cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den skandinaviske fjellkjede
Geologi
I paleogen begynte Den skandinaviske halvøy å heve seg, noe som skapte dagens fjellkjede. Etter at landskapet har hevet seg, er det blitt slitt ned av forvitring og erosjon fra elver. I de siste par millioner år har også erosjon fra isbreer vært viktig. En regner med at det har vært minst fem hevningsperioder. Den siste perioden er kanskje ikke avsluttet, men det er usikkert fordi landhevningen etter siste istid skjuler eventuell annen hevning. Åpningen av Nord-Atlanteren og varmepunktet som nå ligger under Island, er sannsynligvis årsaken til at landskapet hevet seg.
En gruppe forskere fra Universitetet i Bergen og ETH i Zürich publiserte i 2012 en artikkel med en helt annen teori. Mengden av sedimenter på kontinentalsokkelen er for stor til bare å komme fra fjordene, noe som tyder på at både fjordene og de flate områdene i norske høyfjell er skapt av erosjon fra isbreer. De hevder at dagens fjellkjede er restene av den kaledonske fjellkjede og at den har eksistert sammenhengende i omtrent 400 millioner år.
Seismiske undersøkelser viser at dagens fjellkjede ikke har dype røtter ned i jordskorpa. Det tolkes som et bevis på at den kaledonske fjellkjede var erodert ned allerede i devon, kort tid etter at den ble dannet. Eklogitt, som er dannet på mer enn 50 km dyp, ble hevet til nær overflaten, og sedimenter fra devon ble avsatt på toppen. På Øst-Grønland, som da hang sammen med Skandinavia, dekker marine sedimenter fra perm et peneplan som er erodert i kaledonsk fjell.
Bergartene i den skandinaviske fjellkjede kommer fra røttene i den kaledonske fjellkjeden, og det er stor variasjon i alder og type. Mange steder er grunnfjellet, som er mye eldre enn den kaledonske fjellkjeden, kommet fram i dagen. Flere av de høyeste områdene i Sør-Norge, som Jotunheimen, Hallingskarvet og Hårteigen, tilhører Jotundekket. Det er et skyvedekke av grunnfjell som er skjøvet flere hundre kilometer innover yngre bergarter. Den nederste delen av Jotundekket består av 1600–1700 millioner år gamle syenitter og monzonitter, samt yngre gabbroer som er rundt 1250 millioner år. I Lofoten, Vesterålen og Vest-Troms finnes det enda eldre bergarter som ble dannet i arkeisk tid for opptil 2800 millioner år siden.
Nordryggen
Norsk geologisk forening og Den Norske Turistforening gjennomførte i 2013 en kampanje og offentlig avstemning om å gi fjellkjeden et nytt navn. Blant 5 000 forslag og sju finalister ble «Nordryggen» valgt ut. Navnet har ikke offisiell status, men er tenkt brukt i reiselivsmarkedsføring.
Padling under Sommer-OL 1952
Padling under Sommer-OL 1952. Padling var med som olympisk øvelse for tredje gang under OL-1952 i Helsingfors. Det ble konkurrert om ni olympiske titler. Det var fire klasser for kajakk og kano for herrer og en i kajakk for kvinner. Finland ble beste nasjon med fire gullmedaljer.
Karen Hoff
Hoff ble olympisk mester i padling under Sommer-OL 1948 i London. Hun vant K-1 500 meter foran nederlandske Lida van der Anker-Doedens og Fritzi Schwingl fra Østerrike.
Alfianello
Alfianello er en kommune i provinsen Brescia, i Lombardia, nord i Italia.
Laila Leknes
Laila Irene Leknes (født 29. desember 1939 i Namdalseid) er en norsk keramiker. Hun har sin utdannelse fra Trondheim Kunstskole og Statens Kunst- og Håndverksskole samt arkitektstudium ved NTH.
Leknes arbeidet som keramiker i Trondheim i tjue år der hun etablerte Keramikkloftet på Leüthenhaven i 1968. Hun flyttet til Stavern i 1988, hvor hun driver Galleri Laila med utsalg av keramikk samt kurs. Leknes var med på etablering av kunstgalleriene i Steinbrakka i Fredriksvern Verft i 2002 og hadde selv utstillinger der fram til 2012. Leknes var ett år i Galleri Verkensgården i Larvik.
Hun har flere store bestillingsverk og utsmykninger,
Leknes er enke, har en sønn fra et tidligere ekteskap samt tre barnebarn.
Dany Verner
Dany Verner (født 28. april 1977 i St-Eustache) er en canadisk kjelkehockeyspiller. Han bor i Bois-des-Filion i Quebec.
Verner er født med ryggmargsbrokk (spina bifida), og begynte med kjelkehockey da han var 9 år gammel, på laget Laval Demons. I 1997 fikk han plass på det canadiske landslaget, der han året etter fikk sølv ved de paralympiske vinterlekene i Nagano.
Eskimoiske språk
Eskimoisk er den største av de to språkgruppene i den eskimoisk-aleutiske språkfamilien (den andre språkgruppa er aleutiske språk, som kun inneholder aleutisk språk). Det er ti språk i den eskimoiske gruppa, og det språket med flest brukere er grønlandsk, med drøyt 54 000 brukere.
Rettsvitenskap
Rettsvitenskap, også kalt juss eller jura, er læren om rettsregler og juridisk metode. De som utdanner seg innen rettsvitenskap vil etter fullført studium kalle seg jurist. I Norge er dette en beskyttet tittel.
Jurister besitter mange viktige stillinger i samfunnet, blant annet som dommere, advokater og offentlige tjenestemenn på en rekke forskjellige områder. Juridisk arbeid handler om å tolke grunnloven, lover, forskrifter og stortingsvedtak. Stortinget er lovgiver og regjeringen vedtar utfyllende forskrifter hvis loven gir rom for det. Det er ikke anledning til å gi lover tilbakevirkende kraft. Unntaket er hvis tilbakevirkningen er til fordel for den som uten tilbakevirkningen ville blitt berørt av loven på en negativ måte.
Rett og samfunn
Menneskelige samfunn med godt utviklede rettssystemer betegnes gjerne som rettsstater. Her har man tatt i bruk et rettssystem med dets tilhørende rettsregler, for å organisere samfunnets lovgivning og beskytte menneskers lovgitte rettigheter. I tillegg til regler som sier hvordan borgerne skal oppføre seg, såkalt pliktregler, er det dessuten nødvendig med et maktapparat som sørger for at de blir etterlevet, og som sanksjonerer overtredelser. Slike sanksjoner kan være straff, men også sivile midler slik som erstatningsansvar og lignende.
