cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alabama
Alabama er en delstat i det sørøstlige USA. Den grenser til Tennessee i nord, Georgia i øst, Florida og Mexicogulfen i sør og Mississippi i vest. Alabama er med 135 765 km² den 30. største av USAs delstater etter areal, og med 4,8 millioner innbyggere den 23. største delstaten etter befolkning. Med sine 2 100 km har Alabama en av de lengste farbare vannveiene i landet. Hovedstaden i Alabama er Montgomery, mens de største byområdene er Birmingham, Huntsville og Mobile.
Siden den andre verdenskrig har delstatens økonomi gått fra å være jordbruksbasert til å få en mer variert næringsstruktur. På 2000-tallet har de fremste næringsveiene vært administrasjon, finansbransjen, industriproduksjon, høyteknologisk industri, mineralutvinning, varehandel og offentlig tjenesteyting. Siden 1990-årene har delstaten hatt en sterkt voksende bilindustri. Forsvaret genererer også mye aktivitet. Havnen i Mobile er den 12. største i USA etter tonnasje.
Alabama har fått tilnavnene Yellowhammer State, etter delstatsfuglen gulspett, og Cotton State, for sin betydelige produksjon av bomull. Som et kulturelt sentrum i det dype sør blir Alabama også kalt Heart of Dixie.
Naturgeografi
Alabama er den 30. største delstaten i USA med et samlet areal på 135 760 km², hvorav 3,2 % er vann. Delstaten har det nest største farbare vannveisystemet i landet. Alabama deles ofte inn i to jevnstore geografiske hovedområder. Rundt tre femtedeler av landområdet i delstaten er en lett kupert slette som i hovedsak heller mot elven Mississippi og Mexicogulfen. Denne fruktbare kystsletten med svartjord og skogvokste sandmoer utgjør det sørlige Alabama. Den nordlige delen av Alabama domineres av fjellkjeden Appalachene, og gjennomskjæres av elven Tennessee, som lager en stor dal med mange bekker, elver, fjell og innsjøer.
Delstatene som grenser til Alabama er Tennessee i nord, Georgia i øst, Florida i sør og Mississippi i vest. Alabama har en forholdsvis kort kystlinje mot Mexicogulfen, lengst sør i delstaten. Høydeforskjellene i delstaten varierer fra havnivå ved Mobile Bay til mer enn 550 moh. i Appalachene i nordøst. Det høyeste punktet er Cheaha Mountain (735,5 moh.). Den lengste elven er Alabama-Coosa (1 200 km), med et nedslagsfelt på 115 000 km². Rundt 67 %, eller 89 000 km², av delstatens landmasse er skogvokst. Alabama huset en gang store furuskoger, som fremdeles utgjør store deler av det samlede skogsarealet i delstaten. Delstatens største fylke etter både landmasse og ferskvann er Baldwin County i sør.
Blant områder i Alabama under administrasjon av National Park Service kan nevnes Horseshoe Bend nasjonale militærpark ved Alexander City, Little River Canyon nasjonale verneområde ved Fort Payne, Russell Cave nasjonalmomument i Bridgeport. Dessuten har delstaten fire vernede skogsområder: Conecuh, Talladega, Tuskegee og William B. Bankhead. Trail of Tears, ruten som cherokeeindianerne ble fordrevet langs i 1830-årene, går også gjennom delstaten.
Et kjent naturfenomen i Alabama er klippen Natural Bridge, USAs lengste naturlige bro øst for Rocky Mountains. Klippen ligger rett før for Haleyville. Wetumpkakrateret, et meteorittkrater på 8 km i diameter, finnes i Elmore County, like nord for Montgomery. En meteoritt på 300 meter i diameter traff området for rundt 80 millioner år siden. Dette kalles Alabamas største naturkatastrofe.
Alabamas største artsmangfold innen dyre- og planteliv finnes i området som strekker seg fra Tennessee Valley og Appalachene i nord, via svartjordsbeltet i de sentralene delene av delstaten, og til kystslettene ved Mexicogulfen. Delstaten er vanligvis rangert som en av de fremste i USA når det gjelder biologisk mangfold. Den har nærmere 4 000 bregne- og blomsterarter. Av hjemmehørende dyrearter finnes 62 pattedyrarter, 93 reptilarter, 73 amfibiearter, 307 arter av ferskvannsfisk samt 420 fuglearter som tilbringer minst noe av året i delstaten. Av hvirvelløse dyr finnes 83 krepsearter og 383 bløtdyrarter, hvorav 113 bløtdyrarter aldri har blitt observert utenfor Alabama.
Klima
I Köppens klimaklassifisering er delstaten klassifisert som fuktig subtropisk. Den gjennomsnittlige årstemperaturen er 18 °C. Temperaturene pleier å være høyere i den sørlige delen av delstaten, som ligger ved Mexicogulfen, mens det i de nordlige delene, spesielt i Appalachene i nordøst, er noe kaldere. Generelt har Alabama svært varme somre og milde vintre med store nedbørsmengder gjennom året. Delstaten har gjennomsnittlig 1 400 mm nedbør i året, og har en lang vekstsesong på opptil 300 dager i det sørlige Alabama. Somrene i Alabama er blant de varmeste i USA, med høye temperaturer på gjennomsnittlig 32 °C gjennom sommeren i noen deler av delstaten.
Alabama er også utsatt for tropiske sykloner og endog orkaner. Områder i delstaten som ligger langt fra Mexicogulfen er heller ikke forskånet mot stormer, som ofte sørger for store nedbørmengder mens de beveger seg inn i landet og avtar i styrke. I det sørlige Alabama forekommer det ofte tordenvær, og i området rundt Mobile Bay er det gjennomsnittlig 70–80 dager i året med tordenvær. Denne aktiviteten avtar noe lengre nord i delstaten, men selv lengst i nord er det rundt 60 dager med tordenvær i året. De sentrale og nordlige delene er mest utsatt for store lynnedslag. Av USAs delstater har Alabama 7. flest dødsfall som følge av lynnedslag og 9. flest dødsfall som følge av lynnedslag per innbygger.
Delstaten er ett av få steder i verden som har en andre tornadosesong i november og desember i tillegg til vårsesongen. Den nordlige delen, særlig Tennessee Valley, er ett av de stedene i USA som er mest utsatt for ødeleggende tornadoer. Området i Alabama og Mississippi som er mest utsatt for tornadoer blir gjerne kalt Dixie Alley. Sammen med Kansas hadde Alabama flest tornadoer av styrken 5 på den utvidede Fujitaskalaen i årene 1950–2006. I april 2011 opplevde Alabama en rekordforekomst av tornadoer, nemlig 62.
