Hovedstadsområdet hadde samme år en beregnet folkemengde på 2,470,762.
I byen ligger Hotel Oloffson som gav inspirasjonen til Graham Greenes fiktive Hotel Trianon, beskrevet i romanen «Gjøglerne» (1966).
Flyger
En flyger eller flyver er en person som fører et luftfartøy. Flygeren sitter typisk i en førerkabin eller sittebrønn. Luftfartøy kan ha en eller flere flygere som del av flygebesetningen ombord. Der det er flere flygere, er en oppnevnt som fartøysjef, og den andre som styrmann. I uformelle sammenhenger benyttes ofte pilot i stedet for flyger, kaptein i stedet for fartøysjef og av og til 2p (2nd pilot), i stedet for styrmann. Eldre former er flyver, og i flygingens barndom, flyverske eller (på engelsk) aviatrix om kvinnelige flygere.
Typer
Flygere kan blant annet kategoriseres som:
Utdanning
Majoriteten av privatpiloter tar sertifikatet ved siden av jobb/skole, igjennom den lokale flyklubben. Kostnadene varierer, men ligger et sted mellom 60 – 80.000 kr og kan ta fra et par måneder til over et år å gjennomføre, avhengig av hvor raskt eleven ønsker å gjøre det.
For en sivil trafikkflygerutdannelse er det vanligste private flyskoler. Kostnadene ender da opp på et sted mellom 500.000 kr til 1.000.000 kr og er ofte finansiert igjennom banklån og stipender.
I 2008 startet Universitetet i Tromsø studiet Bachelor i Luftfartsfag. Dette fører fram til trafikkflygersertifikat for fly, men det finnes ikke et tilsvarende tilbud for helikopter. De første kullene startet sin utdannelse ved Trafikflyghögskolan ved universitetet i Lund. Fra opptaket våren 2010 skal selve flygingen skje med utgangspunkt på Bardufoss som opprinnelig planlagt. Selve studiet er dekket av universitetet og tar studenten helt frem til de nødvendige sertifikatene uten å koste noe som helst. I tillegg har studentene muligheten til å søke studielån fra Statens lånekasse for utdanning for å dekke kost og losji. Det er et treårig studie som resulterer i både en bachelorgrad og trafikkflygersertifikat.
Dersom man utdanner seg i Forsvaret er utdanningen gratis, men dette medfører lang plikttjeneste og muligheten for å bli utkalt til krigstjeneste.
Typer sertifikater
PPL (Private Pilot Licence) Privatflygersertifikat – Dette er det enkleste sertifikatet man kan ha (om en ser bort fra microfly) og gir deg retten til å fly med privatfly uten betalende passasjerer, som et Cessna 172 eller en Piper Archer 3. Du får bare lov til å fly i definerte avstander fra skyer. Du kan ta med passasjerer, selv om du ikke får lov til å ta betalt for å fly, men du kan dele reiseutgiftene med passasjerene dine. For å få PPL må en minst være fylt 17 år, minst ha opparbeidet 45 flytimer og bestått teoretisk og praktisk prøve.
CPL (Commercial Pilot License) Trafikkflygersertifikat – Dette sertifikatet gjelder for ervervsmessig flygning og er det man trenger for å kunne være flyger i ervervsmessig luftfart og motta lønn for det. Du har også lært mer om operasjonell flyging, dvs. flying på større flyplasser, flyging etter instrumentflygeregler (IFR) og under ATC (Air Traffic Control/Flygeleder). For å få CPL må en minst være fylt 18 år, minst ha opparbeidet 200 flytimer (185 for helikopter) og bestått teoretisk og praktisk prøve. Dersom en gjennomfører direkte utdanning til CPL holder det med 150 flytimer (135 for helikopter).
ATPL (Airline Transport Pilot Licence) Trafikkflygersertifikat – Dette er det høyeste sertifikatet, og er et krav før en kan tjenestegjøre som fartøysjef / kaptein i ervervsmessig flyging i et luftfartøy med mer enn en flyger. For å få ATPL må en minst være fylt 21 år, minst ha opparbeidet 1500 flytimer (1000 for helikopter) og bestått teoretisk og praktisk prøve. Hvis man består teorieksamen til sertifikatet før man har logget 1500 timer med flyerfaring, vil sertifikatet være "fryst" til du har oppnådd minstekravene. De fleste større flyselskapene krever at man har ATPL eller "Frozen ATPL" før man kan bli ansatt.
MPL (Multi-Crew Pilot License) Trafikkflygersertifikat – Dette er det nyeste trafikkflygersertifikatet utviklet av ICAO og er et forsøk på å modernisere treningen og sertifiseringen av nye trafikkflygere. Her følger studentene en utdannelsesplan, godtkjent av luftfartsmyndighetene, som har som mål å trene studenten til et nivå som lar han tjenestegjøre som styrmann i kommersielle luftfart som opererer med to piloter. MPL sertifikatet tillater ikke at piloten utfører såkalt singel-pilot operasjoner, men han er selvfølgelig fullstendig trent til å kunne fly og lande alene hvis det skulle bli nødvendig, f.eks. hvis den andre kapteinen/styrmanen skulle få et illebefinnende.
Kategorier av luftfartøy
Sertifikat utstedes for en spesifisert kategori luftfartøy. Det vil si at det er separate sertifikater for:
Dette framkommer ved at en henger på kategorien luftfartøy som sertifikatet gjelder for på type sertifikat, for eksempel blir da privatflygersertifikat for fly PPL-A (Private Pilots Licence – Aeroplanes) og trafikkflygersertifikat for helikopter blir ATPL-H (Air Traffic Pilot Licence – Helicopter).
Typerettigheter
For at sertifikatet skal kunne benyttes, må det være tilknyttet en typerettighet på en eller flere typer eller klasser luftfartøy. Vanligvis må det tas ut rettighet for hver type luftfartøy, men når det gjelder sertifikat for fly som er slik at det kun er krav til en flyger, gis det rettighet for hele klasser med fly, inndelt i gruppene:
Ettersom hver enkelt luftfartøytype er forskjellig, kreves det at en skaffer seg 'utsjekk' for hver enkelt type/klasse. Dette kalles type-/klasserettighet (type/class rating). For å oppnå type-/klasserettighet på et luftfartøy må man ha et teoretisk kurs, et viss antall timer sammen med en instruktør i henhold til et godkjent program og gjennomføre en avsluttende ferdighetsprøve for en av Luftfartstilsynets kontrollanter. Større fly krever flere timer og simulatortrening i tillegg, ved f.eks. situasjoner som ikke trygt kan gjennomføres i virkeligheten.
