cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oslo rådhus
Formannskapssalen
Det store bilde er malt av Harald Dal og bildet viser situasjonen rett før et møtet settes, idet de tolv representantene og sekretæren kretser rundt forhandlingsbordet, der ordføreren i sentrum framstår som den dominerende figuren.
Det astronomiske ur
Oslo rådhus fikk i 1952 et astronomisk ur, den gang det nest største i Europa med fem meter i diameter, plassert til høyre for inngangspartiet. Uret er konstruert ved et samarbeid mellom sivilingeniør Olaf Platou og firmaet Ungerer & Cie i Strasbourg. Dyrekretsens figurer som pryder uret er modellert av billedhuggeren Nils Flakstad. Uret består av den ytre urskive med romertallene I til XII og en indre med arabertall 1 til 12 to ganger. Uret har fire visere, time-, drage-, sol- og måneviseren. Tre av viserne, alle unntatt drageviseren, har motvekter. Det består også av en bevegelig ring, dyrekretshjulet med bilde av de tolv «stjernetegnene» i dyrekretsen, Væren, Tyren, Tvillingene, Krepsen, Løven, Jomfruen, Vekten, Skorpionen, Skytten, Steinbukken, Vannmannen og Fiskene. Både dyrekretshjulet og solviseren går rundt «med solen» men solviseren går 3 minutter og 56 sekunder langsommere enn dyrekretshjulet. I løpet av et år blir dermed solviseren innhentet av alle dyrekretsens bilder etter tur. Solviseren bruker altså 24 timer på en runde, mens dyrekretshjulet gjør et omløp på 23 timer 56 minutter og 4 sekunder. Det er dette som kalles «stjernedøgnet».
Klokkespillet
Klokkespillet, plassert på toppen av Østre tårn, har 49 klokker, hvorav den største veier 4 tonn, den minste 14 kilo. Klokkene i Oslo rådhus spiller hver hele time fra klokken 07:00 til 24:00 og spiller alt fra klassiske stykker til nyere popmusikk. Det er klokkespillkonsert første lørdag i hver måned klokken 11:00. Klokkespillet med 38 klokker stod ferdig i 1952 og ble restaurert og utvidet til 49 klokker i 1999.
Kuriosa
Klokken 06:00 om morgenen den 17. august 1998 fløy en person et småfly av typen Piper Pawnee mellom tårnene på rådhuset. Avstanden er om lag 25 meter, og manøveren ble av Luftfartsverket betegnet som «hårreisende og livsfarlig». Stuntet hevdes å være inspirert av en historie om en flyger som skal ha utført samme manøver i frigjøringsdagene i 1945.
Rundt 1975 ble rådhusets urverk utskiftet. Det havnet i tettstedet Ruds Vedby på Sjælland, der urmaker Bo Pedersen satte det i stand som del av et blomsterur som i 1977 ble en attraksjon i Ruds Vedby. Senere lå det lagret på loftet hos urmaker Pedersen i noen år, før han hørte om utvidelsen av blomsterparken Birkegårdens haver, og tilbød dem urverket. Her er blomsteruret blitt gjenskapt med urverk fra Oslo rådhus.
Murg (Sør-Schwarzwald)
Murg er en elv i Baden-Württemberg i Tyskland og en av sideelvene til Rhinen med en lengde på 21 kilometer. Elven har sitt utspring sør for Wehrhalden i Herrischried og munner ut i Rhinen ved Murg.
Ultra (album)
Ultra er et album av Depeche Mode, sluppet 1997.
Anaïs Nin
Anaïs Nin (født Angela Anaïs Juana Antolina Rosa Edelmira Nin y Culmell; 21. februar 1903 – 14. januar 1977) var en fransk forfatter av spansk-kubansk opprinnelse. Hun var født og vokste opp i Frankrike, tilbrakte også en del tid i Spania og Cuba, men bodde det meste av sitt liv i USA hvor hun ble en etablert forfatter. Hun utga dagbøker i mer enn 60 år, fra hun var 11 år og fram til kort tid før hun døde. Hennes øvrige litterære produksjon består av romaner, litterære analyser, essayer, korte fortellinger, og erotisk litteratur. En stor del av hennes verker, inkludert de pikante novellesamlingene Venusdeltaet og oppfølgeren Ut av redet ble utgitt etter hennes død og som opprinnelig ble skrevet på 1940-tallet på oppdrag fra en ukjent samler. Etter utgivelsen sent på 1970-tallet fikk bøkene og forfatteren raskt kultstatus.
Tidlige liv
Anaïs Nin ble født i Neuilly i Frankrike av kunstneriske foreldre. Hennes far, Joaquín Nin, var en spansk-kubansk pianist og komponist da han møtte hennes mor, Rosa Culmell, en klassisk utdannet sanger av fransk og dansk avstamning som arbeidet på Cuba. Hennes fars bestefar hadde flyktet fra Frankrike under revolusjonen, først til Saint-Domingue, deretter til New Orleans. Til sist slo han seg ned i Cuba, hvor han bidro til å bygge landets første jernbane.
Nin ble oppdratt som katolikk og tilbrakte sin barndom og tidligste ungdom i Europa. Etter at hennes foreldre gikk fra hverandre tok moren Anaïs og hennes to brødre, Thorvald Nin og Joaquin Nin-Culmell, med seg til Barcelona, og senere videre til New York City. I sine dagbøker, Volume One, 1931–1934, skriver Nin at hun sluttet på skolen da hun var 16 år og at hun senere begynte å arbeide som kunstnermodell. Etter flere år i USA i flere år behersket hun ikke lenger spansk, men hun beholdt sitt franske språk og ble samtidig flytende i engelsk.
Nin inngikk sitt første ekteskap i Havanna på Cuba den 3. mars 1923. Hennes første ektemann var Hugh Parker Guiler (1898–1985), en bankmann og kunstner som ble kjent under kunstnernavnet «Ian Hugo» da han begynte å produsere eksperimentelle filmer på slutten av 1940-tallet. Paret flyttet til Paris i 1924, og Guiler fortsatte der sin karriere innen bankvesenet mens Nin begynte å skrive. I sine dagbøker oppgir hun at hun dessuten lærte seg å danse flamenco i Paris på midten og slutten av 1920-tallet. Den første teksten hun fikk utgitt var en kritisk vurdering av hennes litterære D. H. Lawrence kal; utgivelsen bar tittelen  Lawrence: An Unprofessional Study (1923), hvilkogskrev av seetudien i løpet av en periode på sn dager. Den første utgivelsen var kbleptrykket i å 55opieeksemplarer ble godt mottatt.