Vintrene er generelt milde i Alabama, slik de er i det meste av det sørøstlige USA, med de laveste temperaturene i januar på gjennomsnittlig 4 °C i Mobile og 0 °C i Birmingham. Til tross for at snø er et sjeldent fenomen i mye av delstaten, kan områdene nord for Montgomery opplevde snøfall noen få ganger hver vinter. Noen år opplever man også noe større snømengder. Gjennomsnittlig årlig snømengde i Birmingham er 51 mm. Langs Mexicogulfen kan det gå flere år mellom snøfallene.
Alabamas høyeste målte temperatur var 44 °C den 5. september 1925 i landsbyen Centerville i Conecuh County. Den laveste målte temperaturen var −33 °C den 30. januar 1966 i New Market i Madison County.
Demografi
United States Census Bureau estimerte folketallet i Alabama til å være 4 802 740 per 1. juli 2011, en økning på 0,48 % siden folketellingen i 2010.
Delstaten har en økning i folketallet som følge av høye fødselsrater og netto innvandring fra andre delstater. I perioden 2000–2008 gav innvandring utenfra USA en netto befolkningsvekst på 31 180 mennesker, mens innvandring fra andre delstater gav en netto vekst på 73 811 mennesker. I 2008 hadde delstaten 108 000 innbyggere født utenfor USA (2,4 % av den samlede befolkningen), hvorav anslagsvis 24 000 (22,2 %) var illegale innvandrere.
Befolkningstyngdepunktet i Alabama ligger i like utenfor Jemison i Chilton County.
Etniske grupper
Av befolkningen på ca. 4,8 millioner den 1. juli 2011 var 68,5 % hvite (67 % ekskludert latinamerikanere), 26,2 % svarte eller afroamerikanere, 1,1 % asiater og 0,6 % indianere. 2 % hadde et annet etnisk opphav, mens 1,5 % hadde blandet etnisk opphav. Latinamerikanere utgjorde 3,9 % av befolkningen. I 2011 tilhørte 46,6 % av Alabamas befolkning under ett år minoritetsgrupper.
Mange i Alabama rapporterer å være av afroamerikansk (26,2 %), engelsk (23,6 %), irsk (7,7 %), tysk (5,7 %) og skotsk-irsk (2 %) avstamning. Av de som oppgir å være av «amerikansk» herkomst i Alabama, er et overveldende flertall av engelsk avstamning. Disse identifiserer seg likevel bare som amerikanske, fordi slekten deres i noen tilfeller har vært i Amerika siden 1600-tallet. Demografer anslår at minst 20–23 % av befolkningen i Alabama er overveiende av engelsk opphav. I folketellingen i 1980 oppgav 41 % av befolkningen å være engelskættede. Det er trolig flere med nordirsk opphav i delstaten enn rapportert, fordi begrepet «skotsk-irsk» vanligvis bare brukes om skotsk herkomst i Alabama.
Alabamas lovgivende forsamling har gitt sin offisielle anerkjennelse av ni indianerstammer i delstaten.
Byområder
Ifølge den amerikanske folketellingen av 2010 er det 460 byer med lokalt selvstyre i Alabama. Det skilles mellom byer og såkalte storbyområder (metropoler), som kan bestå av flere byer, forsteder og tilgrensende bebyggelse. Delstaten er også inndelt i 67 fylker, med Jefferson County (658 466 innbyggere) og Greene County (9 045) som henholdsvis størst og minst. Fylkene har vært uendret siden utskillelsen av Houston County i 1903.
Delstatens elleve storbyområder har i alt 3 362 483 innbyggere, ifølge folketellingen i 2010. Av disse bor 1 128 047 i Birmingham–Hoover, som sammen med Cullman har 1 212 848 innbyggere. På samme tidspunkt var de største enkeltstående byene Birmingham (212 237), Montgomery (205 764), Mobile (195 111), Huntsville (180 105) og Tuscaloosa (90 468).
Før europeisk kolonisering
Indianerstammer av ulike kulturer levde i området i tusenvis av år før europeisk kolonisering. Blant de historiske stammene i området før europeisk kontakt var de irokesisktalende cherokeene og de muskogeansktalende stammene alabama, chickasaw, choctaw, creek og coushatta. Handel nordøstover via elven Ohio begynte i løpet av jernalderen, og varte frem til kontakten med europeere. Samtidig med europeisk middelalder slo jordbrukere fra Mississippi-kulturen seg ned i mesteparten av Alabama. Et av deres sentre lå i dagens Moundville i Alabama. Mye av kunnskapen om den sørøstlige indianerkulturen kommer fra arkeologiske undersøkelser av kulturminner herfra. Denne kulturen hadde ingen påviste bånd til mesoamerikask kultur.
Skjønt opphavet til navnet Alabama kan anspores, er kildene uenige om betydningen. En artikkel i Jacksonville Republican i 1842 fremsatte ideen om at navnet kunne bety «her hviler vi». Denne påstanden ble popularisert i 1850-årene gjennom forfatterskapet til Alexander Beaufort Meek. Eksperter på muskogeanske språk har ikke klart å finne noe bevis for en slik oversettelse. Eksperter mener ordet kommer fra choctaw alba, «planter» eller «vekster», og amo, «å kutte», «samle». Betydningen kan ha vært «krattskogryddere» eller «urtesamlere», hvilket kan vise til rydding av land til nydyrking eller innsamling av helbredende urter. Mange stedsnavn i delstaten har indiansk opphav.
Europeisk kolonisering
De første europeerne som kom til området var spanske oppdagelsesreisende under ledelse av Hernando de Soto i 1540. Spanjolene var på leting etter edelmetaller, og ble angrepet av indianere under ledelse av høvdingen Tuskaloosa, «svart kriger», i det nordlige Alabama. I de kommende århundrene gjorde både Frankrike og Spania krav på området. Den første faste bosetningen ble grunnlagt i 1702 av en fransk ekspedisjon i området ved utløpet til elven Alabama på Daupin Island. Old Mobile ble forlatt til fordel for dagens Mobile i 1711. Den første lasten med slaver fra Afrika kom til Fort Daupin i 1719.
Fra 1702 til 1763 gjorde Frankrike krav på området som en del av Fransk Louisiana. Etter det franske nederlaget i syvårskrigen måtte Frankrike i 1763 gi fra seg de østlige delene av området til de seirende britene, og den vestlige delen til Spania, som en kompensasjon for det spanske tapet av Spansk Florida. Mesteparten av Alabama ble således en del av det britiske Vest-Florida. Indianerne som bodde der ble i stor grad underkuet og transportert vestover til Oklahoma. Etter den amerikanske uavhengighetskrigen ble territoriet delt mellom USA og Spania. Den 13. april 1813 overgav den spanske garnisonen i Mobile seg til amerikanske styrker.
