cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Luther
Den tyske reformatoren Martin Luther og Katharina von Bora fikk seks barn. En datter døde i sitt første leveår, en annen datter døde 13 år gammel. Seks av barna overlevde sin far, som døde i 1546. Paul ble den saksiske kurfyrstens livlege.
Yama Wolasmal
Yama Wolasmal (født 1982 i Kabul i Afghanistan) er en norsk journalist og programleder for NRKs nyhetsprogram Dagsrevyen. Høsten 2020 ble han NRKs korrespondent i Midtøsten, med base i Beirut.
Bakgrunn
Wolasmal er født i Kabul i Afghanistan var tre måneder gammel med på foreldrenes flukt til Pakistan. Han kom til Norge som kvoteflyktning i 1986. Han er oppvokst på Grünerløkka i Oslo med foreldre og ti søsken.
Yrkesliv
I 2011 kom han tilbake til TV 2, der han blant annet jobbet som nyhetsanker i TV 2 Nyhetskanalen og som programleder for aktualitets- og debattmagasinet Underhuset. I 2017 ble han ansatt i NRK Nyheter, og fra november 2017 ble han ansatt som fast programleder i Dagsrevyen på NRK1 etter Jon Gelius.
Høsten 2020 tok han over etter Kristin Solberg som NRKs korrespondent i Midtøsten.
Priser og utmerkelser
I 2016 ble han tildelt TV-prisen av Riksmålsforbundet for fremragende språkbruk på fjernsyn. På det tidspunktet arbeidet han i TV 2 Nyhetskanalen.
For programlederjobben i Dagsrevyen ble han nominert til Gullruten 2019 i klassen «beste programleder».
Friidrett under Middelhavslekene 1963
Friidrett under Middelhavslekene 1963. Friidrett var en av flere sporter under de tredje Middelhavslekene som ble arrangert i Napoli i Italia i perioden 21. til 29. september 1963. Det var fjerde gangen som friidrett var med på programmet under Middelhavslekene. Det ble konkurrert i tjueen øvelser i friidrett, kun for menn. Italia ble beste nasjon med åtte gullmedaljer foran Frankrike med fem.
Yijun
Yijun (kinesisk: 宜君县; pinyin: Yíjūn Xiàn) er et fylke i byprefekturet Tongchuan i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. I 1999 var folketalett på 92,133 innbyggere.
Samferdsel
Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi.
Anna Lindh
Bakgrunn
Anne Lindh var datter av kunstneren Staffan (1931–2017) og småskolelæreren Nancy Lindh (1932–2005) og ble født i Enskede i Stockholms kommun, og flyttet til Enköping og startet med politikk i en alder av tolv år.
Hennes toppsak ble fra tidlig av Vietnamkrigen, som hun demonstrerte imot.
Lindh studerte ved Uppsala universitet og ble jur.kand. i 1982. Samme året ble hun innvalgt i den svenske riksdagen for Södermanland. I 1984 ble hun den første kvinnelige lederen i Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund (SSU), et verv hun beholdt i seks år. Hennes tid som leder var preget av et engasjement i internasjonale anliggender (som i Nicaragua, Vietnam, Sør-Afrika og Palestina) og mot våpenkappløpet som preget den kalde krigen.
Politisk karriere
Lindh satt i Riksdagen fra 1982 til 1985, og igjen fra 1998 til sin død i 2003. Fra 1991 til 1994 var hun kommisjonær for kultur og miljø og varaordfører i Stockholm. I 1994, etter en sosialdemokratisk seier ved valget samme år, utnevnte statsminister Ingvar Carlsson henne til sin regjering som miljøminister. Noe av Lindhs arv var hennes banebrytende arbeid for EU-lovgivning om farlige kjemiske stoffer. Hun etterlyste også en etablering av en felles EU-strategi mot surt nedbør.
Etter valget i 1998 utnevnte statsminister Göran Persson Lindh til å etterfølge Lena Hjelm-Wallén som utenriksminister i den nye regjeringen. Etter å ha fått innflytelsesrike venner over hele verden som president i den svenske sosialdemokratiske ungdomsforbundet, støttet Lindh ivrig internasjonalt samarbeid gjennom FN og i EU.
Et høydepunkt i karrieren skjedde under det svenske presidentskapet i EU i begynnelsen av 2001. Lindh fungerte som formann for EU-rådet, ansvarlig for å representere EUs offisielle utenrikspolitiske standpunkter. På reise med Den europeiske unions utenriks- og sikkerhetspolitiske talsperson Javier Solana i Makedonia, under den kosovo-makedonske krisen, forhandlet hun frem en avtale som avverget borgerkrig i landet.
Et annet markant punkt i hennes karriere var tvangshjemsendelsen av Ahmed Agiza og Muhammad al-Zery fra Sverige til Egypt, en operasjon utført av det amerikanske militæret. Ifølge statsminister Göran Persson ville den amerikanske administrasjonen ilegge handelsembargo mot EU dersom Sverige ikke lot amerikanerne hente Ahmed Agiza og Muhammad al-Zery på svensk jord. Lindh måtte velge mellom stå opp for menneskerettighetene slik hun så dem, og hegne om handelsforbindelsene med USA. Hun valgte det siste, og ble senere grundig kritisert for dette.
Lindh kritiserte invasjonen av Irak i 2003 og sa at en krig som utkjempes uten støtte i FNs vedtekter er en stor fiasko. Imidlertid ønsket Lindh velkommen Saddam Husseins fall. Hun tok til orde for større respekt for folkeretten og menneskerettighetene i den israelsk-palestinske konflikten, og kritiserte Ariel Sharons israelske regjering, men fordømte også palestinske selvmordsbombinger som grusomheter. Hun argumenterte sterkt for en slutt på israelsk okkupasjon av palestinske territorier; i et intervju kort før hennes død sa hun at israelsk bosetting på Vestbredden måtte opphøre; det må opprettes en palestinsk stat; Israel må forlate alle okkuperte områder på Vestbredden og Gazastripen og stoppe alle ekstraterritoriale henrettelser og angrep på palestinere.
I løpet av de siste ukene av sitt liv var hun involvert i kampanjen for euro, der hun tok til orde for at Sverige skulle bli medlem av eurosonen. Hun ledet ja-kampanjen i folkeavstemningen. Folkeavstemningen ble avholdt 14. september 2003 (tre dager etter hennes død). Som den populær euro-politiker hun var, var hun talsperson og leder for ja-kampanjen; hennes ansikt var på kampanjeplakater over hele Sverige den dagen hun ble myrdet.