Hun begynte i terapi hos østerrikske Otto Rank, som hadde brutt med Sigmund Freud fordi Freud ikke verdsatte kraften i kvinners seksualitet, verdien av kunst, og betydningen av forholdet mellom mor og barn. Etter sitt andre besøk hos Rank reflekterte hun over sin higen etter å bli «gjenfødt» som kvinne og kunstner. Hun mente Rank hjalp henne med å bevege seg mellom det hun klarte å gi uttrykk for i sine dagbøker og det hun ikke evnet å sette ord på. Hun oppdaget kvaliteten og dybdene i sine følelser i ordløse overganger mellom hva hun kun si og hun ikke kunne si. «Mens vi snakket, tenkte jeg på mine vanskeligheter med skrivingen, min strid med å artikulere følelser som ikke lett lar seg uttrykke. min kamp for å finne et språk for intuisjon, følelse, instinkter, som i seg selv er flyktige, finurlige og ordløse.»
Borgå stift
thumb|Borgå domkirke (2006) Borgå stift (finsk: Porvoon hiippakunta) er et av de ni stiftene (bispedømmene) i Den evangelisk-lutherske kirken i Finland. Bispesetet ligger i Borgå med Borgå domkirke som hovedkirke. Stiftet ble grunnlagt i 1923 og omfatter alle Finlands svenskspråklige og tospråklige menigheter med svensk flertall. Dessuten er Tyska församlingen i Helsingfors underlagt stiftet. Borgå stift omfatter således ikke et geografisk samlet område. Borgå stift har 65 menigheter (församlingar) fordelt på ni prostier (prosterier). Antall medlemmer i stiftets menigheter er rundt 260,000. Borgå stift omfatter først og fremst den finlandssvenske kysten og Åland. Menighetene er i gjennomsnitt mindre enn i Finlands øvrige stift. Den største menigheten er Esbo svenska församling med rundt 16,700 medlemmer. Den minste menigheten er Bergö församling med rundt 160 medlemmer.
Anaïs Nin
Tidlige liv
Mot slutten av sommeren 1939, da amerikanere ble oppfordret til å forlate Frankrike på grunn av utsiktene til en ny krig, forlot Nin Paris og vendte tilbake til New York City sammen med sin ektefelle. Guiler var etter eget ønske så å si helt fraværende i de av hennes dagbøker som ble utgitt mens hun levde, og det er derfor vanskelig å vurdere hvor stor innvirkning han hadde på hennes liv. Under krigens forløp sendte Nin sine bøker til Frances Steloff ved Gotham Book Mart i New York for at Steloff skulle ta vare på dem.
Personlig liv
I henhold til hennes dagbøker, Vol.1, 1931–1934, levde Nin et bohemliv i Paris sammen med den amerikanske forfatteren Henry Miller. I de dagbøkene som omhandler 1930-tallet er Guiler overhodet ikke nevnt, men Nin skrev i innledningen til første bind at hun var gift, og teksten kan ellers tolkes dithen at ektemannen hadde nektet henne å omtale ham i dagbokutgivelsene sine. De dagbøkene som etter Nins død ble utgitt med hennes andre ektefelle som redaktør forteller at forholdet til Henry Miller var meget lidenskapelig, og at hun mente at det var hans barn hun fikk abortert i 1934.
I 1947, da hun var 44 år, møtte hun den tidligere skuespilleren Rupert Pole i en heis på Manhattan; hun var da på vei til et selskap. De to ble et par og reiste til California sammen. Han var seksten år yngre enn henne. Den 17. mars 1955 giftet de seg i Quartzsite i Arizona, til tross for at Nin fortsatt var gift med Guiler. Etter vielsen fulgte Nin med Pole til California, som var Poles hjemstat. Guiler ble værende i New York City og kjente ikke til Nins andre ekteskap før etter hennes død i 1977, skjønt biografen Deirdre Bair mener at Guiler må ha kjent til hva som skjedde mens Nin var i California, men bevisst «valgte å ikke vite».
Borgå stift
Prostier
De ni prostiene i Borgå stift er:
Anaïs Nin
Personlig liv
I 1966 fikk Nin sitt ekteskap med Pole opphevet, fordi det oppstod juridiske komplikasjoner som følge av at både Guiler og Pole oppgav å ha forsørgeransvar for henne i sine respektive skatteligninger. Selv om ekteskapet ble opphevet fortsatte hun å bo sammen med Pole helt fram til hun døde i 1977. Ifølge Barbara Kraft hadde Nin sendt et brev til Hugh Guiler rett før sin død der hun ba om hans tilgivelse. Han skrev tilbake at takket være henne hadde hans liv blitt meningsfylt. Etter Guilers død i 1983 ble de usensurerte utgavene av hennes dagbøker bestilt av Pole. Pole døde i juli 2006.
Borgå stift
Historie
Før 1923 var Borgå stift betegnelsen på det nåværende Tammerfors stift. Dette stiftet ble lagt til Tammerfors da alle svenskspråklige menigheter ble samlet i det nåværende Borgå stift i 1923. Det tidligere Borgå stift ble opprettet i 1723 da bispesetet ble flyttet fra Viborg til Borgå på grunn av tapet av Viborg til Russland i 1721.
Paget Parish
Paget Parish er ett av ni parishes (distrikter, «prestegjeld») på Bermuda. Ved folketellingen i 2010 hadde distriktet en befolkning på 5,702.
Bermudas eneste sykehus, King Edward VII Memorial, og den eneste høyere utdanningsinstitusjonen, Bermuda College, ligger i Paget.
Anaïs Nin
Personlig liv
Anaïs Nin oppgav ofte forfattere som Djuna Barnes og D. H. Lawrence som sine inspirasjonskilder. Hun hevdet i første bind av sine dagbøker at hun også hentet inspirasjon fra Marcel Proust, André Gide, Jean Cocteau, Paul Valéry og Arthur Rimbaud.
Dagbøker
Anaïs Nin er kanskje best kjent for sine dagbøker. De strekker seg over flere tiår og gir et dypt, granskende innsikt i hennes personlige liv og forhold. Nin ble kjent med, ofte meget intimt, med en rekke framtredende forfattere, kunstnere, psykoanalytikere, og andre figurer, og skrev ofte om dem, særlig Otto Rank. Som en kvinnelig forfatter som beskrev hovedsakelig den mannlige sammenstilningen av berømtheter, har Nins dagbøker fått betydning som et motbalanserende perspektiv.
Tidligere ikke-utgitt verker har kommet fram i lyset i ''A Café in Space. the Anaïs Nin Literary Journal'', som mest nylig også innbefatter «Anaïs Nin and Joaquín Nin y Castellanos: Prelude to a Symphony—Letters between a father and daughter». Så langt har femten bind av hennes dagbøker blitt utgitt.
Erotiske skrifter
Nin er framhevet av mange litteraturforskere som en av de mest framtredende forfattere av kvinnelig erotikk. Hun var en av de første kvinner som helt utforsket erotisk skriving. Før henne var erotika skrevet av kvinner en sjeldenhet, med kun noen få unntak, eksempelvis Kate Chopin.
