cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stan Getz
Biografi
Med svenske Bengt Hallberg ble han i 1951 kjent for «Ack Värmeland, du sköna», en kobling av jazz og folkemusikk. I 1959 bodde han med sin familie i København.
Han var ved Nordstrandhallen den 22. mai 1958 som del av Jazz at the Philharmonic. Så kom han til Universitetets Aula 19. februar 1959 med Jan Johansson piano, Gunnar Johnsson bass, Rolf Svendsson trommer og Eric Nordstrøm saksofon, og fremførte kammerjazz. Getz bodde da med sin svenske kone Monica Silfverskiöld Getz (datter av Nils Silfverskiöld), som han var svært voldelig mot hos Randi Hultin, som fulgte ham på turneen til Drammen og Tønsberg i desember 1959, før de og Helen Merrill feiret jul i lag.
Ved Metropol Jazz Club fikk den 21. april 1960 spille med Kjell Karlsens orkester, såvel som Magni Wentzel og Svein-Erik Gaardvik. Han flyttet tilbake til USA i 1961. Med brasilianske Astrud Gilberto ble det en rekke verdens-slagere i klassen bossa nova utover på 60-tallet. Tilsammen fikk Getz elleve Grammy-priser.
Den 24. august 1977 startet Getz en lengre turne, med to dager ved Club 7, som ikke gikk bra, grunnet hans stoffproblemer. Turen gikk videre til Trondheim, Voss, Bergen og Kristiansand. Med Lou Levy piano, Victor Lewis trommer og Marc Johnson ved bassen, var Getz ved Kongsberg Jazzfestival 26. juli 1981, som Knut Borge mente var «gnistrende vakkert». Med Chet Baker spilte han bare ved Sandvika kino den 19. februar 1983, kompet av Jim McNeely piano, George Mraz bass og Victor Lewis trommer. Getz med samme komp var ved Nattjazz i Bergen 1984 (samt i Stavanger); Getz var da blitt lærer ved Stanford University. Han var ved Moldejazz den 18. juli 1990. Tross operasjon i 1987 døde han av lever-kreft i 1991.
Jesse Pintado
Jesse Pintado (født 12. juli 1969, død 27. august 2006) var en amerikansk heavy metal-gitarist. Han var født i Mexico, men flyttet i ung alder til USA. Han startet i bandet Terrorizer, hvor han spilte inn grindcore-albumet World Downfall.
Han ble medlem av Napalm Death da han erstattet gitaristen Bill Steer umiddelbart før innspillingen av albumet Harmony Corruption. I 2004 forlot han offisielt Napalm Death, og gjenopplivet Terrorizer. I mellomtiden hadde han også spilt med Napalm Death-bassisten Shane Embury i Lock Up. Med Terrorizer utga han i 2006 albumet Darker Days Ahead. Han spilte også for Brujeria på albumet Brujerizmo fra 2000, under psevdonymet Cristo de Pisto.
Han bodde i Ridderkerk i Nederland. Han døde på et nederlandsk sykehus på grunn av leversvikt.
Niagara County
Niagara County er et fylke (county) i den amerikanske delstaten New York. Det har 219,846 innbyggere. Fylkets administrative senter er Lockport.
Keisha Cole
Keyshia Cole Gibson (født 15. oktober 1981 i Oakland i California), med artistnavnet Keyshia Cole, er en amerikansk sanger og låtskriver.
Cole utga sitt andre album Just Like You i 2007. Det debuterte på plass nummer 2 på Billboard 200. Det ble nominert som «Beste samtidsalbum innenfor R&B» ved den femtiende Grammyprisutdelingen. Også dette albumet solgt rundt 1,7 millioner kopier i USA alene. A Different Me er Coles tredje album, utgitt i 2008. Dette albumet debuterte også på andreplass på Billboard 200 med førsteukesalg på 322 000 kopier, det høyeste for henne til da. Albumet ble sertifisert til platina av RIAA.
Calling All Hearts er Coles fjerde album, utgitt den 21. desember 2010 i USA av plateselskapet Geffen Records. Albumet solgte 400 000 kopier i USA per november 2012, og med et førsteukesalg på 129 000 kopier. Hennes femte album, Woman to Woman (2012), debutert på tiendeplass på Billboard 200, lavere enn forrige gang. Per september 2013 hadde albumet solgt 329 000 kopier i USA.
Isle of Capri
«Isle of Capri» er en amerikansk populærmusikksang med melodi av Wilhelm Grosz (også kjent som Hugh Williams) og tekst av Jimmy Kennedy. Sangen ble publisert i 1934.
Den ble spilt inn på plate av Lew Stone and his band med sang av trompeteren Nat Gonella 25. juli 1934 og utgitt av britiske Decca Records med katalognummer F 5132. Andre populære britiske innspilliger var med Ray Noble and his orchestra med sang av Al Bowlly august 1934 og med Gracie Fields 9. oktober 1934.
Den første hitversjonen var med Freddy Martin's orchestra med sang av Elmer Feldkamp, innspilt 3. desember 1934. Senere hitversjoner ble spilt inn av Wingy Manone i 1944 og senere av The Gaylords og av Jackie Lee. Frank Sinatra spilte inn sangen 1. oktober 1957. Den ble utgitt på hans album Come Fly with Me i 1958.
Kort etter dens første utgivelse ble det spilt inn en coverversjon på spansk av Osvaldo Fresedo med sangeren Roberto Ray.
Innspillingen med The Gaylords ble utgitt av Mercury Records med katalognummer 70350.
Innspillingen med Jackie Lee ble utgitt av Coral Records med katalognummer 61149.
Sangen ble en enorm verdensomspennende hit, sunget i utallige arragementer og oversettelser.
Norske versjoner
Da sangen ble gitt ut på platen De tusen sjøers land av De syngende husmødre, ble Erik Diesen og Arne Bendiksen kreditert som tekstforfattere.
Finn Evensen har skrevet en norsk tekst med tittelen «Raymond, Roger og Ronny».
Helene Knoop
Helene Knoop (født 26. november 1979 i Drøbak) er en norsk maler som bor og arbeider i Oslo. Mellom 1998 og 2000 var hun elev og assistent hos Reidar Finsrud, og fra 2000 til 2003 var hun elev av Odd Nerdrum.
