cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trakere
Romersk styre
Det neste et og halvt århundre ble Trakia gradvis omdannet til en vedvarende romersk klientstat. Den trakiske stammen sapaeiene kom i forgrunnen opprinnelige under styret til Reskuporis II av trakere. Han er kjent for å ha kommet med militær støtte til både Pompeius og Julius Cæsar, og senere støttet han republikkens hærer mot Marcus Antonius og Gaius Octavius i republikkens siste dager. Reskuporis’ arvinger var ofte like dypt tilknyttet til politiske skandaler og mord slik deres romerske herrer var. En rekke snikmord av kongelige endret det politiske landskapet i flere år i den tidlige romerske keisertiden. Ulike fraksjoner tok kontroll med støtte fra den romerske keiser. Urolighetene stoppet til slutt med et siste snikmord.
Romersk autoritet over Trakia hvilte hovedsakelig på de legioner som var stasjonert i Moesia. Trakias befolkning var hovedsakelig bønder og avstanden til romersk autoritet krevde tilstedeværelse av lokale tropper som støttet Moesias legioner. I løpet av de neste århundrene ble provinsen periodisk og hyppig invadert av germanske stammer på vandring. Regimet til Justinian I den store krevde at over 100 festninger med legioner ble reist for å støtte forsvaret av regionen.
Trakere i Moesia og Dakia ble gjort om til romere mens de innenfor Østromerriket var deres hellenifiserte etterkommere som hadde blandet seg med grekerne. De først nevnte snakket latin og de sist nevnte gresk, om ikke annet som foretrukket andrespråk.
Østromerne benyttet et trakisk våpen, rhomphaia, en bredbladet sverdlignende våpen formet som en sigd for nærkamp, antagelig av noen få enheter av fotsoldater i tiden mellom Østromerrikets gullalder rundt 900-1071 og kanskje også tidligere. Michael Psellos d.y. skrev at alle væringene uten unntak benyttet dette våpenet.
Krigføring
Historien om trakisk krigføring strekker seg fra 900-tallet f.Kr. og fram til 100-tallet e.Kr. i de regioner som var definert antikkens grekere og latinske historikere som Trakia. Den handler om bevæpnete konflikter mellom trakiske stammer og deres kongedømmer på Balkan. Med unntak av konflikter mellom trakere og nabonasjoner og andre stammer, ble det begått tallrike kriger som ble nedtegnet mellom trakiske stammer dem imellom.
Barbarere
Trakerne ble sett på som krigerske, grusomme og blodtørstige.
Trakerne ble sett på som «barbarerer» av andre folk, særlig antikkens grekere og romerne. Platon har i hans verk Republikken betraktet dem, sammen skytere, overspente og ærekjære og i hans Lover betrakter han dem som krigerske nasjoner og grupperer dem sammen med keltere, persere, skytere, iberere og kartagere. Polybios skrev om Kotys Is besindige og vennlige vesen som noe annet enn de fleste trakere.
Tacitus skriver i sine Annaler at de var ville, grusomme og utålmodig ulydige selv til deres egne konger. Polyainos og Strabon har skrevet at trakerne brøt deres fredsavtaler med lureri. Trakerne benyttet sine våpen på hverandre før kamp. Diegylis var betraktet som en av de mest blodtørstige høvdingene blant trakerne av Diodorus Siculus. En athensk klubb for lovløse ungdommer hadde tatt sitt navn etter den trakiske stammen triballiere. Dioiere (eller dii) var respektert for å ha begått de verste grusomheter i Peloponneskrigen og drepte alle levende, inkludert barn og hunder i Tanagra og Mycalessos. Trakerne kunne spidde romerske skaller på sine spyd og rhomphaias som de gjorde i en trefning i 171 f.Kr. Herodot skrev at «de selger sine barn og lar sine unge piker selge seg til hvilken som helst mann de finner det for godt».
Religion
En betydningsfull kult som er dokumentert fra Trakia til Moesia og Skytia Minor er «Den trakiske rytter», også kjent som «Trakiske helter», ved Odessos (Varna) dokumentert ved et trakisk navn som Heros Karabazmos, en gud for underverden som vanligvis er avbildet på gravstatuer som en rytter som dreper et udyr med et spyd.
Grekerne tok til seg mange mytiske figurer fra trakisk mytologi, blant annet den trakiske Sabazios, en himmelgud som ble avbildet til hest. Hos grekerne ble han gitt et nytt fundament som guden Dionysos.
Tap av språk og etnisitet
De førhistoriske språkene til disse folkene hadde allerede forsvunnet og deres kulturelle innflytelse var kraftig redusert på grunn av gjentatte barbariske invasjoner på Balkan av keltere, hunere, gotere, og sarmatere, fulgt av en pågående hellenisering, latinisering og senere slavisering.
Etter at trakerne hadde vært underkastet den gresk-makedonske kongen Aleksander den store og deretter Romerriket hadde de fleste trakere til slutt blitt hellenisert (i provinsen Trakia) eller latinisert (i Moesia, Dakia etc). De latiniserte stammene i denne regionen ble senere den etniske underlaget av folkegruppen valakere, som første gang opptrer i de historiske dokumenter på 900-tallet e.Kr., og som utviklet seg til dagens moderne folk i Romania og til dels Bulgaria. På 500-tallet hadde en del trakisk-romere og bysantinske grekere, det vil si helleniserte trakere sør for elven Donau fått kontakt med slavere, en ny stor gruppe innvandrere, og de innfødte ble da etterhvert slavifisert.
Fysiske karakteristikker
Xenofanes beskrev trakere med blå øyne og rødt hår. Akademiske studier har uansett konkludert med at trakerne hadde de fysiske karakteristikk som var typisk for Europas middelhavsområde. I henhold til dr. Beth Cohen hadde trakere «de samme mørke håret og de samme ansiktstrekkene som antikkens grekere hadde.» Nyere genetiske studier som sammenlignet DNA-prøver av oldtidens trakiske fossilmateriale fra sørøstlige Romania med enkeltpersoner fra dagens etnisitet plasserer italienske, albanske og greske enkeltindivider i nærmere genetiske slektskap med trakerne enn dagens romanske og bulgarske individer.
Berømte trakere
Dette er en liste av betydningsfulle trakiske enkeltindivider eller av delvis trakisk opprinnelse.