Død
Lindh var sommeren og sensommeren 2003 sterkt engasjert i valgkampen foran den svenske folkeavstemningen om innføring av euro som valuta i Sverige, som skulle holdes 14. september 2003. Hun var en av de ledende talskvinnene på ja-siden. Sammen med en venninne gikk Lindh ettermiddagen 10. september ut i sentrale Stockholm for å handle klær som hun skulle ha på seg i en avslutningsdebatt på TV4 den 12. september. Under et besøk på varehuset Nordiska Kompaniet ble hun overfalt og alvorlig knivstukket av Mijailo Mijailović. Etter at massive blodoverføringer under operasjonen slo ut lungene hennes, omkom hun på operasjonsbordet på morgenen 11. september.
Knivoverfallet førte til at både ja- og nei-siden avbrøt sine valgkampanjer. Derimot ble folkeavstemningen holdt som planlagt den 14. september. Tross spekulasjoner om sympatistemmer for ja-siden, vant nei-siden med 55,9 % av de avgitte stemmene, mot 42,0 % ja-stemmer og 2,1 % blanke stemmer. Bistands- og migrasjonsminister Jan O. Karlsson ble ny utenriksminister, han ble etterfulgt av Laila Freivalds som bistandsminister.
Lindh var en folkekjær politiker, og var samme år som hun døde den fjerde mest beundrede kvinnen i Sverige. Hun var også tippet av mange som den fremtidige «utenriksministeren» i EU.
Sosialdemokratene arrangerte ved Lindhs bortgang en minnestund i Blå hallen i Stockholms stadshus, den 19. september 2003 for spesielt inviterte gjester. Familien og de nærmeste vennene tok farvel med Lindh ved en privat begravelsesseremoni ved Ersta kyrka i Stockholm den 20. september.
For å hedre minnet av den svenske utenriksministeren innstiftet det sosialdemokratiske partiet stiftelsen Anna Lindhs Minnesfond den 16. september 2003, fem dager etter hennes bortgang. Minnefondet deler årlig ut et Anna Lindh-stipend til personer, organisasjoner eller prosjekter som arbeider i Lindhs ånd i Sverige eller i utlandet, samt et par utviklingsstipend som skal oppmuntre til fortsatt engasjement.
På årsdagen av knivoverfallet ble det 10. september 2004 reist en minnesten i glass på Medborgarplatsen i Stockholm, stedet der Lindh holdt sin siste tale. Torget ved veikrysset Götgatan-Vartoftagatan på Södermalm i Stockholm fikk i juni 2007 navnet «Anna Lindhs plats».
En gate ved feriestedet Amadores på Gran Canaria er navngitt etter henne. Gaten heter Avenida ministra Anna Lindh.
Edwin Maria Steindl
Edwin Maria Steindl (født 14. april 1913 i Budapest, død 24. mars 1996 i Helsingborg) var billedkunstner.
Teknikk og motiver
Steindl er mest kjent for sine landskapsmotiver, men han malte også maritime motiver, blomster, akt, historiske bygninger, hester, portretter og abstrakte motiver. Han arbeidet med akryl og olje, men særlig fra den første tiden i Norge finnes det også en del akvareller.
Utstillinger, innkjøp m.m.
Steindls faste gallerister var «Det lille galleri» i Dronningens gate i Oslo og Lehn i Nordregate i Trondheim. Hen hadde en lang rekke utstillinger landet rundt bl. a i Molde, Tromsø, Harstad, Gjøvik, Åndalsnes, Kristiansund, Moss, Fredrikstad, Tønsberg, Porsgrunn. Steindl er representert i mange private og offentlige samlinger. Han har flere offentlige utsmykninger i bl. a følgende kommuner: Stange, Hamar, Åmot, Ringsaker samt Høgskolen i Hedmark og Sparebanken Hedmark. Statsminister Odvar Nordli fikk også et maleri av Steindl i gave fra regjeringen på sin 50-årsdag.
Blikk (avis)
Blikk er det lengstlevende skeive tidsskriftet i Norge, og det eldste skeive tidsskriftet i Norden som fortsatt publiseres. Det ble etablert som avis av Arne Walderhaug i 1990, før det i 2000 gikk over til magasinformatet. Magasinet blikk utgis i dag av forlaget Blikk AS. Nåværende redaktør er Erna Bøyum. Reidar Engelsbak er nettredaktør. Blikk publiserer aktuelle saker på nett, samt i papirmagasinet som gis ut 11 ganger i året.
Det Norske Forbundet av 1948 hadde tidligere utgitt en avis kalt Fritt Fram, men den ble lagt ned på slutten av 1980-tallet fordi den gikk med underskudd. Walderhaug, som hadde vært redaktør for Fritt Fram opprettet Blikk to måneder senere med et ønske om at det forsatt skulle eksistere en plattform for skeive nyheter.
Etter først å ha blitt utgitt som avis fram til 2000 fikk Blikk økonomisk kapital til å etablere et magasin, slik publikasjonen fremdeles utgis i dag, gjennom en donasjon fra Christen Sveaas i Kistefoss.
Sing Sing
Ossinings tidligere navn, «Sing Sing», var avledet fra den indianske stammen «Sinck Sinck» (eller «Sint Sinck») som tidligere hadde dette området, og som «solgte» det i 1685. Det indianske navnet kan oversettes med «stein på stein» eller «stein oppå stein». Dette kan henvise til de store forekomstene av lagvise kalkstein i den sørlige delen av landsbyen.
Historie
Fengselet ble åpnet i 1828, og var da det tredje fengselet i New York. Det første, New York City's Newgate, ble bygget i 1797 i Greenwich Village og lagt ned da Sing Sing åpnet, og det andre var Auburn State Prison fra 1816.
Bygging
Direktøren for Auburn fengsel, Elam Lynds fikk i 1824 oppdrag om å bygge det nye fengselet, og etter å ha vurdert flere mulige steder endte det på dette stedet i Westchester County. Året etter ble det stilt 20,100 dollar til disposisjon, og i mai samme år ble 100 innsatte i Auburn-fengselet transportert til det nye stedet, uten at dette var helt forberedt, da det manglet «a place to receive them or a wall to encolse them» («et sted til å ta dem imot eller å sperre dem inne»).
De innsattes arbeidskraft ble brukt til å bryte marmor fra et brudd i nærheten, og til å bygge fengselet. Etter at fengselet var ferdigstilt, fortsatte innsatte å bryte marmor fra området, og steinen ble solgt til New York City og brukt til byggingen av kjente bygninger, som New York University, Grace Church, New York State Capitol og Finansdepartementets bygning i Washington, D.C.