Centrochilus
Centrochilus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea. Slekten omfatter bare én kjent art.
Alabama
Europeisk kolonisering
Den britiske lojalisten Thomas Bassett var en av delstatens første hvite nybyggerne utenfor Mobile. Han koloniserte Tombigbee-distriktet tidlig i 1770-årene. Distriktet omfattet deler av det sørlige Clarke County, det nordlige Mobile County og mesteparten av Washington County. Størsteparten av det nordlige Alabama var regnet til Yazoo-landet under den britiske koloniseringen. Landet ble gjort krav på av Georgia-provinsen fra 1767. Etter uavhengighetskrigen forble området en del av Georgia, til tross for stor uenighet. Etter en rettsskandale i Georgia i 1804 ble Yazoo-landet tillagt Mississippi-territoriet.
Innlemmelse i unionen
Den 3. mars 1817 ble Alabama-territoriet utskilt som en egen enhet fra Mississippi-territoriet. St. Stephens, som senere har blitt forlatt, fungerte som hovedstad i de to neste årene. Spania opprettholdt sitt krav på det tidligere Vest-Florida frem til signeringen av Adams–Onís-avtalen i 1819, da Alabama ble opptatt som USAs 22. delstat. Kongressen inviterte til en grunnlovsgivende forsamling i Huntsville, hvor delegater møttes om sensommeren i 1819. Huntsville tjente som midlertidig hovedstad i et års tid.
Centrochilus
Systematisk inndeling
Navnet Centrochilus brukes også om en slekt av orkideer. Begge navnene er gyldige siden navnsettingene av dyr og planter er uavhengige av hverandre.
Alabama
Innlemmelse i unionen
Cahaba i Dallas County, som senere har blitt forlatt, var den første permanente delstatshovedstaden fra 1820 til 1825. Delstaten ble snart åsted for den såkalte Alabama-feberen, en stor innvandring av nybyggere og eiendomsspekulanter som ønsket å sikre seg en del av den fruktbare jorden, som var velegnet til bomullsproduksjon. Innførselen av afrikanske slaver økte tilsvarende. Økonomien i svartjordbeltet var konsentrert rundt store bomullsplantasjer. Eierne bygde i all hovedsak sin rikdom ved hjelp av slavearbeidere. Delstaten tiltrakk seg også mange fattige, hvite bønder som praktiserte et selvbergingsjordbruk.
Folketallet i Alabama ble estimert til færre enn 10 000 i 1810, men hadde økt til mer enn 300 000 i 1830. De fleste indianerne ble fordrevet helt fra delstaten innen få år etter Indian Removal Act av 1830. Fra 1826 til 1846 tjente Tuscaloosa som hovedstad i Alabama. Den 30. januar 1846 annonserte Alabamas lovgivende forsamling at hovedstaden ble flyttet til Montgomery. Arkitekten Stephen Decatur Button fra Philadelphia ledet byggingen av et nytt administrasjonsbygg i byen. Den første bygningen brant ned i 1849, men ble gjenoppbygd på samme sted i 1851. Nybygget er fremdeles i bruk, og ble tegnet av Barachias Holt fra Maine.
Borgerkrigen og gjenoppbyggingen
I 1860 hadde folketallet steget til 964 201, hvorav 435 080 var svarte slaver og 2 690 var frie svarte. I januar 1861 gikk Alabama sammen med Florida, Georgia, Louisiana og Mississippi ut av unionen. Etter å ha vært en selvstendig republikk i noen få dager, stiftet man Amerikas konfødererte stater sammen med Sør-Carolina. Montgomerty i Alabama var i en kort periode den første hovedstaden i konføderasjonen. Under den amerikanske borgerkrigen mellom 1861 og 1865 led Alabama store tap. Selv om relativt få slag ble utkjempet på delstatens grunn, bidro Alabama med 120 000 soldater. Soldatene ble kalt yellowhammer, «gulspett», etter delstatsfuglen og kavaleristenes gule uniformspryd.
Slaveriet ble endelig avskaffet med det 13. grunnlovstillegg i 1865. I årene 1867–1868 ble delstaten satt under militærstyre. I de påfølgende årene med gjenoppbygging ble kløften mellom hvite og svarte enda dypere, og rasistiske organisasjoner som Ku Klux Klan, White League og Red Shirts vokste seg sterkere. Flere svarte fikk politisk makt, fordi flesteparten av delstatens hvite mistet stemmeretten midlertidig mellom 1867 og 1874. Alabama valgte tre svarte, republikanske kongressmenn. Delstaten fikk en ny grunnlov i 1868 som skapte et offentlig skolesystem og sikret kvinner flere sosiale rettigheter. Økonomien forble jordbruksbasert og avhengig av bomullsproduksjon, men myndighetene investerte tungt i veier og jernbaner.
I 1874 var gjenoppbyggingen over, idet hvite demokrater gjenvant den politiske kontrollen i Alabama. De vedtok en ny grunnlov i 1875 og en serie Jim Crow-lover som sørget for institusjonalisert segregering, for eksempel i skolene og på offentlig transport. De fleste svarte og mange fattige hvite ble fratatt stemmeretten gjennom en rekke nye krav til inntekt, leseferdigheter, botid og vandel. Mellom 1900 og 1903 sank antallet svarte stemmeberettigede i Alabama fra over 181 000 til 2 980, selv om minst 74 000 svarte velgere var lesekyndige. Dette bidro sterkt til å skape det demokratiske hegemoniet i Alabama.
Næringsliv
I 2012 hadde Alabama en middels stor økonomi med et BNP på 157,2 milliarder dollar, en svak vekst og en arbeidsledighet under landsgjennomsnittet. BNP per innbygger i 2012 var 32 615 dollar, mindre enn i USA som helhet.
Landbruket er ikke veldig stort etter amerikansk målestokk, men Alabama har en betydelig produksjon av kyllinger. Bomull er viktigste dyrkingsprodukt i jordbruket.
Mobile er med 57,7 millioner tonns godsmengde den 11. største i USA, det meste er innførsel av råolje og andre importvarer. Treforedling og elektroindustri er de viktigste produksjonsnæringene. Energiproduksjonen er betydelig og skjer mest ved varmekraft (kull 78 mrd kWh og olje 88 mrd kWh) fulgt av atomkraft med 32 mrd kWh i 2006.
Marshall Space Flight Centre ligger i Alabama.
Religion
I 2008 oppgav 80 % av de spurte i Alabama kristendommen som sin religion, mens 6 % spesifiserte at de var katolikker, og 11 % regnet seg som ikke-religiøse. Mindre religiøse grupper representert i delstaten inkluderer jøder, muslimer, hinduer, buddhister, sikher og bahaier.