Arkeologi
Den vitenskapsgrenen som studerer oldtidens trakere og Trakia er kalt for trakologi. Den arkeologiske forskningen av den trakiske kulturen begynte på 1900-tallet og særlig etter den andre verdenskrig, hovedsakelig i det sørlige Bulgaria. Som et resultat av omfattende utgravninger på 1960- og 1970-tallet er en rekke trakiske graver og helligdommer blitt oppdaget. Blant de mer betydningsfulle er Sveshtari-graven; Kazanlak-graven; utgravninger i Tatul; Seuthopolis; Perperikon; Aleksandrovo-graven; og Sarmizegetusa i Romania, og andre.
Også et stort antall av kunstferdig håndverksskatter i gull og sølv fra 400- og 300-tallet f.Kr. har blitt avdekket. I de siste tiårene har disse blitt vist fram i museer verden over, og således skapt interesse og blitt et symbol på oldtidens trakiske kultur. Fra år 2000 har den bulgarske arkeolog Georgi Kitov gjort nye oppdagelser i sentrale Bulgaria som har blitt sammenfattet som «Dalen til de trakiske konger».
I nasjonalismen
Bulgarsk nasjonalisme tolker alt trakisk som bulgarsk. I løpet av 2000-tallet erklærte bulgarske arkeologer ledet av Nikolay Ovcharov at han hadde oppdaget graven til Orfeus til tross for det faktum at Orfeus er en mytologisk figur, ikke faktisk, og det faktum at den mytologiske graven til Orfeus har vært kjent siden antikken å ligge i nærheten av Olympos i byen Libethra.
Orfeus har vært benyttet som et plakatansikt for bulgarsk turisme selv etter at saken ble fremmet av Hellas. På bulgarsk side har man avvist det faktum at Orfeus levde hovedsakelig nært Olympos i et sted kalt Pimpleia og hevdet at «Bulgaria var landet til Orfeus». Mytens hellenistiske opprinnelse ble avvist og hevdet at «Orfeus levde i Bulgaria», til tross for det faktum at myten er åpenbart antikk gresk og trakisk ikke er sammenfallende med bulgarsk. Nikolai Ovcharov hevdet at Orfeus var av bulgarsk opprinnelse ved at trakisk og bulgarsk er sammenfallende.
Det greske svaret, uttrykt av Alexandra Christopoulou ved Athens Nasjonale arkeologiske museum, var som følgende: «Nasjoner gjør hevd på greske helter hele tiden. Det skjedde med Aleksander den store og nå med Orfeus. Bulgaria eksisterte ikke en gang på denne tiden.»
Mediodactylus amictophole
Mediodactylus amictophole er en gekko.
Den ble oppdaget på Hermonfjellet etter den israelske okkupasjonen i 1967. En trodde lenge at den var endemisk for Hermonfjellet, men den er nå også funnet i Libanonfjellene i det sentrale Libanon. På Hermonfjellet lever den opp til 1300 moh, mens den i Libanon er funnet opp til 2000 moh.
Egebakken
Egebakken (Eigebakken) er et byggefelt i Egersund, Eigersund kommune. Feltet ligger lokalisert ca. 3 km fra sentrum. Tilgrensende felt/områder er Bakkebø i nord, Lagård i sør, Slettebø og Holand mot øst og Langevannet mot vest (på andre siden av en topp).
Eigebakken er nevnt som en gård i O. Rygh: Norske Gaardnavne. Stedet var opprinnelig en utmark til gården Slettebø, og ble avdelt i begynnelsen av 1840-årene da datteren på gården giftet seg med Anders Andersen Ege fra Litle Ege. Det er trolig at han oppkalte den nye gården etter hans farsgård Litle Ege, som var en av to gårder på Ege i Eigersund kommune.
Eige eller Eigebakken har ikke tidligere vært brukt i skriftlig form, og navnet har nok blitt forandret av språkkonsulenter i departementet i nyere tid. Familienavnene og gårdsnavnene brukes bare uten ei-form. I muntlig tale, på dialekt i «gamle dager», har til tider ei-lyden blitt brukt, uttale: Eigje/Eigjebakken.
Severiano de Almeida
Severiano de Almeida er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Nimule
Nimule er en by i Sør-Sudan og er den største byen i folkegruppen Madi. Nimule ligger i nærheten av Uganda, akkurat ved grensen. De nærmeste byene er Pamangara og Atiak.
Watonwan County
Watonwan County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sørlige delene av staten og grenser mot Brown County i nord, Blue Earth County i øst, Martin County i sør, Jackson County i sørvest og mot Cottonwood County i vest.
Watonwan Countys totale areal er 1 139 km² hvorav 14 km² er vann. I 2000 hadde fylket 11 876 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen St. James som også er fylkets største by.
Kloral
Kloral, også kjent som trikloracetaldehyd, er en organisk forbindelse med formel Cl3CCHO. Dette aldehyd er en fargeløs oljeaktig væske som er løselig i flere løsningsmidler. Kloral reagerer med vann til kloralhydrat, en tidligere mye brukt sedativ og hypnotisk substans.
Fremstilling
Kloral kan fremstilles ved klorinering av etanol, som beskrevet i 1832 av Justus von Liebig.
Kjemiske reaksjoner
Ved siden av tendensen til å hydrere, er kloral byggestein i syntese av DDT. Kloral behandles da med klorbenzen med katalytisk mengde av svovelsyre: Denne reaksjonen ble beskrevet av Othmar Zeidler i 1874.
Cottonwood County
Cottonwood County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sørlige delene av staten og grenser mot Redwood County i nord, Brown County i nordøst, Watonwan County i øst, Martin County i sørøst, Jackson County i sør, Nobles County i sørvest og mot Murray County i vest.
Cottonwood Countys totale areal er 1 681 km² hvorav 23 km² er vann. I 2000 hadde fylket 12 167 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Windom som også er fylkets største by.
Fylket har fått sitt navn etter elven Cottonwood River som renner gjennom fylket.
Peder Martin Lysestøl
Peder Martin Lysestøl (født 18. september 1942 i Trondheim) er en norsk sosialøkonom som siden midten av 1960-årene har vært engasjert i flere partier og organisasjoner på venstresiden, som AKP(m-l), RV og Rødt. Han var med på å stifte Palestinakomiteen, og var selv leder fra 1971 til 1973.
Utdanning og yrkesliv
Lysestøl er utdannet sosialøkonom fra Universitetet i Oslo. Etter studiene arbeidet han en tid i Statistisk sentralbyrå, før han i 1973 flyttet til Trondheim sammen med sin daværende kone, forfatteren Inga E. Næss. Han arbeidet i tre år som budsjett- og innkjøpssjef ved Universitetet i Trondheim. Som mange andre AKP-ere på midten av 1970-årene, hadde også Lysestøl en periode som proletarisert arbeider. Han var bygningsarbeider i ett år, før han ble leder for Sør-Trøndelag AKP på heltid i 1978. Etter tre år som lektor ved Gerhard Schøning skole, begynte han som førstelektor ved Høgskolen i Sør-Trøndelag (HiST) (fra 1. januar 2016 fusjonert inn i NTNU). Her arbeidet han til han ble pensjonist i 2012.