26. november 1828 stengte fengselsportene for første gang,. og fengselet var svært moderne for sin tid. Det ble bygget etter det såkalte Auburnsystemet, som bygget på tanken om at de innsatte skulle arbeide sammen om dagen i grupper, men ble holdt total isolasjon om natten, og med absolutt stillhet mellom fangene, slik at de fikk anledning til å reflektere og den situasjonen de var i. Dette førte til at det var strenge, og til dels brutale avstraffelser for regelbrudd.
Utforming
Det første anlegget besto av en celleblokk, bygget i marmor, og var lang,  bred og fire etasjer høy, og inneholdt 800 celler. Hver celle var dyp,  bred, og  høy.
Den elektriske stol
Den elektriske stol ble tatt i bruk for første gang i 1890-årene, og den første som ble henrettet ved denne metoden var William Kemmler i Auburn-fengselet i august 1890. I Sing Sing ble den elektriske stol første gang benyttet 7. juli 1891, da Harris A. Smiler ble henrettet. Ytterligere tre ble henrettet samme dag, og metoden ble ansett som så vellykket at Sing Sing i 1916 sto for alle henrettelsene i New York, og dette var et brudd med de tidligere tradisjonene hvor de dødsdømte ble henrettet i det fylket hvor forbrytelsen hadde skjedd.
Det ble derfor bygget en egen bygning på fengselsområdet hvor henrettelsene ble foretatt. Bygningen hadde et eget kjøkken og sykestue, samt obduksjonrom og lå isolert fra det øvrige anlegget, og kostnadene for denne bygningen var 268,000 dollar, et betydelig beløp den gangen.
Den elektriske stol i Sing Sing ble siste gang brukt i 1963, og ble flyttet fra Sing Sing til Green Haven fengsel i 1971. Den befinner seg på museum i Washington, D.C.
Tilsammen ble 614 menn og kvinner henrettet i fengselet.
Reformer
Ved innledningen til 1900-tallet endret de mer omfattende fengselsreformene måten de innsatte ble behandlet. På Sing Sing ble den karakteristiske fangemarsjen («lockstep») avskaffet i 1900, og de stripede fangeuniformene be avskaffet i 1904. De innsatte fikk bevege seg fritt i luftegården, og baseball ble innført. I mange år var New York Yankees på årlige besøk og spilte mot et lag sammensatt av innsatte.
Osborne
Da Thomas Mott Osborne ble direktør for fengselet 1. desember 1914, var han en berømt og radikal fengselsreformist. Han hadde fra 29. september 1912 tilbrakt seks dager som innsatt i Auburn-fengselet under navnet «Tom Brown», med fangenummer 33,333X. Han publiserte siner erfaringer i boken Within Prison Walls som ble gitt ut i 1914 og gjorde ham til den tids mest kjente fengsel-reformist og er en best og nådeløs anklage mot det tradisjonelle fengselssynet og fengselledelsen.
Innsatte i Sing Sing som hadde korrumpert fangevokterne og plaget andre innsatte mistet deres privilegier etter at Osborne tiltrådte. Det ble konspirert fra flere hold mot Osborne for å få ham avsatt straffet for angivelige lovbrudd, men etter at han vant i retten ble han tatt imot som en helt blant de innsatte da han vendte tilbake til Sing Sing.
Han satte i gang en rekke reformer, og ble en fremtidsrettet direktør for institusjonen, som opplevde at et flertall av de løslatte innsatte ikke vendte tilbake til fengsel etter løslatelse, men trakk seg fra stillingen mot slutten av 1916, utmattet av konflikter med sine overordnede og guvernør Charles S. Whitman. Whitman tapte det følgende guvernørvalget for Al Smith.
Lawes
En annen sentral direktør var Lewis E. Lawes. Han ble tilbudt stillingen i 1919, og tiltrådte i januar 1920, og forble fengselets direktør for de neste 20 årene. Han gjennomførte en rekke reformer og endret institusjonen til en moderne soningsanstalt med idrettslag, utdannelseprogrammer, nye disiplinmetoder og andre reformer. En rekke nye bygninger ble tatt i bruk gjennom denne perioden. Han gikk av i 1941, og i 1943 kunne den siste av de gamle celleblokkene stenges, og metallgjerder, -sprinkler og -dører ble demontert og brukt til krigsindustrien. I 1989 ble institusjonen for første gang anerkjent av American Correctional Association, som hadde satt ned et sett med nasjonale standarder for vurdering av landets fengsler.
Ny bygningsmasse
I løpet av første halvdel av 1900-tallet ble det oppførte en rekke nye bygninger, blant annet:
Den opprinnelige celleblokken ble forlatt i 1943.
I dag
Idag kan Sing Sing ha opptil 1,700 innsatte, med rundt 1,000 ansatte og rundt 5,000 besøkende hvert måned. Den originale celleblokken fra 1828 er ikke lenger i bruk og i 2002 ble de første planene om å gjøre dette om til museum offentliggjort. I april 2011 ble det diskutert å stenge hele fengselet og heller videreutvikle eiendommen til boligområde.
Museumsplaner
Siden 2005 har det eksistert planer om å gjøre om deler av Sing Sing til et museum. Det ble fra lokalt hold utredet om å gjøre om den tidligere kraftstasjonen til museum, og åpne en forbindelse gjennom tunnel til den nedlagte celleblokken fra 1828, til en kostnad av USD fem millioner. Det foreslåtte museet skal dokumentere og åpnet vise hele Sing Sings historie.
Geoffrey Fisher
Geoffrey Francis Fisher, baron Fisher av Lambeth, (født 5. mai 1887, død 15. september 1972) var erkebiskop av Canterbury fra 1945 til 1961. Fischer ble begravet i en krypt i St. Andrew i Trent i Dorset.
Bakgrunn
Fisher ble oppdratt i et anglikansk hjem, og ble utdannet ved Marborough og Exeter College i Oxford. Han var assisterende master ved Marlborough College da han bestemte seg for å bli ordinert, og i 1913 ble han prest. I disse tider hadde offentlige engelske skoler nær tilknytning til Church of England, og det var ikke uvanlig at skolens ledere var ordinerte. Dette var spesielt vanlig for rektorer.
Fisher ble utnevnt til rektor av Repton School i 1914. Han etterfulgte William Temple som senere ble erkebiskop av Canterbury. Fisher giftet seg med Rosamond Forman, datter av Arthur Forman, en skoleleder ved Repton og cricketspiller fra Derbyshire. Roald Dahl gikk på Repton i Fishers tid som rektor, og Dahl skildrer ham med lite sympati i sin selvbiografiske bok Gutt.
I 1932 ble Fisher biskop av Chester, og i 1939 ble han biskop av London.
