cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kapitulasjonsavtalen 1940
Evakuering fra Oslo
Regjering og de fleste av Stortingets medlemmer ble om morgenen 9. april evakuert til Hamar og videre til Elverum. På Hamar ble det avholdt ekstraordinært stortingsmøte der Nygaardsvolds avskjedssøknad ble avvist. På Elverum folkehøyskole holdt Stortinget sitt siste møte på fem år. Elverumsfullmakten ga regjeringen myndighet til å gjøre alle vedtak mens krigen pågikk og Stortinget ikke kunne møtes. Kongen Haakon, Koht og tre stortingsrepresentanter møtte Bräuer 10. april på Elverum. Kravet fra Bräuer var fortsatt at de måtte overgi seg og dessuten at kongen måtte utnevne Quisling til statsminister. Regjeringen vedtok etter kong Haakons sterke anbefaling på nytt å avvise det tyske ultimatum herunder kravet om å utnevne en regjering ledet av Vidkun Quisling. Det tyske kravet ble avvist uten dissens. Otto Ruge ble utnevnt til kommanderende general. Kongen og regjeringen unnslapp så vidt da Nybergsund ble bombet 11. april.
Kongen og regjeringen flyktet videre gjennom Gudbrandsdalen via Åndalsnes til Molde. Under regjeringsmøte i Lesja ble Nortraship opprettet. Kongen, medlemmer av regjeringen og sentraladministrasjonen ble under kraftig bombeangrep sent på kvelden 29. april og natt til 30. april ble evakuert fra Molde av den britiske krysseren «Glasgow» med kurs for Tromsø. Underveis nordover ble det vurdert å gå i land i Mosjøen i stedet. Ruge sammen med deler av overkommandoen kom til Tromsø etter at Ruge hadde avslått tilbud om evakuering til Storbritannia. Kongen og statsrådene skjulte seg i mai i Målselvdalen, Lyngen, Balsfjord og Storsteinnes.
Nygaardsvolds utgangspunkt var i mai at det var mulig å holde Nord-Norge fritt. Ruge så i mai lyst på muligheten for å holde Nord-Norge fritt.
Slaget om Narvik
Narvik ble besatt av de tyske angriperne 9. april, men den norske 6. divisjon under ledelse av generalmajor Carl Gustav Fleischer greide sammen med britiske, franske og polske styrker å gjenerobre byen den 28. mai. Dette var Tysklands første nederlag under krigen, og ble en viktig moralsk seier for de allierte. De allierte hadde en betydelig militær overmakt og de isolerte tyske styrkene ved Narvik var svært presset (og i ferd med å trekke seg tilbake til Sverige) da de allierte styrkene ble trukket ut. Tysklands angrep på Frankrike 10. mai gjorde at de allierte styrkene ble trukket ut tidlig i juni og de tyske styrke gjenvant initiativet ved Narvik.
Etter Churchills initiativ og beslutning i det allierte krigsråd fikk øverstkommanderende for allierte styrker i Norge 25. mai ordre om å trekke styrkene ut. Norske myndigheter ble til å begynne med ikke informert om evakueringsplanen. Den britiske sendemannen Cecil Dormer informerte utenriksminister Koht 1. juni om at de allierte på grunn av situasjonen i Frankrike ville oppgi Norge, og alle allierte stridskrefter i Norge ville bli overført til Frankrike og Storbritannia. De allierte styrkene ble trukket ut 4 til 8. juni.
Mulig deling av Norge
Den norske regjeringen vurderte et forslag om en våpenstillstand basert på en demarkasjonslinje nord for Bodø. Tyskland skulle i så fall få kontroll over det erobrede Norge sør for linjen mens den norske regjeringen skulle uten alliert tilstedeværelse styre Nord-Norge nord for linjen. Koht var 3. juni i Luleå og utformet på oppdrag fra regjeringen sammen med den svenske utenriksminister Günther et forslag til avtale om demarkasjonslinjen. Den norske regjeringen var også villig til å la svenske styrker bevokte den foreslåtte demarkasjonslinjen. Det ble forsøkt å få til forhandlinger med Tyskland via Sverige. Dormer fikk utsatt evakueringen til 7. juni i påvente av svar. Det kom ingen tysk respons på forslaget og planen ble ikke reelt forhandlet med tyske representanter. General Ruge ønsket i kapitulasjonsforhandlingene at tyske styrker ikke skulle besette Finnmark som fortsatt skulle være under norsk administrasjon ved hjelp av grensevaktene som fortsatt var operative.
Evakuering til Storbritannia
I tiden i Troms overveide kongen og regjeringen både å bli værende i landet og å evakuere sammen med britene. Dormer var instruert om å presse Haakon til å reise fordi krigskabinettet i London fryktet at det ville bli umulig å samarbeide med kongen og Nygaardsvold om frigjøringen av Norge dersom de ble værende. I regjeringskonferanse 3. juni hadde regjeringen vedtatt å flytte sitt sete til Storbritannia sammen med de styrkene det var tilrådelig å bringe med, for å bygge opp nye styrker. Dette ble formelt vedtatt i statsråd 5. juni.
Pudsey
Pudsey er en markedsby i grevskapet West Yorkshire, England. Den har tidligere vært uavhengig, men har siden 1974 vært en del av kommunen City of Leeds. Den er således en by innenfor en annen by (noe som ikke er uvanlig i England). Pudsey er lokalisert midt mellom sentrum i Leeds og sentrum i Bradford. Historisk var den tidligere en del av det tidligere området West Riding av Yorkshire. I henhold til folketellingen i 2011 har Pudsey en befolkning på 32 216 innbyggere.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Evakuering til Storbritannia
General Carl Fleischer reiste sammen med regjeringen, mens general Ruge ble etter eget ønske værende og beredt til å i krigsfangenskap. Det siste statsråd ble holdt klokken 14:00 7. juni i Bispegården i Tromsø. En proklamasjon til folket signert kongen og Nygaardsvold ble sendt ut. Ruge utsatte kapitulasjonen i Nord-Norge så lenge at de allierte i området skulle rekke å trekke seg ut og at «Devonshire» var på sikker avstand. Han ønsket også å demobilisere mest mulig av de norske soldatene før kapitulasjonen for å unngå omfattende krigsfangenskap og for å få til dette måtte de norske soldatene ikke være i direkte kampkontakt med tyske styrker. Ruge hadde samtidig lovet å kapitulere så raskt at man ikke risikerte bombing av flere byer. Betingelsene innbefattet at den norsk styrken i Øst-Finnmark, av frykt for Sovjetunionen, skulle bli stående under kommando av fylkesmannen inntil de ble avløst av tyske styrker. Ruge reiste med båt til Trondheim der han gikk i fangenskap.
