cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haug kirke (Ringerike)
Bygningshistorie
Etter en besiktigelse i 1664 påpekes det at takrytteren må få «en ny Fløy og en Knap af tvende Messing Beckener». I 1685 blir det utført reparasjonsarbeider på takrytteren. Den beskrives med høy hatt på en mangesidet hjelm, konstruert med gratsperrer. Hjelmen var kledd med bord og lister og tekket med bly, men allerede i 1708 klages det over at tårnet står til nedfalls.
I 1711–1713 blir kirken restaurert og utvidet mot øst, i det koret («sanghuset») rives og skipet ble forlenget i full bredde til den doble størrelsen. Det er usikkert om koret fikk sørportal etter oppbyggingen, men et fotografi av Per Adolf Thorén fra 1868 kan tyde på det. Taket blir tekt med teglstein og det ble satt opp en ny takrytter med tårn belagt med jernblikk og et jernspir med kule. Kostnaden skal ha beløpt seg til 800 riksdaler. I den forbindelse forteller fogd Wiel at allmuen måtte hente jord fra noen store hauger rett ved kirken, for å kunne anlegge en kirkegård der. Kirken var nemlig bygget på skjellfjell. Haugene som det refereres til er de store gravhaugene på gården Løkens grunn, bare noen meter nord for vesttårnet.
I 1739 anmerker fogd Wiel under en besiktigelse av kirken at den mangler sakristi, men han sier ingen ting om hvorvidt dette ble bygget eller ikke. Fogden nevner imidlertid at «De 3de Dører udi Kirken er I god Stand», så alt tyder på at det ved utvidelsen i 1712 ble laget en sørportal i det nye koret.
I 1863 blir det reist et nytt, men lite sakristi. Et fotografi av Per Adolf Thorén, datert 1868, viser det lille sakristiet på korveggen i østenden av kirkebygget. Sakristiet er ikke tilstede på maleriet av Kølle fra sent i 1852.
I 1878 gjennomgår Haug kirke nye og store endringer, etter tegninger utarbeidet av arkitekt N.S.D. Eckhoff. Store deler av middelalderskipets vestre del blir revet, og på restene av langmurene ble nye murer oppført i tegl. Gavlveggene mures opp så de rekker over taket. De ble forlenget noe mot vest, og inntil den nye vestgavlen ble det reist et nytt vesttårn i tegl med høy hjelm. Inntil korets østgavl ble også et nytt sakristi oppført i tegl. I vesttårnet installeres det nye kirkeklokker, som ble støpt hos Olsen Nauen Klokkestøperi i Tønsberg. Et større antall kister ble også tatt opp fra gulvet under skipet og flyttet til en fellesgrav i det sørvestre hjørnet av kirkegården. Kirken får også ny altertavle, med et maleri som forestiller Jesu dåp, malt av Axel Ender og forært kirken av Turid Strand. Gjenåpningen etter restaureringen fant sted den 19. januar 1879. Da er det blitt 508 sitteplasser der, men dette antallet har siden blitt redusert. Året etter får kirken nytt orgel, som bygges av orgelbygger August Nielsen. Prislappen er 2,400 kroner, og orgelet tas i bruk første gang den 7. august 1880.
I 1905 ble det utført en større reparasjon av tregulvene i kirken, samtidig som det blir gjort en del utbedringer i tårnfoten.
I 1939 ble sidegalleriene i skipet gjort kortere og prekestolen flyttet inn på nordveggen i skipet.
I 1962–1963 gjennomgikk kirken en ny større innvendig restaurering, under ledelse av arkitekt Bjarne Hvoslef og fargekonsulent Finn Krafft. Både utvendige og innvendige veggflater ble fornyet. De høye gavlveggene reduseres, slik at taket etter restaureringen vil stikke ut over gavlene. Skiferhellene på taket ble byttet ut med ny dobbeltkrummet rød takstein. Kirkespiret ble tekket med kobberplater. Den såkalte «sanghusdøren» og vinduene på begge sider av galleriet ble murt igjen, og sidegalleriene og ei gammel pipe fjernet. Innvendig ble også hvelv og benker malt. Det ble også satt inn noen mindre vinduer i våpenhuset, samtidig som vinduet over vestportalen ble fjernet. En en portal under det østre vinduet ble også gjenmurt i 1962. Tårnet fikk høy, rundbuet sørportal med fyllingsdør. Ved restaureringen fikk tårnet ny rektangulær dør mot sør, med nedfôring over døren. Under denne restaureringen ble også altertavlen lutet, samtidig som de to trefigurene av Aron og Moses ble flyttet til hver sin side av alteret. Gjenåpningen etter restaureringen fant sted den 27. oktober 1963, og ble forrettet av biskop Dagfinn Hauge.
Interiør og inventar
Et 235 cm stort krusifiks fra Haug kirke, datert til middelalderen, blir oppbevart i Oldsaksamlingen.
Alter og altertavle fra 1879 og oppført i ett. Alteret har fyllinger i profilert rammeverk. Altertavlen er buet oventil og har et stort oljemaleri av «Jesu dåp», signert Axel Ender i 1878. Tavlen ble gitt i gave av Turi Strand (1827–1892), født Hovland, på Viul (gnr. 94/1). Hun var enke etter godseier Reiulf Madsen Strand (1821–1874) og paret etterlot seg ingen direkte arvinger, så Viulgodset ble litt senere solgt på auksjon til et konsortium fra Drammen. Før ombyggingen i 1878/1879 hadde kirken et prekestolalter med orgel over, oppført i 1780-årene. Dette ble fjernet.
Døpefonten er et tredelt kalkformet stykke i kleberstein av middelaldersk opprinnelse, men omarbeidet i 1878.
Prekestolen fra 1879 hadde store fyllinger i rammeverk, med halvsøyler på hjørnene og bunnstokker med fremstikkende profilerte endestykker. Det var fasadeknekter på undersiden og den ble båret av dreiede balustre. Det ble imidlertid installert en ny prekestol i 1962. Et renessanseinspirert snekkerarbeid med veggpanel og en 5-sidet himling med profilert listverk rundt sidene. Rammeverket er lyst gråbrunt med brunsorte fyllinger, ådret med grått og lysere brunt. Staffering med rødbrunt, sort og gull.
Orgelet fra 1878 ble erstattet med et nytt med synlige piper i 1964, bygget av J. H. Jørgensen. Det gamle ble solgt til en orgelbygger i Drammen, som forærte det til Drammens Museum.
Kirken fikk nye benker i 1962. Disse har rett avsluttede vanger med rektangulær, profilert plate på utsiden og er sammenbygget med brystningen langs murene.