I henhold til første bind av hennes dagbøker, utgitt i 1966, kom Nin første gang over erotika da hun kom tilbake til Paris med sin ektemann, mor og sine to brødre da hun var i slutten av tenårene. De leide en leilighet av en amerikansk mann som var borte for sommeren, og Nin kom over en rekke franske billigbøker. «En etter en leste jeg disse bøkene som var fullstendig nye for meg. Jeg hadde aldri lest erotisk litteratur i USA... De overveldet meg. Jeg var uskyld før jeg leste dem, men etter at jeg hadde lest dem alle var ingenting jeg ikke kjente til om seksuell utforsking... Jeg hadde tatt min eksamen i erotisk lære.»
Nin var en venn med, og i enkelte tilfeller også sengekamerat med en rekke ledende litterære navn, inkludert Henry Miller, John Steinbeck, Antonin Artaud, Edmund Wilson, Gore Vidal, James Agee, James Leo Herlihy, og Lawrence Durrell. Hennes lidenskapelige kjærlighetsaffære med Miller påvirket henne sterkt både seksuelt og litterært. Nin skrev om sin forgapelse med den surrealistiske kunstneren Bridget Bate Tichenor i sine dagbøker. Påstander om at Nin var biseksuell ble fremmet ytterligere av Philip Kaufmans film Henry & June (1990) om Henry Miller og hans andre hustru June Miller. Anaïs Nin ble framstilt i filmen av skuespilleren Maria de Medeiros. Nins første uavkortede dagbokutgivelse, kalt for Henry and June, utgitt 1986, som dannet grunnlaget for filmen, gjør det klart at Nin var besatt av June til et punkt som hun selv karakteriserte som «Jeg har blitt June», skjønt det er uklart om disse følelsene innbefattet seksualitet. For både Anaïs Nin og Henry Miller var June en femme fatale — uimotståelig, listig, og erotisk. Nin ga June penger, smykker, klær, ofte gjorde seg selv blakk i den samme prosessen.
I hennes andre uavkortede dagbok, Incest, skrev hun om at hun hadde et incestuøst forhold til sin far, noe som var grafisk beskrevet over flere sider. Da Nins far fikk høre om tittelen på hennes første skjønnlitterære bok, House of Incest, fryktet han at sannheten om deres forhold ville bli avslørt, mens den faktisk ble meget tilslørt i Nins tekst.
Senere liv og ettermæle
Utbruddet av kvinnebevegelsen på 1960-tallet har gitt feministiske perspektiver på Anaïs Nins forfatterskap de siste tjue årene, noe som gjorde Nin til en populær foreleser ved en rekke amerikanske universiteter, men Nin selv ville ikke la seg assosiere med feminismens politiske del.
I 1973 ble Anaïs Nin gjort til æresdoktor ved Philadelphia College of Art. Hun ble valgt til medlem av USAs American Academy of Arts and Letters i 1974. Hun døde i Los Angeles den 14. januar 1977 etter tre års sykdom med kreft. Hun ble kremert og asken ble spredt utover bukten i Santa Monica. Rupert Pole ble utnevnt til Nins litterære eksekutor og han sørget for uavkortede utgivelser av hennes bøker og dagbøker mellom 1985 og fram til sin død i 2006.
Den 27. september 2013 utga forfatteren Kim Krizan en artikkel på Huffington Post hvor hun avslørte at et tidligere ukjent kjærlighetsbrev fra Gore Vidal som var rettet til Nin. Dette brevet motsier Vidals tidligere karakterisering av hans forhold til Nin, og viser at han hadde følelser for henne til tross for at han benektet det i sin selvbiografi Palimpsest (1995). Brevet kom fra da Krizan gjorde undersøkelser for utgivelsen av siste bind av Anaïs Nins usensurerte dagbok, Mirages, hvor Krizan hadde skrevet forordet til.
Helen Clark
Helen Elizabeth Clark (født 26. februar 1950) var statsminister på New Zealand mellom 1999 og 2008. Hun var fra 2008 til 2017 (administrator) for FNs utviklingsprogram.
Clark var leder av det newzealandske arbeiderpartiet. Hun var New Zealands andre kvinnelige statsminister, og den første som besatte posten etter først å ha vunnet et valg.
Dos Abend Blatt
Dos Abend Blatt («kveldsbladet»; het opprinnelig ; Abend blatt fun di arbayter tsaytung) var en jiddischsproglig dagsavis som ble publisert i New York. Dos Abend Blatt ble startet som en videreutvikling av den ukentlige avisen Di Arbeter Tsaytung («Arbeiderbladet»). Avisen ble publisert mellom 1894 og 1902, og fungerte som et organ for Socialist Labor Party of America (SLP).
Dos Abend Blatt var den første sosialistiske jiddischsproglige dagsavisen som ble gitt ut i New York. I sin tidlige fase kjempet avisen om Freie Arbeiter Stimmes lesere. Avisen ble sponset av United Hebrew Trades.
Politisk sett sto Dos Abend Blatt for en internasjonalistisk linje, idet den forkastet nasjonalsjåvinisme, arbeidersjåvinisme og sionisme. Redaksjonen mente at antisemittismen hadde sitt opphav i økonomiske tilstander, og at jødisk nasjonalisme følgelig ikke var den riktige løsningen. Nyhetsdelen av avisen inneholdt imidlertid ofte reportasjer fra antisemittisme og pogromer rundt om i verden.
I 1897 oppsto det konflikter i de jødiske kadrene i SLP. Et opposisjonelt mindretall hadde blitt utvist i juni 1897. Flertallet i partiet, representert av Philip Krantz, Benjamin Feygenbaum, Jacob Milch og Joseph Schlossberg beholdt den redaksjonelle kontrollen av Dos Abend Blatt. De opposisjonelle grunnla et nytt jiddischsproglig sosialist blad: Forverts. Stridighetene mellom Forverts og Dos Abend Blatt ble voldsomme, og tilslutt kom Dos Abend Blatt til å tape. To politiske emner, som Forverts stilte seg ganske pragmatiske ovenfor, viste seg å være avgjørende i uenighetene, nemlig Dreyfus-saken og den spansk-amerikanske krigen.
Hva gjaldt Dreyfus-saken hadde Dos Abend Blatt en fravikende oppfatning fra den som var vanlig innenfor jødiske miljøer. Avisens redaktør, Philip Krantz, stilte spørsmål ved Dreyfus’ uskyldighet. Denne oppfatningen kom til å bli svært upopulær i yiddischsproglige kretser.
Dos Abend Blatt og Di Arbeter Tsaytung gikk begge inn i 1902.