Knoop har hatt flere separatutstillinger, blant annet i Galleri Trafo 2009 med utstillingen «De ni muser» og i Trygve Lie Gallery 2007 med utstillingen «Déjà vu». I tillegg kommer en lang rekke kollektivutstillinger, deriblant i Edsvik Konsthall 2009, Knapperud Konsthall 2009, Haus der Kunst i München 2005, Solli Brug 2004 og Haugar Vestfold Kunstmuseum 2002. Hun var dessuten festspill-utstiller i Nesbyen i 2007.
Manfred Schmid
Schmid ble olympisk mester i aking under Vinter-OL 1968 i Grenoble. Han vant konkurransen ener for menn foran Thomas Köhler og Klaus-Michael Bonsack begge fra Øst-Tyskland. Sammen med Ewald Walch kom han på andreplass i toer for menn bak Thomas Köhler og Klaus-Michael Bonsack.
Schmid ble verdensmester i aking to ganger begge i toer for menn, 1969 og 1970 i Königssee.
Soure (Pará)
Soure er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Toppserien 2000
Toppserien 2000 var den 5. sesongen i Toppserien, men den fjortende sesongen av den øverste divisjonen i fotball for kvinner. Regjerende mester var Asker, mens regjerende cupmester var Trondheims-Ørn. Lagene som hadde rykket opp fra forrige sesong var Larvik og Byåsen.
Sesongen startet 29. april og sluttet 21. oktober.
Keipen
Store steinheller stående på høykant og løse steiner er beskrevet av presten Hans Strøm i Beskrivelse over Søndmør. Strøm besteg fjellet i september 1756.
Toppserien 2000
Serien ble vunnet av Trondheims-Ørn. Seieren ble formelt avgjort i siste runde, men i tredje runde før slutt møttes Trondheims-Ørn og Asker på Askers hjemmebane Føyka. Trondhems-Ørn vant 3-0 og tok over serieledelsen med ett poeng. De kontrollerte mer eller mindre inn de to siste kampene. Asker kom på andreplass, ett poeng bak Trondheims-Ørn og 12 poeng foran Kolbotn på tredje.
Fionnay vannkraftverk
Fionnay vannkraftverk, er et sveitsisk vannkraftverk med en installert produksjonskapasitet på 459 MW. Vassdraget som utnyttes er elva Dixence, en sideelv til Rhône. Anlegget ligger i kantonen Valais, helt sørvest i Sveits. De to reservoarmagasinene som gir vannfall til kraftstasjonen er demningen ved Grand Dixence, og demningen ved Mauvoisin. Disse to leverer fallenergi tilsvarende hnhv 321 MW og 128 MW.
Toppserien 2000
I motsatt ende av tabellen lå Byåsen lenge an til soleklart nedrykk, men takket være en opphenting mot slutten, kom de forbi Setskog/Høland, Larvik og Grand Bodø. De to sistnevnte rykket ned, Grand Bodø ett poeng bak Setskog/Høland, men med bedre målforskjell.
Fionnay vannkraftverk
Det er installert i alt 12 turbiner, og fallhøyden er 874 meter. Årsproduksjonen er om lag 600 GWh elektrisk kraft.
Ligue 1 1976–1977
Ligue 1 1976–77 er en oversikt over fransk fotballs toppdivisjon denne sesongen. Selve toppdivisjonen ble startet i 1932-33.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Multitasking
Multitasking kan vise til:
Frank-Caro-prosessen
Frank-Caro-prosessen, eller cyanamidprosessen, er en prosess for fremstilling av kalsiumcyanamid til bruk som kunstgjødsel. Cyanamidprosessen var den første kommersielle prosessen for produksjon av fiksert, atmosfærisk nitrogen som ble anvendt verden over. Kalsiumcyanamid ble tidligere kalt kalkkvelstoff. Kalsiumcyanamid fra Odda ble solgt under handelsnavn som Kalkkvelstoff Odda, Kornet Norsk Kalkvælstoff og Trollmjøl. Internasjonalt var cyanamidprosessen den viktigste metoden for å framstille kunstig nitrogengjødsel fram til tiden etter 1. verdenskrig, da Haber-Bosch-prosessen ble dominerende.
Historie
Metoden ble utviklet av de tyske kjemikerne Adolph Frank og Nikodem Caro mellom 1895-1899. En kommersiell prosess ble patentert i 1903. Prosessen består av at nitrogengass ledes over kalsiumkarbid ved 800–1200 °C. Reaksjonsproduktet blir da kalsiumcyanamid og karbon.
De første cyanamidfabrikkene
Den første forsøksfabrikken ble etablert i Westeregeln (Tyskland) i 1905 og var i produksjon til 1910. Den første fullskala cyanamidfabrikkene ble etablert i 1905 i Piano d´Orta (Italia) med en planlagt årlig kapasitet på 500 tonn. Fra 1908 ble kalsiumcyanamid-syntesen anvendt ved North Western Cyanamide Company (Odda Smelteverk). Med en årlig produksjon på 12 000 tonn i 1909 var fabrikken i Odda verdens største produsent av kalsiumcyanamid. På dette tidspunktet var det etablert syv førstegenerasjonsanlegg. Frank-Caro-metoden ble lisensiert ut og benyttet globalt:
Konkurranse
Når kalsiumcyanamid blir tilført vanndamp med høy temperatur under trykk dannes ammoniumhydroksid og ammoniakk. Dette kan videreforedles til ammoniakksalter som ammoniumsulfat og ammoniumnitrat, til bruk bl.a. for eksplosiver til krigsindustrien. I forbindelse med 1. verdenskrig var nitrogenindustrien i sterk vekst og antall cyanamidfabrikker økte fra 15 i 1913 til 35 i 1918. Etter 1. verdenskrig innførte de fleste industriland selvforsyningspolitikk som resulterte i større konkurranse på eksportmarkedene. For å møte utfordringen søkte man etter alternative råstoffer, prosesser og framstillingsmåter. Ved Odda Smelteverk fikk sjefskjemiker Erling Johnson undersøke mulighetene for å legge om produksjonen til nye gjødselstyper, noe som førte til utviklingen av Oddaprosessen årene 1927-1928.