Andre rettigheter
I tillegg finnes ulike bevis som gir rettigheter til å fly under bestemte vær og lysforhold eller å lande med fly på sjø eller snø.
Gyldighetstid for sertifikater, rettigheter og bevis
Sertifikater utstedes vanligvis for 10 år, men de fleste rettighetene må fornyes årlig. Det skjer ved at en må gjennomføre en teoretisk prøve og en praktisk ferdighetsprøve for en kontrollant oppnevnt av Luftfartstilsynet.
Begrensninger
Et sertifikat/bevis er i utgangspunktet begrenset til luftfartøyer registrert i det samme landet som sertifikatet er utstedt. Innen Europa er det stor grad av samordning slik at det utstedes Europeiske sertifikater, rettigheter og bevis. Sertifikater utstedt utenfor dette området kan ikke uten videre benyttes på Europeiske luftfartøy, men det kan være mulig å konvertere til Europeisk sertifikat. Det er særlig flygere som har tatt utdanning i USA som møter denne problemstillingen.
Militære sertifikater
Militært utdannede flygere må gjennomgå en del av den sivile utdanningen og avlegge prøve for å kunne få sivilt sertifikat.
Ansettelse
Arbeidsmarkedet for piloter har erfaringsmessig beveget seg i sykluser. Når arbeidsmarkedet er på sitt dårligste er det ofte preget av dårlig økonomiske tider og flyselskap som går konkurs. Ofte mister selv piloter med høy ansiennitet jobben på grunn av nedbemanning og dette bidrar til at de få jobbene som blir utlyst ofte har høye krav til erfaring i form av rettigheter og flytimer. Det er ikke uvanlig at en enkel stillingsannonse kan motta over tusen søknader.
Oppgangstider er ofte et resultat av en bedring i den generelle tilstanden på økonomien, noe som resulterer i en høyere etterspørsel av flyreiser. Flyselskapene utvider ofte, både flyparken og antall ruter, noe som resulterer i et behov på flere piloter i selskapet. Som regel er det de tidligere ansatte, som ble sagt opp i nedgangsperioden, som er de første som blir tilbudt å få tilbake stillingene sine. De første årene i en oppgangsperiode er ofte preget av en relativ høy, men synkende andel arbeidsløse piloter. I takt med at arbeidsmarkedet blir tømt for piloter synker ofte kravet til erfaring fra flyselskapene, og lønns- og arbeidsvilkårene tilbudt blir bedre etterhvert som flyselskapene må konkurrere med hverandre om pilotene.
Vannymfer
Vannymfer (Zygoptera) er en delgruppe av øyenstikkere, (Odonata).
Utseende
Vannymfer er de små øyenstikkerne, vanligvis mye mindre enn øyenstikkere og libeller. Men størrelsen varierer mellom de ulike artene.
Alle de fire vingene er omtrent like av utseende og størrelse, de foldes bakover kroppen under hvile. Vingene er klare uten fargeflekker eller mønster, unntatt for noen delgrupper som hos praktvannymfer. Vingespennet er mellom 40 og 70 millimeter. I Mellom- og Sør-Amerika finnes noen store vannymfer i familiegruppen Pseudostigmatidae, som kan ha vingespenn på opptil 140 millimeter.
Nymfene ånder med trakégjeller (bladgjeller), plassert bakerst på bakkroppen.
Levevis
Vannymfer er litt dårlige flygere og holder til i vegetasjonen ikke langt fra vannet der de hadde sine nymfestadier. De opptrer ofte i svært store mengder. Hannene kan fly ganske langt bort fra vannet, mens hunnene ofte sitter litt gjemt i vegetasjonen.
Nymfene kryper rundt i vegetasjonen og er rovdyr som lever av andre mindre dyr.
Systematisk inndeling med norske arter
Det er registrert 16 arter i Norge. Normerte navn og slektskap oppdatert fra Artsdatabanken august 2020. Søk på eldre navn vil føre til riktig artikkel. Slektskapet mellom delgruppene skrevet i hierarkisk skrivemåte. Du kan lese mer om dette her : System (biologi) og Gruppe (biologi).
Tradisjonell inndeling
I den tradisjonelle måten å systematisere delgruppene, var de «moderne øyenstikkerne» (Anisoptera), plassert som en søstergruppe til både de «antikke øyenstikkerne» (Anisozygoptera) og vannymfene (Zygenoptera). Nomenklaturen følger Askew (1988), gjengir bare aktuelle delgrupper for Norge.
Shanghai daotai
Shanghai Daotai (tradisjonell kinesisk: 上海道臺, forenklet kinesisk: 上海道台, pinyin: Shànghǎi Dàotái, shanghainesisk: [zɑ̃²³hɛ³⁴dɔ²³dɛ²³]) var opprinnelig et sysselmannslignende embete under Qing-dynastiet som utøvde politi- og tollmyndighet i Shanghai og nærliggende områder, og som gikk under flere uformelle betegnelser, som 上海道, 沪道, 上海道台, 海关道, 江海关道 og 关道. Ordet Dào (道) ble brukt om organet og om dets ansvarsområde og ordet Dàotái (道台) ble brukt om embetet og om embetsmannen. Organets formelle navn var 分巡苏松太兵备道 (Sysselkretsen Suzhou-Songjiang-Taihu), der området 苏松太 (Suzhou-Songjiang-Taihu) under Qing-dynastiet også omfattet Qidong (启东) nord for Yangtzefloden.
Opprettelse og nedleggelse ca. 1650-1667
Forløperen til Shanghai Daotai, 分巡苏松太兵备道 (Sysselkretsen Suzhou-Songjiang-Taihu), ble opprettet i de tidligere årene av perioden 顺治 under Qing-dynastiet (perioden 顺治 = 1644–1661). Dette organet hadde ansvaret for Suzhou By (苏州府), Songjiang By (松江府) og organet hørte under Jiangnan Provins (江南省) med administrasjonssete (道署) i Taicang (太仓州).
