cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eurovision Song Contest 1988
Bakgrunn
Fremveksten av kommersielle tv-kanaler i Europa hadde gitt de europeiske allmennkringkasterne hard konkurranse om tv-seerne. RTÉ gjorde derfor flere endringer i produksjonen for å nå et yngre publikum. Scenen og dekoren var laget slik at arenaen så mye større ut enn den egentlig var. For første gang ble det også brukt en digital poengtavle, i motsetning til fysiske poengtavler som hadde blitt brukt tidligere. Pauseinnslaget var en musikkvideo med den irske rockegruppen Hothouse Flowers og ble filmet i elleve land i Europa. Dette var den dyreste irske musikkvideoen til da.
Som programledere valgte irsk fjernsyn Michelle Rocca, modell og tidligere Miss Irland, og Pat Kenny, en velkjent journalist og nyhetsoppleser.
Sendingen
Finalesendingen hadde et potensielt publikum på 600 millioner seere og ble kringkastet i Europa, Midtøsten, Sovjetunionen og Australia. De største forhåndsfavorittene til å vinne var Sveits, Tyskland, Storbritannia og, uvanlig nok, Norge.
Showet åpnet med en kortfilm som skildret irsk landskap og historie, før Johnny Logan kom på scenen og fremførte fjorårsvinneren «Hold Me Now». Deretter kom programlederduoen Michelle Rocca og Pat Kenny på scenen. Sistnevnte holdt en kort introduksjon på irsk, før Rocca fortsatte på fransk. Til slutt avsluttet Pat Kenny med å ønske seerne velkommen på engelsk.
Konkurransen dette året sammenfalt med tusenårsjubileet til Dublin, som ble grunnlagt av norske vikinger. Programleder Pat Kenny bemerket humoristisk at han hadde snakket med den norske delegasjonen som «var langt triveligere enn deres forgjengere», og at nordmennene denne gang ikke hadde «plyndret et eneste kloster på vei hit». Han la imidlertid til: «Men hvem vet hva som skjer i morgen, dersom de ikke vinner!».
Blant artistene var flere tidligere deltakere. Svenske Tommy Körberg hadde deltatt for Sverige i 1969, og slet denne gang med en kraftig halsinfeksjon dagene før finalen. Han var så syk at den svenske komponisten Py Bäckman måtte steppe inn på generalprøven kvelden før finalen. Körberg klarte imidlertid å komme seg på bena til finalen, men stemmen bar preg av sykdommen under finalefremføringen. Sverige endte på delt tolvteplass.
Tilbake var også den tyrkiske gruppen MFÖ som hadde deltatt tre år tidligere, og Portugals Dora som hadde deltatt i Bergen to år tidligere. Danske Hot Eyes var tilbake for tredje gang, etter å ha blitt nummer fire i 1984 og nummer elleve i 1985. Denne gang fikk Danmark en sterk tredjeplass med «'», danskenes beste plassering utenom seieren i 1963. Den danske kvinnelige vokalisten, Kirsten Siggaard, var også høygravid under sendingen og fødte en sønn bare tre uker senere. Israelske hadde deltatt i 1976, og hun var programleder for konkurransen i 1979. Denne gang ble hun nummer syv med «Ben adam».
Sveits var på sin side representert av en nykommer – fransk-kanadiske Céline Dion. Hun hadde vunnet den sveitsiske finalen tidligere samme år med balladen «Ne partez pas sans moi». Det er ingen regler i Eurovision Song Contest som krever at artisten må komme fra det landet hun eller han representerer. Dion vant konkurransen med ett eneste poeng foran Storbritannias «Go», etter en av de mest spennende avstemningene i konkurransens historie. Vinnersangen fikk ingen stor kommersiell suksess etter seieren, men Dion skulle få år senere bygge opp en svært suksessfull artistkarriere og ble til slutt en av verdens mest populære sangere.
En annen franskspråklig kvinnelig artist som senere fikk stor suksess, var belgiske Lara Fabian som representerte Luxembourg. Hun ble nummer fire, men fikk senere en internasjonal artistkarriere. I 2000 toppet hun den amerikanske Billboard-listen med «I Will Love Again».
Norges bidrag
Norge var representert av 18 år gamle Karoline Krüger som sang «For vår jord», komponert av Anita Skorgan med tekst av Erik Hillestad. Sangen vant en klar seier i den norske finalen, foran blant andre Jahn Teigens «Glasnost». I Eurovision Song Contest var den norske balladen blant favorittene til å vinne. Norge var det 15. bidraget ut på scenen, og Karoline Krüger sang «For vår jord» sittende ved et flygel. På scenen var også koristene Kari Iveland, Elisabeth Moberg, Frank Ådahl og Tor Endresen. Endresen skulle delta i samme konkurranse i samme by ni år senere, og Ådahl representerte Sverige to år senere, i gruppen Edin-Ådahl. I avstemningen fikk Norge til sammen 88 poeng og endte på femteplass. Utenom seieren i 1985, var dette Norges beste plassering siden tredjeplassen i 1966. Det norske bidraget fikk 12 poeng fra Storbritannia og 10 poeng fra Jugoslavia.