Ovnstyper
Det fantes i prinsippet to ulike typer ovner ved de første cyanamidfabrikkene. Mange av fabrikkene i Tyskland og Italia anvendte horisontale ovner som ble varmet fra utsiden. Reaksjonstemperaturen ved disse ovnene var vanskeligere å kontrollere og man erfarte at cyanamiden klebet seg til ovnsveggene. Ved cyanamidfabrikken i Odda ble kalsiumkarbid knust til pulver og plassert i vertikale, sylindriske ovner som ble varmet innvendig med kullelektroder og tilført trykksatt nitrogen. Kullelektroden var koblet til en vekselstrømskrets på 70 volt som raskt varmet opp karbiden til den temperaturen som var nødvendig for at den kjemiske reaksjonen skulle starte. Prosessen krevde 36 timer for å få cyanamid med minst 20 % nitrogeninnhold. Innholdet i ovnene krympet og dannet en solid masse som enkelt kunne fjernes fra ovnsveggene. Ved Stockholms Superfosfats fabrik i Månsbo, Sverige, utviklet Fredrik Carlson (1879-1956) en automatisk og kontinuerlig cyanamidovn i 1908-09.
Energiforbruk
I 1926 krevde Frank-Caro-prosessen rundt 12-14 000 kWh for å produsere 1 tonn fiksert nitrogen. Til sammenligning krevde lysbueprosessen hele 61 000 kWh, mens Haber-Bosch-prosessen kun krevde 4 000 kWh. I 1926 ble 24 % av årsproduksjonen av fiksert nitrogen produsert etter Frank-Caro-prosessen, bare 6 % etter lysbueprosessen og resterende 70 % etter Haber-Bosch-prosessen.
Ved Odda Smelteverk ble det produsert kalsiumcyanamid fram til avviklingen av produksjonen i 2002.
Nendaz vannkraftverk
Nendaz vannkraftverk, er et sveitsisk vannkraftverk med en installert produksjonskapasitet på 408 MW. Vassdraget som utnyttes er elva Dixence, en sideelv til Rhône. Anlegget ligger i kantonen Valais, helt sørvest i Sveits.
Reservoarmagasinet som gir vannfall til kraftstasjonen er demningen ved Grand Dixence. Det er installert i alt 12 turbiner, og fallhøyden er 1.008 meter. Årsproduksjonen er om lag 300 GWh elektrisk kraft.
Cantharis nigricans
Cantharis nigricans er en av billene i delgruppen (underfamilien) storbløtvinger i familiegruppen bløtvinger.
Utbredelse
Cantharis nigricans finnes i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge
Utseende
Cantharis nigricans er 9-11 mm lang. Hodet gulrødt fremme og mørk bak. Pannen har en forhøyning mellom antennefestene. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Antennenes tredje ledd vanligvis lengre enn det andre leddet. Brystskjoldet (pronotum) har bare en svak innbuktning i bakkanten og har en overflaten som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets bakhjørner er tydelig avsatt, men ikke tydelig utstående. Brystskjoldet er gulrødt, med en variabel mørk flekk. Leggene på bakbeina er vanligvis krummet inn mot kroppen. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har en svart eller brunsvart grunnfarge. Kroppen ellers er rødlig. Men det finnes fargevariasjoner der med mørkt (lite rødgult) farge.
Levevis
Cantharis nigricans finnes på blomster, trær og busker i juni og juli. Larvene lever som predatore (rovdyr).
Cantharis nigricans tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
MS «Berge Vanga»
«Berge Vanga» var et Oil/Ore skip eid av rederiet Sig. Bergesen d.y. Skipet var registrert i Liberia, og ble bygget i 1974 ved Uljanik skipsverft, Pula, Jugoslavia, nå Kroatia, som byggenummer 300.
São Caetano de Odivelas
São Caetano de Odivelas er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
MS «Berge Vanga»
Undervegs fra Brasil til Japan med jernmalm mistet man fra 29. oktober 1979 kontakten med skipet, som da befant seg i det sørlige Atlanterhavet. En større leteaksjonen var resultatløs. 40 mann mistet livet, av disse ni nordmenn.
Noen vrakrester som kunne ligne deler av skipet ble funnet, men ingen mennesker. Selv i dag er lite omkring ulykken kjent, og en sjøforklaring ble foretatt for lukkede dører. Den fremste teorien går ut på at oljerester i et av lasterommene forårsaket eksplosjoner. Søsterskipet «Berge Istra» forsvant på samme måte fire år tidligere. Etter disse to forsvinningene ble det ikke bygget flere OBO-skip, og Bergesen fikk bygget om sine gjenværende skip til rene bulkskip.
The Legend of Zelda: Ocarina of Time
The Legend of Zelda: Ocarina of Time (ゼルダの伝説 時のオカリナ) er et action-eventyrspill utviklet av Nintendo EAD og utgitt av Nintendo til Nintendo 64. Det er det femte spillet i The Legend of Zelda-serien og det første spillet som ble gitt ut til Nintendo 64. Spillet ble lansert i Japan 21. november 1998, i Nord-Amerika 23. november 1998 og i Europa 18. desember 1998. I 2000 ble den direkte oppfølgeren Majora's Mask gitt ut.
Ocarina of Time foregår i kongedømmet Hyrule, hvor protagonisten Link må stoppe den onde skurken Ganondorf fra å skaffe seg det legendariske Triforce, en magisk gjenstand sammensatt av tre triangler som gir eieren makt til å styre Hyrule. For å hindre Ganondorf i å gjøre dette, må Link reise frem og tilbake gjennom tiden.
Seks måneder etter utgivelsen hadde Ocarina of Time solgt over syv millioner eksemplarer, og til dags dato har spillet solgt omtrent 7,6 millioner eksemplarer. I tillegg til dets kommersielle suksess har spillet blitt rangert som et av de beste videospillene noensinne, blant annet av nettsiden GameSpot og av magasinet Edge. I 1999 ble Ocarina of Time kåret til «årets spill» av Academy of Interactive Arts & Sciences.
Spillmekanismer
Ocarina of Time er et tredimensjonalt action-eventyrspill med rollespill- og puzzle-elementer. Spilleren kontrollerer Link fra et tredjepersonsperspektiv ved å bruke et kontrollsystem som er vanlig i dag, men som ble ansett som revolusjonerende da spillet ble gitt ut. Link sloss hovedsakelig med et sverd og et skjold, men han kan også bruke prosjektilvåpen, bomber og magi. Under kamper kan spilleren få Link til å fokusere på en fiende med en ny funksjon kalt «Z-sikting». Når man bruker denne funksjonen, følger kameraet målet og Link rettes mot det hele tiden. Prosjektilangrep blir automatisk rettet mot målet og reduserer behovet for manuell sikting.
