cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Torfinn Karlsevne
Etter ekspedisjonen
Etter tilbakekomsten til Grønland dro Karlsevne og Gudrid til Norge og solgte varene sine, overvintret for så å reise hjem til Island den påfølgende våren. Her kjøpte de gården Glaumgård som skal ha ligget nord på Island. En gang rundt 1025 fikk Gudrid sin andre sønn, Torbjørn Torfinnsson. Kort tid etter dette døde Karlsevne. Gudfrid dro siden på pilegrimsferd til Roma, og ble nonne da hun kom tilbake.
Det nøyaktige stedet for Karlsevnes bosetning i Nord-Amerika er ikke kjent, men kan ha vært den utgravde norrøne bosetningen som Helge Ingstad påviste ved L'Anse aux Meadows i Newfoundland i Canada. . I tuften etter Karlsevnes gård Sandnes på Grønland er det funnet en kullklump av en type som ikke finnes på Grønland, antrasitt. På Rhode Island går en antrasitt-forekomst opp i dagen like ved kysten. Slik forklares også at de reisende angivelig fant både ville vinbær og selvsådd hvete, for her finnes begge deler.
Det står en bronsestatue av Torfinn Karlsevne i Philadelphia, utformet i 1915-19 av den islandske skulptøren Einar Jónsson (1874–1954). En tvillingstatue står i Reykjavík. I oktober 2018 rev en gruppe unge menn statuen i Philadelphia ned og veltet den ut i Schuylkill-elven. Statuen ble heist opp igjen og sendt til restaurering. Angrepet skal ha vært motivert av at hvite nasjonalister har brukt statuen som samlingspunkt på den årlige Leif Erikson-dagen (9. oktober).
Uleåborgs län
Uleåborgs län (finsk: Oulun lääni) er et tidligere len i Finland som bestod i tidsrommet 1775–2009. Administrasjonssetet lå i Uleåborg. Lenet grenset til slutt til Lapplands län, Västra Finlands län og Östra Finlands län. Dessuten hadde det felles grense med Russland.
Uleåborgs län ble dannet ved lensreformen av 1775. Da Finland ble avstått fra Sverige til Russland ved freden i Fredrikshamn i 1809, ble grensen trukket langs Torneälven og Muonioälven. Områdene i Tornedalen hadde tidligere tilhørt Västerbottens län i Sverige. De avståtte områdene i Tornedalen ble ved grensetrekkingen lagt under Uleåborgs län. I 1922 ble Petsamo innlemmet i Uleåborgs län, og i 1936 ble Lapplands län utskilt som eget len. Ved utgangen av 2009 ble alle len i Finland oppløst og deres ansvarsområder overført til regionforvaltningsverkene og nærings-, trafikk- og miljøsentralene.
Landskap
Uleåborgs län var delt inn i to landskap:
Kommuner
Uleåborgs län var i 2009 delt inn i 43 kommuner.
A.C. Houens legat
A.C. Houens legat var et legat som utdelte midler til norske kunstnere. Legatet ble innstiftet av den norske forretningsmannen og mesénen Anton Christian Houen. Det hersker en viss uklarhet om noen av tildelingene knyttet til dette fondet, blant annet om hvorvidt maleren Astri Welhaven Heiberg mottok Houens legat i 1920-årene.
Legatets statutter utelukket ikke gjentatte tildelinger til samme kunstner; Ragnvald Hjerlow, Harald Dal og Arne Lofthus er blant kunstnere som har mottatt legatet flere ganger. Legatet utdelte stipender etter søknad, som kunne være vedlagt anbefalinger fra andre kunstnere. Da musikeren og komponisten Eyvind Alnæs søkte om stipend i 1892, var søknaden hans blant annet vedlagt en anbefaling fra Edvard Grieg der det blant annet stod: Alnæs fikk innvilget søknaden, og anvendte legatet til å dra til Leipzig for videre studier.
Legatet ble mot slutten av 1900-tallet slått sammen med Conrad Mohrs legat og heter i dag (per 2017) Houens og Mohrs legat for kunstnere.
OPEC
Organization of the Petroleum Exporting Countries (OPEC), på norsk Organisasjonen av oljeeksporterende land, er en internasjonal handelsorganisasjon bestående av oljeeksporterende land. OPEC ble stiftet den 14. september 1960 i Bagdad i Irak. Organisasjonen har siden 1965 hatt hovedkvarter i Wien, hvor medlemslandenes oljeministere har jevnlige møter. Mange ikke-medlemmer regner OPEC som et kartell.
Hovedmålet til OPEC er ifølge organisasjonens statutter å fastsette de beste metodene for å følge opp medlemmenes interesser, individuelt og kollektivt. Organisasjonen ønsker også å finne måter og metoder for å sikre prisstabiliteten i internasjonal oljeindustri i håp om å eliminere skadelige og unødvendige svingninger, alltid med fokus på interessene til de produserende nasjonene, for å sikre en jevn inntekt til de produserende landene, et effektivt og forutsigbart tilbud av olje og gass til det internasjonale samfunnet og en god avkastning for de som investerer i olje- og gassindustrien.
Kritikk
OPECs markedsinnflytelse har vært gjenstand for kritikk. Flere medlemmer advarte verden og forårsaket høy inflasjon i både industri- og utviklingsland da de benyttet oljeembargo under oljekrisen i 1973. OPECs evne til å kontrollere oljeprisen har avtatt noe siden, som følge av oljefunn utenfor OPEC og utviklingen av store oljereserver i Mexicogolfen og Nordsjøen, oppløsningen av Sovjetunionen, og markedsmodernisering. OPECs medlemsland kontrollerer fortsatt to tredeler av verdens oljereserver og (i 2005) 41,7 % av produksjonen, noe som gir OPEC betydelig kontroll over det globale markedet. Den nest største gruppen av produsenter, medlemmene av OECD og De tidligere sovjetiske statene produserer henholdsvis 23,8 % og 14,8 % av verdens totale oljetilbud.
Etter fallet i oljeprisen høsten 2014, som OPEC ikke klarte å stoppe, mente flere kommentatorer at OPEC ikke lenger kunne styre markedet. Kuwaits oljeminister Ali Omair pekte da på at OPEC stod for 30 % av den globale oljeproduksjonen, vesentlig mindre enn tidligere, og at OPEC derfor måtte beskytte markedsandelene sine og heller la tilbud og etterspørsel styre oljeprisen.