Mange regler kan anses universelle, ved at de gjelder i alle eller de aller fleste rettssamfunn. Dette omfatter blant annet slikt som at avtaler skal holdes, og at drap og tyveri er straffbart. Ser man lenger utover vil man imidlertid se at reglene vil være nokså forskjellige fra sted til sted; det finnes således ikke noen universalrett. Dette kommer som følge av at reglene i første rekke blir til som et resultat av en lovgivningsprosess, samt praksis og lignende som vil være forskjellig fra sted til sted. Denne deskriptive synsvinkelen atskiller seg i vesentlig grad fra naturrettstenkningen, som var populær på 1700-tallet. Tenkerne som forfektet denne teorien mente at rettsreglene var naturgitte og kom som et resultat av menneskelig fornuft. Dette kan nok være en vakker tanke, men i dag er de fleste samfunn kommet frem til at virkeligheten ikke kan oppfattes på denne måten.
Ulike rettsområder
Tradisjonelt har den nasjonale rett vært delt inn i privatrett og offentlig rett. I privatretten behandles rettsspørsmål som oppstår borgerne imellom, mens den offentlige retten angår rettsforholdet mellom borgerne og det offentlige, samt mellom de ulike organene i statsapparatet. Dette skillet var nok klarere tidligere, men etter hvert som samfunnet har blitt stadig mer rettsliggjort har det blitt mer uklart. Flere rettsområder har f.eks. innslag av både privatrett og offentlig rett, slik at det er vanskelig å skille klart mellom kategoriene. Områder som arbeidsrett og selskapsrett som tradisjonelt har vært privatrettslige, har f.eks. fått større og større preg av offentligrettslig regulering, slik at man kan bli usikker på hvordan de bør klassifiseres. I det hele har offentligrettslig regulering bredt mer og mer om seg i de senere år, noe som har gjort retten mer volumiøs og uoversiktlig for den vanlige borger.
I tillegg til skillet privatrett og offentlig rett skiller man gjerne ut internasjonal rett, rett som har betydning over landegrensene. Det de fleste forbinder med dette begrepet er folkerett, rettsforholdene mellom stater. Internasjonal handel med varer og tjenester har dessuten blitt mer og mer omfattende, slik at det er behov for retningslinjer for hvilket lands regler som skal anvendes, se nærmere internasjonal privatrett. Endelig har organisasjoner som EU og EØS medført overnasjonal lovgivning av en helt ny karakter. Mye tyder på at betydningen av alle disse sidene ved internasjonal rett vil få større og større betydning i årene som kommer.
Hvordan skapes retten?
I det moderne samfunn skapes de aller fleste rettsregler ved lovgivning, altså bestemmelser utarbeidet av offentlige myndigheter. I et demokrati er dette folkets valgte representanter i parlamentet. Situasjonen har her forandret seg i ganske stor grad over de siste 50-100 årene; rundt år 1900 fantes det generelt sparsomt med lovverk, slik at reglene i stor grad måtte utledes av sedvanerett, fast praksis rettssubjektene i mellom. Slik sedvanerett har fortsatt en viss betydning i nasjonal rett, men i langt mindre grad enn tidligere. Derimot har den fortsatt stor betydning innen folkeretten, som mangler alminnelige lovgivende organer. Praksis statene i mellom har derfor blitt retningsgivende på mange områder. En del grunnleggende rettsregler hevdes også å være utledet av naturretten.
I tillegg til lovgivning og sedvane spiller rettspraksis en vesentlig rolle, både i nasjonal og internasjonal rett. Dette fordi egalitetsprinsippet, likhet for loven, regnes som en av grunnpilarene i demokratiet. Domstolene vil med sin virksomhet kunne klargjøre de eksisterende rettsreglene, men det finnes også eksempler på at de har skapt helt ny rett der det fantes behov for dette. Med dagens aktivitet på lovgivningsområdet er det nok mindre rom for det sistnevnte, men i klargjøring og presisering av retten spiller domstolene fortsatt en vesentlig rolle. På internasjonalt nivå spiller rettspraksis en særlig stor rolle, blant annet i menneskerettsspørsmål der den kan være retningsgivende for innholdet av den nasjonale lovgivning.
Royal Australian Air Force
Royal Australian Air Force (RAAF) er luftforsvaret til Australia. RAAF ble opprettet i mars 1914 som Australian Flying Corps og ble et selvstendig luftforsvar i mars 1921.
Materiell
Per mars 2013:
Erik Russwurm
Erik Russwurm (født 10. november 1984) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte back for Frisk Asker Ishockey fram til 2012. Han har spllt for Vålerenga Ishockey, Manglerud Star, og Lillehammer Ishockeyklubb. Russwurm debuterte i eliteserien i 2003.
Soliman Pasja
Soliman Pasja, tyrkisk Süleyman Paşa, arabisk Sulaymân Pasha; (født 17. mai 1788 som Joseph Anthelme Sève i Lyon; død 11. mars 1860 i Kairo) kalt al-Faransawî («den franske») var en fransk-egyptisk offiser.
Liv og virke
Joseph Anthelme Sève var årene 1803–1814 soldat og offiser i Napoleons store franske hær og ble til sist adjutant til marskalk Emmanuel de Grouchy. I 1815 dro han til Egypt, som på denne tid ble styrt av Muhammad Ali Pasja. Der gjorde han stabstjeneste for Ibrahim Pasja, Muhammad Ali Pasjas sønn.
Under Joseph Anthelme Sèves ledelse ble den egyptiske hær modernisert. Denne av ham moderniserte styrke kunne i den osmansk-saudiske krig (1811–1818) beseire wahhabittene i Arabia, rykke frem opp Nilen til Sudan og nedkjempe den greske revolusjon (1821–1829).
I 1823 ble Joseph Anthelme Sève utnevnt til bey. Årene 1824–27 kjempet han under Ibrahim Pasja i Morea (PÅ Peloponnes). I 1831 ble han generalmajor. Som dette kjempet Ibrahim Pasjas hær mot den osmanske hær. Han utmerket seg i 1832 i slaget ved Konya og ble utnevnt til pasja.
Han giftet seg med en egyptisk kvinne, Maria Myriam Hanem, med hvem han hadde tre barn, Nazli (senere bestemor til dronning Nazli), Aasma og Mahadi. Dronningen var hustru til kong Fuad, og mor til kong Faruk.
Asanga
Asaṅga (sanskrit: असङ्ग, tibetansk: ཐོགས་མེད།, wylie: Thogs med, tradisjonell kinesisk: 阿僧伽 og 無著, pinyin: Āsēngqié og wúzhuó, koreansk: 무착, Muchak, japansk (katakana): サンスクリット, rōmaji: Mujaku, vietnamesisk: Vô trước, født ca 315 e.Kr. i Puruṣapura i Gandḥāra, død ca 390 e.Kr. i utkanten av Ayodhyā i Guptariket) var en sentral skikkelse innenfor den buddhistiske filosofiske retningen Yogācāra. Hans fødeby tilhørte det nordvestlige India frem til 1948. Idag er byen en del av Pakistan, ikke langt unna grensen til Afghanistan. Det meste av sitt liv tilbragte han i Ayodhyā i det nåværende Uttar Pradesh.
