cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Cumshots
EP-er
Denne singelen er også med på Det beste til meg og mine venner, hyldestalbumet til Joachim Nilsen fra 2005.
Arkitektyrket i Norge
Profesjonshistorie
Mange av hustegnerne på 1800-tallet kalte seg «arkitekt» i adressebøker og andre registre, uten nødvendigvis å ha kvalifikasjoner utover håndverkerens, mens andre av fagstolthet holdt på sin byggmestertittel, til tross for at de sto bak utformingen av større, kompliserte byggverk. Et eksempel er byggmester Ole Olsen Scheistrøen som tegnet bortimot 50 kirker.
Jørgen Henrik Rawert var den første nordmannen man kjenner til som fullførte en akademisk arkitektutdanning. Han studerte ved Det Kongelige Danske Skildre-, Billedhugger- og Bygnings-Academie i Kiøbenhavn, og kom hjem til Christiania som ferdig utdannet arkitekt i 1783. Odd Brochmann betegner dermed dette årstallet som «den egentlige innledning til den norske arkitektstands historie».
Organisasjonshistorie
Utviklingen av en norsk arkitektutdanning har foregått ved ulike skoletyper, dels med utenlandske tekniske høyskoler som modell, dels med kunst- og arkitekturakademiene som ideal. Ulikhetene her har gjennom årene ført til utvikling av ulike faglige organisasjoner, med kortere og lengre levetid.
Den første norske faglige foreningen der arkitekter utgjorde en del av medlemsmassen, Den tekniske Forening, ble stiftet i 1847. Medlemsmassen besto av arkitekter, vitenskapsfolk, kunstnere, teknikere og håndverkere. Foreningen ble i 1871 slått sammen med Christiania Haandværkerforening til Kristiania haandverks- og industriforening.
I 1852 ble Den polytekniske forening stiftet, også den i Christiania. Dette var, som navnet sier, heller ikke en forening eksklusivt for arkitekter. Denne foreningen hadde medlemmer fra omtrent de samme yrkesgrupper som Den tekniske forening opprinnelig hadde.
Ingeniørene og arkitektene ønsket etterhvert å organisere seg i en egen forening og i 1874 ble Den norske ingeniør- og arkitektforening (NIAF) stiftet. På denne tiden var de fleste ingeniører og arkitekter utdannet ved de samme tekniske høyskolene i Tyskland. Det var derfor naturlig å ha en felles forening.
Noen av de yngre arkitektene organiserte seg i 1891 utenfor NIAF i Yngre arkitektforening. Også arkitektene innenfor NIAF arbeidet for en mer selvstendig organisasjon for arkitektene. Høsten 1906 gikk flere av dem ut av foreningen og dannet Kristiania Arkitektforening.
Den første landsomfattende arkitektforeningen ble opprettet i 1911, da Norske arkitekters forbund (NAF) ble stiftet. Foreningen skiftet senere navn til Norske arkitekters landsforbund (NAL). NAL er fortsatt (pr. 2015) den største norske foreningen for arkitekter.
Socialistiske arkitekters forening ble stiftet i 1932 av sosialt engasjerte funksjonalister. Den hadde ganske kort levetid og gikk i 1936 inn i «Teknisk forening av DNA», en underavdeling av Det norske Arbeiderparti.
PAGON (Progressive Architects Group Oslo Norway) eksisterte på 1950–tallet som en del av den internasjonale arkitekturorganisasjonen Congrès International d`Architecture Moderne (CIAM).
I 2013 ble samarbeidsprosjektet Norges Arkitekter startet opp, for å etablere en ny, felles organisasjon for alle landets arkitekter, interiørarkitekter og landskapsarkitekter. I 2016 ble prosjektet avsluttet, uten at det var blitt nødvendig flertall for en slik organisasjon. De ulike fagenes egne organisasjoner eksisterer videre, og sammen med blant annet konferanser, er de viktige deler av arkitektenes faglige nettverk.
Utdanningshistorie
I nabolandene Danmark og Sverige eksisterte det akademier for kunstnere og arkitekter fra tidlig på 1700-tallet. I Norge var utdanningsmulighetene for arkitekter mer begrenset, og knyttet til andre typer læreanstalter.
Den første nordmannen man kjenner til som hadde en akademisk arkitektutdanning, var Jørgen Henrik Rawert. Han ble utdannet i København, og kom tilbake til Christiania som ferdig utdannet arkitekt i 1783.
Den første norske skolen som regnes som en arkitektskole, var Det Harmoniske Akademis Tegneskole i Bergen, som opprettet en arkitekturklasse i 1779. Før den tid ble det gitt noe arkitekturundervisning ved Krigsskolen i Christiania og Bergseminaret på Kongsberg. Av de eksisterende arkitektskolene er forløperen for Fakultet for arkitektur og billedkunst ved NTNU den eldste: Arkitektavdelingen ved NTH åpnet i 1910.
I 1750 begynte Krigsskolen – eller Den frie mathematiske Skole – sin virksomhet i Christiania. I skolens fundas, dens regelverk, sto det at de blivende offiserer blant annet skulle undervises i «Architectura civili, udi hvis Fortificationen henhører, saasom hvorledes Fæstnings Porter, Broer, Corps de Gardes, baraquer, Magazin og tøihuuse, hvorlunde Bombe, frie Krud Taarne og deslige bør anordnes, og de dertil behøvende bygningsmaterialier og anden bekostning udregnes.»
I 1757 ble Bergseminaret på Kongsberg opprettet. Dette var en teknisk skole på høyt nivå i europeisk sammenheng. Skolen hadde undervisning i bygningskunst. I 1814 ble seminaret opphevet. Bergstudiet ble da overført til Det Kongelige Frederiks Universitet (dagens Universitetet i Oslo), men der ble det aldri opprettet noe professorat i bygningstegning. Arkitektutdanningen utviklet seg i andre institusjoner.
Det Harmoniske Akademis Tegneskole i Bergen (1772–86) var den første norske fagskole for bygningsfaget. Flere av elevene var håndverkere. Fra 1779 kunne elevene få undervisning i bygningstegning fire dager ukentlig, og i den nyopprettete arkitekturklassen var det fra starten av seks elever.