Kirkegården
I tillegg finnes det lille «Nærstadkapellet» rett nord for kirken. Dette er et ørlite gravkapell med tykke vegger av stein og kun med enkel døråpning som lyskilde. Kapellet ble trolig oppført i siste halvdel av 1700-tallet. Det var såvidt plass til to kister der, men i dag brukes det ikke lenger til dette formålet, men heller til annen oppbevaring for kirken. Ifølge tradisjonen skal det være Andreas Tandberg (1723–1796), som var av Tanberg-ætten, som lot bygge kapellet, som måler 3,3 x 4,7 meter. Han måtte få tillatelse av kongen til å sette det opp gravkapellet, som skulle plasseres «på et avsides sted» på kirkegården, noe Tandberg åpenbart ikke brød seg særlig mye om. Det står like ved nordveggen, med praktfull utsikt mot storgården Nærstad som han rådde over på den tiden. Tandberg døde imidlertid barnløs, så gården kom senere over i familien Seips eie via giftermål, og i 1909 bekoster forstkandidat Nils Henrik Lovén Seip (1853–1928) reparasjoner på det vesle gravkapellet. Da Nærstad etter hvert forsvant ut av Seipfamilien var det sterke røster som ønsket å fjerne kapellet, men så skjedde altså ikke.
Fra tiden før og under andre verdenskrig vet man at kirkegården har blitt utvidet ved flere anledninger, blant annet i 1850, 1912, 1936 og 1941. Den eldste delen av kirkegården ligger rundt selve kirken, mens senere utvidelser har skjedd mot nord og nordvest.
Jinshan
Jinshan (kinesisk: 金山区, Jīnshān Qū) er et bydistrikt i Shanghai. Det ligger sørvest i byprovinsen – fjernt fra sentrum og med kystlinje mot Hangzhoubukten. Den har et landareal på 586,14 km² og en befolkning på 536 900 (2001).
Jinshandistriktet er hjem til Shanghai Petrochemical Company Ltd.
Jinshan er et av byprovinsens største bydistrikter i utstrekning. Ca 6,2 kilometer utenfor kysten ligger de tre små øyene Da Jinshan (Store Gullfjell), Xiao Jinshan (Lille Gullfjell) og Fu Shan (Flytende Fjell).
Administrative enheter
Subdistrikt: Storkommuner:
Bulkisen
Bulkisen er en platåbre som ligger i den østlige delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den ligger mellom Austhamaren og Bulken, øst for Byrdbreen.
Breen ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av Norsk Polarinstitutt i 1957.
Serie A 1999–2000
Serie A 1999–2000 varte fra 28 august 1999 til 14 mai 2000 og ble vunnet av Lazio.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
U18-EM i fotball for menn 1995
U18-EM i fotball for menn 1995 ble arrangert i Hellas i 1995.
Nepbatt
Nepbatt var den nepalske FN-bataljonen i Libanon. Hovedområdet for Nepbatt var en teig sørøst for Fijibatt og vest for Irishbatt, og med Enklaven i sør. Hovedkvarteret lå i Al Hinniya.
I begynnelsen av UNIFILs historie var nepalske styrker også lokalisert nordvest for Norbatt med hovedkvarter i Blate. Dette området ble senere overtatt av de norske styrkene.
Elisabeth Esterl
Elisabeth Esterl (født 29. august 1976 i Dingolfing i Bayern, Tyskland) er en tysk golfspiller. Hun ble profesjonell i 1997 og sluttet seg til Ladies European Tour (LET) like etter. Esterl har vunnet to LET-turneringer, Tenerife Ladies Open i 2003 og KLM Ladies Open i 2004. Hennes beste år var 2003, da hun kom på andreplass på pengelisten til LET og spilte for Europa i Solheim Cup.
Personinntekt
Personinntekt er et beregningsgrunnlag for trygdeavgift og trinnskatt for personlige skatteytere. Personinntekter omfatter arbeidsinntekter, pensjonsinntekter, føderåd, livrenter og næringsinntekter, men ikke kapitalinntekter til forskjell fra alminnelig inntekt. Det gis ikke fradrag i personinntekt for lønn (slik som minstefradrag) ; skatt på personinntekt er derfor i stor grad en bruttoskatt.
Reglene for beregning av personinntekt er gitt i skatteloven kapittel 12.
Personinntekt i enkeltpersonforetak
Det beregnes personinntekt av inntekt fra enkeltpersonforetak. Hovedgrunnlaget for beregningen er virksomhetens alminnelige nettoinntekt, men med visse fradrag. Dette kalles for foretaksmodellen. I hovedsak gjøres følgende beregninger for å komme frem til personinntekten: kapitalutgifter i virksomheten legges til i grunnlaget, faktiske kapitalinntekter, skjerming og lønnsfradrag trekkes fra.
Teen Choice Awards
Teen Choice Awards er en prisutdeling designet for unge mennesker i alderen 13-19 år (tenåringer), presentert av Fox. Den første prisutdelingen ble holdt i 1999, og er en hyllest til årets største prestasjoner i musikk, filmer, sport, tv, mote og mer. Siden showet er laget for tenåringer, er det også tenåringer som stemmer på hvem som skal vinne de ulike prisene. Trofeet som vil bli tildelt vinnerne er en ekte full-size surfebrett, malt med det årets prisuddelings Grafix, som deretter forandres hvert år. Tildelingene har også en spin-off teen-award på nettstedet YouTube.
Krister Isaksen
Krister Are Isaksen (født 15. april 1970) er en tidligere norsk fotballspiller.
Isaksen startet karrieren i Skrim, men flyttet til Kristiansand som 14-åring. Der gikk han gradene i Start inntil han ble tatt opp i A-stallen før 1988-sesongen.
Etter tre sesonger i Start ble han i 1991 hentet til Strømsgodset av tidligere Tor Røste Fossen. Han gikk mye skadet i starten og fikk lite spilletid den første sesongen, som endte med nedrykk og cupgull for Godset. Isaksen ble toppscorer i Strømsgodset i Tippeligaen i 1993, 1995 og 1996. Oppholdet i Drammen inneholdt også cupfinale i 1993 og et nytt nedrykk i 1994. Isaksen oppnådde legendestatus i Drammen da han scoret det avgjørende målet mot Start i siste serierunde i 1996, en scoring som gjorde at SIF berget plassen i Eliteserien på målforskjell. Dette var det siste han gjorde i Strømsgodset før han returnerte til nettopp Start. Her ble han klubbens toppscorer to år på rad før han la opp i løpet av 1999-sesongen.
