cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luster
1600-tallet
Ellers er hovedinntrykket for Luster at gjennom hundreåret ble de rike rikere og de fattige fattigere. Det var ved slutten av hundreåret vesentlig større forskjeller mellom folk enn det var ved inngangen av 1600-tallet. Ved uår levde mange av bøndene på sultegrensen. Tilstanden har vært enda verre for husmennene. Kildene forteller bare i liten grad om de laveste på stigen, men vi må gå ut fra at mange døde av sult og underernæring. Det kan fra skattelistene virke som om folk klaget mye, men mange levde på sultegrensen og små avvik fra normalen førte til store konsekvenser. De slektene i Luster som var de rikeste og mest betydningsfulle i starten av hundreåret ble utkonkurrerte av de rike borger- og embetsmannsfamiliene.
Skogbruksnæringen ble utover 1600-tallet en viktig næring, og flere ble rike av den. Eksportforbudet førte til en brå stans i produksjonen ved flere av sagbrukene på 1690-tallet. Vi kjenner også til dyrking av tobakk i Luster i denne perioden.
Tallet på drap var høyt gjennom hele hundreåret og drapsfrekvensen var om lag en faktor fem høyere enn i Norge i dag. Voldsbruk var også langt mer utbredt enn i dag.
Det viktigste kulturminnet fra denne perioden er Gaupne gamle kirke.
Den lille istiden
Jostedalen hadde fra 1680-tallet til 1706 en jevn nedgang i bosetningen. Tallet på bønder var det laveste på hundre år. På samme måte var flere garder på Veitastrondi og Mollandsmarki fraflyttet. Problemene omkring 1706 omfattet hele Luster. Det kan ha vært uår hvert år i perioden 1701 til 1706. Krisen kan vi i tillegg forklare med de to alvorlige epidemier i 1701 og 1704 med mange døde. Folk flyttet fra de gårdene som lå høyest og var minst robuste mot dårlig vær. Når folk døde bød også muligheten seg for bøndene på smågarder å flytte til større og bedre garder. Dette var da en mekanisme som førte til at virkningen av uårene og epidemiene forsterket seg i Jostedalen, – og i andre deler av Luster med mange små garder. I 1707 ser en igjen at det er nye folk på nesten alle smågardene, men ikke før på 1720-tallet var det igjen like mange bønder som på 1680-tallet.
Neste gang det var uår og epidemier var i årene 1740 til 1742. Nå ble barkebrødet tatt i bruk igjen i Luster. Fra januar til mars 1744 var det igjen mange døde, med mange voksne og eldre som døde. Flest gravferder var det likevel i mars 1749. Epidemien kan ha vært en barnesykdom. På tross av de mange epidemiene økte folketallet i Luster i denne perioden. Det kan vi se av at det i de aller fleste årene var et fødselsoverskudd. Det er heller ikke noe i det en vet om fraflytting som endrer på det.
Værskadene kom ofte og i form av skred, flommer og breer som vokste. Perioden 1670 til 1749 er ofte kaller "den lille istiden". Fra 1670-tallet hadde nedbørsmengdene øket betydelig i forhold til tidligere. Valde i Gaupne var nedlagt i 1704 på grunn av flomskader og vinteren 1712-1713 tok elva store deler av Tandle. Stor avsmelting av breen og stor vassføring er nok grunnen til at Jostedalselva tok et nytt løp i Gaupne i 1748. Denne gangen gikk det ut over Røneid og Kalhagen. I 1701 var det et stort fjellskred på Leri som gjorde massive skader. I 1727 ble garden til Torleif på Hagenes svært skadet av skred. I 1741 var der flom og mye skade på Ormberg, i Åsen, i Elvekrok og på Mjelvær i Jostedalen. I 1743 var det flere stein- og snøskred samt flom flere steder på Hafslo. I denne tida økte Jostedalsbreen og ble større enn noen gang siden siste istid. I 1735 var breen et steinkast fra garden til Guttorm Mjelvær. På Berset ødela Tverrbreen husene i 1743. De neste årene tapte Bjørkehaug hele jorda. Omkring 1748 nådde breen sin største utbredelse og har siden ikke vært så stor. Fra omkring år 1690 til 1748 rykket Tverrbreen (Tuftebreen), fram om lag 2 km med et gjennomsnitt på om lag 35 meter i året.
Etter en lov av 1739 skulle det bli skoler over hele landet. På et møte på Vollåker i Hafslo i 1741 ble det satt opp regler for skolen og hvordan en skulle dekke utgiftene. En stund etter ble de første lærene ansatt, men det ser ikke ut til at skolene kom i gang før i 1750.
1750-1800
I 1770-åra var det en velstandsøkning. Tallet på fattige på legd holdt seg lavt det meste av 1770-tallet. Det økte rett nok på slutten av 1770-tallet. Fram til 1780 var det endringer med større bruksenheter og tallet på bruk gikk ned. Årsaken må være handel med eiendeler. Økt formue hos bøndene har en brukt på jord. På 1700-tallet økte også tallet på husmenn kraftig, og på slutten av 1700-tallet hadde tallet på husmenn blitt nesten like stort som tallet på bønder. Ser man på formuen i skifter eide husmennene i snitt under 10 % av den bøndene eide. Flere husmenn hadde ikke verdier i det heile tatt, og det var blitt et samfunn med store forskjeller mellom folk.
1800-tallet
Folketallet vokste i første halvdel av hundreåret. Det når en topp i 1855, for så å gå jevnt nedover igjen. Årsaken til nedgangen var den store utvandringen særlig til Amerika, men en del dro også til Nordland.
25. september 1807 var det ei stor ulykke, da et fjellskred tok med seg husene på husmannsplassen Jelde på Røneid. Seks mennesker mistet livet i ulykken.
Etter at bygg i lange tider hadde vært den viktigste veksten tok potetene over på 1800-tallet. I 1835 sådde en mer poteter enn korn. I 1889 ble det dyrket tobakk i Gaupne.
Brachynopus
Brachynopus er en slekt av biller som lever av og på sopp. De hører til underfamilien dråpebiller (Scaphidiinae) i den artsrike familien kortvinger (Staphylinidae).
Luster
1800-tallet
Det ble fortsatt drevet sagbruk flere steder i Luster, og fra slutten av 1830-tallet til om lag 1847 drev Gerhard Munthe produksjon av teglstein på Tandle.
Brachynopus
Utseende
Små (1,5 – 2 mm), ovale, svært blanke biller, brune eller svarte.