Dirigent for Norge var Arild Stav, mens John Andreassen kommenterte finalen for NRK Fjernsynet og NRK P2. Andreas Diesen leste den norske juryens poeng fra studio på Marienlyst i Oslo.
Avstemningen
Pauseinnslaget var en musikkvideo med den irske rockegruppen Hothouse Flowers og ble filmet i elleve land i Europa – blant annet Norge. Opptredenen i Eurovision Song Contest satte fart i gruppens karriere i tiden etter. Etter pausenummeret startet avstemningen. Hvert land hadde en jury med 16 lekfolk mellom 16 og 60 år som bedømte de andre landenes sanger. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hver jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Oppsynsmann for avstemningen var Frank Naef fra EBU. Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen.
Den norske juryen gjorde seg bemerket med å gi 10 poeng til Danmark og 12 poeng til Sverige. Den nabovennlige poenggivingen fikk programleder Pat Kenny til å sarkastisk bemerke: «And you are to be commended by the Swedes for your neighbourly gesture» (og dere skal berømmes av svenskene for deres nabovennlige gest).
Vinnersangen var komponert av tyrkisk-sveitsiske Atilla Şereftuğ, med tekst av sveitsiske Nella Martinetti. Dette var andre og foreløpig siste gang Sveits vant konkurransen. Første gang var med Lys Assia i 1956. Dette er per fremdeles siste gang en franskspråklig sang vant konkurransen; i tiårene i forveien hadde franske sanger dominert konkurransen.
Deltakere
Liste over deltakerne og det offisielle resultatet. Tabellen er rangert etter startrekkefølge, plasseringen og poengsummen finnes i kolonnene til høyre.
Poengtavle
Tavlen er ordnet etter stemmerekkefølgen i finalen.
12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.
Dirigenter
Mens Noel Kelehan var sjefdirigent, hadde de fleste landene med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng på engelsk eller fransk over telefon. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen:
1. – Guðrún Skúladóttir 2. – Maud Uppling 3. – Solveig Herlin 4. – Colin Berry 5. – Canan Kumbasar 6. – Matilde Jarrín 7. – Joop van Os 8.  – Yitzhak Shim'oni 9. – Michel Stocker 10. – John Skehan 11. – Lotti Ohnesorge 12. – Tilia Herold 13. – Bent Henius 14. – Fotini Giannoulatou 15. – Andreas Diesen 16. – Jacques Olivier 17. – Jean-Luc Bertrand 18. – Mariolina Cannuli 19. – Catherine Ceylac 20. – Maria Margarida Gaspar 21. – Miša Molk
Kommentatorer og sendinger
De fleste landene som overførte finalen, hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer og poengopplesere under Eurovision Song Contest 1988:
Hayle (Cornwall)
Hayle (kornisk: Heyl, «elvemunning») er en liten by og verdslig sogn i Cornwall, England. Den ligger ved munningen av elven Hayle i St. Ives-bukten og ligger rundt 11 km nordøst for Penzance.
Sognet Hayle ble opprettet i 1888 fra deler av det nå nedlagte sognet Phillack (og som det senere ble sammenslått med i 1935) og deler av St. Erth i 1937. Dagens sogn har grenser mot St. Ives i vest, St. Erth i sør, Gwinear og Gwithian i øst og i nord ligger det keltiske havet.
Den var tidligere en viktig fiskerby og utskipningshavn for tinn og andre varer. Flere kobbersmeltere virket i byen, og den østlige delen har navnet Copperhouse etter denne virksomheten. Det var også et jernstøperi, som nå står i ruiner. På 1800-tallet hadde det blitt mer lønnsomt å eksportere råtinn framfor å smelte det i Hayle, og dermed begynte nedgangstiden for byen. I 1970-årene sluttet man å bruke havnen til større skip, da kostnadene for oppmudring var for høye. Viktigste næringsvei er nå turisme.
Rundt bukten ligger sandstrender over en strekning på omkring 5 km. Godrevy fyr er et viktig landemerke, som skal ha inspirert Virginia Woolfs roman To the Lighthouse (1927).
Powder River County
Powder River County er et fylke i den amerikanske delstaten Montana. Det ligger i den sørøstlige delen av staten og det grenser mot Big Horn County og Rosebud County i vest, Custer County i nord og mot Carter County i øst. Det har også grense mot delstaten Wyoming i sør.
Powder River Countys totale areal er 8 542 km² hvorav 2 km² er vann. I 2010 hadde fylket 1 743innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Broadus som også er fylkets største by.
Barthold Heinrich von Lützow
Barthold Heinrich von Lützow (født 22. mars 1654 i Gammelin i Mecklenburg, død 8. februar 1729 på Tomb Herregård, Råde i Østfold) var en tysk adelsmann i dansk-norsk tjeneste.
Lützow kom til Danmark 23 år gammel med tysk militærakademi som utdannelse. I likhet med flere andre tyskere ble han av Kristian V tatt inn i den dansk-norske hæren. Lützow gjorde tjeneste i flere regiment og steg i gradene til oberst. I 1689 ble han sendt til Irland sammen med 6,000 andre soldater og 1,000 kavalerister, han sammen med mange norske soldater var med på å slå ned opprøret i 1690.