Jødedommen har vært representert i delstaten siden midten av 1700-tallet, og den eldste menigheten, Sha'arai Shomayim i Mobile, ble formelt anerkjent av delstatens lovgivende forsamling i 1844. Det finnes to ortodokse, fire konservative, ti reformerte og én humanistisk synagoge i Alabama.
Islam har en tiltagende oppslutning i Alabama, med 31 moskeer per 2011 og mange svarte konvertitter. Det er flere hinduistiske templer og kultursentre i delstaten. Buddhistene har seks dharmasentre for theravadabuddhister. Fire av de buddhistiske templene ligger i nærheten av tyngdepunktet Mobile County, som mottok mange flyktninger fra Kambodsja, Laos og Sør-Vietnam fra 1970-årene og utover.
Bujari
Bujari er en kommune i delstaten Acre i nordregionen av Brasil.
.cd
.cd er Den demokratiske republikken Kongos nasjonale toppnivådomene for Internett (ccTLD). Det ble opprettet i 1997 som en erstatning for ccTLDet .zr (Zaire), som ble faset ut og etter hvert slettet i 2001.
Med unntak for reserverte navn som .com.cd, .net.cd, .org.cd og lignende, så kan enhver person i verden registrere et .cd domene mot et gebyr, og mye av inntektene fra dette går inn i statskassen. Domenet er populært (og dermed økonomisk bærekraftig) i og med at CD er forkortelsen for compact disc (andre lignende ccTLDer er .fm, .am, .tv, .ws og .dj).
Eksterne lenker
Toppdomän
La Paloma (maleri)
La Paloma er et maleri fra 1904 av den katalanske maler Isidre Nonell.
La Paloma ses drapert i brent orange mot en mørkegrønn bakgrunn. Hun vender ansiktet bort fra seeren som om hun står i dype tanker.
Motivet med en sigøynerkvinne er karakteristisk for Nonells maleri, og viser hans evne til å skildre marginaliseringens ensomhet. Bildet tilhører Museu Nacional d'Art de Catalunya.
Tvind
Tvind er en omstridt dansk organisasjon som ble stiftet av Mogens Amdi Petersen i 1970, og som har som uttalt mål å bekjempe fattigdommen i den tredje verden. Organisasjonen Tvind startet som et idealistisk og venstreorientert skolesamvirke i Danmark, men utviklet seg etterhvert til et internasjonalt konsern med mer enn 100 ulike selskaper og fond i et innviklet nettverk. Det hele baserer seg på en hærskare av frivillige i mer enn 70 land verden over som har arbeidet gratis eller nesten gratis for «sakens skyld».
Manifestet fra 1979
Den danske avisen Information brakte 29. mars 1979 et manifest kalt Tvinds revolusjonære mål. Her omtales «karakteroppdragelsen i Kina» som tilknyttet «folket, de rettferdige og fleste krefter», mens organiseringen av det danske samfunnet ifølge Petersen er en hindring for en «folkekarakteroppdragelse».
UFF
Organiasjonen blir årlig revidert og sendte over 25 millioner kroner i bistand til veldedige formål i 2021.
Tilknytning til totalitære regimer
I 1970-årene vokste antall skoler og aktiviteter. Også i Norge fikk Tvind-organisasjonen en avlegger da «Den reisende folkehøyskole» i 1978 startet opp med base på Hankø ved Fredrikstad. Det første året gikk 96 elever på skolen. Året etter flyttet skolen sin virksomhet til Halden, men da tilskuddet fra den norske stat falt bort i 1983, kjøpte Den Reisende Høyskole Hornsjø høyfjellshotell i Øyerfjellet ved Lillehammer. Frem til 1983 het skolen «Den reisende folkehøgskole», men siden den ikke var godkjent som folkehøyskole, påla Utdanningsdepartementet skolen å skifte navn. I 2010 skiftet skolen navn igjen, fra «Den reisende høgskole» til DRH-Norway, ettersom den heller ikke var noen høyskole. I juni 2012 skrev Kunnskapsdepartementet til Arbeidstilsynet: «Den reisende høgskole (tidligere Den reisende folkehøgskole) er ikke godkjent etter folkehøyskoleloven eller noen annen norsk utdanningslov. Departementet har dermed ikke tilsynsansvar for Den reisende høgskole.» Skoledriften er organisert som en privat, selveiende stiftelse. Dermed er den Lotteri- og stiftelsestilsynets ansvar. På sine nettsider meldte skolen i 2012 selv at utdannelsen var godkjent - av myndighetene i Mozambique.
Skolens første rektor i Norge var Dag Hareide (1978–1979), men han trakk seg ut da de andre lærerne meldte inn skolen – som han kalte en kombinasjon av praktisk kommunisme og klosterbevegelse – i den danske søsterbevegelsen som skremte ham med sine totalitære trekk. Øyvind Wistrøm (1949-) var deretter i mange år rektor. Allerede det første året oppstod det betydelig misnøye med skolens virksomhet, og kritikken var i hovedsak den samme som var kjent fra Danmark tidligere. Personlige følelser og kjærlighet til naturen anses som forstyrrende elementer i den virkelighetsoppfatningen som er påbudt i skolen.
Østeuropeiske elever
På Hornsjø fortsatte skolen sin virksomhet med utdannelse av ungdom, fortrinnsvis fra Øst-Europa til såkalte «utviklingsinstruktører» som hadde til oppgave å reise ut for å arbeide på Tvinds og UFFs prosjekter i det sørlige Afrika, bl.a. med treplanting og i rene produksjonsvirksomheter. Senere kom det til en kampanje til bekjempelse av aids (Total Control of the Epidemics). Gert Magnar Olsen, (født 18. mars 1957, død 5. mars 2012) hadde allerede i 1977 engasjert seg i bevegelsens virksomhet som lærer i Danmark og på Den Reisende Folkehøgskole i Norge fra 1978 og senere i et langt opphold i El Salvador. Olsen startet på 1990-tallet en bananplantasje i det borgerkrigsherjede El Salvador i Tvinds regi, men kom i 1999 tilbake til Hornsjø og ble ny rektor og daglig leder av skolen. Høsten 2010 trykte Vårt Land en rekke artikler om DRH og Tvinds virksomhet i Norge som avslørte at få eller ingen penger ved salg av tøy eller andre innsamlinger endte opp i egentlige utviklingsprosjekter, men ble sluset tilbake til Tvind på en rekke skjulte måter, bl.a. via Bulgaria.