John Mainwaring
John Mainwaring (1724/1735–1807) var en engelsk teolog.
Mainwaring skrev en biografi over komponisten Georg Friedrich Händel (1685–1759), Memoirs of the Life of the Late George Frederic Handel, utgitt anonymt i 1760.
Mer enn halvdelen av biografidelen er viet Händels liv før han bosatte seg i London i 1712. Det blir derfor antatt at Händel selv, direkte eller indirekte, ga Mainwaring opplysningene om sine ungdomsår.
Kjøtve den rike
Kjøtve den rike (eller: Kjotve) (død ca. 900) (norrønt Kjøtvi hinn auðgi) deltok i slaget i Hafrsfjord.
Snorre fortalte omkring 1230 at Kjøtve var konge av Agder. Han tilkjennegir ikke at han hadde andre kilder enn kvadet (Haraldskvadet) som han gjengir, så stedstilhørigheten er trolig oppdiktet.
Slaget i Hafrsfjord
Kjøtve er nevnt i Torbjørn Hornkloves kvad om Luva (Harald Hårfagre), Haraldskvedet. Haraldskvedet forteller at Luvas motstandere i slaget i Hafrsfjord var kongen Kjøtve den rike og Haklang. Noen mener at Harald i Hafrsfjord erobret Rogaland, mens andre mente at han forsvarte sitt rike.
Haraldskvedet (vers 7) fra omkring år 900 lyder:
Hørte du i Hafrsfjord Drønn av drotters dyst Kongens kunster - med Kjøtve den rike Knarrer kom østfra Lystne på kamp Med gapende hoder Og pynt på stavnen.
Haraldskvedet forteller at motstanderne var kong Kjøtve den rike og Haklang. De er navngitt ved deres økenavn: Kjotve (Tjukken) og Haklang (Langhaken). Dette er nok det nærmeste vi kommer en realistisk liste over hvem som deltok. Bregninge-steinen i Nationalmuseet i København har en runesten med navnet «Toka Haklangsønns sønn». Steinen sto opprinnelig i landsbyen Bregninge på Lolland. Halvdan Koht antok at dette var den samme som deltok i Hafrsfjord. Runesteinen er datert til slutten av 900-tallet.
Flere av småkongene falt, men Snorre diktet opp en fortelling om at Kjøtve flyktet over til en holme der det lå en stor borg. Ved Hafrsfjord er det bevart rester av fire bygdeborger, alle ligg på bergknauser og naturlige høyder i terrenget. Det er Risnes på Nord Sunde, Berget på Haga, Ytraberget på Saurnes og Myklaberget på Røyneberg. Bygdeborgene er ikke datert eller arkeologisk undersøkt, men er ofte datert til eldre jernalder på generelt grunnlag. Haraldskvedet forteller bare om en holme, og ikke om en borg på holmen. Det har ikke vært noen særlige vannstandendringer siden år 900, så dette er lite trolig at det er Røyneberg.
Kjøtve flyktet videre nedover Jæren.
Han var andre generasjon etter Harald Granraude og en av kong Harald Hårfagres hovedmotstandere i slaget i Hafrsfjord.
Følgene av slaget
Etter dette slaget møtte Harald, ifølge Snorres beretning, ingen motstand i Norge. Slaget ble da regnet som det siste i Harald Hårfagres erobring av Norge som enekonge, slik at det markerte dannelsen av Norge som ett rike. Det er ikke kildegrunnlag for slike oppfatninger, siden et fullstendig samlet Norge skulle ikke bli virkelighet før Knut den mektige ble konge over hele landet, og med Harald Hardrådes oppgjør med Opplandskongene i 1060-årene.
Ifølge Snorres fortelling om Harald Hårfagre var Vestfold hans basis for å samle Norge til ett rike. Historikerne heller nå mer og mer til at Sogn eller et annet sted på Vestlandet var utgangspunktet. Det kan ha vært Utstein, som omtales som kongsgården i Haraldskvadet. I Haraldskvedet står det at motstandere kom østfra, og dro tilbake samme veien etter at slaget var over. Det passer dårlig med fortellingen om at Harald var fra Øst-Norge. Noen mener at småkongene på Agder og i Viken i virkeligheten var vasaller under danskekongen, og at de ble sendt vestover for å angripe Harald Hårfagre som truet det danske overherredømme langs Skagerrakkysten.
Sannsynligvis ønsket Snorre å fremheve Vestfold som utgangspunktet for den norske rikssamlingen fordi Vestfold og Viken på Snorres tid fortsatt var danskekongens interesseområde. Snorre skrev sine kongesagaer rundt 1230. Så sent som i 1204 var det danske kongen Valdemar Seier i Vestfold for å kontrollere kongevalget av baglernes konge Erling Steinvegg. Ikke før Valdemars død i 1241 sluttet danske konger – for en periode – å gjøre krav på Viken.
Det mest sannsynlige er at Harald Hårfagre var en Vestlands-konge. Vestlandet er også det han samlet til ett rike; ikke det som i dag er Norge. Sagaene nevner fem kongsgårder; Utstein, Avaldsnes, Fitjar, Alrekstad og Seim. Det er trolig området rundt disse gårdene; omtrent det som i dag er Rogaland og Hordaland, som var Harald Hårfagres rike.
Hellestølveien
Hellestølveien (2–64, 3–27) er en gate i Tasta i Stavanger, og har postnummeret 4027.
Gaten er ca 100 meter lang og strekker seg som en rett linje med hus på begge sider. De fleste av husene er tomannsboliger, og disse har ofte hvite vegger og svart tak. Gaten ligger drøyt 5 minutter fra Tasta Senter, og drøyt 2 minutter fra Tastarustå skole.
Sacco of Norway
Sacco of Norway er en norsk møbelprodusent som produserer saccosekker, firmaet holder til i Innvik i Stryn kommune.
Historikk
Selskapet ble opprettet i 2008 og kjøpte merkerettighetene til SACCO® fra Ekornes. Omsetningen av saccosekker utgjorde i underkant av 10 millioner kroner da Ekornes ga opp produksjonen, grunnlaget for salget var frigjøring av produksjonskapasitet ved fabrikken Ekornes Fetsund AS, hvor Ekornes produserer Svanemadrassen.
Sacco of Norway hadde som målsetning å produsere 10 000 saccosekker i løpet av 2008, de klarte å produsere 11 000 enheter. Den videre målsetningen ble å tredoble produksjonen de neste tre årene. Da selskapet ble etablert var målsetningen satt til produksjon av 30 000 - 50 000 saccosekker innen år 2010.