Luster
1900-tallet
Folketallet i Luster fortsatte å synke jevnt og sikkert fram til 1970-tallet. Luster var da i all hovedsak en ensidig jordbrukskommune. Ungdommene ble i bygda til de var 15-16 år gamle. Da reist de vekk for å gå på skole eller for å få seg arbeid. I 1988 svarte fortsatt to av tre ungdommer ja til om de kunne tenke seg å flytte vekk. Bare en av ti svarte nei. Fraflyttingen har ført til «forgubbing» med mange over 70 år. Siden 1970-tallet har også folketallet gått ned, men langsommere enn tidligere.
Brachynopus
Levevis
Disse billene er knyttet til sopp.
Luster
1900-tallet
I de første tiårene av 1900-tallet ble hovedveiene i Luster bygget. Den første bussruten mellom Skjolden og Sogndal kom i 1921. Strømnettet ble bygd ut og det ble vanlig med elektrisk lys. I 1915 ble kraftlinjer satt opp fra Skjolden til Gaupne.
Brachynopus
Utbredelse
Artene er beskrevet fra New Zealand.
Luster
1900-tallet
Under andre verdenskrig hadde tyskerne et faste tilholdssted på Nes. Den mest dramatiske hendelsen var nok da Ragnar Vigdal førte tolv engelske soldater fra Vigdal til Sunnfjord. De hadde vært på flukt fra Valdres. Fra Sunnfjord kom de seg over til England. Krigen førte med seg at varehandelen i stor grad gikk i stå. Folk fra fjern og nær kom til Luster for å bytte til seg matvarer som var mangelvare i byene. Det var også noen fra Luster som ble frontsoldater for tyskere i Russland.
I 1950-årene var det stor kraftutbygging på Sognefjellet der det ble foretatt en rekke reguleringer og vannet ble ført til kraftstasjonen i Fortun. Kraften var i første rekke ment til Årdal og Sunndal Verks smelteverk i Årdal.
I 1963 ble kommunene Luster, Hafslo og Jostedalen slått sammen. Gaupne ble valgt som senter for den nye kommunen. I 1968 kunne de flytte inn i det nye herredshuset.
I 1971 kom det forslag om utbygging av Leirdøla. 19. november 1971 gikk kommunestyret imot utbygging om de ikke fikk varige arbeidsplasser. Aker-gruppa la da planer for storstilt utbygging på Gaupnegrandane med 240-330 arbeidsplasser. Kommunen var fornøyd, og Stortinget vedtok utbyggingen 6. juni 1974. 200 dekar ble fylt ut av Aker med oppmudring i fjorden og med fyllmasser fra Leirdøla. I januar 1975 la Aker sine planer først på is, for så å skrinlegge prosjektet. Kraftutbyggingen førte likevel med seg mange arbeidsplasser på anleggene.
I april 1986 var det ei ulykke i et kjernekraftverk i Tjernobyl i Sovjetunionen. Etter noen dager kom det radioaktive stoffer over Luster. Regnvær gav radioaktivt nedfall.
Nauttjern
Nauttjern finnes flere steder i Norge:
Wenche Myhres diskografi
Wenche Myhres diskografi består av albumer og singler.
New York Film Academy
New York Film Academy – School of Film and Acting (NYFA) er en filmskole og skuespillerskole basert hovedsakelig i New York i USA. Skolen tilbyr kortere kurs og workshops, såvel som 1-2 års konservatorium programmer, AA, BFA og MFA programmer. NYFA tilbyr instruksjon innen blant annet filmproduksjon, animasjon og filmskuespill.
Skolens filosofi er å «lære ved å gjøre», og alle elever møter meget intensiv trening. Skolen henter regelmessig inn lærere fra blant annet: Tisch School of the Arts, Columbia University, AFI Conservatory, University of Southern California, Stanford University, Harvard University, Yale University og University of California, Los Angeles.
NYFA er godkjent innen NASAD National Association of Schools of Art and Design (CHEA godkjent).
Sten Lundbo
Sten Fredrik Lundbo (født 18. november 1940 i Bergen) er en norsk tidligere diplomat. Lundbo er utdannet siviløkonom fra Norges handelshøyskole (1967).
Karriere
Lundbo ble ansatt i utenrikstjenesten 1967. Han var ambassadesekretær ved ambassaden i Bangkok fra 1969 til 1972. Som ambassadesekretær var han norsk formidler i Bangkok under en dialog som Norge formidlet mellom Thailand og Kina i 1971. Han var ambassadesekretær ved ambassaden i Paris fra 1972 til 1975 og arbeidet deretter tre år som førstekonsulent i Utenriksdepartementet. I 1978 ble Lundbo utnevnt til byråsjef i Utenriksdepartementets planleggingsavdeling.
I januar 1982 tiltrådte Lundbo som ambassaderåd ved Norges faste delegasjon i Genève. og var den første norske embetsmann som i full stilling dekket forhandlingene i Nedrustningskonferansen (CD) i Genève. Han ble utnevnt til ministerråd og nestkommanderende ved den norske delegasjonen i Genève i 1986. Han tiltrådte som avdelingsdirektør i Utenriksdepartementet i 1989 med ansvar for Norges deltakelse i internasjonale eksportkontrollregimer. I 1995 ble Lundbo ambassadør til Europarådet i Strasbourg. og i 2000 ambassadør i Warszawa. Etter 38 år i utenrikstjenesten gikk han av med pensjon i 2005.
Lundbo har vært medlem i den norsk-svenske kommisjon om samarbeide på forsvarsmateriellområdet og av rådet for Norsk utenrikspolitisk institutt.
Oppgaver som pensjonist
Siden 2009 har Lundbo har vært tilknyttet Store norske leksikon som fagansvarlig.
Han var leder av Horten kirkelige fellesråd 2013–2015.
Utmerkelser
Han er tildelt følgende utenlandske ordener:
Fred besjunger Frida
Fred besjunger Frida er et LP-studioalbum av den svenske visesangeren Fred Åkerström, utgitt i 1965 på plateselskapet Metronome. På albumet tolker han viser av Birger Sjöberg.
Albumet ble produsert av Anders Burman og spilt inn i Metronomes studio i Stockholm mellom 13. og 28. oktober 1964. Lydtekniker var Rune Persson. Låtene ble arrangert av Gunnar Lundén-Welden og framført av Åkerström (sang og gitar).
Donnchadh, jarl av Carrick
Donnchad mac Gillai Brigte eller Duncan fils de Gilbert (= Duncan, sønn av Gilbert; død 1250) var den første mormaer eller jarl av Carrick, et jarldømme i Galloway, Skottland.
