cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karlstadforhandlingene
Forhandlinger og mobilisering
Transittrafikken var særlig orientert rundt malmtransport mellom Kiruna og Narvik og papirtransport i omtrent samme retning. Det ble bestemt at det ikke skulle være noen tollsatser på transport av varer brukt av de to lands statsbaner med unntak av innenrikstoll og avgifter. Her ble malmen unntatt. Etter norsk krav ble det innført en tidsbegrensning til 1926 på avtalen.
Punktet om felles innsjøer og vassdrag var i hovedsak et spørsmål om Trysilelva/Klaraälven, og til en viss grad andre elveføre som begynte i ett land og rant ut i et annet. Det var et svensk krav om det ikke var tillatt å påvirke elvens strømning, det vil si å bygge vannkraftverk, i elver som gikk på begge sider av grensen. Begge parter var enige i dette punktet også.
Punktene om flyttsamenes rett til beite var ikke helt uproblematisk, da den norske regjeringen opplevde skaden som reinflokkene til samene gjorde som så stor at det vanskeliggjorde livet for fastboende bønder i både Troms og Finnmark. De svenske forhandlerne ville ha fri ferdsel.
Grensefestningene
Forhandlingenes viktigste tema var kravet om nedleggelse av norske festninger. Det var enighet landene imellom om en nøytral sone, selv om det ikke var avklart hvilke områder denne skulle omfatte. Tre av de fire festningene, Ørje befestninger, Urskog fort og Fredriksten festning, lå innenfor den nøytrale sonen, og Kongsvinger festning tangerte den. Nedleggelsen av de moderne fortene og tilbyggene var mest av symbolsk betydning, fordi de ikke ville hatt stor militær betydning mot et angrep fra øst. Den svenske oppfatningen var også den at de hadde liten betydning, da det å gjøre et gjennombrudd ett sted ville uskadeliggjøre samtlige innen kort tid, da det ikke var store forsvaret bakfra. Flere norske generaler var også bekymret over at disse festningene ville binde opp for mange militære fra andre posisjoner. Det lå imidlertid en god del symbolikk, både i de nye fortene og i de gamle festningene.
Allerede den første forhandlingsdagen kommenterte Michelsen at han anså grensefestningene som et anliggende i hovedsak for Ørje-fortene og Urskog da Kongsvinger og Fredriksten var for gamle, og spurte Lundeberg hvordan Riksdagen forholdt seg til dette. Michelsen tok også opp hvorvidt grensefestningene og reinbeitespørsmålene måtte løses endelig i løpet av konvensjonen. Lundeberg svarte ikke på det første spørsmålet, men sa at grensefestningene og reinbeitespørsmålene måtte løses, og at transitthandelen måtte prinsipielt løses.
Dagen etter, den 1. september, ble temaet nøyere studert. Michelsen argumenterte for at av de fire fortene, lå Kongsvinger vest for Glomma, og dermed tilhørte den indre festningslinjen. Lundeberg svarte at Riksdagen ikke hadde noen krav om at gamle befestninger skulle røres, men de nye befestningene, inkludert Hjelmkollen fort ved Svinesund, måtte bort. Løvdahl kontret med at grensefestningene var del av Glommenlinjen, forsvaret av Kristiania mot angrep fra øst. Til det svarte utenriksminister Wachtmeister at det aldri var snakk om å rive Glommenlinjen, men at de fire grensefestningene ikke tilhørte denne linjen, men lå øst for den.
Argumentene fra begge sider om grensefestningene handlet delvis om muligheten for at Norge og Sverige kunne havne i forskjellige interessesfærer, sannsynligvis underforstått svensk tyskvennlighet og norsk engelskvennlighet, og problemet med åpne og forsvarsløse grenser. I hovedsak så den svenske delegasjonen på festningene som offensive, og nordmennene på dem som defensive. Senere på dagen viste Lundeberg til at da festningene ble diskutert i Stortinget, ble det argumentert at de kunne brukes offensivt. Dette ble bekreftet dagen etterpå, da daværende kaptein August Spørck, leder for militærkomiteen, kommenterte at befestningene hadde en offensiv karakter. Etter denne bekreftelsen gikk diskusjonen inn på de andre punktene. Grensefestningene ble først tatt opp igjen den 6. september. Temaet gikk også inn på hvor en eventuell nøytral sone skulle ligge. Forhandlingene fortsatte uansett fram til 7. september, da Michelsen hadde foreslått at festningene ved Hjelmkollen, Ørje og Urskog kunne rives mot at den nøytrale sonen ble demilitarisert, det vil si at ingen land fikk ha tropper der. Da ble det enighet om å ta en pause for å konferere med sine lands regjeringer og parlament.
Regjeringen ble i liten grad informert fra den norske delegasjonen om aktivitetene. Den 1. september fikk den et telegram som la vekt på den svenske delegasjonens elskverdighet, og deretter kom det et nytt sent på kvelden den 4. september, som ble behandlet dagen etter. I denne ble det fortalt at reindrift og transitt hadde blitt tatt opp, og at mens reindrift inneholdt noen ikke uoverstigelige problemer, ville transitten bli uproblematisk.
a. Grensefestningene var hovedproblemet, og det forelå ikke noe forslag fra noen parter. Svenskene hadde gjort sine undersøkelser grundig, og de tok opp at «daværende formand i Militærkomiteen kaptein, nu Oberstløintnant Spørck» hadde uttalt at festningene også hadde en offensiv karakter. Michelsen la vekt på at fortene i Kongsvinger og Fredriksten skulle rives ifølge svenske krav.
b. Reinbeitet hadde heller ikke noen løsningsforslag, men Michelsen anså det som løsbart såframt det ikke var livsviktig.
c. Transittforslaget. Svensk forslag godkjent, men var gjenstand for forbedring.
e. Den svenske delegasjonen var skeptisk til å ha internasjonal voldgift da de mente at de ikke ville at andre land skulle treffe beslutninger om interne saker. Uoffisielt skal Michelsen ha fått bekreftet at det likevel ikke ville bli et uoverkommelig problem.
Michelsens framstilling av at Fredriksten og Kongsvinger skulle rives rimer ikke helt med hva den svenske sekretær Joh. Hellner og den norske Andreas Urbye noterte. Der lå det bare krav om at de moderne festningene skulle rives, og hva gjaldt Fredriksten hadde Michelsen allerede delvis gått med på dette.