Pudsey
Pudsey tenderer til faller mellom to stoler, henholdsvis de nærliggende byene Leeds og Bradford. Det er mange samfunnsgrupper som arbeider for Pudsey med det mål å gjøre deres by mer attraktiv og mer interessant. En av disse gruppene, etablert i 2003, er Pudsey in Bloom («Blomstrende Pudsey»).
Métiser
Métiser er en av de anerkjente urfolkene i Canada ved siden av de opprinnelige stammene (kanadiske indianere) og inuitter (tidligere kalt for eskimoer). Métisene kan spore sin avstamning fra en blandet arv fra indianere og europeere. Begrepet «métis» var opprinnelig et paraplyord som omfavnet alle som var resultatet av blandet opphav. Men i løpet av generasjoner har kulturen konkretisert det til det som i dag er en særskilt urfolksgruppe med samme formelle anerkjennelse som inuitter og de opprinnelige stammene har. Mødrene var vanligvis fra stammene cree, ojibwa, algonkinere, saulteaux, menominee, micmac (mi'kmaq) eller maliseet, eller av blandet opphav fra disse folkene og europeere. På et tidspunkt var det et skarpt skille mellom fransk métis født av fransktalende fedre, og anglo-métis av engelske eller skotske fedre, men i dag har de to kulturene i all vesentlighet utviklet seg til én métistradisjon. Tidligere betegnelser på disse gruppene — som i dag betraktes som nedsettende — er bois-brûlés («brent tre»), mixed-bloods, half-breeds, bungi, svarte skotter og jackatars.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Forhandlinger og avtale
Før regjeringen forlot Norge den 7. juni ga Forsvarsdepartementet forsvarssjef generalmajor Otto Ruge fullmakt til å forhandle med tyskerne om å innstille den militære kampen om Norge. Forsvarsdepartementet begrunnet behovet for en formell kapitulasjonsavtale med ønsket om å spare Troms og Finnmark for krigsødeleggelser, ettersom disse fylkene var de eneste i Norge som tyskerne ennå ikke hadde erobret. Kapitulasjonsavtalen ble inngått og undertegnet i Trondheim av oberstløytnant Ragnvald Roscher Nielsen fra norsk side og oberst Erich Buschenhagen fra tysk side. Ruge var fast bestemt på at det ikke skulle innledes fredsforhandlinger selv om den militære motstanden ble oppgitt.
744 Aguntina
744 Aguntina er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 26. februar 1913 av Joseph Rheden fra Universitäts-Sternwarte Wien i Wien. Den er oppkalt etter den romerske kolonien Aguntinum, som lå nær Lienz.
Métiser
Métisenes hjemland var ikke ett område, men spredt over hele Canada, foruten også deler av nordlige USA, særlig Montana, Nord-Dakota, og nordvestlige Minnesota. Disse var områder hvor det var betydelig inngifte eller seksuelt samkvem mellom ulike folk grunnet pelshandelen.
Washington County (Arkansas)
Washington County er et fylke i den amerikanske delstaten Arkansas. Det ligger nordvest i staten og det grenser mot Benton County i nord, Madison County i øst og mot Crawford County i sør. Det har også grense mot delstaten Oklahoma i vest.
Washington Countys totale areal er 2,476 km² hvorav 16 km² er vann. I 2010 hadde fylket 203,065 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Fayetteville.
Fylket ble grunnlagt i 1828 og er oppkalt etter USAs første president, George Washington.
Métiser
Egenidentitet og juridisk status
I 2011 var det 451 795 mennesker som ble identifisert som métiser. De representerte 32,3 prosent av den totale urbefolkningen og 1,4 prosent av den kanadiske befolkningen. De fleste métiser i dag er ikke så mye et direkte resultat av de opprinnelige stammene og europeere/kanadiere som engelsk-kanadiere er en blanding av angelsaksere og britonere. Det store flertallet av métiser som har en egenidentitet i dag er etterkommere av foreningen mellom enkeltindivider innenfor métisene. I løpet av det siste århundret har talløse métiser blitt absorbert og assimilert i den generelle europeiske kanadiske befolkningen, noe som har gjort métisenes arv (og derav deres urfolkarv) mer vanlig enn hva som er generelt innsett. Således kan det være diskutabelt og kontroversielt hva som kvalifiseres som métis, men i motsetning til folk fra de opprinnelige stammene er det intet skille mellom métiser med «status» og «ikke-status» og den juridiske statusen er uklar.
Historisk syn på identitet
Den mest velkjente og best historisk dokumenterte befolkningen av blandet opphav i kanadisk historie er gruppene som utviklet seg i løpet av pelshandelen i den sørøstlige delen av Rupert's Land nord i Canada, hovedsakelig i Red River-bosetningen (i dag Manitoba) og i Southbranch-bosetningen (Saskatchewan). På slutten av 1800-tallet ble métisene politisk organisert og hadde konfrontasjoner med de kanadiske myndighetene. Det var ikke bare ett sted hvor métissage (blanding) mellom europeere og innfødte skjedde. Seksuelt samvær mellom ulike folkegrupper har skjedd i århundrer og skjer fortsatt over hele Canada. Den sterke følelsen av etnisk nasjonal identitet blant hovedsakelig fransk- og michif-talende métiser langs Red River of the North (fransk: Rivière rouge), ble demonstrert i løpet av Riel-opprørene (1869 og 1885) og påvirket spredningen av betegnelsen «métis» som det fremste begrepet for alle grupper av blandet opphav av urfolk og europeere.
Det endelige resultatet var inklusjonen av betegnelsen «métiser» som en av de anerkjente urfolksgruppene i Canada ved lov, s. 35 of the Constitution Act, 1982, der det står: 35. (1) «De eksisterende opprinnelige og avtalefestede rettighetene til urbefolkningen i Canada er herved anerkjent og bekreftet.» (engelsk: «The existing aboriginal and treaty rights of the aboriginal peoples of Canada are hereby recognized and affirmed.»)
(2) «I denne loven omfatter (betegnelsen) ”aboriginal peoples of Canada” («urbefolkningene i Canada») Canadas indianere, inuitter og métisfolk.» (engelsk: «In this Act, “aboriginal peoples of Canada” includes the Indian, Inuit and Métis peoples of Canada.») Legaldefinisjonen i lovens paragraf 35 (2) angir imidlertid ikke hvilke enkeltindivider som hører inn under betegnelsen «métis». Det har åpnet for spørsmålet om «métis» i denne konteksten kun burde henvise til etterkommere av Red River-métiser eller til alle grupper av blandet opphav og enkeltindivider. Mange medlemmer av de opprinnelige stammene har selv blandet opphav, men identifiseres hovedsakelig av stammen som indianere framfor som métis. Etter at loven av 1982 ble vedtatt har mange grupper i Canada som ikke er beslektet med Red River-métisene begynt å benytte betegnelsen «métis» som en beskrivelse.