Tidligere medlemsland
Indonesia forlot OPEC i 2009 fordi landet sluttet å være en nettoeksportør av olje. Det kunne ikke lenger dekke sitt eget behov ettersom veksten i etterspørsel overgikk produksjonen. Situasjonen ble gjort verre på grunn av svak rettssikkerhet og korrupsjon som avskrekket utenlandske investorer fra å investere i nye brønner i Indonesia. I den senere tid har regjeringen økt de økonomiske insentivene for utenlandske bedrifter til å investere i leting og utvinning, men har sett seg tvunget til å importere stadig mer fra land som Iran, Saudi-Arabia og Kuwait. Indonesias avgang fra OPEC vil sannsynligvis ikke påvirke mengden av olje landet produserer eller importerer. Landets økende avhengighet av import viser seg stadig dyrere ettersom de globale prisene stiger.
Svinninge
Svinninge kan henvise til følgende steder i Danmark:
I tillegg finnes et tettsted i Stockholms län i Sverige:
Mediabaron
En mediabaron er en person som kontrollerer, enten gjennom personlig eie eller en dominant posisjon i et offentlig selskap, en stor del av massemedia. De første mediabaronene ble kjent på 1800-tallet da masseproduksjonen av aviser startet. De første kjente var i Storbritannia Lord Northcliffe, Lord Rothermere og Lord Beaverbrook. I USA var den mest kjente William Randolph Hearst.
På 1900-tallet ble definisjonen utvidet grunnet oppfinnelser som radio, TV og filmstudioer, senere Internett og andre multimediaselskap. Begrepet pressebaron, ble derfor byttet med mediabaron. Noen av de mest kjente mediabaronene har vært Run Run Shaw, Rupert Murdoch, Robert Maxwell, Marshall Naify, Conrad Black, Silvio Berlusconi, Axel Springer og Ted Turner.
Mediabaroner har blitt kritsert for å bruke sin posisjon til et politisk formål. De gamle britiske pressebaronene brukte makten til å formidle politiske kampanjer, dette skjedde også til fordel for ikke-konservative partier. I de siste årene har Rupert Murdoch blitt kritisert for å misbruke makten for å støtte politikere som Ronald Reagan, Margaret Thatcher, John Howard og George W. Bush. I Italia har Silvio Berlusconi blitt kritisert for å bruke sin nesten totale kontroll over landets kommersielle TV til å manipulere omtalen av ham som statsminister.
Beltegrad
Utviklingen av beltegrader slik vi kjenner dem i de fleste kampsporter i dag har sin opprinnelse i Japan, og Jigoro Kanos kodokan judo.
Inspirasjon fra jujutsu-skolene
Jigoro Kano studerte de grunnleggende teknikkene i jujutsu av Teinosuke Yagi. Senere trente han Tenshin Shinyo Ryu jujutsu under Hachinosuke Fukuda og Masatomo Iso, og han trente Kito Ryu jujutsu under Tsunetoshi Iikubo. På begge disse skolene ble han presentert for de aller hemmeligste teknikkene.
Inspirasjon fra skolesystemet
Etter at det japanske skolesystemet ble reformert i 1868, ble ferdigheter i svømming anerkjent med forskjellige grader, og var en del av fagplanen. Når skolene konkurrerte seg i mellom ble det benyttet belter, luer og vimpler med ulike farger for å skille utøverne fra hverandre. Svært ofte var det rødt og hvitt som markerte skillet mellom de to lagene, noe som også inntil nylig markerte utøverne i judokonkurranser. Fargene er også et japansk symbol og er blitt brukt i judo av Jigoro Kano siden han startet den bermøte Red and White Tournament (Kouhaku Shiai) i 1884.
I tillegg brukte svømmerne beltefargene hvitt, brunt og svart, for å markere det tekniske ferdighetsnivået til utøverne.
Første kampsport-belter utdelt
I 1883, delte dr. Kano studentene inn i to grupper. Den ene gruppen var de ikke-graderte (mudansha), og den andre gruppen var de graderte (yudansha). Kano startet det moderne graderingssystemet når han utdelte svarte belter (shodan) til to av sine studenter Shiro Saigo og Tsunejiro Tomita i 1883. Selv da var det ikke noe ekstern forskjell på de med sort belte og de uten. Bruk av sort belter for yudansha startet visstnok i 1886. De første beltene var dog ikke like de karate- eller judoutøvere bruker i dag. De brukte ingen judodrakt (judogi), denne ble ikke utviklet av Kano før i 1907, så beltene var av typen man brukte til en vanlig Kimono. Samtidig med utviklingen av judogien kom dagens type belte (obi), men fortsatt ble bare hvite og sorte belter brukt.
Etterhvert har det blitt helt vanlig å symbolisere ferdigheter i judo med et belte. I Japan bruker man vanligvis hvitt belte hele tiden mens man har kyu-grad. Noen steder kan det hende man bruker brunt belte for å markere en høy kyu-grad. Svarte belter bæres tradisjonelt av utøvere som har oppnådd gode resultater i konkurranser, røde og hvite belter får man for innsats for judo, og røde belter er æresgrader. Kvinnene skulle ha en hvite stripe midt på beltet i lengderetning.
Fargede kyu-grader
Fargede belter for de som ikke enda hadde fått sorte belter kom ikke før judo ble bragt utenfor Japan. Mikonosuke Kawaishi regnes ofte som den som introduserte forskjellige fargede belter i Europa i 1935 når han startet med judo i Paris. Han følte at de vestlige studentene ville vise større fremskritt hvis de hadde synlig bevis på fremgangen. Dette systemet innebar hvit, gult, oransje, grønn, blå, lilla før de tradisjonelle brune og sorte beltene.
Utvikling til andre kampsporter
Etterhvert har mange kampformer fra Asia adoptert deler av eller varianter av beltesystemet til Jigoro Kano.
Hakadal kirke
Hakadal kirke er sognekirken for Hakadal i Nittedal. Kirken tilhører Nedre Romerike prosti. Dagens kirkehus er fra tidlig på 1600-tallet, rundt 1610, og konstruert i en rektangulær form. Dette byggverket er i tømmer og har 150 plasser. Kirken er en veikirke.
Historie
Allerede i 1393 er det omtalt en kirke i Hakadal. Denne kan ha vært plassert på samme sted som dagen kirke, men dagens kirke er ikke samme bygg. Det er ukjent hvordan denne kirken så ut, men den ble viet til St. Laurentius, de fattiges skytshelgen. Kirken ble trolig nedlagt på 1500-tallet og omtales som en øde kirke i 1598.
Dagens kirke ble opprinnelig bygd som en lav tømmerkirke uten tårn eller takrytter. Kirkeklokkene hang fra taket inne i selve kirkeskipet. Kirkens første utvidelse i 1732 la til en takrytter til klokkene. Selve kirketårnet kom først i 1849 (se galleri).
Altertavlen er fra utvidelsen i 1732. Den er skåret av Johan Jørgen Schram og fremstiller Jesus på korset og oppstandelsen over dette. Kirken har to kirkeklokker. Den ene kjøpte Hakadals gårdeiere i 1839, mens den andre er matklokken fra Ås gård.