Link blir sterkere og mottar nye egenskaper ved å samle gjenstander og våpen i katakomber eller i oververdenen. Det er ikke nødvendig å samle alle gjenstander og våpen, og Ocarina of Time inneholder flere valgfrie oppdrag. Et eksempel på det er et sideoppdrag hvor Link gir bort diverse gjenstander som han ikke kan bruke mot nye gjenstander fra andre figurer, som til slutt resulterer i at han mottar sverdet Biggoron Sword. En annen valgfri søken går ut på at Link skaffer seg hesten Epona, som han kan bruke til å reise raskere gjennom Hyrule Field. Han kan imidlertid bare anvende piler som våpen mens han rir på Epona. Link får en okarina ved begynnelsen av spillet, som senere blir erstattet med «Ocarina of Time». Gjennom spillet lærer Link tolv melodier som blir brukt til å løse musikkbaserte oppgaver og å teleportere. Ocarina of Time brukes også til å motta Master Sword i Temple of Time. Når Link trekker sverdet fra sokkelen, transporteres han syv år inn i fremtiden og blir voksen. Den yngre og eldre versjonen av Link har forskjellige egenskaper. For eksempel kan bare den eldre Link bruke Fairy Bow, og bare den yngre Link kan passere gjennom visse små passasjer. Link kan reise mellom de to tidsperiodene ved å sette tilbake og trekke sverdet fra sokkelen.
Handling
Ocarina of Time foregår i det fiktive kongedømmet Hyrule, som er stedet hvor de fleste Zelda-spillene utspiller seg i. Hyrule Field opptrer som sentrum i spillet, og de fleste områdene i Hyrule kan besøkes fra dette feltet. Noen av områdene er bebodd av en av Hyrules raser: Hylian, Goron, Zora, Kokiri og Gerudo. Hver rase holder seg generelt innenfor sin region i Hyrule og blir styrt av sin egen leder.
Spillet begynner med at feen Navi vekker Link fra et mareritt. Navi har blitt sendt for å bringe Link til vokteren av landsbyen hans, Great Deku Tree, som har blitt forhekset og er nær døden. Link bryter forbannelsen, men klarer ikke å hindre treet fra visne. Før han dør, forteller Deku Tree Link at trollmannen som forhekset ham ville ha en spesiell juvel som Deku Tree besitter og at han forsøker å erobre Hyrule. Link får vite at han er den som må stoppe denne trollmannen og blir bedt om å dra til Hyrule Castle. Før han drar, gir Deku Tree ham den omtalte juvelen, som er en av de tre Spiritual Stones, før han visner.
Ved Hyrule Castle møter Link Prinsesse Zelda som forklarer ham at hun har drømt om Hyrules fremtid og at hun forutså Links ankomst. Hun tror at en konge fra ørkenen ved navn Ganondorf er ute etter Triforcen, en hellig relikvie i Sacred Realm som gir bæreren guddommelige krefter. Zeldas beskrivelse av Ganondorf er lik trollmannen som drepte Great Deku Tree. Hun spør Link om å finne de to gjenværende Spiritual Stones slik at han kan entre Sacred Realm og ta Triforcen før Ganondorf når den.
Link samler de tre steinene og returnerer til slottet, men oppdager at Ganondorf har gått til aksjon og forsøkt å kidnappe prinsessen. Han blir vitne til at Zelda flykter til hest med Ganondorf like bak. Idet hun forlater slottet får hun øye på Link og kaster Ocarina of Time i slottsvollgraven. Link plukker opp okarinaen og Zelda lærer ham «Song of Time» ved hjelp av telepati. Denne sangen, kombinert med de tre steinene, tillater Link å åpne døren i «Temple of Time», som fører til Sacred Realm. Bak døren finner Link Master Sword, et magisk sverd som ble støpt for å bekjempe ondskap. Idet han trekker Master Sword fra sin sokkel, dukker Ganondorf opp etter å ha fulgt etter Link til den nå åpne døren og tar til seg Triforcen.
Syv år senere våkner en eldre Link i et eterisk rom, og han blir møtt av en gammel vismann kalt Rauru. Han informerer Link om at sjelen hans ble forseglet i syv år til han ble gammel nok til å håndtere Master Sword og bekjempe Ganondorf. Rauru er den eldgamle Sage of Light, en av de syv vismennene som beskytter tilholdsstedet til Triforcen. De syv vismennene er i stand til å fengsle Ganondorf i Sacred Realm. De seks andre vismennene er imidlertid uvitende om sine identiteter siden Ganondorf har transformert Hyrule til et mørkt land fullt av gjenferd. Link returnerer til Hyrule og blir møtt av den mystiske Sheik som veileder ham i å fjerne Ganons monstre fra fem templer, slik at kraften fra templene kan vekke vismennene.
Etter å ha takket Link for å ha reddet Hyrule, bruker Zelda Ocarina of Time til å sende ham syv år tilbake i tid for å tillate ham å oppleve sine tapte barndomsår. Link blir transportert til Temple of Time til øyeblikket før han tok Master Sword. Men i stedet for å ta sverdet, vender han om og går ut av templet. Slik forhindrer han Ganondorf fra å kunne nå Sacred Realm. Link entrer så Hyrule Castle igjen og oppsøker Prinsesse Zelda. Idet hun får øye på ham, slutter spillet.
Utvikling
Ocarina of Time ble først vist som en teknisk demo på Nintendo Space World-messen i 1995. Nintendo planla opprinnelig at spillet skulle gis ut på en magnetisk plate til Nintendo 64DD, men de bestemte seg senere for å lansere det på en spillkassett. Med 32 megabyte var det det største spillet på kassett som ble skapt av Nintendo. Utviklingsmannskapet bestod av over 120 mennesker, inkludert stuntmenn som utførte sverdkamper og Links bevegelser.
De som forhåndsbestilte Ocarina of Time mottok en spesialutgaveboks med et gyllent plastkort hvor det stod «Collector's Edition». Denne utgaven inneholdt en gullfarget kassett, en tradisjon i Zelda-serien. Etterspørselen ble så stor at detaljhandleren Electronics Boutique den 3. november 1998 stoppet forhåndssalget av spillet, og IGN rapporterte at noen detaljhandlere var usikre på om Nintendo var i stand til å oppfylle det opprinnelige kravet.