St. Augustine (Florida)
St Augustine er en by i St. Johns County i Florida, USA, hvor den er administrasjonssenter. I 2007 hadde byen 12 284 innbyggere, og et metropolområde med flere enn 70 tusen innbyggere (per 2012).
Byen ble grunnlagt i 1565 av spanske oppdagere og nybyggere og er den eldste byen i det kontinentale USA.
Aktuellt
Aktuellt er et svensk nyhetsprogram som sendes én gang om dagen på kanalen SVT 2. Programmet er fokusert på å gi fordypning i dagens hendelser. Programmet ble første gang sendt 2. september 1958 og var det første nyhetsprogrammet på svensk fjernsyn. 19. november 2007 overtok Rapport programmets sending 18.00 for at Aktuellt kunne konsentrere seg fullt om deres sending klokken 21.00. Denne endringen ble også iverksatt fordi flere ikke så forskjellen mellom SVTs to nyhetsprogrammer, Aktuellt og Rapport.
New Orleans
New Orleans er, med sine 454 863 innbyggere (2005), den største byen i den amerikanske delstaten Louisiana. Byen ble grunnlagt av franskmenn i 1718 under navnet Nouvelle-Orleans og er i dag en populær turistdestinasjon, kjent for sin løsslupne atmosfære, rike kulturliv og særegne mattradisjoner.
Med beliggenhet ved Mississippi-elvens utløp i Mexico-gulfen, har New Orleans gjennom tre århundrer vært et viktig knutepunkt for handel og kulturutveksling mellom forskjellige folkeslag. Utøvelsen av afrikanske musikalske tradisjoner rundt det sentrale torget Congo Square i den idag historiske bydelen French Quarter, samt oppblomstringen av musikalske klubber i prostitusjonsstrøket Storyville, gjør at New Orleans ofte regnes som arnestedet for musikksjangeren jazz.
Jørnevik holdeplass
Jørnevik holdeplass var en ubetjent stopp på Bergensbanen mellom Bolstadøyri stasjon i vest og Evanger stasjon i øst.
Holdeplassen er bare tilgjengelig til fots, det går ikke bilvei dit. Frem til persontrafikken ble nedlagt 9. desember 2012 ble den betjenet av ett tog daglig i hver retning.
New Orleans
Hvert år arrangeres det store karnevalet Mardi Gras, en begivenhet folk fra hele verden kommer for å få med seg. I tillegg til turismen sysselsetter oljeindustrien mange mennesker i New Orleans, som ligger geografisk nært store utvinningsfelter for olje og gass i Mexico-gulfen.
Renée Fleming
Renée Fleming (født 14. februar 1959) er en amerikansk sopran innenfor opera og jazz. Hun er anerkjent som en av de ledende lyriske sopranene i verden. Hennes stemme og personlighet på scenen er ettertraktet i de fleste store operahus og konsertsaler over hele verden.
Liste over norske ord fra nahuatl
Dette er ei liste over ord i det norske språket som kommer fra det uto-aztekiske språket nahuatl. De fleste av disse orda har kommet inn i norsk via spansk.
De fleste ord fra nahuatl ender i et absolutivsuffiks (-tl, -tli, or -li, eller den spanske adaptasjonen -te), som markerte upossesserte substantiv.
Isopropanol
Isopropanol (CH3CH(OH)CH3), også kalt 2-propanol, propan-2-ol (IUPAC nomenklatur) eller isopropylalkohol, er en fargeløs, brennbar væske med sterk lukt.
Isopropanol er en enverdig, sekundær alkohol og er en isomer av 1-propanol (CH3CH2CH2OH). Ved oksidering med kromsyrereagens, vil det bli dannet ketonet propanon (CH3COCH3).
Isopropanol blir ofte brukt i kondensfjerner, som blir blandet med bensin i bensintanken i bilen for å fjerne kondens i drivstoff- og trykkluftsystemet. Vann i bensin vil gi en vannfase og en fase med bensin. Isopropanol som er blandbart med begge gjør at fasehinnen forsvinner og vannet fordeles i bensinen.
Mange bruker også isopropanol som fettløsende middel. Det kan brukes til å rense databrikker med, f.eks. ved fjerning av gammel kjølepasta på prosessor. Det kan også brukes til å fjerne fett og urenheter fra bremseskivene på sykler, motorsykler og biler.
Isopropanol blandet med vann og oppvaskmiddel i riktig blandingsforhold er godt egnet som spylervæske. Isopropanol kan i likhet med rødsprit angripe gummilister.
Fremstilling
Isopropylalkohol produseres industrielt ved å blande vann og propylen. Det er to prosesser for slik fremstilling: indirekte hydrering (svovelsyreprosess) og direkte hydrering.
Den første prosessen, som kan bruke billig propylen, dominerer i USA mens den andre prosessen, som krever renset propylen, er mer vanlig i Europa. Disse prosessene produserer mest isopropylalkohol og mindre propan-1-ol.
Den indirekte prosessen lar propylen reagere med svovelsyre til en blanding av sulfatestere. Påfølgende hydrolyse av disse esterne danner isopropylalkohol. Direkte hydrering gir en kjemisk reaksjon mellom propylen og vann, enten i gass- eller væskefase, ved høyt trykk i kontakt med katalysatorer. Begge prosessene innebærer destillering for å skille vann, isopropanol og andre reaksjonsprodukter. Isopropylalkohol og vann danner en azeotrop. Destillering gir en væskeblanding med 87,9 vektprosent isopropylalkohol og 12,1 vektprosent vann. Teknisk ren (vannfri) isopropylalkohol fremstilles ved azeotropisk destillering av den «våte» isopropylalkohol med enten diisopropyleter eller sykloheksan som azeotropiske blandinger.
Heksejakten
Heksejakten er den andre boken i serien Sagaen om Isfolket av den norske forfatteren Margit Sandemo. Bokserien ble gitt ut fra 1982 til 1989. Bokserien er en slektssaga som følger slekten Isfolket gjennom århundrene.
Amikiri
망절
Azukiarai
Azukiarai (小豆洗い) er en skapning fra japansk mytologi. Navnet betyr «rød bønne-vasker». Azukiarai er usynlig og lager en lyd lik lyden av azukibønner som blir vasket. Det blir sagt at hvis du hører lyden, vil du falle i vannet og muligens drukne.
Arkeologiåret 1898
Arkeologiåret 1898 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1898.
Rapport (TV-program)
Rapport er det største og viktigste nyhetsprogrammet i Sveriges Television (SVT). Det sendes hver hele time i kanalen SVT 24 samt under fjernsynsprogrammet SVT Morgon. Dessuten sendes det klokken 12.00, 16.00, 18.00 (overtok Aktuellts sending), 19.30 og 23.00 i kanalen SVT 1. Den første utgaven av Rapport ble sendt 5. desember 1969, samme dag som SVTs andre kanal, TV2, gikk på luften.