Fra 1716 var han generalløytnant og fungerende kommanderende general i Norge. Han møtte i Slottsloven på Akershus fra 1716 til 1719.
Lützow ble ridder av Dannebrogordenen i 1716.
Den andre siden (TV-program)
Den andre siden er et norsk livsstilsprogram som ble første gang sendt på FEM den 8. januar i 2009. Programmet begynte som en torsdagsvariant av Studio 5, men fra 2010 ble det skilt ut som et eget program. Programmet tok opp alternative tema som astrologi, UFO og åndelige ting og ble ledet av Mira Craig, Gro-Helén Sørum, Marianne Solberg Behn og Birgitte Lund Nakken.
Pitangui
Pitangui er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Fylkesvei 3554
Fylkesvei 3554 går på Lindtveit i Arendal kommune. Veien er 982 meter lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 181 (Aust-Agder).
Beleiringen av Landskrona
Beleiringen av Landskrona var et viktig strategisk slag der Christian V fikk en viktig base med de sterkeste forsvarsverkene i hele Skåne. Landskrona var en befestet by bak kraftige bymurer med vollgrav på førti meters bredde, bastioner og et slott i en bastion med to vollgraver. Med sin beliggenhet mot Øresund bare en kort seiltur fra København var det derfor naturlig å ha Landskrona som det viktigste utgangspunkt og base med strategiske forråd.
Bakgrunnen
Karl XI kunne ha valgt å bli i Landskrona etter å ha kommet dit fra Ystad, men slo retrett i den hensikt å samle en svensk hær for å ta opp kampen mot den overlegne danske hæren så snart som mulig. Det viste seg å være en klok handling for Landskronas festningsverk var ikke i god stand, og inkompetanse hos kommandanter i tidligere tid hadde ført til flere ulemper, slik som at den sivile byggingen var helt utenfor kontroll. Brystvernet var overglodd og nesten ikke mulig å bruke uten å måtte rydde for kanonene.
Cariba Heine
Cariba Heine (født 1. oktober 1988 i Sør-Afrika) er en australsk skuespiller og danser, best kjent fra TV-serien H2O: Just Add Water. Heine ble født i Johannesburg av sørafrikanske foreldre og flyttet til Australia i 1991.
Shuruppak
Shuruppak (også Shuruppag «det legende sted», dagens sted Tell Fara, Al-Qadisiyya, Irak) var en sumerisk by i oldtiden som lå rundt 56 km sør for Nippur på bredden av elven Eufrat.
Byen Shuruppak var tilegnet guden Ninlil, også kalt for Sud, gudinne for luft og korn.
Historie
Shuruppak begynte som en sted og deretter som en by for lagring og distribusjon av korn, og hadde etterhvert flere kornsiloer enn noen annen by i Sumer. Det tidligste utgravde arkeologiske kulturlaget ved Shuruppak er datert til Jemdet Nasr-perioden for omtrent 3000 f.Kr. Stedet ble fraflyttet og forlatt kort tid etter 2000 f.Kr. Den tysk-amerikanske arkeologen Erich Schmidt fant et Isin-Larsa-sylindrisk segl og flere plaketter av keramikk som kan være datert så tidlig som 2. årtusen f.Kr.. Overflatefunn er overveiende Tidlig dynastisk.
Ved slutten av Uruk-perioden var det en arkeologisk dokumentert elveoversvømmelse i Shuruppak. Polykromkeramikk fra et ødelagt kulturlag under avleiringene fra oversvømmelsen har blitt datert til Jemdet Nasr-perioden som umiddelbart var forut den tidlige dynastiske I-perioden.
Minoru Wakasa
Minoru Wakasa (japansk: 若狭実, Wakasa Minoru) (født 8. juli 1951 på Hokkaido) er en japansk tidligere skihopper som representerte Hokkaido Takushoku Bank. Han ble nummer 29 i stor bakke i OL i Innsbruck i 1976. I 1973 ble han nummer 17 i VM i skiflyging i Oberstdorf, og samme år ble han nummer 3 i skiflygingsrennet i Ironwood (Copper Peak).
Shuruppak
Historie
To mulige konger fra Shuruppak er nevnt i epigrafisk data (inskripsjoner). I den sumeriske kongelisten er en kong Ubara-Tutu listet som en hersker av Shuruppak og den siste kongen «før oversvømmelsen». I eposet om Gilgamesj er en Utanapishtim (også Uta-na'ishtim), sønn av Ubara-Tutu, notert som konge av Shuruppak. Navnet Ziusudra er også assosiert med ham. Disse figurene kan like gjerne være mytiske og ikke faktiske, og er uansett ikke bekreftet av arkeologiske funn.
Arkeologi
Området Shuruppak strekker seg rundt en kilometer fra nord til sør. Det totale området er på omtrent 120 hektar med rundt 35 hektar av jord som går 3 meter over konturen.