I 1663 endret sysselkretsen navn fra Su-Song sysselkontor (苏松道) til Su-Song-Chang sysselkontor (苏松常道), ettersom byen Changzhou (常州府) ble lagt til sysselkontorets ansvarsområde. Samtidig ble administrasjonssetet flyttet til Suzhou. Som en følge de administrative omleggingene som fulgte av at Jiangsu-provinsen hadde blitt samlet i 1661, ble sysselkontoret nedlagt i 1667.
Administrative rokkader og navneendringer 1682-1766
I 1670 ble sysselkontoret gjenopprettet under navnet det hadde hatt ved nedleggelsen tre år tidligere. I 1682 ble Changzhou By (常州府) overført til Jiang-Zhen sysselkontor (江镇道), som atter medførte at navnet Chang ble tatt ut av sysselnavnet, som ble til Su-Song sysselkontor (苏松道). Taicang (太仓州) hadde opprinnelig hørt under Suzhou, men i 1724 oppnådde Taicang status som direktestyrt område (直隶州) og sysselkontorets navn ble atter endret til Su-Song-Tai sysselkontor (苏松太道). I 1730 ble det nye administrative endringer der Taicang gikk ut og navnet ble endret tilbake til Su-Song sysselkontor (苏松道). Samtidig ble administrasjonssete flyttet til Shanghai. I 1741 gikk Taicang så inn under ansvarsområdet igjen, og kontoret byttet atter navn til Su-Song-Tai sysselkontor (苏松太道). Som en følge av opprettelsen av Suzhou Kornlageradministrasjon (苏州粮储道) gikk Suzhou i 1766 ut fra sysselkontorets ansvarsområde og navnet ble endret til Song-Tai sysselkontor (松太道). I 1808 gikk sysselkontoret og Suzhou Kornlageradministrasjon sammen under navnet Su-Song-Tai sysselkontor (苏松太道). Administrasjonen ble værende i Shanghai.
Nye oppgaver under konsesjonstiden 1845-1911
Shanghai Daotai fikk en særskilt rolle etter Opiumskrigene. Etter at Shanghai ble åpnet for handel med Storbritannia og Frankrike, var det behov for en kinesisk motpart som de europeiske borgerne og deres myndigheter i Shanghai kunne forholde seg til, men disse ga uttrykk for at bymyndighetene (上海县) ikke hadde tilstrekkelige fullmakter, og ansvaret for å forholde seg til de europeerne ble derfor tillagt Shanghai Daotai. Da Qing-regjeringen og den britiske konsul George Balfour ble enige om de første Landstatuttene (《土地章程》), som dannet det formelle grunnlaget for Den britiske konsesjon i Shanghai, var det Shanghais daotai Gong Mujiu (宫慕久) som undertegnet på Qing-dynastiets vegne den 29. november 1845. Den 27. november 1848 undertegnet den engelske konsul i Shanghai, Sir Rutherford Alcock og Shanghais daotai Lin Gui (麟桂) en avtale om at vestgrensen for Det britiske konsesjonsområdet skulle utvides fra Grenseveien (界路) – den nåværende Henangaten (河南中路) – til Gjørmebykanalen (泥城浜) – i dag Tibetgaten (西藏中路). Den 6. april 1849 undertegnet den franske konsul i Shanghai, Charles de Montigny og Shanghais daotai Lin Gui (麟桂) en avtale som formaliserte og avgrenset Den franske konsesjon i Shanghai.
Skogsvin
Skogsvin (Hylochoerus) er en slekt i svinefamilien som består av kun en enkelt afrikansk art, skogsvinet (H. meinertzhageni). Arten består av tre underarter.
Arten skogssvin må på ingen måte sammenstilles med norsk skogssvin, som er en slaktegrisblanding av oppdrettet villsvin og norsk landsvin.
Bygning og levevis
Skogsvin er de største medlemmene av svinefamilien. Hannene kan nå opp til 2,1 meter i lengde og 1,1 meter i skulderhøyde, og kan veie så mye som 275 kilo. Hunnene er mindre enn hannene, og den østre underarten er større underartene i Sentral- og Vest-Afrika.
Skogssvinet trives først og fremst i jungel og er mest vanlig sentralt og vest i Afrika, der man også kan finne det i Ruwenzorifjellene og østover mot Mount Kenya og fjellene i Etiopia.
Skogssvinet er en planteeter som først og fremst spiser gress og annet plantemateriale. Dette svinet roter heller ikke i bakken med trynet sitt, slik det er vanlig å gjøre for andre medlemmer i denne familien. Pelsen er svart.
Fokino (Primorskij kraj)
Byen ligger ved Peter den stores gulf mellom Vladivostok og Nakhodka. Den er en lukket by fordi den russiske stillehavsflåten har sin base her. Utlendinger må ha en spesiell tillatelse for å besøke byen. Imidlertid er øyene Putjatin og Askold, som administrativt er en del av byen, åpen for besøk fra turister. Opp til to tusen turister besøker Putjatin hvert år. De tiltrekkes av det unike plante- og dyrelivet i farvannet rundt øya og dens undervannslandskap. Det bor rundt 2 400 mennesker på Putjatin. Deres viktigste næringsveier er fangst og bearbeiding av sjøprodukter, avl av mink og aksishjort. Det er ingen fast bosetning på øya Askold. Den besøkes sjelden av turister da det ikke er regelmessig transportforbindelser med fastlandet, og øyas status, som inntil 1995 var en del av reservatet hvor ingen økonomisk aktivitet var tillatt. Det finnes gullreserver på flere dusin tonn på Askold.
Sva
Sva (fra norrønt svað, «glatt sted») er et bart fjell- eller steinparti. I moderne norsk brukes ofte ordet svaberg. Svaberg ble for det meste dannet på slutten av siste istid, da den ofte mer enn tusen meter tykke innlandsisen som dekket Skandinavia for mer enn ti tusen år siden, smeltet bort på relativt få tiår.
Sva er ikke slipt og polert av selve isen, slik det stundom blir forklart, men derimot av enorme mengder smeltevann under isen. Dette vannet var fylt med sand, grus og stein som slipte på fjellet, og også dannet jettegryter. Ofte kom smeltevannet med enormt trykk ut av åpninger i isen, og lagde, tildels dype, smeltevannrenner, som nesten alltid opptrer sammen med svaberg.