NM i ishockey 2000
NM i ishockey 2000 var det 61. norgesmesterskapet i ishockey.
vant sitt fjerde norgesmesterskap etter å ha vunnet finalen 3–1 i kamper mot.
Samband
Samband benyttes dels av brukerne direkte, f.eks. ved telefonsamtaler, eller ved at meldinger m.m. leveres til et sambandskontor som forestår overføringen til adressatene. Det skjer ved hjelp av sambandsmidler, dvs. materiell eller personell som benyttes for overføringen. Sambandsmidler kan være radio, telefon og annet linjeutstyr, ordonnans, signalflagg eller lys.
Forsvaret
Forsvaret har til rådighet flere systemer for overføring og behandling av informasjon både til operative og administrative formål. Disse systemer kalles Forsvarets sambands- og informasjonssystemer. Stasjonære sambandssystemer omfatter bl.a. Forsvarets digitale nett, meldingssystemer, radiosystemer, kryptografi og faksimile. Militær sambandstjeneste omfatter all virksomhet knyttet til opprettelse og drift av samband mellom militære avdelinger og med sivile organer, også chiffer-(krypto-)tjeneste.
Historisk har man brukt flagg og musikkinstrumenter for signalering. Dette er videreført i militærmusikken.
Se også:
Helsevesen
Helsevesenet har basert seg på radiosamband siden 60 tallet. Helseradioene erstattes nå av det nye nødnettet som er ferdig utbygget i 2015.
Ekeberg hageby
Ekeberg hageby eller Ekeberg haveby befinner seg på Ekeberg i Oslo. Den er reist i 1924, og er Norges nest eldste trehushageby etter Tåsen hageby, som kom opp året før. Ekeberg hageby ligger oppe på Ekebergskrenten på Ekeberg gårds nordlige og nordvendte marker. Ekeberg haveby vel ble stiftet i 1926. I Salmonsens konversationsleksikon 2. utgave fra 1929, står følgende å lese: «Ekeberg Haveby har 188 Huse med 1269 Indb».
Alle hagebyens hus står fremdeles ved lag, om enn noen er påbygd og ombygd. Flere av de relativt store hagene er i seinere år delt i to, og det er bygd nye hus på de fradelte partene.
The Best of a1
The Best of a1 er et samlealbum utgitt av a1 (band) i 2004, to år etter at de tok en pause.
Leonhard Hutter
Leonhard Hutter (også: Hütter, ofte latinisert til Hutterus), født januar 1563 i Nellingen ved Ulm i Baden-Württemberg i Sydtyskland, død 23. oktober 1616 i Wittenberg, var en tysk luthersk teolog.
Bakgrunn
Leonhard Hutter var sønn av den daværende sogneprest i Nelligen, Leonhard Hutter, som senere virket i Ulm, og hans hustru Anna Höflich.
Fra 1581 studerte han ved universitetene i Strassburg (der han studerte i ti år), Leipzig, Heidelberg og Jena.
Mosenettvinge
Mosenettvinge (Osmylus fulvicephalus) er en nettvinger som tilhører mosenettvinger. Den finnes ved bekker i skogsområder, nord til Sør-Sverige, ikke i Norge. I Europa er den utbredt i vest.
Leonhard Hutter
Karriere
I 1583 fikk han den akademiske magistergrad i Strassburg, under Johannes Pappus og promoverte i 1594 i Leipzig til doktor i teologi. 1594 påbegynte han teologiske forelesninger i Jena, og 1596 ble han teologisk professor i Wittenberg.
Mosenettvinge
Utseende
Mosenettvinge ligner artene i familien gulløyer (Chrysopidae). Kroppen er 40-50 millimeter lang. Kroppen er grå-svart. Vingene er store og holdes taklagt bakover kroppen i hvile. Vingene er klare uten farger og har flere markerte mørke flekker. Ribbenettet et omfattende og tett slik som det er vanlig hos insekter i gruppen nettvinger. Hodet er rødlig på farge, lite og rundt og har to store fasettøyne. Munnen er nedoverrettet og antennene er lange og trådformede.
Leonhard Hutter
Karriere
Hans hovedverk Compendium locorum theologicorum (omtrent: 'Håndbok i teologiske grunnbegreper') var veiledende for generasjoner av skoleelever og teologistuderende. Han behandlet innholdet i Konkordieboken fra 1580 på en systematisk, katekismusaktig måte. Ved fyrstelig anordning ble denne 1609 gjort til standard-lærebok i tre saksiske fyrsteskoler i Naumburg, Meißen und Grimma
Enda i det 19. århundre var dette verk så kjent, at Karl von Hase gav sin lærebok i dogmatikk tittelen Hutterus redivivus ('Den gjenopplivede Hutterus').
Incheonbrua
Incheonbrua er ei bru i Sør-Korea, som åpnet 26. oktober 2009, etter fire års konstruksjonsarbeid. Brua ble den andre forbindelsen mellom Yeongjongøya og Incheon. Veiprosjektet på tilsammen 21,38 km, består av offentlig finansierte deler i hver ende og en privatfinansiert del på en lengde av 12,34 km i midten.
Mosenettvinge
Utseende
Larvene er mørke, nesten svarte.
Incheonbrua
Skråkabelbrua er den mest iøynefallende delen av bruprosjektet, men også den delen av prosjektet som var vanskeligst å få til. Hovedtårnet er på 230,5 meter høyde med tilsammen fem spenn, der det lengste er på 800 meter, mens den flankeres av to mindre spenn på henholdsvis 260 og 80 meter. Inntil midtseksjonen er det bruseksjoner med spenn på 150 meter, mens mindre viadukter er på 50 meters lengde mot land. Veiprosjektet kostet 1,4 milliarder USD.
Mosenettvinge
Levevis
Mosenettvinge finnes i skogsområder med klipper (berg), ved små bekker der vannet er klart (reint). De voksne flyr i mellom mai og juli.
Incheonbrua
Prosjektet åpner en direkte transportmulighet mellom Incheon internasjonale lufthavn og Songdo.
Mosenettvinge
Levevis
Larvene lever under steiner og røtter langs bredden av bekken, som rovdyr på insekter og makk. Ofte lever flere larver i grupper. De overvintrer som store larver og forpupper seg om våren, i mai, i en kokong.
Incheonbrua
Den privatfinansierte delen av prosjektet er det Incheon Bridge Corporation som står bak, mens den offentlige delen av prosjektet styres av Korea Expressway Corporation mens Korean Ministry of Land, Transport and Maritime Affairs (MLTM) var prosjektleder.