Etter en kort undersøkelse av Hermann Volrath Hilprecht i 1900 ble Shuruppak for første gang utgravd i 1902 av Robert Koldewey og Friedrich Delitzsch fra Det tyske orientalske selskap (Deutsche Morgenländische Gesellschaft) i åtte måneder. Blant andre funn ble hundrevis av leirtavler fra før-sargonisk tid (2700-2350 f.Kr.) samlet som endte opp i museer i Berlin og Istanbul. I mars og april 1931 utgravde et felles gruppe av arkeologer fra Universitetet i Pennsylvania og American Schools of Oriental Research området for ytterligere seks uker med Erich Schmidt som leder og sammen med epigrafikeren Samuel Noah Kramer. Utgravningene avdekket 87 leirtavler og fragmenter, det meste fra før-sargonisk tid, bikonveks (konveks på begge sier) og ubrent. I 1973 ble en tre dagers overflateundersøkelse ledet av Harriet P. Martin. Undersøkelsen, som besto hovedsakelig av potteskår og leirgods, bekreftet at Shuruppak kan dateres så tidlig som minst Jemdat Nasr-perioden, utvidet langt inn i tidlig dynastisk tid, og var også et element i Det akkadiske rike og Tredje Ur-dynastiet.
Beleiringen av Landskrona
Slaget om byen
Det ble gravd ut løpegrav mot nordporten og østporten som ble satt under kraftig beskytning, og den 10. juli hadde danskene ved østporten nådd fram til tre rader med palisade langs en steinbelagt vei mot bymuren. Forsvarerne kunne ikke effektivt stoppe danskene fra å hugge seg gjennom og deretter sprenge seg inn i byen. Danskene som var uthvilt og godt rustet, stormet inn i byen hvor de sloss med de utmattede og uorganiserte svenske styrkene som forsøkte å verne seg uten suksess i gatene og på torget.
Beleiringen
Med byen tatt var det nå bare festningen tilbake med 120 kanoner og store forråd samt en besetning på over tusen mann. Men det var da danskene begynte å få vanskeligheter med at festningsverkene var i dårlig skikk, det var ikke plass for løpegraver og det var dårlig med dekning mellom byen og festningen med så kort avstand mellom.
13. juli om natten gjorde den ivrige og standhaftige oberstløytnant Metstack et utfall der han ble dødelig såret. Hans død var et hardt slag mot moralen på festningen. Han hadde demonstrert stor djervhet og tapperhet i kampene og var blitt den viktigste mannen på festningen. Lindenberg hadde allerede vist seg å være en lite anselig offiser som ikke nøt stor respekt hos sine menn som plages av mangel på disiplin og kontroll.
28. juli var det tordenvær og et lyn slo ned i Landskronas kirketårn og en ble drept. Men lynnedslaget var tatt som et tegn på seier. Det oppmuntret danskene som den 2. august forberedte seg på å angripe med alle mann, og hundre mann var utpekt for selvmordsangrep der de skulle slepe trebroer over vollgravene.
Etterspillet
Nyheten om Landskronas fall ble mottatt med glede hos danskene og redsel og vrede hos svenskene, det gikk mange rykter om hvordan det gikk til, blant annet at Lindenbergs hustru skulle dø av skrekk etter å ha født tvillinger i dansk fangenskap. Lindenberg selv blir senere utvekslet til Sverige der han blir stilt for krigsrett og henrettet den 31. desember 1676 i Ljundby. Han var korrekt dømt og henrettet fordi han hadde nok krutt og mat til å holde ut i lang tid sammen med enorme våpendepoter. Derfor var danskene svært forbauset over overgivelsen i ettertid.
Etter at Landskrona var inntatt rykket Christian V med sin hær til Helgeå mot Kristianstad, og etterlot seg 3 000 til 3 500 mann under Duncan for et felttog gjennom Halland mot nord, en mindre avdeling til observasjon av Malmö og andre styrker ble sendt ned i den sørlige del av Skåne. Hertugen av Pløn oppmuntret av rapporter fra nord ville heller ha hovedhæren vendt mot nord i retning Göteborg, men Christian V ville derimot først sikre seg østre Skåne der det er rike jordbruksbygder hvor hans hær kunne forsyne seg. Dessuten måtte ikke svenskene få adgang til et så rikt operasjonsområde. Derfor var erobringen av Kristianstad under Første slaget om Kristianstad viktig.
De over tusen svenske soldatene som var ført i fangenskap, ble sendt til øya Ven i Øresund hvor det var opprettet fangeleirer for de svenske fangene. En som rømte derfra, løytnant Alexander Hummerhielm, mente at mesteparten var sultet ihjel i meget dårlige forhold og etter krigen var det få som kunne vende hjem. Mellom 1 000 og 1 500 som var i Landskrona i juli 1676 kom aldri hjem.
Max Liebermann
Max Liebermann (født 20. juli 1847 i Berlin, død 8. februar 1935 i Berlin) var en tysk maler. Han levde og arbeidet i Berlin.