Hvordan overflaten på et sva ser ut vil variere etter hvordan kvaliteten og strukturen i fjellet er. Harde dypbergarter som granitt og syenitt kan slipes til jevne og glatte flater, og kan gjerne danne hvalskrottskjær. Sva av metamorfe bergarter blir mer ujevne.
Et sva har ofte skuringsstriper som viser hvilken vei isen har beveget seg. I noen tilfelle kan det være skuringsstriper i flere retninger fordi isen skiftet bevegelsesretning mot slutten av istiden. Skuringsstripene er laget av stein som var frosset fast i selve isen, og ikke av sand- og grusblandet vann.
Store sva er lett tilgjengelige i kommunene Gjerstad, Nissedal og Drangedal. Bukkesvåna og Kobbersvåna er et besøk verdt. Ordet svå er flertall av sva på den lokale dialekten.
Innen fjellklatring brukes sva om et glatt fjellparti som er mindre enn 90 grader bratt (loddrett).
Tidligkristne apokryfer
De apokryfe skriftene er tekster om Jesus' lære og gjerninger, og tekster som skildrer liv, lære og gjerninger for hans etterfølgere, de kristne apostlene. De apokryfe skriftene som skildrer apostlene er både flere, og sannsynligvis mer innflytelsesrike, enn de apokryfe evangeliene. De er vanligvis heller ikke like kontroversielle. Slike tekster kalles apokryfe fordi de ikke inngår i Bibelens kanon. De fleste av de apokryfe skriftene springer ut av samme miljø og skriftkultur som de kanoniske skriftene, men de fleste av dem er noe yngre, og noen av dem stammer fra grupper med avvikende lære, blant annet gnostikerne. Andre tekster er ikke-autentiske vitnesbyrd skrevet lenge etter de aktuelle hendelsene, og forfatterskapet er tillagt en apostel for å gi det vekt. Noen av tekstene er også rene fiksjonstekster, skrevet som oppbyggelig underholdning.
Mange av de forestillingene som har festet seg om den tidlige kristendommens historie har utgangspunkt i apokryfe tekster, som at Peter ble korsfestet med hodet ned, og at Tomas dro til India som misjonær.
Tekstene skildrer direkte og indirekte framveksten av den kristne kirken og den kristne kulturen, og gjenspeiler mange av de utfordringer som de kristne sto overfor. Her er flere kamper for den rette lære, oppgjør med magikere og tidligere religioner, og konflikter med storsamfunnet og romerske myndigheter. Et annet særtrekk er aktive kvinneskikkelser, og introduksjonen av from kyskhet som en ny og alternativ kvinnerolle i samfunnet.
De ulike apokryfe apostelgjerningene har noen fellestrekk med evangeliene, de skildrer som regel én apostel som hovedperson, og han går rundt og forkynner, underviser og gjør undere, slik Jesus gjør. Mange av tekstene er også inspirert av samtidens hellenistiske romaner.
Åpenbaringsskildringer, eller apokalypser, var en vanlig sjanger i den tidlige kristenheten. Det er to hovedtyper av åpenbaringer: tid og rom. En gruppe skildrer framtidige hendelser, mens en andre skildrer visjoner av underomjordiske tilstander, himmelen og/eller helvete.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
OEF var en amerikansk-ledet militæroperasjon hovedsakelig i de østlige og sørlige delene av landet, langs grensen mot Pakistan. Omkring 28 300 amerikanske soldater tjenestegjorde i OEF i 2008.
International Security Assistance Force (ISAF) ble etablert av FNs sikkerhetsråd i slutten av desember 2001 for å sikre hovedstaden Kabul og byens omgivelser. NATO overtok styringen av ISAF i 2003. I januar 2009 hadde ISAF rundt 55 100 soldater fra 41 land, deriblant flere Nato-land. USA hadde omkring 23 300 soldater som tjenestegjorde i ISAF. Den 1. januar 2015 ble ISAF erstattet av Resolute Support Mission.
I 2020 fremforhandlet USA under president Trump en avtale med Taliban om en tilbaketrekking av de amerikanske og øvrige Nato-styrker innen 1. mai 2021. President Joe Biden endret fristen til 31. august 2021. Taliban gjenvant kontrollen over landet i en lynkrig i august 2021, og de siste amerikanske styrkene forlot landet natt til 31. august 2021. Krigen i Afghanistan er den lengste i USAs historie.
Bakgrunn for krigen
Fra mai 1996 hadde Osama bin Laden og medlemmer av Al-Qaida-nettverket søkt tilflukt i fjellområdene i Afghanistan, hvor de hadde drevet treningsleirer som blant annet instruerte i terrorisme.
Etter at de amerikanske ambassadene i Kenya og Tanzania ble bombet den 7. august 1998, innledet president Bill Clinton Operasjon Infinite Reach, med formål å bombe mål assosiert med Al-Qaida i Sudan og Afghanistan. Amerikanske kryssermissiler ble avfyrt mot disse leirene, med en begrenset effekt.
FNs sikkerhetsråd hadde utstedt Resolusjon 1267 og 1333 i 1999 og 2000, som var rettet mot Taliban, som ga Al-Qaida finansiell og materiell støtte, for at få styret til å utlevere bin Laden til rettsforfølgelse for ambassadebombingene, og få dem til å lukke treningsleirene.
Amerikanske invasjonsplaner av Afghanistan før 11. september 2001
En National Security Presidential Directive eksisterte 9. september 2001, hevdes det. Planen omhandlet en krig mot al-Qaida, inkludert diplomatiske initiativer, militære operasjoner i Afghanistan, og planer om å overtale Taliban-regimet til å utlevere al-Qaida-leder Osama bin Laden til USA.
USAs regjering bestemte seg, 10. september 2001, for en plan for å styrte Taliban-regimet med makt, dersom Osama bin Laden ble nektet utlevert.
I det møtet mellom Bush-regjeringens øverste nasjonale sikkerhetstjenestemenn ble det avtalt at Taliban vil bli presentert med et siste ultimatum om å overlate bin Laden. Hvis de nektet, ville de støtte anti-Taliban-grupperinger gjennom skjult militær bistand. Og hvis begge disse alternativene mislyktes ble «tjenestemennene enige om at USA ville styrte Taliban-regimet gjennom mer direkte handling.»