Sammen med sin halvbror Vasubandhu var han grunnleggeren av Yogācāraskolen, som er en retning innenfor mahāyānabuddhismen. Skolen la vekt på fenomenologi, ontologi og erkjennelsesteori, samt åndelig praksis i form av meditative teknikker. I tråd med denne filosofien er den ytre tilværelsen med sin lidelse (dukkha) og sin onde sirkel samsara kun et produkt av bevisstheten. Målet med meditasjon er å transcendere dette og realisere og manifestere den uforanderlige delen av den menneskelige bevissthet, som er en realitet hinsides de fem skandhaer.
De to halvbrødrene var store kritikere av Abhidhamma pitaka – den tredje og siste delen av pālikanonen til Theravādaskolen, som er skolastiske oppsummeringer av de buddhistiske sūtraene. I stedet formulerte Asaṅga sin egen Abhidharma i teksten Abhidharma-samuccaya, som var i tråd med hans filosofiske ståsted.
En rekke avhandlinger av Asaṅga er bevart i manuskripter på sanskrit, i oversettelser til tibetansk og i kinesisk språkdrakt. Han tilskrives også noen ganger forfatterskapet til Abhisamayālaṃkāra. Dette er en sentral tekst i tibetansk buddhisme, spesielt blant Gelugpa eller «gulhattene».
Liv
Asaṅga ble født omkring år 310 e.Kr. som sønn av en far som var Kṣatriya og en mor som var bramin i Puruṣapura i det gamle kongedømmet Gandḥāra. Opprinnelig tilhørte han en av de tidlige buddhistiske skolene, før han konverterte til mahāyānabuddhismen. Indre bevis i hans senere forfatterskap tyder på at denne skolen enten var mahīśāsaka eller mūlasarvāstivāda. Ifølge en biografi om Vasubandhu, Pósŏu pándòufà shījuán (婆藪槃豆法師傳), som finnes i Taishō Shinshū Daizokyō, bind 50, tekst nr 2049, og som ble skrevet av den indiske buddhistmunken Paramārtha (499–569), konverterte han fra mahīśāsaka. Orientalisten Stefen Anacker hevdet at hans rammeverk for abhidharma fremviste mange underliggende trekk som var hentet fra mahīśāsaka. Den franske buddhologen André Bareau (1921–1993) skrev på sin side:
Disse beskrivelsene stemmer overens med beretningene til den omreisende kineseren Xuánzàng (602–664). I reisen til de vestre regioner under det store Tangdynastiet, som forteller om hans reise til områdene vest for Kina og India, hevdes det at Asaṅga tilhørte mahīśāsaka før han konverterte til mahāyāna. Asaṅga's halvbror Vasubandhu var en munk fra skolen sarvāstivāda, og det hevdes at han konverterte til mahāyāna etter å ha møtt Asaṅga og en av Asaṅga's disipler.
Meditasjon og lære
Asaṅga brukte mange år på buddhistisk meditasjon. I løpet av denne tiden hevder tradisjonen at han ofte steg opp til Tuṣitahimmelen og mottok religiøse åpenbaringer av Maitreya. Himler slik som Tuṣita sies å være tilgjengelig gjennom meditasjon, og beskrivelser av dette er gitt i biografien som ble forfattet av Paramārtha. I Xuánzàng's fortelling blir det gitt lignende nedtegnelser om disse hendelsene:
Asaṅga forfattet mange sentrale avhandlinger om Yogācāra ved siden av de allerede nevnte, deriblant Mahāyānasaṃgraha og Abhidharma-samuccaya, selv om det er uoverenstemmelser mellom de kinesiske og de tibetanske tradisjoner om hvilke verker som tilegnes ham og hvilke som tilegnes Maitreya eller Maitreyanātha.
Liste over konger av Kent
Liste over konger av Kent henviser til de eldste historiske konger av det angelsaksiske kongedømmet Kent, i dag et grevskap i England. Kent, det mest sørøstlige området i England, ble erobret fra rundt 455 og var således blant de aller eldste angelsaksiske riker, bestående av en blanding av germanske stammer og opphavelige keltiske britonere. Opphavet til navnet Kent er en angelsaksisk utgave, Cent, fra det opprinnelige romersk-britonske Cantiaci / Cantii (post-romerske Ceint). Den opprinnelige keltiske betydningen er forklart blant annet som «kystområdet» eller «hjørnelandet».
Det er uklart når kongedømmet Kent ble opprettet. Tradisjonelt regnes Hengest som den første konge, men det finnes også legender som forteller om tidligere konger. Datering av de første og eldste kongene er kjent kun fra Beda og hans historieverk Historia ecclesiastica gentis Anglorum (Anglernes kirkes historie). Årstallene i oversikten er i de fleste tilfeller å anse som omtrentlige. Til tider styrte flere konger sammen, uten at det er helt klart hvilke år de enkelte tiltrådte, og hvilket forhold de hadde seg imellom. Beda slettet fromt hedninger (Unde cunctis placuit regum tempora computantibus, ut ablata de medio regum perfidorum memoria, idem annus sequentis regis), og synes også å ha bevisst utelatt detaljer om korte eller felles konger for å kunne få til en ordnet sekvens (han tok ikke med Æðelwald eller Eormenred). Generelt synes det som om mer enn en konge styrte i Kent, eksempelvis synes det som om Hengests bror Horsa styrte sammen med ham.
En del konger er kjent hovedsakelig fra chartere, men flere av disse dokumentene er forfalskninger, mens andre har vært redigert for å få dem i overensstemmelse med feilaktige kongelister i krøniker, forvansket med blanke innlegg, og vanskeliggjort av samtidige konger med tilsvarende eller identiske navn. Det er vanlig for senere konger å bli referert til som underkonger, men den faktiske rangen som ble benyttet var alltid rex, aldri regulus (unntatt for en sen legende som angikk Eormenred). Den vanlige henvisningen var ganske enkelt konge av Kent (rex Cantiae) eller konge av mennene fra Kent (rex Cantuariorum). Territoriale inndelinger innen Kent er ikke antydet, unntatt for Ædberht I (rex Cantuariorum terram dimidii) og Sigered (rex dimidie partis prouincie Cantuariorum).