Pudsey
Etymologi
Stedsnavnet Pudsey er først gang dokumentert i Domesday Book (1086) som Podechesaie og Podechesai. Dets etymologi er usikker; det synes mest sannsynlig avledet fra et hypotetisk personnavn *Pudoc sammen med ordet ēg (ey) i betydningen «øy», det vil si «Pudocs øy», men ettersom området ligger i myrer og heier, må denne betydningen være i overført eller metaforisk, kanskje ved at det henviste til god jord midt i et myrområde. Også andre forslag har vært fremmet.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Forhandlinger og avtale
Den norske overkommandoen ba den norske legasjonen i Stockholm om klokken 20.00 å informere den tyske legasjonen at den norske ledelsen var klare til å innstille fiendtlighetene. Via legasjonen i Sverige sendte den tyske overkommandoen 9. juni klokken 15.00 krav om våpenstillstand klokken 16.00. Den tyske overkommandoen ba også om to forhandlere med ubegrensede fullmakter, en til Dietl ved Bjørnfjell og en til Trondheim. Den norske overkommandoen aksepterte våpenhvile fra midnatt natt til 10. juni. Falkenhorst og Buschenhagen fikk instruks om forhandlingsstrategien fra Berlin klokken 16:30. De tyske forhandlerne hadde instruks om å være imøtekommende overfor 6. divisjon og tilby ærefulle vilkår i form av avvæpning.
Pudsey
Etymologi
Flere kjente cricketspillere, som Len Hutton, Herbert Sutcliffe og Ray Illingworth lærte å spille i Pudsey.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Forhandlinger og avtale
Ruge ville ikke selv reise til Trondheim og ga Ragnvald Roscher Nielsen fullmakt. Natt til 10. juni ble Nielsen hentet i Målselv med tysk fly klokken om morgenen og brakt til hotell Britannia i Trondheim. Det hadde vært våpenhvile siden midnatt. På Britannia var Nikolaus von Falkenhorsts fremskutte stab under ledelse av oberst Buschenhagen. Nielsens motpart i Trondheim var Buschenhagen som var Falkenhorsts fullmektig. Forhandlerne satt sammen fra klokken 11 til klokken 17 og da var avtalen klar til undertegning. Avtalen trådte i kraft straks den var signert. Avtalene innebar blant annet at den tapende part skulle avgi sitt militære utstyr og andre forsyninger, og krigsfanger skulle utleveres. Den tyske siden skulle dernest løslate sine fanger. De norske forhandlerne fikk gjennomslag for at reindriftssamene måtte få krysse grensen med dyrene og at befolkningene i Nord-Norge måtte kunne ferdes uhindret på sjøen. Den tyske overkommandoen garanterte i en egen erklæring som tillegg til avtalen at yrkesoffiserer som ga sitt æresord fortsatt skulle få full lønn. Nielsen kom tilbake til Målselv samme kveld med dokumentene.
Det var 8 tyske offiserer til stede under forhandlingen inkludert en representant for hver våpengren (marine, hær og flyvåpen) og en del spesialister. Nielsen skrev i sin beretning at de tyske representantene var forståelsesfulle og imøtekommende, og at offiserene var høflige og korrekte. Punktet om offiserens æresord var mest problematisk for Nielsen og tyskerne ville ikke moderere dette kravet, og alternativet til æresord var krigsfangenskap. Nielsen fikk ifølge egen beretning muntlig løfte om at kravet om æresord bare gjaldt de egentlige yrkesoffiserer.
Da Ruge ikke selv kom til Trondheim trakk Falkenhorst seg tilbake og lot stabssjef Buschenhagen lede forhandlingene på tysk side. Falkenhorst sto oppført som hovedforhandler helt til morgenen 10. juni.
Tysk Røde Kors
Tysk Røde Kors (tysk: Deutsches Rotes Kreuz, DRK) er den nasjonale Røde Kors-foreningen i Tyskland i henhold til Genèvekonvensjonene, og landets største humanitære organisasjon med et bredt virkefelt innen frivillig katastrofehjelp og -beredskap, velferds- og sosialt arbeid, helse, flyktninghjelp og internasjonal humanitær hjelp. Røde Kors' oppdrag er å oppdage, hindre og lindre menneskelig nød og lidelse. Den har 4,5 millioner medlemmer og er dermed den tredje største Røde Kors-foreningen i verden. Organisasjonen har hovedkontor i Berlin, og har røtter tilbake til 1859.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Forhandlinger og avtale
Oberstløytnant Harald Wrede Holm undertegnet en kapitulasjonsavtale for 6. divisjon i Narvik, med generalløytnant Eduard Dietl som tyskernes representant. Holm og hans adjutant kaptein Michelet reiste til Dietls hovedkvarter i en hytte ved Spionkop på Bjørnefjell. 6. divisjon var på dette stadiet den eneste norske avdelingen som fortsatt var engasjert i kamper mot den tyske invasjonsmakten.
Tysk Røde Kors
Katastrofehjelp
Tysk Røde Kors har en viktig rolle i humanitær innsats i forbindelse med katastrofer og i beredskapen for dette. Tysk Røde Kors har beredskap til å bidra med medisinsk og annet personale, materiale og kjøretøy i katastrofesituasjoner, både nasjonalt, i nabolandene og i internasjonale operasjoner.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Forhandlinger og avtale
Etter at 6. divisjon hadde kapitulert 10. juni ble to norske bataljoner og ett batteri stående i Øst-Finnmark som grensevakt. De norske styrkene i Finnmark sto formelt under fylkesmann Hans Gabrielsens kommando. Sjefen i Øst-Finnmark, Edvard Os, oppga kommandoen over Varanger bataljon 23. juli som den siste norske offiseren. Terboven hadde vært i Kirkenes 16. juni og heist det tyske flagget. Et kompani SS-menn kom til Sør-Varanger 4. juli for å overta for grensepolitiet. På Vardøhus festning ble det norske flagget firt 20. juli.