Mange har klaget over en manglende avkjøringsvei ved brua, slik at mange uten egentlig å ville det er tvunget til å fortsette, blant annet gjennom innkrevingspunktet for bompenger, som koster 5500 won, kjøre over og snu, og betale det samme på veien tilbake.
Hendelser
3. juli 2010, ble tolv mennesker drept i en busskollisjon på brua.
Buebro
Incheonbrua er ikke bare en skråkabelbro. Den er en buebro også. På Incheon-siden av brua er det en liten rød bue.
Mellomplattform
En mellomplattform, eller midtplattform, er en perrong som ligger mellom to jernbanespor og betjener dem begge. De to sporene ligger typisk på samme linje og er beregnet til tog i hver sin retning. Anleggskostnadene ved én mellomplattform er vanligvis lavere enn for to sideplattformer.
승강장
Doruntina Disha
Doruntina Disha (født 4. juli 1988) er en albansk-norsk artist. Hun er opprinnelig kosovoalbansk, men har bodd i Norge siden hun var fire år.
Disha vant talentkonkurransen Power Star Search i 2005, og premien var platekontrakt med det norske plateselskapet Dream Factory Nordic. I juli samme år ble singelen Dream World utgitt i Norge, og lå i begynnelsen av august på 33.-plass på singellisten. Hennes oppfølger «I burn 4 u» gjorde det sterkt i flere land på kontinentet og fikk også plasseringer på øvre del av VG-lista her hjemme.
Dishas første singel ble populær i Albania og Kosovo. Store radiokanaler spilte den hyppig, og videoen til singelen var den mest spilte på RTK, Kosovos offentlige kringkaster. Hennes neste singel ble også populær i både Albania og Kosovo. Låten ble skrevet av Tommy La Verdi og norske Kurt Gaasø.
Hennes manager er Kjell-Ola Kleiven i Dream Factory Nordic.
Doruntina Disha ble nr. 2 i Albanias nasjonale finale i Eurovision Song Contest 2008.
Avtovo (St. Petersburgs metro)
Avtovo (russisk: ) er en undergrunnsstasjon på Kirovsko-Vyborgskaja-linjen i St. Petersburgs metro. Stasjonen ble utformet av arkitektene Jevgenij Levinson og Andrej Grusjke, og er en av stasjonene på den opprinnelige linjestrekningen som åpnet 15. november 1955. Ulik de andre stasjonene på linjen, er Avtovo en overflatenær pilarstasjon.
Temaet for stasjonen er beleiringen av Leningrad under andre verdenskrig, og ved enden av perrongen er det en mosaikk av V.A. Voronetskiy og A.K. Sokolov dedikert til dette temaet.
Stasjonens inngangsvestibyle ligger på Prospekt Statsjek, og er et stort neoklassisk bygg med kuppeltak.
As Seen Through a Telescope
As Seen Through a Telescope er en kort britisk stumfilm fra regissert av George Albert Smith.
Handling
En eldre mann befinner seg ved en vei som går gjennom en landsby, mens han ser etter noe gjennom en kikkert. Plutselig retter han kikkerten mot et ungt par som kommer oppover veien. Jentens skolisser er blitt oppknyttet av seg selv, og gutten tilbyr seg å knytte dem. Her skifter scenen, og viser hvordan det ser ut gjennom den elder mannens kikkert. En meget fin ankel sees på kort hold. Scenen skifter tilbake igjen og viser at den gamle fryder seg over synet. Paret som oppdager "Peeping Tom" (kikkeren), kommer mot ham, og da den unge mannen passerer bak ham, slår han hatten av hodet hans og sparker vekk stolen som han sitter på slik at den gamle mannen er et ganske latterlig syn når han sitter nede på veien.
The Greatest Hits (a1)
The Greatest Hits er et samlealbum av a1, utgitt i 2009. Samme år ble boybandet gjenforent.
Jon André Fredriksen
Jon André Fredriksen (født 5. april 1982 i Moss) er en norsk tidligere fotballspiller.
Fredriksen startet sin fotballkarriere i Råde Idrettslag. Som 19-åring meldte han overgang til Moss FK i 2002, som på det tidspunktet spilte i Tippeligaen. Han vil av mange bli husket som spilleren som reddet Moss FK fra nedrykk til 2. divisjon, da han i siste serierunde av 2004-sesongen scoret et mål på overtid, som førte til at MFK vant kampen og beholdt plassen i Adeccoligaen.
Sommeren 2011 scoret han et spektakulært mål fra egen banehalvdel omtrent 60 meter fra målet i kamp mot Stabæk 2.
Pardubice (region)
Pardubice (tsjekkisk: Pardubický kraj) er en administrativ region i Tsjekkia.
Distrikter
Regionen er videre delt opp i 4 distrikter (okres):
ZB vz 26
'''ZB vz. 26''' (Zbrojovka Brno vzor 26) er et tsjekkoslovakisk lett maskingevær.
Maskingeværet er i kaliber 7,92 x 57 mm Mauser og ble utviklet på 1920-tallet. Våpenet ble anvendt av flere land, og ble brukt av både aksemaktene og de allierte under andre verdenskrig. Variantene ZB vz. 27, vz. 30 og vz. 33 er videreutviklingen av våpenet. «ZB vz.26» er forkortelse for «Zbrojovka Brno», Brno-arsenalet, og «vzor» som betyr «modell», dermed «Brno-arsenalets 1926-modell».
Utvikling
Utviklingen av ZB vz. 26 begynte i 1923 etter at det tsjekkoslovakiske våpenfabrikken i Brno ble opprettet. Våpendesigneren Vaclav Holek ble gitt oppgaven fra den tsjekkoslovakiske hæren produsere et nytt lett maskingevær. Han ble assistert av sin bror Emmanuel og to polakker; Marek og Podrabsky. Holek var et geni innenfor design av skytevåpen, og begynte umiddelbart å arbeide på en prototype for våpenet, og innen for et år hadde han og de tre andre skapt et automatisk lett maskingevær som senere ble kjent som ZB. Den tsjekkoslovakiske hæren var ikke lenge om å ta ZB maskingeværet i bruk, og fikk betegnelsen ''ZB vz. 26'', og mange andre land verden over tok våpenet og lignende versjoner i bruk.
Tjeneste
ZB vz. 26 ble hovedsakelig brukt av den tsjekkoslovakiske hæren, og ble også ofte brukt som sekundærbevæpningen på mange pansrede kjøretøy produsert av Škodaverkene i Pilsen. Våpenet hadde som regel tofot og kunne også monteres på et stativ for større ildstøtte hvis det var nødvendig. I alt ble omkring 34 500 eksemplarer av våpenet produsert for den tsjekkoslovakiske hæren, og flere tusen andre ble produsert under lisens i utlandet (som i Kina og Romania).
