cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siachen-konflikten
Strategisk betydning
Det kan sies at Siachen-området har en viss strategisk betydning i og med at det er et grense- og fjellområde mellom India, Pakistan og Kina. De siste årene har Pakistan og Kina samarbeidet om å bedre veinettverket i området, og mulighetene for felles militæraksjon har blitt noe bedre i senere tid. Den viktigste arterien utgjør Karakoram-veien, som er 800 km lang og som forbinder Pakistan med Xinjiang-provinsen i Kina via Khunjerab-passet (4 934 moh). Veien, som går gjennom territorium som India fortsatt gjør krav på, styrket kommunikasjonen, forsvarsevnen og de strategiske båndene mellom Indias to hovedrivaler. i tillegg økte den også muligheten for Kina og Pakistan til militært å true Indias kommunikasjonslinjer i Kashmir. Pakistan og Kina har på den andre siden flere ganger påpekt at veien ikke skal brukes til militære formål, men til å øke handel, åpne nye områder for mineralressurser og øke turismevirksomhet, samt å styrke den sosiale integrasjonen mellom grensebefolkningene. Veien er ikke godt egnet til militær aktivitet siden den er stengt mesteparten av vinteren, og jord- eller steinras holder den ofte stengt resten av året. I tillegg består veien av flere store broer som er ideelle mål for sabotasjeaksjoner eller presisjonsbombing fra fly. For det tredje går veien gjennom et område som ligger langt fra de industrielle og finansielle sentrene i Pakistan og Kina, noe som vil gjøre det vanskelig med transport av forsyninger og tropper i tilfelle planer om angrep. Siachen-området er ikke akkurat det letteste stedet å forsvare i verden, og den strategiske betydningen av breen er mest sannsynlig ikke den utløsende årsaken.
Økonomiske forhold
Med sine store høyder og kalde klima kan ikke Siachen brukes til jordbruk eller beiting. Forekomster av mineralressurser i området er sannsynlig, men det er ikke gjort noen undersøkelser eller forskning som har gitt indikasjoner på dette. Den viktigste økonomiske faktoren er uten tvil turisme – fjellekspedisjoner og fjellklatrere kan utgjøre en betydelig økonomisk gevinst i dette høye landskapet. I India tas det ikke noen avgift for fjellklatring, men i Pakistan varierer avgiften etter hvilken fjelltopp det er snakk om. Det er først og fremst lokalbefolkningen som til en viss grad kan tjene på turisme. Området i seg selv er derfor ikke av stor økonomisk betydning. Det er svært usannsynlig at det er de økonomiske faktorene som har vært motivet for Indias okkupasjon av Siachen.
«Oropolitics»
Uten noen juridisk eller historisk berettigelse eller noen grensedokumentasjon begynte United States Defense Mapping Agency (nå National Geospatial-Intelligence Agency) rundt 1967 å vise en internasjonal grenselinje på sine Tactical Pilotage Charts, tilgjengelig for offentligheten og piloter, som gikk videre i øst-nordøstlig retning fra NJ9842 til Karakoram-passet på 5 534 moh på den kinesiske grensen. Flere statlige og private kartografer og atlasprodusenter fulgte etter.
I 1970-årene og tidlig i 1980-årene mottok Pakistan flere søknader fra fjellklatrere som ønsket å gjennomføre fjellekspedisjoner for å bestige høye topper i Siachen-området, delvis på grunn av at U.S. Defense Mapping Agency og de fleste andre kart og atlas viste at Siachen lå på den pakistanske siden av linjen. Pakistan ga en rekke tillatelser. Dette i sin tur forsterket det pakistanske kravet på området, da disse ekspedisjonene foregikk på breen med tillatelse innhentet fra regjeringen i Pakistan. Teram Kangri I (7 465 moh) og Teram kangri II (7 406 moh) ble besteget i 1975 av en japansk ekspedisjon ledet av H. Katayama, som kom fra Pakistan via Bilafond La. Situasjonen var uholdbar for India, som så startet med egne klatreekspedisjoner som et ledd for å hevde sitt territorielle krav på Siachen.
Indias regjering og forsvar la merke til dette, og protesterte mot kartografien. Før 1984 hadde verken India eller Pakistan noen permanent tilstedeværelse i området. Etter å ha fått kjennskap til det amerikanske militærets villfarende kart og tillatelsesordningene fra Pakistans regjering gjorde oberst N. Kumar, daværende commanding officer (kommandant) for den indiske hærens High-Altitude Warfare School, klar for en ekspedisjon til Siachen-området som et mottrekk og en militærøvelse. I 1978 klatret denne ekspedisjonen til topps på Teram Kangri II, og hevdet at det var den første bestigingen i et typisk «oropolitisk» riposte. Noe svært uvanlig for den vanligvis hemmelighetsfulle indiske hæren var at nyheter og bilder fra denne ekspedisjonen ble publisert i The Illustrated Weekly of India, som er et populært magasin.
Okkupasjon
Den 13. april 1984 iverksatte India Operasjon Meghdoot (oppkalt etter den guddommelige budbringeren Meghadūta i et sanskrit-skuespill av Kālidāsa), da Kumaon-regimentet fra den indiske hæren og Indias flyvåpen gikk inn i regionen. Operasjonen ble ledet av generalløytnant Hoon, som hadde fått opplysning om at Pakistan planla å gjøre det samme den 17. april. Indiske militære og paramilitære styrker fra den tilstøtende nordlige regionen Ladakh hadde i løpet av 13. april inntatt stillinger i nærheten av breen, nærmere bestemt i Dzingrulma der de anla en hovedbase. De indiske troppene hadde allerede i 1982 gjennomført en treningsøvelse i Antarktis. Hoon var kommandant for Indian Army Northern Command, stasjonert i Udhampur i delstaten Jammu og Kashmir. Pakistan svarte raskt med utplassering av tropper, og det som fulgte var bokstavelig talt et kappløp til toppen. De to nordlige fjellpassene, Sia La og Bilafond La, ble raskt sikret av India. I tillegg okkuperte India verdens høyestliggende fjellovergang hvor motorkjøretøy kan kjøre, Khardung La, i en høyde på 5 359 moh. Denne ligger heller ikke så langt unna Siachen. Ved disse fjellpassene bygget inderne militærposter.