Men i en artikkel publisert i mars 2001 av Jane's antydet et mediaorgan tilhørende militær- og etterretningstjenester at USA allerede hadde planlagt og nettopp gjort slike tiltak mot Taliban seks måneder før 11. september 2001. Ifølge Jane's ga Washington Nordalliansen informasjon og logistisk støtte som en del av skjult felles aksjon med India, Iran og Russland mot Afghanistans Taliban-regime, med bruk av baser i Tadsjikistan og Usbekistan.
BBC News rapporterte den 18. september 2001, nøyaktig en uke etter at den terrorangrepet 11. september, om at Niaz Naik, Pakistans tidligere utenriksminister, hadde fått beskjed av ledende amerikanske embetsmenn i midten av juli 2001 at en militær aksjon mot Afghanistan ville senest bli igangsatt i slutten av oktober. Meldingen ble formidlet under et møte om Afghanistan mellom ledende amerikanske, russiske, iranske og pakistanske diplomater. (Ett foregående møte, fant sted i mars 2001.) På juli-møtet ble Naik fortalt at USA kom til å starte sin militære operasjonen fra baser i Tadsjikistan – hvor amerikanske rådgivere allerede var på plass – og at den bredere målsettingen var å velte Taliban-regimet og innsette en annen regjering.
Følgene av terrorangrepet 11. september 2001
Etter terrorangrepet 11. september 2001 fant etterforskere bevis som kunne tyde på at bin Laden var delaktig i planlegging av angrepet. Bin Laden nektet først offentlig å være involvert i angrepet (men hyllet de ansvarlige for angrepet), men kort før det amerikanske presidentvalget i 2004, bekreftet han på et båndopptak at han og Al-Qaida var ansvarlig for angrepet.
«De vil utlevere terroristene eller de vil dele deres skjebne» sa Bush. Ingen detaljer ble festet til trusselen, men det fulgte en erklæring som antydet planer om militær handling: «Vår krig mot terror begynner med al-Qaida, men den stopper ikke der.»
Taliban nektet å tale direkte med Bush og uttalte at det ville «være en fornærmelse mot Islam å forhandle med en ikke-muslimsk politisk leder». Men Taliban ga gjennom deres ambassade i Pakistan uttrykk for at de avslo ultimatumet, da de mente at de ikke var i besittelse av beviser som knyttet bin Laden til terrorangrepet. De understreket også at bin Laden var en gjest i deres land. Pashtuntradisjoner og Talibans egne regler for oppførsel krevde at gjester i deres land skal få gjestfrihet og asyl.
Den 22. september trakk de De forente arabiske emirater og senere Saudi-Arabia tilbake sin anerkjennelse av Taliban som den lovlige regjeringen i Afghanistan. Dermed var nabolandet Pakistan det eneste landet med diplomatiske relasjoner til styret. Det menes at Taliban den 4. oktober 2001 i all hemmelig foreslo å utlevere bin Laden til Pakistan, så han kunne dømmes ved en internasjonal domstol som dømte etter Sharia-loven. Pakistan avslo tilbudet, og bombeangrepene mot mål i Afghanistan utført av amerikanske og britiske styrker startet senere samme dag.
Geitskartunnelen
Geitskartunnelen er en tunnel i Berg kommune i Troms som binder bygdene Ersfjord og Senjahopen sammen. Den er 2 147 meter lang og har en bredde på 6,5 m med to kjørefelt.
Tunnelen ble åpnet 21. august 2004 av daværende samferdselsminister Torild Skogsholm, sammen med resten av fylkesvei 862.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Følgene av terrorangrepet 11. september 2001
Den 7. oktober 2001, før de militære operasjonene startet, tilbød Taliban åpent å rettsforfølge bin Laden i en islamsk domstol i Afghanistan. Dette tilbudet ble øyeblikkelig avslått av USA, som mente at tilbudet var utilstrekkelig. Ikke før den 14. oktober 2001, syv dager etter krigen startet, tilbød Taliban åpent å utlevere bin Laden til rettsforfølgelse i et tredje land, men kun hvis de fikk beviser for hans involvering i terrorangrepet den 11. september. Dette tilbudet ble også avvist av president Bush, som erklærte at «det er ikke nødvendig å diskutere uskyld eller skyld. Vi vet at han er skyldig».
FNs sikkerhetsråd (UNSC) har ikke godkjent det amerikansk-ledede militæroperasjonen i Afghanistan (Operasjon Enduring Freedom). Det er en debatt med hensyn til om en autorisasjon av sikkerhetsrådet var nødvendig, hovedsakelig sentrert rundt spørsmålet om invasjonen var en handling av kollektivt selvforsvar for under artikkel 51 i FN-pakten, eller en angrepskrig. Den amerikanske regjeringen erklærte offisielt aldri krig og merket Taliban-styrkene og deres støttespillere som terrorister snarere enn soldater, nektet dem beskyttelse ifølge Genève-konvensjonen og rettssikkerhet. Dette har blitt utfordret i USAs høyesterett og av militære jurister ansvarlig for påtalemyndigheten mot de berørte innsatte.
Geitskartunnelen
Geitskartunnelen er Berg kommunes tusenårssted, og veistrekningen inngår i Nasjonal turistveg Senja. Det er i den forbindelse lagt stor vekt på den arkitektoniske utformingen av veien.
Michaëlle Jean
Michaëlle Jean (født 6. september 1957 i Port-au-Prince på Haiti) er en kanadisk journalist og politiker. Hun etterfulgte Adrienne Clarkson som Canadas generalguvernør i 2005. Jean var den 27. i rekken av generalguvernører. Jean overlot embetet til David Lloyd Johnston 1. oktober 2010. Fra 2015 til 2019 var hun generalsekretær i den internasjonale organisasjonen for frankofonien.
Bakgrunn
Jean ble født på Haiti, der faren var rektor og filosofilærer ved en protestantisk eliteskole. Som opposisjonell i forhold til regimet til François Duvalier ble faren i 1965 fengslet og torturert. Han flyktet i 1967 til Canada og fikk i 1968 følge av resten av familien. Familien bosatte seg i Quebec, først i Thetford Mines, men etter at foreldrene ble skilt flyttet Jean sammen med moren til Montréal.