Politisk arbeid
Lysestøl ble leder av ungdomsforbundet til Sosialistisk Folkeparti (SF), Sosialistisk Ungdomsforbund (SUF), i 1966. SF var på den tiden opptatt av utviklingen i Jugoslavia, og Lysestøl ble oppfordret til å sette seg inn i hvordan systemet med arbeiderselvstyret i landet fungerte. Etter et kort opphold i landet i 1967, fikk han et statlig årsstipend for å studere det økonomiske systemet der. I 1968 fikk han statsstipend for å studere det økonomiske systemet i Egypt, ved Universitetet i Kairo. Tilbake i Norge fortsatte han å engasjere seg i politikk, spesielt i palestinernes sak.
Lysestøl satt i AKPs sentralkomité fra stiftelsesåret 1973, og var en tid leder for AKP i Sør-Trøndelag. I 1992 brøt han med partiet, sammen med fire andre sentrale medlemmer i Trøndelag, og ble med på oppstarten av RV som selvstendig parti. Han har vært fylkestingsrepresentant for RV i Sør-Trøndelag i tre perioder.
I tillegg til partiarbeid, har Lysestøls viktigste engasjementet vært arbeidet for det palestinske folket. Han tok initiativ til å stifte Palestinakomiteen i 1969, og var selv leder fra 1971 til 1973. Lysestøl hevder at Israel er en apartheidstat, og arbeider for boikott av landet. Han var sentral i forsøket på å få NTNU til å boikotte Israel i 2009, og var foredragsholder på «Israeli Apartheid Week» i Lillehammer 2011.
Både Lysestøls kone, Marie Louise Lie, og hans datter, forfatteren Tale Næss, har engasjert seg i midtøstenpolitikk.
Lysestøl-saken
I 1979 mente Lysestøl å kunne påvise at telefonen hans ble avlyttet. Han fikk faglig hjelp fra en telemontør til å undersøke saken, og de fant og fotograferte ledninger og koblinger som tydet på at Lysestøl hadde rett. Den 8. desember 1979 var saken førstesidestoff i Klassekampen, og ble deretter slått stort opp i media. Lysestøl anla sak mot staten, for å påvise at han var blitt ulovlig telefonavlyttet av overvåkingspolitiet. Flere av partifellene hans engasjerte seg og samlet inn midler for å bidra til å dekke utgiftene i forbindelse med rettssaken.
Regjeringens kontrollutvalg fant intet å kritisere i saken, og Lysestøl tapte endelig i Høyesterett i 1983 (Rt. 1983 s. 1483). Saken pågikk i 13 år.
Lysestøl klaget saken inn for den europeiske menneskerettighetskommisjonen, men vant heller ikke frem der. Et sentralt poeng i saken var spørsmålet om AKP drev med lovlig eller ulovlig politisk virksomhet. Overvåkning av lovlig politisk virksomhet var blitt forbudt i 1977, og i et prosesskriv av 30. mars 1983 fastslo Regjeringsadvokaten at AKP(m-l) var et lovlig parti: «Staten er selvsagt kjent med at AKP(ml) er et lovlig parti, og det vil heller ikke bli hevdet at partiet driver ulovlig politisk virksomhet.»
I 1994 ble den såkalte Lundkommisjonen nedsatt av Stortinget for å granske påstander om ulovlig overvåking av norske borgere. Først da kommisjonen hadde fremlagt sin rapport i 1996, fikk Lysestøl innsyn i sin mappe hos overvåkingspolitiet. Innholdet i mappen dokumenterte politiets ulovlige overvåking. Staten måtte i 2001 betale ham 100 000 kroner i erstatning for å ha blitt instruksstridig overvåket i 1970-årene.
Sant Gervasi
Sant Gervasi (eller Sant Gervasi de Cassoles) er en bydel i Barcelona, i distriktet Sarrià-Sant Gervasi. Det var tidligere en kommune, og ble innlemma i Barcelona i 1897. Sant Gervasi ligger mellom Sarrià, Les Corts, Gràcia, Horta og Sant Cugat del Vallès.
Navnet Sant Gervasi kommer av en kirke fra år 987.
Henri Christophe
Tidlig liv
Christopher Henry ble født 6. oktober 1767 på Grenada eller på Saint Christopher, og var sønnen av en frigitt slave. Som ung ble han ført som slave til den nordlige delen av den franske kolonien Saint-Domingue. I 1779 skal han ha tjent som trommeslager for Chasseurs-Volontaires de Saint-Dominigue-regimentet, som besto av gens de couleur libres ("frie farvede"), i de franske styrkene som kjempet i den amerikanske uavhengighetskrigen, og deltok i beleiringen av Savannah.
Som voksen jobbet han murer, seiler, hestepasser, servitør og biljardmaker. Han jobbet i og styrte en hotellrestaurant i Cap-Haïtien, Saint-Domingues hovedstad, hvor han fikk erfaring i å gjøre forhandlinger med grands blancsene, de velstående hvite franske plantasjeeierne. Disse politiske egenskapene kom til nytte da han ble militæroffiser og politiker i det uavhengige Haiti. Det ble sagt at han vant sin frihet som ung, før slaveopprøret i 1791 begynte. En gang etter han hadde bosatt seg på Saint-Domingue fikk han brakt sin søster Marie dit, hvor hun giftet seg og fikk barn.
Fra og med det 1791-opprøret utmerket Christophe seg i den haitiske revolusjonen, og ble fort forfremmet til offiser. I flere år kjempe han under Toussaint L'Ouverture i Nord-Saint-Domingue, hvor han tok del i å beseire franskmennene, spanjolene, britene og til slutt de franske soldatene. I 1802 var han blitt general under Toussaind-Louverture.
Det uavhengige Haiti
Etter at franskmennene under Charles Leclerc hadde bortført Toussaint til Frankrike i 1802, fortsatte motstandskampen ledet av Jean-Jacques Dessalines mot franskmennene under Donatien-Marie-Joseph de Rochambeau, som ønsket å gjeninnføre slaveriet. Franskmennene ble beseiret av Dessalines etter at gulfeber hadde ødelagt det meste av hæren, og i 1804 erklærte Dessalines Saint-Domingue uavhengig under navnet Haïti (opprinnelig Hayti).