Etter hvert som hendelsene utviklet seg fikk Lochlann beholde det meste av Galloway, men som kompensasjon ble det opprettet et nytt mormaerdømme i området Carrick som tidligere hadde vært kontrollert av lorden av Galloway. Det var kong Alexander II av Skottland som en gang mellom 1225 og 1330 opprettet mormaerdømmet Carrick på den betingelse at Donnchad oppga alle krav i Galloway. Carrick er en anglifisert utgave av ''creag/carraig' som står for berg eller fjell (rock). Tittelsetet lå i Ayrshire.
Donnchad hadde en nær allianse med den bemerkelsesverdige anglo-normanniske eventyreren John de Coucy. Denne, som effektivt hadde grunnlagt jarldømmet Ulster, hadde lovt Donnchad landområder i Ulster. I 1197 reiste Donnchad selv over til Ulster for å sikre seg landene. I et slag mot Hugh de Lacy tapte John de Courcy, men Donnchad forsøkte uansett å forfølge sine krav. Da Hugh de Lacy senere fikk kong Johan av Englands raseri mot seg flyktet mange av hans menn til Carrick hvor Donnchad pliktskyldig fikk dem arrestert og overrakt til engelskmennene.
Ett av de aller tidligste landcharter fra slutten av 1100-tallet i klosteret Melrose Abbey nevner Duncan, sønn av Gilbert, sønn av Fergus, Count av Carrick.
Familie og barn
Donnchad giftet seg med Avelina Stewart, datter av Alan fitz Walter, 2. High Steward av Skottland og de fikk minst fem sønner:
Blant Donnchads mange etterkommere er kong Robert I av Skottland gjennom Níall, hans arving. Donnchads sønnedatter Margaret av Carrick, 3. grevinne av Carrick, som holdt tittelen under eget navn, giftet seg med Robert Bruce, 6. lord av Annandale, og han ble da jarl av Carrick. De fikk sønnen Robert, som ble konge av Skottland og la dermed tittelen Carrick under kronen.
Banana Airlines flyr igjen
Banana Airlines flyr igjen er et musikkalbum med Banana Airlines, utgitt i 1988.
Slaget om Tarawa
Slaget om Tarawa var et slag i Stillehavskrigen under andre verdenskrig, utkjempet fra den 20. til den 23. november 1943. Det var den andre gangen det amerikanske forsvaret var på offensiven (den første gangen var slaget om Guadalcanal), og den første offensiven i det sentrale Stillehavet. Det var også første gang amerikanerne opplevde seriøs japansk motstand under en landingsoperasjon. De 4500 japanske forsvarene var godt forberedt og forsynt og klar til å kjempe til siste mann.
Kalamos (øy)
Kalamos (gresk: Κάλαμος) er en fjellkledd øy i Hellas og De joniske øyer. Navnet Kalamos betyr halmstrå på gresk. Øya er omtrent 24 km² stor og det høyeste punktet er 745 meter over havet.
Kalamos er en kommune i prefekturer Lefkada (Lefkas). Siden endringen av lokalstyre i 2011 er den en del av kommunen Lefkada hvor den er en kommunal enhet. Den ligger øst for Lefkada, nær det greske fastlandet. Den faste befolkningen er på 543 innbyggere som er konsentrert i havnelandsbyen Kalamos (483 beboere) på østsiden på øya, men i sommermånedene går antallet kraftig opp grunnet turiststrømmen.
Fra Kalamos går det båtforbindelse til Mytikas på fastlandet. Episkopi (rundt 60 beboere) er den eneste andre landsbyen på øyen. Landsbyen Kefali (også kjent ved sitt italienske navn Porto Leone) ble forlatt etter jordskjelvet i 1953, som ødela vannforsyningen, men kirken blir fortsatt benyttet. Tidlig på 1990-tallet ble vannsystemet ombygget, og i dag har alle husholdningene innlagt vann. De siste årene har alle gangstiene blitt oppgradert med brolegging. Kalamos var en gang en fjern øy uten elektrisitet eller vann, men har i dag alle fasiliteter som på fastlandet med to butikker, en skole, et legekontor, et postkontor, bakeri, flere restauranter og en bar. Den har omtrent 600 innbyggere på vinterstid, men folketallet øker kraftig på sommeren.
Elizabeth Akinyi
Elizabeth Akinyi (født 25. september 1993) er en kenyansk bokser.
Hun representerte Kenya under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
Foreningen for Muskelsyke
Foreningen for Muskelsyke (FFM) ble stiftet 5. desember 1981 i Oslo. Foreningen organiserer mennesker med nevromusklulære sykdommer og deres familier. Nevromuskulære sykdommer omfatter en rekke sjeldne sykdommer i det perifere nervesystemet, i overgang mellom nerve og muskel, og i selve muskulaturen. Foreningen for Muskelsyke baserer sin virksomhet på en sentral målsetting om full deltakelse og likestilling for alle. FFMs mål er et inkluderende samfunn på alle områder, hvor alle – også funksjonshemmede – får mulighet til full deltakelse og likestilling ut fra sine egne forutsetninger. Dette innebærer også en kamp mot alle former for diskriminering av funksjonshemmede.
Foreningen har fylkeslag over hele landet, og har ca. 1700 medlemmer (2007).
Foreningen for Muskelsykes Ungdom (FFMU) er foreningens ungdomsorganisasjon.
Foreningen utgir tidsskriftet MuskelNytt.
Se også
(Se ekstern lenke nedenfor for flere diagnoser)
Gaston Paris
Bruno Paulin Gaston Paris (født 9. august 1839 i Avenay, død 5. mars 1903 i Cannes) var en fransk professor i europeisk middelalderlitteratur.
Bakgrunn og studier
Gjennom sin far, Alexis Paulin Paris (1800–1881), som var professor ved Collège de France, og en pioner innenfor middelalderlitteraturen, lærte Gaston Paris å sette pris på eldre romanske dikt og fortellinger. Med atskillig ballast fra hjemmet underkastet han seg i 1856 studier ved Universitetet i Bonn under Friedrich Christian Diez og så under Ernst Curtius i Güttingen, og deretter ved École nationale des chartes.
Karriere
Etter å ha undervist i fransk grammatikk ved en privatskole kom han i 1872 til å etterfølge sin far som professor i fransk middelalderlitteratur ved Collège de France. I 1876 ble han medlem av Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, og i 1896 av Académie française. Samtidig vant han stor europeisk berømmelse som middeladerforsker.
I sin forskning kom han til å kombinere presisjonsnivået i tysk filologi med filosofisk oppfinnsomhet i fransk vitenskap. Allerede i avhandlingen Vie de Saint-Alexis (1872) viste han vei for fremtidige utgivelser av middelaldertekster ved både å gjengi originalskriftene og deres historiske variasjoner gjennom århundrene. Han ytte store bidrag til verket Histoire littéraire de la France, og utga sammen med Paul Meyer tidsskriftet Romania.