Ross-shire
Ross-shire (skotsk-gælisk Siorrachd Rois), eller vanligvis kun Ross, var et administrativt område i Skottland, med grenser mot Sutherland, Cromartyshire (hvor det hadde mange enklaver), Inverness-shire og med en eksklave av Nairnshire. Fylket inkluderte også den nordlige delen av øya Lewis på Hebridene.
Navnet Ross kommer antagelig fra et gælisk ord som betyr hovedland – med muligens referanse til Black Isle. Ross er en historisk region og derfor er tillegget –shire en heller merkelig og overflødig anglisering.
I 1889 ble Ross-shire, sammen med Cromartyshire, en del av det nylige dannede grevskapet Ross og Cromarty. Loven av 1889 slo også fast at «grevskapene Ross og Cromarty skal opphøre å eksistere som egne grevskap, og skal bli forent for alle hensikter uansett, under navnet grevskapet Ross and Cromarty.» Det tilhører i dag regionen Highland, unntatt den nordlige delen av Lewis og Harris som er del av regionen Ytre Hebridene.
Dingwall var det tradisjonelle administrasjonsbyen til Ross-shire.
Navnene Ross-shire og Ross fortsetter likevel å bli brukt kulturelt. Avisen Ross-shire Journal dekker området. Dingwalls største fotballklubb heter Ross County.
Dagfinn Bonde
Dagfinn Bonde (død 1237) var sysselmann og kongelig rådgiver i Bergen.
I sagaene står han beskrevet som leder for birkebeinerne som sørget for at Håkon Håkonsson ble konge i Norge i 1217. Han var kong Håkon Sverressons sysselmann i Bergen allerede i 1201, og lagmann i Gulatingslagen ved slutten av Inge Bårdssons regjeringstid.
Etter å ha hjulpet Håkon Håkonsson til kongemakten var han en nær rådgiver til kongen, og hans støttespiller i maktkampene med kirken og andre motstandere. Han er sist nevnt i sagaen i 1233, men tjente nok kongen helt til sin død i 1237.
Bolsover
Bolsover er en liten engelsk by i nærheten av Chesterfield Derbyshire. Den er lokalisert 233 km fra London, 29 km fra Sheffield, 42 km fra Nottingham, og 87 km fra Manchester. Den er administrasjonsby for distriktet Bolsover, og størsteparten av distriktets innbyggere bor i byen.
Historie
Opprinnelsen til stedsnavnet Bolsover er usikker. En forsøksvis forklaring er at det er avledet fra Bula's Ofer eller Boll's Ofer, henholdsvis angelsaksisk i den engelske betydningen Bull's Ridge, på norsk «Oksens fure» (som fra pløying, hvor man i England benyttet okser som trekkdyr, jf. landsbyen rett ved, Oxcroft). Eller Boll's Ridge, og hvor Boll ikke er et trekkdyr, men et personnavn. Det er kjent at på 1650-tallet ble det skrevet som Bolsouer.
Bolsover er omtalt i Domesday Book (1086) som Belesovre og er beskrevet som eiendommen til William Peverel (eller Peveril). Beskrivelsen viser til husmann, ploger, 8 acre (32,000 m2) med eng og skogland.
Normanneren William Peverel var muligens en sønn utenfor ekteskap av Vilhelm Erobreren. Bolsover ble setet Peverilslekten. På 1100-tallet ble borgtårn bygget, Bolsover Castle. Den nåværende festningen ble reist i 1613.
Kullgruvedrift var tidligere viktigste næringsvei, men som ellers i England har det gått nedover med denne industrien og Bolsover Colliery stengte i 1993.
Sverre Diesen
Sverre Diesen (født 18. november 1949 i Oslo) er en pensjonert norsk general. Han var Norges forsvarssjef fra 1. april 2005 til 1. oktober 2009. Fra januar 2012 er han ansatt som sjefsforsker ved Forsvarets forskningsinstitutt, hvor han arbeider med operasjonsanalyse og langtidsplanlegging.
Bakgrunn og virke
Han er utdannet sivilingeniør ved Norges tekniske høgskole, Bygningsingeniøravdelingen (1979) og har foruten Krigsskolen videreutdanning fra Hærens stabsskole I og II (1988), samt den britiske hærens Staff College Camberley (1990).
Diesen hadde de følgende stillingene i løpet av sin karriere i forsvaret:
Utmerkelser
Diesen ble i 2005 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Videre er Diesen tildelt de norske dekorasjonene Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Kongehusets 100-årsmedalje, Forsvarsmedaljen med to stjerner og Hærens vernedyktighetsmedalje med tre stjerner.
Av utenlandske dekorasjoner ble Diesen i 2010 utnevnt til storkorskommandør av Viesturs orden for sin innsats for forsvarssamarbeid mellom Latvia og Norge.
Diesen har også mottatt Norske Reserveoffiserers Forbunds hederstegn, Norges Veteranforbund for Internasjonale Operasjoners hederstegn og Oslo Militære Samfunds hederstegn.
Grader
Tidspunktene for Diesen sine opprykk er som følger:
Torstein Ellingsen
Torstein Ellingsen (født 7. august 1966 i Oslo) er en norsk trommeslager, perkusjonist, trompetist, musikkprodusent og foredragsholder, kjent fra flere konserter, barneforestillinger og plateutgivelser. Han er gift med den danske jazzsangerinnen Majken Christiansen.
Han startet på trommer i 1980 i storebror Eyvind Ellingsen (født 1962) sin gruppe, The Royal Rakes Jazzband, og var medlem av Caledonia Jazzband fra 1982 til 1998 og av souljazzbandet The Real Thing i periodene 1995–1998 og 2010–2014 (tre innspillinger). Fra 1999 har han spilt trommer med Magnolia Jazzband (syv innspillinger) og fra 2001 med sangerinnen Majken Christiansen (fire innspillinger). Andre band han er medlem av er Prima Vista Social Club, Rubber Soul Quartet, Gigaphonics Brassband, Ritmos Brasileiros og sitt eget Herb Alpert tribute band, Green Peppers, som trompetist. Han startet opp og leder gruppen The Sinatra Songbook, sammen med sangeren Ingar Kristiansen. Ellingsen har spilt inn en rekke plater og turnert med blant annet Magnolia Jazzband, The Real Thing, Paul Wagnberg trio, Rune Nicolaysen trio, Anders Aarum trio, Tor Einar Bekken, Sandvika Storband, Ola Kvernberg, Jan Werner, Norbert Susemihl, Georg Reiss og Harald Bergersen. Han har også samarbeidet med blant annet Adam Douglas, Lillian Boutté, Topsy Chapman, Tracee Meyn, Anne Marte Slinning, Eckhard Baur, Vidar Kenneth Johansen, Ulf Johansson Werre, Morten Gunnar Larsen, Sigurd Køhn, Halvdan Sivertsen og Øystein Sunde.