Skolen driver informasjonsvirksomhet i Romania, Ungarn og Tsjekkia, og samtlige elever ved skolen er østeuropeere. Tidligere studenter mener de ble villedet og utnyttet som billig arbeidskraft. Arbeidstilsynet har i tilsynsrapport slått fast at DRH Norway driver ulovlig, og at arbeidende studenter må ansettes som vanlige arbeidstakere.
De tre siste årene frem til 2012 hadde skolen bare hatt elever fra Øst-Europa, og i løpet av to år var en person myrdet, én omkommet i en bilulykke og én ble blind på et øye på Den reisende høgskole. Åtte elever fortalte Aftenposten om utrygge arbeidsforhold, lite mat og hardt arbeid for få eller ingen penger. Elevene rotet i matbutikkenes søppelcontainere etter mat. Det var snakk om stress, sult, isolasjon, ydmykelse og hardt arbeid til langt på natt, og skolen meldte heller ikke fra alvorlige ulykker. Politiet iverksatte etterforskning av en hendelse der en rumensk elev ble oppfordret til å ta av seg vernebrillene da han klaget på at de dugget.
5. mars 2012 tok en rumensk elev rektor Olsens kone som gissel på Hornsjø, og forlangte tilbakebetalt kr 64.000 som han mente skolen skyldte ham. Rektor Olsen ble knivstukket 22 ganger av eleven og døde av det samlede blodtapet i ambulansen på vei til sykehuset. Gjerningsmannen ble i november samme år dømt til 14 års fengsel og til å betale kr 1,453,000 i erstatning til Olsens etterlatte. I mars 2022 ble solgt Hornsjø Høyfjellshotell solgt for 8 millioner kroner, og dermed var Tvinds virksomhet i Norge helt avsluttet etter 44 år fra 1978.
Norge
I 1993 tok en 24-åring fra Stavanger, skolen ved Lillehammer til retten i Norge etter å ha vært elev ved skolen i 1987. Hun tapte i Sør-Gudbrandsdal herredsrett i 1990, stadfestet i Eidsivating lagmannsrett, selv om de psykiatrisk sakkyndige samstemte i at skoleoppholdet var årsak til hennes posttraumatiske stresslidelse. Saksøker slapp likevel for å dekke motpartens saksomkostninger, da lagmannsretten fant saken av prinsipiell betydning, men mente at skaden ikke oppstod som følge av uaktsomhet fra skolens side, og at erstatningsansvar derfor ikke forelå. En benektet også at det var «en politisk skole», på tross av Amdi Petersens manifest fra 1979 om Tvinds revolusjonære mål som bekreftet det motsatte. Bergens Tidende beskrev i en artikkelserie i 1992 hvordan Tvind-bevegelsen ved hjelp av læreres og elevers gratisarbeid bygget opp et finansimperium, styrt av en håndfull Tvind-veteraner. Under rettssaken fremkom det at skolen hadde etterlatt en 17 år gammel gutt alene og pengelens på gaten i Finland fordi han ikke hadde solgt mange nok postkort for bevegelsen. Å etterlate en elev er en mye brukt straff. Statens lånekasse dokumenterte også svindel, og skolens elever ble oppfordret til ulovligheter, som å ta bussen uten å løse billett. Skolens politikk var at den enkeltes selvtillit skulle brytes ned for å skape en ny person. Skjedde det noe galt, skulle gruppen diskutere seg til enighet om hva som var hendt, som en form for historieforfalskning.
«Tvind-saken» i Danmark
I 1996 fjernet den danske staten statstilskuddet til fri- og etterskoler, eftter at Folketinget hadde vedtatt «Tvindloven». Skolene ble omdefinert til sosialpedagogiske oppholdssteder. Loven inneholdt dels bestemmelser som betinget seg at skoler var uavhengige for å ha rett til tilskudd, dels bestemte loven at de syv Tvind-skolene for fremtiden ikke fikk statsstøtte. Den Selvejende Institution i Veddinge bakker i Sejerø bukt, en av de syv, anla sak mot Undervisningsministeriet med påstand om at lovens § 7 var ugyldig. I 1999 erklærte Højesteret de siste delene av loven som grunnlovsstridige. Højesteret mente at de omtalte bestemmelsene utgjorde en avgjørelse av en konkret rettstvist mellom Tvind-skolene og Undervisningsministeriet, og dermed utgjorde en utøvelse av dømmende makt, som er forbeholdt danske domstoler etter grunnlovens 3. pkt. Like fullt ble Tvind-skolene stående uten rett til støtte, ettersom departmentet vurderte at de ikke oppfylte kriteriet om uavhengighet. Højesteret avsa i 2009 dom om dette med støtte til Undervisningsministeriets beslutning.
Uvanlig nok ble dommen trykt i Lovtidende. Martin Østergaard-Nielsen skrev boken Når demokratiet slår hårdt, ISBN 87-90528-17-4, om domsavgjørelsen i det som ble kjent som «Tvind-saken».
Barnala
Barnala (punjabi: ) er en by i distriktet med samme navn i den nordvestindiske delstaten Punjab. Byen er administrasjonssentrum i distriktet, og ligger sentralt i delstaten. Byen ligger i gjennomsnitt 227 moh. Den er kjent for sin tekstilproduksjon. Barnala har fått sitt navn etter Baba Ala Singh.
Demografi
Ved folketellingen i 2001 hadde byen en befolkning på 96 397, hvorav 54 % var menn og 46 % var kvinner. Barnala hadde da en gjennomsnittlig lesekyndighet på 65 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. 68 % av mennene kunne lese og skrive, mens bare 62 % av kvinnene kunne gjøre det samme. 12 % av befolkningen var barn under 6 år.
Sikher utgjør 85 % av befolkningen i Barnala, mens hinduer utgjør de resterende 15 %. Under delingen av India ble Barnala hardt rammet av vold og drap. Det holder til noen få muslimske familier i Barnala, men majoriteten av dem gikk bort fra islam eller konverterte til sikher.
Chajing
Den kinesiske bok Chajing (kinesisk: 茶经, pinyin: Chájīng, teboken, teklassikeren)  er en bok på ti korte kapitler om te. Den ble skrevet i 760 under Tang-dynastiet av Lu Yu 陸羽 (728-804). Den er den mest berømte bok om teen i alle dens aspekter i hele Øst-Asia. Det var det første verket som noensinne ble viet utelukkende til temaet te, og behandler praktisk talt alle aspekter ved tedyrking og tekultur. Den er et viktig kildeverk for kinesisk mat- og drikkekultur.