I 1806 deltok Christophe i en sammensvergelse for å myrde Dessalines, som hadde gjort seg til keiser mindre enn ett år etter uavhengigheten, og selv gripe makten. Sammensvergelsen skal også ha inkludert Alexandre Pétion, en rivaliserende gens de couleur, men siden Pétion var halvt hvit, hadde han liten støtte fra den svarte majoritetsbefolkningen og deres ledere, og regnet muligens mord som den sikreste måten å kvitte seg med Dessalines på. Dette kan riktignok ikke bevises, og andre kilder hevder av Pétion ikke tok del i sammensvergelsen, og at han bare har blitt knyttet til det på grunn av disse misforståelsene. Uansett ble Dessalines myrdet i 1806, og Christophe ble valgt til provisorisk regjeringssjef, men uten å ha reell makt.
Staten og Kongedømmet Haiti
Christophe følte seg fornærmet, og han dro sammen med sine tilhengere til Plaine-du-Nord, og opprettet der en separat regjering. Christophe hadde mistanker om at han ville bli den neste som ble myrdet. I 1807 utnevnte han seg selv til «president og generalissimo for Staten Haitis land- og sjøstyrker» (président et généralissime des forces de terre et de mer de l'État d'Haïti). I Sør-Haiti ble Pétion president, støttet av general Jean Pierre Boyer, som kontrollerte de sørhaitiske arméene.
I 1811 omgjorde Henri Christophe Nord-Haiti til et kongedømme, og ble ordinert av Milots erkebiskop Corneil Breuil. Ediktet av 1. april ga ham den fulle tittelen
Han skiftet Cap Français' navn til Cap-Henri. I dag heter det Cap-Haïtien.
Henri utnevnte sin ektefødte sønn Jacques-Victor Henry til tronfølger med tittelen kongelig prins av Haiti. Hans andre sønn François Ferdinand var offiser i hæren. Selv i franskspråklige dokumenter ble kongens navn som oftest stavet på den engelske måten, Henry.
Henri bygde seks châteaux, åtte palasser og det massive Citadelle Laferrière (eller Citadelle Henry) – opprinnelig bygd for å forsvare landet mot en potensiell fransk invasjon, i dag et verdensarvssted – for privat bruk. En av hans første handlinger som konge var å opprette en haitisk adel, med fire prinser, seks hertuger, 22 grever, 40 baroner og 14 chevaliers. Ni år senere, ved monarkiets fall, hadde adelen blitt økt fra 87 til 134 personer. Henri opprettet også et heraldikkollegium for å lage våpenskjold for de nye adelige.
Christophes monarki var delvis basert på det opplyste eneveldet til Fredrik den store av Preussen. Henri utvekslet også brev med den engelske slaverimotstanderen Thomas Clarkson, noe som har gitt oss innsyn i hans filosofi og regjeringsform. Kongen ønsket å utdanne sine barn på samme måte som opplysningstidens prinser ble utdannet i Europa.
Politisk sett måtte Henri Christophe i nord velte mellom å gjenintrodusere en form form av slaveplantasjesystemet eller å dele ut plantasjenes jord til bøndene, som var den løsningen Alexandre Pétion hadde brukt i sør. Kong Henri valgte å tvinge befolkningen til hoveriarbeid på plantasjene og hans massive byggeprosjekter i stedet for å betale skatt. På grunn av dette ble Nord-Haiti despotisk, men også relativt velstående. Han foretrakk å handle med britiske eller amerikanske handelsmenn fremfor franske og spanske, som ikke anerkjente Haiti som et uavhengig land, og han beordret at flere afrikanere ble ført til Haiti for å jobbe på hans prosjekter framfor å bli solgt til andre karibiske land, hvor de ville holdt som slaver. På grunn av dette kom mange afrikanerne som franskmennene opprinnelig hadde kjøpt som slaver til Haiti. Han inngikk en avtale med Storbritannia som gikk ut på at Haiti ikke ville true landets karibiske kolonier mot at den britiske marinen ville advare Kongedømmet Haiti om ethvert kommende angrep fra franske soldater, og i 1807 vedtok det britiske parlamentet slavehandelsloven av 1807, som ikke forbød slaveri, men som avskaffet innførselen av afrikanske slaver til britiske territorier. På grunn av den økte handelen med Storbritannia, skaffet Henri seg et stor sum britiske pund, og sto dermed i kontrast til Pétions Sør-Haïti, som hadde blitt mye fattigere på grunn av at landutdelingen svekket jordbruket.
Henris fall
Til tross for hans bestrebelser for å fremme utdanning og et juridisk system kalt Code Henri forble kong Henri en upopulær autoritær monark. I tillegg ble hans regime stadig utfordret fra det i sør, som ble styrt av gens de couleur. Mot slutten av Henris regjeringstid var det stor folkelig motstand mot det mange regnet for å være føydal politikk, som Henri ville utvikle landet med. Henri var syk og ustabil i en alder av femtitre, og skjøt seg selv med en sølvkule heller enn å bli offer for et mulig statskupp. Han ble gravlagt i Citadelle Laferrière. Etter hans død forente den sørlige presidenten Jean Pierre Boyer landet, og 26. oktober ble det tidligere kongedømmet formelt innlemmet i Republikken Haiti. Hans kone Marie-Louise Coidavid og deres to døtre gikk i eksil i Italia, mens hans seksten år gamle sønn Jacques-Victor ble hengt av opprørerne.
Carménère
Carménère er en vindrue som er mye brukt i Chile, der den inntil nylig ofte ble tatt for Merlot.
Rødvins-druen carmenère regnes i dag for Chiles nationaldrue.
Gammel bordeauxsort, nå lite utbredt i Frankrike. Ble sannsynligvis bragt til Chile en gang i 1850-årene. Da trodde man at det var snakk om merlot, og siden da har de chilenske vinprodusenter plantet de to druesortene sammen i vinmarkene. Først i 1991 oppdaget de at det var snakk om carmenère.
Produsenten De Martino tok konsekvensen og adskilte vinstokkene i egne marker og kom i 1995 på markedet med den første chilenske carmenère-vin, hvor druens navn kom på etiketten. I dag vokser druesorten på mer enn 6000 hektar jord i Chile.
Carmenere er en drue som gir fylde, frukt og en masse farge.
Grunnkretser i Porsgrunn kommune
Grunnkretser i Porsgrunn kommune er delområder og grunnkretser som seksjonerer Porsgrunn kommune, Telemark, for folketellingsformål og lignende. I noen tilfeller sammenfaller de med kirkesogn, med valgkretser og med nåværende eller tidligere skolekretser.