Krigsfrykt
Et videre problem var at det foregikk troppebevegelser ikke langt fra grensen. Allerede fredag 25. august reagerte medlemmer av Stortinget på at de svenske rekruttene, anslagsvis 60,000, ikke hadde blitt hjemsendt fra øvelse, og at dette kunne tolkes som en delvis mobilisering. Tallet ble oppjustert til 65–70 000. Noen av disse rapportene kunne spores tilbake til Wedel Jarlsberg, som prøvde å påvirke stormaktene fra København. Dette ble tilbakevist med at disse soldatene fortsatt var ute på den øvelsen som foregikk omtrent i dette området omtrent denne tiden på året hvert år.
Forklaringen var ikke helt godkjent og det ble oppfattet med stor bekymring fra norsk side. Norge valgte imidlertid ikke å mobilisere under møtet, men da det ble et brudd i forhandlingene, kom kravet enda sterkere. Det ble gjennomført en delvis mobilisering kalt Grensevakten den 13. september. Den norske journalisten S. C. Hammer rapporterte: «''Om Aftenen den 13de var der mange Mennesker i Bevægelse paa Hovedstadens Gader. Overalt førtes levende Diskussioner. Tanken var vendt mod de Landsmænd, som laa ved Grænsen eller var paa Veien derhen, og mod de Sømænd, der havde den ærefulde Opgave at værne om vore Kyster''».
Det ble også snakk om troppeforflytninger i Sverige, og at det var stadig flere soldater i nærheten av Narvik. Norge hadde ingen forsvarsstyrker der, og dersom Sverige samtidig angrep mot Kristiania, ville det vanskeliggjort det norske forsvaret av begge områdene. Den norske frykten for krig var stor nok til at det den 13. september ble utsendt ordre om delvis mobilisering fra norsk side. Dermed lå det grensevakter ved grensen til Sverige da forhandlingene ble tatt opp igjen. Antall mobiliserte norske soldater var omtrent 23,000. På svensk side var det et sted mellom 50,000 og 70,000 soldater tilgjengelig, og en stor del av den svenske marinen ble flyttet fra Göteborg til Strömstad, rett ved den norske marinen. Regjeringen og Stortinget ga dermed forhandlingsdelegasjonen rett til å gå med på å fjerne til og med de historiske grensefestningene, så lenge en nøytral sone ble opprettholdt. Michelsen benyttet anledningen til å bryte løftet om å holde forhandlingene hemmelige, og fortalte Nansen og Wedel Jarlsberg om at svenskene krevde fjerning av også de historiske festningene.
Stormaktenes intervenering
Wedel Jarlsbergs rapporter om mobilisering fra svensk side og hans senere forslag om å få til en samlet britisk-dansk anmodning om at svenskene skulle takke nei til trontilbudet som var blitt gitt til en prins av slekten Bernadotte, hadde plassert ham i et skarpt skille i britisk diplomati. Edward VII og Storbritannias minister i København, Alan Johnstone støttet ham, utenriksminister Lansdowne og minister i Stockholm Rodd gjorde ikke det.
Johnstone arrangerte et møte i København med Wedel Jarlsberg, Nansen, den danske utenriksminister Frederik Raben-Levetzau og den tyske chargé d’affaires, prins Reuss. Der ble troppeforflytningene og påståtte krav om at det fra svensk hold var et ønske om å rive ikke bare de moderne, men også de historiske delene av festningene ved Kongsvinger og Fredriksten, framlagt. Johnstone sendte flere rapporter om troppeforflytning fra svensk hold til utenriksminister Lansdowne.
Rodd advarte mot å høre på Wedel Jarlsberg, «hvis varsler inntil nå ikke har vist seg troverdig», og Lansdowne avskrev Wedel som «en svært usikker kilde». I dette tilfellet var det imidlertid Michelsen som sto bak ryktet. Wedel Jarlsberg valgte også å ta affære, og sendte et brev til kong Edward VII den 9. september. I brevet sto det et ønske om garanti fra Danmark mot «disturbance at sea», det vil si angrep fra Sverige dersom Carl ble valgt til konge av Norge. Omtrent samtidig dro Nansen til England for å anmode om et møte med den britiske utenriksministeren. Lansdowne var på ferie i Irland da Nansen den 12. september oppsøkte utenriksdepartementet, og kong Edward VII ba ham møte Nansen på sommerstedet. Til dette svarte Lansdowne at dersom kongen mente det var så viktig, dro han heller til London, men at han anså at et
På tysk side var det hele mer eller mindre forstått. Da Reuss rapporterte om troppeforflytningene som Nansen og Wedel Jarlsberg snakket om, ble Felix von Müller, Casimir von Leydens etterfølger som tysk sendemann i Stockholm, kontaktet. På spørsmål om intervenering, frarådet han det. Han forklarte at den såkalte mobiliseringen fra svensk side var vanlige øvelser, og at de ikke var mobilisert. Han forklarte også at svenskenes minstekrav bare gjaldt de nye, og ikke de gamle delene av Kongsvinger og Fredriksten. Det var enighet fra samtlige parter, inkludert Wilhelm II, hvis aktivitet stort sett var redusert til å lese gjennom depescher og gjøre randbemerkninger. Dermed ble Tyskland passive gjennom hele konflikten.
Imidlertid bestemte Frankrikes sendemann i Sverige, Theophile Marchand, seg for å sende en démarche til den svenske regjeringen for å be om moderasjon og klokskap. En tilsvarende démarche som nevnte spesifikt grensefestningene, ble sendt av Russlands sendemann Budberg, på tross av at han i møte med Müller og Rodd ble frarådet det av begge. For Englands del hadde sir Thomas Sanderson en samtale med den svenske minister Carl Bildt i London den 14. september der han understreket betydningen av en hurtig løsning.
Ifølge Bildts gjengivelse av samtalen, som han sendte til kronprins Gustaf og Christian Lundeberg, var Englands inntrykk den at de kunne intervenere, og at «Englands sympati skulle ej vara för oss». England kom også med en anmodning til Sverige om å vise høflighet overfor nordmennene, men utover dette var deres involvering begrenset. I tillegg hadde kronprins Gustaf pratet med Rodd om situasjonen, og Rodd forsikret at England ikke kom til å intervenere, noe Gustaf telegraferte til den svenske delegasjonen den 15. september, etter at de hadde begynt igjen.