Kapitlene i Chá jīng
Kapittel 2. Redskaper
Litteratur (med oversettelser
Engelsk:
Fransk:
Italiensk:
Tsjekkisk:
Russisk:
Sulfat
Sulfat (SO42-) er et anion bygd opp av ett svovelatom og 4 oksygenatomer. Svovelatomet i midten er omgitt av fire oksygenatomer. Ionet har en tetraedrisk struktur.
Sulfat kan forekomme i bindinger med hydrogen og danner da svovelsyre H2SO4
2 H+ + 1 SO42- = H2SO4
Sulfater er en egen gruppe av kjemiske forbindelser som dannes i kjemiske reaksjoner mellom
Gips er kalsiumsulfat med formelen CaSO4+2H2O. Gips har krystallvann, mens ved oppvarming dannes anhydritt som ikke har krystallvann.
Alabast er en spesiell form for gips som brukes til utsmykning.
Barclays
Barclays PLC er Storbritannias tredje største bank. Fra 1690 har banken sine røtter i London.
Navnet «Barclay» dukket først opp i 1736, og kommer fra forretningsmennene og pengeutlånerne Alexander og David Barclay.
I dag er banken en global finanstjenesteleverandør som opererer i Europa, USA, Asia og Afrika. Bankens hovedkvarter ligger på One Churchill Place i Canary Wharf, i Londons Docklands. Barclays amerikanske hovedkvarter ligger i New York, 200 Park Avenue. Fra 2004 til og med 2015/16-sesongen var Barclays tittelsponsor for Premier League.
Totila
Totila, opprinnelig navn Baduila (død 1. juli 552) var den nest siste kongen over østgoterne (ostrogotene), og han regjerte fra 541 til 552. Som den dyktige militære og politiske lederen han var, klarte Totila å snu tendensen i goterkrigen (535-554) og gjenerobret i 543 de områdene i Italia som Østromerriket hadde tatt kontroll over i 540.
Bakgrunn
"Totila" var et nom de guerre (krigsnavn), hans egentlige navn var Baduila, som kan leses på mynter han utstedte. "Totila" er navnet som historikeren Prokopius ga ham, ifølge Henry Bradley, `Totila 'og` Baduila' er diminutiv av `Totabadws '. Han var født i Treviso og var en slektning av Teudis, vestgoternes konge. Han ble valgt til konge av østgoterne i 541 etter dødsfallet til sin onkel Ildibad, og etter å ha stått bak mordet på Ildibads kortvarige etterfølger, Ildibads sønn Erarik i 541. Den offisielle bysantinske versjonen, gitt av Prokopius og også av den romaniserte gotiske historikeren Jordanes, var at Totila var en tronraner.
Regjeringstiden
Som slektning av Teudis, konge over vestgoterne ble Totila valgt til konge av østgotiske adelsmenn høsten 541 etter at kong Witiges hadde blitt tatt til fange av østromerne og ført til Konstantinopel, og etter to korte perioder med kongene Ildibad og Erarik. Totila viste seg som en dyktig militær og politisk leder som vant støtte fra de lavere klasser ved å frigjøre slavene og fordele jord til bøndene. Han slo romerne i et slag ved Verona i 541, og seiret også mot en tallmessig overlegen hær i slaget ved Faventia i 542. Han vant også slag i Mucellium og i Napoli i 543 og hadde da gjenvunnet mesteparten av goternes tapte områder. Roma holdt imidlertid stand, og Totila minnet i et brev til det romerske senatet i 543 om romernes lojalitet til den avdøde goterkongen Teoderik den store, Totilas forgjenger, uten hell. Våren 544 sendte den østromerske keiseren Justinian I sin general Belisarius til Italia i et motangrep, men Totila vant igjen og beleiret Roma. Da Totila dro mot Napoli igjen for å kjempe mot bysantinerne, gjenerobret Belisarius Roma og forsterket festningsverkene der.
Pyreneersteinbukk
Pyreneersteinbukk (Capra pyrenaica) er en art i slekten geiter (Capra), som videre inngår i tribuset sauer og geiter (Caprini) i kvegfamilien (Bovidae). Arten består som to nålevende og to utdødde underarter med naturlig utbredelse på Den iberiske halvøya, men de to nålevende underartene er kun naturlig utbredt i Spania. Tidligere var imidlertid utbredelsen større og inkluderte både fjellrike deler av Portugal, Andorra og de sørligste fjellene i Frankrike.
Biologi
Det er utpreget kjønnsdimorfisme mellom kjønnene. Den vestspanske underarten har en kroppslengde på cirka 108–155 cm, mens geitene måler 97–130 cm. I tillegg kommer en kort hale på cirka 10–15 cm. Bukkens skulderhøyde er cirka 65–89 cm, og geitas cirka 65–76 cm. Bukken veier typisk 85–120 kg og geita cirka 31–41 kg. Bukkens horn måler typisk 42–101 cm, mens geitas måler kun cirka 13–29 cm. Hos den sørøstspansk underarten er bukken noe kortere (typisk 90–140 cm) og ganske mye lettere (typisk 35–80 kg), men eller er målene ganske identisk. Geita har identiske mål med den vestspanske underarten.
De vestspanske bukkene er større og har mer lyreformede horn enn de sørøstspanske. Pelsen er gråaktisk blekbrun på siden av halsen og langs flankene til opp på ryggen. Haken, framhalsen, brystet og nedre del av flankene, inkludert fremre og bakre ekstremiteter, er sort. De samme er pelsen i nakken til ned på fremre del av ryggen og i ei smal dorsalstripe langs ryggraden til halen. Den bærer også et kort, sort hakeskjegg. Geita er mer ensfarget gulbrun med lysere gråhvit på framhalsen. Ungdyrene ligner geita. De sørøstspanske bukkene ligner de vestspanske, men har kun et beskjedent innhold av sort langs nedre del av flankene og på framsiden av ekstremitetene. De har også noe mindre prominent hakeskjegg. Geita ligner den vestspanske, men er mer rødlig brun i fargen.
Vestspansk steinbukk finnes i spredte populasjoner i fjellstrøk i det nordlige og vestlige Spania, blant annet i Sierra de Gredos og Baturcas. Underarten er også reintrodusert til Peneda-Gerês nasjonalpark i Portugal. Bestanden er ganske tallrik og teller trolig omkring 15 000–20 000 individer.
Totila
Regjeringstiden
De fleste historiske bevis for Totila er basert på samtidige skrifter av den bysantinske historikeren Prokopius, som fulgte den bysantinske general Belisarius under krigen mellom Østromerriket og goterne på 530-tallet.
Pyreneersteinbukk
Biologi
Sørøstspansk steinbukk finnes i spredte populasjoner i spanske fjellregioner langs Middelhavet og de sørlige og østre fjellene i Spania. Bestanden er tallrik og teller omkring 30 000–35 000 individer.