De første trefningene
Indiske tropper og materiell ble fraktet til breen med helikoptre tilhørende flyvåpenet, og soldatene inntok strategiske stillinger på fjellene og fjellovergangene. Da Pakistan forsøkte å sette inn sine soldater i området den 25. april 1984, fant de ut at inderne allerede hadde okkupert de viktigste fjellovergangene i Saltorofjellene vest for Siachen-breen og landet sto overfor et fait accompli. De pakistanske styrkene klarte bare å ta de glasiale dalene som ligger like vest for Saltororyggen. Det kom til en trefning mellom de indiske troppene og en mindre styrke av pakistanere ved Bilafond La. Pakistanerne sendte inn tropper og anla poster i slutten av juni 1984, som regel lavere enn indernes med unntak av den nordligste og høyeste posten «Conway Saddle» i 7 000 meters høyde. Denne regnes som verdens høyeste permanente militærpost.
Kampsonen danner en trekant mellom kartkoordinaten NJ9842, Indira Col og Karakoram Highway. Koordinatene ble definert i Simla-avtalen, de ender på randen av Siachen-breen, som ligger rundt 100 km fra den kinesiske grensen. Det omstridte området dekker et område på mellom ca. 2 300 og 2 600 km² og India kontrollerer det meste. Den eneste Param Vir Chakra - Indias høyeste militære dekorasjon - som ble delt ut for kamp i Siachen-området gikk til naib subedar Bana Singh (pensjonert som subedar major/Honorary Captain), som i et raid i fullt dagslys angrep og erobret en pakistansk militærpost på toppen av et 6 700 meter høyt fjell, nå kalt Bana Post, etter å ha først besteget en 457 meter høy isvegg. Denne militære bragden fant sted i juni 1987.
Senere kamper
Siden 1984 har verken postene eller fronten beveget seg i særlig grad. Etter indisk okkupasjonen i 1984 har Pakistan gjort flere forsøk på å fortrenge de indiske styrkene, men med liten suksess. Kampene som utspiller seg er som regel kortvarige artilleridueller og mindre infanteritrefninger. I 1987 gjorde Pakistan et forsøk på å ta indiske posisjoner på en skulder av Bilafond La, der India hadde forlatt en post den foregående vinteren. Da inderne kom tilbake til våren oppdaget de at pakistanere hadde overtatt posten. Deretter fulgte en voldsom «seksdagerskrig» med artillerikamper mens indiske soldater besteg fjellet for å angripe posten. Ifølge en pakistansk offiser ble forsøk på å bringe nye forsyninger til posten avbrutt på grunn av dårlig vær, og pakistanerne som bemannet posten gikk etter hvert tom for ammunisjon. De fem pakistanske soldatene som var på posten skal ha kjempet til døden, og av de 60 indiske angriperne skal det bare ha vært seks igjen ved det siste angrepet.
Det største og mest kjente angrepet skjedde tre måneder etter det første angrepet i 1987, da Pakistan gjorde et nytt forsøk på å fordrive India fra området. Angrepet ble koordinert av Pervez Musharraf (senere president i Pakistan), som ledet en nyopprettet SSG-kommandoenhet utviklet med hjelp fra United States Special Operations Forces i området. En spesiell garnison med 8 000 soldater ble opprettet i Khaplu. Det umiddelbare målet var å erobre å den andre skulderen av Bilafond La. 100 menn fra denne eliteavdelingen (inderne mener det var mange flere) gikk til angrep mot indiske poster. Pakistanerne klarte å ta en lavereliggende post, og den tredje dagen var de praktisk talt ved toppen av enda en. Etter det skal den indiske øverstkommanderende offiseren over radio ha bedt om en sperreild fra det indiske artilleriet, rettet mot Indias egen post. Pakistanerne var utsatt og led store tap: rundt 20 døde og 30 sårede - skjønt India hevder tallene er høyere. Etter bitre kamper som inkluderte nærkamp ble pakistanerne kastet tilbake til sine opprinnelige posisjoner og stillingene forble de samme. Noen av de drepte angriperne lå nedfrosset i snøen i nesten ett år før indiske soldater gravde opp 14 lik og returnerte dem til Pakistan. I 1988 introduserte India helikoptre for store høyder og tunge løft i et område der det inntil da kun hadde vært artilleri.
Flere pakistanske forsøk på å gjenvinne stillinger ble iverksatt i 1990, 1992, 1995, 1996 og selv tidlig i 1999, like før toppmøtet i Lahore, men det har hver gang vært mislykket og endt med store tap. Angrepet som Pakistan utførte i 1995 var av betydelig omfang siden det resulterte i 40 pakistanske dødsfall uten at det skjedde noen endringer i stillingene. Et indisk IAF Mi-17 helikopter ble skutt ned i 1996. Disse angrepene endret ikke status quo, frontlinjen flyttet ikke på seg. Den siste store konfrontasjonen fant sted 4. september 1999 da pakistanerne skjøt på indiske soldater, som gikk seg langs fjellsiden til Turtuk, med kanoner og drepte ni. Det fant sted artillerikamper mellom begge landene frem til 2003. Tidligere var det i gjennomsnitt en skuddveksling annenhver dag mellom postene på Saltoro-fjellkjeden.
I dag kontrollerer Indias hær den 70 km lange Siachen-breen og alle dens sidebreer fullstendig, samt de tre viktigste fjellovergangene i Saltororyggen like vest for breen - Sia La, Bilafond La og Gyong La - og har dermed den taktiske fordelen av å befinne seg på de store høydene. Pakistan kontrollerer de glasiale dalene som ligger noen få kilometer sørvest for Gyong La. Pakistanerne har ikke kunnet komme opp til toppen av Saltororyggen, mens de indiske soldatene ikke kan komme ned og forlate sine strategiske høytliggende militærposter. Linjen mellom der de indiske og pakistanske soldatene for tiden holder sine stillinger blir i økende grad referert til som Actual Ground Position Line (AGPL).
I sine memoarer nevner Pakistans tidligere president general Pervez Musharraf at Pakistan mistet et landområde på nærmere 2 300 km² som landet gjorde krav på. TIME konstaterer at den indiske fremrykningen erobret nesten 2 600 km² territorium som Pakistan hevder suverenitet over.
Kargilkrigen
En av faktorene bak Kargilkrigen i 1999 da Pakistan sendte infiltratører for å okkupere forlatte indiske militærposter over Line of Control, var deres tro på at India ville bli tvunget til å trekke seg ut av Siachen i bytte mot en pakistansk tilbaketrekning fra Kargil. Begge sider hadde tidligere ønsket å gå bort fra den kostbare driften av militærpostene, men etter Kargilkrigen bestemte India å opprettholde sine poster på breen. Denne beslutningen ble tatt i frykt for fremtidige pakistanske inntrengninger i Kashmir dersom India valgte å trekke seg ut av Siachen-regionen uten en offisiell anerkjennelse fra Pakistan av de nåværende stillingene.