Den tyske sendemannens eneste gjenværende rolle knyttet til konvensjonen var å kontakte den svenske kabinettsekretæren, understreke at han ikke ønsket å gjøre noen form for representasjon og få bekreftet om Sverige skulle rive de historiske festningene. Dette fikk han et negativt svar på. Tysklands ikke-intervenerende valg beskrev Rennell Rodd som «den klokere kursen».
Forhandlingene fortsetter
Forhandlingene i Karlstad ble gjenopptatt 13. september. Det noe pussige som hadde skjedd fra norsk side, var at Michelsen hadde fått godkjennelse til å rive samtlige festninger mot å få en nøytral sone. Ettersom svenskene krevde riving av de moderne festningene, var altså forhandlingsposisjonen i overkant defensiv. Bakgrunnen for dette kan ha vært at Michelsen ville framstå som om han hadde vunnet en seier i stedet for å imøtegå de svenske kravene. Allerede den 13. september sendte Michelsen et telegram der han påpekte at han hadde «Ved underhandlingerne idag sögt redde Kongsvinger og det gamle Fredriksteen. Intet resultat i dag.»
Forhandlingene var for det meste separate norske og svenske forhandlinger der de møttes et par ganger. Den 17. september og den 21.–23. september var det sammenkomst, resten av tiden var det privat. Dessverre var ikke alle disse møtene med sekretærer. Detaljer rundt reinbeite, transittrafikk og vassdrag ble tatt opp, men allerede den 17. september telegraferte Lundeberg til Kong Oscar II at det var «Preliminär enighet vunnen äfven i lappfrågan och vattendragen. Utgången af trafikfrågan ännu oviss.»
Mesteparten av tiden var det imidlertid grensefestningene som ble diskutert. På tross av at det var tatt med militære eksperter, er det usikkert i hvor stor grad disse ble brukt. Kaptein i generalstaben Jockum Åkerman kommenterte i sine notater for den 19. september at dette var første gang noen militære fikk noen som helst opplysning om hva som man hadde blitt enige om hva gjaldt de ovennevnte fortene. Forhandlingene ble en tautrekking om alle kravene, og den norske delegasjonen gikk etter hvert med på deaktivere tre moderne fort, men mente at Kongsvinger burde spares.
Obeliskjordfly
Obeliskjordfly (Euxoa obelisca) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt nord til Hordaland i Norge.
Karlstadforhandlingene
Forhandlingene fortsetter
Stormaktsintervensjonene som kom i starten av gjenopptakelsen av forhandlingene kan ha medført noe trykk på svensk side, men det er lite trolig at de hadde noen avgjørende betydning. Wachtmeister uttrykte telegrafisk sin kommentar til sendebudet Carl Bildt som svar på dennes telegram om engelsk manglende sympati: «Jag hoppas positivt resultat inom närmaste dagarne såvida intet störande inflytande utifrån» Troverdigheten til Bildt var ikke uten forbehold.
Obeliskjordfly
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 29 – 38 mm), grått nattfly med markerte vingetegninger. Arten er nokså variabel og ganske lik på hvetejordfly (Euxoa tritici), man må gjerne undersøke kjønnsorganene for å skille artene sikkert. Forvingen er gråbrun, framkanten vanligvis noe lysere, med lyse nyre- og ringmerker. Området mellom og rundt disse er mer eller mindre svart. Den har vanligvis en tykk, svart rotstrek og en svart flekk (tappmerke) bak ringmerket. Bakvingen er silkeaktig hvit med brun ytterkant.
Fantasy Records
Fantasy Records er et amerikansk plateselskap etablert i 1949 av Max og Sol Weiss i San Francisco i California. I begynnelsen var musikkalbum innen sjangeren jazz hoveddelen av selskapets utgivelser. Saul Zaentz kom i 1955 inn i administrasjonen, og ledet i 1967 et konsortium som kjøpte ut brødrene Weiss av selskapet. I 1964 signerte Zaentz et lovende lokalt band, The Blue Velvets. Bandet skiftet snart navn til The Golliwogs, men i desember 1967 skiftet de navn igjen til Creedence Clearwater Revival. CCR skulle på slutten av 1960- og begynnelsen av 1970-tallet bli plateselskapets mest suksessfulle band.
Obeliskjordfly
Levevis
Larven lever på ulike lave planter. De voksne sommerfuglene flyr i august – oktober.
Karlstadforhandlingene
Forhandlingene fortsetter
Etter noen dager ble Sverige og Norge enige i at de moderne tilbyggene ved samtlige fire fort/festninger skulle fjernes, men samtidig at det skulle dannes en demilitarisert, og ikke bare nøytral, sone. Dette var et kompromiss begge land så ut til å leve godt med. I den hemmelige separatavtalen til overenskomst om nøytral sone, befestningers nedleggelse med mer ble Fredriksten spesifikt omtalt, men Kongsvinger ble ikke det. Festningene ble ikke beskrevet revet, men det ble detaljert beskrevet alt som skulle fjernes fra dem. Dermed ville Kongsvinger festnings historiske deler bestå.
Fantasy Records
Saul Zaentz solgte i 2004 Fantasy Records til et konsortium ledet av TV-produsenten Norman Lear, og Fantasy ble slått sammen med Concord Records. Det nye selskapet tok navnet Concord Music Group. Kort tid etter signerte John Fogerty kontrakt med selskapet, etter at han på 1970-tallet røk uklar med Zaentz og forlot Fantasy Records.
U.S. Army Aviation Branch
U.S. Army Aviation Branch er tjenestegrenen i US Army som har ansvaret for hærens flyvemaskiner. Den ble opprettet i 1983. Grunnen for opprettelsen var lærdommer fra Koreakrigen, og spesielt fra Vietnamkrigen, hvor man så hvor viktig helikopter var for hærtroppene, både med tanke på transport, men også på nær-støtte-angrep. Da US Airforce ble opprettet i 1947 var ikke dette aktuelle problemstillinger, rett og slett fordi teknologien og helikoptre ikke var i bruk. De eneste luftfartøyene US Army beholdt etter den omorganiseringen var L-2 observasjonsfly som ble brukt for innstilling av artilleriet (Artilleriobservasjonsfly).