Distribusjon
Selskapet har utvidet forhandlernettet etter etableringen, da Ekornes produserte Sacco ble den solgt gjennom deres forhandlernett. Dette utgjorde møbelkjedene Møbelringen og Living, i tillegg til en del frittstående møbelhandlere. Sacco of Norway har i tillegg etablert samarbeid med kjedene Fagmøbler og A-møbler. Saccosekken produsert i Innvik blir også eksportert til resten av norden.
Barbatula
Barbatula er en slekt av ferskvannsfisker, som er utbredt i Europa, Sibir, Mongolia, Kina, Japan og Korea.
Disse smerlingene ble tidligere regnet til slekten Noemacheilus. Denne slekten omfatter nå bare arter fra Sør- og Sørøst-Asia, og slektsnavnet er rettet til Nemacheilus. Artene fra nordlige Eurasia ble først flyttet til slekten Orthrias Jordan & Fowler, 1903. Kottelat (2012) mener at det korrekte navnet er Barbatula Linck, 1790, men noen forskere holder fortsatt på Orthrias.
Mange arter fra Balkan og Sørvest-Asia ble regnet til underslekten Oxynoemacheilus. Kottelat og flere andre systematikere mener nå at Oxynoemacheilus er en egen slekt, noe som sterkt reduserer antall arter i Barbatula.
Sven Holmsen
Sven Holmsen (født 8. februar 1913 i Åmot i Østerdalen, død 21. april 1940) var en norsk offiser (løytnant), som falt i kamp under trefninger på Ringsaker i april 1940. Holmsen hadde Krigsskolen og Den militære høyskole.
Han tjenestegjorde som løytnant ved Krigsskolen da tyske styrker invaderte Norge. Holmsen deltok i kampene på Lundehøgda som stabsoffiser i bataljon Torkildsen og i kampene på Lundehøgda og i trefningene mellom Ring og Brøttum, der han falt 21. april. Han ble i 1949 post mortem tildelt Krigskorset med sverd «for utvist tapperhet og mot under kampene ved Strandløkka og Lundehøgda i april 1940».
Paromoeocerus
Paromoeocerus er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, slanke, rødlige til svarte trebukker med metallisk glans av dekkvingene. Antennene er lengre enn kroppen med en påfallende dusk av svarte hår midt på, pronotum med rundede sider, dekkvingene parallellsidige.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i den sørlige delen av Sør-Amerika (Brasil, Paraguay, Uruguay og Argentina).
Systematisk inndeling
Gruppen blir noen ganger slått sammen med Compsocerini. Slektslisten følger.
Lyd
Lyd er hurtige endringer av luftens statiske trykk som brer seg som bølger og er en energitransport gjennom luften. Dette registreres av hørselen.
To definisjoner
Det finnes to utbredte definisjoner av lyd. De to definisjonene har bl.a. gitt opphav til kōanet «Hvis et tre faller i skogen og ingen hører det, lager det da en lyd?». Svaret avhenger av hvilken definisjon av lyd man velger å bruke.
Grunnleggende egenskaper
Mennesker kan oppfatte lyd i frekvensområdet ca. 20 Hz til ca. 20 kHz. Dette avhenger imidlertid noe av lydstyrken (sterk lyd oppfattes over et større frekvensområde enn svak lyd), og ved hørselstap reduseres særlig evnen til å høre høye frekvenser. Luften kan transportere frekvenser lavere enn 20 Hz (infralyd) og høyere enn 20 kHz (ultralyd). Ultralyd kan ha frekvenser langt inn i MHz-området. Forskjellige dyr har vidt forskjellige frekvensgrenser for hørselen. Kattedyr og mange småpattedyr som smågnagere og flaggermus kan høre frekvenser høyt opp i ultralydområdet, men kan ikke høre de laveste frekvensene som mennesker kan oppfatte.
Lydens hastighet bestemmes av mediet den forplanter seg gjennom. Ved havets overflate og 20 oC forplanter lyden seg med ca. 340 m/s gjennom luften. Hastigheten påvirkes av lufttrykket, temperaturen og til dels av luftfuktigheten. Forskjellige frekvenser har forskjellige bølgelengder, da λ = v/f, hvor v er hastigheten, f frekvensen og λ bølgelengen. I allmennhet er lyd sammensatt av en mengde forskjellige frekvenser med individuelle lydstyrker og som alle kan endre seg over tid. En enkelt lyd kan fremstilles grafisk som et spektrum.
Den øvre grensen for lydens hastighet finner vi i hydrogen i fast form, hvor det er beregnet at den er omtrent 36,000 m/s (129,600 km/t).
Vitenskap om lyd kalles akustikk. Dette begrepet brukes også om hvordan lyd forplanter seg og reflekteres i forskjellige rom, en kan f.eks. si at et vanlig klasserom har «dårlig akustikk» for korpsøvelser.
Teknisk
Lydstyrken fra en kilde avtar med avstanden fra kilden fordi energien i bølgefronten fordeler seg over en stadig større flate. Lydenergien fra en punktformet kilde reduseres proporsjonalt med kvadratet av avstanden. Fra en linjeformet kilde (som en motorvei) reduseres lydenergien med avstanden. Hvis avstanden dobles, vil således lydenergien fra en enkelt bil (en tilnærmet punktformet lydkilde) reduseres til ca. 1/4, mens lydenergien fra motorveien blir omtrent halvert. Men noe lydenergi blir også absorbert, særlig hvis en f.eks. setter opp en støyskjerm foran kilden. I praksis vil derfor lydenergien som regel avta mer enn regnestykkene ovenfor viser. De høye frekvensene (dvs. den mest kortbølgede lyden) absorberes mest. Derfor høres fjern lyd dypere (mer basspreget) enn lyd fra en mer nærliggende kilde. Dette er svært iørefallende når f.eks. et tordenvær nærmer seg.
Lyd sett som fysiske svingninger i et elastisk medium, altså uavhengig av hørsel, forefinnes også i andre gasser enn luft, i væsker og i faste stoffer. Hver av disse oppviser sin egen lydhastighet og egendempning.
Ultralydapparater brukes for avbilding av blant annet kroppens indre organer og fostere, og er således viktige diagnostiske verktøy. Den samme teknikken brukes med ekkolodd i båter for å måle avstanden til sjøbunnen og for å se fisk.
Lydens bølgenatur tilsier at den kan reflekteres (ekko) og absorberes (akustikkplater). Flere lydsignaler som blandes kan dempes eller økes på grunn av interferens, jf. svevning.