Songpyeon
Songpyeon er en koreansk riskake (tteok, 떡) laget av kortkornet, klissete ris. De er formet som små kaker, og er fylt med ting som kastanje eller ristede sesamfrø. De blir spist på Chuseok, en koreansk høsttakkefestlignende festival, eller andre festdager, og regnes som ett av flere symboler på koreansk mat.
For å lage songpyeon kokes den klissete risen og moses til en seig deig, som formes og fylles med fyllet. Deretter dampes de på en seng av furunåler, som gir dem furunållukt. Det sies at en kvinne som kan lage fine songpyeon vil få vakre døtre.
De tidligste registrerte tilfeller av songpyeon stammer fra Goryeo-perioden.
Havbunnsspredning
Havbunnsspredning oppstår ved midthavsrygger, som er langstrakte sprekkesoner og fjell på bunnen av de store verdenshavene, der ny havbunn blir skapt gjennom vulkansk aktivitet. Bevegelsen skjer fra midthavsryggen og utover i hver retning mot kontinentene på hver side av verdenshavet. Teorien om havbunnsspredning inngår sammen med teorien om kontinentaldriftens som vitenskapelige byggverk i det fagfeltet av geologien som kalles platetektonikk.
Tidligere teorier om kontinentaldrift fremsatt av blant andre Alfred Wegener og Alexander du Toit gikk ut på at kontinentene «ploget» seg gjennom sjøen. Siden 1960 har forskere gjort oppdagelser som underbygde teorien om platetektonikk, ikke minst gjennom kartleggingen av havbunnens relieffer ved hjelp av seismologi. På 1940- og 1950-tallet ble teoriene tillagt nye kunnskaper om havbunnen etter grundige undersøkelser gjort av National Geographic. Under deres organisering ble bunnen av jordens hav kartlagt av Bruce Heezen, Maurice Ewing, Marie Tharp og andre som avslørte at Den midtatlantiske ryggen hadde en merkelige batymetri av daler og høyder, med dens sentrale dal som seismologisk aktiv og et episentrum av mange jordskjelv. Ewing og Heezen avdekket at ryggen var en del av en 40 000 km lang i hovedsakelig kontinuerlig verdensomspennende fjellryggsystem
Brannen i Skien 1886
Brannen i Skien var en bybrann i Skien i Norge som fant sted i 1886. Det var den største bybrannen i Skiens historie, og 244 bygårder brant ned til grunnen. Brannen gikk særlig hardt ut over Skiens sentrum.
Andre branner
Det har tidligere vært flere branner i Skien av mindre omfang, i 1652, 1671, 1681, 1732, 1766 og 1777.
Tyria I kraftverk
Tyria I kraftverk er et vannkraftverk i Ringsaker kommune i Innlandet fylke.
Kraftverket utnytter et fall på 165 m i elven Tyria. Kraftstasjonen ligger ved Nord-Mesna.
Kraftverket ble satt i drift i 1949, og har en ytelse på 3 MW med en francisturbin. Midlere årsproduksjon er på 15 GWh.
Hovet kirke
Hovet kirke er en langkirke fra 1910 i Hol kommune, Viken fylke.
Byggverket er i tre og har 180 plasser.
Lopheros rubens
Lopheros rubens er en bille i delgruppen (underfamilien) nettrødvinger i familiegruppen rødvinger. Den er ganske sjelden, finnes helt sør i Norge, vanligere i Mellom-Europa.
Pembroke Parish
Pembroke Parish er ett av ni parishes (distrikter, «prestegjeld») på Bermuda. Ved folketellingen i 2010 hadde distriktet en befolkning på 10,610.
Pembroke ligger på en halvøy på som stikker ut fra østsiden av den midtre delen av hovedøya. Det omgir byen Hamilton.
Rupert (elv)
Rupert River er en elv i provinsen Quebec i Canada, og en av de større elvene i provinsen. Samlet lengde er 600 km, og nedbørsfeltet på 43 000 km². Elva renner fra Labradorhalvøya og vestover til den renner ut i Hudson Bay, nærmere bestemt i James Bay.
Hudson's Bay Company grunnla handelsstasjonen Rupert House ved elven allerede i 1668, deres første handelsstasjon i Canada. Vassdraget har ikke utbygging av vannkraft, det er inngått avtale om utbygging av vassdraget Eastmain lengre nord mens Rupert-elva inntil videre ikke skal bygges ut (i likhet med de tilgrensende elvene Broadback og Nottaway i sør).
Ben of Howth
Ben of Howth (irsk: Beann Éadair) er en ås eller høydedrag på halvøya Howth Head i grevskapet Dublin i Irland. Det ligger ved siden av den 171 meter høye Black Linn, halvøyas høyeste punkt.
Geografi
Det ligger omtrent 1,5 km sør for landsbyen Howth. Dens nærmeste vei er Windgate Road, som går vestover forbi steinbruddet Green Hallows.
To av Ben of Howths andre topper er i nærheten, Shelmartin eller Shielmartin som ligger omtrent 1 km mot vest, og Dun Hill, 0,5 km mot nordvest.
Trippelalliansen
Trippelalliansen har flere betydninger:
Hassan El Fakiri
Hassan El Fakiri (født 18. april 1977 i Temsaman, Marokko) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er toppspillerutvikler for. Han spilte både midtbane og back i spillerkarrieren.
I løpet av en spillerkarriere som strekte seg over 19 år og inneholdt kamper for klubber som, , og Borussia Mönchengladbach, fikk han åtte kamper på det norske fotballandslaget. Han var i kamptroppen til Monaco i finalen i Mesterligaen i 2003/2004. El Fakiri vant Tippeligaen tre ganger i sin karriere, med Rosenborg i 2001 og 2002, og med Brann i 2007.
Lyn
El Fakiri startet sin spillerkarriere for Lyn, klubben han hadde spilt fotball for i ungdomsårene, der også hans eldre bror Omar og yngre halvbrødre Petter og Jørgen spilte til og med juniornivå. Han debuterte på seniornivå for Lyn 28. mai 1995 i kampen mot Skeid. I løpet av sin første sesong for klubben fikk han spille elleve kamper totalt. I 1997 ble El Fakiri kåret til Årets Spiller i Lyn. Start-spiller Krister Isaksen ble anklaget for å komme med rasistiske tilrop mot El Fakiri i en seriekamp i mars 1998.
I løpet av fire sesonger og totalt 103 spilte kamper for Lyn gikk han som bosmanspiller fra klubben etter 1999-sesongen.
Skårfjellet naturreservat
Skårfjellet naturreservat ligger sørøst for Vennesund i Sømna kommune i Nordland. Naturreservatet har et areal på 410 dekar, og er vernet for å sikre et variert og artsrikt skogsområde med til dels store innslag av alm, hassel og rognasal.