1800-tallet
I 1818, flere år før de tekniske skolene startet opp, ble Den foreløbige Tegneskole opprettet i Christiania. Skolen dannet grunnlag for det som senere ble Statens håndverks- og kunstindustriskole. I 1869 ble skolen omorganisert. Den skulle nå være en tegneskole for håndverkere. Denne ordningen varte til 1889, da de tidligere fagene, blant annet frihåndstegning og bygningstegning, ble tatt inn igjen. Tegneskolen underviste i arkitektur også etter at de tekniske skolene var etablert. H.M. Schirmer var en viktig person for utvikling av denne utdanningen, blant annet gjennom sine årlige oppmålingsekskursjoner med elevene hver sommer fra 1895 til 1912, da bygningsklassen også her ble nedlagt.
1900-tallet
I 1923 ble Det norske arkitektakademi, senere NAL Akademiet, opprettet. Kristiania arkitektforening hadde allerede i 1918 vedtatt en resolusjon om opprettelse av et arkitektakademi i Kristiania, der det blant annet sto: «Akademiet er tenkt som en fortsættelse av arkitektutdannelsen ved Norges tekniske Høiskole». Det var også et krav at man skulle ha gjennomført NTH for å bli opptatt ved det toårige akademistudiet. Akademiet ble innlemmet i NALs fagavdeling i 2013.
AHO startet i 1945 som «Kurs for krigsramte arkitektstuderende» ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (SHKS). Dette var et 15 måneders påbyggingskurs for studenter ved Bygningslinjen. Kurset fikk etterhvert betegnelsen Statens arkitektkurs. Fra 1962 ble Statens Arkitektskole i Oslo etablert, i 1969 fikk skolen høgskolestatus med navnet Arkitekthøgskolen i Oslo, og i 2005 fikk høgskolen sitt nåværende navn: Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo.
Kvinnelige arkitekter
Tidligere var arkitektyrket et typisk mannsyrke. Ingen kvinner er nevnt i den norske arkitekturhistorien før 1900-tallet. Sterke «kvinnelige byggherrer» er kjent, for eksempel geheimrådinne Cecilie Christine von Schøller, som sto bak oppføringen av Stiftsgården i Trondheim, men kvinnelige arkitekter, i betydningen personer som er utdannet for – og lever av – å tegne hus for andre, er ikke kjent fra denne tiden.
Så lenge det var byggmestrene som var arkitekter, satte laugsprivilegiene en stopper for kvinnene. Den militære veien til yrket var heller ikke åpen for dem. Først da arkitektyrket ble en profesjon basert på akademisk utdanning, ble faget åpnet for kvinner.
I dag (2015) er det minst like mange kvinnelige som mannlige arkitektstudenter ved de norske arkitektskolene, men ennå på 1960-tallet var kvinnene i klart mindretall blant dem som ble tatt opp ved arkitektstudiet. Kvinneandelen lå på rundt 10 % helt frem til midten av 1980-tallet. Fra da av ser det ut til at kvinnefrigjøringen i samfunnet også fikk virkninger for arkitektstudiet, men selv om stadig flere jenter tok arkitektutdanning, var det ennå ved overgangen til det 21. århundre få kvinnelige arkitekter som var godt synlige. Mange valgte fortsatt å arbeide i offentlig forvaltning eller som ansatte i private firmaer, fremfor å ha egen praksis med lederansvar, lange dager og usikker økonomi.
Yrkestittel
Før kvalitetsreformen ble innført fra studieåret 2003/2004, og tittelen «master i arkitektur» ble innført, hadde de norske arkitektene hatt flere titler: Arkitekttittelen er ikke beskyttet i Norge, men ved å kvalifisere seg for medlemskap i Norske arkitekters landsforbund (NAL), kunne arkitektene bruke tittelen «arkitekt MNAL». Fra 1986 ble tittelen «sivilarkitekt» innført. Tittelen «arkitekt» er ikke beskyttet i Norge. Det betyr i prinsippet at hvem som helst kan kalle seg arkitekt, uten at det garanterer for bestemte kvalifikasjoner. Tittelen knyttes derfor oftest til dokumentert utdanning gjennom gradsbetegnelse eller medlemskap i Norske arkitekters landsforbund (NAL). Diskusjonen omkring en beskyttet tittel for arkitekter har gjennom årene ført til ulike løsninger, før man fikk dagens «master i arkitektur».
Ettersom det kun er de som er utdannet etter innføringen av kvalitetsreformen i høyere utdanning i 2003 som kan kalle seg master i arkitektur, brukes fortsatt andre titler: sivilarkitekt, arkitekt MNAL og arkitekt. «Sivil» henger sammen med profesjonens og fagets utvikling fra militær tilknytning. Sivilarkitekttittelen er en parallell til sivilingeniørtittelen.
Master i arkitektur
Tittelen master i arkitektur ble innført med kvalitetsreformen fra studieåret 2003/2004. Denne innebærer en harmonisering av gradsbenevnelser i bachelor-, master- og ph.d.-grad, for å lette studentutveksling og arbeidssøking nasjonalt og internasjonalt. Alle som fullfører arkitektstudiet etter innføringen av reformen, kan bruke tittelen «master i arkitektur».
Sivilarkitekt
I 1986 ble det besluttet ved kongelig resolusjon at Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo (AHO) og Norges tekniske høgskole (NTH) ved Universitetet i Trondheim (nå NTNU) skulle tildele den akademiske graden sivilarkitekt. Denne ga enerett til tittelen «sivilarkitekt». Samme rett til tittelen ble også gitt til kandidater som tidligere hadde avlagt arkitekteksamen ved disse institusjonene. I 1988 ble det fastsatt en forskrift om rett til bruk av sivilarkitekttittelen for kandidater med faglig jevngod eksamen fra utlandet, og i 1990 fikk også Bergen arkitektskole (BAS) rett til å tildele graden sivilarkitekt. Kandidater med eksamen fra før 2003 har fortsatt rett til å bruke eksamensgraden/tittelen sivilarkitekt, forutsatt at de har eksamen fra disse institusjonene eller utdanningsinstitusjon i utlandet som er funnet faglig jevngod med den norske. Sivilarkitekttittelen er beskyttet etter forskrift.