Torstein Ellingsen har hovedfag i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo (1994), diplom i Music Management fra Det Jyske Musikkonservatorium i Århus (2012) og Praktisk pedagogisk utdanning fra Universitetet i Oslo (2022). Han var programleder for TV-programmet Bandbox (NRK, 1997), var redaktør for Jazznytt fra 2001 til 2002, har hatt flere styreverv i norsk jazzliv, var musikkansvarlig for støttekonserten JazzAid i Oslo hver høst fra 2004 til 2014. Ellingsen har utgitt språkboken Rosinen i pølsa (Kagge, 2005) med Knut Lystad og Rune Semundseth.
Referanser
<references group="magnoliajazzband.com" />
Guayabo
Guayabo er det viktigste førkolumbiske arkeologiske funnstedet i Costa Rica. Det befinner seg i kantonen Turrialba, like sør for vulkanen Turrialba.
Man tror området var bebodd mellom 1500 f.Kr. og 1400 e.Kr. Man veit ikke hvilket folk som holdt til i byen, men den virker å ha vært av stor kulturell og religiøs betydning, og var sannsynligvis et seremonielt sentrum. Byen dekker et areal på 218 hektar, og man tror den hadde opptil 10 000 innbyggere, før den av ukjente årsaker blei forlatt. Den blei rask oppslukt av jungelen, og blei gjenoppdaga på 1700-tallet av naturalisten Anastasio Alfaro.
Store deler av Guayabo er ennå ikke gravd ut. På området fins det både brønner, helleristninger, akvedukter og brolagte gater. Keramikk-, gull- og flintgjenstander samt andre objekter som er funnet på stedet, stilles ut på Museo Nacional i hovedstaden San José.
I 1973 fikk Guayabo status som «nasjonalmonument».
We’re Gonna Groove
We're Gonna Groove er et musikkalbum utgitt av Bjørn Berge i 2006.
Albumet fikk terningkast fire av VG, og lå tre uker på VG-lista samme år.
Xianglong zhaoi
Xianglong zhaoi var en øgle som levde i Kina i tidlig kritt. Den kunne glidefly som de nålevende flygeagamene (Draco), men er ingen nær slektning.
Arten er bare kjent fra et eksemplar som ble funnet i den kinesiske provinsen Liaoning. Eksemplaret var antakelig ikke utvokst da det dødde. Totallengden er 155 mm, med en 95 mm lang hale. Tennene er akrodonte, og de nærmeste nålevende slektningene er kameleoner og agamer.
Fossilet har bevart en flygehud som ble spent ut ved hjelp av ribbeina. En tilsvarende flygehud er blitt utviklet to andre ganger hos krypdyr: én gang hos arter i gruppen Eolacertilia i trias og én gang hos flygeagamene. Flygeegenskapene hos Xianglong har antakelig vært bedre enn hos de to andre gruppene, og det er ikke utenkelig at arten kunne manøvrere like godt som nålevende spurvefugler. Eksemplaret hadde lange klør, som sikkert ble brukt til å klatre i trær.
Europamesterskapet i curling
Curling-EM har vært arrangert årlig siden 1975. Europamesterskapet i curling for herrer og kvinner arrangeres sammen, i motsetning til Verdensmesterskapet, hvor det er adskilte mesterskap for menn og kvinner. I det første europamesterskapet (1975) deltok 8 land for herrer og 7 lag for kvinner, mens det i 2004 deltok 26 land for herrer og 22 land for kvinner. Norge har arrangert mesterskapet tre ganger, i 1977, 1990 og 2013. Det ble i perioden 2005–2014 i tillegg arrangert et EM i curling for mixed lag.
Joe Henry
Joe Henry (født 2. desember 1960) er en amerikansk sanger, låtskriver, gitarist og plateprodusent.
Hanry har vært gift med Madonnas søster Melanie Ciccone siden 1985. Det var Henrys hustru som fikk ham til å sende sin sang «Stop» til Madonna. Denne ble omarbeidet og innspilt som «Don't Tell Me» på Madonnas album Music fra 2000. Henrys egen versjon kom på albumet Scar og ble benyttet i en episode av TV-serien The Sopranos. Madonna og Joe Henry har også spilt inn en duett, «Guilty By Association», foruten å ha samarbeidet på en rekke andre av Madonnas sanger.
Liste over norske kunstnerhjem
Liste over norske kunstnerhjem omfatter kunstnerhjem etter forfattere, kunstnere og andre.
Selv om enhver bolig som huser eller har huset en komponist, forfatter eller billedkunstner teknisk sett kan kalles et kunstnerhjem, vil man vanligvis reservere uttrykket for boliger som er preget av kunstnerens liv og virke, eller tilrettelagt for å bevare og formidle arven etter vedkommende kunstner. Mange bosteder for kjente, avdøde kunstnere er i dag museer, og i offentlig eie.
Noen kjente kunstnerhjem er i privat eie, og er bare i liten grad tilgjengelig for allmennheten, slik som Kolbotn etter Arne og Hulda Garborg eller Midtbø etter Halldis og Tarjei Vesaas. Det vanlige er imidlertid at et hus som ettertiden oppfatter som et «kunstnerhjem», brukes til kulturarrangement, slik som Ingeborg Refling Hagens hjem Fredheim, eller utvikles til et museum over vedkommende, slik som Sigrid Undsets hjem Bjerkebæk og Ibsenmuseet i Arbins gate i Oslo. Mange kunstmuseer er bygget rundt samlinger (av arkivalia, private eiendeler, boksamlinger eller billedkunst) som kunstneren eller dennes etterlatte har donert til det offentlige, slik som Grimdalstunet i Tokke, med samlinger etter Anne Grimdalen.
Litteratur
''Listen er basert på disse tre kildene, med noen tilføyelser.
Hans Theessink
Hans Theessink (født 5. april 1948 i Enschede, Nederland) er en nederlandsk gitarist, sanger og låtskriver som bor i Wien. Han spiller blues og roots, særlig i Delta blues-stilen. Han har gitt ut en mengde album, en sangbok, en instruksjonsvideo for blues og en DVD.
Minnelunden i Ryvangen
Minnelunden i Ryvangen er et minne over danske motstandsfolk som falt under okkupasjonen av Danmark 1940–1945. Minnelunden ble innviet 5. mai 1950 og ligger i Ryvangen som opprinnelig var en mark og siden et villakvarter på grensen mellom Gentofte og Københavns kommuner.
Tyskerne beslagla området hvor det dengang lå et militært øvelsesterreng ved Ryvangen Kaserne. Etter frigjøringen i 1945 ble det funnet 202 lik begravet av tyskerne.