Tap og dødsårsaker
Nøyaktige tapstall under Operasjon Meghdoot er ikke kjent som følge av «strategiske årsaker». Verken India eller Pakistan har publisert noen offisielle tapstall. Noen kilder påpeker at om lag 1 000 indiske og 1 300 pakistanske soldater mistet livet i Siachen-konflikten, mens andre kilder snakker om et samlet tapstall på 4 000 soldater. De første som omkom i 1984 var imidlertid 27 indiske soldater som ble tatt av et snøskred. I en artikkel i Le Monde fra 15. juni 1994 blir det anslått at 1 000 er døde eller forsvunnet/savnet og 3 000 såret. I en artikkel i den borgerlige indiske avisen Organiser fra 23. juni 1985 blir det påstått at over 1 000 pakistanske soldater var blitt drept i pakistanske gjenerobringsforsøk i Siachen. Et uoffisielt estimat fra 1988 hevder at 250 indiske soldater falt i kamp i Siachen hvert år.
I denne regionen i utkanten av Himalaya dør flere soldater av de tøffe fjellforholdene enn av fiendens kuler og artilleri. Det er stor snøskredfare i de store høydene som finnes i Siachen, og i og med at dette er en isbre er det ekstra stor fare for sprekker. Dette gjør patruljering av området til en livsfarlig oppgave. I de store høydene er også oksygeninnholdet i luften bare 50 % av hva det er ved havoverflaten. Temperaturen kan vinterstid falle ned til -30 °C, men med de sterke vindene, som kan komme opp i 150 km/t og vare i dagevis, kan den effektive temperaturen være -50 °C. Den ekstreme kulden kan føre til frostskader, blant annet forfrysninger, frostbitt og hypotermi. Den sterke solstrålingen som reflekteres av snøen kan videre resultere i snøblindhet og hudskader. Høydesyke er et annet problem som kan forekomme i høyder over 3 000 moh, og som kan føre til døden dersom det ikke blir tatt hensyn til de første symptomene. Inderne er i større grad rammet av disse helsefarene siden de har militærposter i større høyder enn pakistanerne. I tillegg får ulykker under slike forhold oftere en dødelig utgang. Det antas at åtte av ti dødsfall skyldes været og høyden, samt fall i bresprekker og snøras. Soldater som er stasjonert på Siachen-breen kan kun oppholde seg der i en kortere tidsperiode (rundt en måned), fordi lengre opphold vil endre blodets egenskaper og få dødelige konsekvenser.
Forhandlinger
Siden 2005 har begge landene forhandlet om grenselinjen på Siachen-breen, men til nå har man ikke klart å komme til noen enighet. Det anslås at Pakistans mål er å holde inderne der de nå har sine stillinger, og konflikten er dermed i stillstand. Den ikke-fastsatte grenselinjen går midt over breen. India insisterer på en avtale før en eventuell demobilisering. På den andre siden insisterer Pakistan på en tilbaketrekning av begge hærene til de posisjonene som landene hadde før India okkuperte størstedelen av isbreen. Konflikten hadde ifølge Der Spiegel kostet India ti milliarder USD og Pakistan syv milliarder USD frem til 2005, da forhandlingene begynte.
Nyere utvikling
I løpet av sin periode som Pakistans statsminister besøkte Benazir Bhutto området vest for Gyong La, noe som gjorde henne til den første statsministeren fra et av de to landene som har vært i Siachen-regionen. Den 12. juni 2005 ble statsminister Manmohan Singh den første indiske statsministeren til å besøke området, og han uttrykte ønske om en fredelig løsning av problemet. I 2004 ble Indias daværende president Abdul Kalam det første statsoverhodet til å besøke området.
Stabssjefen for den amerikanske hæren, general George W. Casey jr. besøkte 17. oktober 2008 Siachen-breen sammen med øverstkommanderende for den indiske hæren general Deepak Kapoor. Den amerikanske generalens besøk hadd til hensikt å «utvikle konsepter og medisinske aspekter av krigføring i kalde forhold og store høyder».
Siden september 2007 har India tillatt fjellekspedisjoner og trekking til de avskrekkende glasiale høydene. Det antas at India ønsker å vise verden at det holder alle viktige høyder i Saltorofjellene, som ligger vest for Siachen-breen, og at pakistanske soldater er stasjonert i en avstand på hele 24 km fra den 70 km lange breen. En ekspedisjon i oktober 2008 «ble gjennomført for å gi beskjed om at enhver sivil person under ledelse av militæret kan besøke denne delen av landet», forklarte en høytstående offiser i den indiske hæren. De sivile ekspedisjonene til Siachen begynte til tross for voldsomme protester fra Pakistan som kalte det Indias «turisme» i «omstridt område». Pakistan tillater også lignende ekspedisjoner i nærliggende områder, dog uten hjelp og beskyttelse fra militæret. Pakistans tillatelsesordninger er enklere, ofte tar det bare to uker å få godkjent en ekspedisjon. Pakistan la i 2008 ikke inn en formell protest mot ekspedisjonene, og India holder også lav profil ved at den indiske forsvarsministeren blant annet har valgt å hoppe over senking av flagg i området.
India planlegger en flyavgang til militærbasen i Thoise, breens nærmeste flyforbindelse, først og fremst til militære formål. Det pakistanske flyselskapet PIA frakter trekkere og fjellklatrere til Skardu slik at de kan komme frem til fjellet K2, som ligger kun 33 km nordvest for Siachen-området. Imidlertid setter dårlig vær ofte en stopper for disse avgangene. India har bygget verdens høyeste helikopterplattform på breen ved Point Sonam, 6 400 moh, for å støtte det indiske militærets operasjoner i regionen. India har også installert verdens høyestliggende telefonkiosk for sine soldater på breen, slik at de kan opprettholde forbindelse med sine familier.