Jean Todt
Jean Todt (født 25. februar 1946 i Pierrefort i Cantal i Frankrike) er president for Det internasjonale bilsportforbundet (FIA) og tidligere teamsjef for Scuderia Ferrari, bilprodusenten Ferraris Formel 1-konstruktør. 25. oktober 2006 ble han ansatt som selskapets CEO. 18. mars 2008 sluttet Todt som CEO og tiltrådte en «særskilt tilsetting» innen selskapet racingavdeling. Han fratrådte denne stillingen et år senere.
Den 23. oktober 2009 ble Todt valgt til president for FIA, det styrende organ innen motorsportverdenen. Han etterfulgte Max Mosley, og som motkandidat ved valget sto Finlands tidligere verdensmester i rally, Ari Vatanen.
Rallykarriere
Todts motorsportkarriere begynte da han lånte sin fars Mini Cooper for en venn som skulle kjøre den i et rally. Todt ble snart selv en rallykjører. Han flyttet mellom forskjellige roller innen rally, men fant ut at hans styrke var som kartleser, som han fortsatte som i rallyteamet Peugeot Talbot Sport til han la opp etter 1981-sesongen. Han var kartleser for Ove Andersson, Achim Warmbold, Jean Guichet, Hannu Mikkola, Jean-Claude Lefèbvre, Timo Mäkinen, Jean-Pierre Nicolas og Guy Fréquelin. Med Warmbold vant han i 1973 Rally Polen og Rally Østerrike, med Mikkola vant han i 1975 Rally Marokko, og med Fréquelin vant han Rally Argentina i 1981.
Peugeot Talbot Sport
Etter han sluttet som aktiv ble Todt flyttet inn i en mer ledelsesorientert stilling i teamet, med ansvar for organisering av design og bygging av 205 Turbo 16 for 1984-sesongen. Etter en treg start vant 205'eren verdensmesterskapet i 1985 og 1986. Andre modeller bygget under Todts ledelse fortsatte å dominere og vinne rallymesterskap og bakkeløp, og med den meget vellykkede Peugeot 905 også 24-timersløpet på Le Mans og Sportsvogns-VM til inn på 1990-tallet. Men til tross for kontinuerlige oppfordringer fra Todt nektet Peugeot å gå inn i Formel 1-mesterskapet, og da det i 1993 dukket opp en stilling i Ferraris F1-team grep Todt muligheten.
Scuderia Ferrari
Todt var den første betydelige ansettelsen til Ferraris styreformann Luca di Montezemolo, som hadde fått ansvaret for et engang legendarisk F1-team som «hadde blitt til noe av en vits». Todt og Montezemolo hentet i 1996 inn den da dobbelte verdensmesteren Michael Schumacher, og med han fulgte også strategen Ross Brawn og designeren Rory Byrne. Denne kombinasjonen produserte et nesten uslåelig team. Todt og di Montezemolo har siden fått hovedæren for snuoperasjonen i Scuderia Ferrari, som gikk fra å være et «har-vært»-team, hjelpeløs uten grunnleggeren Enzo Ferrari, til å bli et kraftsenter som i en årrekke fullstendig dominerte Formel 1-sporten.
I etterkant av mye spekulasjon om hvorvidt FIA-presidenten Max Mosley skulle trekke seg, dukket det i 2004 opp rykter som hevdet at Todt ville stille til valg som ny FIA-president. Mosley kommenterte at selv om Todt ville bli en utmerket president, så var han ganske så fornøyd i Ferrari. Det hadde imidlertid lenge blitt antatt at når Michael Schumacher la opp som F1-fører så ville også Todt forlate sin stilling. I et tilsynelatende forsøk på å beholde Todts lojalitet forfremmet Ferraris styreformann Luca di Montezemolo Todt til sjef for hele Ferrari, inkludert bilproduksjonen.
Todt ble værende som teamsjef for Scuderia Ferrari i en sesong til, og ble erstattet av Stefano Domenicali den 1. januar 2008, men var fortsatt CEO i Ferrari. 17. mars 2009 ble det bekjentgjort at Todt hadde fratrådt og forlatt Ferrari helt og holdent.
23. oktober 2009 ble Jean Todt valgt til president i det internasjonale bilsportforbundet FIA, med 135 stemmer mot 49 stemmer for den tidligere rallyføreren Ari Vatanen.
Michael J. Bird
Michael J. Bird (født 31. oktober 1928, død 11. mai 2001) var en engelsk forfatter og manusforfatter som i hovedsak har arbeidet med TV.
Jean Todt
Personlig liv
Todt ble født i kommunen Pierrefort i departementet Cantal i Frankrike. Hans far var en polsk jøde som rømte til Frankrike under andre verdenskrig. Hans mor var fransk.
Michael J. Bird
Bird skrev flere romaner, men er kanskje best kjent for dramaseriene han skrev for BBC. Han skrev flere serier med handling i middelhavsområdet: The Lotus Eaters og Who Pays the Ferryman? foregår på Kreta mens Gåten på Afroditeøya er satt til Kypros og The Dark Side of the Sun foregår på Rhodos. Hans siste serie for BBC, Malstrøm, foregikk derimot på Sunnmøre i Norge.
Jean Todt
Personlig liv
Todt er gift med den malaysiske skuespilleren Michelle Yeoh.
Brandon Shores kraftverk
Brandon Shores kraftverk er et kullkraftverk i Anne Arundel County i den amerikanske delstaten Maryland. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1370 MW, fordelt på 2 like store blokker/turbiner.
Michael J. Bird
I tillegg til å lage egne serier, skrev Bird også følgende TV-serier Danger Man, Special Branch, The Onedin Line, Arthur of the Britons og Secret Army.
Jean Todt
Personlig liv
I 2002 ble Jean Todt utnevnt til Kommandør av Republikken Italias fortjenstorden. I 2004 ble han tildelt en æresdoktorgrad som sivilingeniør ved Universitetet i Firenze. Den franske regjeringen utnevnte Todt til Ridder (Chevalier) av Æreslegionen, i januar 2007 ble han hevet til klassen Storoffiser (Grand Officier), og 14. juli 2011 fikk han Storkorset (Grand Croix), den høyeste klassen, av samme orden.
Brandon Shores kraftverk
Anlegget ble påbegynt omkring 1984 og stod ferdig i 1991. Operatør er selskapet Constellation Energy.
I 2006 hadde hele anlegget utslipp på 8,0944 millioner tonn CO2.
Michael J. Bird
Bibliografi
Han skrev en del romaner i sin tidlige karriere, og en del av hans TV-serier har også blitt gjort om til romaner.