I 1877 ble Gaston Paris invitert til 400-årsjubileet ved Universitetet i Uposala, for å motta en æresdoktortittel. Han la samtidig turen om Kristiania og deltok i Universitetet i Oslos feiring av filosofen Marcus Jacob Monrad. En sterkt rosende artikkel som Gaston Paris hadde skrevet i tidsskriftet Mélusine om fortellemåten i Asbjørnsen og Moes eventyr og i Peter Chr. Asbjørnsens huldreeventyr i særdeleshet, ble i anledning besøket oversatt og publisert i Morgenbladet.
Blant Paris større verker merkes La vie de Saint Alexis (1872), en epokegjørende tekstutgave, samt La littérature française au moyen âge (1888), den første vitenskapelige fremstilling av den gammelfranske litteraturens historie. Her fremlegges teorien om de små leilighetsdiktene, cantilènes, som opprinnelsen til chansons de geste, en teori Joseph Bédier kritiserte, men som senwre vanr bred tilslutning. Gammelfransk litteratur var også emnet for många av Paris' artikler i Histoire littéraire de la France. Verdifulle litteraturhistoriske innledninger finnes videre i de tallrike teksutgaver som Paris alene eller i samarbeid med andre sørget for, som Miracles de Nostre-Dame (8 bind, 1876-83), Évangile de Nicodème (1885), L'Estoire de la guerre sainte (1897). Paris har i samarbeid med andre, blant annet Paul Meyer, grunnlagt vitenskapelige tidskrifter eller skriftserier som Revue critique (1866) og Romania (1872), biografiserien Les grands écrivains français, for hvilket Paris skrevt Villon (1901), samt gjenopprettet det gamle ansette Journal des savants.
Gaston Paris opparbeidet seg et vidt kontaktnett av forskere fra en rekke europeiske land og drev forskning over landegrensene. Ved École des Chartes og College de France skapte han dessuten et livskraftig miljø for studier i middelalderens liv og diktning. Blant hans elever var blant annet Marius Sepet, som forfattet Le Drame chrétien au Moyen Âge (1878) og Origines catholiques du théâtre moderne (1901). I La poésie au Moyen Âge fra 1885 og 1895 tok Gaston Paris opp igjen sitt ungdomsarbeide Histoire poétique de Charlemagne (1865), og diskuterte opprinnelsen til chansons de geste.
Arild Brodahl
Arild Brodahl (født 2. januar 1970) fra Fana ble skytterkonge under Landsskytterstevnet i Bodø i 2001.
Langvann (Aurskog-Høland)
Langvann er et vann ved Hedum nordøst for tettstedet Lierfoss i Aurskog-Høland kommune i Viken.
Det må ikke forveksles med Langvannet, som også ligger i Aurskog-Høland, sør for Lierfoss.
Decew Falls vannkraftverk
DeCew Falls vannkraftverk er to demninger med installert kraftverk i Wellandkanalen langs St. Lawrence River, i Ontario, Canada. Kraftanlegget demmer opp den kunstige Gibsonsjøen (Lake Gibson) med vann fra Eriesjøen via Twelve Mile Creek.
Anlegg I-II har installert 164 MW, fordelt på DeCew Falls I med 23 MW og DeCew Falls II med 144 MW. Anleggene stod ferdig utbygd i 1947. Første byggearbeider på anlegg I startet allerede i 1904. Operatør er selskapet Ontario Power Generation.
Byangter
Byangter, den nordlige skatt – tradisjonen er en buddhistisk læretradisjon innenfor Nyingma-tradisjonen i tibetansk buddhisme. Den oppstod i det 14. århundre og fikk navnet sitt høyst sannsynlig etter oppdagelsesstedet av disse nedgravde skatter (Terma) i nordlig retning fra Tibets første kloster Samye. Andre velkjente termatradisjoner er tradisjonen av sentrale skatter (tib.“dbus gter") og tradisjonen av søndre skatter (tib.: "lho gter") som består av Pema Lingpa-og Mindroling-tradisjonen.
Opprinnelse
Rigdzin Gödem (1337–1409) oppdaget tekstene som tilhører den nordlige skatt-tradisjonen, en syklus av tantriske lære, som er kjent spesielt for sin omfattende del av Vajrakilaya og Dzogchen-tekster, nær toppen av fjellet „Riwo Trabzang“. „Termaer“ er skjulte tekster, ritualgjenstander og relikvier som ble skjult på ordre av Guru Rinpoche i Tibet og sørlige naboland. Dette skjedde for å bevare buddhismen under Kong Langdarma (regjeringstid 836-842) som prøvde å utrydde buddhisme i Tibet.
Overdragelseslinjen som oppstod med Rigdzin Gödem ble overlevert til i dag. Den V. Dalai Lama Ngawang Lobsang Gyatso har vært en berømt linjeholder i den nordlige skatt-tradisjonen.
Stinius Fredriksen
Stinius Fredriksen (født 11. mars 1902 i Stavanger, død 7. juni 1977) var en norsk billedhugger og maler. Han har laget en rekke offentlige minnesmerker, og fra 1945 ledet han skulpturarbeidet på Vestfronten på Nidarosdomen.
Byangter
Opprinnelsesklosteret Dorje Drag
Hovedsete i den nordlige skatter overdragelseslinjen er Nyingma-klosteret Thubten Dorje Drag Ewam Chögar, kort Dorje Drag i krets Gongkar, besirk Lhokha i den autonome region Tibet i dagens Kina. Dorje Drag er ved siden av Kathog, Palyül, Dzogchen, Shechen og Mindroling en av de såkalt „seks høye sete“ i Nyingma-tradisjonen. Tradisjonen hvar utspredt i det historiske Tibet, etter ødeleggelsen av den tibetanske kulturen etter opprøret fra 1959 og under den kinesiske kulturrevolusjonen ble det grunnet menigheter i tradisjonen i India, Europa og USA også.
Dorje Drak tronholder
Den daværende Dorje Drag tronholderen Taklung Testrul Rinpoche er hovedlærer i tradisjonen. Han gir byangter-innvielser og lærer i visse mellomrom også i vesten.
Stinius Fredriksen
Liv
Stinius var sønn av gårdbruker Ole Fredriksen (født 1870) og Lina Talgø (født 1874). Fredriksen studerte først under Wilhelm Rasmussen på Statens kunstakademi i 1921-1923. Han fikk stipend fra Conrad Mohr og den norske stat for å studere videre i utlandet. I 1923-24 studerte han under Émile Antoine Bourdelle i Paris. Senere besøkte han Paris igjen som elev av Charles Despiau i 1928 og 1933.