Tysk Røde Kors
Velferds- og sosialt arbeid
En viktig del av arbeidet til Tysk Røde Kors ligger innen frivillig velferdsarbeid, og organisasjonen driver en rekke tilbud innen alle sider av dette feltet.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Etterspill
Kapitulasjonsavtalen er et av de mest omstridte dokumentene fra krigen i Norge. Avtalens § 1 sier at «Die gesamten norwegischen Streitkräfte» skulle nedlegge våpnene. Det har vært strid om dette innebar at det definitivt var slutt på krigen mellom Norge og Tyskland. Dersom det var å anse som en altomfattende avtale ville straffelovens §86 om bistand til fienden ikke gjelde og grunnlaget for en del av landssvikoppgjøret ville falle bort. Etter landkrigsreglementet i Haag-konvensjonen kan en okkupant kreve medvirkning fra befolkningen i de okkuperte områdene, selv om okkupasjonen i seg selv har blitt til på en ulovlig måte. Dersom Norge som stat kapitulerte 10. juni er det også tvil om Norge var på alliert side under andre verdenskrig.
Tysk Røde Kors
Velferds- og sosialt arbeid
Dette arbeidet har som mål
Kapitulasjonsavtalen 1940
Etterspill
Proklamasjonen fra Ruge og fra regjeringen innebar at krigen fortsatte utenfor Norges grenser: «Forsvarets Overkommando har derfor rådd Kongen og Regjeringen til foreløpig å oppgi kampen innenlands. Og Kongen og Regjeringen har funnet det som sin plikt å følge dette råd.» Kronprins Olav holdt 3. oktober 1940 en tale over BBC der det ble sagt entydig at Norge var i krig.
Tysk Røde Kors
Sykepleie
Den frivillige sykepleien er tradisjonelt en svært viktig del av Røde Kors' virksomhet. Tysk Røde Kors' arbeid innen sykepleie er organisert i Verband der Schwesternschaften vom DRK (forbundet av Røde Kors-sykepleiere). Røde Kors-tilknyttede organisasjoner driver en rekke tilbud innen sykepleie og utdanning av sykepleiere.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Etterspill
Det har vært to hovedsyn på kapitulasjonsavtalen. Det ene synet er at bare de gjenværende styrkene i Nord-Norge la ned våpnene, mens Norge som stat fortsatt var krigførende slik at norske soldater kunne fortsette kampen fra utlandet under den lovlige regjeringens ledelse. Dette standpunktet legger til at avtaletekstens formulering om «samtlige norske stridskrefter» bare gjaldt 6. divisjon og at det var en ren militær, ikke politisk, avtale som skulle angå forholdene i Nord-Norge. Det andre synet er at kapitulasjonen var total slik at Norge som stat ikke lenger var i krig og nordmenn som fortsatte kampen fra utlandet ikke gjorde det på vegne av den norske stat. Dette standpunktet bygger særlig avtaletekstens formulering om «samtlige norske stridskrefter». I tillegg har avtalen om lokale forhold inngått med Dietl på Bjørnfjell vært brukt som argument for at avtalen signert i Trondheim måtte være en total kapitulasjon. Det er særlig personer rammet av landssvikoppgjøret som har stått for dette andre synet, mens historikere og jurister i liten grad har støttet dette standpunktet.
Tysk Røde Kors
Flyktninger og søketjenesten
Arbeid for flyktninger var svært sentralt for Røde Kors særlig i forbindelse med og etter andre verdenskrig. En viktig del av dette arbeidet er søketjenesten, som bistår med å lokalisere forsvunne personer.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Etterspill
Magne Skodvin og andre ledende historikere argumenterte med at kapitulasjonsavtalen inngått i Trondheim 10. juni var geografisk avgrenset og militær, mens Norge som stat fortsatt var i krig. Ifølge Norsk krigsleksikon er detaljene i avtaleteksten uvesentlige, det avgjørende var om London-regjeringen ble akseptert om landets eneste lovlige regjering. Ole Kristian Grimnes skriver at selv om det juridiske holder sto det svakt politiske sommeren 1940. Under riksrådsforhandlingene kritiserte politikerne eksilregjeringens krigspolitikk, men uten at stortinget gjorde noe vedtak som endret situasjonen. Lars Borgersrud skriver at Hitlers dekret av 24. april innebar at Tyskland var i en krigstilstand med Norge så lenge den store krigen pågikk. Quisling forsøkte uten hell å få Hitler til å reversere denne beslutningen. Ifølge Borgersrud er derfor etterkrigstidens diskusjon om kapitulasjonsavtalen irrelevant.
Tysk Røde Kors
Internasjonal humanitær rett
Tysk Røde Kors har i likhet med andre nasjonale Røde Kors-foreninger som mål å utbre kunnskapen om internasjonal humanitær rett og grunnlaget for Røde Kors' humanitære virksomhet. Organisasjonen driver en rekke skoleringstilbud i dette for egne medlemmer og andre.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Etterspill
Johs. Andenæs konkluderte med at det var en militær avtale om overgivelse av de norske styrkene, ikke en politisk avtale mellom to stater. Straffeloven § 86 omhandlet bistand til fienden «under en krig, hvori Norge deltar, eller med sådan for øye». Hans Petter Graver skriver at paragrafen ikke krevde at Norge var aktivt krigførende og det var ikke tvil om at Tyskland var Norges fiende i den krigstilstanden som hersket i Europa. Graver mener at kapitulasjonsavtalen av 10. juni 1940 var lite relevant for bruken av §86 ved landssvikoppgjøret og at landssvikoppgjørets tilnærming er juridisk holdbar. Oberstløytnant Holm informerte Dietl om at Norge fortsatt ville være i krigstilstand med Tyskland, noe Dietl formidlet til Falkenhorst. Ifølge oberstløytnant Holms beretning fikk Dietl klar beskjed om at Norge fortsatt ville være i krig med Tyskland og at Ruge bare hadde fullmakt til å ordne praktiske overtakelsen av kontrollen i Nord-Norge. Ifølge offiseren Otto Munthe-Kaas var de tyske forhandlerne fullt klar over at Ruge bare hadde kommando over norske styrker ved og nord for Narvik: De norske styrkene i Sør-Norge var avvæpnet over en måned tidligere og styrker som hadde forlatt Norge kunne ikke Ruge kommandere. I forbindelse med Skancke-saken i 1947 uttalte Otto Ruge at han gikk i fangenskap for å understreke at Norge fortsatt var i krig. Advokat Reidar Soot skrev i 1971 at det ikke dreide seg om en kapitulasjonsavtale, men en avtale om overgivelse av militære styrker (inkludert praktiske detaljer) og at avtalen var mellom de tyske og norske øverstkommanderende (ikke mellom Norge og Tyskland som stater). Statsrådsprotokollen inneholder ikke noe om det oppdraget Ruge fikk og ifølge Soot var det etter grunnloven begrenset hvilke fullmakter Ruge kunne få. Frede Castberg uttalte at det ikke var noen tvil om at hersket krigstilstand mellom Norge og Tyskland under hele okkupasjonen.