Den primære måleenheten for lydstyrken er Pascal, Pa, som også er den generelle måleenheten for alle slags trykk. Lydens styrke kan også uttrykkes som lydstyrkenivå, eller lydnivå, i desibel, dB, relativt til en standardisert referanse, en lydstyrke på 20 μPa. Lydeffektnivå, Lw, fra en lydkilde er definert som: Lw= 10xlog (W/W0), der W gir lydeffekt i Pascal (Pa).
Hørsel
Hørbar lyd er svært viktig for mennesket som for mange dyr – særlig pattedyr, men også andre virveldyr og f.eks. en del insekter. Den utgjør den aller viktigste kommunikasjonskanalen mellom oss mennesker (mellom individer eller fra en taler/sanger til flere tilhørere) i form av tale/sang eller annen stemmebruk. I tillegg informerer den oss om viktige deler av omgivelsene våre. Av den grunn skiller vi mellom svært mange slags lyder som har fått egne navn, som tale, musikk, støy, fuglekvitter, bekkesus, smell, ekko, piping, uling, rentone, during, ungeskrik, torden.
Fordi vi er blitt utstyrt med to ører kan vi oppfatte andre aspekter ved lyden vi hører enn bare innholdet. Den viktigste tilleggsegenskapen er at vi kan lokalisere lydens innfallsretning. Hjernen prosesserer også lyden for å gi oss videre utvidete muligheter. Den viktigste av disse er den såkalte cocktailparty-effekten. Den gjør oss i stand til å følge en selvvalgt, enkelt konversasjon i et rom hvor flere konversasjoner er i gang samtidig. Ved hørselstap på ett øre mister vi denne evnen til å skille konversasjonene fra hverandre.
Fenomenet lyd utnyttes av forskjellige dyrearter, ikke bare til ren kommunikasjon. Flaggermusen er et kjent eksempel: Den bruker lyd som avbildende instrument, med munnen som kilde for ultralyd og en nøyaktig, hurtig analyse av ekkoet. Lyder er ofte avslørende og fanger interessen for rovdyr, som ved at mus blir funnet av katter på grunn av rasling i løv. Sangen til hannene av løvgresshopper bringer kjønnene sammen, men kan også ha andre virkninger. Den australske løvgresshoppen Chlorobalius leucoviridis kan lage lyder som til forveksling ligner på dem som kommer fra kjønnsmodne hunner av sikader i Cicadini-gruppen, selv om løvgresshopper og sikader har vidt forskjellige lydorganer. Hannlige sikader blir lurt av den falske sikadesangen, lokkes bort til løvgresshoppen – og blir spist.
Konseptvalgutredning
En konseptvalgutredning (KVU) er en faglig utredning av alternative måter («konsepter») å løse et behov på. For statlige prosjekter med antatt kostnad over 1 milliard kroner skal det gjennomføres en konseptvalgutredning før prosjektet besluttes igangsatt. Konseptvalgutredningen inngår i kvalitetssikringsregimet for store prosjekter. Eksterne konsulenter utarbeider en kvalitetssikringsrapport (KS1) av konseptvalgutredningen.
Eksempler på ulike konsepter for å dekke samfunnsbehovet "sikre vegtrafikk mellom en øy og fastlandet" kan være å bygge ei bru, grave en undersjøisk tunnel eller beholde dagens ferje.
En KVU har seks hovedkapitler:
Etter utredningen gjennomfører eksterne konsulenter med rammeavtale med Finansdepartementet en faglig kvalitetssikring, kalt KS1, som hovedsakelig er basert på studier av hovedrapporten med vedlegg. KS1 blir en egen rapport som vurderer det faglige arbeidet og gir en anbefaling.
Zyprian Svendsen Sødtland
Hans far var gårdbruker, og han tok selv over farsgården og drev denne. Han var i flere år medlem av kommunestyret, ordfører 1848–53 og varaordfører 1856–59. Søtland kjøpte opp mye skog, som han solgte med store tap. Han måtte også selge farsgården. I 1867 flyttet han til Christiania, men klarte ikke å livnære seg på skikkelig vis.
Søtland var 4. representant fra Smaalenenes amt i 1857 og på det overordentlige stortinget 1858. Han var medlem av desisjonskomiteen.
Han døde i Høland i 1890, etter å ha mottatt støtte fra fattigvesenet i Christiania i lengre tid.
Pavlo Khnykin
Pavlo Khnykin (født 5. april 1969) er en ukrainsk svømmer.
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2004 i Athen, der han deltok i stafettene. Han tok to sølvmedaljer under Sommer-OL 1992 for SUS.
Hongkou
Hongkou (kinesisk: 虹口区, pinyin: Hóngkǒu Qū) er et av de ti indre bydistrikter i Shanghai i Folkerepublikken Kina.
Hongkou har et areal på 23,48 km² og 792 241 innbyggere (2003). Befolkningstettheten er dermed på 33 741 innbyggere pr. kvadratkilometer.
I denne bydelen ligger Lu Xun-parken og Lu Xun-mausoleet. Under den japanske okkupasjon av Shanghai bodde 20 000 jødiske flyktninger fra tyskkontrollerte deler av Europa i den overfylte Shanghaighettoen i dette området.
Det var på Huangpuelven utenfor Hongkou at det meste av skipstrafikken til og fra Shanghai hadde sine kaier og dokker på 1800-tallet og lenge ut på 1900-tallet. Det var vanlig at vestlige passasjerer ikke steg i land her, men gikk over i mindre båter, sampaner, som tok dem noen få hundre meter opp elven så de kunne ankomme ved The Bund.
EM i friidrett 2018 – Kulestøt menn
Kulestøt for menn under EM i friidrett 2018 ble arrangert på Olympiastadion i Berlin 6. og 7. august 2018. Kvalifiseringsrunden ble arrangert på en midlertidig bane på Breitscheidplatz.
Kvalifikasjonskrav
Kvalifikasjonskravet for kulestøt menn var: 19,90.
Tidsplan
Alle tider er lokal tid (UTC+2)
Finale
Resultater:
Ana Sánchez
Ana Belén Sánchez (født 16. februar 1976 i Málaga, Spania) er en spansk golfspiller som spiller på Ladies European Tour.
Sanchez representerte Spania i Espirito Santo Trophy i 1996 og ble profesjonell det etterfølgende året. Hun har vunnet en turnering på Ladies European Tour. Den kom ved Ladies Italian Open i 2004, og hun var medlem av det europeiske laget i Solheim Cup 2003.
Den apostolsk lutherske førstefødte forsamling
Den opprinnelige apostolisk-lutherske førstefødte forsamling, også kalt «De førstefødte». Førstefødte anser seg som den opprinnelige vekkelsen etter Lars Levi Læstadius.