Økologisk påvirkning
Det indiske militæret har siden 1984 gravd bunkere i isen på breen, samt bygget en helikopterplattform, Siachen Base Camp og andre fasiliteter. Med disse inngrepene på Siachen-breen blir det sluppet løs tonnevis av kjemikalier, metalliske og organiske rester. Gjennom dette uberørte og sakte utviklende høyfjellslandskapet har India bygget en 598 km lang vei fra Leh i Ladakh-regionen til breen, som trafikkeres av tunge lastebiler som frakter olje og andre farlige kjemiske forbindelser. I breen finnes det en 120 km lang oljerørledning som brukes for å holde igloene og våpen varme, samt for å smelte is til drikkevann. Ifølge hydrologen Arshad H. Abbasi, tidligere leder for  Planning Commission of Pakistan og nåværende rådgiver for Sustainable Development Policy Institute in Islamabad, har troppene på begge sider i løpet av 25 år forårsaket irreversible skader på det biologiske mangfoldet, økologien og hydrologien. Ifølge Abassi fungerer Siachen-breen som en klimaregulator og økologisk ressurs for Sør-Asia og spesielt Kina, India og Pakistan; og denne ressursen er nå truet. Breen er med sitt smeltevann en viktig forutsetning for hverdagen til mennesker som lever lenger nede i dalen. Siachen-breen har mistet 25 % av sin ismasse i løpet av de siste 25 årene, den største reduksjonen blant alle breer i Himalaya.
Vurdering
Det er ulike oppfatninger av denne militære operasjonen. Et synspunkt går ut på at det ikke-strategiske landet ble okkupert og hensikten bare er av symbolsk karakter. En annen vurdering beskriver Saltorofjellene på vestsiden av breen som område av taktisk stor betydning ettersom den indiske hæren kontrollerer mer enn 70 km langs breen samt nærliggende høye fjelloverganger, som for eksempel Sia La-passet, Bilafond La-passet og Gyong La-passet. Andre peker på de høye kostnadene ved stasjoneringen. En annen forklaring går ut på at India var bekymret for at adkomsten til Ladakh over Karakoram-passet kunne bli blokkert for landet, og av den grunn innledet Operasjon Meghdoot. En annen oppfatning er at det politiske forholdet mellom India og Kina var anspent på den tid, og at India betraktet området rundt Siachen som en uoverkommelig barriere. I mellomtiden har det politiske forholdet mellom India og Kina blitt bedre, og Siachen-regionen fungerer ikke lenger som en bastion mot Kina. Forholdet mellom Kina og Pakistan har i lang tid vært varmt og godt fungerende.
728 Leonisis
728 Leonisis er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaga den 16. februar 1912 av Johann Palisa fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Den er oppkalt etter Leo Gans, president i Physical Society of London, i anledning av hans 70-årsdag, og gudinnen Isis.
Ellevte roman, bok atten
Ellevte roman, bok atten er en roman utgitt av den norske forfatteren Dag Solstad i 1992. Handlingen er i det store og hele lagt til Kongsberg, som hovedpersonen, romanens jeg-person, samfunnsøkonomen Bjørn Hansen, har flyttet til for å leve nær sin elskerinne Turid Lammers. Hansen og Lammers spiller amatørteater, og mye av handlingen dreier seg rundt en oppsetning av Henrik Ibsens Vildanden.
Romanen avsluttes på dramatisk vis, ved at Hansen kommer hjem fra et besøk i Vilnius i rullestol.
Likvake
Likvake, også kalt vaktstue, er en gammel skikk der man våker over eller holder vakt over en avdød frem til begravelsen. Skikken går langt tilbake, kanskje til førhistorisk tid og var vanlig flere steder i Norge.
Ellevte roman, bok atten
Solstad fikk Kritikerprisen for romanen i 1993.
I sin 17. roman i 2009 plukker Solstad opp tråden fra Ellevte roman, bok atten.
Likvake
Folkeminnegranskeren Kjell Bondevik (1901–1983) hevder i Norsk Allkunnebok at formålet med likvake var å berge liket fra onde ånder.
Ved et dødsfall kan det også være flere syninger der pårørende og kjente får mulighet til å se den døde på sykehuset, hjemme eller i gravkapellet før gravferden. Noen har åpen kiste under begravelsesseremonien.
Herremann
Herremann (dansk: herremand, fra norrønt enten herramaðr eller hermaðr ) var opprinnelig en (adels)mann som stod i særlig tjenesteforhold (med militære forpliktelser) overfor en landsherre (konge, fyrste, biskop); en adelsmann. Senere brukt om en som opptrer som en storkar.
Under keiserkrigen på dansk jord klarte bare København å motsette seg erobring. Svenskene stod på Sjælland i to år og beleiret hovedstaden i seks måneder. Københavns borgere kjempet på vollene med Frederik 3. i spissen for forsvaret. I 1660 påpekte Københavns borgere at adelen hadde sviktet byen og overlatt til borgerne å forsvare den. Som anerkjennelse fikk de i stand et stendermøte, fordi «herremennene» hadde vist seg å være «haremenn».
Lavrentij Berija
Lavrentij Pavlovitsj Berija (1899–1953) var en georgisk bolsjevik og en sovjetisk politiker, marskalk av Sovjetunionen og leder av NKVD fra 1938 til 1945 samt i 1953. Han ble med i politbyrået i 1946.
Berija var den lengstlevende og mest innflytelsesrike av sjefene for Sovjetunionens hemmelige politi under Stalin. Etter den sovjetiske invasjonen av Polen i 1939 var han ansvarlig for organisering av massemord, som Katyn-massakren av om lag 22 tusen polske offiserer og statstjenestemenn. Senere under andre verdenskrig var Berija som leder for NKVD ansvarlig for etnisk rensing av minoritetsbefolkninger i Kaukasus, hvor flere hundre tusen omkom. Han administrerte store deler av statsapparatet i Sovjetunionen, blant annet enheter fra NKVD ansvarlig for blokkeringsstyrker (tropper som sperret for at stridende enheter kunne flykte), og sovjetiske partisaner på østfronten. Berija administrerte den store utvidelsen av Gulag (sovjetiske konsentrasjonsleirer) og var hovedansvarlig for de hemmelige forvaringsleirene for vitenskapsmenn og ingeniører, kjent som sharashka.
Etter Stalins død i mars 1953 ble Berija leder for innenriksministeriet og allierte seg med Georgij Malenkov og Vyacheslav Molotov, et triumvirat som i en kort periode ledet landet etter Stalins død. Et statskupp av Nikita Khrusjtsjov, støttet av marskalk av Sovjetunionen, Georgij Zjukov avsatte Berija. Etter å ha blitt arrestert ble han anklaget for forræderi og andre forbrytelser, dømt til døden og henrettet den 23. desember 1953. Under rettssaken og etter hans død kom det frem mange anklager om at Berija var ansvarlig for en rekke seksuelle overgrep.