Hassan El Fakiri
Brann
I starten av 2000 signerte El Fakiri som bosmanspiller for Brann, som i den foregående sesongen hadde vunnet bronsemedalje i Eliteserien. I løpet av sesongoppkjøringen ble El Fakiri speidet på av den franske klubben Monaco, og en overgang til klubben ble bekreftet i mars 2000. Da hadde han ennå til gode å spille en obligatorisk kamp for Brann. Overgangssummen var mellom ti og femten millioner kroner, noe som hjalp godt på den pressede økonomien til Brann.
Inntil overgangen ble fullført i juli 2000, spilte El Fakiri ni kamper for Brann inkludert sin debut mot Viking i 1. serierunde.
Regnbueveien (Oslo)
Regnbueveien (1–31, 2–32) er en vei på Teisen i bydel Alna i Oslo. Den går fra Solvang sykehjem (i nr. 2, vest for Spektrumveien) til Fjellhus allé.
Hassan El Fakiri
Monaco
I sin første sesong for Monaco fikk han ingen spilletid og måtte lånes ut til Lyn i 2001. Der ble det 13 kamper og ett mål. Så gikk veien til Rosenborg på lån i august 2001, med en avtale om en permanent overgang etter ett år. I løpet av 2001 og 2002-sesongen spilte El Fakiri 20 kamper for Rosenborg, og vant to seriegull, uten å spille seg til fast plass hos trønderne. Klubbene ble ikke enige om en overgangssum for El Fakiri og han returnerte til Frankrike i juni 2001.
Etter returen fra Rosenborg fikk El Fakiri mer tillit av den daværende treneren i Monaco, Didier Dechamps. I 2002/03-sesongen endte med 18 kamper for El Fakiri. Den påfølgende sesongen fikk han omtrent samme spilletid, men også to kamper i kvartfinalen i Mesterligaen mot Real Madrid. Han var i kamptroppen i de tre påfølgende kampene i sluttspillet, som endte med finaletap mot Porto, uten å få spille.
Regnbueveien (Oslo)
Veien har blokker i Teisen borettslag samt et rekkehus i Rimveien borettslag.
Hassan El Fakiri
Borussia Mönchengladbach
Etter at kontrakten med Monaco gikk ut signerte El Fakiri for Borussia Mönchengladbach i august 2005. Der tilbrakte han to sesonger med mye spilletid. Mönchengladbach rykket ned i hans siste sesong i klubben.
Brann
I juli 2007 signerte El Fakiri på ny for Brann, denne gangen på en kontrakt som varte ut 2010. På en halv sesong spilte han ni kamper og scoret ett mål. Han ga målgivende til scoringen til Azar Karadas i seriekampen mot Lyn, som avgjorde seriemesterskapet til Brann sin fordel den sesongen. I den påfølgende sesongen spilte han kun 16 kamper i serien, og havnet bak i køen til trener Mons Ivar Mjelde. Sesongene 2009, 2010 og spesielt 2011 var svært vellykkede for El Fakiri personlig. Under ny trener Steinar Nilsen, og senere Rune Skarsfjord, var han den foretrukne venstrebacken i klubben. I 2010 signerte El Fakiri en ny treårskontrakt med klubben.
Etter signeringen av Erdin Demir i 2012 ble det igjen mindre spilletid på El Fakiri. Foran 2014-sesongen ble kontrakten hans fornyet for ett år.
Landslag
El Fakiri er født i Marokko og antydet i 2000 at han ønsket å spille landslagsfotball for hjemlandet sitt.
Brann
Etter at Rikard Norling ble den nye treneren i Brann i januar 2014 gikk El Fakiri over i en rolle som assistenttrener i klubben. Han fortsatte som spiller ut sesongen i tillegg til hans nye rolle. Som følge av en rekke økonomiske kutt i klubben ble ikke kontrakten til El Fakiri fornyet av Brann etter at den utløp i 2014. I januar 2022 ble El Fakiri hentet tilbake til Brann og en rolle som toppspillerutvikler.
Os Turn
I november 2014 ble El Fakiri annonsert som den nye treneren til Os Turn, etter at kontrakten hans med Brann var utgående. El Fakiri startet offisielt i jobben fra januar 2015. Det var gode sponsorer som gjorde det økonomisk mulig for Os Turn å hente inn El Fakiri i en fulltidsstilling som trener.
Brann
Etter at Carl-Erik Torp sluttet i Brann, har Hassan El Fakiri jobbet med Branns juniorstall og Brann Akademiet.
Media
I 2015 jobbet El Fakiri som ekspertkommentator på Tippeligaen for Monday Production og Cmore.
Aksemaktene
Aksemaktene (tysk: Achsenmächte; japansk: 枢軸国 Sūjikukoku; italiensk: Potenze dell'Asse) betegner de nasjoner som drev krig i den andre verdenskrig mot de allierte styrkene. Aksemaktene var en allianse mellom fascistiske Italia; nazistiske Tyskland, og keiserriket Japan. De tre medlemmene av alliansen refererte til den som «Roma-Berlin-Tokyo-aksen», og inngikk en tremaktspakt 27. september 1940, men de samkjørte ikke sine aktiviteter.
Aksemaktenes allianse vokste ut av diplomatiske anstrengelser mellom Tyskland, Italia og Japan for å sikre deres egne særskilte ekspansjonistiske interesser på midten av 1930-tallet. Det første skrittet var avtalen som ble signert mellom Tyskland og Italia i oktober 1936. Mussolini erklærte den 1. november at alle andre europeiske land ville fra da av rotere om aksen Roma-Berlin, og således skrapte han begrepet «akse». Det andre skrittet, som skjedde bortimot samtidig, var å signere Antikominternpakten i november 1936, en antikommunistisk forsvarspakt mellom Tyskland og Japan. Italia ble medlem av pakten i 1937. «Roma-Berlin-aksen» ble en militær allianse i 1939 under den såkalt «Stålpakten» med Tremaktspakten i 1940 som førte til integrasjon av Nazi-Tysklands militær mål og landets to avtalefestede allierte.
Da de var på høyden under den andre verdenskrig hersket aksemaktene over store deler av Europa, østlige og sørøstlige Asia, nordlige Afrika og store deler av Stillehavet. Det var ingen møter eller sentralstyrt samkjøringer mellom de tre hovedlandene i aksemaktene, og hva som var av koordinering var minimalt, men noe mer mellom Tyskland og Japan. På samme måte som alliansen mellom de allierte endret seg gjennom krigen, slik endret også alliansen av aksemakter seg. Flere nasjoner som ble med i aksemaktene tidlig i krigen, forlot alliansen senere da krigslykken endret seg. Da krigen endte i 1945 med totalt nederlag for aksemaktene ble alliansen oppløst.