Utnevnt til erkebiskop av Canterbury
I 1942 ble Cosmo Lang erstattet av William Temple som erkebiskop. Temple var en brennende kristensosialist, og opinionen både i kirken og folket så for seg at store endringer kom til å skje i etterkrigstiden. Temple døde allerede i 1944. Noen så for seg at den beste kandidaten til å overta var George Bell, biskop av Chichester. Det ble likevel Fisher som ble utnevnt.
Utnevnelser av biskoper i Church of England er statsministerens ansvar. Winston Churchill mislikte Fishers meninger, men godtok Cosmo sitt råd om at Fisher var den beste kandidaten og at ingen andre burde bli vurdert. Mange mistenkte at utnevnelsen av Fisher i stedet for George Bell var grunnet Bells kritikk i overhuset av den destruktive bombingen. Selv om dette minsket Bell sine sjanser for å bli utnevnt, var det usannsynlig at Bell skulle bli utnevnt uansett. Det var Fisher som var den klare kandidaten til Temple.
Erkebiskop av Canterbury
Fisher tok på seg oppgaven å revidere den kanoniske retten i Church of England. Kirkens kanon fra 1604 var ennå praksis, selv om den var utdatert.
Fisher ledet bryllupet til prinsesse Elisabeth og senere hennes kroning i 1953, da hun ble dronning Elisabeth II. Kroningen ble sendt på fjernsyn for første gang (den forrige kroningen i 1937 ble filmet).
Han besøkte pave Johannes XXIII i 1960. Dette var det første møtet mellom erkebiskopen av Canterbury og paven siden reformasjonen og blir sett på som et økumenisk milepæl.
Etterfølger
Fisher pensjonerte seg i 1961. Han gav råd til statsminister Harold Macmillan om ikke å utnevne Michael Ramsey, som hadde vært elev ved Repton, som sin etterfølger. Fisher hadde i en samtale med statsministeren sagt:
Macmillan svarte,
David Hein skrev i sin bok Geoffrey Fisher: Erkebiskop av Canterbury 1945-1961, at «flere versjoner av dette møtet har blitt gjengitt».
Pensjon
Fisher ble gjort til adelig på livstid, og fikk tittelen baron Fisher av Lambeth, av Lambeth i grevskapet London. Lambeth viste til Lambeth Palace, den offisielle boligen til erkebiskopen i London). På denne tiden ble utnevnelsen til House of Lords som adelig gjort til en løsning for å pensjonere erkebiskoper av Canterbury (ingen hadde pensjonert seg før Randall Thomas Davidson i 1928). Fisher var den første som ble utnevnt til adelig på livstid etter Life Peerages Act 1958.
Fisher var storkorsridder av Royal Victorian Order og ble utnevnt til medlem av Det kongelige råd (Storbritannia).
Bibliografi
Hoved: An:
Reseksjon
Reseksjon (av latin resecare – skjære bort) betegner kirurgisk fjerning av del av organ eller kroppsdel eller en tumor.
Jing Yuexiu
Jing Yuexiu (kinesisk: 井岳秀; født 6. september 1878 i det som nå er Tongchuan i provinsen Shaanxi i Kina, død 1. februar 1936) var en krigsherre virksom i Shaanxi i krigsherretiden i Republikken Kina.
Hele hans liv var i hæren, og han styrte over Shaanxi fra byen Yulin nord i provinsen i 23 år. Han ble kalt «Yulin-kongen» (榆林王) etter denne sin hovedbase, skjønt han dominerte det aller meste av Shaanxi i sine velmaktsdager.
Under Xi'an-hendelsen støttet Jing Yuexiu nasjonalistgeneralene Zhang Xueliang, Yang Hucheng, Xue Yue, Yan Xishan og en rekke andre som ikke tilhørte general Chiang Kai-sheks egen klikk.
Han døde ved et utilsiktet selvskudd 1. februar 1936.
Majorstuen stasjon
Majorstuen stasjon er den siste felles stasjon for alle t-banelinjer på vestlig side av Oslo. Stasjonen ligger på baksiden av Majorstuhuset på Majorstuen i Bydel Frogner. Majorstuen er det nest største kollektivknutepunktet i Oslo med rundt 30 millioner på- og avstigninger per år.
Olaf Peder Monrad
Biografi
Tok teologisk embedseksamen 1873 ved Universitetet i Christiania (Oslo) og studerte derefter et års tid i København estetikk og kunsthistorie. 1874—79 var han res. kapellan hos sognepresten i Gran på Hadeland, ble 1879 utnevnt til sogneprest til Sandø på Sunnmøre, hvor han var til 1884, da  han ble sogneprest til Vang   i   Valdres. 1890-1902 var han res. kapellan til Sigdal.
Majorstuen stasjon
Historie
Stasjonen ble åpnet i 1898 som endestasjon for Holmenkollbanen. Den forble dette inntil Smestadbanen stod ferdig i 1912. I 1928 ble tunnelen til Nationaltheatret stasjon (kalt Undergrunnsbanen) bygget. Majorstuen er nærmeste t-banestasjon til Frognerparken. Navnet ble vedtatt den 26. august 1981.
Den opprinnelige stasjonsbygningen på Majorstuen ble oppført i 1916, da Tryvandsbanen stod ferdig. Den var tegnet av Erik Glosimodt som også tegnet en rekke leskur og stasjonsbygninger langs Holmenkollbanen. Den hadde to innganger, en for Holmenkollbanen, og en for Smestadbanen. Da arbeidet med Undergrundsbanen startet, rev man denne stasjonen og i 1930 ble dagens Majorstuhus oppført, tegnet av Kristofer Lange.
Olaf Peder Monrad
Biografi
Ved siden af sine litterære sysler var Monrad en meget benyttet foredragsholder rundt i Skandinavia. I sine populærvidenskapelige foredrag gjorde han mye for å gjøre et nordisk publikum kjent med åndsstrømninger og personligheter i Norge.
Majorstuen stasjon
Historie
På et tidspunkt under byggearbeidet raste tunnelen ikke langt fra Majorstuen. Her valgte man å opprette Valkyrie plass stasjon.
Fysiske fakta
Stasjonen ligger 47,7 meter over havet.
Majorstuen stasjon er tilkoblet fire baner:
Stasjonen har tre plattformer. De to hovedplattformene befinner seg på hver sin side av sporet. På den andre siden av plattformen for vestgående tog er det en tredje plattform for tog som har endestasjon på Majorstuen. Det er imidlertid få avganger fra denne plattformen, og den er vanligvis brukt for avganger tidlig om morgenen eller sent på kvelden, og kan kun betjene tog med to vogner. Mellom 2002 og 2004 var Majorstuen endestasjon for Holmenkollbanen, og togene brukte da denne plattformen. På plattformen for vestgående tog er det også en Narvesen-kiosk, den eneste kiosken i T-banenettet som befinner seg innenfor billettkontrollsonen.