Karlstadforhandlingene
Forhandlingene fortsetter
Hva gjaldt reinbeite, så hadde Norge, med trussel om å stenge grensen i bakhånd, fått til en avtale som ble en moderert utgave av det kravet svenskene hadde og et nærmere det norske forslag, at man skulle fortsette som tidligere fram til en ny avtale ble inngått i 1917.
Obeliskjordfly
Utbredelse
Den er utbredt i Nord-Afrika, Midtøsten, Europa og vestlige og sentrale deler av Asia. I Norge er den funnet i den sørlige delen av landet, fra Østfold til Hordaland.
U.S. Army Aviation Branch
Hovedtreningsstedet er Fort Rucker.
Karlstadforhandlingene
Forhandlingene fortsetter
Konvensjonen om den nøytrale sone trådte ut av kraft 27. januar 1993 da «Konvensjon angaande neutral zone, befæstningers nedleggelse m.m.» ble opphevet. Dermed var det ikke lenger folkerettslige begrensninger når det gjelder å ha militære styrker langs den norsk-svenske riksgrensen.
Reaksjoner og følger
Stortinget behandlet avtalen lørdag 7. oktober og mandag 9. oktober. På tross av Stortingets sjenerøse omdefinering av krav, var ikke alle medlemmene fornøyd med resultatet. En liten gruppering, i hovedsak på venstresiden, mente at regjeringen ikke hadde vært rakrygget, og at det var bedre å gå til krig enn å akseptere vilkårene for fred, altså å rive grensefestningene. Det var særlig Johan Castberg, Alfred Eriksen og Wollert Konow (Hedmark) som var imot dette. Disse ble kalt «karlstadstormerne». Castberg anså det å rive festningene som det å merke landet som en underlegen nasjon, og Konow mente at han heller ville beholde unionen enn å gå med på de svenske vilkårene.
Castberg allierte seg med Georg Stang da forsvarsminister Wilhelm Olssøn ikke gikk imot forliket. Castberg og Stang fikk til en bevegelse, men det brede folk av befolkningen virket fornøyde med avtalen. Det gikk rykter om at Stang skulle lede en revolusjon, men dette ble avvist, og Stang selv virket lite interessert i det. Avtalen ble godtatt med 101 stemmer mot 16. I realiteten hadde Stortinget neppe noe valg. Løvland beskrev at han under forhandlingene hadde sett på klokken for å fastsette «klokkeslettet, naar bruddet maatte ventes». Det var også antatt at dette ville ha medført krig.
Den svenske Riksdagen fulgte etter 13. oktober. Få dager senere vedtok Riksdagen å anerkjenne Norge som uavhengig stat og oppheve Riksakten. Unionsoppløsningen ble endelig stadfestet da kong Oscar II 26. oktober underskrev dokumentene som anerkjente Norge som uavhengig stat, og samme dag abdiserte som norsk konge. Statsrettslig sett ble unionen oppløst 26. oktober, og ikke 7. juni. Samme dag avslo Oscar dessuten den norske forespørselen om å la en av sønnene bli norsk konge. Dermed gjensto det bare å formelt tilby Carl av Danmark tronen.
Etter den svenske anerkjennelsen var alle hindringer ryddet av veien for anerkjennelse fra og diplomatiske forbindelser med andre stater, og de første sendemennene kom til Kristiania allerede ved månedsskiftet. Det ble Russland som ble det første landet etter Sverige som anerkjente Norge som selvstendig, tett fulgt av Storbritannia. Russlands motivasjon var delvis å unngå en anti-russisk stemning i Norge
Dramatisering av Karlstadforhandlingene
Den svenske filmen Mot nya tider fra 1939 av regissør Sigurd Wallén skildrer utviklingen i forhandlingene.
Operaen Karlstad 1905 av Kjell Habbestad ble urframført i Moss kirke den 18. oktober 2016.
Det første Wedel-ministeriet
Det første Wedel-ministeriet er en vanlig betegnelse på den norske regjeringa i perioden 1814–1836. Det har sitt navn etter et av de sentrale regjeringsmedlemmene, grev Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg. Det var den første regjeringa i unionen med Sverige.
Fram til parlamentarismen blei innført i 1884, var det kongen som på egen hånd utnevnte statsrådene. Disse stillingene var da lite politiske – og mer å regne som avansementsmuligheter for embetsmenn. Det var derfor ingen faste regjeringsskifter slik vi har i dag, men derimot hyppige skifter av departementssjefer. Dette blei forsterka av ordninga med ei statsrådsavdeling i Stockholm. Denne bestod av en statsminister og to statsråder. Disse to skulle skiftes ut årlig, og det blei dermed ofte flyttinger mellom Christiania og Stockholm og mellom departementene.
Ettersom både kongen og statsministeren stort sett var plassert i Stockholm, var det visekongen eller stattholderen som leda statsrådet i Christiania. Om ingen av disse posisjonene var besatt (eller vedkommende var fraværende), var det eldste statsråd som var regjeringas formann. Denne hadde den uoffisielle tittelen førstestatsråd.
19. september 1836 blei grev Wedel Jarlsberg utnevnt til stattholder, og dette regnes i kilde 2 (se nedafor) som overgangen mellom det første og det andre Wedel-ministeriet. Kilde 1 avslutter det første Wedel-ministeriet ved Wedels avgang som statsråd i 1822. Her betegnes så perioden 1822–36 som Collett/Løvenskiold-ministeriet.
Departementsinndeling
Fra 30. november 1814 bestod statsrådet av statsministeren og åtte statsråder, hvorav statsministeren og to statsråder fulgte kongen, og dermed stort sett befant seg i Stockholm. De øvrige seks ledet hvert sitt departement: (Dette var en annen inndeling enn under Christian Frederiks styre tidligere i 1814.)
31. mars 1815 blei det oppretta et eget departement for marinesaker. Det overtok også fyr-, los- og signalvesenet. 6. departement blei etter dette gjerne kalt Armédepartementet.