Et nytt estimat av García-González et al. (2020) anslår imidlertid den totale bestanden av pyreneersteinbukk til mer enn 100 000 individer, fordelt i mer en 20 populasjoner, som smelter sammen i en svært dynamisk situasjon.
Habitatet består av steiner og fjellformasjoner i kombinasjon med kratt og gressganger i høyder omkring 500–3 000 moh. Arten eter i hovedsak skudd og friske blader fra steineik (Quercus ilex), men dyra sper på kostholdet gjennom sesongen med ulike sorter gress, urter, ulike frukter og mye annet spiselig. I så måte er fiken (Ficus) og frukt fra johannesbrødtre (Ceratonia siliqua) populært. Som geiter flest er arten en ypperlig klatrer, som også kan ta seg opp i greinverket på trær for å komme til den mest næringsrike føden.
Inndeling
Inndelingen følger Bovids of the World: antelopes, gazelles, cattle, goats, sheep, and relatives av Castelló (2016).
Sødorp kirke
Sødorp kirke er en korskirke fra 1752 i Nord-Fron kommune, Innlandet fylke.
Byggverket er av tømmer og har 300 plasser. Den ble bygget som sognekirke for Sødorp anneks i Fron prestegjeld, og ble først i 1864 hovedkirke i Nord-Fron prestegjeld. Prestegjeldet består ellers av Kvam, Kvikne og Skåbu sogn. Kirken stod før 1910 på Sødorp, sør på Vinstra.
Mye av inventaret er laget av Kristen Listad i 1762–65. Det gjelder altertavle og prekestol, korbue, krusifiks og relieffigurer av Peter og Sakkeus på to av dørene. Klebersteinsdøpefonten er fra middelalderen. Kirken har fått digitalorgel på 2000-tallet.
Cyclidiellus
Cyclidiellus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien gullbasser (Cetoniinae) i den artsrike gruppen Scarabaeoidea. Slekten omfatter bare én kjent art.
Steffen Kjønnås
Steffen Kjønnås (født 19. mai 1985) er en norsk tidligere friidrettsutøver fra Mosjøen som representerte Mosjøen FIK og Norna-Salhus.
Han vant fire NM-gull og to NM-bronse på 200 meter, 400 meter og stafetter i perioden 2005–2008.
Navid Kermani
Navid Kermani (IPA:næˈviːd kʲermɔːˈniː)(født 27. november 1967 i Siegen, Nordrhein-Westfalen i Tyskland) er en tysk forfatter, journalist, orientalist, islamviter og regissør. Han ble i 2015 tildelt de tyske bokhandlernes fredspris.
Virke
Kermani var fra 2000 til 2003 Long Term Fellow ved Wissenschaftskolleg zu Berlin, fra 2009 til 2012 Senior Fellow ved Kulturwissenschaftliches Institut Essen. I 2008 var han stipendiat ved Det tyske akademiet i Roma Villa Massimo. Han er habilitert, det vil si at han har oppnådd professorkompetanse i sitt fag.
Han er medlem av Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung, Nordrhein-Westfälischen Akademie der Wissenschaften und der Künste, Hamburger Akademie der Wissenschaften og Den tyske islamkonferanse. Han har for sine litterære og akademiske verk mottatt en rekke priser, blant annet Buber-Rosenzweig-medaljen, Hannah Arendt-prisen, Kleist-prisen og Joseph Breitbach-prisen.
Baozi
Baozi (kinesisk: 包子, pinyin: Bāozi) er et dampkokt, rundt karakteristisk brød med fyll. Det har sin opprinnelse i det kinesiske kjøkken, men har inspirert varianter som finnes i mange andre land, med flere navn og med flere slags fyll.
Navid Kermani
Virke
Navid Kermani holdt festtalen da Tysklands forbundsdag 23. mai 2014, feiret 65-årsdagen for landets grunnlov. I avisen Berliner Zeitung tok Kermani 14. august 2014 til ordet for med militære midler å stoppe den islamske stat (IS).
Kullamaa kommune
Kullamaa  er en tidligere landkommune i Lääne fylke i det vestlige Estland, og lå øst i fylket. Kommunen hadde cirka 1 400 innbyggere og et areal på om lag 224 km². Kommunens administrasjonssenter lå i Kullamaa. Et annet tettsted er Koluvere.
EuGo
EuGo - informasjon om tjenester i Europa er en europeisk internettportal med relevant informasjon om nasjonale lover og regler for tjenesteutveksling landene imellom. Hvert EU-land har sine løsninger. I Norge er det engelsk versjon av Altinn – Starte og drive som utgjør informasjonsbasen. Her vil EU- borgere som ønsker å komme til Norge permanent eller tidsavgrenset for å kunne tilby tjenester, finne informasjon om skatte- og trygde-prosedyrer.
EuGo er i henhold til EUs tjenestedirektiv. Fra 2009 er alle EU-land forpliktet til å tilgjengeliggjøre denne type informasjon.
Den ambisiøse målsettingen er fri flyt av tjenester. I og med at Norge ikke er medlem i EU, vil tjenestetilbydere støte på en del særnorske regler som begrenser dette.
Slettdekker
Slettdekker er et skip med et eget dekksarrangement eller et lokalskip av type dampskip eller hjuldamper fra 1800-tallet og 1900-tallet i Norge og andre land. Dekksarrangementet på denne typen er beskrevet som ett gjennomgående, ubrutt dekk fra baug til hekk, som også er hoveddekket med stort fribord over vannlinjen.
De fleste dampskipene som kom til Norge var av denne typen ettersom denne typen hadde stor nok sjødyktighet for ferd langs den norske kysten som kunne være krevende for fartøyer. Behovet for større drivkraft på dampskipene gjorde det nødvendig å flytte maskinrommet ned i skroget, og hoveddekket måtte heves for fri passasje fra baug til hekk. De første slettdekkerne hadde ikke dekkshus, men oppbygg av lett konstruksjon som kom til etter hvert som mastene for seilføring med tiden ble fjernet.
Med tiden kom propelldrift, og større varianter av skipstypen som gjorde det mulig å ha større overbygg oppå hoveddekket som hadde nedganger til hver av de atskilte seksjonene i skroget, og det ble vanlig med lasterom foran og bak maskinrommet.
De fleste slettdekkerne fra 1900-tallet som også var lokalbåter på de norske fjordene, hadde fått styrehus midtskips og et promenadedekk ovenpå dekkshuset akterut på skipet. Promenadedekket var meget populært blant turister, og på folketunge var dette dekket omtalt som «korga» på Vestlandet.
Capixaba
Capixaba er en kommune i delstaten Acre i nordregionen av Brasil.