Under okkupasjonen hadde dødsdømte motstandsfolk blitt bundet til trepåler og henrettet ved skyting. Blant dem var medlemmer av Hvidstengruppen og Holger Danske. Da likene ble identifisert etter krigen kunne de pårørende velge å få dem flyttet til sin lokale kirkegård eller la dem begrave i minnelunden som ble anlagt på området.
Tre henrettelsespåler (bronseavstøpninger) og en minnetavle med et vers av Kaj Munk markerer henrettelsesplassen. Inskripsjonen lyder:
Billedhuggeren Axel Poulsen skapte monumentet For Danmark / Moderen med den dræbte søn, som står sentralt i anlegget som er tegnet av Kaj Gottlob. Haven er utformet av Aksel Andersen.
31 dansker som døde i tyske konsentrasjonsleire er også begravet her. Under et halvtak er 151 gravstener murt inn i veggen. De bærer navnene på 151 frihetskjempere hvis jordiske rester aldri er funnet. Midt i rekken finnes en stor fellestavle.
Minnelunden i Ryvangen har status som statskirkegård og hører under Kirkeministeriet.
Tjøtta
Tjøtta (av norrønt Þjó, «tykklår» med henvisning til øyas visuelle form) er ei øy i Alstahaug kommune på Helgeland i Nordland. Tjøtta var tidligere også et eget kirkesogn og et selvstendig herred som innbefattet en rekke øyer og deler av fastlandet omkring. Øya har et areal på 11,3 km², er særdeles flat og er velegnet for jordbruk.
Historie
Øya har vært bebodd siden gammel tid. Det finnes en stor mengde funn fra jernalderen i tuftene av en større gård sør på øya, som rundt vikingtiden ble til Tjøttagodset, et maktsentrum på kysten gjennom mange år. Skalden Øyvind Skaldespiller bodde der, samt sønnen Hårek av Tjøtta. Ved kirken står det en bauta av Øyvind Skaldespiller.
I 1862 ble Tjøtta herred (2781 innbyggere) skilt ut fra Alstahaug herred (3280 gjenværende innbyggere). I geografisk henseende samsvarte Tjøtta herred i stor grad med kirkesognet. Den 1. juli 1916 ble deretter Vevelstad herred (1097 innbyggere) skilt ut fra Tjøtta herred (2287 innbyggere). Den 1. juli 1920 fant det sted en grenseregulering, da gården Giskåen (10 innbyggere) ble overført fra Tjøtta til Vevelstad herred.
Den 1. januar 1964 ble området på øya Alsten i Tjøtta herred slått sammen med Leirfjord kommune og Nesnas område sør for Ranfjorden til den nye Leirfjord kommune. Den 1. januar 1965 ble Skogsholmen skolekrets overført til Vega kommune. Det resterende av Tjøtta herred ble samtidig slått sammen med den tettbebygde kommunen Sandnessjøen, og det meste av Alstahaug (skolekretsene Husvær, Brasøy og Prestøy overført til Herøy kommune) til den nye kommunen Alstahaug. I 1965 hadde Tjøtta herred knapt 1 800 innbyggere. Herredet Tjøtta omfattet også deler av fastlandet ved Halsfjorden, en del av øya Alsten og flere mindre øyer.
Næringsliv og severdigheter
Som tidligere er næringslivet preget av fiske og jordbruk. Tjøtta har forskningsstasjon for planter, Bioforsk Nord Tjøtta, som har tatt over Tjøttagodset. På Nordøya ligger Tjøtta sovjetrussiske krigskirkegård og Tjøtta internasjonale krigskirkegård med over 7 500 enkeltgraver for russiske krigsfanger.
Tjøtta er også ferjeleie på Kystriksveien (Rv 17) med fergeforbindelse til Forvik i Vevelstad kommune og flere mindre stoppesteder (Mindlandet, Tro, Stokka sjøen og Vågsodden). Tjøtta Småbåtforening eier og driver småbåthavna på Tjøtta. Tjøtta kirke er en steinkirke (bygd 1851) som ble bygd etter at den forrige trekirken brant ned. Tjøtta Grendesamling med ca. 1 000 innsamlede gjenstander holder til i «gammelskolen».
Shohreh Aghdashloo
Shohreh Aghdashloo (persisk: شهره آغداشلو, født 11. mai 1952 i Teheran i Iran) er en iransk-amerikansk filmskuespiller.
I 2003 var hun Oscar-nominert for beste birolle som «Nadereh 'Nadi' Behrani» i filmen Hus i sand og skodde (House of Sand and Fog) der hun spilte mot blant andre Ben Kingsley og Jennifer Connelly.
St. Slide
St. Slide er et musikkalbum med Bjørn Berge fra 2004.
Albumet ble produsert av Kjetil Ulland.
Jonathan Elias
Jonathan Elias (født 1956 i New York) er en amerikansk komponist og plateprodusent, mest kjent som komponist av film-/TV- og reklame-musikk. Han begynte å spille piano som seks-åring og komponerte egen musikk i 12-årsalderen. Hans største inspirasjon er Broadway-musikaler, og innen klassisk musikk er Béla Bartók, Igor Stravinskij og Sergej Rakhmaninov hans favoritter. Han begynte å komponere musikk til film-trailere før han tok steget videre til reklame-musikk og videre til musikk for TV-serier og filmer.
Han har også produsert en rekke rocke-artister, som Duran Duran, Grace Jones og Yes. Han har også spilt inn egenkomponert orkestral musikk.
Lida van der Anker-Doedens
Alida «Lida» van der Anker-Doedens (født 28. juli 1922, død 1. april 2014) var en nederlandsk padler som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Anker-Doedens vant en olympisk sølvmedalje i padling under Sommer-OL 1948 i London. Hun kom på andreplass i K-1 500 meter for kvinner bak danske Karen Hoff. Fritzi Schwingl fra Østerrike ble nummer tre.
Rådhuset tunnelbanestasjon
Rådhuset tunnelbanestasjon er en stasjon på Stockholms tunnelbane. Den trafikkeres av T-bane 3 (blå linje) og ligger mellom stasjonene T-Centralen og Fridhemsplan i bydelen Kungsholmen i Stockholms innerstad.
Det er en underjordisk stasjon som er sprengt ut i fjellet under Stockholms rådhus.
Lochnagar
Navnet kommer fra Lochan na Gaire, som betyr «den lille innsjøen med bråkete lyd» og er navnet på en innsjø rett ved fjellet. Toppen har på gælisk det lite flatterende navnet Cac Càrn Beag, «liten varde av avføring». Man bruker ofte i stedet det alternative navnet Beinn Chìochan, «brystfjellet».