Våpenet ble brukt av mange europeiske lands hærer og av det nasjonalistiske Republikken Kina og så her tjeneste imot kommunistene og senere Japan i den andre kinesisk-japanske krig. Etter den tyske okkupasjonen av Tsjekkoslovakia i 1939 ble den umiddelbart innlemmet i det tyske Wehrmacht under navnet Maschinengewehr 26(t) og ble brukt i den samme rollen som MG34. Den mest kjente videreutviklingen av ZB vz. 26 var Brengun, som ble anvendt med stor glede av både briter og andre allierte soldater under den andre verdenskrig. Storbritannia anvendte våpenet helt opp til midten av 1980-tallet.
I Koreakrigen brukte de kommunistiske kinesiske styrkene våpenet imot FNs styrker. Våpenet ble også brukt av de nordvietnamesiske soldatene og Viet Minh-geriljaen imot franskmennene og senere sørvietnameserne.
Sverige kjøpte 5000 stk før andre verdenskrig og kalte dem Kulsprutegevär m/1939 (Kg m/39). De ble levert i 7,92 x 57 mm Mauser, men etter krigen ble de ombygget til 6,5 x 55 mm.
Varianter
Selv om at ikke fantes mange varianter av ZB vz. 26, fantes det noen våpen som var delvis basert på våpenet:
To oppdaterte versjoner ble også lagd, som la grunnlaget for det britisk-tsjekkoslovakiske Brengun-maskingeværet.
Tubakvartett
Tubakvartett betegner i musikken enten et ensemble bestående av fire musikere som spiller messinginstrumenter i tubafamilien (eufonium, tuba), eller en komposisjon for denne typen ensemble.
Den vanligste besetningen i en tubakvartett er to eufoniumer og to tubaer, men kan også være en hvilken som helst kombinasjon av disse – f.eks. ett eufonium og tre tubaer, eller tre eufoniumer og en tuba.
Eksempel på en norsk tubakvartett er Bergen Tuba Quartet.
Oviraptor
Oviraptor er en liten dinosaurart av typen theropoder, som levde i Mongolia. Den ble funnet av paleontologen Roy Chapman Andrews, og først beskrevet av Henry Fairfield Osborn, i 1924. Navnet kommer fra Latin for «Eggtyv», og henviser til det faktum at den første fossilen som ble oppdaget på toppen av en haug sammen med Protoceratopsegg, og det spesifikke navnet philoceratops betyr «Ceratopsiaelsker», også er resultat at funnet. I en forskningsartikkel fra 1924, forklarte Osborn at navnet ble gitt på grunn av Oviraptors skalles nærhet til reiret (det ble skilt fra eggene etter bare 10 cm sand). Likevel foreslo Osborn at navnet Oviraptor «kan villede oss helt i forhold til sine spisevaner og sin karakter». På 1990-tallet, beviste oppdagelsen av hekkende oviraptorider som Citipati at Osborn var riktig i sin antakelse når det gjaldt navnet. Disse funnene viste at eggene trolig tilhørte Oviraptor selv, og at eksemplaret ble faktisk ruget på eggene sine, men at den døde på i reiret.
Oviraptor levde i slutten av campanium-alderen i kritt-perioden, for om lag 75 millioner år siden, bare et definitivt eksemplar er kjent (med tilhørende egg), fra Djadokhtaformasjonen i Mongolia, men et mulig andre eksemplar (også med egg) kommer fra den nordøstlige regionen av Indre Mongolia, Kina, i et område som heter Bayan Mandahu.
Fredrik Scheel
Andreas Fredrik Grøn Scheel (født 25. februar 1886 i Kristiania, død 24. juni 1932 i Oslo), var en norsk historiker og statsarkivar.
Fredrik Scheel var lærer 1910–1912, og ble amanuensis ved Riksarkivet i 1915 og utnevnt til stiftsarkivar (statsarkivar) ved opprettelsen av Statsarkivet i Hamar i 1917. Han ble utnevnt til statsarkivar i Oslo i 1922. Hans dagbok fra tiden som statsarkivar i Hamar ble gitt ut ved arkivets 70-årsjubileum i 1987.
Fredrik Scheel utmerket seg som en svært arbeidsom, produktiv, allsidig og særdeles hjelpsom arkivmann. Han arbeidet med kildeutgivelser, og var utgiver av 3. rekke av Norske Herredags-Dombøger.
Familie
Fredrik Scheel var sønn av høyesterettsassessor Anton Vilhelm Rosing Scheel (1840-1910) og Dorothea Margrethe Grøn (1857–1934). Han giftet seg i 1924 med Alette Finne (1893–1987) av slekta Finne.
Pollestad
Pollestad er et tettsted i Klepp kommune på Jæren i Rogaland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger omtrent ni kilometer sørvest for kommunesenteret Kleppe.
I Pollestad ligger Orre kirke. Tettstedet har også en butikk, bensinstasjon, bilverksted, landbruksavdeling, skole, barnehage og idrettshall.
Knut Falchenberg
Knut Falchenberg (født 6. september 1952 i Oslo) er direktør for elektroniske medier i Schibsted ASA. Etter å ha jobbet redaksjonelt i Aftenposten frem til 1995, gikk Falchenberg over til nye medier og forretningsutvikling. Han var med og startet flere virksomheter innen Schibsted, som Schibsted Nett i 1995, som senere ble kjernen i Scandinavia Online (Sol.no), Schibsted Telecom med merkevaren Inpoc.no i 2000 og søketjenesten Sesam i 2003.
Ihanqmu
Ihanqmu er et norsk band som ble startet høsten 2005. Bandet spiller en form for progressiv melodiøs rock med små elementer av metal. Ihanqmu har spilt inn en EP, som også kan streames fra deres nettsider. Dehar også med låta «The Purge» på samlealbum, ''Downtown Metal int. vol 3'', utgitt i USA og Kina.
Mikhail Kalinin
Mikhail Ivanovitsj Kalinin (russisk: Михаил Иванович Калинин; født i Verkhnjaja Troitsa, død 3. juni 1946 i Moskva) var en russisk kommunistisk politiker. Han var Sovjetunionens offisielle statsoverhode fra 1919 til 1946. Inntil 1938 var han formann i sentraleksekutivkomiteen, og deretter president i presidiet i det øverste sovjet.
Kalinin har gitt navn til Kaliningrad siden han døde da den tidligere tyske byen som før het Königsberg skulle få sitt nye russiske navn. Det er ikke kjent at Kalinin noensinne besøkte området. Oppkalt etter Kalinin var også byen Kalinin, som i 1990 fikk tilbake sitt opprinnelige navn Tver, i lys av Kalinins rolle som en av Stalins fremste håndlangere. Også en by utenfor Moskva som ble grunnlagt i 1938 het Kaliningrad frem til 1995 da den fikk navnet Koroljov.