Livet
Max Liebermann ble født i 1847 som sønn av den velhavende jødiske industrimannen Louis Liebermann og fru Philippe (født Haller). I 1859 flyttet familien til et hus ved Pariser Platz i Berlin. Max Liebermann fikk allerede undervisning i malekunst av Eduard Holbein og Carl Steffeck i skoletiden. Etter Abitur (artium) studerte han ved det filosofiske fakultet ved Humboldt-universitetet, og som 21-åring påbegynte han i 1868 et kunststudium ved Weimar-akademiet, men historiemaleriet som der ble undervist i appellerte ikke til ham. Først i realisme og naturalisme, inspirert av Mihály Munkácsy, fant Liebermann sin lidenskap. 1873 reiste han til Paris og senere kunstnerkolonien Barbizon, for å komme i kontakt med kunstnere som Munkácsy, Troyon, Daubigny, Corot, Millet og Edouard Manet, selv om de fleste forsøkene på dette mislyktes.
Fra denne tiden samlet Liebermann bilder av franske impresjonister. Hans venn Alfred Lichtwark, direktøren for Hamburger Kunsthalle, overbeviste ham om å bygge opp en slik samling.
Mellom 1874 og 1914 var han regelmessig i Nederland om sommeren, blant annet i Laren, Scheveningen og Noordwijk, og malte en rekke bilder med det enkle landlivet som motiv.
I 1878 reiste han til München, og malte der bildet Der zwölfjährige Jesus im Tempel, som vakte stor debatt og førte til sterke angrep på ham og til slutt en to dager lang debatt i den bayerske landdagen.
Tilbake i Berlin giftet han seg 1884 med Martha Marckwald, og et år senere ble deres eneste barn født. Etter morens død flyttet Liebermann med sin familie inn i barndomshjemmet på Pariser Platz. To år senere døde også faren, og Max Liebermann arvet paleet og en millionformue. De endrede økonomiske livsbetingelsene kan ha medvirket til at han endret sin malerstil. Han vendte seg bort fra naturalisme, og vendte seg heller til impresjonismen, og malte flere portretter.
Selv om Liebermann siden 1897 var professor ved det kongelige akademiet og jurymedlem for akademiutstillingene, grunnla han 1899 sammen med Walter Leistikow Berliner Secession som motpol mot den «umoderne» akademivirksomheten. Under hans ledelse som president oppnådde Berliner Secession et fremragende omdømme og ble en av de viktigste tyske kulturinstitusjoner.
Fra 1910 arbeidet Liebermann med motiver fra haven til sitt landhus ved Wannsee, nå kalt Liebermannvillaen. Av hans senere verker er de fleste motiver herfra. 1920 ble han president for det prøyssiske kunstnerakademiet, fra 1932 ærespresident.
Etter nasjonalsosialistenes maktovertagelse trakk han seg i 1933 som ærespresident. Etter å ha sett nasjonalsosialistenes fakkeltog etter maktovertagelsen fra sin bolig på Pariser Platz ved siden av Brandenburger Tor, skal Liebermann ha sagt:
(fritt oversatt: "Det går ikke an å spise så mye som jeg har lyst til å spy").
I 1935 døde Max Liebermann etter lengre tids sykdom 88 år gammel i Berlin. Han ble begravet på den jødiske gravlunden i Prenzlauer Berg. Av de ca. 80 personene som var til stede ved begravelsen hørte Ferdinand Sauerbruch, Hans Purrmann og Käthe Kollwitz.
Verk
Motiver fra hans malerier var nå scener fra borgerskapet. I Berlin ble han en anerkjent og etterspurt portrettmaler. I hans sene periode malte han ca. 200 bilder med motiver fra landhuset ved Wannsee.
Bajkalsk
Bajkalsk (russisk: Байка́льск) er en by i Irkutsk oblast i Russland. Den ligger ved sørbredden av Bajkalsjøen, rundt 80 km sør for Irkutsk.
Den ble grunnlagt i 1961 ved åpningen av en cellulosefabrikk ved Bajkalsjøen. Bystatus ble innvilget i 1966.
Rundt 3500 personer er direkte ansatt ved fabrikken. I sovjettiden var fabrikkledelsen også direkte ansvarlig for driften av byen. Driften av byen og fabrikken er nå uavhengige av hverandre, men 95% av byens inntekter kommer fremdeles i form av skatt fra fabrikken og dens ansatte.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Guillaume Dubois
Guillaume Dubois (født i 6. september 1656 i Brive la Gaillarde ved Limoges i Frankrike, død 10. august 1723 i Versailles) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var erkebiskop av Cambrai.
Han ble kreert til kardinal i juli 1721 av pave Innocens XIII.
Dubois ble rådgiver for Filip II av Orléans da denne var regent for den ennå mindreårige Ludvig XV. Dubois fikk i stand kvadrupel-alliansen i 1717.
Dubois ble førsteminister ett år før sin død.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Eksterne lenker
]
Sayabec
Sayabec er en kommune i La Matapédia i Bas-Saint-Laurent i Québec i Canada. I 2016 hadde kommunen 1594 innbyggere.