Traktaten i Berlin, 1878
Traktaten i Berlin i 1878 var den endelige avtalen fra kongressen i Berlin (13. juni-13. juli 1878), holdt på initiativ fra Otto von Bismarck, hvor stormaktene Tyskland, Østerrike-Ungarn, Storbritannia, Frankrike, Italia, Russland og Det osmanske riket reviderte traktaten fra San Stefano, signert 3. mars samme år.
Verdenscupen i kombinert 2007/08
Verdenscupen i kombinert 2007/08 startet 30. november 2007 i finske Kuusamo og ble avsluttet 9. mars 2008 i Holmenkollen i Oslo. Ronny Ackermann vant verdenscupen sammenlagt.
Traktaten i Berlin, 1878
Avtalen anerkjente uavhengigheten til fyrstedømmene Romania, Serbia og Montenegro. Det nordlige Bulgaria ble et autonomt fyrstedømme under formell osmansk overhøyhet, mens søndre del, Øst-Rumelia, forble en osmansk provins med mer begrenset autonomi, som et mottrekk mot russiske planer for et «stor-Bulgaria». Den osmanske provinsen Bosnia-Hercegovina og det tidligere Novi Pazar-Sandsjak (militærdistrikt) ble plassert under østerriksk-ungarsk okkupasjon, selv om begge områder formelt forble deler av Det osmanske riket.
De tre nye uavhengige statene erklærte seg deretter som kongeriker (Romania i 1881, Serbia i 1882 og Montenegro i 1910), mens Bulgaria krevet full uavhengighet i 1908 etter å ha blitt forent med Øst-Rumelia i 1885. Østerrike-Ungarn annekterte Bosnia-Hercegovina (som kondominium) i 1908, noe som førte til en stor europeisk krise.
Infibulasjon
Infibulasjon blir brukt for å sørge for at unge kvinner er seksuelt inaktive, usannsynliggjør eller gjør umulig at man har samleie før man giftes bort og øker muligheten for at kvinnen er jomfru frem til giftemål.
Barrieren som oppstår på grunn av infibulasjon er vanligvis gjennomtrengt ved giftemål. Klarer ikke mannen å bryte seg gjennom, fjernes ofte hindringen kirurgisk.
Kvinnelig omskjæring blir ofte forvekslet med infibulasjon, men disse er adskilte metoder.
Begge metodene blir typisk utført uten bedøvelse, og under uhygieniske forhold, på barn som er for unge til veloverveid å samtykke. Noen har etter infibulasjon fått infeksjoner, alvorlig svekkede forplantningsevner og dødsfall.
Disse praksisene har blitt sterkt fordømt av andre kulturer, og har blitt beskrevet som barbariske og grusomme. I henhold til FNs «End Fistula Campaign» har denne spesifikke formen for kjønnslemlestelse ofte medført skade på organer, inkontinens, og obstetrisk fistel.
Historisk sett har infibulasjon også henvist til sammensying av mesteparten av forhuden på det mannlige kjønnsorgan. Dette ble utført på slaver i antikkens Roma for å garantere kyskhet, såvel som frivillig i noen kulturer. Der man ikke fjernet vev, hadde det til hensikt å forhindre samleie, men ikke masturbasjon. Bruk av ordet infibulasjon har i nyere tid også blitt anvendt for å vise til den mer alvorlige afrikanske praksisen. Tradisjonelt sett ble den afrikanske praksisen kalt faroisk omskjæring, og er formelt sett ikke infibulasjon.
Robert Meglič
Robert Meglič (født 4. november 1974 i Tržič) er en slovensk tidligere skihopper som representerte SK Tržič.
Han debuterte i verdenscupen med 24.-plass (av 37 deltakere) i Bad Mitterndorf (Kulm) 30. januar 1993. Sammenlagt i verdenscupen var 30.-plass i 1994/95 hans beste plassering. Beste plassering i enkeltrenn var 4.-plass i Bad Mitterndorf 8. februar 1997. Han var også på det slovenske laget som ble nummer 3 i lagkonkurransen i storbakken i Planica 27. mars 1993.
Etter sitt siste renn i verdenscupen i mars 1999 fortsatte han i kontinentalcupen til og med sesongen 2001/02.
Murray County (Minnesota)
Murray County er et fylke i den amerikanske delstaten Minnesota. Det ligger i de sørvestlige delene av staten og grenser mot Lyon County i nord, Redwood County i nordøst, Cottonwood County i øst, Nobles County i sør, Rock County i sørvest og mot Pipestone County i vest.
Murray Countys totale areal er 1 864 km² hvorav 39 km² er vann. I 2000 hadde fylket 9 165 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Slayton.
Fylket har fått sitt navn etter William Pitt Murray
Karate
Karate er flere japanske kampsystemer med opprinnelse på Okinawa. Felles for dem alle er at de hovedsakelig vektlegger effektive spark-, slag- og blokkeringsteknikker. Selv om navnet karate først ble formulert på 1930-tallet, strekker historien til karate seg helt tilbake til Shaolin-tempelet og buddhistmunken Bodhidarma på 500-tallet. Man finner også kataer som er flere hundre år gamle.
Karatens røtter
På Okinawa hadde man fra gammelt av utviklet et kampsystem som ble kalt Tode (eller Tote – kinesisk hånd). På grunn av hyppig kontakt med det kinesiske fastlandet ble denne stilarten påvirket av sør-kinesiske kampsystemer kalt Ch'uan Fa (kung fu). Dette førte til utviklingen av en ny stilart på Okinawa som ble kalt Te. Siden våpen var forbudt for bøndene på Okinawa, bestod dette systemet i all hovedsak av våpenløs kamp.
Hver by på Okinawa hadde sin egen te-stilart. Men det var først og fremst stilartene fra tre byer som ble dominerende. Disse var shuri-te, naha-te og tomari-te. Det er disse tre grenene som er grunnlaget for de tradisjonelle karatestilartene man finner i dag: Shotokan, Goju-Ryu og shito-ryu. Siden har det oppstått stilarter som wado-ryu, kyokushinkai, shotokai, chito-ryu, samt en rekke stilarter av nyere dato, blant annet makotokai som ble dannet i 2014.
I tiden etter andre verdenskrig har karate blitt populær i Sør-Korea under navnene tangsudo eller kongsudo.
Sinimbu
Sinimbu er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.
Karate
Kata (mønster)
En kata består av en rekke teknikker og bevegelser, satt sammen i et fast mønster som skal simulere en kampsituasjon. Antallet teknikker varierer fra et tyvetalls til 50-60 teknikker.