Arkitekt MNAL
NAL arbeidet gjennom store deler av 1900-tallet for å få beskyttet arkitekttittelen ved å sette krav til formell utdanning, uten å få gjennomslag hos departementet. Hovedbegrunnelsen var at arkitektbegrepet hadde en lang, folkelig tradisjon og at tittelen ble brukt også av folk som ikke hadde den teoretiske høgskole-/universitetsutdanning NAL ønsket som et minimumskrav. Disse yrkesutøverne ville kunne få problemer dersom tittelen ble beskyttet.
På grunn av manglende tittelbeskyttelse, har mange medlemmer av NAL brukt initialene MNAL (Medlem av NAL) i tilknytning til tittel. Medlemskap er betinget av en eksamen som NAL godkjenner.
Medlemskap i NAL er ikke nødvendig for å dokumentere arkitektutdanning. Her er det skolenes grader som gjelder, dvs. sivilarkitekt før 2003, master i arkitektur etter. Arkitektutdanning i utlandet kan kvalifisere for medlemskap i NAL, forutsatt at skolen er godkjent i henhold til EUs arkitektdirektiv og det internasjonale arkitektforbundet UIA.
Arkitekter som ikke har en formell arkitektutdanning kan bli tatt opp som medlemmer i NAL, dersom de har annen relevant bakgrunn og/eller gjennom praksis har vist at de har den kompetansen som kreves for medlemskap. Disse arkitektene vil kunne bruke initialene MNAL for å dokumentere sin kompetanse.
Utdanning
Da strukturen med bachelor-, master- og ph.d.-grader innen høyere utdanning ble innført med kvalitetsreformen i 2003, ble det i en egen stortingsmelding lagt frem forslag om enkelte unntak fra den nye gradsstrukturen. Dette gjaldt blant annet arkitektstudiet, som ble foreslått opprettholdt som et gjennomgående studium av 5 års varighet. Kirke- utdannings- og forskningskomiteen sluttet seg til dette, men foreslo at AHO fikk beholde sin 5 ½-årige studietid. Dette ble vedtatt av Stortinget.
Universitetsloven regulerer lærestedenes virksomhet, og NOKUT (Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen) gir akkreditering, som er en forutsetning for at institusjonene kan tildele graden master i arkitektur. NTNU og AHO er akkrediterte institusjoner, mens det ved BAS er studietilbudet som er akkreditert.
Norske arkitektskoler
Norge har tre læresteder som fører frem til graden master i arkitektur:
Arkitektstudiet ved Fakultet for arkitektur og billedkunst, NTNU er en videreføring av NTHs arkitektavdeling, som ble opprettet i 1910. NTNU tar opp arkitektstudenter på grunnlag av studiepoeng. Høsten 2015 var det 355 studenter i arkitektur ved NTNU, mot fem da NTH åpnet i 1910.
Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo er en statlig vitenskapelig høgskole med røtter tilbake til 1945. Skolen tar opp studenter på grunnlag av opptaksprøve og studiepoeng. Høsten 2015 hadde AHO 464 arkitektstudenter.
Bergen arkitektskole er en privat høgskole som ble stiftet i 1986. Skolen tar opp studenter på grunnlag av begrunnet søknad. Studentens motivasjon vektlegges spesielt. BAS hadde 149 studenter høsten 2015.
er en privat norsk skole som ikke har et akkreditert studietilbud. Skolen ligger i Stavanger. Den åpnet i 2003.
Samarbeid og utvikling
AHO, Fakultet for arkitektur og billedkunst ved NTNU, BAS og Institutt for landskapsplanlegging ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) er medlemmer i Profesjonsrådet for arkitektur- og landskapsarkitekturutdanning. Profesjonsrådet er organisert under Universitets- og høgskolerådet og skal samordne høyere utdanning og forskning og gi råd i overordnede faglige og fagpolitiske spørsmål. NAL, Arkitektbedriftene i Norge og Norske landskapsarkitekters forening (NLA) kan oppnevne fast observatør til rådet.
Lederne ved de tre arkitektskolene deltar i Nordisk arkitekturakademi, som er et koordineringsorgan for de nordiske arkitektskolene i spørsmål som angår undervisning og forskning, blant annet studentutveksling gjennom Nordplus-programmet. Etter hvert er også baltiske arkitektskoler blitt medlemmer.
Utdanning i utlandet
Norske studenter kan velge å ta hele eller deler av masterstudiet i utlandet. Mange har studert arkitektur i Storbritannia, og i de senere årene har spesielt Danmark hatt mange norske arkitektstudenter.
NOKUT har som oppgave å gi generell godkjenning av utenlandsk utdanning. Lånekassen har en oversikt over hvilke utenlandske arkitektskoler som gir rett til lån og stipend. Association of Norwegian Students Abroad (ANSA) har også en oversikt over utenlandske arkitektskoler.
Etter- og videreutdanning
Dagens doktorgradsstudier ved høgskoler og universitet er en forskerutdanning for personer som tar sikte på en karriere innen høyere utdanning og forskning, eller har ønske om stor grad av faglig fordypning. Arkitekter med doktorgrad er også blitt vanligere innenfor offentlig og privat arkitektvirksomhet. Studiet leder frem til graden ph.d., som ble innført i Norge som ledd i kvalitetsreformen i 2003. Studiet er normert til 3 års fulltidsstudium og består av en opplæringsdel og en forskningsdel. For å bli tatt opp til et ph.d.-studium, må man ha en mastergrad eller tilsvarende utdanning. NTNU og AHO tilbyr ph.d.-studium. I de senere årene er det også innført en spesiell variant, nærings-ph.d., for å stimulere til økt forskningsinnsats i næringslivet.
AHO tilbyr ph.d.-utdanning innen arkitektur, urbanisme og industridesign. Alle studieretningene ved NTNU kan føre frem til graden ph.d., også arkitektutdanningen. I 2014 hadde AHO 55 doktorgradsstudenter og Fakultet for arkitektur og billedkunst ved NTNU hadde 48.
Før ph.d.-graden ble innført, fantes to ulike doktorgrader som var aktuelle for arkitekter i Norge: dr.techn. og dr.ing. Dr.techn-graden ble innført ved NTH (nåværende NTNU) i 1922 og opphørte i 2002. Graden ble tildelt på grunnlag av en selvstendig avhandling med liten grad av veiledning. Dr.techn-graden er bare tildelt tre ganger ved Arkitektavdelingen, til Christian Norberg-Schultz (1963), Guthorm Kavli (1966) og Knut Einar Larsen (1988).