Tysk Røde Kors
Internasjonal humanitær hjelp
Tysk Røde Kors er en av de største bidragsyterne i Røde Kors-bevegelsen innen internasjonal humanitær hjelp, og har virkomhet rundt 50 steder i utlandet. Hjelpen gis innen forebyggende arbeid, i akuttsituasjoner og innen gjenoppbygging, og i langsiktig hjelp og utviklingsprosjekter.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Etterspill
Juristen Sverre Hartmann argumenterte med at kapitulasjonsavtalen var generell og forpliktet Forsvarets overkommando til å ikke drive væpnet motstand mot Tyskland. Ifølge Hartmann ville brudd på avtalen være en krigsforbrytelse. Svein Blindheim mente at Norge statsrettslig kapitulerte 10. juni.
Tysk Røde Kors
Starten på Røde Kors i Tyskland
Røde Kors-bevegelsen ble grunnlagt av Henri Dunant i 1859. Samme år grunnla storhertuginne Louise av Baden Den badiske kvinneforeningen, som ble den eldste forløperen til Tysk Røde Kors. I andre stater i Det tyske forbund ble det grunnlagt humanitære organisasjoner under forskjellige navn. I 1863 ble Württembergs sanitetsforening grunnlagt som første nasjonale Røde Kors-forening (for Kongeriket Württemberg) innenfor det som senere ble nasjonalstaten Tyskland. Senere fulgte tilsvarende organisasjoner i en rekke andre stater. Det var særlig kvinner som stod for det frivillige arbeidet innen disse humanitære organisasjonene.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Etterspill
Ragnvald Roscher Nielsen skrev i sin beretning at Buschenhagen ved innledning til forhandlingene ville vite hvilken fullmakt han hadde, om han ville forhandle om fred eller bare om våpenstillstand. Nielsen svarte at forhandlingene kun gjaldt 6. divisjon og svarte benektende på spørsmål fra Buschenhagen om forhandlingene også omfattet marinen og flyvåpenet. Nielsen fortalte ifølge beretningen at Buschenhagen fikk beskjed om at marinen og flyvåpenet trolig ville fortsette kampen mot Tyskland utenfor Norges grenser. Nielsens beretning stadfestes av den tyske situasjonsrapporten for 10. juni der det heter at den tyske overkommandoen i Norge ble informert om at krigen fortsatt tross våpenstillstand i Norge og at marine og flyvåpen hadde forlatt Norge sammen med de allierte.
Tysk Røde Kors
Starten på Røde Kors i Tyskland
I 1869 ble det grunnlagt en felles paraplyorganisasjon for flere av disse organisasjonene, som fra 1879 fikk navnet Sentralkomitéen for tyske Røde Kors-foreninger, og som hadde hovedkontor i Berlin. De tilsluttede organisasjonene ble også kollektivt omtalt som Tysk Røde Kors.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Skodvins vurdering
Skodvin begrunnet sin konklusjon blant annet med at standardformuleringen «de norske stridskrefter til vanns, til lands og i luften» som var en vanlig formulering for fullstendig kapitulasjon, fantes i det første tyske utkastet utarbeidet kvelden 9. juni. En tilsvarende formulering ble brukt ved de tysk-franske avtalen om våpenhvile 22. juni 1940. Uttrykket «die gesamten» kom inn i avtaleutkastet noen timer før forhandlingen i Trondheim begynte. En tilsvarende formulering «die gesamte» ble brukt da deler av den nederlandske hæren overga seg 14. mai.
Skodvin skrev i 1989 at det i begynnelsen av juni 1940 var politisk avklart at regjeringen skulle forlate landet og føre krigen videre i eksil, at marinefartøy og fly skulle følge regjeringen, at Norges Bank skulle flyttes til London, at nye militære enheter skulle bygges opp i eksil og at fredsforhandling med invasjonsmakten ikke var aktuelt. Instruksen fra Forsvarsdepartementet til Ruge sa tydelig at det var motstanden mot fienden «her i Nord-Norge» som ble oppgitt. Falkenhorst gikk før forhandlingen i Trondheim ut fra at kapitulasjonen ville være total og at norske myndigheter måtte akseptere det utkastet som ble lagt frem. De regionale spørsmålene skulle i Falkenhorsts plan avtales med Dietl på Bjørnfjell. Ifølge Skodvin var det norske og det tyske forhandlingsopplegget uforenlig. I forhandlingen med Dietl holdt Holm seg nøye til instruksen fra Ruge og forhandlingsresultatet ble telegrafert til Trondheim og Oslo. Premisset om at Norge som stat fortsatt var i krig meldte Dietl til Trondheim før Nielsen nådde frem med fly fra Målselv. Skodvin konkluderte med at den opprinnelig standardformuleringen måtte modereres fordi det ikke var snakk om fullstendig norsk kapitulasjon. I sluttkommunikeet fra felttoget i Norge er det en presisering «Die gesamten, noch vorhandenen norwegischen Streitkräfte legten die Waffen nieder» (de samlede norske styrker som var tilgjengelige la ned våpenene).
Skodvin begrunnet sitt syn i en kronikk i Aftenposten: De norske forhandlerne Ragnvald Roscher Nielsen og Harald Wrede Holm hadde følgende mandat fra general Otto Ruge (nedskrevet av Wrede Holm): Legg ikke skjul på at vi er i deres makt og er under full demobilisering. Skal meddele at Kongen og regjeringen samt marinen og flygevåpenet har forlatt landet og at Norge som stat er og fremdeles vil være i krig med Tyskland, men at general Ruge har fullmakt til å ordne alt som gjelder tyskernes overtagelse av den faktiske makt i Nord-Norge. Ruges instruks ble forelagt tyskerne i Narvik natt til 10. juni, og meddelt den tyske overkommandoen i Morgenmeldungen: «Soweit bisher zu übersehen, legen die Unterhändler entscheidenden Wert darauf dass trotz der Einstellung der Kämpfe in Norwegen der Krieg fortdauert. Dies wird dadurch unterstrichen, dass die norwegischen See- und Luftstreitkräfte mit den Allierten Norwegen verlassen haben.» («Slik det ser ut så langt, legger forhandlerne avgjørende vekt på at krigen fortsetter til tross dor at stridshandlingene i Norge er innstilt. Dette blir understreket ved at de norske sjø- og luftstridskreftene har forlatt Norge sammen med de allierte.»)