Historikk
I oktober 1936 innledet Tyskland og Italia et storpolitisk samarbeid som ble kjent som Roma-Berlin-aksen. I november inngikk Japan en avtale med Tyskland om utveksling av informasjon, med videre, om den kommunistiske internasjonalens virksomhet. Denne «anti-kommitern-pakt» var således rettet mot Tysklands og Japans felles fiende: Sovjetunionen. Like etter sluttet Italia seg til pakten. Senere i november ble begrepet aksemaktene brukt for første gang, av Benito Mussolini.
Først 27. september 1940 ble aksemaktene virkelig fundamentert ved at Tyskland, Italia og Japan undertegnet tremaktspakten, hvor de tre landene forpliktet seg til å gi hverandre hjelp hvis ett av dem ble angrepet av en stat som ennå ikke var involvert i krigen. Dette var fra tysk side rettet mot USA, som i den senere tid hadde gitt økende støtte til Storbritannia. Japan så pakten som en politisk forutsetning for sitt planlagte angrep på og erobring av Sørøst-Asia. Tyskland og Italia vedtok at de ville anerkjenne Japans herredømme over Øst-Asia. I tillegg håpet Japan at dette ville tvinge USA til å godta Japans erobringplaner.
Sovjetunionen gjorde i november samme år forsøk på å bli med i tremaktspakten, men dette ble avvist av Tyskland, da de mente Sovjetunionen stilte for store krav. Dessuten hadde Hitler i sin ideologi bestemt seg for at «Tysklands skjebne ligger i øst» (det vil si nedkjempelsen av kommunismen og Sovjetunionen).
Mindre aksemakter
Det var flere mindre nasjoner som gikk inn i krigen på aksemaktenes side av forskjellige grunner, blant annet at Tyskland virket uovervinnelig etter seieren over Frankrike i 1940.
Den bulgarske regjeringen ble tvunget av tyskerne til å erklære krig mot USA og Storbritannia, men den 'symbolske' krigen mot vestmaktene viste seg å være en katastrofe for landet, og Sofia og andre større byer ble utsatt for voldsomme bombeangrep av både USAAF og RAF mellom 1943 og 1944. Da russerne nærmet seg den bulgarske grensen ble regjeringen styrtet i et statskupp den 2. september 1944 og søkte om fred med vestmaktene, men russerne erklærte Bulgaria krig 5. september. Russiske styrker rykket inn i landet uten å møte motstand. Den 9. september erklærte Bulgaria krig mot Tyskland.
Prins Paul sluttet seg til tremaktspakten den 25. mars 1941, men ble fjernet fra makten to dager etter av et statskupp som gjorde slutt på regentskapet hans. Han ble etterfulgt av Peter II og en ny regjering. Regjeringen erklærte at de ville holde fast ved avtalen, men Hitler mente at britene sto bak kuppet mot prins Paul og sverget på å ødelegge landet. Den tyske invasjonen begynte den 6. april 1941. Den multietniske nasjonen hadde siden opprettelsen vært under kraftig serbisk dominans og hadde flere uløste nasjonale problemer, og dette var grunnen til at den jugoslaviske hæren ikke hadde motivasjonen til å kjempe mot aksemaktenes invasjon, og motstanden kollapset etter bare to ukers kamp. Grupper av kroatiske nasjonalister kalt Ustaša kontrollert av Italia og Tyskland erklærte seg selvstendig den 10. april 1941 som Den uavhengige staten Kroatia. Serbia ble reorganisert og tok navnet Den nasjonale salighets regjering under ledelse av general Milan Nedić, men var i realiteten en tysk marionettstat. Restene av Jugoslavia ble delt opp mellom andre aksemakter. Tyskland annekterte Slovenia, Italia annekterte kroatiske kystområder og Dalmatia og Albania (under italiensk styre) annekterte Montenegro. Ungarn annekterte grenseområder i det nordlige Serbia og Bulgaria annekterte Makedonia.
Land med felles fiende
Disse landene kjempet mot samme fiende som aksemaktene, men var aldri en del av selve aksemaktene.
Petronius
Liv og verk
Historikeren Tacitus beskrev en Petronius som var arbiter elegantiæ ved hoffet til keiser Nero. Denne Petronius er alminnelig antatt å være den samme Petronius som er navngitt i manuskripter som forfatteren av Satyricon, en fragmentert roman på latin som beskriver eventyrene til et homoseksuelt par, Encolpius og Giton. Verket i seg selv avslører ingenting direkte om Petronius' skjebne, posisjon eller selv hvilket århundre han er i. Identifikasjonen av forfatteren som Neros hoffmann forblir uansett spekulativ. Noen linjer av Sidonius Apollinaris’ Carmen XXIII refererer til ham og er ofte blitt sett på som en antagelse at han levde og skrev i Massilia (dagens Marseille). Om man derimot aksepterer identifikasjonen av denne forfatteren med Tacitus’ Petronius (Neros hoffmann) betyr det at han enten ble født i Massilia, eller at Sidonius viser til romanen i seg selv, og at det er scenen som var lagt delvis til Massilia.
Hovedpersonene i fortellingen er åpenbart fremmede i byene i sørlige Italia. Deres navn, Encolpius, Ascyltos, Giton, etc., klinger gresk og har karakteristika fra den gamle greske kolonien fra det første århundret. Den høye posisjonen som Petronius har blant latinske forfattere i henhold til Sidonius og at han nevnes av Macrobius som side ved side med Menander av humoristene må sammenlignes med den absolutte taushet fra Quintilian, Juvenal og Martial, tyder på at Satyricon ble skrevet under Neros tid. Merk at Quintilian var utelukkende opptatt av forfattere som kunne bli brukt i utdanningen av en taler.
I litteraturen
Det er mange referanser til og avledninger av Petronius' Satyricon som kan bli funnet. Petronius selv opptrer som en litterær figur hos:
Eva Lunde
Eva Lunde (født 23. april 1922 på Jeløya ved Moss, død 14. oktober 1996) var en norsk skuespiller. Hun har hatt roller i flere norske filmer, deriblant Tante Pose og Den forsvundne pølsemaker. Fra 1948 var hun tilknyttet Trøndelag Teater, hvor hun var en bærende, allsidig kraft.
1. divisjon ishockey for junior U-17
1. divisjon U-17 (2008-2012) var aldersbestemt Ishockeyliga i Norge etter Eliteserien U-17 for 17 åringer og nedover til U13 og administres av Norges Ishockeyforbund. Vinneren av seriespillet ble seriemester, det var ingen direkte opprykk.
Histotie
Serien ble strartet 2008/09 sesongen og erstattet Junior 1.divisjon.