Slaget om Wuhan
Slaget om Wuhan (forenklet kinesisk: 武汉会战; tradisjonell kinesisk: 武漢會戰; pinyin: Wǔhàn Huìzhàn; japansk: 武漢攻略戦 Bukan koryakūsen; Wuhan-invasjonen) var en sammenhengende serie store slag under den andre kinesisk-japanske krig mellom 11. juni og 27. oktober 1938. Kampene ble utkjempet mellom kinesernes nasjonale revolusjonshær og den keiserlige japanske hær. Blant kineserne blir slaget ofte referert til som forsvaret av Wuhan, og blant japanere som erobringen av Wuhan.
Over én million soldater fra den nasjonale revolusjonshæren, Republikken Kinas hær, var samlet, ledet av Chiang Kai-shek personlig, for å forsvare Wuhan mot den imperiale japanske hær, ledet av Okamura Yasuji. Slaget ble utkjempet på begge sider av Yangzi elva, og kampene spredte seg over store deler av Anhui-, Henan-, Jiangxi-, og Hubei-provinsene. Slaget varte i fire og en halv måned, noe som gjorde det til det lengste, største og et av de mest betydningsfulle slagene i hele den andre kinesisk-japanske krig.
Bakgrunn
Den 7. juli 1937 innledet den keiserlige japanske hær en storstilt invasjon av Kina. I krigens begynnelse falt Beijing og Tianjin til japanerne i løpet av mindre enn en måned, noe som åpnet hele den nordkinesiske sletten for det japanske militæret. 12. november lyktes det den japanske hæren å erobre Shanghai. Nanjing var i fare for å bli beleiret og den kinesiske regjeringen måtte flytte sin hovedstad til Chongqing. Den kinesiske regjeringen flyttet imidlertid ikke straks sine elitetropper og krigsfasiliteter til Chongqing. I stedet ble de konsentrert i Wuhan. Hjelp fra Sovjetunionen betydde ytterligere militære og teknologiske ressurser, herunder en liten gruppe sovjetiske frivillige fra flyvåpenet.
3. Skien
3. Skien speidergruppe (grunnlagt 14. april 1914) er en speidergruppe under Grenland krets av Norges speiderforbund. Gruppa holder til i ungdomshuset vis-à-vis Skien kirke i Skien sentrum.
Historikk
3. Skien ble opprettet våren 1914 da en patrulje fra Duestien og to fra Bakken begynte å samarbeide. Stiftelsesdagen var 14. april. Første leder var Karl Thunes. I starten ble patruljemøtene holdt hjemme hos patruljeførerne, mens troppsmøtene ble holdt i Frelsesarmeens lokale på Bakken. Den eldste patruljen fikk navnet Bever, og patruljen Ørn ble stiftet få dager etter. I 1918 ble gruppen meldt inn i speiderforbundet som den tredje gruppen i Skien, derav navnet 3. Skien. Gruppen drev speiderarbeid fram til sommeren 1941, da nazistene forbød speiderbevegelsen. Gruppa ble gjenopprettet etter krigen i 1945, og har hatt kontinuerlig drift til dags dato. Gruppa har deltatt på alle landsleirer i speiderforbundets regi, samt mange andre leirer i inn- og utland. Gruppa har for tiden rundt 35 medlemmer i ulveflokk, speidertropp og roverlag. Gruppa feiret sitt 95-årsjubileum i 2009, og er Grenland krets' eldste gruppe, og er blant de eldste gruppene i landet.
Gruppeledere
Før 1950 ble stillingen gruppeleder kalt troppsleder siden det kun eksisterte en speidertropp.
Kilder
3. Skien 1914-1964 av 3. Skien
Slaget om Wuhan
Wuhans betydning
Wuhan ligger halvveis opp langs Yangtze-elven, og var den gang Kinas nest største by med en befolkning på 2 millioner. Byen var delt av Yangtze og Hanshui, noe som delte Wuhan inn i tre regioner: Wuchang, Hankou og Hanyang. Wuchang var det politiske sentrum, Hankou var forretningsområdet, mens Hanyang var industriområdet. Etter byggingen av Yuehan-jernbanen fikk Wuhan langt større betydning som et trafikksentrum i det indre Kina.
Da Japan erobret Nanjing den 13. desember flyttet kineserne deres hovedkvarter til Wuhan, så byen ble med nesten en gang nærmest det politiske, økonomiske og militære sentrum, og hovedstad i krigstidens Kina. Den kinesiske krigsinnsatsen konsentrerte seg nå om å beskytte Wuhan fra å bli erobret. Den japanske regjeringen og hovedkvarteret for den japanske ekspedisjonsstyrken i Kina forventet at Wuhans fall ville bety en slutt på den kinesiske motstanden.
Tyrifjorden dyrefredningsområde
Tyrifjorden dyrefredningsområde ble opprettet den 27. august 1954 og omfatter et område på 5 121 dekar sørvest i Tyrifjorden (trakten ned mot dannelsen av Drammenselva ved Vikersund) og øvre del av Drammenselva (det siste i praksis synonymt med Bergsjøen).
Slaget om Wuhan
Forspill
Før slaget om Wuhan begynte hadde japanerne gjennomført et luftangrep den 28. februar 1938. Kineserne lyktes i å slå tilbake angrepet.
24. mars vedtok det japanske parlamentet den nasjonale mobiliseringsloven, som tillot ubegrenset finansiering av krigsutgifter. Som en del av loven ble det også tillatt å innkalle sivile til militærtjeneste.
Den 29. april gjennomførte det japanske flyvåpenet store luftangrep på Wuhan i anledning av keiser Hirohitos fødselsdag. Kineserne, som visste dette på forhånd, var velforberedte. Luftslaget ble et av de mest voldsomme under den andre kinesisk-japanske krig. Det kinesiske flyvåpenet skjøt ned 21 japanske fly og mistet selv 12.
Etter Xuzhous fall i mai 1938 planla japanerne en omfattende invasjon av Hankou og okkupering av Wuhan med det mål å tilintetgjøre den kinesiske hærens hovedstyrke. Kineserne forberedte seg imidlertid på å forsvare Wuhan. Det lyktes dem å samle over en million soldater, ca. 200 fly og 30 krigsskip.
I et forsøk på å vinne mer tid til forberedelse av forsvaret av Wuhan, åpnet kineserne demningene til Den gule flod i Huayuankou, Zhengzhou den 11. juni. Oversvømmelsen tvang japanerne til å utsette deres angrep på Wuhan, men den tok samtidig livet av rundt 500 000 sivile i området rundt elven. Bemerk at denne kilden omtaler oversvømmelse av Nord-Kina i 1939.