Malin
Malin er en opprinnelig svensk variant av det greske kvinnenavnet Magdalene, som betyr «fra Magdala». Magdala (nå Majdal) var ifølge Bibelen en liten by i Galilea, og navnet ble blant annet brukt av Maria Magdalena.
Lavrentij Berija
Bakgrunn
Berija var sønn av en fattig mingrelsk bondefamilie ved Sukhumi i Abkhasia i Georgia. Han gikk på en polyteknisk skole i Baku og var aktiv i en illegal marxistisk studiekrets som kasserer.
Malin
Utbredelse
Navnet Malin ble dannet i Sverige på 1500-tallet. Malin var i Sverige mest populært som døpenavn på 1970- og 1980-tallet. Det var i 2005 over 40 000 svenske kvinner som het Malin.
Lavrentij Berija
Revolusjonær, politiker
Berija var en skruppelløs og ambisiøs mann og steg raskt i gradene i partiet. I 1934 ble han utpekt til kommunistpartiets sentralkomité. I 1938 utnevnte Stalin ham til øverste leder av NKVD, Sovjetunionens sikkerhetspoliti. Dermed ble Berija en del av Josef Stalins innerste krets og fikk ansvaret for utøvelsen av den politiske terroren. Han var en av Stalins nærmeste medarbeidere inntil Stalins død i 1953.
Malin
Utbredelse
Malin var svært lite brukt i Norge før ca. 1960, men har vært blant de mest populære døpenavnene i Norge fra ca. 1990, og var på ti på topp-listen i perioden 1996–2000. Det var i 2005 over 7500 norske kvinner som het Malin.
Lavrentij Berija
Revolusjonær, politiker
Ordren som ledet til Katyn-massakren var utarbeidet av Berija og signert av Stalin.
Malin
Utbredelse
I 2014 forbød innenriksdepartementet i Saudi-Arabia å gi nyfødte navnet Maline.
Lavrentij Berija
Revolusjonær, politiker
I perioden 1941 til 1945 deltok han i Statskomitéen for Forsvaret, som ledet den samlede krigføringen mot Tyskland og Japan, fra 1942 var han også innenriksminister.
Malin
Utbredelse
Malin er i dag et vanlig navn i Sverige og Norge. Formen Malina er vanlig i Serbia.
Lavrentij Berija
Revolusjonær, politiker
I 1945 trådte han tilbake som innenriksminister og ble i stedet fullverdig medlem av Politbyrået. I perioden etter andre verdenskrig ble han gjort hovedansvarlig for utviklingen av Sovjetunionens første atombombe, som var et svært viktig prosjekt for Sovjetunionen idet den kalde krigen var begynt.
Tronderøy
Indre og Ytre Tronderøy er to øyer som ligger utenfor Blindleia i Lillesand kommune. Indre Tronderøy er ca 400 mål. Ytre Tronderøy er litt større – ca. 650 mål. De to øyene ligge like øst for Gamle Hellesund. På Ytre Tronderøy ligger et nedlagt gårdsbruk med noen titalls dyrket mark. Ytre Tronderøy er ligger ytterst i skjærgården. Det er mange stier rundt på øya som muliggjør naturopplevelser. Det er noen få hytter på øya.
Lavrentij Berija
Revolusjonær, politiker
På starten av 1950-tallet begynte Berija å miste Stalins tillit. Mye tyder på at Stalin kort før sin død i mars 1953 planla hvordan han kunne bli kvitt Berija, siden Berija hadde samlet mye makt. Stalins død reddet ham fra å bli utrensket, og han klarte midlertidig å opprettholde maktposisjonen sin.
Etter Stalins død i 1953 ble Berija igjen innenriksminister og var en kort periode en av Sovjetunionens mektigste menn, kun overgått av Georgij Malenkov. I juli måned ble han plutselig arrestert og anklaget for forræderi. Han ble dermed en av de mest kjente ofrene for den maktkampen som oppsto i Sovjetunionen etter Stalins død.
Berija ble henrettet 23. desember 1953.
Seksualforbryter
Ved Berijas rettssak i 1953 ble det kjent at han hadde begått en rekke voldtekter i løpet av årene han var NKVD-sjef. Simon Sebag-Montefiore, som skrev en stor biografi om Stalin, konkluderte med at informasjonen "avslører et seksuelt rovdyr som brukte sin makt til å unne seg obsessiv fordervelse".
Ifølge offisielt vitnesbyrd av oberst Rafael Semyonovich Sarkisov og oberst Sardion Nikolaevich Nadaraia, to av Berijas livvakter, ble Berija ofte kjørt rundt Moskva i sin limousine på varme netter under krigen. Han pekte ut unge kvinner som livvaktene skulle bringe til hans herskapshus, livvaktene brakte så kvinnene med seg, som oftest med makt. I huset til Berija fikk de vin og god mat. Etter å ha spist, tok Berija kvinnene inn på sitt lydisolerte kontor og voldtok dem. Berijas livvakter rapporterte at deres plikter inkluderte å gi hvert offer en blomsterbukett da hun forlot huset. Å akseptere buketten antydet at sexen hadde vært frivillig, avslag betydde arrest. Sarkisov rapporterte at etter at en kvinne avviste Berijas fremskritt og løp ut av kontoret hans, ga Sarkisov henne feilaktig buketten. Den rasende Berija erklærte: "Nå er det ikke en bukett, det er en krans! Må den råtne på graven din!" NKVD arresterte kvinnen dagen etter.
Kvinner underkastet seg også Berijas seksuelle fremskritt i bytte mot løftet om frihet for fengslede slektninger. I ett tilfelle hentet Berija Tatiana Okunevskaya, en kjent sovjetisk skuespillerinne, under påskudd av å bringe henne til å opptre for politbyrået. I stedet tok han henne med til sin dacha, hvor han tilbød seg å frigjøre faren og bestemoren fra fengsel hvis hun underkaster seg. Han voldtok henne og sa til henne: "Skrik eller ikke, det spiller ingen rolle." Berija visste faktisk at Okunevskayas slektninger ble henrettet måneder tidligere. Okunevskaya ble arrestert like etterpå og dømt til isolasjon i Gulag, som hun overlevde.