Utdannelse
Jean studerte italiensk og spansk ved Université de Montréal og avla bechelorgrad i disse fagene. Hun fullførte deretter masterstudier i komparativ litteratur ved samme institusjon. Samtidig underviste Jean i italiensk ved Université de Montréal. Ved hjelp av stipendier studerte hun også ved Universitetet i Perugia, Universitetet i Firenze og ved Det katolske universitetet i Milano.
Sosial aktivisme
I studietiden begynte Jeans sosiale engasjement. Hun ble opptatt av familievold og arbeidet ved krisesentre for voldsrammede kvinner. Jean var også aktiv i arbeidet for å bygge ut nettverket av krisesentre i Quebec og det øvrige Canada. I 1986 reiste Jean til Haiti for å gjøre undersøkelser om kvinnenes situasjon. Der ble hun vitne til diktatoren Jean-Claude Duvaliers fall. Arbeidet ledet Jean over i journalistikken, da National Film Board of Canada engasjerte henne til å delta i arbeidet med en dokumentarfilm om Haiti i forkant av valgene i landet i 1987.
Journalistikk og filmarbeid
Jean ble ansatt i kringkastingsorganisasjonen Radio-Canada, der hun arbeidet med franskspråklige fjernsynsnyheter. Etter hvert fikk hun her sine egne aktualitetsprogrammer. Gjennom dokumentarprogrammer på CBC ble Jean også kjent for det engelskspråklige Canada.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
2001: Luftangrep og bakkeoffensiv
Klokken 17:00 UTC bekreftet president Bush angrepet på landsdekkende fjernsyn, og den britiske statsministeren Tony Blair talte også til britisk fjernsyn. Bush sa at samtidig med at Talibans og terroristenes treningsleirer ble angrepet, ble mat, medisin og forsyninger nedkastet til "de sultende menn, kvinner og barn i Afghanistan."
Michaëlle Jean
Journalistikk og filmarbeid
Sammen med sin ektemann, Jean-Daniel Lafond, produserte Jean i 1990-årene flere dokumentarfilmer. Blant disse er prisvinnende titler som La manière nègre ou Aimé Césaire, chemin faisant, Tropique Nord, Haïti dans tous nos rêves og L'heure de Cuba.
Generalguvernør (Canada)
Statsminister Paul Martin lanserte i august 2005 Jeans kandidatur til posten som generalguvernør, noe som kom overraskende. Nominasjonen vakte også reaksjoner, da det ble hevdet at Jean og hennes ektemann støttet separatistene i Quebec. Jean avviste dette ved å vise til at hun aldri har vært medlem av separatistbevegelsen. Gjennom ekteskapet med den franskfødte Jean-Daniel Lafond hadde Jean fått fransk statsborgerskap og dette vakte også reaksjoner. Jean sa fra seg sitt franske statsborgerskap før hun ble innsatt i embetet som generalguvernør.
Jean ble, som den første fargede person, innsatt i embetet som Canadas generalguvernør den 27. september 2005. Som generalguvernør utøvde Jean funksjonene som statsoverhode i Canada, på vegne av Canadas dronning. Hun var i kraft av embetet Canadas øverstkommanderende. I sin gjerning som generalguvernør gjennomførte Jean en rekke utenlandsbesøk. I 2006 gjennomførte hun statsbesøk til Algerie, Mali, Ghana, Sør-Afrika og Marokko, i 2007 til Brasil og i 2008 til Ungarn, Slovakia, Tsjekkia og Slovenia. Hun avla også arbeidsbesøk og offisielle besøk i Argentina, Afghanistan, Frankrike, Chile, Italia, Vatikanstaten og Haiti. Generalguvernør Jean avla statsbesøk i Norge 28. til 30. april 2009.
Fylkesvei 3226
Fylkesvei 3226, Damtjernveien går mellom Skjerven i Larvik og Lønnskoll i Tønsberg.
Michaëlle Jean
Generalsekretær (OIF)
I november 2014 ble Jean valgt til generalsekretær for OIF.
Fylkesvei 3226
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 820 (Vestfold).
Michaëlle Jean
Utmerkelser
Jean har mottatt en rekke utmerkelser og priser for sitt arbeid som journalist. I 1994 ble hun tildelt Anik-prisen for sitt arbeid om Haiti og i 1995 ble hun tildelt Amnesty International Canada Journalism Award for en programserie om kvinner. I 2000 ble hun tildelt Galaxi-prisen for beste programleder i et informasjonsprogram. Hun ble i 2003 hedret av La Francophonie for sitt arbeid med å fremme fransk kultur. Jean er æresborger av Montréal.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
2001: Luftangrep og bakkeoffensiv
Den første angrepsbølgen besto blant annet av omkring 50 Tomahawk kryssermissiler avfyrt fra ubåter og krigsskip, 15 angrepsfly fra hangarskip, 25 bombefly som B-1 Lancer, B-2 Spirit, B-52 Stratofortress og F-16 Fighting Falcon.
Geitskartunnelen
Som en av flere veitunneler på Senja har Geitskartunnelen sykkelvarsling hvor man trykker på en knapp for så å varsle bilistene om at det er syklist i tunnelen.
Michaëlle Jean
Utmerkelser
I kraft av sin stilling som generalguvernør var Jean leder av og bar ordenstegnene for de canadiske fortjenstordenene. Hun var ordenskansler av Canadaordenen og var ordenens første companion. Hun var ordenskansler og kommandør av Canadas militære fortjenstorden og av Polititjenestenes fortjenstorden. Jean var også prior og førsteoffiser av Johanitterordenen i Canada. Da hun gikk av som generalguvernør ble hun companion av Canadaordenen, samt commander i Canadas militære fortjenstorden og i Polititjenestenes fortjenstorden.
Harvey Williams Cushing
Harvey Williams Cushing (født 8. april 1869 i Cleveland, Ohio, død 8. oktober 1939 i New Haven, Connecticut) var en amerikansk lege (nevrokirurg) og en pioner innen for hjernekirurgi. Han betraktes av mange som «nevrokirurgiens far», sammen med professor eremitus Gazi Yaşargil.