Fra 1. januar 1819 blei departementsantallet redusert til fem, og en gikk over til offisielle navn som svarte til saksfeltet:
Visekonger og stattholdere
Embetet som visekonge var bare besatt i korte tidsrom i denne perioden:
For øvrig var følgende stattholdere i perioden (unntatt når det var visekonge i landet): Resten av perioden stod embetet ubesatt.
Statsministre og statsråder
I nedstående tabell benyttes departementsbetegnelser med navn (ikke nummer) for heile perioden. Med «Stockholm» menes statsråd ved statsrådsavdelinga i Stockholm. (+) indikerer at vedkommende leda to departement. «Neste» betyr at vedkommende fortsatte i samme posisjon i det andre Wedel-ministeriet.
Merknad: Fra november 1814 foredro Fabricius, som var sjef for sjøkrigskollegiet, marinesaker for statsrådet. Marinedepartementet blei oppretta først 31. mars 1815.
Statssekretærer
Statssekretær var embetstittelen for sekretæren for statsrådsavdelinga i Christiania. Ved avdelinga i Stockholm var det et tilsvarende embete som først hadde tittelen ekspedisjonssekretær, men fra 9. juli 1822 til 15. mars 1841 statssekretær. Videre fantes fra 1829 i Christiania et deltidsembete som «sekretær hos Den norske regjerings formann».
Statssekretærer i Christiania var:
Ekspedisjonssekretærer/statssekretærer i Stockholm var:
Sekretær hos den norske regjerings formann var:
Kort om bakgrunnen for en del statsrådsskifter
Hans Henrik von Essen blei utnevnt til stattholder 11. november 1814. Samtidig fikk Sommerhielm, Collett, Rosenkrantz og Aall fra det forrige statsrådet stadfesta sine stillinger.
Da Sommerhielm døde i 1827, var det vanskelig å skaffe en etterfølger som norsk statsminister i Stockholm. Både Wedel, Collett, Sibbern og Wilhelm Frimann Koren Christie fikk tilbud, men takka nei. Løvenskiold aksepterte så, men han var svært upopulær i norske kretser.
I 1833 nekta kong Karl Johan å sanksjonere et stortingsvedtak om kommunalt sjølstyre. Forslaget kom opp igjen i 1836. Kongen ville da oppløse Stortinget før det fikk fatta vedtak. Det var bare Løvenskiold i regjeringa som støtta dette. Odelstinget rakk å samles og reiste 8. juli 1836 riksrettssak mot Løvenskiold. Fem timer etter blei Stortinget oppløst.
Kongen var svært misfornøyd og gav Collett, som hadde samarbeidd med Stortinget, avskjed. Også Diriks fikk avskjed, men det er uklart hvor stor sammenheng det hadde med stridighetene. Samtidig utnevnte kongen Wedel til ny stattholder (og leder av regjeringskollegiet), etter at dette embetet hadde stått ledig i sju år.
8. september idømte Riksretten Løvenskiold en bot på 1000 speciedaler pluss saksomkostninger. Han søkte avskjed, men kongen nekta å innvilge dette.
Matetikk
Matetikk er vitenskapen om læring. Termen ble introdusert av John Amos Comenius (1592–1670) i sitt verk Spicilegium didacticum, publisert i 1680. Han forsto matetikk som det motsatte av didaktikk, vitenskapen om undervisning. Matetikk anvender kunnskaper fra pedagogisk psykologi, neurofysiologi og informasjonsteknologi.
Seymour Papert, Massachusetts Institute of Technology matematiker, utdanner og forfatter, forklarer det rasjonale bak termen matetikk i kapittel 5 (A Word for Learning) i sin bok, The Children's Machine. opprinnelsen til ordet, i henhold til Papert, er ikke fra "mathematics," men fra Gresk, mathēmatikos, som betyr forberedt til å lære.
Søbakken skole
Søbakken skole er en barneskole som ligger på nord-siden av Elverum kommune. Skola ble bygget i 1977 og har 325 elever. Rektor for skolen er Frode A. Skrutvold. Skola ligger i den sørlige enden av boligfeltet Søbakken og grenser til den nordlige kysten til Sagtjernet.
A Deadend Mind EP
A Deadend Mind EP er en EP gitt ut av det norske rockebandet Madrugada i 2001. Det ble utgitt på plateselskapet Virgin Norway Records. EP-en lå to uker på VG-lista Topp 20 med en sjetteplass som beste plassering.
Alcock og Brown
Alcock og Brown. Kaptein John Alcock og Løytnant Arthur Whitten Brown var to briter, henholdsvis flyver og navigatør/mekaniker som gjennomførte den første non-stop flyvning over Alanterhavet i 1919.
De brukte et modifisert to-motors bombefly Vickers Vimy IV fra første verdenskrig, De startet fra Lester's Field, Newfoundland (nå i Canada) sent på kvelden den 14. juni, 1919 og krasjlandet i en beitemark nær Clifden i Connemara, Irland, kl. 8:40 om morgenen den 15. juni, 1919, etter å ha krysset Irlands kyst kl. 4:28 samme morgen.
De gjennomførte en flyvning over en distanse på 312 mil i løpet av 15 timer og 57 minutter, med en gjennomsnittsfart på 195 km/t. Flyet ble drevet med to Rolls-Royce Eagle-motorer, hver på 360 hk.
En tidligere flyvning over Atlanterhavet i mai samme år med fire Douglas NC-flybåter fra De forente staters marine NC-1 – NC-4. Men det var det bare den siste som gjennomførte turen som tok 19 dager med mange stopp underveis.
I april 1913 hadde avisen Daily Mail satt opp en premie på 10 000 britiske pund til den første som kunne krysse Atlanterhavet non-stop, fra kyst til kyst.
Turen varte i 19 timer med en gjennomsnittsfart på 190 km/t, og i en høyde som kunne variere mellom like over havoverflaten til 3 700 m. Bensinforbruket var 3 900 liter. Turen kunne ha endt med katastrofe flere ganger på grunn av motorproblemer, tåke, snø og is. Det var takket være Browns klatring ut på vingen for å fjerne is fra motorenes luftinntak og Alcocks dyktighet som flyver, tross elendige værforhold med dårlig sikt og snø inn i den åpne cockpiten at de klarte å gjennomføre turen. Flyet ble sterkt skadet under landing, til tross for at de fant frem til en noenlunde flat beitemark, men ingen av flygerne ble skadet.