Dr.ing.-graden ble innført ved NTH i 1974. Denne avløste lic.techn. som var felles for flere universiteter i Norden. Forbildet for dr.ing.-graden var den amerikanske graden ph.d. AHO fikk rett til å tildele doktorgrad i 1981, og første kandidat fikk graden dr.ing. fra AHO i 1985. Formalisert doktorgradstilbud med «forskerskole» startet i 1992. Dr.ing.-graden tildeles ikke ved noen av skolene lenger. Den ble utfaset i 2003–2008.
I tillegg til den gjennomgående, fulle masterutdanningen, tilbyr både NTNU og AHO erfaringsbasert mastergrad. Målgrupper er arkitekter som ønsker spesialisering og fordypning, og andre yrkesgrupper. Dette videreutdanningstilbudet retter seg til kandidater med minimum bachelorgrad eller utdanningsløp av minimum 3 års omfang, samt minst to års relevant yrkeserfaring. Utdanning på masternivå kan erstatte kravet til yrkespraksis. NTNU har tilbud om masterprogram i eiendomsutvikling og -forvaltning, og AHO i urbanisme og arkitekturvern.
Siden resultatene av arkitekturfaget er de bygde omgivelser, er studier av den oppførte arkitekturen en viktig kilde til inspirasjon og læring. Studieturer gjennomføres både som ledd i grunnutdanningen og etter at utdanningen er avsluttet.
NAL tilbyr etter- og videreutdanning som skal ivareta arkitektbransjens behov for faglig og profesjonell oppdatering og kompetanseutvikling. Primær målgruppe er arkitekter, men kursene er også åpne for andre interesserte. I tillegg til kurs og seminarer, arrangerer NAL faglige studiereiser. Også private aktører arrangerer studiereiser med fokus på ulike perioder og steder.
Beslektede utdanninger
En rekke tilbud ved norske universiteter og høgskoler er beslektet med arkitektutdanningen. Norges miljø- og biovitenskapelige universitet (NMBU) og AHO gir masterutdanning i landskapsarkitektur. NMBU har også masterprogram i by- og regionplanlegging og arealplanlegging. Fakultet for arkitektur og billedkunst ved NTNU har et 2-årig program som gir graden Master i fysisk planlegging. Kunsthøgskolen i Bergen (KHiB) og Kunsthøgskolen i Oslo (KHiO) utdanner interiørarkitekter, og Høgskolen i Østfold har scenografutdanning.
Virkeområde
Etter fullført masterstudium i arkitektur er flere yrkesveier åpne. De fleste velger å arbeide som ansatt ved et privat arkitektkontor, eller opprette egen praksis. Andre går inn i forskning, forvaltning, arealplanlegging eller undervisning. Norske arkitekters landsforbund, som regner med at de har omtrent 75 % av arkitektene med fullverdig utdanning som medlemmer, hadde følgende tall pr. 2015, i prosentdel av medlemsmassen:
Privatpraktiserende arkitekt
Av de yrkesaktive medlemmene i NAL pr. 2015, er ca. 45 % privat ansatte og 40 % privatpraktiserende. Med en privatpraktiserende arkitekt menes en arkitekt som eier og driver sin egen praksis, alene eller i kompaniskap med andre. En arkitekts firma omtales vanligvis som et arkitektkontor. De fleste arkitektkontorer har formgivning av bygninger og anlegg og gjennomføring av byggesaker som hovedområder for sin aktivitet. De større kontorene kan ha ansatte med spesialkompetanse innen både arealplanlegging, interiør- og landskapsarkitektur og bygningsteknologi.
Oppgavene kan komme fra svært ulike oppdragsgivere: enkeltstående privatpersoner, bedrifter og organisasjoner, offentlige etater og halvoffentlige stiftelser og organisasjoner. Større oppdrag, spesielt fra det offentlige, tildeles etter avholdt arkitektkonkurranse. Mindre oppdrag fra private kan bli tildelt uten konkurranse, men det vanlige er at også private avholder konkurranse, innbudt eller åpen, før arkitekt velges. Arkitekter med praksis i Norge, kan delta i konkurranser både innen- og utenlands.
En fremgangsmåte som ligner arkitektkonkurransen, er parallelle oppdrag, der et mindre antall kontorer får betalt for å komme med hver sine forslag, basert på oppdragsgivers program for bygget/anlegget. For at et arkitektkontor skal kunne stå ansvarlig for et byggeprosjekt, stilles det strenge krav til kontorets samlede kompetanse. Dette gjelder både utdanning og praksis. Det stilles også krav til kontorets kvalitetssikringssystem. Disse kravene er i Norge hjemlet i Plan- og bygningsloven med tilhørende byggesaksforskrift. Dersom kravene er oppfylt, kan kontoret få sentral godkjenning innen godkjenningsområde Arkitektur. Arkitektkontorer trenger ikke ha sentral godkjenning, men det forenkler saksgangen ved søknader for de enkelte byggeprosjekter. Det kreves lokal godkjenning for hver byggesak som kommer inn under lovens definisjon av tiltak som krever byggetillatelse.
Et byggeoppdrag har flere faser, fra skisseprosjekt via forprosjekt og detaljprosjekt til byggeoppfølging. Arkitekten er inne i alle fasene, i de fleste av dem i samarbeid med andre yrkesgrupper som rådgivende ingeniører, landskaps- og interiørarkitekter.
De fleste norske arkitektkontorer har sine oppdrag i Norge, ofte lokalt. Gjennomsnittstørrelsen på et norsk arkitektkontor er 5,7 arkitekter. Mange av firmaene er langt mindre, og vil ikke være i stand til å påta seg større, utenlandske oppgaver. Noen få arkitektkontorer med mange ansatte, og kompetanse innen flere felt enn arkitektur, arbeider internasjonalt. Første trinn er gjerne å vinne en internasjonal arkitektkonkurranse. Konkurransearbeid er både tid- og kostnadskrevende. Fra konkurranseprosjekt til gjennomføring kan veien være lang og ofte krevende, på grunn av politikk, kulturforskjeller, nasjonalt/lokalt regelverk, og krav til lisensiering av arkitekter i det aktuelle landet. Mange oppdragsgivere krever dessuten at man oppretter et prosjektkontor på stedet der man har fått et oppdrag.