Antall kataer kan variere fra stilart til stilart. Det er vanskelig å si med sikkerhet når de forskjellige kataene oppstod, men man vet med sikkerhet at noen av dem stammer tilbake til 1600-tallet. Det har også blitt hevdet at noen strekker seg tilbake til Kina og Shaolin-tempelet.
Gradering
Karatekaer bærer et belte rundt livet som viser hvilken gradering man har. I Shotokan-karate går man fra hvitt (10. kyu) til hvitt med gul stripe (9. kyu), før gult (8. kyu) dersom man er junior, eller fra hvitt (10. kyu) til gult (8. kyu) dersom man er senior. Deretter oransje, grønt, blå, lilla og så tre brune belter. Fra 1. kyu, som er det siste brune beltet, er neste trinn svart belte (1. dan).
Svart belte 10. dan er øverste dan-inndeling. Over dette finnes det tre grader, junidan, juichidan og øverst shihan.
Lahmu
Lahmu var en beskyttelsesgud i Mesopotamia. Han og hans søster Lahamu var de første gudene som oppstod fra Apsu og Tiamat.
Lahmu og Lahamu ble foreldre til Anshar og Kishar, som alle de andre gudene stammer fra. Lahmu og Lahamu nevnes aldri hver for seg.
Jeremy Bossekota
Jeremy Bossekota (født 28. februar 1988 i Belgia) er en belgisk fotballspiller som har spilt for en engelsk fotballklubb. Han er midtbanespiller og spiller nå for Derby County i Football League Championship.
Bossekota, som har vært en del av Derbys fotballakademi, er tilknyttet klubbens spillerstall selv om han ikke har skrevet under på noen skriftlig kontrakt med klubben. Han fikk en alvorlig skade i september 2005, og når han blir helt skadefri vil han få tilbud om kontrakt med Derby.
Jude Law
David Jude Heyworth Law (født 29. desember 1972 i Lewisham i London i England) er en britisk skuespiller. Han var Oscar-nominert for beste mannlige hovedrolle for sin rolle som Inman i filmen Cold Mountain. Law begynte som skuespiller ved National Youth Music Theatre i 1987, og han hadde sin første TV-rolle i 1989, med en film basert på barneboken The Tailor of Gloucester skrevet av Beatrix Potter. Etter mindre roller på britisk fjernsyn fikk Law sitt gjennombrudd med den britiske krimdramaserien Shopping, der hans fremtidige kone, Sadie Frost, var med. Etter hovedrollen i flere filmer regissert av Andrew Niccol, Clint Eastwood og David Cronenberg, ble han nominert til Oscar for beste mannlige birolle i 1999 for sin rolle i The Talented Mr. Ripley. For denne filmen måtte han lære seg å spille saksofon.
I 2001 hadde Law rollen som den sovjetiske snikskytteren Vasily Zaytsev i filmen Enemy At The Gates, der han spilte mot Ed Harris. I 2002 spilte han en leiemorder i filmen Road to Perdition. I 2003 ble Law nominert til Academy Award for beste skuespiller for sin rolle i filmen Cold Mountain. I 2006 var Law med på kjendis-fotball til inntekt for UNICEF. Han var medlem av juryen under Cannes Film Festival i 2011. Han støtter veldighetsorganisasjonene Make-A-Wish Foundation og Pride of Britain Awards.
I juli 2007 var Law i Afghanistan i en periode på ti dager for å lage en dokumentar til FNs internasjonale fredsdag. Sammen med en representant fra UNICEF filmet de i farlige områder i Øst-Afghanistan med et filmteam, intervjuet barn, regjeringsmedlemmer, samfunnsledere og tjenestemenn fra FN. Filmen, som het The Day After Peace, hadde premiere under Cannes Film Festival.
Law hadde et forhold til skuespilleren Sienna Miller, og de tok ut separasjon i 2006. I 2008 hadde han et forhold med den amerikanske modellen Samantha Burke. Burke fødte en datter, Sophia, den 22. september 2009 i New York.
Raptus von Rupp
Raptus von Rupp er en av slektningene til Donald Duck. Han omtales ofte som Donalds onkel.
Raptus von Rupp er en person med høy utdannelse. Han leser mange bøker. Samtidig er han en med sprelske påfunn. Han har kinnskjegg og hatt og går vanligvis med grønne klær.
Liste der Bewohner Entenhausens
Ústí nad Orlicí
Ústí nad Orlicí  (tysk: Wildenschwert) er en by i regionen Pardubice i Tsjekkia og administrasjonssenter for distriktet med samme navn.
Byen ble grunnlagt på midten av den 13. århundre, i regjeringstiden til den bøhmiske kongen Ottokar II.
Historie
Ústí nad Orlicí ble etablert 1241 av Wilhelm av Dunholz, siden Wilhelm krevde inn skatt og hersket over Lanškroun på den tiden. Den bøhmiske kongen Václav II gav stedet i 1292 til Cistercienserordenen i Zbraslav. De gav siden stedet 1358 til bispedømmet i Litomyšl. Etter bispedømmets fall og konsekvensene av husitterkrigene fikk stedet en verdslig posisjon, og tilhørte blant andre de aristokratiske familiene Kostka z Postupic, Pernštejnové og Hrzán z Harasova. I 1544 ble byen kalt Wildenschwert første gangen.
Siden slutten av det 15. århundre eksisterte det en menighet av De bøhmiske brødre i byen, men den ble oppløst under motreformasjonen i 1626. Etter Slaget på Det hvite berg ble byen overbrakt til den aristokratiske familien Liechtenstein. I 1706 rammet en brann byen. 1795 løsrev Ústí nad Orlicí seg fra Huset Liechtenstein og ble en selvstendig by.
Pavlovsk (St. Petersburg)
Pavlovsk (russisk: Па́вловск) er en by underlagt den føderale byen St. Petersburg i Russland. Den ligger rundt 30 km sør for sentrum av St. Petersburg, og like sør for Tsarskoje Selo. Innbyggertall: 14 960 (folketelling 2002).
Byen ble bygd opp rundt Pavlovsk-palasset, et av den russiske keiserfamiliens mest storslåtte residenser. Den er en del av verdensarvstedet St. Petersburgs historiske bysentrum og den tilhørende gruppen minnesmerker.
Paul Is palass
Byens historie startet i 1777 da Katarina II gav et landområde på rundt 362 desjatina langs elva Slavjanka til sin sønn Paul i forbindelse med fødselen til hans første barn, og byen er oppkalt etter Paul.