Ride the Lightning
Ride the Lightning er det andre studioalbumet av Metallica.
NM i ishockey 2001
NM i ishockey 2001 var det 62. norgesmesterskapet i ishockey.
vant sitt 21. norgesmesterskap etter å ha vunnet finalen 3–0 i kamper mot.
Östra Finlands län
Östra Finlands län (finsk: Itä-Suomen lääni) er et tidligere len i Finland som bestod i tidsrommet 1997–2009. Administrasjonssetet lå i S:t Michel. Lenet grenset til Södra Finlands län, Västra Finlands län og Uleåborgs län. Dessuten hadde det felles grense med Russland.
Östra Finlands län ble dannet gjennom lensreformen av 1997 ved sammenslåing av Kuopio län, Norra Karelens län og mesteparten av S:t Michels län. Ved utgangen av 2009 ble alle len i Finland oppløst og deres ansvarsområder overført til regionforvaltningsverkene og nærings-, trafikk- og miljøsentralene.
Kommuner
Östra Finlands län var i 2009 delt inn i 54 kommuner (se under).
Jim Duffy
Spillerkarriere
Duffy ble født i Glasgow, og vokste opp i Maryhill-området i byen, der han bl.a. var barndomsvenn med Charlie Nicholas. Som Nicholas begynte også Duffy seniorkarrieren sin hos Celtic. Duffy kunne imidlertid ikke følge sin venn inn på førstelaget til Celtic, og meldte derfor overgang til Greenock Morton. Karrieren hans hadde en positiv utvikling der, og i 1985 ble han utnevnt til årets spiller av Scottish PFA Players, selv om Morton rykket ned.
Han meldte deretter overgang til Dundee, men han opplevde der i en alder av 28 år at karrieren hans ble truet av skader. Etter et kort opphold som manager for Falkirk gjorde han comeback som spiller for Dundee, før han sluttet seg til Partick Thistle. Duffy returnerte deretter til Dundee for et tredje opphold der i 1992 som spiller og assistentmanager for Simon Stainrod. Duffy tok deretter over for Stainrod og ble spillende manager høsten 1993.
Tidlig karriere
Duffy ledet førstedivisjonslaget Dundee til finalen i den skotske ligacupen i november 1995, men laget tapte 2-0 for Aberdeen. Videre var Duffy manager for Hibernian i to år fra 1996 til 1998 uten suksess. Etter at han hadde jobbet som trener for Chelsea og Portsmouth, returnerte han enda en gang som manager for Dundee i 2002.
Andre opphold hos Dundee
Han ble utnevnt som manager den 4. juli 2002. I løpet av hans andre opphold som manager på Dens Park ledet han igjen Dundee til Hampden, denne gangen til FA-cupfinalen i 2003 mot Rangers, som Dundee tapte 1-0. Siden Rangers også vant Scottish Premier League, kvalifiserte Dundee seg for UEFA-cupen.
I løpet av november 2003 gikk klubben inn i administrasjon på grunn av et finansielt vanstyre av klubbeierne, Peter Marr og Jimmy Marr. Siden klubben ble satt under administrasjon, mistet Dundee flere av sine talentfulle spillere, men klubben kjempet videre og maktet å unngå nedrykk den sesongen. I 2004-2005-sesongen slet Dundee med en minimal spillerstall og rykket ned på sesongens siste dag. Duffy fortsatte i stillingen med velsignelse fra styret for å forsøke å bringe klubben tilbake til SPL på første forsøk. Den 24. august 2005 valgte styret likevel å gi Duffy sparken etter bare fire kamper i den nye sesongen, selv om Dundee befant seg på topp i Scottish First Division.
Fotballdirektør i Hearts
Deretter sluttet Duffy seg til trenerstaben i Hearts i slutten av januar 2006, og han ble forfremmet til fotballdirektør to uker senere, på en kontrakt til slutten av 2005-2006-sesongen. Duffy hadde denne stillingen bare i én måned, siden han ble sagt opp av klubben sammen med manager Graham Rix den 22. mars 2006.
Norwich City
Den 9. februar 2007 ble Duffy utnevnt til assistentmanager for Peter Grant i Norwich. Da Grant forlot Norwich den 9. oktober, ble Duffy utnevnt til midlertidig manager. Etter at laget tapte for Bristol City, Burnley og WBA, fikk han ikke muligheten til å fortsette over en lengre periode. Duffy forlot Norwich etter at Glenn Roeder ble utnevnt til Norwich-manager den 30. oktober.
Brechin City
Duffy ble utnevnt til Brechin City-manager i januar 2009, og erstattet Michael O'Neill, som hadde forlatt klubben for å trene Shamrock Rovers én måned tidligere. Duffy trakk seg fra stillingen etter at Brechin hadde blitt slått 3–0 sammenlagt av Cowdenbeath i kvalifiseringsspillet for skotsk førstedivisjon i mai 2010.
Clyde
Duffy ble utnevnt til manager for Clyde den 6. februar 2011. Han lyktes i å ta Clyde opp fra bunnen av Scottish Football League Third Division og ble enig om å fortsette i klubben i 2011–2012-sesongen.
Johan Throne Holst
Johan Throne Holst (født 7. februar 1868 i Trondhjem, død 13. februar 1946 i Oslo) var en norsk industrileder. Han er en av Norges mest markante industriledere gjennom tidene. Under hans lederskap ble Freia Chocolade-Fabrik en mønsterbedrift og landets dominerende sjokoladefabrikk. Ifølge biograf Erik Rudeng var Holst «mellomkrigstidens fremste politiske pådriver for moderne samfunnsforskning og bedriftenes medansvar for kunst og vitenskap». Freia fikk en moderne kantine, egen park for de ansatte, landets første hageby for arbeidere, landets første bedriftslege og 48 timers arbeidsuke, også som første bedrift i Norge. Med sitt vektige forfatterskap fremstår Holst som samtidens fremste intellektuelle industrimann. Han var stortingsrepresentant fra valgkretsen «Hammersborg» i Oslo for Frisinnede Venstre 1910–1912.
Familie
Han kom fra en velstående byfamilie av jurister, godseiere og kjøpmenn. Han ble født i Trondhjem i 1868 som sønn av kjøpmann Johan Martinus Brodtkorb Holst (1829–1913) og Josefa Gørvell (1835–1913). Han var dattersønns sønn av biskop Mathias Bonsach Krogh, bror av medisinprofessor Peter F. Holst (1861–1935) og overlege Alexander Holst (1866–1947). Han var farbror av lege Johan Martin Holst (1892–1953).
Johan Throne Holst giftet seg i 1894 med Hanna Richter Jenssen (1873–1952), datter av brukseier Hans Peter Jenssen (1848–1902) og Signe Klingenberg (1852–1925). Etterslekten tok familienavnet Throne-Holst.