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
2001: Luftangrep og bakkeoffensiv
Bombefly som opererte høyt oppe (utenfor luftvernets rekkevidde) begynte den første dagen med å bombe Al-Qaidas treningsleirer og Talibans luftforsvar. Under forberedelsene til krigen hadde det vært spekulasjoner i mediene om hvorvidt Taliban ville forsøke å bruke amerikansk-fremstilte FIM-92 Stinger bakke-til-luft raketter til å skyte ned angripernes kampfly. Under den afghansk-sovjetiske krig på 1980-tallet hadde USA forsynt Afghanistans mujahedin med rakettene. som ble brukt til å skyte ned de russiske Mi-24 Hind kamphelikoptre. Hvis disse rakettene stadig eksisterte, ble de i hvert fall ikke brukt, og USA og Storbritannia mistet ingen fly til fiendtlig ild. Utover de kanskje-eksisterende Stinger-rakettene hadde Taliban ikke noe nevneverdig luftvern, og det de hadde var primært rester fra den sovjetiske okkupasjonen. Angripernes fly kunne operere uforstyrret.
Luftangrepene var til å begynne med fokusert i området i og omkring byene Kabul, Jalalabad og Kandahar. Innen få dager ble de fleste av treningsleirene alvorlig beskadiget, og Talibans luftvern ødelagt. Deretter skiftet man til at angripe mål vitale for Talibans kommando, kontroll og kommunikasjon. To uker inne i luftkampanjen krevde Nordalliansen at fokuset ble skiftet til å hjelpe deres offensiv. Etterhånden som krigen fortsatte, begynte de sivile tapstall å stige i de krigsherjede områdene. I mellomtiden kom tusener av Pashtun-militser inn i landet fra Pakistan og forsterket Taliban. Amerikanske spesialstyrker ble satt inn for å støtte Nordalliansen og kalte inn flystøtte.
Det neste stadiet i luftkampanjen begynte med hangarskipsbaserte F/A-18 Hornet jagerbombere, som presisjonsramte talibanstyrkenes kjøretøyerer i nålestikksangrep. Andre fly brukte klasebomber.
Nordalliansen vant terreng støttet av luftangrepene. Talibans kommandostruktur begynte å erodere under presset fra luftbombardementene. Amerikanske spesialstyrker startet nå et angrep inn i det sentrale Kandahar. Fremskrittene skjedde derimot langsomt. Det var nå begyndelsen av november.
Det neste skrittet i luftkampanjen var rettet spesifikt mot Talibans frontlinje mot Nordalliansen. Frontlinjen ble bombarderet med 6800 kg tunge bomber og AC-130 fly bevæpnet med artillerikanoner. Talibansoldatene hadde ikke erfaring med flyenes ildkraft, og kunne finne på å stille seg fullt synlig på fjerne bakkedrag, hvilket gjorde det enda lettere for de amerikanske spesialstyrkene å tilkalle luftstøtte mot deres posisjoner. Den 2. november var Talibans frontlinje desimert og det så for første gang ut som om Nordalliansen kunne marsjere mot Kabul. Utenlandske kombatanter fra Al-Qaida overtok ansvaret for sikkerheten i de afghanske byene, hvilket viste talibanregimets svekkelse. I mellomtiden planla Nordalliansen og deres rådgivere fra CIA og spesialstyrkene offensivens neste stadium.
Bakkeoffensiven begynner: Mazār-e Sharīf
Den 9. november 2001 begynte slaget om Mazār-e Sharīf. Amerikanske bombefly teppebombet talibanstyrkene som var konsentrert i Chesmay-e-Safa-kløften, som markerer inngangsveien til byen. Klokken 14:00 beveget tropper fra Nordalliansen seg inn på byen fra sør og vest, og erobret byens primære militærbase og lufthavn. Troppene nedkjempet deretter de resterende talibantropper i kløften foran byen, og møtte kun lett motstand. Innen fire timer var slaget om byen overstått. Ved solnedgang trakk de resterende talibantropper seg ut mot sør og øst. Neste dag gjennomsøkte tropper fra Nordalliansen byen, og det gikk rykter om summariske henrettelser av talibanstøttere. Omkring 100 talibanere ble drept i en skolebygning. En talsmann for FN uttalte senere at de ble henrettet på stedet, mens Nordalliansen påstod at de hadde gjort motstand, og hadde nektet å overgi seg.
Samme dag, den 10. november, overrant Nordalliansen fem nordlige provinser i et raskt fremstøt. Mazār-e Sharīfs fall hadde utløst et komplett sammenbrudd i Talibans stillinger. Mange lokale kommandører skiftet side istedenfor å kjempe mot Nordalliansen. Regimet var ved at gå opp i sømmene i den nordlige del av landet. Mange av Talibans frontsoldater ble flankert og overga seg deretter i byen Kunduz mens Nordalliansen fortsatte forbi dem mot sør. Selv i det sørlige Afghanistan minsket Talibans kontroll med makten. Det religiøse partiet begynte med jevnlige patruljer. Det så ut som om talibanstyret var ved å kollapse.
Kabul faller
Talibanstyrkene flyktet fra Kabul, i kveldsmørket den 12. november. Da troppene fra Nordalliansen ankom byen om ettermiddagen den 13. november var det kun bombekratere, brent bevoksning og den utbrente ammunisjonen fra Talibans kanonstillinger igjen i byen. En gruppe på omkring 20 fanatiske islamistiske soldater, som gjemte seg i byens park, var de eneste tilbakeværende forsvarere. Denne gruppen ble nedkjempet på omkring et kvarter. Dermed var Kabul nå under kontroll av NATO-tropper og Nordalliansen.
Kabuls fall markerte begynnelsen på Talibans sammenbrudd over hele landet. Innen 24 timer var alle de afghanske provinsene langs grensen til Iran, heriblant byen Herat, falt. Lokale Pashtun-kommandører og krigsherrer hadde overtatt makten i det nordøstlige Afghanistan, herunder nøkkelbyen Jalalabad. De siste gjenværende talibantropper i nord (som primært bestod av pakistanske frivillige) falt tilbake til den nordlige byen Kunduz for å holde stand der. Den 16. november ble Talibans siste tilholdssted i det nordlige Afghanistan beleiret av Nordalliansen. Omkring 10,000 talibansoldater, ledet av utenlandske kombatanter, nektet å overgi seg, og fortsatte en ferilsk motstand. Samtidig var Taliban blitt drevet tilbake til sitt maktsentrum i det sørøstlige Afghanistan, omkring Kandahar.