Oslo Innovation Week
Oslo Innovation Week (OIW) er et arrangement som samler norske og internasjonale miljøer innen innovasjon, næring og oppstart. Overordnede hensikt er å synliggjøre og styrke norske selskaper som løser globale utfordringer. Oslo Innovation Week ble første gang arrangert i 2006 i regi av Oslo kommune og Innovasjon Norge og Oslo Business Region er prosjektleder. Uken samler hvert år en rekke nasjonale og internasjonale aktører og foredragsholdere fra inn- og utland. I 2019 deltok 13000 deltakere der 30% av disse var internasjonale.
Hensikt
Oslo Innovation Week er en internasjonal møteplass og plattform for norske selskaper og deres samarbeidspartnere, kunder og interessenter. Arrangementet setter søkelyset på regionens muligheter, herunder Oslo, Osloregionen, Norge og Norden. Samtidig bidrar plattformen til økt samarbeid mellom sentrale miljøer og selskaper som bidrar til innovasjon og entreprenørskap.
Ben Bulben
Ben Bulben, noen ganger stavet Benbulben eller Benbulbin (fra irsk: Binn Ghulbain), er et 526 meter høyt fjell i grevskapet Sligo i Irland. Ben Bulben er det vestligste fjellet i fjellkjeden Dartry Mountains. Ben Bulben er en Ben (irsk navn for en stor fjelltopp og steinformasjon formet av isbreer). Ben Bulben kan være en anglifisert versjon av den irske Binn-Gulbain, som betyr «Gulbans topp», og har såeldes navn etter den mytologiske irske kongen Conall Gulban.
Oslo Innovation Week
Arrangementene
Oslo Innovation Week består av en rekke arrangementer fordelt over en uke som hver og en tar opp temaene bærekraftige løsninger, innovasjon og entreprenørskap. Arrangementet er et samarbeid mellom norsk næringsliv og universitets- og kompetansemiljøer. I 2019 hadde Oslo Innovation Week over 70 arrangementer.
Ben Bulben
Denne kjeveformede fjellformasjonen (ordet 'gulban' kan oversettes som 'kjeve') er en del av Dartry-fjellene, og ligger i County Sligo i Nordvest-Irland.
Oslo Innovation Week
Arrangementene
Oslo Innovation Week er organisert som et paraplyarrangement hvis oppgave er å fremme uka som helhet og koordinere delarrangørenes arrangementer. Arrangementene deltar under en felles målsetting og en felles visjon, «Energizing Innovation». Regionens innovasjon og skaperkraft tenkes å kunne bli fremmet gjennom dette.
Ben Bulben
Dannelse
Ben Bulben ble dannet i den siste istiden. Det var opprinnelig en stor rygg, men isbreene skar seg ned i fjellet nordøst til sørvest og dannet den karakteristiske formasjonen man kan se i dag.
Bergart
De bratte sidene av Ben Bulben består av kalkstein. De glattere sidene består av skifer. Disse bergartene ble dannet for ca 320 millioner år siden.
Klatring
Fjellet er populært for fjellklatrere, men nordsiden kan være farlig, med kraftig vind fra Atlanterhavet. Sørsiden er derimot lettere, og er ikke like bratt. Fra toppen av fjellet har man bra utsikt over landskapet Yeats.
Plante- og dyreliv
Ben Bulben har flere unike planter, og har blant annet planter man ikke finner noe annet sted på Irland. Mange er arktisk-alpine planter, opprinnelig fraktet hit av isbreer som smeltet. Av dyr finner man rødrev og hare her.
Keltiske sagn
Ben Bulben er medvirkende i mange keltiske sagn. Det skal blant annet ha vært oppholdssted for Fianna, en krigerbande som levde på 200-tallet. Et eksempel er sagaen hvor Diarmuid Ua Duibhne (Diarmund) blir lurt av kjempen Fionn mac Cumhaill (Finn McCool) til å sloss med et forhekset villsvin, som senere tar livet av krigeren ved å spidde hjertet hans med støttanna. Fjellet skal ha vært hvilested for Diarmuid og Grainne. På 500-tallet skal den hellige Colomba ha ført tre tusen soldater opp Ben Bulgen for å kjempe for retten til å kopiere et eksemplar av en bønnebok tilhørende den hellige Finnian.
Den irske borgerkrigen
I september 1922, under den irske borgerkrigen, ble en armert bil fra IRA ble trengt opp i et hjørne i Sligo. Seks soldater flyktet opp Ben Bulben, men ble alle drept, angivelig etter å ha overgitt seg.
Chartistbevegelsen
Chartistbevegelsen var en bevegelse som virket for sosial og politisk reform i Storbritannia på midten av det 19. århundre. Navnet kommer fra «People's Charter», som kan oversettes til «Folkets manifest», som ble nedskrevet i 1838. Dette dokumentet definerte bevegelsens hovedmålsetninger, og var det forenende element i en eller løst sammenknyttet allianse.
People's Charter
Mange ledere innen arbeiderklassen talte om at arbeiderne hadde blitt forrådt av regjeringen, og at deres interesser hadde blitt ofret gjennom regjeringens vanstyre.
I 1838 dannet seks parlamentsmedlemmer og seks arbeidere en komité, som så utga charteret. Det inneholdt følgende målsetninger:
Valgkretsene
I Storbritannia har man fortsatt et system der parlamentsmedlemmene velges ved hjelp av majoritet fra en enkelt valgkrets. Tidligere kunne det være enorm forskjell på valgkretsene, slik at noen måtte ha tusener av stemmer for å bli valgt, mens det i de ekstreme tilfeller – såkalte råtne valgkretser – kunne klare seg med et titalls stemmer. Det er senere foretatt mange grensejusteringer som har fjernet de råtne valgkretsene og gjort de forskjellige områdene mer like.
Andre kvalifikasjoner
Det ble krevd at de som ble valgt til parlamentet hadde eiendom og inntekt over et visst nivå. Dette betydde at personer som hadde stemmerett og kunne stille til valg ikke nødvendigvis ble akseptert som parlamentsmedlemmer. Dersom stemmeretten ble utvidet til arbeiderklassen var det svært viktig å fjerne også disse bestemmelsene; ellers ville arbeiderne stemme på sin kandidat, som så ble avvist fordi han ikke oppfylte kravene og erstattet med valgets taper.
Lønn for parlamentsmedlemmer
Selv etter reformloven var det å være parlamentsmedlem noe som var forbeholdt personer med en viss inntekt og eiendom. Det ideelle parlamentsmedlem, etter datidens målestokk, hadde sine inntekter fra leie av jord, og dermed kunne han delta i parlamentet uten tap av inntekter. Dette begrenset mulighetene for middelklassen til å delta utover det å avgi stemme, og ville gjort det umulig for arbeidere å gå inn som parlamentsmedlemmer.