Lothar Dietrich von Bönninghausen
Lothar Dietrich Freiherr von Bönninghausen (født 1598 i Apricke i grevskapet Mark, død 13. desember 1657) var en keiserlig feltmarskalkløytnant under tredveårskrigen. Bönninghausen trådte fra begynnelsen av denne krigen i tjeneste hos den katolske liga. Siden 1616 hadde han tjenestegjort for «König von Hispanien in den Niederlanden» under greven Heinrich von dem Bergh.
Byangter
Byangter- og Khordong-tradisjon
Den „nordlige skatt-tradisjonen“ blir overlevert i Europa ofte sammen med „Khordong-termatradisjonen“. Denne terma-linjen ble oppdaget av Nuden Dorje Drophan Lingpa (1809–1872). En Lama som lærde i Europa også var den 5. inkarnasjon av Nuden Dorje Drophan Lingpa, med navn Chhimed Rigdzin (1922–2002).
Stinius Fredriksen
Liv
I 1931 giftet Fredriksen seg med Irma Lønn (1908–1995).
Byangter
Byangter- og Rechung-tradisjon
Tradisjonen blir også overlevert av Changling Tulku Rinpoche, som er linjeholderen i Rechungpa-tradisjonen også.
Stinius Fredriksen
Verk
Fra 1927 jobbet Fredriksen med restaurasjon av Nidarosdomen, et arbeid som med enkelte avbrudd varte fram til 1965. Fra 1945 ledet han skulpturarbeidet på vestfronten. I alt leverte han 24 verk til domen, med apostelen Andreas (1929) som det første bidraget.
I arbeidet med Nidarosdomen utviklet Fredriksen en personlig gotisk stilart. Til Dagbladet 20. november 1965 uttalte han «''Dette med gotikken har aldri betydd noen tvangstrøye for meg. Gotisk skulptur er friere og mer levende i forhold til arkitekturen enn noen annen form''». Av medarbeiderne i Trondheim ble Fredriksen på spøk kalt «Sankt Inius».
På Verdensutstillinga i Barcelona 1929 fikk Fredriksen æresdiplom.
Fredriksen var viseformann i Bildende Kunstneres Forening fra 1945 og formann i perioden 1951-55. Han deltok i etableringen av Norsk Billedhoggerforening i 1946, og han var medlem av Nasjonalgalleriets råd og innkjøpskomite, og medlem av den faste jury til Høstutstillingen.
I 1962 fullførte Fredriksen fire helgenstatuer i østfronten på Stavanger domkirke, som en del av restaurasjonsarbeide. Statuene i kleberstein er i høygotisk stil og framstiller St. Katarina (1347-80), St Birgitta (1303-73), Stavangers skytshelgen St Svithun (861-) og St.Vincent. De fire er utstyrt med tradisjonelle attributter: St.Katarina med sverd og marterhjul, St. Birgitta med bok, St. Svithun med bok og bispestav og St. Vincent med møllehjul og ravn. Fredriksen har valgt fire av de helgenene som er knyttet til de tolv altrene som er kjent fra 1400-tallet i kirken.
Stavanger kommune deler ut en årlig kulturpris, der premien omfatter statuetten «Pike med sjal», laget av Fredriksen. Kunstneren fikk selv Stavanger Aftenblads kulturpris i 1958.
Gollandia
Gollandia er en utdødd slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
En liten (ca. 3,3 millimeter), avlang kortvinge. Føttene er fire-leddete på alle tre beinpar.
Levevis
De nåelevende artene i denne gruppen lever i møkk og annet råtnende, organisk materiale.
Utbredelse i tid om rom
Slekten er kjent fra rav fra Myanmar. Dette stammer fra midtre kritt, ca. 99 millioner år før nåtid.
Systematisk inndeling
Arten systematiske plassering er nokså usikker. Den skiller seg fra nålevende Coprophilini blant annet på at alle disse har fem-leddete, ikke fire-leddete, føtter.
Tula (Tula)
Tula (russisk: Ту́ла) er en by og administrativt senter i Tula oblast i Russland. Den ligger ved elva Upa, rundt 170 km sør for Moskva.
Historie
Byen har eksistert i hvert fall siden 1300-tallet. Noen historikere mener at Tula kan identifiseres med Taidula, en avsides lokalitet nevnt i en krønike under året 1146.
I middelalderen var Tula en mindre festning ved Fyrstedømmet Rjazans grense. Da byen kom under Storfyrstedømmet Moskva ble det bygget en kreml i stein, fullført i 1530. Den var en nøkkelfestning i den russiske festningslinjen Zasetsjnaja tsjerta, og den sto imot en beleiring av tatarer i 1552. I 1607 inntok Ivan Bolotnikov og hans støttespillere citadellet og motsto en fire måneder lang beleiring av tsarens arme. På 1700-tallet ble enkelte deler av kreml-murene revet.
Under andre verdenskrig var byens våpenproduksjon av stor viktighet. Tula ble mål for en tysk offensiv, fra 24. oktober til 5. desember 1941, for å bryte den sovjetiske motstanden i Moskvaområdet. Den tungt befestede byen klarte seg imidlertid, og Guderians Andre panserarme ble stoppet nær Tula. Byen sikret sørflanken under det sovjetiske forsvaret av Moskva og den etterfølgende motoffensiven.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Severdigheter
Den mest populære turistattraksjonen i Tula er Jasnaja Poljana, hjemmet og gravstedet til forfatteren Leo Tolstoj. Det ligger fjorten kilometer sørvest for byen. Det var her at Tolstoj skrev sine berømte romaner Krig og fred og Anna Karenina.
Levanger-sangen
Levanger-sangen er en lokalpatriotisk sang om Levanger som ble skrevet av (Kristen Mo (d. 1947) og musikk av (Nils Laurits Wold) (d. (1959).
Tore Sandland
Tore Sandland (født 19. oktober 1957) er en norsk tidligere lengdehopper som representerte TIF Viking i Bergen.
Hans personlige rekord er 7,36 meter, noe som plasserer ham på delt 48.-plass på norgesstatistikken gjennom alle tider. Rekorden ble satt 31. juli 1983 i Trondheim.
Dietrich Ottmar von Erwitte
Dietrich Ottmar von Erwitte (død 17. september 1631 under slaget ved Breitenfeld) var en generalvaktmester under tredveårskrigen.
Juleoratorium
Juleoratorium (tysk Weihnachtsoratorium) er et sakralt musikkverk, som forteller den bibelske historien om Jesu fødsel (Luk. 2, Matt. 2) i form av et oratorium. Juleoratorier oppstod innen protestantisk kirkemusikk på 1600-tallet, og mest kjent er Bachs juleoratorium (ofte bare kalt «juleoratoriet») fra 1734–1735.