Tysk Røde Kors
Weimarrepublikken
I 1921 slo organisasjonene tilsluttet Sentralkomitéen for tyske Røde Kors-foreninger seg sammen til en konsolidert organisasjon, Tysk Røde Kors. Etableringen skjedde i Bamberg 25. januar 1921.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Andenæs' vurdering
Ifølge Johs. Andenæs fremgår det av avtalen og av forhandlingsfullmakten at det var en militær avtale om overgivelse av de norske styrkene, ikke en politisk avtale mellom to stater. Etter Grunnloven § 26 avgjøres spørsmål om krig og fred av kongen i statsråd. Om Ruge og hans offiserer hadde forhandlet om slutt på krigen ville ikke avtalen vært rettslig bindende, ifølge Andenæs. Ruge hadde overfor regjeringen argumentert for at Norge måtte fortsette som krigførende part og bygge opp militære styrker. Ruge instruerte forhandlerne om å gjøre det klart for den tyske motparten at krigen fortsatte og norsk marine og flyvåpen hadde forlatt landet. Buschenhagen orienterte den tyske overkommandoen om dette. I det første tyske utkastet til avtale het det at kapitulasjonen gjaldt «de norske stridskrefter til vanns, til lands og i luften» som var en vanlig formulering for fullstendig kapitulasjon. Denne formuleringen ble ifølge Andenæs endret på bakgrunn av at tyskerne ble gjort oppmerksomme på at det ikke var marin eller flyvåpen igjen i Nord-Norge. Den norske eksilregjeringen i London la sommeren 1940 i sin provisoriske anordninger til grunn at Norge var i krig. Tyske myndigheter vekslet standpunkt og la i noen situasjoner etter 10. juni 1940 til grunn at var krig mellom Norge og Tyskland for eksempel da norske offiserer ble satt i krigsfangenskap i 1943. NS-ledelsen ga av og til uttrykk for at det fortsatt var krig og Quisling selv hadde som mål å inngå fredsavtale med Tyskland. Andenæs konkluderte med at det både folkerettslig og strafferettslig var en krigstilstand. Høyesterett la enstemmig til grunn at det var krigstilstand i forbindelse med dom 6. mars 1948. I Danmark hadde det til sammenligning ikke oppstått noen krigstilstand 9. april og landets lovlige regjering hadde fortsatt sitt virke med omfattende samarbeid med okkupanten.
Tysk Røde Kors
Weimarrepublikken
Under Weimarrepublikken ble Tysk Røde Kors bygget ut som en sosial velferdsorganisasjon, i tillegg til sin tradisjonelle rolle innen sanitetstjenesten under militære konflikter. Tysk Røde Kors ble også medlem av Den internasjonale ligaen av Røde Kors-foreninger, som hadde blitt grunnlagt i 1919.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Landssvikoppgjøret
Spørsmålet om hvorvidt Norge etter kapitulasjonen fortsatt var i krig med Tyskland var et tema under landssvikoppgjøret første gang i rettssaken mot Reidar Haaland. Både Eidsivating lagmannsrett og Høyesterett la da til grunn at krigstilstanden mellom Norge og Tyskland fortsatte etter 10. juni. Høyesterett drøftet problemstillingen i plenum fordi det omfattet grunnlovstolkning. Dommen i Haaland-saken var utgangspunkt for etterfølgende diskusjoner. Høyesterett tolket formuleringen «De samlede (die gesamten) norske stridskrefter» som «De gjenværende stridskrefter i Nord-Norge innstillet fiendtlighetene og overga seg.»
Tysk Røde Kors
Under nasjonalsosialismen
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakten ble først hertug Carl Eduard av Sachsen-Coburg-Gotha innsatt som ny president som et ledd i Gleichschaltung. 17. desember 1936 ble Reichsarzt-SS Ernst-Robert Grawitz utnevnt av innenriksminister Wilhelm Frick, i overensstemmelse med den gjeldende lovgivningen, til stedfortredende president for Tysk Røde Kors. Etter en endring i vedtektene i slutten av 1937 fikk han tittelen «Geschäftsführender Präsident», og var i denne rollen daglig leder, dvs. organisasjonens faktiske leder. Den sittende presidenten fra 1933, hertug Carl Eduard av Sachsen-Coburg-Gotha, ivaretok bare representative oppgaver.
Fra midten av 1937 omorganiserte Grawitz Røde Kors utfra førerprinsippet, hvor de tidligere selvstendige delstats- og distriktsforeningene ble underlagt sentralledelsen. 9. desember 1937 ble det utstedt en egen lov med forskrifter for DRK som ble utgangspunktet for den fullstendige innlemmelse i det nasjonale stats- og militærapparatet og være underlagt Oberkommando des Heeres. Grawitz uttalte at «idag framstår det et nytt, slagkraftig Tysk Røde Kors, organisert i en soldatmessig form og nasjonalsosialistisk ledet, klar til innsats». Grawitz garanterte at DRK skulle forandres til en organisasjon med «stram soldaterånd» og gjennom «ideologisk militarisering omdannes til et nasjonalt sanitetskorps foran den forestående krig». Han advarte mot myk sentimentalitet og minnet om at Røde Kors-tanken var oppstått på slagfeltet i Solferino. Han advarte videre mot «sykelig pasifisme» i foredrag og appeller til Røde Kors personell i utdannelse. Ingen av de andre Røde Kors-organisasjonene i Europa kunne måle seg med den tyske i krigsberedskap, og den var allerede i flere år spesialtrent for å støtte den tyske militærmakt i krig.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Landssvikoppgjøret
Spørsmålet om hvorvidt Norge etter kapitulasjonen fortsatt var i krig med Tyskland var et tema i rettssaken mot Ragnar Skancke i 1947-48 under landssvikoppgjøret. Forsvarersiden prosederte på at kapitulasjonen i 1940 hadde vært total, hvorfor de ikke kunne dømmes for bistand til fienden ettersom Norge ikke lenger var i krig. I denne sammenhengen ble kapitulasjonsavtalen bragt inn som bevis for første gang i rettsoppgjøret. Skanckes forsvarers tolkning av avtalen ble særlig begrunnet med at det i den tyske teksten henvises til «die gesamten norwegischen Streitkräfte» og at dette måtte forstås som «de samlede» stridskreftene (underforstått nasjonen Norges stridskrefter), ikke «samtlige» stridskrefter (som ville vært naturlig å bruke om 6. divisjon, som det henvises til i avtalens første avsnitt). Dette argumentet ble ikke tillagt noen vekt i rettsoppgjøret og ble endelig avvist av Høyesterett i en dom av 6. mars 1948.