Stasjonen ligger like ved en trikkeholdeplass med samme navn.
Fornyelse
Det er lenge blitt foreslått å flytte stasjonen under jorden, og dermed noe østover (nærmere Nationaltheatret stasjon). Hovedgrunnen for dette er å forenkle overgangene til trikk og buss, samt å gjøre det lettere/tryggere med tanke på fremkommelighet, i det som i dag er et trafikkfarlig område.
En ny underjordisk stasjon over to etasjer vil strekke seg fra Valkyrie plass til dagens Majorstuen T-banestasjon, og vil få flere innganger.
Foreningen Oslo Science City har foreslått å omdøpe Majorstuen til «Gateway Oslo Science City» i forbindelse med foreningens visjoner om utviklingen av Forskningsbyen, som foreningen omtaler som «Oslo Science City» også på norsk. Språkrådet har protestert mot forslaget om engelske stasjonsnavn og mot å erstatte de etablerte navnene i Majorstuen–Blindern–Gaustad–Ullevål-området med nykonstruerte navn. I desember 2021 uttalte direktør Åse Wetås i Språkrådet at navneforslaget «Oslo Science City» er «eit uttrykk for kunnskapsløyse og mangel på respekt for lovverket på språkfeltet».
Friedrich von Bodenstedt
Friedrich Martin von Bodenstedt (født 22. april 1819 i Peine, Hannover, død 18. april 1892 i Wiesbaden) var en tysk dikter.
NILA
NILA – Norsk institutt for ledelse og administrasjon var et norsk konsulentselskap, etablert ca. 1979. Selskapet fusjonerte med Handelshøyskolen BI i 1992.
Stifterne av NILA var flere næringslivs- og arbeidsgiverorganisasjoner. NILA etablerte i 1983 avdelingen SEFIL – senter for internasjonal ledelse for å ivareta næringslivets kompetansebehov ved oppkjøp i utlandet. En konflikt i NILA i 1987 førte til at åtte konsulenter sluttet og startet for seg selv. NILA fusjonerte i 1989 med det svenske Institutet för företaksledning.
FRA
FRA kan vise til:
Forsvarsdepartementet (Sverige)
Forsvarsdepartementet (svensk: Försvarsdepartementet) er et departement under Sveriges regjering med ansvar for det svenske totalforsvaret. Ansvarsområdet omfatter det militære og sivile forsvaret, sikkerhetspolitikk, etterretning, verneplikt, frivillighetsorganisasjoner, hjemmevern, den statlige redningstjenesten og Kustbevakningen.
Bugatti EB110
right|thumb|Interiøret i en Bugatti EB110.
Bugatti EB110 er en superbil fra bilmerket Bugatti, som ble presentert første gang den 15. september 1991, nøyaktig 110 år etter Ettore Bugattis fødsel. Bilen var i produksjon fra 1991 til 1995, og totalt 139 eksemplarer ble produsert. Bilen var utstyrt med en V12-motor på 3,5 liter, og hadde en toppfart på 343 km/t.
Bilens chassis er laget av karbonfiber, og ble produsert av Aerospatiale. Designeren Marcello Gandini benyttet også et av sine signaturelementer i EB110, nemlig saksedørene, som han også brukte på blant annet Lamborghini Countach.
I 1992 ble det produsert en lettere og kraftigere modell med 603 hestekrefter, kalt «EB110 SS» for «SuperSport».
Blant profilerte eiere finner vi Formel 1-fører Michael Schumacher, som tidlig i 1994 bestilte en banangul EB 110 Super Sport og dermed gav Bugatti verdifull publisitet. I tillegg var Derek Hill, sønn av den amerikanske Formel 1-mesteren Phil Hill, en av tre førere som konkurrerte med en EB 110 i 24-timersløpet på Daytona i 1996.
Etter at styreformann Artioli hadde foretatt et ambisiøst oppkjøp av Lotus og selskapet samtidig hadde brukt mye penger på utviklingen av firedørsmodellen EB112 gikk selskapet konkurs i 1995. tyske Dauer Racing GmbH kjøpte de halvferdige EB110-modellene og delelageret fra konkursboet, mens det siste gjenværende chassiset og en videreutvikling av motoren senere ble brukt av B Engineering som basis for deres superbil Edonis.
B Engineering Edonis
B Engineering Edonis er basert på Bugatti EB110 Super Sport, men det er stort sett kun chassiset i karbonfiber som er igjen fra den opprinnelige bilen, og både eksteriøret og interiøret er fullstendig redesignet. 3,5-litersmotoren fra Bugatti har fått sylindervolumet økt fra 3500 ccm til 3760 ccm, og de fire små turboladerne er erstattet av to større enheter. Motoreffekten er dermed økt til 602 hestekrefter. I tillegg er firehjulstrekksystemet fra Bugatti erstattet med et langt enklere tohjulstrekksystem, noe som sparer bilen for rundt 70 kilo vekt.
Dauer EB110
Tyske Dauer Sportwagen kjøpte restlageret av EB110-deler fra Bugatti-fabrikken etter konkursen, og selskapet brukte senere de få gjenværende, halvferdige bilene til å bygge sin egen Dauer EB110 i begrenset opplag. Den oppdaterte bilen veier rundt 250 kilo mindre enn Bugatti-modellen, men er utstrt med den samme 3,5-liters V12-motoren med fire turboladere.
Paes (språk)
Paes (nasa yuwe, også kjent som páez eller paisa) er et språk som snakkes av paesfolket i Andes-regionen i Colombia. Det snakkes av mellom 70 og 80 000 mennesker. Rundt halvparten av dem er enspråklige.
Slektskap
Paes regnes vanligvis som et isolert språk. Av og til regnes det som det eneste gjenlevende språket i den foreslåtte paesanske språkfamilien, som også omfatter de utdødde språka panzaelo og andaquí. Paes har også blitt gruppert sammen med de barbacoanske språka. I den makrochibchanske hypotesen ble språket kobla til de chibchanske språka.
Østerrike under EM i friidrett 1982
Østerrike deltok med 7 utøvere under EM i friidrett 1982 som ble arrangert 6.–12. september 1982 i Athen. Østerrike tok ingen medaljer under mesterskapet.