Relanseringer og oppfølgere
Ocarina of Time ble etterfulgt av fire direkte oppfølgere: Majora's Mask handler om den samme Link fra Ocarina of Time og hans reise til landet Termina. The Wind Waker foregår hundrevis av år etter Ocarina of Time, hvor Hyrule har blitt oversvømt som følge av Ganons tilbakekomst. Phantom Hourglass finner sted kort tid etter The Wind Waker og inneholder den samme Link og Zelda-figurene. I et intervju bekreftet Eiji Aonuma, regissøren for Twilight Princess at dette spillet utspiller seg i samme verden som Ocarina of Time men flere hundre år senere. Ifølge Aonuma foregår spillet i den tidslinjen som oppsto etter slutten av Ocarina of Time, hvor Link oppsøker Zelda etter å ha latt være å ta Master Sword. Som følge av dette tar historien om Ganondorf og hans jakt på Triforcen en helt ny vending. Ettersom det er oppgitt få detaljer om Zelda-seriens tidslinje fra Nintendo, er det umulig å bekrefte nøyaktig hvor mange år som har gått mellom hvert spill. Det har imidlertid blitt avslørt fra skaperen, Shigeru Miyamoto, at Ocarina of Time er det første spillet i tidslinjen.
Lyd
Musikken i Ocarina of Time ble komponert av Nintendos hovedkomponist, Koji Kondo. Den er påvirket av forskjellige musikkstiler, som for eksempel den tegneserieaktige musikken i Kokiri Forest og den spanske flamencomusikken i Gerudo Valley. Musikken til spillet ble gitt ut i Japan den 18. desember 1998 og inneholdt 82 lydspor. Musikken fra Ocarina of Time har hatt betydelig innvirkning på senere spillmusikklåter i Zelda-serien ved at senere spill i serien har inneholdt nye versjoner av melodiene. Lydsporet til Twilight Princess som inneholder flere av sangene fra Ocarina of Time, er et eksempel på det. Musikken i Ocarina of Time ble godt mottatt av en del kritikere, og GameSpot anser lydsporet som ett av de «ti beste videospill-lydsporene noensinne».
Mottakelse
The Legend of Zelda: Ocarina of Time møtte både kommersiell og kritisk suksess. Til tross for at spillet kun var tilgjengelig de siste 30 dagene av året, ble det det bestselgende spillet i 1998, med 2,5 millioner solgte eksemplarer. Det solgte totalt 7,6 millioner eksemplarer over hele verden. I 2006 ble Ocarina of Time rangert som nummer to på IGNs liste over de «100 beste videospill gjennom tidene». Nintendo Power kalte Ocarina of Time det beste spillet som noensinne har blitt lansert til en Nintendo-konsoll. GameFAQs-brukere valgte Ocarina of Time som det nest beste spillet noensinne i 2005 (etter Final Fantasy VII). Som et resultat av disse og andres høye rangeringer av spillet, er Ocarina of Time plassert først hos både Metacritic og Game Rankings, som er nettsider som rangerer spill etter gjennomsnittet av poengsummene fra forskjellige kilder.
Da spillet ble anmeldt av det britiske N64 Magazine, forsinket de anmeldelsen med en måned for å få den fullstendig detaljert. Magasinet ga til slutt spillet en rangering på 98 %. I tillegg var Ocarina of Time ett av de første spillene som ble innført i GameSpots liste over «beste spill gjennom tidene». Ocarina of Time er det første videospillet noensinne som har mottatt toppkarakter fra Famitsu, og The Legend of Zelda-serien er den eneste spillfranchisen som har hatt flere enn ett spill med høyeste rangering fra Famitsu (det andre er The Wind Waker). Spillet ble rangert som nummer én på GameTrailers' liste over «ti beste og verste videospill».
I 1998 vant Ocarina of Time «Grand Prize» i Interactive Art-divisjonen under Japan Media Arts Festival. Det vant også flere priser under den andre årlige Interactive Achievement Awards-utdelingen, inkludert «årets spill», «fremragende bragd innen interaktiv design», «fremragende bragd innen programingeniørvirksomhet», «årets konsollspill», «årets konsolleventyrspill» og «årets konsollrollespill».
Johannes Westergaard
Johannes Aschielsen Westergaard (født 8. januar 1814, død 6. juni 1900) var en norsk skipsreder og kjøpmann, samt ordfører i Arendal i 1862.
Linje C (New Yorks undergrunnsbane)
Linje C (C Eighth Avenue Local) er en undergrunnslinje ved New Yorks undergrunnsbane. Den har fargen blå på rutekart. Linjen betjener 40 stasjoner mellom 168th Street på Manhattan og Euclid Avenue i Brooklyn.
Plzeň
Plzeň (tysk: Pilsen, tsjekkisk: ) er en by i regionen Plzeň vest i Tsjekkia med 168,733 innbyggere (2022). Den ligger omkring 90 kilometer via motorvei sørvest for Praha. Fire elver løper sammen ved byen og danner elven Berounka.
Byen er kjent for sine bryggerier som produserer øltypen pilsner, hvorav det mest kjente foretaket er Plzeňsky Prazdroj (grunnlagt 1842) som produserer Pilsner Urquell, den opprinnelige pilsen.
Plzeň ligger i det fruktbare Plzeň-bekkenet ved samløpet av elvene Mže, Radbuza (med Úhlava) og Úslava. Byen fikk byrettigheter i 1292 og ble raskt et betydelig handelssted på grunn av sin beliggenhet i møteplassen mellom flere viktige ferdselsårer. Etter en periode med nedgang fikk byen et nytt løft på 1800-tallet, da betydelige kullforekomster i nærområdet begynte å bli utnyttet. Senere ble Plzeň en betydelig industriby, der Škodaverkene alene hadde rundt 15,000 ansatte på 1920-tallet.
Byens synagoge er den nest største i Sentral-Europa (etter den i Budapest). Imidlertid ble de fleste av byens jøder sendt til Theresienstadt konsentrasjonsleir i 1942. Historisk sett har en stor andel av befolkningen vært tysktalende, men denne ble utvist etter slutten av andre verdenskrig, i samsvar med Potsdamavtalen.