Fylkesvei 820 (andre betydninger)
I Norge finnes fylkesvei 820 i de følgende fylkene:
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Kabul faller
Den 13. november hadde tropper fra Al-Qaida og Taliban i følgeskap med Osama bin Laden, regruppert, og konsentrerte sine styrker i hulekomplekset Tora Bora ved den pakistanske grensen, 50 km sørvest for Jalalabad. Her forberedte de seg for en kamp mot Nordalliansen og NATO-troppene. Nesten 2,000 Al-Qaida- og Taliban-tropper befestet sine stillinger i bunkere og fjellhuler. Den 16. november begynte amerikanske bombefly å bombe forsvarsstillingene i Tora Bora. Samtidig begynte personell fra CIA og spesialstyrkene å arbeide i området. De betalte lokale krigsherrer for å delta i kampene, og planla angrepet på Tora Bora-komplekset.
Kunduz faller
Mens bombardementet av Al-Qaidas stillinger i Tora Bora ble opptrappet, fortsatte beleiringen av Kunduz. Til sist, etter ni dager med voldsomme kamper og amerikanske luftbombardementer, overga Taliban-styrkene seg til Nordalliansens tropper den 25. og 26. november. Kort før overgivelsen evakuerte pakistanske fly omkring hundre etterretnings- og militærfolk, som hadde vært i landet før invasjonen for å hjelpe Taliban med bekjempelsen av Nordalliansen. Det menes at opp mot fem tusen personer ble evakuert fra regionen i helhet, heriblant Taliban- og Al-Qaida-tropper.
Den 25. november begynte de tilfangetagne talibansoldatene å bli samlet sammen i fortet Qala-i-Jangi nær Mazār-e Sharīf. Noen av fangene angrep vaktene, erobret deres våpen og åpnet ild. Dette startet et større fangeopprør blant 600 fanger, som snart inntok den sørlige delen av fortet. Fortet stammet fra middelalderen, men hadde et våpenlager med håndvåpen, som snart ble erobret av fangene. En amerikansk CIA-offiser, John Michael Spann, som var i gang med å avhøre fanger, ble drept, og var den første drepte amerikaneren i Afghanistan-krigen. Opprøret ble først slått ned etter syv dager med voldsomme kamper mellom fangene og en blanding av britiske spesialstyrker fra Special Boat Service, amerikanske Green Berets og tropper fra Nordalliansen. AC-130-fly og andre luftstøttefly beskjøt ved flere anledninger fortet. Kun 86 av de mange hundre av talibanfangene overlevde, og omkring 50 soldater fra Nordalliansen ble drept. Det har siden vært kritikk av den brutaliteten fangeopprøret ble nedkjempet med. Det knuste fangeopprøret markerte slutten på kamphandlingene i det nordlige Afghanistan, hvor krigsherrer fra Nordalliansen nå satt sikkert på makten.
Kandahar blir inntatt
I slutten av november var talibanbevegelsens sentrum, Kandahar, dens siste større tilfluktssted. Kandahar var under stigende press. Nesten 3,000 stammekrigere, under ledelse av Hamid Karzai, og Kandahars tidligere guvernør Gul Agha Sherzai, la press på Talibans styrker fra øst, og avskar byens forsyningslinjer. Mot nord og nordøst nærmet Nordalliansen seg. I mellomtiden hadde de første amerikanske landtroppene i større antall ankommet Afghanistan. Nesten 1,000 marinesoldater opprettet en fremskutt base i ørkenen sør for Kandahar den 25. november. De første egentlige kamphandlinger med amerikansk innblanding fant sted dagen etter, da 15 pansrede kjøretøyer nærmet seg basen og ble angrepet med helikoptre, som ødela mange av dem. I mellomtiden fortsatte luftangrepene mot Talibans stillinger i selve Kandahar, hvor også Mullah Omar befant seg. Omar, talibantroppenes leder, beordret sine tropper til å kjempe til døden, selv om de nå kun kontrollerte 4 av Afghanistans 30 provinser.
Den 6. desember begynte Omar å sende signaler om at han var klar til å overgi Kandahar til stammekrigerne etter langvarige luftbombardementer. Den amerikanske regjeringen nektet derimot å gi ham og de øvrige lederne amnesti. Den 7. desember slapp Mullah Omar ut av byen med en gruppe lojale folk, og bevegde seg mot nordvest inn i fjellene i provinsen Uruzgan. Andre medlemmer av Talibans ledelse flyktet inn i Pakistan gjennom avsidesliggende fjellpass i provinsene Paktia og Paktika. De fleste av talibantroppene i Kandahar hadde nå flyktet. Grensebyen Spin Boldak overga seg samme dag, og Taliban kontrollerte nå ikke lenger byer i landet. De afghanske stammekrigerne under Gul Agha inntok Kandahar, etter de resterende forsvarere la ned sine våpen.
Jan Gösta Waldenström
Jan Gösta Waldenström (født 17. april 1906, død 1. desember 1996) var en svensk lege og spesialist i indremedisin. Han beskrev en rekke sykdommer og tilstander som bærer hans navn. Blant disse er:
Krigen i Afghanistan (2001–2021)
Kandahar blir inntatt
De amerikanske marinesoldatene inntok lufthavnen uten for byen, og etablerte en amerikansk base der.
Joshua Slocum
Joshua Slocum (født 20. februar 1844 i Mount Hanley i Annapolis County i Nova Scotia, død ca. 14. november 1909) var den første som seilte jorden rundt alene. Han utgav boken Sailing Alone Around the World etter denne jordomseilingen. Båten han brukte het «The Spray».
Bakgrunn
Slocums familie var fra New England og var av skotsk opphav. Han ble født i Nova Scotia på et sted ved Bay of Fundy.
Som fjortenåring rømte Slocum hjemifra og tok hyre på en fiskeskonnert, men vendte snart tilbake til familiehjemmet.
Sjømann
Etter at moren døde, da han var seksten år, tok han hyre som matros på de store seilskipene som gikk i trafikk på Europa. I 1869 fikk han sin første tjeneste som kaptein på fartøy i California og seglet i tretten år på handelsskip til Kina, Australia, Molukkene (Krydderøyene) og Japan.