Det norske markedet er i endring, muligheten for å kunne satse utenlands drøftes i ulike fora, og løsninger foreslås, for eksempel å opprette «kompetanseclustere» med ekspertise fra flere fagområder, for å få større gjennomslagskraft.
Arkitektens formgivningsoppgaver kan variere fra små prosjekter, som tilbygg til eneboliger, via reguleringsplaner og bygningsvernoppgaver til større prosjekter, for eksempel etter seier i en arkitektkonkurranse. De fleste prosjektene forblir mer eller mindre anonyme, men noen presenteres i fagtidsskrift eller blir tildelt priser, både lokale, nasjonale og internasjonale. Den viktigste norske heder en arkitekt kan tildeles for et bygg, er Houens fonds diplom. Den mest prestisjefylte internasjonale arkitekturprisen, Pritzkerprisen, er bare tildelt én norsk arkitekt, Sverre Fehn, i 1997. Det sitter arkitekter i Pritzkerpris-juryen og i de fleste tidsskriftredaksjonene. Houens fonds diplom deles ut etter innstilling fra landsstyret i NAL.
Forvaltning
Arkitekter kan arbeide på ulike felt innen forvaltningen, på statlig, fylkeskommunalt og kommunalt nivå. Av de yrkesaktive arkitektene i Norge arbeider omtrent 15 % i stat, fylke eller kommune (2015).
De områdene som er mest aktuelle, er areal- og miljøforvaltning, eiendomsutvikling og -forvaltning og kulturminne- og kulturmiljøforvaltning.
På statlig nivå kan arkitekter arbeide i departementer eller etater. Det departementet som har flest arkitekter, er Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Oppgavene kan være formulering av høringsuttalelser, rådgivning og oppfølging av departementets egne byggesaker.
Statsbygg og Forsvarsbygg (tidligere Forsvarets bygningstjeneste) er de største statlige byggherrene. De sysselsetter mange arkitekter som blant annet arbeider med utredningsarbeid, prosjektledelse, eiendomsforvaltning og oppfølging av plan- og byggesaker.
Riksantikvaren har mange arbeidsoppgaver for arkitekter, i tilknytning til kulturminnevern og -forvaltning.
På fylkesnivå arbeider det, i de fleste fylkene, én eller flere arkitekter ved Fylkesmannens miljøvernavdeling, med oppgaver knyttet til verneplaner, og i saker der det oppstår konflikt mellom lokale reguleringsplaner og statlige planer eller retningslinjer. I fylkeskommunene fungerer ansatte arkitekter som overordnet rådgiver i forbindelse med kommunens bygnings- og arealplanlegging, bygningsvern i regionen, og oppfølging av byggesaker knyttet til videregående skoler og helseinstitusjoner.
Kommunene er en stor arbeidsgiver, med til sammen rundt 250 ansatte arkitekter. I en undersøkelse utført av Fafo, på oppdrag fra Kommunal- og regionaldepartementet i 2013, oppga mer enn halvparten av kommunene at de hadde behov for flere arkitekter og arealplanleggere. I 2015 gjorde NAL det til sin fanesak å arbeide for å forbedre denne situasjonen, under mottoet «God arkitektur – lokalt ansvar».
Undervisning og forskning
For å bli ansatt i undervisnings- og forskerstillinger ved arkitektskolene, kreves det både vitenskapelig og relevant praktisk-pedagogisk kompetanse. Kunstnerisk virksomhet kan sidestilles med kravet om vitenskapelig kompetanse. For arkitekter vil kunstnerisk virksomhet oftest være arkitekturfaglig praksis.
I tillegg til de faste stillingene, knytter arkitektskolene til seg timelærere fra arkitektprofesjonen, og gjestelærere og forelesere fra inn- og utland.
Arkitekturforskning foregår først og fremst ved utdanningsinstitusjonene og ved enkelte forskningsinstitutter. Både AHO og Fakultet for arkitektur og billedkunst ved NTNU har forskningsaktivitet innen arkitektur og planlegging. Universitetsloven stiller krav til forskning ved UH-institusjonene og sidestiller kunstnerisk utviklingsarbeid med forskning. Et utvalg nedsatt av Universitets- og høgskolerådet i 2006 drøftet begrepet nærmere, og fremmet følgende tolkning: «Kunstnerisk utviklingsarbeid dekker kunstneriske prosesser som fører fram til et offentlig tilgjengelig kunstnerisk produkt. I denne virksomheten kan det også inngå en eksplisitt refleksjon rundt utviklingen og presentasjonen av kunstproduktet.»
Arkitekter kan også arbeide ved andre forskningsinstitutter som har arkitektur og bygde omgivelser som deler av sitt forskningsfelt:
Universiteter og høgskoler med fag som kunsthistorie, arkeologi, planlegging og samfunnsgeografi, har doktorgrads- og forskningsprosjekter med relevans for arkitekturfeltet. Det samme gjelder enkelte andre norske og nordiske organisasjoner:
Rammebetingelser for utøvelsen av yrket
Landskap, klima og tilgang til bygningsmaterialer og fagfolk er forhold som påvirker utforming av bygninger og anlegg. Naturforhold har også betydning for utforming av lover og forskrifter, og det legges stadig større vekt på bærekraft og klimatilpasning i ny og eksisterende bebyggelse. Materialbruk, energiforbruk og avfallsreduksjon er også sentrale tema i NALs etiske retningslinjer.
Kommunal- og moderniseringsdepartementet (KMD) har ansvar for regler og retningslinjer innen arealforvaltning og byggevirksomhet i Norge. Plan- og bygningsloven er den sentrale loven. Den er et overordnet dokument, som utfylles med mer detaljerte forskrifter. De viktigste for en privatpraktiserende arkitekt, er SAK 10, forskrift om byggesak, og TEK 10, forskrift om tekniske krav til byggverk.
Privatpraktiserende arkitekter må også forholde seg til NALs etiske regler, som er utformet for å ivareta situasjoner arkitekten kan komme i overfor oppdragsgivere, arbeidsgivere eller ansatte, arkitektkolleger og samfunnet for øvrig.