Hans Borgen
Hans Borgen (født 24. september 1908, død 12. september 1983) var en norsk politiker (B/Sp) og gårdbruker. Han var mangeårig stortingsrepresentant og også landbruksminister i John Lyngs regjering i 1963.
Borgen ble født på gården Borgen i Fet i Akershus. Han var utdannet landbrukskandidat og cand.oecon., og arbeidet som bonde.
Borgen var kommandør av St. Olavs Orden.
Trout Mask Replica
Trout Mask Replica er Captain Beefheart and the Magic Bands tredje album, utgitt 1969.
Denne dobbel-LPen regnes som Captain Beefhearts mesterverk. Han har her blitt inspirert av en utrolig blanding av forskjellige musikkstiler og benytter eksperimentelle rytmer og tekster. Albumet blir betraktet som ett av de betydeligste verker innenfor eksperimentell musikk. Musikken er komponert av Captain Beefheart (Don Van Vliet) og arrangert av trommeslageren John "Drumbo" French. Musikken er en blanding av R&B, garage rock og blues med free jazz, tilnærming til avant-garde og andre sjangere av amerikansk musikk. Albumet er ansett et viktig arbeid eksperimentell musikk og art rock.
Framsenteret
Framsenteret (FRAM – Nordområdesenter for klima og miljøforskning) er et forskningssamarbeid som ledes fra Framsenterets bygg i Tromsø. Framsenteret huser en rekke forsknings- og forvaltningsinstitusjoner med tyngdepunkt på arktiske miljøspørsmål. Framsenteret består av 20 institusjoner som driver med tverrfaglig forskning, rådgivning, forvaltning og formidling innen naturvitenskap, teknologi og samfunnsvitenskap.
Trout Mask Replica
Trout Mask Replica nådde plass 21 på hitlista for LP-er i Storbritannia. Albumet ligger på 60.-plass på Rolling Stones liste over tidenes 500 beste album. Steve Huey fra Allmusic skrev at «det er inspirerende å tenke tilbake på at det som hadde vært mulig i rock-sammenheng la grunnlaget for tallrike eksperimenter i rock-surrealisme, spesielt i perioden med punk og new wave.»
Framsenteret
Framsenteret var tidligere kjent som Polarmiljøsenteret (Senter for miljø og samarbeid i polarområdene og Barentsregionen). Navnendringen skjedde 29. september 2010, og senteret ble åpnet under det nye navnet av statsminister Jens Stoltenberg, kunnskapsminister Kristin Halvorsen og kommunalminister Liv Signe Navarsete.
Trout Mask Replica
Albumet ble produsert av Frank Zappa og innspilt i mars 1969 i Whitney Studios i Glendale, Kalifornia, etter åtte måneder med intense øvelser i et lite, utleid kommunalt hus i Los Angeles. Medlemmene i The Magic Band på denne tiden bestod av Bill "Zoot Horn Rollo" Harkleroad og Jeff "Antennae Jimmy Semens" Cotton på gitar, Mark "Rockette Morton" Boston på bassgitar, Victor "The Mascara Snake" Hayden på bassklarinett og John "Drumbo" French på trommer og percussion. Beefheart spilte forskjellige messingblås-instrumenter og treblåsinstrumenter, inkludert saksofon, musette (pikkoloobo) og naturhorn, og bidro med det meste most av sangen, mens Zappa og medlemmer av bandet bidro iblant med det vokale. Det godt innøvde Magic Band spilte inn alle instrumentale spor på albumet i en sekstimers innspillings-sessjon. Beefheart's sang- og hornspor ble innspilt i de neste par dagene.
Framsenteret
I tilknytning til senteret ligger også opplevelsessenteret Polaria.
Institusjonen og forskning
Framsenteret er kortnavnet for FRAM – Nordområdesenter forskning på klima og miljø. Framsenteret er et tverrfaglig kompetansesenter for forskning, miljøovervåkning og rådgivning i Barents-, den arktiske regionen og Antarktis. Senteret er et nasjonalt samarbeidsprosjekt mellom en rekke ulike norske institusjoner.
I tillegg til forskningen som allerede gjøres i de ulike medlemsinstitusjonene, samarbeides det innenfor rammen av Framsenteret om seks forskningsprogram. Forskningen er konsentrert om hvilken betydning klimaendringer, forurensing og andre påvirkninger har for natur og samfunn i nordområdene. Bred formidling av resultatene, både nasjonalt og internasjonalt, er en viktig del av aktiviteten.. Forskningen blir hovedsakelig finansiert av Miljøverndepartementet, samt av Fiskeri og Kystdepartementet, Utdanningsdepartementet og Utenriksdepartementet.
Trout Mask Replica
Trout Mask Replica solgte dårlig da det ble gitt ut i USA, hvor det ikke kom på noen hitlister. I Storbritannia ble albumet mer populært, hvor det lå en uke som nummer 21 på UK Albums Chart. I senere år har Trout Mask Replica blitt ansett som et mesterverk i Beefheart's musikkarriere, og med viktig påvirkning på mange artister. Albumets ukonvensjonelle stil, som inkluderer polyrytme, multioktav sang og polytonalitet, fortsetter å polarisere publikum og ha gitt the albumet et rykte for å være en av de mest utfordrende innspillinger i det 20. århundre når det gjelder musikk. Albumet ble rangert som nummer 60 i Rolling Stone's 2012-utgave av "The 500 Greatest Albums of All Time" liste og har figurert på "the best of" listene i mange andre publikasjoner.