Wake Island
Wake Island er en atoll i Stillehavet, omtrent 3400 km vest for Hawaii. Territoriet har tidligere vært kalt Halcyon Island. Atollen er administrert av USAs innenriksdepartement som et uorganisert, uinnlemmet oversjøisk territorium, og inngår blant USAs ytre småøyer. Territoriet har et totalareal på 7,4 km² og har 150 innbyggere i 2014. Wake Island styres av Flyvåpenet og alle bosatte er ansatte i enten Flyvåpenet eller Hæren. Flyvåpenet opererer en flystasjonen, mens Hæren holder et rakettsystem på øyene.
Atollen består av de tre koralløyene Wilkes Islet, Peale Islet og Wake Islet. Øyene er forbundet ved broer. Den største av øyene, Wake Islet, har den eneste rullebanen for fly, Wake Island Airfield.
Øyene er mest kjent for den japanske okkupasjonen i 1941–1945 og slaget ved Wake Island 8.–23. desember 1941 under Stillehavskrigen. I dag er Wake Island mest brukt som et militært støttepunkt, militær fly- og flåtebase, i tillegg til at flyplassen benyttes til mellomlandinger for fly. Det er også et knutepunkt for kommunikasjonskabler til Honolulu og til Guam. Wake Island inngår i Pacific Remote Islands Marine National Monument, opprettet 6. januar 2009.
Republikken Marshalløyene hevder suverenitet over øyene, men Wake Island har vært offisielt underlagt USA siden 1899.
Geografi
Wake Island ligger vest for den internasjonale datogrensen i tidssonen UTC +12. Øyene ligger i Mikronesia i Oseania, 3400 km vest for Hawaii og 560 km sørøst for nærmeste landområde, Bokak Atoll i Marshalløyene. Til tross for at øya har navn i entall, Wake Island, består territoriet av tre atolløyer: Wilkes Islet (0,80 km²), Peale Islet (1 km²) og Wake Islet (5,5 km²). Øyenes totale areal varierer med tidevannet fra 6,5 km² til 7,4 km². Øyene har et tropisk klima og en temperatur på ca. 27 °C både på land og i omliggende havområder året rundt. Det høyeste punktet på Wake Island er Ducks Point, seks meter over havet.
Før europeisk oppdagelse
Mikronesiere fra Marshalløyene var de første som besøkte øyene, som da ble kalt Enen-kio, oppkalt etter en lokal blomst funnet på øyene. Ifølge den religiøse tradisjonen på Marshalløyene ble flere mennesker ofret på øyene. Det er ikke påvist permanent bosetting av mikronesierne.
Vestlig oppdagelse
Den første europeeren som oppdaget øyene var den spanske navigatøren Álvaro de Mendaña den 20. oktober i 1568. Øyene fikk sitt nåværende navn etter den britiske handelsmannen William Wake, som besøkte Wake Island i 1796. Den amerikanske sjøfareren Charles Wilkes fra USAs marine besøkte øyene den 20. desember i 1840. Han beskrev øyene som "lave koralløyer av triangulær form, åtte fot over havet". Han beskrev øyene som dekket av busker og at det ikke fantes noen innsjø. Den amerikanske naturhistorikeren Titian Peale besøkte senere øyene og studerte dyrearter. Han tok blant annet med seg et egg fra en gulhodealbatross tilbake til USA. Øyene Wilkes Islet og Peale Islet er oppkalt etter disse to.
Amerikansk besittelse
Generalen Francis Vinton Greene fra Den amerikanske hæren besøkte øyene på veien til Filippinene under Den spansk-amerikanske krig og heiste da det amerikanske flagget på øyene. Kommandør Joe Taussig fra Den amerikanske marinen annekterte øyene offisielt for USA den 17. januar i 1899. Øyene ble først tatt i bruk som en telegrafstasjon for militærvesenet.
Pan American World Airways etablerte den første bosettingen i 1935, kalt PAAville, som fungerte som et stoppested for turister som fløy mellom Kina og USA på 1930-tallet. Denne landsbyen var aktivt i bruk inntil japanerne okkuperte øyene under Slaget ved Wake Island i 1941. En amerikansk fly- og flåtebase ble bygget på øyene i 1940. Den amerikanske marinen bygde en militærbase her i januar 1941 og den 19. august 1941 ble 449 soldater fra Det amerikanske marinekorpset stasjonert på øyene. I tillegg til disse var det 68 soldater fra Marinen og 1221 sivile arbeidere bosatt på øyene.
Andre verdenskrig
Samtidig som Japan angrep Pearl Harbor 8. desember i 1941 (7. desember i Hawaii, ettersom øyene ligger på den andre siden av datogrensen), angrep 27 japanske bombefly Wake Island. Flyene ble sendt fra Kwajaleinatollen i Marshalløyene og ødela åtte av de totalt tolv Grumman F4F Wildcat-jagerflyene til Det amerikanske marinekorpset på Wake. 23 amerikanske soldater ble drept og 11 såret. Sivile arbeidere fra Pan American World Airways ble evakuert fra øyene samme dag. Det var også flere sivile arbeidere som hindret japanske bombefly i å lande på øyene den 8. desember. Dagen etter, den 9. desember 1941, ble både sykehuset og bygningene til Pan American World Airways ødelagt etter japanske angrep.
Den amerikanske marinen forsøkte å sende militær støtte fra Hawaii, men hadde opplevd store tap etter angrepet på Pearl Harbor. De få soldatene de fikk sendt til Wake ble drept under Japans andre invasjon av øyene den 23. desember. Denne gang mistet 52 amerikanske soldater livet og mer enn 70 sivile. Japanerne mistet mellom 700 og 1000 soldater, deriblant ble 24 japanske bombefly skutt ned og en ubåt senket. Til tross for de store japanske tapene fikk ikke amerikanerne noen forsterkning til øyene, og Japan erklærte seier den 23. desember. Flere amerikanere ble tatt til fange og ført til japanske konsentrasjonsleirer i Asia. Etter seieren stasjonerte Japan 2000 soldater på øyene og omdøpte Wake Island til Otori-Shima (大鳥島, norsk "store fugl øy").
Amerikanske fly bombarderte med jevne mellomrom øya fra 1942 til Japans kapitulasjon i 1945. Den 8. juli 1943 angrep Consolidated B-24 Liberator-bombefly underveis fra Midwayøyene den japanske garnisonen på Wake. Den senere presidenten George H.W. Bush skal ha gjennomført sitt første oppdrag som bombeflyger over Wake Island. 5. oktober 1943 angrep amerikanske marinefly fra USS Yorktown øya. To dager senere beordret kontreadmiral Shigematsu Sakaibara henrettelse av 98 sivile amerikanske arbeidere av frykt for en kommende invasjon. Arbeiderne var blitt holdt tilbake på øya for å utføre tvangsarbeid. De ble ført til den nordlige enden av øya, fikk bind for øynene og ble henrettet med maskingevær. En ukjent amerikaner overlevde massakren og vendte tilsynelatende tilbake til åstedet for å hugge inn meddelelsen 98 US PW 5-10-43 på en korallstein nær stedet hvor ofrene raskt var blitt begravet i en massegrav. Den ukjente amerikaneren ble tatt til fanget igjen og Sakaibara halshugget ham personlig med en katana. Inskripsjonen på steinen kan fortsatt sees og er et minnesmerke på Wake Island.