Alcock og Brown ble behandlet som helter for å ha gjennomført flyvningen. I tillegg fikk de prisen på 10 000 pund av Daily Mail. I tillegg fikk begge priser fra forretningsfolk og private for å ha vært de første som hadde krysset Atlanterhavet. Begge ble slått til riddere og kunne skrive «Sir» foran navnet sitt.
Et monument som viser de to flyverne, ble reist på London Heathrow Airport i 1954 til minne om deres flyvning 45 år tidligere. Det er likeledes satt opp monumenter både på startstedet på Newfoundland og på jordet hvor de landet i Irland.
Alcock ble drept i en flyulykke den 18. desember, 1919 mens han fløy et nytt Vickers Viking amfibiefly til Paris airshow da den ene vingen kom bort i et tre i Normandie på vei til Paris. Brown som aldri senere satte seg opp i et fly, levde til den 4. oktober 1948.
Flyvningen, som ble meget omtalt i årene etter, gikk snart i glemmeboken i USA da den ble overskygget av Charles Lindberghs soloflyvning over Atlanterhavet fra kontinent til kontinent i 1927
Satellite
«Satellite» (norsk oversettelse: satellitt) er en tysk popsang som vant Eurovision Song Contest 2010 for Tyskland. Sangen fremføres av Lena Meyer-Landrut og er komponert av Julie Frost og John Gordon. Frost har også skrevet den engelske teksten. Låten ble valgt av tyske tv-seere under den tyske finalen Unser Star für Oslo 12. mars 2010, og den ble tilgjengelig for digital nedlastning dagen etter. «Satellite» debuterte på den tyske singellisten som nummer én og solgte til dobbelt platina. «Satellite» ble etterfulgt som Tysklands bidrag i 2011 av Lena med «Taken by a Stranger».
Unser Star für Oslo
Den tyske konkurransen ble laget som et samarbeid mellom det offentlige tv-selskapet ARD og det private selskapet ProSieben, med komiker og musikkprodusent Stefan Raab som prosjektleder. Finalen var lagt opp som et Idol-aktig talentshow, kalt Unser Star für Oslo (vår stjerne for Oslo). Rundt 4,500 personer møtte opp til prøvesyngingen, og blant dem var Lena Meyer-Landrut. Hun avanserte raskt i konkurransen og ble straks den store favoritten foran finalen 12. mars. I finalen sto Meyer-Landrut og Jennifer Braun igjen i konkurransen. De to finalistene fremførte hver tre sanger som var spesialskrevet for konkurransen: «Bee», «Satellite» og «Love Me». Gjennom sms-avstemningen ble Lena Meyer-Landrut kåret til vinner, mens vinnersangen ble «Satellite», skrevet av amerikaneren Julie Frost og dansken John Gordon. Musikkvideoen for «Satellite» ble laget i løpet av natten etter finalen og ble første gang vist i Tyskland fire dager senere.
Eurovision Song Contest
Som et av «de fire store landene» i Eurovision Song Contest var Tyskland direktekvalifisert til finalen i Eurovision Song Contest 2010 lørdag 29. mai. Flere uker før konkurransen ble Meyer-Landrut trukket frem som en favoritt sammen med Aserbajdsjan. Google beregnet også at Tyskland ville vinne, basert på popularitet i søk blant de deltakende landene. Aftenposten trakk også frem at hun fikk mest presseoppmerksomhet av alle deltakerne i konkurransen. Dette skyldtes nok like mye Lena Meyer-Landruts avslappede holdning til pressen, en holdning som har blitt omtalt som «kjapp i replikken», «reservert» og «arrogant».
Under finalen i Telenor Arena var Tyskland det 22. landet ut på scenen av 25 deltakere. I en enkel, sort kjole fremførte Meyer-Landrut sangen med fire støttevokalister og uten særlig koreografi – stikk i strid med Eurovision-tradisjonen.
I avstemningen forsvarte hun favorittstempelet, og Tyskland vant med 246 poeng. «Satellite» fikk 12 poeng fra blant andre Finland, Danmark, Norge, Sverige, Slovakia, Sveits og Spania. Dette var Tysklands første seier siden 1982, og den første seieren som et forent land.
Meyer-Landruts seier fikk mye oppmerksomhet i Tyskland, og finalen ble sett av 14,69 millioner seere på tysk fjernsyn – en markedsandel på 49,1. Dagen etter finalen landet Meyer-Landrut i Hannover, og hun ble møtt av over 40,000 mennesker på flyplassen.
Halssmykket hun var ikledd, var et symbol fra Taizéfellesskapet.
Salgssuksess
Dagen etter seieren i tyske Unser Star für Oslo satte hun listerekord i Tyskland, da alle tre finalebidragene hennes debuterte på topp fem på den tyske singellisten. Både «Satellite» og hennes første album, My Cassette Player, debuterte på nummer én på den tyske singel- og albumlisten. «Satellite» har blitt sertifisert med dobbelt platina, og albumet har blitt sertifisert med fem ganger gull etter å ha solgt over 500,000 eksemplarer. Vinnersangen ble liggende på topp i fem uker, og den gikk også inn på hitlistene i Østerrike og Sveits.
Etter seieren i Eurovision Song Contest 2010 gikk den også rett inn på førsteplass på norske VG-lista. Utenom de norske vinnerbidragene «Fairytale» (2009) og «La det swinge» (1985) var dette første gang på 28 år at en Eurovision-vinner toppet VG-lista. Forrige gang var også en tysk vinnersang: «Ein bißchen Frieden» fra 1982. «Satellite» gikk også til topps på singellistene i Sverige, Danmark, Sveits og Finland.
Tekst
Teksten til «Satellite»: I went everywhere for you
I even did my hair for you
I bought new underwear, they’re blue
And I wore ‘em just the other day
Love, you know I’ll fight for you
El Greco
El Greco, spansk grekeren (egentlig Domênikos Theotokópoulos; Δομήνικος Θεοτοκόπουλος), (født 1541, død 7. april 1614 i Toledo) var en spansk maler av gresk avstamming. El Greco regnes som en av de betydeligste kunstnerne i overgangen mellom europeisk renessanse og barokk, og hans særpregede malestil har påvirket kunstnere helt frem til 1900-tallets ekspresjonisme og kunstnere som Picasso og Jackson Pollock.