Arkitektur-, bolig- og bygningspolitikk
Både fylkeskommunale og kommunale myndigheter og flere departementer har oppgaver og budsjettposter knyttet til arkitekturfeltet. Norske arkitekters landsforbund har i mange år arbeidet for en overordnet, nasjonal arkitekturpolitikk, som kan gi en felles retning og bidra til samarbeid og koordinering på tvers av forvaltningsgrensene.
I 1992 ble Kulturmeldingen Kultur i tiden lagt frem. Myndighetene hadde gjennom årene, både sentralt og lokalt, tatt politiske avgjørelser som har fått betydning for utøvelsen av arkitektyrket, blant annet gjennom bygningslovgivning, opprettelsen av Husbanken og utvikling av overordnede arealplaner, men det var først i denne kulturmeldingen at arkitektur som et eget politisk område ble omtalt i et regjeringsdokument.
I 2009 utga regjeringen Stoltenberg II den første nasjonale arkitekturplanen, arkitektur.nå, et arkitekturpolitisk dokument som beskriver tre hovedutfordringer for det norske arkitekturfeltet: Bærekraft- og klimautfordringen, endrings- og transformasjonsutfordringen og kunnskaps- og innovasjonsutfordringen. 13 departementer var involvert i utformingen. Kultur- og kirkedepartementet ledet og koordinerte arbeidet.
Ansvaret for regjeringens bolig- og bygningspolitikk ligger hos Kommunal- og moderniseringsdepartementet (KMD).
Rollefordelingen i boligpolitikken har ligget fast gjennom flere år:
Arkitekter kan være involvert på alle disse nivåene, som utredere i departementet, saksbehandlere i Husbanken eller som planleggere og prosjekterende arkitekter i kommuner og for private.
Myndighetenes boligpolitikk påvirker hva som bygges, og dermed hva slags boliger arkitekter tegner, dersom oppdragsgiver er kommunen og/eller långiver er Husbanken. Også boliger tegnet for private påvirkes av lovverkets bestemmelser om bærekraft, miljøvern og universell utforming, og av arealplaner med tilhørende reguleringsbestemmelser.
Utfordringene innen boligsektoren har vokst seg stadig større, og begrepet boligpolitikk brukes ofte adskilt fra arkitekturpolitikk i utredninger, rapporter og stortingsmeldinger. NAL engasjerer seg i boligpolitikk, og mener denne delingen er uheldig. I tillegg til at boligpolitikken skal gi føringer for hvordan boligsosiale utfordringer bør løses,slik det gjøres i «Boligmeldingen» fra 2013, omfatter den en rekke spørsmål knyttet til by- og stedsutvikling, infrastruktur og overordnet planlegging, som ikke kan ses adskilt fra arkitekturpolitikken.
Regjeringen la i 2012 frem en egen stortingsmelding om bygningspolitikk: Stortingsmelding 28 (2011-2012) Gode bygg for eit betre samfunn. Meldingen la stor vekt på sammenhengen mellom energibruk og klimagassutslipp. NAL var i hovedsak positiv, men var skeptisk til at begrepet kvalitet i meldingen utelukkende ble brukt til å beskrive kvantitative størrelser og teknisk ytelse.
KMD arbeider med tre hovedtema som gjelder byggkvalitet: miljøvennlige bygg, byggeskikk og områdeutforming samt universell utforming og tilgjengelighet i bygg.
Redusert energibruk i bygg, og omlegging til bruk av fornybar energi til oppvarming er prioriterte arbeidsområder, og KMD har også det statlige koordineringsansvaret for Lavenergiprogrammet, et flerårig samarbeidsprogram mellom staten og byggenæringen. Arkitekter er involvert i forskning på lavenergi- og nullutslippsbygninger, blant annet ved NTNU.
Nettverk
Det finnes flere norske yrkes- og bransjeorganisasjoner, med ulike formål, for arkitekter og arkitektkontorer, og for personer med beslektede utdanninger, som interiør- og landskapsarkitekter. En del andre organisasjoner som befatter seg med arkitektur, bygningsvern og byforming har også en stor andel arkitekter i medlemsmassen.
Faglige organisasjoner
I 2013 ble samarbeidsprosjektet Norges Arkitekter etablert, med en styringsgruppe som besto av leder for Arkitektenes Fagforbund (AFAG) og presidentene i Norske arkitekters landsforbund (NAL), Norske interiørarkitekters og møbeldesigneres landsforening (NIL) og Norske landskapsarkitekters forening (NLA). Tanken var å etablere en ny, felles organisasjon, Norges Arkitekter for alle landets arkitekter, interiørarkitekter, møbeldesignere og landskapsarkitekter. De tradisjonelle skillelinjene mellom de ulike fagene er i ferd med å endres, og til dels utviskes. Mange fagutøvere har mastergrad i urbanisme, arealplanlegging, design og prosjektledelse – og ofte en kombinasjon av disse. Målet med en felles organisasjon, var kort formulert slik i sluttrapporten: «Gjennom etableringen av Norges Arkitekter blir medlemmene og profesjonen bedre rustet til å møte fremtidens utfordringer. På tvers av tradisjonelle skillelinjer, får alle arkitekter en sterk organisasjon som vil arbeide for felles faglige, sosiale og økonomiske interesser for medlemmene». Endelig avgjørelse om etablering skulle skje i 2015.
Republikken Alba
Republikken Alba (italiensk Repubblica di Alba) var en fransk klientstat som ble opprettet den 25. april 1796 i Alba, nord i Italia. Staten omfattet området Piemonte og opphørte den 19. april 1801 ettersom det ble annektert av Frankrike.
Arkitektyrket i Norge
Faglige organisasjoner
Disse faglige organisasjonene skulle eventuelt inngå i Norges Arkitekter:
Afag trakk seg ut av prosjektsamarbeidet allerede i september 2014. I mars 2016 ble organisasjonsarbeidet avsluttet, uten at det var kommet til enighet om en slik ny, felles organisasjon.
Andre foreninger for arkitekter og planleggere i Norge:
Republikken Alba
Flagget til Republikken Alba ble tegnet av Juan Antonio Ranza, som sa at blått og rødt var for Frankrike og oransje for treet på Piemonte sitt våpenskjold. Flagget eksisterte både i en horisontal og en vertikal utgave.