I 1780 fikk den fasjonable skotske arkitekten Charles Cameron ansvaret for byggevirksomhetene i Pavlovsk. Hans nyklassisistiske design for det store palasset ble godkjent av Paul to år senere. Rundt palasset ble det bygget en enorm engelsk park, med mange templer, kolonnader, bruer og statuer.
Da Paul besteg tronen som Paul I i 1796 var bosetningen ved palasset stor nok til å få byrettigheter. Etter Pauls død ble palasset residens for hans enke, Maria Feodorovna. Det havnet deretter under Konstantinovitsj-grenen av Romanov-dynastiet.
Senere historie
Russlands første jernbane ble åpnet mellom St. Petersburg og Pavlovsk 10. oktober 1837. Jernbanen ble bygget av Franz Anton von Gerstner. Jernbanestasjonen ble brukt som en slags konserthall, hvor celebriteter som blant annet Johann Strauss d.y., Franz Liszt og Robert Schumann opptrådte. Mange av Strauss' beste arbeider ble til rundt den tiden han holdt sine konserter der. Den imponerende Vauxhall-paviljongen ble også brukt for å trekke kunder til jernbanen. Paviljongens berømmelse førte etter hvert til at ordet «Vokzal» ble en del av det russiske språk i betydningen «stor jernbanestasjonsbygning».
Pavlovsk-palasset er sannsynligvis det best bevarte av de russiske keiserresidensene utenfor hovedstaden. Palassets overdådige nyklassisistiske interiør ble omhyggelig restaurert etter den store brannen i 1803. Skadene som ble påført palasset under den tyske okkupasjonen i 1941–1943 var betydelig, men ikke så ødeleggende som tilfellet var med Peterhof og Tsarskoje Selo.
Lahamu
Lahamu er i Mesopotamisk mytologi en gudinne, som sammen med broren Lahmu var de første gudene som oppstod fra Apsu og Tiamat.
De ble foreldre til Anshar og Kishar, som alle de andre gudene stammer fra. Lahamu fremstilles noen ganger som en slange.
Kjøper-markedsføring
Kjøper-markedsføring  foregår i butikkmiljøer, og den har som mål å gjøre en som handler til en kjøper av produktet. Shopper-markedsføringens mål er altså å føre til kjøpsavgjørelser i butikken i nærheten av produktet. Produktets forbruker og shopper kan være ulike personer. For eksempel kan en mor stå for 90 % av hele familiens dagligvarekjøp, mens forbruket kan dele seg jevnt på fire ulike familiemedlemmer.
Ut fra detaljhandelens perspektiv betyr shopper-markedsføring at vareleverandørene retter sine markedsføringsinvesteringer på butikken i stedet for på tradisjonelle mediainvesteringer. I tillegg har handelens mer avanserte datasystemer gjort det mulig å bedre forstå kundene og deres kjøpsatferd (for eksempel kjøpsdata på kundekortene). Dette har vært en betydelig bakgrunnsfaktor for utvikling av shopper-markedsføring. Vareleverandørenes investeringer på shopper-markedsføring vokser 21 % per år. For eksempel investerte Procter & Gamble, ifølge sine årsoppgjørsopplysninger, årlig minst 500 millioner på shopper-markedsføring. Ifølge følgende undersøkelsesresultater, blant andre, er investeringer fra forbrukermarkedsføring blitt flyttet til shopper-markedsføring:
Simen, Bonden og Bror min
Bøkene, som var Aukrusts første, inneholder humoristiske episoder og småstykker fra forfatterens barndom og oppvekst i grenda Steijela i Alvdal, med Alvdal stasjon og Storsteigen landbruksskole, på 1920- og 1930-tallet. Humoren knytter seg både til guttestreker og barnlig oppfinnsomhet, til grenderivalisering mellom Alvdal og Tynset, og til typekarakteristikk av voksne personer.
Debutboken Simen ble en salgssuksess og et gjennombrudd for forfatteren. Episoder og typer fra de to første bøkene lå til grunn for dramatiseringen Dobbeltsats og freske fraspark, som ble oppført på Det norske teatret i 1960, og som senere ble filmet som Freske fraspark (1963). Bøkene er gjenutgitt samlet i ett bind, da med tittelen Simen, Bonden og Bror min.
Kjøper-markedsføring
Del-områder
Kjøper-markedsføringens utgangspunkt er alltid en shopper, dvs. en person som er ute for å handle. Dette betyr at shopper-markedsføringen er et tiltak som gir kjøperen en impuls i butikken. Det tar utgangspunktet i forståelsen av kjøper kjøpsatferd. Kjøper-markedsføringen kan ifølge den tradisjonelle markedsmiksen deles opp i fire p-er, det vil si produkt, pris, tilgjengelighet og markedsføringskommunikasjon.
Kjøpsatferdsinformasjon
Man får informasjon om kjøperen kjøpsatferd gjennom tre ulike informasjonssamlemetoder: med observasjoner, intervjuer og fra kassesystemet. Med observasjoner i butikken finner man ut hvordan shopperen oppfører seg ved kjøp av produktet, for eksempel hvor lenge kjøpsprosessen varte, hva shopperen la merke til, rørte og undersøkte og hva han/hun kjøpte samt handlemåter som innvirker på prosessen. Med intervjuer utreder man motiver som styrer kjøpsatferden. Man finner ofte ut om produktet kan erstattes og gjenkjenning av substituttene, verdisettinger og attityder, lyster og motivasjonsfaktorer, samt livsstil og livssituasjon. Kassesystemet gir informasjon om når og hvilke produkter som ble solgt. I tillegg kan man ved hjelp av kundekort rette kjøpskvitteringene til visse shoppere. Slik får man nøyaktig informasjon om hva en enkelt shopper har kjøpt og når det ble kjøpt. Den mest dyptgående informasjon om kjøperens kjøpsatferd fås ved å samle de ovennevnte informasjonssamlemetoders opplysninger for å lage et helhetlig shopper-bilde (hvordan, hvorfor, hva og når).
Segmentering av kjøpere
Når man segmenterer kjøpere, deles markedet opp i betydelige og målbare grupper, det vil si segmenter på grunnlag av kjøpsatferdsinformasjonen. Ved hjelp av kjøper-segmentering er det lettere å fylle enkelte kjøpernes behov. For eksempel skiller prisbevisste og tradisjonelle kjøpere seg tydelig fra hverandre i en kjøpssituasjon. Ved hjelp av segmentering kan markedsføringstiltak rettes mot de shopperne som gir best fortjeneste.
Eksempler på kjøper-segmentering
TESCO
WAL-MART
SAFEWAY
Sobradinho (Rio Grande do Sul)
Sobradinho er en kommune i delstaten Rio Grande do Sul i sørregionen av Brasil.