Ekteparet fikk to sønner; industrilederne Henning Throne-Holst (1895–1980) og Harald Throne-Holst (1905–1996). De fikk også en datter som ble mor til sosialpsykolog Harriet Holter (1922–1997).
Oppvekst
Han vokste opp i familiens forretningsbygg i Nordre gate 8, kalt Holstgården eller Erichsengården, i Trondhjem. Somrene ble tilbragt på Østmarken gård, som faren eide 1876–1896.
Sjokoladefabrikken Freia
I 1892 kjøpte han den nyoppstartede Freia Chocolade-Fabrik, som hadde syv ansatte og tilhold i en rønne på Rodeløkka i Kristiania. Kjøpesummen var 9 000 kroner. Han var disponent fra 1898 og administrerende direktør fra 1918. Han utviklet fabrikken til å bli Nordens største i sitt slag, og allerede i 1899 hadde den en markedsandel på 28 % i Norge. I 1898 hadde fabrikken blitt et aksjeselskap med 150 000 kroner i aksjekapital. Holst brukte utenlandske selskaper, deriblant Carlsberg, Unilever, Chocolat Menier og Cadbury, som forbilder, og i 1913 hadde markedsandelen steget til 52 %. Freia gjorde seg ledende med sin produksjonsmessige innovasjon, store produktutvikling og nye former for markedsføring. I 1914 ble en egen reklamesjef ansatt, og Throne Holst hadde tilknyttet seg en ledergruppe.
Det ble etablert datterselskaper i Danmark og Sverige, et utsalg i Paris og tanker om en fabrikk i London. Men mellomkrigstiden bød på trange økonomiske kår, og blant utenlandssatsningene var det bare AB Chokladfabriken Marabou i Sverige som overlevde.
Sukkerkjøp for den norske regjering
Under den første verdenskrig reiste han et privat initiativ sammen med grosserer Einar Christensen om å gjøre et betydelig sukkerinnkjøp fra Tyskland på regjeringens vegne, hvilket tilfredsstilte det norske markedets behov for sukker til rimelige priser.
Industrielt program
Holst lanserte i 1914 sitt industrielle program i boken Industri og industrielle problemer, hvor han beskrev de nye storbedriftenes særlige ansvar for å sikre arbeidernes miljø og utviklingsmuligheter. I et foredrag til Norges Industriforbund sa han at en «dyptgående videnskapelig undersøkelse vil vise at individuell og social frihet og arbeidsglede er viktige faktorer i det økonomiske fremskritt.» Blant Holsts velferdsordninger var hygienereformer, helsekontroll, landets første hageby for arbeidere, landets første bedrift med 48 timers arbeidsuke, den moderne kantinen Freiasalen og en egen park for de ansatte, Freiaparken. I 1907 opprettet fabrikken et eget kjemisk laboratorium, og i 1916 ansatte man landets første bedriftslege, Carl Schiøtz, som senere ble professor i hygiene og bakteriologi. Holst opprettet flere legater, blant andre A/S Freia Chocolade-Fabriks medisinske fond og et større fond for ernæringsforskning, som ble oppkalt etter ham selv, og som først og fremst skulle lønne et professorat i faget.
Et annet moment i Holsts industrielle program var at ansatte skulle gis adgang til del i utbyttedeling, andelsordninger og aksjeselskaper som tar «direkte sigte paa arbeidernes indtræden som medeiere». Dette skulle medvirke til «borgerliggjørelse av arbeiderklassen», som også innebar at de ansatte fikk tilgang på kulturelle goder, hvilket førte til en desentralisering og demokratisering av industrikapitalen. Tankegangen om arbeidere som medeiere og aksjonærer i bedriftene var en kjent europeisk industritradisjon, men ble sterkt kritisert av LO, som først aksepterte dette i 1990-årene.
Verv
Han hadde en lang rekke verv i næringslivet, blant annet som varamedlem av Norges Banks direksjon 1911–1915, medlem av Den departementale komité om næringsmidler i 1912, medlem av Statens industriråd, handel- og sjøfartsråd og finansråd 1917–1918, medlem av Kristiania Handelsstands Forenings 50-mannsutvalg, medlem av Den Norske Fællesforening for Haandværk og Industris hovedstyre, styreformann i Den norske Handelsbank i 1923, president i Norges Industriforbund 1930–1933, formann i Den konsultative nevnd for mellemeuropeiske handelspolitiske spørsmål i 1933 og medlem av Det handelspolitiske kriseråds arbeidsutvalg 1934–1936.
Politisk arbeid
Holst tok med seg sine erfaringer og tanker fra næringslivet og inn i politikken. Han var medlem av Kristiania bystyre for Venstre 1904–1910 og stortingsmann 1910–1912. Han ble valgt fra Kristianias 4. krets, Hammersborg, med støtte fra Frisinnede Venstre og Høyre. Hammersborg krets bestod av Johannes menighet, Akershus festning, Vår Frelsers menighet, Jakob menighet og deler av Trefoldighets menighet. På Stortinget var han i hele perioden medlem av Stortingets budsjettkomité og Lagtinget, men hadde flere permisjoner. Han var blant grunnleggerne av Frisinnede Venstre, som ikke ble gjenreist etter den andre verdenskrig, men for en stor del gikk opp i Høyre. Tanken beskrevet av Holst om arbeidere som medeiere og aksjonærer i bedriftene, har senere blitt videreført av Høyre under betegnelsen «selveierdemokratiet», som et alternativ til sosialismens arbeiderstyrte bedrifter.
1920-årenes økonomiske kriser og arbeidskonflikter gjorde at han sluttet seg til den antibolsjevikiske foreningen Vort Land. Omkring 1930 søkte han kontakt med nye politiske elementer som Vidkun Quisling, Frederik Prytz og Herman Harris Aall og inkluderte disse i sin omgangskrets. Holst deltok i såkalte herremiddager frem til 1932 og deltok i utformingen av Nordisk Folkereisning, men meldte seg ikke inn i etterfølgeren Nasjonal Samling. Han tok offentlig avstand fra Quisling i en artikkel i Tidens Tegn den 21. september 1933.
Han la økonomisk til rette for den nye økonomiske vitenskapen anført av Ragnar Frisch og for planene om en norsk samfunnsforskning. Holst gikk inn for et alternativ til liberalismen og sosialismen, en «opplyst og reformert kapitalisme». I 1941 var Holst en del av mindretallet i Norges Industriforbund som protesterte mot samarbeidslinjen overfor den tyske okkupasjonsmakten.
Utmerkelser
Johan Throne Holsts plass i Oslo og Throne Holsts allé i Trondheim er oppkalt etter ham.