Stalin og andre høytstående sovjeter uttrykte mistillit til Berija. I ett tilfelle, da Stalin fikk vite at datteren Svetlana var alene med Berija hjemme hos ham, ringte han henne og ba henne om å dra med en gang. Da Berija komplimenterte Alexander Poskrebyshevs datter for skjønnheten, trakk Poskrebyshev henne raskt til side og instruerte henne: "Ikke godta skyss fra Berija."Før og under krigen ba Berija Sarkisov om å føre en liste over navnene og telefonnumrene til kvinnene han hadde sex med. Til slutt beordret han Sarkisov å ødelegge listen som en sikkerhetsrisiko, men Sarkisov beholdt en hemmelig kopi. Da Berijas fall fra makten begynte, overførte Sarkisov listen til Viktor Abakumov, den tidligere krigssjefen for SMERSH og daværende sjef for MGB - etterfølgeren til NKVD. Abakumov bygde allerede aggressivt en sak mot Berija. Stalin, som også søkte å undergrave Berija, var begeistret over de detaljerte opptegnelsene som Sarkisov førte, og krevde: "Send meg alt dette drittsekk skriver ned!" Sarkisov rapporterte at Berija hadde fått syfilis under krigen, som han var hemmelig behandlet for (et faktum som Berija senere innrømmet under avhøret). Den russiske regjeringen bekreftet i 2003 at Sarkisovs håndskrevne liste fantes, ofrenes navn vil bli frigitt i 2028.
Vitnesbyrdet til Sarkisov og Nadaraia er delvis bekreftet av Edward Ellis Smith, en amerikaner som tjenestegjorde i den amerikanske ambassaden i Moskva på samme tidspunkt. Ifølge historikeren Amy Knight, "bemerket Smith at Berijas eskapader var kjent blant ambassadepersonell fordi huset hans var i samme gate som et residens for amerikanere, og de som bodde der så jenter ført til Berijas hus sent på kvelden i en limousine.
Trasamund
Trasamund (født 450, død 523) var vandalenes og alanernes konge fra 496 til 523, den fjerde kongen i vandalenes kongedømme i Nord-Afrika, og styrte lenger enn noen annen vandalkonge i Afrika, med unntak av sin bestefar, Geiserik.
1952 Hesburgh
1952 Hesburgh er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 3. mai 1951 av Indiana Asteroid Program ved Goethe Link Observatory i Brooklyn i Indiana.
Trasamund
Han har vanligvis blitt beskrevet som en ineffektiv hersker. Under hans lederskap ser vandalenes kongedømme ut til å ha fortsatt nedgangen som begynte med Geiseriks død og mistet kontrollen over nesten hele dagens Algerie til berberne. I det siste året av hans styre, ble den viktige byen Leptis Magna plyndret av berberne.
På den andre siden ser det ut til at han opprettholdt et sterkt grep om kjerneområdet til vandalenes kongedømme som bestod av dagens Tunisia og det østlige Algerie. Han gjorde også slutt på mange års forfølgelse av katolikker som hadde begynt under hans onkel Huneriks styre, et grep som forbedret vandalenes forbindelser med Østromerriket.
Trasamund døde i 523 og ble etterfulgt av sin fetter Hilderik, den førstefødte sønnen til Hunerik.
Holotrichia
Holotrichia er en slekt av biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore til ganske store (opptil 30 millimeter eller mer) oldenborrer, grå- eller brunlige. Oversiden er mer eller mindre tett kledt med lyse skjell og dermed ganske matt.
Levevis
Noen av artene er betydelige skadedyr i landbruket, blant annet på sukkerrør. Larvene er de viktigste skadegjørerne ved at de eter røttene på mange slags planter, men også de voksne billene kan gjøre noe skade ved å gnage på blader.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia.
729 Watsonia
729 Watsonia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 9. februar 1912 av Joel Hastings Metcalf fra Winchester i Massachusetts. Den er oppkalt etter den canadisk-amerikanske astronomen James Craig Watson.
Den arabiske verden
Den arabiske verden (العالم العربي Al-Alam Al-Arabi) består av 22 land som strekker seg fra Mauritania i vest til Oman i øst. Landene har en befolkning på 323 millioner innbyggere.
Betegnelsen «den arabiske verden» blir brukt med varierende geografisk omfang og til dels synonymt med den arabiske liga. Ofte blir det brukt omtrent om de områdene der arabere eller arabisk talende bor særlig den arabiske halvøy, Irak, Syria, Jordan, Libanon og Nord-Afrika. Betegnelsen blir blant annet brukt om et interessefellesskap basert på politikk eller kultur. Betegnelsen overlapper delvis med Midtøsten. I Djibouti er arabisk offisielt språk. Somalia har somali og arabisk som offisielle språk, og landet har en minoritet av etniske arabere. Den arabiske liga omfatter også Somalia (fra 1974), Djibouti (fra 1977), Sudan (fra 1956) og Mauretania (fra 1973). Den arabiske liga har spilt en rolle blant i forholdet til staten Israel.
Cleveland Browns
Cleveland Browns er et et profesjonelt amerikansk fotballag basert i Cleveland, Ohio. Laget konkurrer i National Football League (NFL) i ligaens American Football Conference (AFC) i AFC North-divisjonen. Browns spiller hjemmekampene sine i Cleveland Browns Stadium, som åpnet i 1999, med hovedkvarter og treningsfasiliteter i Berea, Ohio. Lagets offisielle farger er brun, oransje og hvit. De skiller seg ut fra de andre lagene i NFL i at de ikke har en logo på hjelmene sine.
Laget ble stiftet i 1945 av forretningsmannen Arthur B. McBride og hovedtrener Paul Brown som et oppstartslag i All-America Football Conference (AAFC). Browns dominerte ligaen og hadde en karrierestilling på 47–4–3 i ligaens fire sesonger, hvor de vant mesterskapstittelen hvert år. Da AAFC ble oppløst etter 1949-sesongen ble Browns med i National Football League sammen med San Francisco 49ers og Baltimore Colts. Browns vant mesterskapet i den første sesongen, og igjen i, og  og nådde mesterskapskampen hver sesong i lagets ti første år. Fra 1965 til 1995 nådde de sluttspillet 14 ganger, men de vant aldri en mesterskapstittel eller nådde et Super Bowl i den perioden.
I 1995 annonserte Art Modell, som hadde kjøpt laget i 1961, planer om å flytte laget til Baltimore. Etter trusler om å ta Modell til retten nådde partene et kompromiss i begynnelsen av 1996 som tillot Modell å etablere Baltimore Ravens som et nytt lag, hvor han beholdt kontraktene for alle ansatte. Lagets navn, logoer, treningsfasiliteter og historie ble beholdt av byen, og laget ble sett på som på pause av NFL, og det ble planlagt å etablere laget på ny i 1999, enten ved introduksjonen av et nytt lag eller å flytte et annet. Browns ble annonsert som et nytt lag i 1998 og begynte å konkurrere igjen i 1999.