Sammen med den belgiske byen Mons var Plzeň Europeisk kulturhovedstad i 2015.
Vennskapsbyer
Plzeň har følgende vennskapsbyer:
Cap Ferrat
Cap Ferrat er en halvøy utenfor den franske byen Nice, i forlengelsen av byen Villefranche-sur-Mer. Halvøyen preges av diskret skjulte millionvillaer eid av noen av klodens rikeste. Her har Rothschild-familien, Winston Churchill, Somerset Maugham, Alex Ferguson, kong Leopold II av Belgia, deler av den svenske kongefamilien og mange andre aristokrater bodd.
Byen Saint Jean de Cap Ferrat er en rolig og hyggelig lystbåthavn som innbyr alle til et besøk.
São Domingos do Araguaia
São Domingos do Araguaia er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Lene Sperre
Sperre har gjennomført fire års idrettsutdanning.
Meritter
Med Trondheims-Ørn:
Slaget ved Mantineia (418 f.Kr.)
Slaget ved Mantineia var et signifikant slag under Peloponneskrigen, i 418 f.Kr., mellom Sparta og dets allierte, og en motstående hær, ledet av Argos og Athen.
Riddes vannkraftverk
Riddes vannkraftverk, er et sveitsisk vannkraftverk med en installert produksjonskapasitet på 225 MW. Vassdraget som utnyttes er en sideelv til Rhône. Demningen ved Mauvoisin leverer fallenergi til kraftstasjonen. Årsproduksjonen er om lag 600 GWh elektrisk kraft.
Vega 2
Sonden ble drevet av to store solcellepaneler og instrumentene inkluderte en antenne, kameraer, spektrometre, infrarødt ekkolodd, magnetometre (Mischa) og plasmasonder. Den 4920 kg tunge romsonden ble skutt opp av en Proton 8K82K-rakett fra Bajkonur kosmodrom, Tyuratam, Den kasakhiske sosialistiske sovjetrepublikk. Både Vega 1 og 2 var stabilisert i tre akser. De ble utført med et dobbelt skjold for å beskytte mot støv fra Halleys komet.
Gazeta Express
Gazeta Express er en avis som utgis i Kosovo og ble etablert i 2004.
Vega 1
Sonden ble drevet av to store solcellepaneler og instrumentene inkluderte en antenne, kameraer, spektrometre, infrarødt ekkolodd, magnetometre (Mischa) og plasmasonder. Den 4920 kg tunge romsonden ble skutt opp av en Proton 8K82K-rakett fra Bajkonur kosmodrom, Tyuratam, Den kasakhiske sosialistiske sovjetrepublikk. Både Vega 1 og 2 var stabilisert i tre akser. De ble utført med et dobbelt skjold for å beskytte mot støv fra Halleys komet.
Bassas da India
Bassas da India er en fransk atoll i Indiahavet, beliggende i den sørlige delene av Mosambikkanalen, midtveis mellom Madagaskar og Mosambik. Øyas posisjon er.
Atollen er for det meste dekket av vann ved høyt tidevann, kun noen klipper på atollens nordside når over havoverflaten. Atollen har ingen vegetasjon.
Området rammes av sykloner.
Madagaskar krever suverenitet over atollen.
Historie
Bassas da India ble først oppdaget av portugisiske oppdagere tidlig på 1500-tallet.
I 1897 ble atollen annektert av Frankrike.
São Domingos do Capim
São Domingos do Capim er en kommune i delstaten Pará i nordregionen av Brasil.
Max Bolkart
Max Bolkart (født 29. juli 1932 i Oberstdorf) er en tidligere vesttysk skihopper. Han vant den tysk-østerrikske hoppuka i 1960, og ble flere ganger vesttysk mester. Ved siden av Helmut Recknagel og den norske verdensmesteren i kombinert, Arne Larsen, var han en av svært få som hoppet med armene strukket fremover. På den tiden var finnestilen den dominerende, der løperne lå strukket aerodynamisk med samlede, parallelle ski, og armene strukket bakover langs kroppen.
Red Hot Chili Peppers
I april 2012 ble bandet skrevet inn i Rock and Roll Hall of Fame, sammen med blant annet Guns N' Roses. Red Hot Chili Peppers har vunnet syv Grammy Awards.
Bandets ellevte album "The Getaway" kom ut 16 juni 2016, mens oppfølgeren er ventet å komme ut i 2020.
De første årene (1983–1984)
Red Hot Chili Peppers (opprinnelig Tony Flow and the Miraculously Majestic Masters of Mayhem ) ble etablert av vennene Anthony Kiedis, Hillel Slovak, Jack Irons og Michal Flea Balzary i 1983 da de studerte sammen ved Fairfax High School. Bandets første opptreden var på et sted kalt Rhythm Lounge. Knapt tretti publikummere fulgte konserten hvor Red Hot Chili Peppers var oppvarmingsband for Tim Allen. Bandet hadde laget en sang spesielt til konserten. Sangen besto av et dikt Kiedis rappet, kalt «Out in L.A.», mens resten av bandet improviserte musikk i bakgrunnen. Slovak og Irons var allerede medlemmer av et annet band, What Is This?, og opptredenen var ment å være en engangsforeteelse. Opptredenen gikk dog så livlig for seg at bandet ble spurt om å komme tilbake igjen neste uke. På grunn av denne uventede suksessen endret medlemmene navnet på bandet til Red Hot Chili Peppers. I tiden som fulgte opptrådte bandet flere ganger på forskjellige scener og klubber rundt om i Los Angeles. Seks sanger fra disse første opptredenene ble siden til bandets første demo. Flere måneder etter at bandet opptrådte for et publikum for første gang inngikk medlemmene en platekontrakt med selskapet EMI. Bare to uker tidligere hadde What Is This? fått til en platekontrakt med selskapet MCA. I og med at Slovak og Irons så på Red Hot Chili Peppers som et sideprosjekt, forlot de bandet for å prioritere What Is This? i stedet. Istedenfor å oppløse bandet bestemte Kiedis og Flea seg for å rekruttere nye medlemmer. Cliff Martinez, en bekjent av Flea, ble snart spurt om å slutte seg til Red Hot Chili Peppers. Etter diverse auditions valgte bandet å hyre Jack Sherman som ny gitarist. Andy Gill, kjent som gitarist i Gang of Four, ble satt til å produsere bandets første album. Han oppfordret bandet til å gjøre musikken renere og mer radiovennlig. The Red Hot Chili Peppers ble lansert 10. august 1984, men ble en kommersiell flopp. I løpet av den første perioden den var i salg solgte den ikke i mer enn 25 000 eksemplarer. Turneen som fulgte kort tid etter lanseringen av debutalbumet gikk ikke stort bedre. Dette skyldtes i stor grad uoverensstemmelser mellom Kiedis og Sherman. Sherman forlot siden bandet. Slovak vendte da tilbake til Red Hot Chili Peppers etter å ha gått lei av What Is This?.