Satellite
Tekst
Whether you are sweet or cruel
El Greco
Det virker sannsynlig at El Greco først fikk undervisning i ikon-maling på Kreta hvor han var født. Da han var i 20-årene dro han til Venezia hvor han studerte vestlig-inspirert kunst under Tizian og Tintoretto. Av de venetianske malerne var det Tintoretto som påvirket ham mest.
Satellite
Tekst
I’m gonna love you either way
El Greco
Etter noen år i Venezia flyttet han til Roma. Her ble han påvirket av manierismen og av malerier av Michelangelo. I 1577 flyttet han til Toledo, som på den tiden var den religiøse hovedstaden i Spania. Kristendom hadde en stor påvirkning på livet hans og også på hans kunst.
Satellite
Tekst
Love, oh, love, I gotta tell you how I feel about you
Glasgow Caledonian University
Glasgow Caledonian University (GCU) er et universitet i den skotske byen Glasgow.
Satellite
Tekst
Like a satellite, I’m in an orbit all the way around you
Glasgow Caledonian University
Glasgow Caledonian begynte i 1875 som et lite gymnas (college) med 110 studenter. Siden da har lærestedet vokst til et av de største universitetene i Skottland med over 15 000 stunder (pr 2004). Glasgow Caledonian University ble konstituert ved forordning fra parlamentet den 1. april 1993 som et resultat av en sammenslåing av Glasgow Polytechnic og The Queen's College, Glasgow.
Den nåværende rektor og fungerende nominelle overhode, det vil si Vice Chancellor, er professor Pamela Gillies, som har hatt posisjonen siden mars 2006. Magnus Magnusson var nominelle for universitet opp til sin død i januar 2007. En erstatning er ennå ikke oppnevnt.
Historie
Opprinnelsen til Queen's College strekker seg tilbake til 1875 da Glasgow School of Cookery (skole for kokekunst) ble etablert. I 1908 ble denne slått sammen med West End School of Cookery som hadde blitt etablert i 1878 for å danne Glasgow and West of Scotland College of Domestic Science.
Glasgow Polytechnic (polyteknisk skole) var opprinnelig to adskilte gymnas: College of Science and Technology (vitenskap og teknologi) og College of Commerce (handel). Disse to ble slått sammen og i 1971 åpnet det det nye College of Technology for studenter som sentralinstitusjon som tilbød kurs som endte i universitetsgrad, Council for National Academic Awards (CNAA).
Glasgow Caledonian University
I 1992 godkjente ministeren for Skottlands myndigheter (Secretary of State for Scotland) sammenslåingen av Glasgow Polytechnic og Queen's College for å danne Glasgow Caledonian University som ble åpnet den 1. april 1993.
Det nye universitetets målsetning var å tilby en utdannelse og kvalitetseksamen for en bred rekke av studenter. Lærestedet søker å samarbeide med kommersielle og industrielle firmaer og andre læresteder. Universitet til opprinnelig mer enn 140 kurs for studenter av lavere grad og etterutdanning innenfor tre fakulteter og 22 felt eller departementer.
Strukturen med tre opprinnelige fakultetene var
I 2002 ble strukturen endret og de følgende skoler ble etablert innenfor felt som:
Glasgow Caledonian University tilbyr programmer innenfor samtlige fag av høyere utdannelse i Skottland, Scottish Higher Education Funding Council (SHEFC), som medisin, tannlegevitenskap, og lærerutdannelse og pedagogikk. I mai 2002 åpnet skolen det første skotske senteret for arbeidsbasert læring.
I henhold til universitetets egen statistikk har stedet for tiden rundt 15 000 studenter, 1 500 ansatte, 25 prosent av studenter studerer på deltid, 66 prosent av studentene er over 21 år gammel og mer 700 internasjonale studenter kommer fra over 70 nasjoner.
Universitetsområde
Glasgow Caledonian er lokalisert på en felles campus i området Cowcaddens i Glasgow. Universitet hadde tidligere tre universitetsområder: Park Campus i Glasgows West End, Southbrae Campus ble leiet fra og lå tilstøtende til Jordanhill College of Education, og det nåværende universitetsområdet City Campus. Imidlertid ble Park Campus solgt til Universitetet i Glasgow i januar 2001 og Southbrae ble gitt tilbake til Jordanhill etter at leieavtalen var avsluttet.
Saltire Centre
Saltire Centre (Saltire = Andreaskors, eller X-kors, symbolet for Skottlands nasjonale flagg) er et læresenter til £23 millioner, plassert i midten av universitetets campus. Det futuristiske prisvinnende bygningen ble åpnet i januar 2006 med det mål å integrere alle lære- og studentaktiviteter. Bygningen har 1800 studieplasser, og 600 datamaskiner i fire etasjer. Senteret huser universitetets biblioteksamling, en kafé og studentenes støttetjenester.
Rangeringer
Glasgow Caledonian University ble rangert som nummer 83 av 126 britiske universiteter på Complete University Guides liste for 2016 og som nummer 89 av 119 britiske universiteter på The Guardians 2016-liste.
Glasgow Caledonian University var ikke å finne blant de 500 beste universitetene i verden i Times Higher Education World University Rankings 2014-2015, i QS World University Rankings for 2014 eller i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014.
Kjente ansatte og tidligere studenter
Tidligere studenter:
Æresdoktorer
El Greco
El Greco hadde stor suksess som maler av altertavler og portretter. Mange av hans portretter var av religiøse ledere.
Satellite
Tekst
And I would fall out into the night
Can’t go a minute without your love
Love, I got it bad for you
I saved the best I have for you
Wigbert av Fritzlar
Wigbert (født ca. 680, død ca. 738) var en angelsaksisk munk som deltok i evangeliseringen av Tyskland sammen med Bonifatius.
Satellite
Tekst
You sometimes make me sad and blue
Variabelt sandjordfly
Variabelt sandjordfly (Euxoa cursoria) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet spredt nord til Sør-Trøndelag i Norge.