Siden laget ble etablert igjen i 1999 har det slitt med å finne suksess. De har kun hatt tre positive sesonger (i, og ), nådd sluttspillet to ganger (2002 og 2020), og har vunnet én kamp i sluttspillet, med seier i omtrent en tredjedel av kampene deres. Laget har vært kjent for ustabilitet i forhold til hovedtrenere (10 på fulltid og to midlertidige) og quarterbacks med 34 spillere i posisjonen siden 1999. Fra 2003 til 2019 gikk Browns 17 sesonger uten å nå sluttspillet før de kvalifiserte seg i 2020-sesongen.
Historie
Cleveland Browns’ historie begynte i 1944 da taximagnaten Arthur B. "Mickey" McBride sikret et lag til Cleveland for den nye ligaen All-America Football Conference (AAFC). Paul Brown ga navnet sitt til laget og var hovedtrener. Browns begynte å spilte i AAFC i 1946. Laget vant mesterskapstittelen fire sesonger på rad før ligaen ble oppløst i 1949. Laget flyttet da over til det mer veletablerte National Football League (NFL), hvor de fortsatte å dominere. Mellom 1950 og 1955 nådde Cleveland NFL Championship Game hvert år, og vant tre av gangene.
McBride og partnerne hans solgte laget til en gruppe forretningsmenn i Cleveland i 1953 for $600 000, før det ble solgt igjen til en gruppe under ledelse av Art Modell. Modell gav Brown sparken før 1963-sesongen, men bak running back Jim Brown fortsatte laget å vinne. Browns vant mesterskapet i 1964 og nådde finalekampen sesongen etter, hvor de tapte mot Green Bay Packers.
Da AFL og NFL ble sammenslått i forkant av 1970-sesongen ble Cleveland en del av American Football Conerence (AFC). Browns nådde sluttspillet i 1971 og 1972, men fikk problemer på midten av 70-tallet. Med quarterback Brian Sipe klarte Brown å vinne et par kamper hvor de lå under i de siste minuttene, og fikk kallenavnet "Kadiac Kids". Browns klarte derimot aldri å komme seg forbi første runde i sluttspillet. Quarteback Bernie Kosar, som Browns draftet i 1985, ledet laget til AFC Championship-kamper tre ganger på slutten av 80-tallet, men de tapte hver gang mot Denver Broncos.
I 1995 annonserte Modell at han skulle flytte Browns til baltimore, som førte til en blanding av sinne og bitterhet blant Clevelands dedikerte tilhengerskare. Forhandlinger og rettslige tvister førte til en avtale hvor Modell fikk flytte laget og ta med seg personalet til Baltimore som et nytt lag, Baltimore Ravens, men Cleveland behold lagets navn, logo og historie for et eget lag som måtte begynne å spille senest innen 1999.
Etter tre år uten et lag mens Cleveland Stadium ble demontert og Cleveland Browns Stadium ble bygd opp på samme eiendom, begynte Browns å spille igjen i 1999 under den nye eieren Al Lerner. Laget slet gjennom 2000- og 2010-tallet, med et resultat på 101–234–1 siden de begynte å spille igjen i 1999. Laget har kun hatt tre positive sesonger og to turer til sluttspillet (2002 og 2020). Lagets problemer har økt siden 2012 da Lernerfamilien solgte laget til forretningsmannen Jimmy Haslam. I seks sesonger under Haslam gikk laget gjennom fire hovedtrenere og fire general managers, hvor ingen av dem oppnådde suksess. I 2016 og 207 under hovedtrener Hue Jackson gikk Browns 1–31 ( (inkludert en sesong uten en eneste seier i 2017), det verste to-årige strekket i NFLs historie, og fikk draft pick #1 totalt i begge årene. Etter en seier over Pittsburgh Steelers i uke 17 og et sesongresultat på 11–5, kvalifiserte Browns seg til sluttspillet i 2020, for første gang siden 2002.
Logoer
Browns er det eneste laget i National Football League om ikke har en logo på hjelmen. Den logoløse hjelmen er også Browns’ offisielle logo. Organisasjonen har brukt flere forskjellige logoer opp gjennom årene; spillernes numre var malt på hjelmene fra til ; og en ubrukt "CB"-logo ble utformet i 1965, For mesteparten av lagets historie har hjelmene vært en blank, mørk oransje arge med en toppstripe i mørk brun med en hvit stripe i midten.
Laget har brukt forskjellige promosjonelle logoer opp gjennom årene, som "Brownie Elf"-maskoten eller en brun "B" i en hvit fotball. Art Modell kvittet seg med Brownie Elf på midten av 60-tallet da han syns den var for barnslig, men nåværende eiere har tatt den i bruk igjen. Dawg Pound-seksjonen på First Energy Stadiums popularitet har ført til at en brun og oransje hund har blitt brukt i sammenheng med forskjellige Browns-arrangementer. Det er fremdeles den oransje, blanke hjelmen som er lagets hovedmerke. Laget har brukt forskjellige logoer for å markere viktige hendelser i enkelte sesonger, som i 1999 for å feire at laget var tilbake i NFL, i 2006 for å feire lagets 60-årsdag, og i 2021 for å feire lagets 75-årsdag.
Den 24. februar 2015 offentliggjorde laget sin nye logo og tekstlogo, hvor den eneste forskjellen var små endringer på fargene på hjelmen, mens selve designet ble beholdt som før. En sekundær logo ble introdusert i 2023 med en bullmastiff som var utformet av Houston Mark og vant en avstemning blant tilhengere. Logoen inkluderer referanser til Cleveland, delstaten Ohio og lagetrs historie.
Uniformer
Lagets originale design for trøyer, bukser og sokker er stort sett likt som det alltid har vært, men hjelmene gikk gjennom flere oppdateringer gjennom årene. Den første store endringen til uniformene kom før 2015-sesongen.
Trøyer:
Ouyang Xiu
Ouyang Xiu (forenklet kinesisk: 欧阳修; tradisjonell kinesisk: 歐陽脩; pinyin: Ōuyáng Xiū; Wade–Giles: Ou-yang Hsiu, født 1007 i Jishui i provinsen Jiangxi i Kina, død 22. september 1072 i Yingzhou i provinsen Anhui) var en kinesisk statsmann, historiker og poet. Han gjorde seg bemerket både for prosa og for diktformene shi og ci.