«Julehistoriene» var opprinnelig kirkekonserter basert på evangelietekstene. Etterhvert ble dramatiske elementer mer tydelige, gjennom rollemessig betoning av den leste teksten. Samtidig ble det musikalske formspråket rikere.
Myriam Da Silva
Myriam Da Silva (født 15. april 1984) er en canadisk bokser.
Hun representerte Canada under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
Einar Sagli
Einar Sagli (født 30. september 1958) er en norsk pensjonert politimann og tidligere sprinter og lengdehopper. Han representerte IK Tjalve.
En av hans sønner, Jon-Erik Sagli, er også på norgesstatistikken med et hopp på 6,97 meter.
Hovudverneombud i Politiets utlendingsenhet (PU) og varsler mot økonomisk ukultur
I 2015 var han hovudverneombud i Politiets utlendingsenhet (PU) og varsler. Han sendte varslingsbrev til ledelsen om organisasjonen har mistet kontroll på overtidsføringen, og at ledere ved avdelingen skrev overtid for enorme beløp på Tøyen. Pengestrømmen til PU hadde økt mye i forbindelse med tilstrømmingen av asylsøkere til Norge dette året, og han mente at organisasjonen hadde mistet kontroll på overtidsføringen. Sagli hadde tidligere vært varsler ved andre deler i organisasjonen og opplevde sin karriere stoppet på grunn av det. Saken er fortsatt under gransking og Arbeidstilsynet har åpnet tilsynssak.
Gutt (bok)
Gutt (engelsk Boy) er en selvbiografi av Roald Dahl, skrevet for barn og utgitt i 1984. Den norske oversettelsen ved Tor Edvin Dahl utkom i 1986.
En stor del av boken handler om hendelser på kostskolen. Noe er fra sommerferiene i Norge. Boken avsluttes med at Dahl får jobb i Øst-Afrika, og reiser dit. Hendelsene der skildres i På egne vinger (norsk utgave 1987).
Handling
Roald Dahls far Harald Dahl og mor Sofie Hesselberg var nordmenn som emigrerte til Wales før første verdenskrig - og slo seg ned i Cardiff. Harald ble utsatt for en uheldig ulykke som tenåring på slutten av 1870-tallet, når han brakk venstre arm i det han forsøkte å fikse taket på familiens hjem og deretter falt av stigen. En doktor ble tilkalt, men var beruset ved ankomst og Harald fikk feil diagnose. Som resultat ble Haralds arm svært skadet. Legene innså at de hadde gjort en feil, og den eneste måten å ikke holde ham i den tilstanden var å amputere venstre arm. Harald levde med en arm resten av livet, men han lot ikke mangelen på en arm hindre ham.
Harald Dahl fikk to barn sammen med sin første kone, Marie, som døde kort tid etter fødselen av deres andre barn. Harald giftet seg deretter med Sofie Magdalene Hesselberg - Roalds mor. Harald var mer enn 20 år eldre enn Sofie, han var født i 1863 og hun var født i 1885. Når Roald Dahl ble født i 1916, var faren 53 år gammel. I 1920 var Roald Dahl fremdeles bare var tre år gammel, og hans syv år gamle søster Astri døde på grunn av komplikasjoner som følge av blindtarmbetennelse. Bare noen få uker senere døde Roalds far av lungebetennelse, 57 år gammel - kort tid før Dahls yngste søster ble født.
Som fortelleren av boken antyder Dahl at faren hans døde av sorg etter tapet av datteren sin. Roalds mor sto overfor valget om å flytte barna tilbake til Norge for å være i nærheten av familien, eller flytte til et mindre hus i Wales for å fortsette barnas utdanning i Storbritannia. Hun kom snart til beslutningen om å forbli i Sør-Wales, og var fast bestemt på at barna hennes skulle utdannes ved engelske skoler - ettersom faren deres alltid hadde uttalt at engelske skoler var de beste i verden.
Roald Dahl begynte på skole i Cardiff i 1921, når han var fem år gammel. Men han gikk der bare i ett år, men hadde få minner fra tiden sin der. Fra han var ni år gammel gikk Dahl ved St Peter's School, en internatskole i Weston-super-Mare - hvor han gikk i fire år. Etter at Dahl forlot skolen i 1934, avslo han muligheten til å begynne ved et universitet. Han skaffet seg i steden en stilling for Shell, og reiste ofte over hele Storbritannia i forbindelse med jobben. Men etter hvert får Dahl tilbud om en jobb i Øst-Afrika, og reiser dit.
Ernst Pedersen
I desember 2008 ble styret i Bodø/Glimt enige med Ernst Pedersen om at han skulle slutte som direktør for klubben. Bakgrunnen for dette er stor inntektssvikt og at det mot slutten av året ble klart at det går mot et stort underskudd i 2008.
The Washington Post
The Washington Post er den største og eldste avisen i Washington, D.C., grunnlagt i 1877. Avisen ble verdenskjent på 1970-tallet gjennom Watergate-skandalen, da journalistene Bob Woodward og Carl Bernstein avslørte skittent spill i valgkampanjen til president Richard Nixon.
Per 2015 hadde The Washington Post et daglig opplag på 356,768 med en søndagsutgave på 838,014 (per 2013) og rundt én million digitale abonnenter (2018). I 2013 var den USAs syvende største avis etter opplag.
I 2013 ble avisen kjøpt av Jeff Bezos for $250 millioner i kontanter. Avisen er eid av Nash Holdings LLC, et holdingselskap Bezos dannet i forbindelse med overtakelsen.
1877-1933
Avisen ble grunnlagt i 1877 av Stilson Hutchins. I 1880 kom søndagsutgaven, og avisen ble dermed den første i byen til å komme ut syv dager i uken. I 1889 solgte Hutchins avisen til Frank Hatton, en tidligere Postmaster General, og til Beriah Wilkins, en tidligere kongressmann for Demokratene i Ohio. For å markedsføre avisen spurte de nye eierne lederen av United States Marine Band, John Philip Sousa, om å komponere en marsj til premieutdelingen for avisens essaykonkurranse. Sousa skrev marsjen The Washington Post, og denne er fortsatt et av hans mest kjente verk.
Under den spansk-amerikanske krigen i 1899 trykte The Post Clifford K. Berrymans klassiske illustrasjon Remember the Maine, og tittelen på illustrasjonen ble krigsropet til amerikanske sjøfolk under krigen. Berryman trykte i 1902 den kjente vitsetegningen i The Post — «Drawing the Line in Mississippi». Tegningen viser President Theodore Roosevelts medfølelse for en liten bjørneunge, og karikaturen ga butikkeier Morris Michtom i New York inspirasjon til å lage og selge teddybjørner.