De som holdt fast i vekkelsens opprinnelige lære og enhet, fantes i hovedsak i den vestlige delen av Nord-Sverige og ble gjerne kalt vestlæstadianere. Selv kaller de seg for ”de førstefødte” som er en bibelsk betegnelse for det står i Hebreerbrevets 12, 23 at levende kristne er kommet til ”menigheten av de førstefødtes forsamling” der Kristus selv er den ”førstefødte blant mange brødre” se Rom. 8, 29.
Førstefødte har sitt hovedsete i det de kaller «moderforsamlingen i Lappmarken», altså i det området der læstadianismen oppstod. En læstadiansk gudstjeneste, en «samling», innledes av salmesang og bønn før det leses en preken av Læstadius. Deretter følger nok en sang før en av predikantene holder sin preken. Etter prekenen avsluttes samlingen med to salmer og kveldsbønn. Hvor lenge en samling varer kan variere, men som regel rundt to timer.
Læstadianske samlinger foregår hver søndag. I Norge er det store sammenkomster eller «sommersamlinger». Disse foregår i byene Leknes og Narvik, i tillegg til tettstedene Bjerkvik og Ballangen. Disse samlingene er i juli/august, og det varierer litt fra år til år hvor de begynner. I Bjerkvik, Ballangen, Narvik eller Leknes er det også slike storsamlinger i nyttårshelgen. Det er også samlinger andre steder Drag, Musken, Malm, Trondheim, Bergen, Porsgrunn, Oslo, Bodø, Tromsø, Finnmark og Svalbard..) og på andre tider av året.
En storsamling kan samle fra flere hundre til 1-2000 personer.
I Sverige er julesamlingene i Gällivare sentrale, der samles predikanter og andre fra hele verden. I Finland er det også store samlinger, blant annet midtsommer-samling i Lahtis, der flere tusen mennesker deltar. Store sammenkomster skjer også i USA, hvor de fleste Førstefødte holder til.
Enklaven
Enklaven (også kalt Det frie Libanon) var et område erklært av den kristne israelskvennlige libanesiske major Saad Haddad i 1979 etter Israels invasjon av Libanon. Det strakte seg fra Middelhavet i vest til de israelsk-okkuperte Golanhøydene i øst, og var under kontroll av Haddads sørlibanesiske hær (kalt De facto forces, South Lebanese Army). Hovedkvarteret lå i byen Marjayoun.
FN oppfattet dette som en de facto israelsk sikkerhetssone, og ga det betegnelsen «Enklaven». Området var 3-10 km dypt og 73 km langt, beliggende nord for den israelske grensen, og grenset mot UNIFILs teiger i nord.
Da Israel trakk seg tilbake fra Libanon i 1983, forble Enklaven et de facto israelsk-kontrollert område (også kalt ICA – Israeli Controlled Area) under kontroll av Haddads styrker. Etter Haddads død i januar 1984 overtok general Antoine Lahad kommandoen. Ved den fullstendige israelske tilbaketrekkingen fra Libanon i mai 2000 gikk Enklaven i oppløsning, og SLA-ledelsen søkte asyl i Israel.
Panzer II
Panzer II var en tysk stridsvogn brukt under andre verdenskrig. Den ble utviklet som en nødløsning mens tyngre stridsvogner ble tatt fram, men endte allikevel opp med å spille en stor rolle under invasjonen av Polen og Frankrike i begynnelsen av krigen.
Panzer II ble senere brukt som basis for en rekke spesialkjøretøyer.
Historie og utvikling
I løpet av 1934 ble det åpenbart at både uviklingingen og produksjonen av Panzer III og Panzer IV ble forsinket. Krupp, MAN, Henschel and Daimler-Benz ble bedt om å komme med forslag til en midlertidig løsning. Designet som ble valgt var basert på Panzer I, men større og med en 20 mm panservernkanon i tårnet. Produksjonen begynte i 1935, men det tok 18 måneder før den første kampklare stridsvognen ble levert.
Lars Johansson
Lars Johansson er navnet til flere personer:
Panzer II
Historie og utvikling
Panzer II var hovedbestykningen til de tyske panserdivisjonene fra invasjonen av Frankrike fram til Panzer III og Panzer IV kom i 1940/1941. Etter dette ble den brukt til oppklaring. Den ble brukt i felttogene i Polen, Frankrike, Danmark, Norge, Nord-Afrika og Sovjetunionen. Etter at den hadde utspilt sin rolle ved fronten ble den brukt i andre linje og til patruljering.
Teknisk
Panzer II hadde et mannskap på tre. Vognføreren satt foran i skroget, vognkommandøren satt i tårnet og betjente kanonen mens en lader/radiotelefonist sto på gulvet av vogna under tårnet.
Panzer II A, B og C hadde 14 mm stålpanser rundt om, og 10 mm på dekk og under. Fra D-varianten av ble den oppgradert med 30 mm frontpanser og fra F-varianten fikk den 35 mm frontpanser og 20 mm på sidene. Dette skjedde etter hvert som erfaringene fra kamphandlinger ble analysert, og det viste seg av 14 mm var for lite til praktisk bruk.
De fleste stridsvognutgavene av Panzer II var bevæpnet med en 20 mm KwK 30 L/55 kanon. Noen senere utgaver hadde 20 mm KwK 38 L/55 som var ganske lik. Denne var basert på 20 mm FlaK 30 luftvernkanon, og hadde en skuddtakt på 280 skudd i minuttet, noe som er veldig høyt for en stridsvogn. Panzer II hadde også en 7,92 mm mitraljøse montert koaksialt med hovedskytset.
Stridsvognen ble også bygget om til en kanonplattform for 50 mm PaK 38 panservernkanon, men denne var allerede utilstrekkelig, og en større 76,2 mm PaK 36(r) ble installert som en nødløsning. Den vanligste panserjager-versjonen hadde en 75 mm PaK 40, som viste seg effektiv i kamp.
Artillerivarianter ble bygget med 150 mm sIG 33 feltkanoner, men den vanligste og mest effektive var med 105 mm leFH 18 feltkanon. De fleste av disse hadde et MG34 maskingevær mot fly og infanteri.
Alle produksjonsvariantene av Panzer II hadde en Maybach HL 62 TRM sekssylindret bensinmotor og girkasse fra ZF. A-, B- og C-variantene hadde en toppfart på 40 km/h. D- og E-variantene hadde hjuloppheng av Christie-typen og en bedre girkasse, noe som ga de en topphastighet på 55 km/h, men resultatet var dårligere terrengkjøringsegenskaper, noe som gjorde at F-varianten fikk tilbake bladfjærer i hjulopphenget. Alle variantene hadde en rekkevidde på 200 km.