Den 4. september 1945 erkjente Japan nederlag og øya kom igjen under amerikansk suverenitet. Overtagelsen av Wake Island foregikk offisielt ved en seremoni ombord på USS Levy. Etter krigen ble Sakaibara og hans underordnede kommandantløytnant Tachibana dømt til døden for massakren og krigsforbrytelser, og henrettet den 18. juni 1947 på Guam.
Nyere historie
Den amerikanske presidenten Harry S. Truman og generalen Douglas MacArthur møttes på øyene den 15. oktober i 1950 for å diskutere fremgangen i Koreakrigen. Under Den kalde krigen var øyene brukt som operasjonssenter for Space and Missile Defense Command for Den amerikanske hæren. Siden 1974 har Wake Island fungert som en prøvestasjon for nedskyting av raketter. Fra april til august 1975 fungerte øyene som en leir for mer enn 8000 vietnamesiske flyktninger som flyktet etter Saigons fall.
I de senere årene har øyene vært en mellomlandingsstasjon for Det amerikanske militæret og også for nødlandinger. Ifølge CIA World Factbook i 2014 er det 150 amerikanske soldater stasjonert på Wake Island.
Vernet område
Den 16. september i 1985 ble flere områder tilknyttet Stillehavskrigen registrert som nasjonalhistoriske landemerker og i National Register of Historic Places. 16. januar i 2009 dannet innenriksminister Dirk Kempthorne et viltreservat på øyene i samarbeid mellom etaten U.S. Fish and Wildlife Service og Flyvåpenet. Viltreservatet har et totalareal på 2 005,28 km2, det meste under havet. Flere dyre- og plantearter på øyene er dermed vernet under amerikansk lov, deriblant svartfotalbatross og laysanalbatross. President George W. Bush inkluderte Wake Island som en del av Pacific Remote Islands Marine National Monument den 6. januar i 2009.
Populærkultur
Wake Island er en bane i videospillene Battlefield, og er inkludert i spillene Battlefield 1942, Battlefield 2, Battlefield 2142, Battlefield Heroes, Battlefield 1943 og Battlefield 3. Wake er også inkludert i videospillene War Thunder, Company of Heroes 2 og System Shock 2. Territoriet er også med i den amerikanske filmen Wake Island fra 1942 og er nevnt i filmen Pulp Fiction fra 1994. Wake Island er et stoppested på Indiana Jones sin tur til Nepal i filmen Jakten på den forsvunne skatten fra 1981.
Jordbrugrotta
Jordbrugrotta er en grotte øverst i Plurdalen i Rana kommune i Nordland fylke. Grotten har navn etter gården Jordbrua som ligger lenger ned i dalen. Grotten ligger rundt to kilometer sør for demningen ved Kallvatnet.
Jordbrugrotten ble oppdaget under andre verdenskrig. I 1949 mislyktes man med å komme inn fra Sprutfossen og opp til hovedsystemet. I 1953 beskrev Jakob Otnes fra NVE deler av grotten og fortalte at man om vinteren hadde kommet 500 meter inn i fjellet fra Sprutfossen. I 1959 besøkte en ekspedisjon fra NTH grotten men avla ingen rapport.
I 1962 og 1964 utforsket den britiske grotteklubben Explorer's club fra Haberdasher's Aske's Hatcham School Jordbrugrotten. Grotten har minst tre innganger. Litt nord for Sprutbekken ligger en av inngangene og det er mulig å komme inn i grotten når vannføringen er liten i Sprutfossen. En annen inngang kalles Hatcham Hole og går innover fra vest til øst. Gangene i Jordbrugrotten har store dimensjoner og det er flere stup på 15-20 meter som må forseres med taustiger. Det er mye vann i grotten og gummibåt er påkrevd flere steder samt at noen steder går vannet nesten opp til taket. Grotten inneholder også en hel del jettegryter hvor de fleste er halvfylt med vann, men ikke dype og kan vasses til lårene.
I Beiarn
Det finnes også en grotte i Gråtådalen Beiarn som heter Jordbrugrotta. Denne grotten ligger mellom Uglefjell og Tiurdal og er laget av «Lissgråtåga». Her har elva gavet ut en kjele omkring 300 meter lang og 150 meter bred og derfra sprengt seg en gang gjennom fjellet som på avstand kan minne om en mindre jernbanehall.
Albanias sosialistiske parti
Albanias sosialistiske parti (albansk: Partia Socialiste e Shqipërisë) er et av de største politiske partiene i Albania.
Partiet fikk makten i 1997 etter en politisk krise, og dannet etter valget i 2001 regjering med 73 av parlamentets 140 plasser. Partiet gikk veldig tilbake i valget i 2005, endte opp med bare 40 plasser, og havnet i opposisjon. Albanias demokratiske parti dannet regjering sammen sin koalisjon, med til sammen 81 plasser.
Albanias sosialistiske parti er en etterkommer av Arbeidets parti, som tidligere var Albanias kommunistiske parti. Arbeidets parti ble oppløst i 1991. Fatos Nano var det nye partiets første leder. Han ledet partiet med hard hånd, men trakk seg tilbake i 2005 på grunn av nederlaget i valget.
Siden da har partiet vært ledet av Edi Rama. Partiet er medlem av Sosialistinternasjonalen.
William Dall
William Dall (1913–1996) var en norsk skipsmegler og oljekonsulent.
Under andre verdenskrig var han med i slaget om Narvik. Senere ble han med i motstandsbevegelsen hjemme i Kristiansund, der han som XU-agent ledet etterretningsarbeidet i Midt-Norge.
Dall representerte Høyre i Kristiansund bystyre i flere perioder, og var også medlem av formannskapet og partiets gruppeleder.
Dall overtok familiebedriften Brødrene Dall A/S som 23-åring, men måtte etterhvert som eksporttrafikken fra Kristiansund havn avtok gå over i andre bransjer. Han ble senere viktig i etableringen av oljeservicenæringen i byen. Dall var medlem av Statens Samferdselsråd i etterkrigsårene, og sentral i arbeidet med å få bygget Kristiansund lufthavn, Kvernberget.