Framsenteret
Institusjonen og forskning
Framsenteret består av forskningsinstitusjonene Norsk Polarinstitutt, Akvaplan-niva/NIVA, Norsk institutt for naturforskning, Norsk institutt for skog og landskap, Norsk institutt for luftforskning, Norsk institutt for kulturminneforskning, Norsk institutt for skog og landskap, Norges geologiske undersøkelse, Direktoratet for strålevern og atomsikkerhet, Statens kartverk og Kystverket,Havforskingsinstituttet, CICERO, SINTEF, Bioforsk, NORUT, UNIS, Nofima, Universitetet i Tromsø, Norges veterinærhøgskole og Veterinærinstituttet. Assosiert medlem er opplevelsessenteret Polaria som ligger like ved Framsenterbygget. I tillegg holder en del andre sekretariat og bedrifter til i Framsenterbygget. Arktisk råds sekretariat har sine lokaler i Framsenterbygget.
Framsenteret har et eget sekretariat som koordinerer forskning og formidling. I tillegg til felles forskningsflaggskip koordinerer Framsenteret AS brukerinteresser vedrørende bygget og drifter fellestjenester i Framsenteret, herunder markedsføring og profilering. Direktør ved Framsenteret AS er Frode Kjersem. Formidlingskoordinator: Helge M. Markusson. Forskningskoordinator: Jo Jorem Aarseth.
Framsenterets samarbeidsorgan består av et felles sentermøte der de 20 medlemsinstitusjonene har stemmerett og velger en senterleder. Rektor ved UIT, Anne Husebekk er leder og overtok etter Jan-Gunnar Winther i ledervervet i 2015. Felles forskningsprogram ledes av en forskningsledergruppe valgt av sentermøtet.
Trout Mask Replica
Bakgrunn
Captain Beefheart and his Magic Band hadde en historie av vanskelige forhold til plateselskaper. A&M Records ga ut bandets første singei, en cover av Bo Diddley's låt «Diddy Wah Diddy», men droppet kontrakten etter at deres to første singler mislyktes i å skape en hit. Buddah Records utga bandets (og plateselskapets) første album, Safe as Milk, i 1967. Men selskapet begynte spesialisere seg i bubblegum pop, en stil Captain Beefheart absolutt ikke likte, og bandet befant seg igjen uten plateselskap. I slutten av 1967 og på vårparten av 1968, hadde de hatt en del nyinnspillinger for hva som skulle bli albumene Strictly Personal og Mirror Man. På grunn av usikkerheten med kontrakten de hadde med plateselskapet, var de usikre på om innspillingene deres noen gang ville bli utgitt. På denne tiden hadde Van Vliet's skolekamerat, Frank Zappa startet sine egne plateselskap, "Bizarre" og "Straight", og tilbød Captain Beefheart, et navn Zappa hadde gitt ham, muligheten til å spille inn et album med fullstendig artistisk frihet.
Som forberedelse til innspillingen, øvde bandet på Van Vliet's vanskelige komposisjoner i for i åtte måneder mens de levde i et lite leid hus i Woodland Hills i Los Angeles. Van Vliet fikk fullstendig artistisk og emosjonell kontroll over sine musikere. Iblant ble en musiker putta "in the barrel", iblant for noen dager, til musikeren kollapset eller ga seg helt over til Van Vliet. Ifølge John French og Bill Harkleroad, kunne disse disse innspillingene føre til fysisk vold. French beskrev situasjonen som "kultlik" og en besøkende venn sa at miljøet i det huset var helt "Manson-eskt". Deres materielle situasjon var også vanskelig. Uten inntekt annet enn gaver fra slektninger, overlede musikerne på en streng diett. En gang ble noen bandmelemmer arrestert for å stjele mat i butikken (hvorpå Zappa måtte kausjonere dem ut). En besøker beskrev musikerne som om de hadde fått "dårlig helse". Bandmedlemmene fikk ikke lov til å forlate huset og øvde fjorten timer eller mer hver dag.
Framsenteret
Bygningen
Framsenteret (tidligere Polarmiljøsenteret) er også bygningen som rommer de nevnte institusjonene. Den ble oppført av Statsbygg og sto ferdig høsten 1998. Arkitekter var JAF arkitektkontor på Gjøvik, og oppdragsgiver var Miljøverndepartementet i forbindelse med Stortingets vedtak i 1993 om å flytte Norsk Polarinstitutt fra Oslo til Tromsø. Bygningen inneholder diverse kontorer, laboratorier, bibliotek, lagerrom, konferanselokaler, kantine med mere fordelt over 15 000 m² og seks etasjer.