Wilkins overtok Hattons andel av avisen i 1894, da Hatton døde. Etter Wilkins' død i 1903 drev hans to sønner, John og Robert, The Post i to år før de solgte avisen i 1905 til John Roll McLean, eier av Cincinnati Enquirer. I Woodrow Wilsons presidentperiode ble The Post kreditert med den «mest berømte trykkfeilen i en avis» i Washingtons historie, ifølge tidsskriftet Reason; The Post hadde ment å skrive at President Wilson hadde «entertaining» (underholdt, middagsselskap, el.l.) hans fremtidige kone fru Galt, men i stedet ble det skrevet «entering Mrs. Galt» («gå inn i» fru Galt). Da John McLean døde i 1916 ble avisen overført til en trust. MacLean hadde hatt liten tro på at hans playboysønn Edward «Ned» McLean kunne administrere arven. Ned gikk rettens vei for å bryte trusten, og under hans ledelse ble avisen ruinert.
1933-1996
The Washington Post ble kjøpt i en konkursauksjon i 1933 av et av medlem av Federal Reserves styre, Eugene Meyer. Han gjenopprettet avisens finansielle helse og dens rykte. I 1946 ble Meyer etterfulgt som utgiver av svigersønnen Philip Graham.
I 1954 konsoliderte The Post sin posisjon ved å kjøpe opp og fusjonere med sin siste morgenavisrival, Washington Times-Herald. (Den fusjonerte avisen hadde offisielt navnet The Washington Post and Times-Herald frem til 1973, selv om Times-Herald-delen av navnetittelen ble mindre og mindre fremtredende etter 1950-årene.) Fusjonen førte til at The Post hadde to gjenværende konkurrenter, aftenavisene Washington Star (Evening Star) og The Washington Daily News. Disse to avisene fusjonerte i 1972 og opphørte i 1981. The Washington Times, etablert i 1982, har vært en lokal rival, med et opplag på omtrent en syvendedel av opplaget til The Post. Etter Grahams død i 1963 ble kontrollen av The Washington Post Company overført til Katharine Graham, hans kone og Meyers datter. Ingen kvinne hadde tidligere drevet en nasjonalt fremtredende avis i Amerikas forente stater. I en selvbiografi beskriver hun sin egen uro og mangel på selvtillit som kvinne. Hun ga ikke sin datter oppgaver i avisen, slik som hun gjorde for sin sønn. Hun var avisens utgiver fra 1969 til 1979 og ledet The Washington Post Company frem til tidlig på 1990-tallet som styreleder og CEO. Etter 1993 beholdt hun tittelen som leder av formannskapet frem til sin død i 2001.
I Katharine Grahams periode i The Post har avisen økt i nasjonal anseelse gjennom grundig undersøkende journalistikk. Det er verd å merke seg at avisen dekket saker som The Pentagon Papers og Watergate-skandalen minst like godt som The New York Times. Sjefredaktøren Ben Bradlee brukte avisens omdømme og ressurser til å støtte journalistene Bob Woodward og Carl Bernstein, da disse i en lang serie med artikler i avisen avslørte historien bak 1972-innbruddet i kontorene til Democratic National Committee i Watergate-hotellkomplekset i Washington. Den utholdende dekningen av saken ble et viktig bidrag i prosessen som førte til at president Richard Nixon gikk av og førte til at The Post ble tildelt Pulitzerprisen i 1973.
I 1972 ble «Book World»-seksjonen introdusert med den Pulitzerprisvinnende kritikeren William McPherson som den første redaktør. Blant de fremtredende skribentene var Pulitzerprisvinnende kritikere som Jonathan Yardley og Michael Dirda, hvorav Dirda skapte seg en karriere som kritiker i The Post. «Book World» sitt liv som en egen avis i avisen tok slutt i 2009, etter 37 år. Den siste utgave kom søndag 15. februar 2009. Kritikker av bøker blir dog fortsatt trykket, men nå i «Outlook»-seksjonen på søndager og i «Style»-seksjonen resten av uken, i tillegg til online i nettavisen.
I 1980 publiserte The Post den dramatiske historien «Jimmy's World», som beskrev livet til en 18 år gammel heroinmisbruker i Washington. Journalisten Janet Cooke vant både berømmelse og en Pulitzerpris for artikkelen. Senere undersøkelser viste imidlertid at historien var oppspinn, og Pulitzerprisen ble returnert.
Donald Graham, Katharines sønn, etterfulgte henne som utgiver i 1979. Tidlig på 1990-tallet ble han både CEO og styreleder. Han ble etterfulgt i 2000 som utgiver og CEO av Boisfeuillet Jones, Jr., med Graham fortsatt som styreleder.
Fra 1996
I 2010 hadde avisen sin første forsidereklame, med sitt lokale fokus som hovedårsaken: Capital One-reklamen ble kjørt for å markere omdøpingen av Chevy Chase Bank, en bank Capital One kjøpte i 2009. Ifølge avisens reklamesjef var reklamen «en type kampanje med særs lokalt viktig informasjon for våre lesere».
Tarawa
Geografi
Tarawa består av 24 større øyer, hvorav åtte er bebodd. Tarawa er delt i tre distrikter, North Tawara, Teinainano (Sør-Tarawa) og Beito. Beito består av bare én øy, Beito, som ligger lengst sørvest på Tarawa. Det var her slaget om Tarawa sto. Sør-Tarawa/Teinaninano er hovedstaden i Kiribati. Tidligere var bare byen Bairiki på Sør-Tarawa hovedstad, men etter hvert ble Parlamentet flyttet til byen Ambo, og flere departementer er spredt utover Sør-Tarawa. Høyesterett er på Beito, Tarawas største by. Flyplassen ligger på Bonriki, helt sørøst i Sør-Tarawa.
Fusui
Fusui (kinesisk: 扶绥县; pinyin:  Fúsuí Xiàn) er et fylke i den autonome regionen Guangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Chongzuo.
Befolkningen var på 406,332 innbyggere i 1999.
Referansesjekk
Referansesjekk, eller referanseintervju, er en prosess hvor man ved samtale/intervju med utvalgte referansepersoner forsøker å få et bedre bilde av en utvalgt person, som oftest i en rekrutteringsprosess. Det er en subjektiv prosess der formålet er å skaffe tilveie mer og/eller bedre informasjon, alternativt kartlegge sterke/svake sider ved denne personen.
Det må ikke forveksles med bakgrunnssjekk som er en objektiv kilde- og dokumentkontroll.
Brianda Cruz
Brianda Cruz (født 21. desember 1998) er en meksikansk bokser.