Attica Correctional Facility
Attica Correctional Facility er et delstatsfengsel (state prison) i kommunen Attica i delstaten New York i USA. Det huset mange av forbryterne som ble regnet som de farligste da det ble bygget i 1930-årene, og brukes idag ofte for fanger som har hatt disiplinærproblemer ved andre fengsler i delstaten.
Attica var åsted for et stort fangeopprør i september 1971 som resulterte i 42 dødsfall (31 innsatte og 11 ansatte) da fengselet ble stormet og opprøret slått ned av delstatspolitiet. Opprøret vakte stor nasjonal oppmerksomhet i USA, og førte til en stor og polarisert politisk debatt om det amerikanske fengselsystemet.
Mark David Chapman, mannen som drepte John Lennon, soner sin straff i Attica. (Tilfeldigvis skrev Lennon en sang om fangeopprøret, «Attica State», som ble utgitt på albumet Sometime In New York City fra 1972.)
Feios kirke
Feios kirke (Feios kyrkje) er en langkirke fra 1866 i Feios i Vik kommune i Vestland fylke. Byggverket er i tømmer og har 300 plasser. Feios kirke er reist på samme tuften som Rinde stavkirke sto. Stavkirken ble revet like før den nye kirken ble reist.
Adkomst til stedet er via riksvei 602.
Oligarkiets jernlov
Oligarkiets jernlov er en samfunnsvitenskapelig teori, opprinnelig framsatt av Robert Michels, om at alle politiske partier vil utvikle oligarki, det vi si fåmannsvelde, på grunn av organisasjonsprosesser og endringer i holdninger og innstillinger hos partiets tillitsvalgte og ledere. Tendensen i retning oligarki vil gjelde alle partier, uavhengig av om de i utgangspunktet preges av en ideologi og et program som vektlegger likhet, deltakelse og demokrati. Denne lovmessigheten kan utvides til å gjelde alle organisasjoner.
Michels formulerte sin tese om «oligarkiets jernlov» på bakgrunn av en studie av det tyske sosialdemokratiske partiet, boken Zur Soziologie des Parteiwesens in der Modernen Demokratie, utgitt i 1911. Michels konkluderte her med det som har blitt stående som den klassiske formuleringen av «Oligarkiets jernlov»: "Det er organisasjon som gir grunnlaget for dominansen av de valgte over velgerne, av de som har mandatene over de som har gitt dem mandate, av delegatene over dem som de har fått delegasjon fra. den som sier organisasjon, sier samtidig oligarki."
Tomáš Zohorna
Tomáš Zohorna (født 3. juni 1988) er en tsjekkisk profesjonell ishockeyspiller som spiller for IK Oscarshamn i Svenska hockeyligan (SHL). Han har tidligere spilt for Dynamo Pardubice i tsjekkiske Extraliga og Amur Khabarovsk i Kontinental Hockey League (KHL). Han er bror til ishockeyspillerne Radim og Hynek Zohorna.
San Andreas (film)
San Andreas er en amerikansk actionthriller/katastrofefilm fra 2015. Filmen er regissert av Brad Peyton, og har Dwayne Johnson, Carla Gugino, Ioan Gruffudd, Archie Panjabi og Paul Giamatti i hovedrollene.
Seiling under Middelhavslekene 1963
Seiling under Middelhavslekene 1963. Seiling var en av flere sporter under de tredje Middelhavslekene som ble arrangert i Napoli i Italia i perioden 21. til 29. september 1963. Det var tredje gangen som seiling var med på programmet under Middelhavslekene. Det ble konkurrert i tre klasser i seiling, kun for menn. Spania ble beste nasjon med to gullmedaljer foran Italia med en.
Tomáš Zohorna
Internasjonalt har Zohorna representert Tsjekkia i fire VM-turneringer og to OL-turneringer (2018 og 2022). Under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang ble han nummer 4 med det tsjekkiske landslaget.
San Andreas (film)
Handling
I etterspillet av et stort jordskjelv i Los Angeles, drar en redningshelikopterpilot ut på en farlig reise for å redde datteren sin.
Michal Vondrka
Michal Vondrka (født 17. mai 1982) er en tsjekkisk ishockeyspiller.
Han representerte Tsjekkia under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble nummer 4 med det tsjekkiske landslaget.
Newton (enhet)
Newton (symbol N) er SI-enheten for måling av kraft. Enheten har fått navn etter Isaac Newton på grunn av hans viktige bidrag til klassisk mekanikk. Den ble tatt opp av Conférence Générale des Poids et Mesures (CGPM) i 1960.
Definisjon
En newton er definert som
En kraft på 1 N er med andre ord den kraften som trengs for å akselerere en masse på ett kilogram en meter per sekund i andre potens (endre massens bevegelseshastighet med 1 m/s i løpet av ett sekund).
Eksempel
En person med masse 70 kg har en tyngde på 70kg * 9,81 m/s2 = 686,7 N ≈ 0,70 kN.
På månen vil samme person ha en tyngde på 70kg * 1,62 m/s2 = 113,4 N ≈ 0,11 kN fordi månen har mindre masse, og derfor lavere tyngdeakselerasjon (tyngdekraft).
Kraften som trekker et legeme med masse 1 kg nedover vil være på ca. 9,81 newton fordi tyngdens akselerasjon ved fritt fall på jorden er ca. 9,81 m/s2.
Meløy Fotballklubb
Meløy Fotballklubb (stiftet i 1994 som Nordre-Meløy Fotballklubb) er et idrettslag med i Meløy kommune i Nordland. Klubben ble til etter en sammenslåing av lagene til Ørnes Idrettslag og Reipå Idrettslag. I 2005 skiftet klubben navn til Meløy Fotballklubb.
Fotball
Meløy FK har også et G16 lag og et G19 lag i Salten.
http://www.fotball.no/fotballdata/Lag/Spillere/?fiksId=139194
Rima Iraki
Rima Iraki (født 1982 i Berlin i Tyskland) er en norsk journalist og programleder for NRKs nyhetsprogram Dagsrevyen.
Bakgrunn
Iraki er født i Berlin av palestinske og libanesiske foreldre. Hun kom til Norge og Lørenskog da hun var fem år gammel. Hun er journalistutdannet fra University of Queensland og studerte deretter statsvitenskap ved Universitetet i Oslo.
Hun begynte sin journalistkarriere som vikar i avisen VG, før hun gikk videre til NRK Nyheter og NRK Østlandssendingen. I 2014 ble hun programleder for Dagsrevyen og i 2021 for NRKs utenriksmagasin Urix. I 2020, 2021 og 2022 ledet hun TV-programmet  på NRK i forbindelse med feiringen av den muslimske høytiden Id al-fitr som markerer slutten på fastemåneden Ramadan.