Det mest kjente trekket ved fjellet er en nordvendt botn. Rundt denne finner man flere topper, både hovedtoppen og flere subsidiære. Fjellet er en munro, og er et populært mål for fjellvandrere. Den vanligste ruten til toppen er fra Glen Muick. Det er ofte dårlig sikt på toppen, og platået er farlig fordi det er vanskelig å få overblikk over hvor de bratte klippene på nordsiden starter.
Fordi fjellet er et hekkested for boltit har det fått status som Special Protection Area.
Referanser til fjellet
I nærheten av Balmoral Castle, på sørsiden av Dee, ligger et whiskydestilleri som produserer Royal Lochnagar Single Malt.
Fjellet ligger innenfor den kongelige eiendommen Balmoral. Fjellet er settingen for barnehistorien Old Man of Lochnagar, som opprinnelig ble fortalt av prins Charles til hans yngre brødre Andrew og Edward. Historien ble utgitt i 1980, og overskuddet går til The Prince's Trust.
Under første verdenskrig fikk et enormt krater skapt av en mineeksplosjon ved Somme navnet Lochnagar.
Lord Byron skrev et dikt han kalte «Lochnagar», og senere har det blitt skrevet en sang basert på dette.
Rogaland
Fylkesnavn og fylkesvåpen
I middelalderen ble bruken av Rogaland gradvis fortrengt av navnet Rygjafylke. I 1919 ble Rogaland gjort til offisielt fylkesnavn.
Fylkesvåpenet har blå bunn med et hvitt steinkors. Utformingen er basert på minnesteinen etter Erling Skjalgsson, som ble reist ved Breiavatnet i 1029. Våpenet er tegnet av Hallvard Trætteberg og ble godkjent ved kongelig resolusjon i januar 1974.
Historie
De første menneskene i Rogaland har antageligvis kommet på korttidsbesøk sørfra, på jakt langs kysten. Isen lå da fremdeles tykk i innlandet. Man tror at menneskene kom fra Doggerland, et landområde mellom Danmark og England. Da isen trakk seg tilbake og havnivået steg, ble dette landområdet gradvis satt under vann, og folket som holdt til her, måtte finne nytt land. Noen trakk seg sydover igjen, mens en del passerte Norskerenna (som var betraktelig smalere enn nå), i jakt på rein og nytt land. Fra omkring 7000 fvt. tror en at et par hundre mennesker har hatt fast tilholdssted i Rogaland. Dette var jegere og samlere, som flyttet rundt etter et fast mønster.
Det eldste sporet etter mennesker i Rogaland er funnet av en boplass på Galta på Rennesøy, like ved ferjeterminalen Mortavika. En annen mye omtalt boplass er Vistehola i Randaberg, også kjent som Svarthola. I Stangelandshelleren i Klepp er det funnet spor etter mennesker fra eldre steinalder og også det eldste funn av husdyrbein i Norge.
Fra steinalderen er det funnet to skjelett i Rogaland, en kvinne i femtiårene fra Bleivik på Hagland utenfor Haugesund og en 14–15 år gammel gutt i Vistehola.
Bronsealderen
Bronsealderen (1800–500 fvt.) var en vekstperiode i regionen. I fra denne perioden finner en tydelige tegn på Rogalands sentrale beliggenhet med hensyn til Nordsjøen, Storbritannia og kontinentet. Det vokste fram en rik høvdingklasse som hadde tett kontakt med landene rundt Nordsjøen. Denne overklassen tok i bruk hest og ard, skaffet seg statussymboler av bronse, bodde i langhus og ble gravlagt i store gravhauger. Det finnes mange gode funn fra denne perioden, blant annet to bronselurer fra Revheim. Norges rikeste gravfunn fra denne perioden er Rægehaugene. Landa er en rekonstruert landsby fra jernalder og bronsealder, i Forsand kommune.
Mange helleristninger er funnet i Rogaland, og de fleste av disse er fra bronsealderen. På Austre Åmøy er ti store felt. Ellers er det helleristninger på Vardeneset, Buøy, Aubeberget, Sunde, Hafrsfjord, Revheim, Suldal og på Rudlå i Stavanger kommune.
Folkevandringstiden
På Flat-Jæren er det registrert nærmere 200 ødegårder fra folkevandringstiden. Regner vi med de sentrale gårdene der fornminnene er forsvunnet, får vi over 400 gårder fra denne perioden. På Ullandhaug ligger Norges eneste gjenoppbygde folkevandringsgård, Jernaldergården. Storgården på Gausel er også et godt funn av en folkevandringtidsgård.
Vikingtiden
Vikingene brukte navnet Rygjafylke om Rogaland, og området var på mange måter sentralt i vikingtiden. Et rikt arkeologisk funnmateriale fra Nord-Jæren tyder på at det like fra eldre jernalder fantes sterk høvdingmakt her. Stavanger peker seg ut som det naturlige maktsentrumet: Området hadde en naturlig havn og lå strategisk til, med Jæren i sør, Ryfylke i øst, skipsleia langs kysten i vest og de fruktbare Ryfylkeøyene i nord. Det første kjente vikingeangrepet i England var i 793, og antagelig var det fra Rygjafylket de første norske vikingene dro ut på tokt. Øyene vest for Norge ble stor sett befolket av folk fra Vestlandet. Rogaland blir igjen også sentralt i norgeshistorien ved rikssamlingen i 872. Slaget i Hafrsfjord markerte den endelige samlingen av Norge. Etter slaget var det viktig for Harald Hårfagre og hans etterfølgere å slå seg ned i dette strategisk viktige området. Dette ser man tydelig da Harald velge å legge to av sine fem kongsgårder i Rogaland, henholdsvis Avaldsnes kongsgård og på det som i dag er Utstein kloster.
Nord-Jæren har sannsynligvis vært et av de viktigste utgangspunkt for vikingferder vestover til De britiske øyer. Begrunnelsen for dette er at det på Nord-Jæren er funnet flere og mer varierte, irske metallarbeid enn i noe annet sammenlignbart område i Europa. Gauseldronningens grav på Gausel i Stavanger viser oss hvilken mengde med rike funn vi har fra vikingtiden. Graven er en av norges rikeste kvinnegraver fra vikingtid, med stort innslag av både irske og hjemlige prestisjegjenstander. Kun Osebergfunnet er større. Man antar at hun kan ha vært en del av slekten til sagakongen Olav Kvite og hans far Gudrød som ifølge sagaen var rettmessige arvinger etter grunnleggeren av det norske vikingriket i Dublin, og som hersket der i 853 til 871 evt. Storgården på Gausel har også vært et maktsentrum i vikingtiden, og de rike funnene fra båtgravene på Gausel viser også at det har vært en militær og politisk makt samlet på Nord-Jæren.