Freaky Styley og The Uplift Mofo Party Plan (1985–1988)
George Clinton ble valgt til å produsere Red Hot Chili Peppers' neste album, Freaky Styley. Albumet ble spilt inn ved det kjente United Sound Systems-studioet ved en kampus tilhørende Wayne State University. Clinton valgte å blande inn elementer av punk og funk i musikken. Albumet ble endelig lansert 16. august 1985. Selv om bandet hadde et mye bedre forhold til Clinton enn til Gill, gikk ikke Freaky Styley noe stort bedre enn debuten. Turneen som fulgte ble beskrevet som lite produktiv av bandet og var heller ingen suksess.
Cliff Martinez ble sagt opp fra bandet sommeren 1986. Kiedis skal da ha uttalt at han følte at Martinez ønsket å forlate gruppen. Chuck Biscuits ble trommeslager for en kort periode før Jack Irons, til resten av bandmedlemmenes store overraskelse, sluttet seg til bandet igjen. Bandet ønsket å hyre Rick Rubin som produsent for det neste albumet, men han avslo tilbudet. Bandet valgte da Michael Beinhorn som produsent. Bandet kom opp med nye sanger på løpende bånd og albumet tok raskt form. Også i dette albumet valgte bandet å blande inn forskjellige funkrytmer, men de blandet også inn en god del elementer av punkrock og funkmetall. Det faktum at de fire opprinnelige medlemmene var sammen igjen virket positivt inn på kreativiteten, noe som også gjorde selve innspillingsprosessen lettere. 29. september 1987 ble The Uplift Mofo Party Plan gitt ut. For første gang opplevde bandet å se et av sine album på ei hitliste. Selv om albumet ikke nådde høyere enn plass nummer 148 på Billboard Hot 200, var det for en stor suksess å regne sammenlignet med Red Hot Chili Peppers' to første album. I løpet av denne perioden utviklet både Kiedis og Slovak en alvorlig form for rusmiddelavhengighet. De kunne finne på å plutselig forlate både bandet og hverandre i flere dager. I Slovaks tilfelle førte rusmiddelavhengigheten til hans død den 25. juni 1988. Bandet hadde da akkurat avsluttet Uplift-turneen. Kiedis dro fra byen og deltok ikke i Slovaks begravelse. Dette begrunnet han med at han så på situasjonen som surrealistisk og drømmeaktig. Jack Irons forlot bandet ikke lenger etter. Han sa at han ikke ønsket å være en del av et band hvor vennene hans døde.
Mother's Milk (1989–1990)
Etter å ha mistet både Slovak og Irons fra bandet hyrte Kiedis og Flea trommeslager D.H. Peligro fra Dead Kennedys og tidligere P-Funk-gitarist DeWayne «Blackbyrd» McKnight på midlertidig basis. De nye medlemmene gikk ikke videre godt overens med de eksisterende og ble derfor raskt skiftet ut. Dog førte Peligros kontakt med Red Hot Chili Peppers til at bandet ble kjent med John Frusciante, en bekjent av Peligro. Da Peligro forlot bandet ble gitaristrollen stående tom, men Frusciante var fascinert av Red Hot Chili Peppers og ble interessert i å prøvespille. Etter en vellykket prøvespilling ble det tatt en enstemmig avgjørelse om å akseptere Frusciante som bandets nye gitarist. Tre uker før bandet etter planen skulle gå i studio manglet man fortsatt en trommeslager, til tross for flere auditions. Dette skulle komme til å endre seg da en nær venn av bandet fortalte om en trommeslager hun kjente, Chad Smith, som var så dyktig på trommer at han «spiste [dem] til frokost». Kiedis var i begynnelsen skeptisk til å la Smith prøvespille, men ga ham en sjanse. Smith møtte til audition og overveldet bandet ikke bare ved å følge Fleas komplekse rytme, men også begynne å lede ham. Kiedis, Frusciante og Flea var ikke i tvil om at de hadde funnet rett trommeslager. Innspillingen av Red Hot Chili Peppers' fjerde album ble hindret av en konflikt med produsent Michael Beinhorn, som var opptatt av å få Frusciantes gitarspill til å lyde høyere og kraftigere, ikke ulikt gitartonene som brukes i heavy metal. Frusciante var ikke tilfreds med denne gitarstilen i det hele tatt (et eksempel på dette kan høres på sangen «Stone Cold Bush»). Red Hot Chili Peppers' fjerde album, Mother's Milk, ble sluppet i august 1989. Med albumet fikk bandet sine første hits- en ballade til ære for Slovak, «Knock Me Down», og coverlåten «Higher Ground», opprinnelig utgitt av Stevie Wonder. Albumet nådde 52.-plass på de amerikanske albumlistene og var det første av Red Hot Chili Peppers som solgte til gull.