Arkitektyrket i Norge
Studentorganisasjoner
Ifølge universitets- og høgskoleloven kan studentene ved universitet og høgskoler «opprette et studentorgan for å ivareta studentenes interesser og fremme studentenes synspunkter overfor institusjonens styre. Tilsvarende kan studenter ved den enkelte avdeling eller grunnenhet opprette studentorgan for denne.»
Studentene ved alle de tre norske masterstudiene har egne organer, med noe ulik målsetting.
Konferanser
Mange fag- og bransjemøter presenterer og debatterer problemstillinger som er interessante for arkitekter, for eksempel Den nasjonale konferansen for trearkitektur, ZEB-konferansen og Norsk Ståldag. Det arrangeres også enkelte faste arkitekturkonferanser i Norge og Norden.
Oslo arkitekturtriennale ble arrangert første gang i 2000. Arrangør er den ideelle foreningen Oslo arkitekturtriennale, som består av Norsk design- og arkitektursenter (DOGA), Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo (AHO), Oslo Business Region, Norske arkitekters landsforbund (NAL) og Oslo Arkitektforening. Formålet med triennalen er, blant annet gjennom utstillinger og foredrag, å inspirere til lokale, nordiske og internasjonale debatter rundt arkitektur og byutvikling.
Rørosseminaret, på engelsk kalt «TAF International Celebration of Architecture», er en internasjonal arkitekturbiennale som arrangeres på Røros, første gang i 1988. Arrangør er Trondheim Arkitektforening (TAF). Seminaret skiller seg fra de fleste andre arkitekturmøter og -konferanser, ved at arrangørene bevisst inviterer kolleger fra «alle verdens utkanter». Forbrødringen mellom kolleger fra ulike deler av verden er like viktig som det rent faglige.
Arkitekturdagen, arrangeres av NAL for å synliggjøre og debattere arkitektur. Den ble avholdt første gang i 1991.
Fehnsymposiet var et internasjonalt arkitekturforum som ble arrangert på Domkirkeodden i Hamar i samarbeid mellom Hedmarksmuseet, AHO og Hedmark & Oppland Arkitektforening. Symposiet ble arrangert årlig fra og med 2005 til og med 2010. Formålet var å skape en arena for nyskapning i møtet mellom arkitektur og industri.
Dokumentasjon og formidling
Dokumentasjon av nålevende og tidligere arkitekters virke, og arkitekters formidling av fagkunnskap til fagmiljø og allmennheten, foregår gjennom bøker, tidsskrifter, nettsteder og utstillinger, og gjennom åpne diskusjoner i ulike sammenhenger, byvandringer, avisartikler og TV-program.
Utstillinger
Arkitekter kan ha flere roller i forbindelse med utstillinger. De kan utforme utstillingsområder, og tegne bygninger og paviljonger som huser utstillinger. Et kjent eksempel på dette, er Sverre Fehns nordiske paviljong på Veneziabiennalen. Arkitekter kan også utforme selve presentasjonen av utstillinger. Videre kan arkitektenes arbeider i form av modeller, tegninger og andre visualiseringer være gjenstand for egne utstillinger.
Bøker, tidsskrifter, nettsteder
Det utgis mange ulike typer bøker innen arkitekturfeltet: historiske fremstillinger, håndbøker, presentasjon av enkeltbygninger, arkitekturguider og arkitektmonografier. I de senere årene er det blitt mer vanlig at arkitektkontorene selv utgir bøker som presenterer egen virksomhet.
Internasjonale kilder er av like stor betydning som nasjonale når det gjelder presentasjon av arkitektur og faglige nyvinninger, mens nasjonale lover, forskrifter og standarder har betydning som oppslagsverktøy.
Arkiver, museer og andre samlinger
Arkivene etter arkitekter og arkitektkontorer, byggesaksarkiver, oppmålingsarkiver og fotosamlinger er viktige kilder for arkitekturhistorisk forskning og dokumentasjon av arkitekters virke. Resultatene av arkitektfaget, arkitekturverket (bygninger, byrom m.m.), kan ha lang levetid – i opprinnelig eller endret form. Dokumentasjon av hvordan et verk er blitt til og eventuelt har endret seg, kan være av interesse både for fagpersoner og allmennheten.
Arkivmateriale om norske arkitekter og norsk arkitektur er spredt hos en rekke institusjoner, og det finnes ingen samlet oversikt. For enkelte historiske arkitekter kan det være svært vanskelig å finne kilder i det hele tatt. Samlingene etter dem finnes dels uregistrert i familiens eie, dels er de avlevert til arkiver og museer – og dels kan de være tapt.
Litteratur
Denne seksjonen inneholder både kilder til opplysningene i artikkelen, sentrale oppslagsverk og forslag til videre lesning. Hvilke titler som er brukt som kilder, fremgår av seksjonen «Referanser og fotnoter».
Monografier om enkeltarkitekter er ikke innlemmet i listen.
Nannestad Fotballklubb
Nannestad Fotballklubb (stiftet 9. september 2009) er en norsk fotballklubb fra Nannestad.
Vitenskapsåret 1905
Fødsler
av rekursiv funksjonsteori" ||align=center|71 ||align=center| ||
|| luftfartsingeniør ||align=center| ||align=center| || || biokjemiker ||align=center| ||align=center| ||
Lunds universitet fra 1951 til 1972 ||align=center|73 ||align=center| || filosof og verdensborger ||align=center|90 ||align=center| ||
Oppdrag Nemo
Oppdrag Nemo er en amerikansk animert eventyr-komedie for barn fra 2003 produsert av Pixar Animation Studios i samarbeid med Walt Disney Pictures. Filmen handler om klovnefisken Nemo som blir fanget av en hobbydykker. Hans overbeskyttende far, Marlin, og palettkirurgfisken «Dory» legger i vei for å finne ham.
Historien
Filmen har en enkel historie, hvor den lille klovnefisken «Nemo» har verdens mest overbeskyttende alenepappa, «Marlin». «Nemo» blir fanget av en tannlege og hobbydykker i Sydney og «Marlin» må trosse alle sine nevroser for å redde sønnen sin. Med seg på turen har han med seg palettkirurgifisken «Dory», som har ekstremt dårlig korttidshukommelse, men som også er utrolig hjertelig.