Et steinkors ble også reist ved Breiavatnet i Stavanger omkring 1029 som minnesmerke over Erling Skjalgsson. Erling Skjalgsson av Sola var i sin tid en av landets mektigste mennene, og var herse i Sørvest-Norge. Omkring 996 ble han gift med Astrid, søster til Olav Tryggvason. Erling var kristen og framstilt i sagaene som å behandle trellene godt. Han kom imidlertid i konflikt med kongen Olav den hellige. Striden mellom dem endte med at Erling ble drept i Soknasundet 21. desember omkring 1028. Etter Snorre Sturlasons beretning skal kong Olav da ha sagt til drapsmannen Aslak Fitjaskalle at «Nå hogg du Norge ut av hånden min».
Steinkorset har en runetekst. Den er tolket slik: «Alfgeir prest reiste denne steinen etter sin herre, Erling, som einsam vart sviken ut av løftinga då han sloss med Olav». Korset står i dag i inngangshallen til Stavanger museum.
Middelalderen
Stavanger domkirke ble trolig påbegynt i 1090-årene, og sto ferdig omkring 1150. Sankt Svithun var Domkirkens vernehelgen, og hans «armlegg» var kirkens viktigste relikvie. Den første biskopen var Reinald, som var engelsk.
Stavanger bispesete ble etablert en gang i perioden 1103–1123.
Rogaland hadde i middelalderen flere riksråder, som var sentrale i styringen av landet. De hørte hjemme på øyene i Ryfylke, som Talgje og Finnøy. En av biskopene holdt også til på Finnøy.
I 1425 fikk Stavangers borgere for første gang byprivilegier.
Geografi
Rogaland ligger sørvest i Norge og grenser i vest til Nordsjøen. Fylket grenser til Vestland i nord, Vestfold og Telemark i nordøst og Agder i øst. Rogaland blir ofte kalt et «Norge i miniatyr», fordi fylket har litt av alt når det gjelder landskap. Det er høye fjell og dype fjorder, landbruksjord og skog, fosser og stille vann, lange sandstrender og bratte svaberg.
Rogaland har omkring 350 kilometer kyst mot havet og en strandlinje på godt over 2,000 km. Den brede Boknafjorden og har et mange bebodde øyer fra havgapet til Ombo. På flere av øyene drives intensivt jordbruk, særlig grønnsaksdyrking. Boknafjorden er ingen typisk fjord fordi den for en stor del ikke er skapt ved isbreenes graving, men ved at jordskorping har sunket inn. Nedstrandsfjorden mellom Sjernarøyane og Nedstrand er mer enn 700 meter dyp.
Rogaland har et naturlig skille i Boknafjorden og deles inn i flere geografiske områder:
Haugalandet
Nord for Boknafjorden, i Nord-Rogaland, mot grensen til Vestland fylke, ligger Haugalandet. Dette er et småkupert og delvis karrig landskap, med noen landbruksområder. Berggrunnen på Haugalandet består hovedsakelig av granitt og fyllit. På vestsiden av Karmøy finnes flere sandstrender, bl.a. Åkrasanden.
Dalane
Helt sør i Rogaland ligger Dalanes anortosittlandskap. Anortositt, som er en dypbergart, er valgt til fylkesstein i Rogaland. Steinen gir et nakent «månelandskap» med helt spesielle steinformasjoner med små og grønne sprekkdaler mellom. Ved Egersund har det vært steinbrudd på denne bergarten.
Jæren
Nord for Dalane ligger Jæren. Jæren betyr fra gammelt av kant og beskriver godt landskapet som ligger mellom fjellet og Nordsjøen. Jæren ligger lavere enn resten av Norge, og minner om danske områder med sitt småkuperte og meget fruktbare landskap. Kysten er preget av slike lange sandstrender som Orrestranda og Borestranda.
Ryfylke
Boknafjorden er en bred, åpen fjord med mange øyer mellom sør- og nordfylket. Øyene er grønne og frodige på grunn av gunstig klima og næringsrike bergarter. Boknafjorden snevres inn med mange fjordarmer. Landskapet preges av store høydeforskjeller, flotte fosser og massive fjell. Det er mye nakent steinlandskap, men også furu- og eikeskoger og noe landbruksjord. Lysefjorden er kanskje den vakreste og mest kjente fjorden i Ryfylke. Her ligger severdighetene Preikestolen og Kjerag.
Dal, hei og høyfjell mot øst
Mot grensen til nabofylkene i øst ligger dal- og heilandskapet, som igjen går over i høyfjell. Heiene ligger stort sett mellom 700 og 1,000 meter over havet, og har en del planter. Høyfjellene har topper opp mot 1,400 og 1,600 meter og regnes som snaufjell med lite vegetasjon. Det ligger store innsjøer her, noe som gjør området godt egnet for vannkraft, slik som Blåsjø.
Befolkning
Befolkningen er mest konsentrert på Nord-Jæren, der de to byene Stavanger og Sandnes er vokst sammen til ett tettsted, Stavanger/Sandnes. Det to kommunene hadde 1. januar 2019 tilsammen 44,4 % av folkemengden i Rogaland. I 2018 var Sola og Sandnes kommunene med sterkest vekst i fylket.
Fra 1. januar 2012 til 1. januar 2015 økte folketallet i Rogaland med 5,2 %, mot 3,6 % for hele Norge samlet. Det er den nest største prosentvise befolkningsveksten i landet etter Oslo (5,6 %).
Tettsteder
Største tettsteder i Rogaland, rangert etter innbyggertall 1. januar 2017:
Stavanger, Sandnes, Haugesund, Bryne, Egersund, Kopervik, Åkrehamn, Jørpeland, Sauda og Skudeneshavn har bystatus.
Infrastruktur
Administrasjonen ligger i Stavanger, mens fylket er delt i fire distrikter. Haugalandet med Haugesund som største by, Ryfylke med Jørpeland som største by, Jæren med storbyområdet Stavanger/Sandnes og Dalane med Egersund som største by. Ofte deles Jæren igjen opp i Nord-Jæren (storbyområdet) og Sør- eller Låg-Jæren med Bryne som største by, eventuelt også med Høg-Jæren med Gjesdal kommune, hvor Ålgård er administrasjonssenter.
Kommuner
Rogaland er fra 2020 inndelt i 23 kommuner:
Administrative inndelinger
Regionråd:
Prostier, alle under Stavanger bispedømme i Den norske kirke:
Tingretter, under Gulating lagdømme:
Politidistrikter:
Helsedistrikter, under Helseregion Vest:
Veidistrikter, under Veiregion Vest:
Tidligere fogderier:
Økonomiske regioner:
Fylkestinget 2015–2019
Fylkeskommunen styres etter formannskapsmodellen. Fylkestinget har 47 representanter.