Fylkesvei 4848
Fylkesvei 4848 går mellom Raglamyr og Tuastad i Karmøy.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av de tidligere fylkesvei 835 og fylkesvei 873. Armen fra Norheim til E134 er primær fylkesvei.
Victor Mogens
Victor Andreas Emanuel Mogens (opprinnelig Monssen) (født 16. august 1886 i Bergen, død 17. januar 1964 i Oslo), norsk forfatter, redaktør og politiker. Mogens var utenriksmedarbeider i aviser og kringkasting i mellomkrigstiden. Politisk var han aktiv i Fedrelandslaget med sympati for Tyskland, men med sterk antipati mot NS og Quisling. Mogens forsøkte å få Quisling fjernet i 1940.
Før andre verdenskrig og karriere
Mogens ble født i Bergen og vokste opp i Bergen, Trondheim, Kristiania og Holmestrand før han returnerte til Bergen for å avslutte sin examen artium ved Bergen katedralskole i 1905. Han studerte deretter i noen år jus. Han virket som journalist i Landsbladet fra 1910 til 1911 og ble deretter engasjert av ukebladet Verdens Gang som journalist, senere som redaksjonssekretær (1910-14). Han grunnla og var redaktør for tidsskriftet Ukens Revy fra 1914 til 1921 og hans eget magasin Utenrikspolitikken fra 1921 til 1924. Han var journalist i Vor Verden fra 1927 og redaktør fra 1929 til 1932. Han redigerte også Norges Næringsveier.
Mogens hadde en parallell karriere i NRK radio. Han begynte som utenriksjournalist i 1927 og begynte etter kort tid som kommentator. Noen likte ham, men han ble kritisert for å være for partisk, og han ble presset til å trekke seg i 1936. Den britiske legasjonen i Norge var blant klagerne. Mogens valgte derfor i stedet å grunnlegge og redigere sin egen publikasjon, Utenrikspolitisk kronikk.
Samme år var han stortingskandidat i valget i 1936 for den antikommunistiske organisasjonen Fedrelandslaget for Akershus. Han lyktes ikke i å bli valgt, men ledet organisasjonen fra 1938.
Andre verdenskrig
Fedrelandslaget ble oppløst i 1940 da Nazi-Tyskland invaderte Norge 9. april 1940. Vidkun Quisling gjennomførte statskupp, men Mogens forsøkte å få Quisling fjernet da han håpet at Fedrelandslaget og Quislings parti Nasjonal Samling skulle bli samarbeidspartner med de tyske okkupantene. Den 26. april 1940 beklaget Edvard Sylou-Creutz, en norsk musiker som for tysk radio foresto propagandapregede nyhetssendinger på norsk, sendt fra Bremen, fraværet av Mogens som kommentator og ga uttrykk for at dersom Mogens hadde fortsatt, ville muligens det norske folk ha vært mer vennligsinnet mot Tyskland.
Mogens returnerte dog til NRK. Han ble forespurt av Reichskommissariat Norwegens Hauptabteilung Volksaufklärung om å være kommentator, kåsør eller redaktør for radiomagasinet Hallo-Hallo!. Han avslo alle disse forespørslene, men holdt sin første tale i radio 11. juni 1940, en dag etter Norges kapitulasjon. I denne talen kritiserte han Quisling såvel som Johan Nygaardsvolds regjering. To uker senere uttrykte han glede over parlamentarismens nederlag
Han var godt likt av mange tyskere. Ifølge historikeren Hans Fredrik Dahl var han tyskernes alternativ til Quisling. Han ble senere vurdert som statsråd, men forsvant fra offentlighetens lys høsten 1940. Årsaken til dette var at nordmennene som hadde vært tyskernes motparter i riksrådsforhandlingene, ikke kunne utstå Mogens og de meninger han hadde bragt til torgs 11. juni.
Fra 1942 og fremover bodde han i en hytte i Vågå, og i 1943 skrev han boken Tyskerne, Quisling og vi andre hvor han unnskyldte seg selv. (Boken ble først utgitt etter krigens slutt i 1945.) Han ble ikke dømt for landssvik under landssvikoppgjøret. Hovedårsaken var hans offentlige antipati mot Nasjonal Samling.
Privatliv og livet etter andre verdenskrig
Mogens var gift med diplomatdatteren Hedvig Ellingsen (1882–1944) fra 1911 til 1924. Fra 1930 var han gift med den russiskfødte forfatteren Nina Arkina (1892–1980). Han tilbrakte mye av sitt senere liv i utlandet og fortsatte å skrive bøker. Den mest kjente utgivelsen var Folket som ikke vil dø, et pro-israelsk skrift. Han døde i januar 1964 i Oslo.
Peribatodes
Barkmålere (Peribatodes spp.) er en slekt av sommerfugler som tilhører familien egentlige målere (Geometridae). Også arter tilhørende noen andre slekter blir kalt barkmålere på norsk. Disse artene er slanke, lyst gråspraglete målere, hannene har fjærformede antenner.
Tor Erik Moen
Tor Erik Moen (født 3. oktober 1983) er en norsk fotballspiller som spiller for Grindavík. Han spiller på midtbanen og kom til Island fra FK Haugesund, som han gikk til sommeren 2006 fra Moss FK. Han har slitt mye med skader til nå, og hatt operasjon i både kne og akillesen. Han har spilt på U16, U17, U19 og U 21.
Stemtjern
Stemtjern (eller Stemtjenn) er et vann mellom Bjørkelangen og Setskog i Aurskog-Høland kommune i Viken. Fiskearter i vannet: abbor, gjedde, mort, laue. Stemtjern er et forholdsvis godt gjeddevann med fisk opptil 6-7 kg.
Biologiens filosofi
Biologiens filosofi omfatter den grenen av filosofien, spesielt av vitenskapsteorien, som beskjeftiger seg med biologi som fag, men også de grenene av filosofien som påvirkes av funn som er gjort i biologien.
Oversikten som følger, nevner noen av spørsmålsstillingene som har blitt diskutert i biologiens filosofi gjennom de siste tiår, sortert etter de berørte filosofiske deldisiplinene. (Oversikten gjør selvfølgelig ikke krav på å være uttømmende.)
Vitenskapsteori
Et grunnleggende spørsmål er om biologi i det hele tatt er en autonom vitenskap, eller om den kan reduseres til fysikk og kjemi. Alle oppdagelser man gjør i biologien, må utvilsomt være forenlige med fysikkens og kjemiens naturlover. Men forenlighet er ikke reduserbarhet. De fleste vitenskapsteoretikere mener i dag at biologiske fenomener er for komplekse til å forklares ut ifra fysikken og kjemien alene. Biologiske prosesser omfatter interaksjoner som ikke lar seg beskrive som summen av fysiske prosesser.