Lag (andre betydninger)
Lag eller LAG kan referere til:
Maksym Kokosha
Maksym Kokosha (født 9. august 1983) er en ukrainsk svømmer.
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2004 i Athen, der han deltok i stafettene.
Bruno Simma
Prof. dr. jur. Bruno Simma (født 29. mars 1941 i Quierschied i Saarland) er en tysk folkerettsjurist. Han er siden 1973 professor i folkerett ved Ludwig-Maximilians-Universität i München og siden 6. februar 2003 en av de femten dommerne ved den internasjonale domstolen i Haag.
Alfred Gaby
Alfred Edward Gaby (født 25. januar 1892 i Ringarooma i Tasmania, død 11. august 1918 i Lihons i Frankrike) var en australsk soldat under den første verdenskrig. Han ble tildelt Viktoriakorset.
Etter at første verdenskrig brøt ut meldte Gaby seg frivillig til 1. australske imperiestyrke i januar 1916, etter to ganger tidligere å ha blitt avvist for verving. I løpet av de neste tolv månedene, samtidig som han lå i frontlinjen på vestfronten, ble Gaby forfremmet flere ganger. Gaby fullførte befalsutdannelsen i England i mai 1917 og han begynte deretter som løytnant i september 1917. Den 8. august 1918 i nærheten av Villers-Bretonneux i Frankrike kom Gaby over en stor fiendtlig styrke bare 40 meter fra der han lå. Gaby brukte maskingevær mot dem, tok femti soldater til fange og han fant flere maskingeværer fra den fiendtlige garnisonen. Tre dager senere, den 11. august 1918 falt Gaby mens han ledet sine menn til et angrep under slaget ved Villers-Bretonneux.
Tidlige liv
Alfred Edward Gaby ble født i Springfield nær Ringarooma i den australske delstaten Tasmania. Gaby var den sjuende sønnen til bonden Alfred Gaby og hans hustru Adelaide (født Whiteway). Mens han arbeidet på familiegården, meldte han seg til militsen og tjenestegjorde tre år i 12. infanteribataljon (Launceston Regiment). To av brødrene hadde tjenestegjort i utlandet under boerkrigen.
Militærtjeneste
Gaby arbeidet i Katanning i Vest-Australia da han vervet seg til Australian Imperial Force (AIF) i januar 1916. Han var to ganger tidligere avvist for verving. Han la ut fra Fremantle om bord på HMAT A38 «Ulysses» i april 1916, og ble tilordnet til 28. bataljon. Denne infanteribataljonen var sammensatt hovedsakelig av rekrutter fra Vest-Australia. Den var tilknyttet 7. brigade, 2. divisjon, som del av enhetens 10. innkalling til tvungen militærtjeneste av forsterkninger. I løpet av de neste tolv måneder mens han var i frontavsnittene av Vestfronten, ble han forfremmet i til sersjant før han ble valgt ut til offiserstrening i Storbritannia. Etter at han ble uteksaminert i mai 1917 ble han utnevnt til sekondløytnant i april 1917. Neste forfremmelse kom i september 1917 da han ble utnevnt til løytnant. Den 29. oktober 1917 ble Gaby gasset under den 28. bataljons deltakelse i slaget ved Passchendaele.
Victoria Cross
Gaby var 26 år gammel og tjenestegjorde som løytnant i 28. bataljon av Australian Imperial Force, da følgende handling fant sted som resulterte i at han ble tildelt Victoria Cross. Den 8. august 1918, i starten på den allierte hundredagersoffensiven fungerte Gaby som leder av bataljonens kompani 'D', som var beordret til et angrep omkring Villers-Bretonneux i Frankrike under slaget ved Amiens. Da fremrykkingen ble forhindret av tysk styrke omtrent 35 meter på den andre siden av piggtråden fant Gaby en luke og nærmet seg den sterke befestningen under tung maskingevær- og rifleild. Han tømte sin revolver inn i garnisonen og fordrev mannskapene fra sine våpen og tok 50 til fange samt fire maskingevær. Tre dager senere, den 11. august 1918 mens han ledet sine menn under et angrep ved Lihons, ble han drept.
Begrunnelsen for tildelingen av Victoria Cross fra London Gazette den 30. oktober 1918 er som følger:
Gaby er gravlagt på Heath Cemetery i Harbonnieres i Frankrike. Han var ugift da han døde. «The Alfred Gaby ward» på sykehuset Repatriation General Hospital, Hollywood ble navngitt til hans ære.
Stortingsvalget 2013 i Evenes
Stortingsvalget 2013 i Evenes ble avholdt 9. september 2013 i Evenes kommune i Nordland. Det var 1,047 stemmeberettigede velgere i Evenes. Av disse avga 794 stemme. De godkjente stemmene fordelte seg slik på partiene:
Saud av Saudi-Arabia
Saud bin Abdul Aziz (født 15. januar 1902, død 23. februar 1969) (Arabisk: سعود بن عبد العزيز) var konge av Saudi-Arabia fra 1953 til 2. november 1964. Han var konge sammen med sin halvbror Faisal, helt til halvbroren tok over for fullt.
Han hadde 108 (eller 115) barn.
Partisanmarsjen
Partisanmarsjen er en turmarsj som blir arrangert hvert år (med noen unntak 2013-2014 og 2016). Opprinnelig gikk langløypa på 42 km ifra Rødsjøen til Ørland - omvendt av den opprinnelige fluktruta - som en minnemarkering av flyktningtrafikken ifra Ørland over til Sverige under andre verdenskrig.
På den meste var det over 800 deltakere. Dette avtok etterhvert.
Historie
Opphavet til Partisanmarsjen var Serbermarsjen i 1977. Fra 1978 tok den navnet Partisanmarsjen.
Løypenettet
Gjennom tiden har løypene skiftet retning og blitt endret og tilpasset deltakerne.
Den opprinnelige løypetraseen på 42 km går i terreng og vei langs traseen som krigsfangene brukte i flukt fra tysk fangenskap på Ørland under andre verdenskrig. Her ble de hjulpet med mat og gjemmesteder av lokalbefolkningen for å unngå å bli pågrepet.
42 km gikk fra Fjøsnesset på Rødsjøen ved gårdsbruket til Petter Rødsjø (som var en av hjelperne under krigen) og frem til Austråttborgen på Ørland. Løypa ble så forenklet til å bare følge veien fra Rødsjøen, og senere krympet til 28 kilometer på Elveng (i samme trasé som tidligere) og tilbake Opphaug skole/Røstad Ungdomshus frem til 2012. Det var da bare 7-8 deltakere på den distansen, mens resten gikk kortere distanser.