Bakgrunn
Ouyang Xiu ble født i en relativt fattig familie i Luling (provinsen Jiangxi), og mistet sin far da han var fire år. Ettersom han ikke hadde midler til å få tradisjonell utdannelse, arbeidet han autodidaktisk.
Cleveland Browns
Uniformer
Bukser:
Sokker:
European Confederation of Police
European Confederation of Police, også kalt EuroCOP er en europeisk paraplyorganisasjon bestående av 34 politiforbund og medlemsorganisasjoner fra 26 land i Europa.
Ouyang Xiu
Virke
Til å begynne med gikk han for å være støttespiller til den berømte samfunnsreformatoren Wang Anshi, men han utviklet seg senere til hans motstander.
Cleveland Browns
Uniformer
Hjelmer: Hvite (1946-1949), hvit for kamper på dagen og oransje for kamper på kvelden (1950-1951); oransje med en enkelt hvit stripe (1952-1956); oransje med en enkelt hvit stripe og brune tall på sidene (1957-1959); oransje med en brun-hvit-brun stripe og brune tall på sidene (1960); ornsje med en brun-hvit-brun stripe (1961-1995 og 1999-nå).
European Confederation of Police
EuroCOP ble grunnlagt i november 2002 under en ekstraordinær kongress i Roskilde i Danmark. Hovedkvarteret ligger i Luxembourg, og organisasjonen representerer interessene til over 500 000 medlemmer i europeiske anliggender og i EU-institusjoner. EuroCOP har observasjonsstatus i Europarådet.
Cleveland Browns
Uniformer
Over årene har Browns hatt periode hvor de har brukt hvitt for hjemmekamper i hovedsak på 70- og 80-tallet, samt tidlig 2000-tall etter at laget kom tilbake til NFL. Browns var lenge det eneste laget nord for Mason-Dixon-linjen som brukte hvitt på hjemmebane ofte.
Ouyang Xiu
Virke
Som historiker gav Ouyang Xiu bidragene De nye Tang-annaler, en De fem dynastiers historie , og et verk om bronse- og steininnskrifter.
Strilen
Navnet «Strilen» kommer av stril, et navn på folket i Nordhordland og Midthordland utenom Bergen. Disse regionene blir ofte samlet omtalt som «Strilelandet».
Cleveland Browns
Uniformer
TV-numre dukket først opp på skjorteermene i 1961. Over årene har stripene på ermene gått gjennom små endringer, først i 1968 (brune skjorte ble brukt tidlig i sesongen) og 1969 (hvite og brune skjorter) da uniformene begynte å ha striper i silke som var separert fra hverandre for å unngå at fargene skulle blø over i hverandre. De standard fem stripene har forblitt uendret (med unntak i 1984-sesongen). En nylig endring la til intialene "AL" til ære for lageieren Al Lerner som døde i 2002; dette ble fjernet igjen i 2013 da Jimmy Haslam tok over laget.
European Confederation of Police
EuroCop fokuserer på: Norge har gjennom Politiets Fellesforbund har vært representert siden 2002, og spiller sammen med Sverige og Danmark i sentral rolle i Eurocopsystemet. I 2007 ble Politiets Fellesforbund og leder Arne Johannessen trukket frem som et foregangseksempel på fagforeningsarbeid, av EuroCop-sjef Heinz Kiefer.
Cleveland Browns
Uniformer
Oransje bukser med brun-hvit-brun stripe ble brukt mellom 1975 og 1983 og ble symbolisk i "Kardiac Kids"-perioden. Oransje bukser ble brukt tidvis i 2003 og 2004.
Strilen
En av grunnleggerne av Strilen var Olav L. Hannisdal som også var redaktør for avisen fra 1961 til 1977.
Ouyang Xiu
Virke
Hans prosa orienterte etter Han Yus forbilde: Han Yu var forkjemper for bevegelsen Litteratur i klassisk stil. Tradisjonelt regner man Ouyang Xiu sammen med Han Yu, Liu Zongyuan, Su Xun, Su Shi, Su Che, Zeng Gong og Wang Anshi som «de åtte store proaister i Tang- og Song-tiden».
Cleveland Browns
Uniformer
Utenom hjelmene fikk hjelmene et helt nytt design i 1984-sesongen. Nye stripemønstere ble lagt til på de hvite skjortene, brune skjortene og buksene. Brune sokker ble brukt med brune skjorter og ornsje sokker ble brukt med hvite skjorter. De brune tallene på de hvite skjortene fikk en oransje ytterlinje. De hvite numrene på de brune skjortene fikk en dobbel ytterlinje, i brun og oransje. (Oransje nummer med dobbel ytterlinje i brun og hvit ble brukt på de bruke skjortene i én sesongoppkjøringskamp. ) Da det nye designet ikke var populært med tilhengere gikk laget tilbake til det originale designet i 1985, og forble slik frem til 1995.
Ouyang Xiu
Virke
I hans berømte verk Den fordrukne gamles paviljong beskriver han sitt eget liv mans han var forvist, blant fjell og elver og folkene i Chuzhou.
Strilen
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Cleveland Browns
Uniformer
I 1999 tok det nye Browns i bruk det tradisjonelle designet med to forskjeller: TV-numrene som før hadde vært på ermene ble flyttet til skuldren, og stripene på buksene ble gjort mye bredere.
Ouyang Xiu
Virke
Under sin frivillige tilbakeretning til Ying-flodens bredder mot slutten av sitt liv skrev han Historien om den stille lærde Seks-En : De første fem av de «seks enere» står for dikterens besittelser, nemlig et bibliotek på ti tusen bøker, en samling gamle stein- og bronseinnskrifter, en kinesisk lutt, en sjakkspill og et vinbeger. Der «sjette én» er Ouyang Xiu selv.
Cleveland Browns
Uniformer
Laget begynte å eksperimentere med uniformdesignet i 2002. En alternativ oransje skjorte ble introdusert den sesongen da NFL oppmuntret laget til å utforme en tredje skjorte, og det ble gjort store endringer da de brune sokkene ble brukt for første gang i 1984 med hvite, brune og oransje skjorter. Utenom i 1984 hadde stripete sokker (som matchet stripene på skjortene) hadde vært et viktig designelement i lagets tradisjonelle uniformer. De hvite stripete sokkene ble tidvis brukt med de hvite skjortene i 2003-2005 og 2007.
Ouyang Xiu
Virke
I «Elegi til høstlutten» forsøker han forgjeves å lede sin tjeners oppmerksomhet mot forfallets musikk mot slutten av sommeren, ved å lære ham å oppfatte naturens egen shang-tone.