Hun representerte Mexico under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
Misodendraceae
Se teksten
Misodendraceae er en plantefamilie av parasittiske planter som lever som misteltein-aktige snyltere og vokser på busker av sydbøkfamilien (Nothofagus). Familien har bare en slekt – Misodendrum (noen ganger feilskrevet som Misodendron) – og hører til i ordenen Santalales. Den omfatter 12 arter som vokser i Sør-Amerika.
Gruppa er plassert som en familie i Santalales i alle de tre APG-systemene.
Arter
Artene omfatter blant annet følgende, ufullstendige liste:
Dramatens elevskola
Dramatens elevskola, en teaterutdannelse startet allerede i 1787 av kong Gustav III og som var Sveriges fremste teaterutdannelse til og med 1964.
Historie
Da skolen ble grunnlagt i 1787 ble den ofte kalt barneteateret; tidigere hadde blivende svenske skuespillere, dansere og sangere fått bli studenter hos en enkelt kollega, men nå skulle barn utdannes til yrket fra grunnen etter de samme prinsippene som i utlandet. Det inngikk da å oppføre barnstykke eller elevforestillinger som trening.
Den var gjennom alle disse årene knyttet til Dramaten i Stockholm (der skolen siden 1907 var i bygningen ved Nybroplan og der elevene hadde en egen scene og lokale; det som i dag kalles "Tornrummet" og som nå brukes av Dramaten som en mindre spillescene).
Men i 1964 ble det besluttet å skille skolen fra Dramaten (etter som det var mangel på lokaler og hadde vanskelig for å håndtere skolens stadige økende antall elever). En opprettet da i stedet for det som på 1960- og 70-tallet kom til å bli "Statens scenskola" i Stockholm (og som seinere endret navn enda en gang til det nåværende Teaterhögskolan i Stockholm; som nå også finnes i Malmö, Göteborg og Luleå).
Elever i utvalg (sortert på etternavn)
A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Å Ä Ö
1948-1951
Klassen fra 1948 hører kanskje til den mest kjente med blant annet. Jan-Olof Strandberg, Allan Edwall, Margaretha Krook, Ingrid Thulin, Yvonne Lombard, Max von Sydow og Jan Malmsjö.
Michel Teló
Michel Teló (født 21. januar 1981 i Medianeira i Paraná) er en brasiliansk sanger og låtskriver. Etter å ha vært vokalist i flere band gikk han solo, og ble verdenskjent i 2011 med en coverversjon av sangen «Ai se eu te pego», som gikk inn på førsteplass på hitlistene i Brasil og i ei rekke andre land i Amerika og Europa. Sangene hans tilhører sjangerne sertanejo og pop.
Jeeves
Reginald Jeeves er en oppdiktet litterær person som hovedperson i P.G. Wodehouses humoristiske fortellinger fra britisk overklasse i de første tiårene av 1900-tallet.
Bakgrunn
Jeeves (fornavnet blir sjelden eller aldri brukt) er tjener (valet) for den unge levemannen Bertram Wooster. Ettersom den naive Wooster og hans venner stadig roter seg opp i absurde problemer (ofte knyttet til uønskede og uheldige forlovelser eller mislykkede veddemål), er Jeeves spesialist i å rydde opp i forviklinger.
Jeeves er det ironiske sinnbildet på den perfekte tjener; the gentleman's gentleman. Han er sin arbeidsgiver fullstendig overlegen på alle områder, og har alltid kontroll over situasjonen. Jeeves har ubegrensede praktiske og teoretiske kunnskaper, er dannet hinsides begripelse, og har ufeilbarlig smak. Respekten for arbeidsgiveren er imidlertid høyst overfladisk. Jeeves har som regel sin egen agenda, og hans løsninger på problemene Bertie og hans venner kommer opp i, innebærer ofte at Bertie fremstår som alvorlig sinnsforvirret.
Selv om Jeeves ses gjennom arbeidsgiveren Woosters øyne, får leseren av og til glimt av et privatmenneske bak yrkesrollen. Ved siden av omfattende lesning, er Jeeves tydeligvis fascinert av båtliv og sjøfiske. Han later også til å ha en omfattende vennekrets.
Jeeves-figuren ble introdusert i 1917, og er blitt modell for en rekke senere tjenerfigurer i britisk litteratur og dramatikk, for eksempel, Lord Peter Wimsey).
Jeeves ble framstilt av skuespilleren Stephen Fry i den britiske TV-serien Jeeves and Wooster som ble produsert fra 1990 til 1993.
Fred Åkerström sjunger Ruben Nilson
Fred Åkerström sjunger Ruben Nilson er et studioalbum av den svenske visesangeren Fred Åkerström, utgitt i 1963 på plateselskapet Metronome. På albumet tolker Åkerström Ruben Nilson. Plata er Åkerströms debutalbum.
Albumet ble produsert av Anders Burman og spilt inn i Metronomes studio i Stockholm med Anders Persson og Rune Persson som lydteknikere. På albumet medvirker Åkerström med sang og gitar, Roland Bengtsson med gitar på «Trubaduren» og «Fimpen och tändstickan» og Andrew Walter med trekkspill på «Amerikabrevet». På flere av låtene akkompanjeres Åkerström av Gunnar Lundén-Weldens orkester.
Albumet kom som LP i 1963, og utkom i ny utgave på CD i 1990. Fotografer var Bengt H. Malmqvist (svart-vitt foto) og «Per-Olow» (fargefoto).
Louis Yamaguchi
Louis Yamaguchi (født 28. mai 1998) er en japansk fotballspiller.
Karriere
Louis Yamaguchi startet sin profesjonelle karriere i Extremadura UD i 2017.
Landslaget
Han ble tatt ut i Japans tropp til VM i fotball U-20 2017.
Ruth Nissen-Drejer
Ruth Nissen-Drejer (født 31. januar 1896, død 3. mars 1977) var en norsk forfatter og oversetter. Hun startet som forfatter av såkalte ungpikebøker, og etter hvert oversatte hun også bøker til norsk i tillegg til eget forfatterskap.
Hun var tidlig medlem av Ungdomslitteraturens forfatterlag (ULF), som senere skiftet navn til Norske Barne- og Ungdomsbokforfattere. Sammen med forfatterkollegaen Inger Austveg utga hun en romanserie om Søster Jorun, som ble oversatt til svensk og til nederlandsk. Hun har også blitt oversatt til dansk. Utover i livet ble forfatterskapet hennes stadig mer preget av hennes kristne livssyn.
Flere av hennes oversettelsesoppdrag bestod også i å «bearbeide» eller «gjenfortelle» originalteksten, noe som i praksis kunne bety å utarbeide en forkortet versjon. En slik omarbeidelse av et litterært åndsverk har i nyere tid vært mer omdiskutert og kritisert, men var i Ruth Nissen-Drejers samtid nokså vanlig.