Marinbiologer har berømmet filmen for sin virkelighetstro fremstilling av fisk spesielt og det marine miljøet generelt.
Priser
Filmen vant 32 priser og ble i tillegg nominert til 29 til.
Vunnede
2004 Oscar; Beste animasjonsfilm
Jacob Dybwad
Jacob Dybwad (født 20. juli 1823 i Christiania, død 4. september 1899 samme sted) var en norsk bokhandler og forlegger.
Han utdannet seg i boktrykkerfaget i Leipzig, Paris og Berlin. Etter hjemkomsten ble han med i broren Christian Dybwads bokforretning som fikk navnet Jacob Dybwads Forlag (1852). Han drev dette frem til overtagelsen av sønnene Jakob og Bertram (1882). Forlaget ga blant annet ut kjente forfattere som Carl Paul Caspari, Nordahl Rolfsens Lesebok for Folkeskolen, Jens Andreas Friis, Moltke Moe, P. Chr. Asbjørnsen, M. B. Landstad, Jonas Lie og Jakob Liv Rosted Sverdrup. I tillegg var det mye involvert med Universitetsbiblioteket, samt utgiver av almanakker (1877–1898). Forlagets historie er beskrevet i Haakon B. Nielsons ''Jacob Dybwad 125 år. Glimt av forlaget og bokhandelens historie'' (1977).
Jacob Dybwad var sønn av Jacob Erasmus Dybwad. Han var gift med Anna Margrethe Aabel, datter av Peter Pavels Aabel og far til arkitekt Peter Dybwad og forfatter og advokat Vilhelm Dybwad, sistnevnte ga blant annet ut biografien Jacob Dybwad (1823–1899) i 1942. Den norske oversetteren Jacob Dybwad er hans barnebarn (Skandalen i Hadleyburg og andre historier av Mark Twain (1947), Korea av Sten Bergman (1951), Vi kan stole på mamma av Kathryn Forbes (1975).
Vänsterförbundet
Vänsterförbundet (finsk Vasemmistoliitto, Vas.) er et venstresosialistisk finsk parti. Det ble dannet i 1990, etter at tanken om et nytt venstreparti hadde blitt lansert i 1987. Grunnleggerne av partiet var det Demokratiske Forbundet for Finlands Folk, det Demokratiske Forbundet av Finske Kvinner og flertallet i det finske kommunistpartiet SKP. Disse oppløste seg alle i Vänsterförbundet.
Partiets leder har siden 2016 vært Li Andersson.
Oppslutningen om partiet har ligget stabilt rundt 10 prosent ved parlamentsvalg helt siden starten.
Vänsterförbundet er med i det nordiske venstrepartisamarbeidet Nordic Green Left Alliance.
Ashley Massaro
Ashley Marie Massaro (født 26. mai 1979, død 16. mai 2019), bedre kjent som Ashley, var en amerikansk modell, danser, skuespiller og profesjonell fribryter. Hun er best kjent for sitt arbeid i World Wrestling Entertainment, der hun vant WWE RAWs diva-søk i 2005 og var på framsida av april 2007 utgaven av Playboy Magazine. Hun har også deltatt i den femtende sesongen av den amerikanske tv-serien Survivor, der hun var den andre deltakeren som ble eliminert.
Oppvekst og personlig liv
Hun har flere tatoveringer, blant annet en svart og rosa nautisk stjerne på baksiden av begge hennes albuer, en rosa og rød drage rundt kanji bokstaver som betyr 'Trust No One " og en sommerfugl på hennes høyre hofte. Hun har også flere piercings, spesielt en "Monroe" og "Snakebites" på leppene hennes.
Ashley har tidligere vært sammen med WWE-wrestlerne Matt Hardy og Paul London.
I Wrestling
Finishing and signature moves Wrestlers managed Kallenavn Inngangs Sanger
El 1
El 1 er et elektrisk lokomotiv som var i tjeneste hos NSB fra 1922 til 1973.
Teknisk beskrivelse
Lokomotivtypen er slektning med det tyske type E 71 og det svenske Oc. Det har to 2-akslede boggier der en motor i hver driver en blindaksel som via kobbelstenger er forbundet med hver av de fire drivhjulene i hver boggi. I 1986 gjorde maskinen sine siste turer i godstog på Rjukanbanen.
Foran hvert førerrom er elektromotorene plassert under et «panser». Mellom førerrommene er effektbryter, transformator og reguleringsutstyr plassert. De to elektromotorene yter tilsammen 940 hk. Transformatoren kan yte 600 kVA kontinuerlig. Lokomotivet veier 62 tonn, og toppfarten er 70 km/t.
Anskaffelse og drift
Loktypen var NSBs første elektriske loktype og ble anskaffet for Oslo V–Brakerøya (rett før Drammen) som ble høytidelig åpnet for elektrisk drift 27. november 1922. Allerede fra 18. juni ble lokene brukt mellom Oslo V og Asker.På grunn av manglende nye bruer over Drammenselven kunne de elektriske lokene kjøres kun fram til Brakerøya stasjon, der lettere damplok (f.eks. type 21) overtok togene den siste biten inn til Drammens stasjon. Fra 6. mai 1930 kunne de elektriske lokene kjøre helt fram til Drammen stasjon.
Etter hvert som elektrfisering av det vestlige banene skred fram, ble bruken av El 1 utvidet tilsvarende: Drammen–Kongsberg i 1929, Kongsberg–Hjuksebø og Notodden–Borgestad i 1936, Nordagutu–Lunde i 1942, Lunde–Neslandsvatn i 1943, Marnardal–Sira og Skien G–Eikonrød i 1944, Kristiansand–Marnardal i 1946, Neslandsvatn–Nealug i 1948, Nelaug–Kristiansand og Borgestad–Brevik i 1949, Sira–Egersund i 1950, Egersund–Stavanger i 1956 (dvs. hele Sørlandsbanen mellom Oslo og Stavanger fullført elektrisk), Eidanger–Larvik i 1956, Larvik–Drammen og Skoppum–Horten i 1957 og til slutt Hokksund–Hønefoss i 1959.