Utseende
Et middelsstort (vingespenn 31 – 40 mm), grått eller brunaktig nattfly. Som mange andre arter i slekten Euxoa er den svært variabel, forvingene kan variere i farge fra lyst sandfarget til mørkbrunt, med mer eller mindre tydelige tegninger. Nyre- og ringmerkene er vanligvis tydelige og står på mer eller mindre mørk bakgrunn. Bakvingen er gråhvit med grå ytterkant.
Wigbert av Fritzlar
Han ble abbed i Fritzlar i nærheten av Kassel i Hessen. En av hans disipler der fra Sturmius, senere abbed av Fulda. Wigbert grunnla også klosteret Ohrdruf i Thüringen.
Satellite
Tekst
Wouldn’t have it any other way
Love, my aim is straight and true
Wigbert av Fritzlar
Han døde i Fritzlar omkring 738, og ble gravlagt i stedets klosterkirke. I domkirken i Fritzlar har man fortsatt noen relikvier, men det meste ble overført til Buraburg i 774 på grunn av krigen mot sakserne. Den 13. august 780 ble de så ført videre til Hersfeld, som han er vernehelgen for.
Vårt Land (illegal avis)
Vårt Land, opprinnelig lansert under navnet Rabulist, var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.
Wigbert av Fritzlar
I kunsten vises han som abbed, ofte med en fugl fordi en paradisfugl skal ha flydd rundt hans legeme etter hans død. Et annet attributt er en kalk og en drue, fordi en historie forteller at da han engang gikk tom for altervin klemte han bare på en drue, så sprang det ut vin. Han skal også ifølge legendene ha stukket en drue i jorden, og året etter vokste det opp en vinstokk.
Vårt Land (illegal avis)
Avisen kom med sitt første nummer sent på høsten 1940. Arne Hagen, Bygningsarbeiderforbundets sekretær, var redaktør og sto for utgivelsen. Den ble stensilert hjemme i hans leilighet.
Satellite
Tekst
Cupid’s arrow is just for you
I even painted my toe nails for you
Vårt Land (illegal avis)
Det opprinnelige navnet på avisen, Rabulist, var tatt fra en tidligere sosialdemokratisk fagforeningspublikasjon i Hamburg. Avisen kom etter hvert i høyt opplag.
Satellite
Tekst
I did it just the other day
Gaute og Gullit
Gaute og Gullit er en norsk barne-tvserie som gikk på NRK i 1993. Serien ble produsert av NRK Sogn og Fjordane.
Vi møter 7 år gamle Gaute som får en geit i presang av familien. Geita kaller han opp etter sitt store forbilde Ruud Gullit og geita blir derfor kalt Gullit. Vi følger Gaute og Gullit på steder som sirkus, på første skoledag, på butikken og ellers i hverdagen. Serien er spilt inn på diverse steder i Sogn og Fjordane, men i hovedsak på Åsane i Førde og bærer preg av at Gaute bor på en bondegård. Musikk hadde en viktig rolle i serien, og hver episode hadde et musikkinnslag fremført av personer i omgangskretsen rundt Gaute.
Serien fikk svært god kritikk og ble sett på som viktig for å styrke nynorsken for barn i fjernsynsbildet.
Skuespillere i serien var blant andre:
Vårt Land (illegal avis)
Vårt Land ble rammet da tyskerne slo til under det såkalte «pressekrakket» i 1944. Hagen og mange i gruppa bak avisen ble arrestert. Henry Wahlen var blant de som ble tatt. Han omkom under fangetransporten til Tyskland, da DS «Westfalen» forliste utenfor svenskekysten.
Beautyproof
«Beautyproof» er en sang av det norske rockebandet Madrugada, som er med på deres debutalbum Industrial Silence fra 1999. Sangen ble utgitt som Madrugadas første singel i 2000. Både albumet og singelen er utgitt på plateselskapet Virgin Records. Sangen er produsert av Kai Andersen og Madrugada.
Variabelt sandjordfly
Utbredelse
Den er utbredt fra Vest-Europa østover til det sentrale Sibir og Mongolia. Den finnes også i Afghanistan og Tibet. I Norge er den funnet her og der fra Østfold til Sør-Trøndelag.
Linjestykke
Et linjestykke eller et linjesegment er i geometri en del av en linje som er avgrenset av to punkter.
Et eksempler på et linjestykke kan være en side i en trekant eller et kvadrat. Generelt kalles linjestykket mellom to nabohjørner i et polygon for en kant i polygonet. Et linjestykke mellom to hjørner som ikke er nabohjørner kalles en diagonal. Et linjestykke mellom to punkter på en kurve kalles en korde.
I et euklidsk rom er et linjestykke den korteste vegen mellom to punkt.
En vektor er et linjestykke med en definert orientering.
Definisjon
Gitt to ikke-sammenfallende punkt A og B i et reelt eller komplekst rom V. La rA og rB være posisjonsvektorene til de to punktene. Linjestykket AB mellom de to punktene er da definert som punktmengden
Alternativ kan en definere et linjestykke som et konvekst hull av to ikke-sammenfallende punkt.
Et åpent linjestykke mellom de to punktene er definert ved å ekskludere endepunktene:
Satellite
Tekst
‘Cause I, oh, I can’t go a minute without your love
Vicente del Bosque
Vicente del Bosque González, marki av Del Bosque (født 23. desember 1950), er en spansk fotballtrener og tidligere fotballspiller. Han trente Spanias herrelandslag i fotball mellom 2008 og 2016, og tok over etter Luis Aragonés som vant EM i 2008 med laget. Tidligere trente han Real Madrid fra 1999 til 2003, som var en svært suksessrik periode i klubbens historie. I 2010 fortsatte han suksessen da han førte Spania til VM-gull mot Nederland (1-0) etter mål i andre ekstraomgang av Andrés Iniesta. I 2012 gjorde han det spanske laget historiske da de ved å vinne EM vant sitt tredje strake mesterskap på rad. Etter to mindre vellykkede mesterskap, hvor Spania ble slått ut i gruppespillet av VM 2014 og åttendedelsfinalen av EM 2016, gikk Del Bosque av og ble erstattet av Julen Lopetegui.
Spanias konge adlet 3. februar 2011 Del Bosque og ga ham den arvelige tittelen marki av Del Bosque (marqués de Del Bosque).