One Hot Minute (1993–1998)
Dave Navarro opptrådte første gang med bandet på Woodstock '94, hvor de bar enorme lyspærekostymer, noe som gjorde det nærmest umulig for dem å spille på instrumentene sine. Utad så bandmedlemmene ut til å komme godt overens, men innad ble forholdet mellom de tre etablerte medlemme og Navarro stadig verre. Navarros musikalske bakgrunn skilte seg ut fra de andres, noe som skapte problemer da de begynte å spille sammen, og fortsatte å være et problem hele det neste året da Red Hot Chili Peppers' sjette album ble spilt inn. One Hot Minute, det eneste albumet Dave Navarro deltok på, ble gitt ut 12. september 1995. Til tross for blandede kritikker ble albumet en suksess. Bandmedlemmene selv beskrev One Hot Minute som et mørkere og tristere verk enn de foregående fem, men hele 5 millioner eksemplarer ble solgt over hele verden. Balladen «My Friends» ble bandets tredje nummer 1-single. Sangene «Warped» og «Aeroplane» gjorde det også godt på hitlistene. Flere av sangene fra albumet ble gjenutgitt på såkalte soundtracks. «I Found Out», en låt opprinnelig av John Lennon, ble utgitt på Working Class Hero: A Tribute to John Lennon. «Love Rollercoaster», opprinnelig av The Ohio Players, ble utgitt på soundtracket Beavis and Butthead Do America, og ble utgitt som single. På dette tidspunktet hadde Kiedis gjenopptatt heroinmisbruket sitt. I april 1998 ble det gjort kjent at Navarro hadde forlatt bandet, og Kiedis poengterte at avgjørelsen var «gjensidig». Dog ble det rapportert om at Navarro ble kastet ut av bandet etter å ha møtt opp til bandøving under påvirkning av narkotika, hvor han blant annet skal ha falt baklengs over en forsterker. Kiedis har senere uttalt at hendelsen skulle vært komisk, men isteden bare var pinlig og utgjorde det endelige støtet som førte til at Navarro sluttet i Red Hot Chili Peppers.
Californication (1998–2001)
I årene etter at John Frusciante forlot bandet ble det kjent at han hadde utviklet en alvorlig heroinavhengighet, som førte til at han ble fattig og nesten døde. Han ble overtalt til å legge seg inn på rehabiliteringssentert Las Encinas Drug Rehabilitation Center i januar 1998. Han kunne forlate senteret i februar samme år og leide seg en liten leilighet i Silver Lake. Problemene og skadene stilte seg formelig i kø for Frusciante i løpet av årene med rusmiddelavhengighet, og for noen av dem var det nødvendig med kirurgi. Han fikk en rekonstruert nese og nye tenner for å hindre dødelige infeksjoner. I april 1998 bestemte Flea seg for å besøke sin gamle bandkamerat og invitere ham til å bli med i bandet igjen, noe Frusciante gjorde. I løpet av mindre enn ei uke, og for første gang på seks år, begynte den gjenforente kvartetten å spille sammen. Anthony Kiedis beskrev situasjonen slik:
Til tross for bandmedlemmenes glede over å ha Frusciante tilbake i bandet, var han nedslitt både fysisk og mentalt. Frusciante hadde ikke spilt gitar på flere år og det var vanskelig for ham å prioritere livet fremfor rusmisbruket. Trass i dette begynte Frusciante etterhvert å spille som det talentet han hadde vært, og nye sanger tok form. 8. juni 1999, etter et år med produksjon og nitid øving, ble Californication gitt ut som bandets syvende studioalbum. Albumet ble solgt i over 15 millioner eksemplarer over hele verden og er til dags dato bandets mest suksessfulle utgivelse. Californication inneholdt færre rapdrevne sanger enn sine forgjengere. I stedet satset bandet mer på stukturerte og melodiøse gitarriff, vokal- og basslinjer. Californication nådde tredjeplass på den amerikanske albumlista og bandet ytterligere tre nummer én moderne rock-hits: «Scar Tissue», «Otherside» og «Californication». «Scar Tissue» vant Grammyprisen 2000 for Beste rocksang. Red Hot Chili Peppers spilte også denne sangen sammen med Snoop Dog under seremonien. Blant andre singler fantes «Around the World», «Road Trippin» og «Parallel Universe», som gikk inn på Moderne rock topp 40-lista til tross for ikke å ha blitt kommersielt utgitt som single. I juli 1999, som en del av bandets to år lange verdensturné i tilnytning til utgivelsen av det nye albumet, spilte Red Hot Chili Peppers på Woodstock-festivalen. Omtrent 10 minutter før konserten startet ble bandet spurt av Jimi Hendrix' søster om å spille en av sin brors sanger. Etter noe nøling gikk bandet med på å spille klassikeren «Fire». Tilfeldigvis brøt det ut en liten brann i løpet av konserten. Denne utviklet seg raskt til en større brann og førte til at brannvesenet måtte rykke ut. I 2001 ga Red Hot Chili Peppers ut sin første konsert-DVD, Off the Map. DVD-en ble produsert av Dick Rude, en trofast venn av bandet som også hadde produsert videoene for «Catholic School Girls Rule» og «Universally Speaking». Videomaterialet besto stort sett i utdrag fra en rekke forskjellige Red Hot Chili Peppers-konserter.
By the Way (2002–2005)
Bandet begynte prosessen med å skrive sitt neste album tidlig i 2001 og ga ut By the Way over et år senere, 9. juli 2002. Albumet ble solgt i over én million eksemplarer bare den første uken og gikk rett inn på andreplass på Billboard 200. Fem sanger fra albumet ble utgitt som singler: «By the Way», «The Zephyr Song», «Can't Stop», «Dosed» og «Universally Speaking». Albumets preg er at det er nokså dempet; Red Hot Chili Peppers bestemte seg for å fokusere på melodiøse ballader enn rapdrevne funklåter, som bandet hadde fokusert mye på tidligere. Etter utgivelsen av By the Way ga Red Hot Chili Peppers seg i kast med en 18 måneder lang verdensturné. Red Hot Chili Peppers ga ut samlealbumet Greatest Hits i november 2003. Albumet nådde attendeplass på Billboard 200. Med på albumet var sangene «Fortune Faded» og «Save the Population», som ikke hadde blitt utgitt tidligere. «By the Way» og «Universally Speaking» var de eneste sangene fra By the Way som ble utgitt på Greatest Hits. Bandet produserte sin andre fullengdes konsert-DVD, Live at Slane Castle, da de spilte på Slane Castle i Irland 23. august 2003 som en del av verdensturneen. Ikke lenge etter ga Red Hot Chili Peppers ut sitt første fullengdes konsertalbum, Live in Hyde Park. Albumet ble spilt inn under konsertene de holdt i Hyde Park i London i juni 2004. Konsertene som ble holdt over tre dager trakk mer enn 258 000 fans og ga inn over 17 100 000 pund i billettinntekter. Med dette toppet Red Hot Chili Peppers Hyde Park-arrangement Billboards liste over de mest inntektsrike konsertarrangementene i 2004. I Hyde Park spilte bandet to da uhørte sanger, «Rolling Sly Stone» og «Leverage of Space», som tros å ha kommet til under arbeidet med innspillingen av Greatest Hits.