I 2015 var det bare 5 og 16 km løype lokalt på Ørlandet med start fra Røstad Ungdomshus.
Fra 2017 er dagens løyper på 5, 10 og 17 kilometer med start og innkomst på Hårberg Skole. Løypene går rundt om på Ørlandet hvor de passerer minnesmerker og etterlatenskaper fra 2.verdenskrig.
Erik Schia
Erik Schia (født 3. desember 1946, død 24. oktober 1993, Oslo) var en norsk arkeolog, og ekspert på middelalderen. Han sto i en årrekke i spissen for de arkeologiske undersøkelsene og utgravningene i Gamlebyen i Oslo og hadde stor kunnskap om det arkeologiske materialet fra det gamle Oslo. Han skrev også sin avhandling til magistergraden om funn av sko i middelalderens Oslo, og utviklet fra dette en nordeuropeisk skotypologi og -kronologi. Fra 1975 til sin bortgang i oktober 1993 var han leder for Riksantikvarens utgravningskontor i Oslo.
I 2011 ble plassen med amfi ved foten av Geitabru i Gamlebyen i Oslo, nær ruinen av Clemenskirken, gitt navnet Erik Schias plass.
Parnassius
Parnassius er en slekt av sommerfugler i gruppen svalestjerter. De fleste artene finnes i sentrale strøk i Asia, i Himalaya og Tibet.
Utseende
Parnassius er middelsstore til store sommerfugler med vingspenn opptil 10 centimeter. De mangler den lange stjerten på hver bakvingene, slik som finnes hos flere av de andre svalestjertene.
Antennene er temmelig korte. Kroppen er mørk, sylindrisk og hårete. Vingene er store og brede, hvite med svarte tegninger, ofte også med røde eller gule flekker. Vingene er tynt skjellkledt og gjerne delvis gjennomsiktige, særlig hos eksemplarer som har flydd en stund. Larvene er noe hårete, svarte med røde eller gule tegninger.
Levevis
Artene i slekten Parnassius lever for det meste i fjellområder og er blant de mest typiske fjell-sommerfuglene. Den hårete kroppen er en tilpasning til å være aktiv under lave temperaturer.
Hos i alle fall noen av artene etterlater hannen en skumlignende masse rundt hunnens paringsåpning etetr paringen, som stivner til et hornatkig "kyskhetsbelte" (sphragis). Dette hindrer hunnen fra å pare seg med en annen hann. Siden høyere sommerfugler (Ditrysia) har separate parings- og eggleggingsåpninger hindrer det ikke eggleggingen.
Larvene utvikler seg på ulike lave urter, blant annet i bergknappfamilien, sildrefamilien og valmuefamilien.
Systematisk inndeling
Slekten rommer idag omtrent 66 arter.
Lise Rye
Lise Rye (født 13. januar 1970) er en norsk historiker og professor i europeisk samtidshistorie ved Institutt for historie og klassiske fag ved NTNU.
Akademisk karriere
Etter å ha tatt doktorgraden ble hun ansatt som post-doc ved Institutt for moderne fremmedspråk ved NTNU, før hun tiltrådte som førsteamanuensis ved Institutt for historie og klassiske fag. Hun fikk også ansvaret for studieprogrammet Europakunnskap, som ble delt mellom de to nevnte instituttene. Fra 2010 til 2012 var hun medlem av det regjeringsoppnevnte Europautvalget, som er Stortingets faste, rådgivende utvalg for spørsmål som handler om politiske og konstitusjonelle saker med forbindelse til EØS-avtalen. Europautvalget var i denne perioden ledet av Fredrik Sejersted, og la 17. januar 2012 frem utredningen som ble publisert i NOU 2012:2 med tittelen ''Utenfor og innenfor. Norges avtaler med EU.''
I 2019 ga hun ut boken Norge i Europa, som handler om Norges forhold til europeisk integrasjon i perioden fra 1950 til nyere tid.
Casimir Johannes Prinz zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Casimir Johannes Ludwig Otto Prinz zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg (hans høyhet prins Casimir av Sayn-Wittgenstein) (f. 22. januar 1917 i Frankfurt am Main, død 21. februar 2010 i Hamburg) var en tysk konservativ politiker (CDU). Fra 1976 til 1998 var han Landesschatzmeister (kasserer) for det hessiske CDU, og var svært dyktig til å skaffe penger til partiet. Han spilte imidlertid en rolle i finansskandalen rundt CDU i Hessen. Fra 1979 til 1984 var han medlem av Europaparlamentet.
Casimir Johannes Prinz zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg var medlem av fyrstehuset Sayn-Wittgenstein-Berleburg
Pavlo Illichov
Pavlo Illichov (født 24. august 1983) er en ukrainsk svømmer.
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2004 i Athen, der han deltok i stafettene.
Uvarovo
Uvarovo (russisk: Ува́рово) er en by i Tambov oblast i Russland. Den ligger ved elva Vorona, rundt 100 km sørøst for Tambov.
Uvarovo ble grunnlagt i 1699 som en kosakkbosetning. I 1770 ble det bygget en postvei gjennom Uvarovo, som knyttet Borisoglebsk og Kirsanov sammen. På andre halvdel av 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet var Uvarovo et velkjent handelssenter. I 1966 fikk den innvilget bystatus.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Geir Kaufmann
Geir Kaufmann (født 29. desember 1943, død 16. januar 2022) var en norsk psykolog som var professor ved NHH og BI.
I 2006 utga han boken Hva er kreativitet i Universitetsforlagets serie Hva er. Kaufmann har vært gjesteforeleser ved University of California og Yale University. Han mottok i 2005 prisen «Emerald Citation of Excellence» for ledelsesforskning.
Han var gift med Astrid Kaufmann, som han skrev flere bøker sammen, blant annet boken Psykologi i organisasjon og ledelse som regnes som en klassiker innen faget.
Festskriftet Creativity and problem-solving in the context of business management: a festschrift in honour of Geir Kaufmann for his 60-year anniversary ble utgitt i 2004.
Francis Younghusband
Francis Edward Younghusband (født 31. mai 1863 i Murree i Britisk India, død 31. juli 1942 i Lytchett Minster i Dorset i Storbritannia) var en britisk offiser og oppdagelsesreisende.
Bakgrunn
Francis Younghusband ble født i Murree i nåværende Pakistan og ble oppdratt i England. Hans bestefar var generalmajor Charles Younghusband (1778–1843) og også Francis' far, generalmajor John William Younghusband (1823–1907), slo også inn på den militære løpebane, og likeledes hans sønner.