Tysk Røde Kors
Under nasjonalsosialismen
Grawitz var direkte underlagt Heinrich Himmler og var medansvarlig for massedrapene gjennom eutanasiprogrammet Aktion T4 og de medisinske programmene på innsatte i fangeleire. Han drepte sin kone, sine barn og seg selv like før krigens slutt.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Landssvikoppgjøret
Ifølge Landkrigsreglementet i Den fjerde Haag-konvensjon er det ikke partenes hensikter, men den faktiske situasjon som er avgjørende for å vurdere om et land er okkupert. Den tyske okkupasjonen av Norge var total. Dette ble også lagt til grunn av Høyesterettsjustitiarius Paal Berg da han i pakt med Landkrigsreglementet opprettet Administrasjonsrådet. Ideen om at okkupasjonen i Norge var partiell, finnes i Erik Solems bøker Kommentar til landssvikanordningen (1945) og Landssviklova (1947).
Tysk Røde Kors
Den kalde krigen og tiden etter Tysklands gjenforening
Etter 1945 fortsatte Tysk Røde Kors sitt arbeid i den amerikanske okkupasjonssonen, og humanitær hjelp til flyktninger og søketjenesten for flyktninger stod sentralt i de første årene. I de britiske og franske sonene ble Røde Kors-foreninger etterhvert grunnlagt på nytt, og i 1951 ble disse organisasjonene igjen samlet i Tysk Røde Kors. I det tyske samfunnet har Røde Kors i dag vidtfavnende oppgaver og er landets største frivillige og humanitære organisasjon.
Kapitulasjonsavtalen 1940
Avtaledokumentet
Kapitulasjonsavtalen ble skrevet ut i fem tyskspråklige og fem norskspråklige eksemplarer ved hjelp av gjennomslagskopier. Den norske overkommandos originaler ble gjemt bort (gravd ned) sammen med øvrig arkivmateriale i slutten av juni 1940 og kom aldri til rette. Den tyske originalen ble ødelagt ved bombing av Berlin i 1942. En gjennomslagskopi ble oppbevart av en tysk privatperson som hadde tjenestegjort i Norge og dette dokumentet ble sporet opp av Guri Hjeltnes og Odd Aspheim i 1980-årene. Avtalens innhold var kjent gjennom avskrifter. Før Buschenhagen forlot Trondheim 14. juni ble det fra originalen laget flere avskrifter til bruk i den tyske administrasjonen og disse avskriftene er like i ordlyd og grafisk oppstilling. Avtaleteksten ble telegrafert til det tyske utenriksdepartementet og denne versjonen finnes der. Det har ikke vært tvil om avtalens eksistens og ordlyd, men om selve oppstillingen blant annet om ordet Abkommen hadde stått uthevet på en linje for seg eller bare nøytralt inne i en innledende tekst slik avskriftene antydet. Den tyskspråklige versjonen har mange skrivefeil og språklige feil. Ifølge Buschenhagen ble avtalen til under tidspress. Ifølge Nielsen ble forhandlingen holdt i en fair tone.
Norge som alliert
Det er ulike syn på om Norge var en alliert stat og fra hvilken dato Norge faktisk ble alliert. Norge var i utgangspunktet nøytralt og fikk få dager etter Tysklands angrep bistand av Storbritannia, Frankrike og polske styrker i eksil. Norske myndigheter fortsatte krigen fra utlandet etter kapitulasjonen i Norge. Den norske regjeringen i eksil inngikk en militæravtale med Storbritannia 28. mai 1941. Avtalen erklærte at den norske marinen og norske fly samt hæren så langt som mulig skulle operere som norsk mannskap under norsk flagg men under britisk overkommando, norske styrker kunne også brukes til forsvar av Storbritannia. Senere i krigen inngikk regjeringen avtaler med Storbritannia, USA og Sovjetunionen om alliert okkupasjon av Norge etter frigjøringen. Etter den tyske kapitulasjonen i mai 1945 ble Norge okkupert av allierte styrker i 30 dager. Tyskland ble etter krigen okkupert av de fire store allierte og Tyskland fikk tilbake full suverenitet ved to pluss fire-avtalen i 1990.
Tysk Røde Kors
Den kalde krigen og tiden etter Tysklands gjenforening
I DDR ble det i 1952 grunnlagt en egen Røde Kors-organisasjon, Deutsches Rotes Kreuz der DDR, etter at Røde Kors hadde måttet innstille sin virksomhet i den sovjetiske sonen i 1945. I 1990 ble denne organisasjonen oppløst, og de nygrunnlagte delstatsforeningene i det tidligere DDR ble tatt opp som medlemmer i Tysk Røde Kors fra 1. januar 1991.
Slawenburg Raddusch
Borgen ble brukt som et sted befolkningen i nærheten kunne flykte til i tider med fare. Konstruksjonen av denne typen borger i området Niederlausitz er knyttet til ekspansjonen av germanske stammer i førkristen tid. Anleggene ble bygget av laftet, lagdelt trestokker og omgitt av en vollgrav. På innsiden av trestammene ble det fylt opp med og forsterket av sand, jord og leire.
Etter at Slawenburg Raddusch hadde mistet sin opprinnelige funksjon falt den sammen og eroderte bort, men var fremdeles synlig som ringlignende økning i terrenget. I tiden da DDR eksisterte ble området benyttet for gruvedrift av brunkull, og den gamle festningen ble gjenoppdaget i 1984 og det ble gjort arkeologiske undersøkelser i årene 1989 og 1990. Det ble blant annet funnet en trestatue av en guddom som var rundt 1100 år gammel.
Etter DDR har Brandenburgische Landesamt für Denkmalpflege und Archäologie, «Brandenburgs kontor for bevaring og arkeologi», har stått for oppbyggingen og rekonstruksjonen av den gamle festningen. Prosjektet ble finansiert med midler fra den tidligere gruvedriften. Den slaviske borgen slik den står nå er derfor representativ for et stort antall tapte festningsanlegg.
Ved anlegget er det et moderne museum med utstillinger, et auditorium og en restaurant. Festningens borganlegg fungerer som terrasse for restauranten og som arena for teaterforstillinger. Museets utstillinger har hovedsakelig vist historien fra de siste 12 000 år i regionen. Anlegget blir administrert av Förderverein Slawenburg Raddusch e. V., som også har de kulturelle og vitenskapelige arrangementer ved anlegget.
Tôg
Tôg er et norsk elektropopband fra Stavanger. Bandet ble dannet høsten 2009. Gruppa platedebuterte i 2011 med albumet Drøm på selskapet Brilliance Records, inspirert av skrekkfilm, film noir og western. Andrealbumet "Feiring" er inspirert av disco, funk, r'nb og soul.
Michael Jackson’s This Is It
Michael Jackson's This Is It er et samlealbum av Michael Jackson i 2009, utgitt omtrent 5 måneder etter hans død.
Sporliste
Disk 1
Disk 2
Digital EP
Aust-Torpa
Aust-Torpa er et bygdeområde i Torpa i Nordre Land kommune. Det ligger langs fylkesvei 250 mellom Dokka og Lillehammer. Torpa består i tillegg av bygdene Nord-Torpa og Vest-Torpa.
Den sentrale delen av Aust-Torpa regnes som bygdesenteret i Torpa. Der finnes Torpa barne- og ungdomsskole, Torpa bo- og servicesenter (gamle-/sykehjem), en Joker nærbutikk (Veisten handel) og en kiosk med fastfood og videoutleie. Både butikken og kiosken var nedlagt ved årsskiftet 2013/2014.
Lauvlielva kraftverk, som ligger litt syd for Dokkfløyvatnet, er et småkraftverk som ble satt i drift i 2012.
Eksterne lenker
Lenke til Google maps (kart): Aust-Torpa
Nesleslekta
I Norge
Nesleslekta (Urtica) er ei gruppe i neslefamilien. Gruppa har en kosmopolitisk, men hovedsakelig temperert utbredelse. De fleste artene er urtelignende stauder og et fåtall er busker som kan bli opptil 5 meter høye.
Beskrivelse
Navnet på slekten, Urtica, kommer av latin og betyr «nesle». Det er beslektet med det latinske ordet for «å brenne» (urere). Det passer godt, for de fleste artene har brennhår, stikkende hår, egentlig trikomer som utskiller nevrotransmittere som gir en brennende følelse når man blir stukket av den. Mye forskning har blitt gjort for å forsøke å forstå brennhårene hos forskjellige plantefamilier, og det er i dag vesentlig enighet om at virkningen kan tilskrives histamin, serotonin og acetylkolin. Tidligere mente man at maursyre spilte en rolle, men det har siden blitt tilbakevist.
Systematisk beskrivelse
Carl von Linnés beskrivelse av slekten i Species Plantarum anses fortsatt som gyldig av botanikere verden over. Denne opprinnelige beskrivelsen omfattet 12 arter, deriblant stornesle og smånesle. Av disse regnes Urtica pilulifera, Urtica dioica, Urtica urens og Urtica cannabina fortsatt som gyldige.
De 8 andre artene er siden blitt beskrevet på nytt under andre navn. Mange andre arter er blitt beskrevet og føyd til slekten. Kew Botanic Gardens anerkjenner idag 63 arter.
Utbredelse
Den norske Artsdatabanken behandler de følgende artene:
Bruk
Brennesle var i sin tid Nordens viktigste tekstilplante, og ble blant annet brukt til klær, fiskegarn og -snører, tauverk og papir. Gårdene hadde dengang ofte en egen neslegård. De første nordmenn på Island hadde også med seg planter og frø av nytteveksten. Planten ble i tillegg benyttet til mat og husdyrfor. Den har også blitt brukt som feltrasjon av soldater under andre verdenskrig.
Mario Soldati
Mario Soldati (født 11. november 1906 i Torino, død 19. juni 1999 i Lerici) er en italiensk forfatter og filmregissør kjent for et titall rutinepregede langspillfilmer på 1940- og 1950-tallet.
Etter å ha studert ved Universitetet i Torino fikk han arbeide som lærer. Han gjorde sin debut som forfatter i 1924, og boka America primo amore fra 1935 var om hans lærergjerning ved Columbia University.
Hans spillefilmdebut som regissør skjedde i 1938 med komedien Dora Nelson, en nyinnspilling av frankmannens René Guissarts film av samme navn.
To av hans filmer er Piccolo mondo antico (1941) og Malombra (1942), begge i en stil som har blitt kalt calligrafismo. Andre viktige filmer var Eugenie Grandet, etter Balzacs novelle med Alida Valli i hovedrollen, Flukten til Frankrike (1948), Piken fra elven med Sophia Loren og La provinciale med Gina Lollobrigida.
På 1960-tallet var han jurysjef ved Filmfestivalen i Venezia.
Fleygastong
Fleygastong (færøysk for fuglefangststang - fra fleyga = å fange fugl i luften) er en fuglehåv fra Færøyene, som brukes til å fange lundefugl og andre fugler i fuglebergene.
Stangen består av bambus eller glassfiber og er om lag 3,5 m lang. På enden er det bundet fast to stangearmer, som danner et V-tegn. Mellom de to armene festes det et nett. På den andre enden av stangen finnes en pigg for å kunne sette den i bakken.
Randy Rhoads
Randall William «Randy» Rhoads (født 6. desember 1956, død 19. mars 1982) var en amerikansk gitarist, mest kjent for å ha spilt med Ozzy Osbourne. Han regnes blant en av tidenes mest innflytelsesrike gitarister. Han ble kjent for sin unike spillestil, sterkt inspirert av klassisk gitar. Når han var på turne med Osbourne hendte det ofte at han oppsøkte musikklærere som kunne hjelpe ham med hans klassiske gitarspilling. Han ble i 2011 ranket som nummer 85 på «Rolling Stones liste over 100 største gitarister gjennom tidene».
Tidlig liv og barndom
Rhoads ble født på St. John's sykehus i Santa Monica i California. Han var den yngste av tre søsken. Han eldre bror, Doug, som går under navnet Kelle Rhoads, er trommeslager og vokalist. Søsteren heter Kathy.
Da Rhoads var halvannet år gammel forlot faren hans, William Arthur Rhoads, moren Delores Violet Rhoads og de tre barna, men holdt kontakten med Rhoads helt fram til hans død. Siden Rhoads mor har eid og drevet Musonia School of Music siden 1949, var det bare naturlig for Rhoads å finne seg et instrument. Da han var bare seks år gammel begynte han å spille på bestefarens gamle Gibson «Army-Navy» akustiske gitar. Ifølge moren skal Rhoads ha tatt et par timer for å lære «folk»-gitar, men han lente seg mer og mer mot rock/metal sjangeren, men også med stor inspirasjon fra klassisk musikk.
Quiet Riot
Da Rhoads var 14 år dannet han et band som het Violet Fox (etter morens mellomnavn «Violet»), sammen med broren Kelle på trommer. Violet Fox hadde en del opptredener på morens musikkskole. Da Violet Fox gikk i oppløsning, lærte Rhoads sin beste venn Kelly Garni å spille bassgitar, og sammen dannet de bandet The Whore. Bandet gikk, etter et par opptredener i Los Angeles i oppløsning, og duoen dannet Quiet Riot da Rhoads var 16 i 1971. Kevin DuBrow overtalte Rhoads og Garni til å gi ham en sjanse som vokalist, og det ble holdt en kort audition på kjøkkenet til Randy. De fikk med seg trommeslageren Drew Forsyth som hadde spilt med Rhoads og Kelly tidligere.