Trout Mask Replica
Innspilling
Låtene «Moonlight on Vermont» og «Veteran's Day Poppy» ble spilt inn i Sunset Sound Recorders i august 1968, omtrent sju måneder før resten av albumet. Disse låtene ble innspilt av Van Vliet, Bill Harkleroad og Jeff Cotton på gitar, John French på trommer, og Van Vliet's venn Gary Marker på bassgitar da han steppet inn da Jerry Handley sluttet i bandet. En måneds tid senere ble Mark Boston med i bandet bassist på heltid. Van Vliet, Harkleroad, Cotton, French og Boston spilte inn resten av albumet, med Van Vliet's fetter, Victor Hayden, som iblant var med og spilte bassklarinett og sang.
Framsenteret
Bygningen
Framsenteret ligger i strandkanten rett sør for Tromsø sentrum, mellom Hålogaland Teaters nybygg, småbåthavn, Tromsø kunstforening og Macks Ølbryggeri. Like vest for bygningen holder Fylkesmannen i Troms og Troms fylkeskommune til.
Trout Mask Replica
Innspilling
Frank Zappa foreslo å spille inn albumet huset der the bandet bodde. sammen med Zappa og lydtekniker Dick Kunc, spilte bandet inn noen bakrunnsspor i Woodland Hills House. Zappa syntes disse prøveinnspillingene ble bra, men Van Vliet mistenkte at Zappa prøvde å gjøre innspillingene så billige som mulig og insisterte på å bruke et profesjonelt studio. «Hair Pie: Bake 1» var et av sporene som Zappa og Kunc spilte inn i huset og som kom med på det ferdige albumet. Tre andre spor på albumet ble spilt inn på en kassett-opptager i huset, «The Dust Blows Forward 'n The Dust Blows Back», «Orange Claw Hammer» og den improviserte blueslåten «China Pig» med tidligere medlem i The Magic Band, Doug Moon, som akkompagnerte Van Vliet på gitar.
Da bandet kom i studio, spilte de inn tyve instrumentalspor i løpet seks timer. Van Vliet brukte de neste dagene til å overdubbe vokalen. I stedet for å synge inn overdubbingen mens han hørte det det allerede innspilte sporet i høretelefoner, hørte han bare lyden gjennom vinduet i studioet. Det resulterte i at vokalen ikke helt ble synkron med den instrumentale backingen.
Van Vliet utnyttet det meste fpr å få publisitet for albumet, særlig med et intervju i 1970 med Langdon Winner i tidsskriftet Rolling Stone. Han promoterte noen myter som ble omtalt som fakta.. Winner's artikkel slo for eksempel fast at hverken Van Vliet noen av medlemmene i the Magic Band brukte narkotika, men Harkleroad og French dmenterte dette senere. Van Vliet hevdet også å ha lært Harkleroad og Mark Boston alt om musikk fra starten. Men de to var allerede dyktige musikere før de ble med i bandt. Van Vliet hevdet også at han stod for all komposisjon og arrangering, noe bandmedlemmene benektet på det sterkeste noen år senere.
Enkelte av låtene inneholder korte passages fra andre sanger. Noen av sangene hadde strofer som man kjente igjen fra barndommen, som for eksempel Gene Autrys innspilling «El Rancho Grande», der av gitarstrofene i «Veteran's Day Poppy«» var hentet fra, eller «Shortnin' Bread«» melodien som ble brukt i «Pachuco Cadaver». Et melodisk fragment fra Miles Davis' innsplling av Concierto de Aranjuez ble brukt som basis for "the bridge" i «Sugar 'n Spikes. På slutten av «Moonlight on Vermont» inkluderes the refrenget fra den spirituelle «Old-Time Religion». En "ikkemusikalsk" påvirkning var kunst av Salvador Dalí. Instrumentallåten «Dali's Car» var inspirert av bandets besøk på en utstilling der de så Salvador Dalí's "Rainy Taxi".
Mottagelse
Trout Mask Replica betraktes som Captain Beefhearts mesterverk og finnes på lister over tidenes beste album. BBC's discjockey John Peel sa om albumet at om det var noe i populærmusikkens historie som kunne bli beskrevet som "kunst", så var det sannsynligvis Trout Mask Replica. Lester Bangs, skribent i magasinene  Creem og Rolling Stone, skrev at albumet var "en total suksess, brilliant, og et bevis på Captain Beefhearts kunst. I år 2000 ble albumet kåret som nummer 50 i Colin Larkin's All Time Top 1000 Albums. Albumet ble inkluder included i bok 1001 Albums You Must Hear Before You Die av Al Spicer. The A.V. Club kalte albumet "det ultimate bluesalbumet".
Sporliste
Alle låter skrevet av Don Van Vliet (Captain Beefheart) og arrangert av John French.
Piumhi
Piumhi er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Kalkun
Kalkun (Meleagris gallopavo) er en hønsefugl i fasanfamilien og inngår i slekten kalkuner, som kun teller to arter. Den andre arten er flekkalkun (M. ocellata). Kalkun er naturlig utbredt i Nord-Amerika, men den domestiserte tamkalkunen har global utbredelse og stor økonomisk betydning som matressurs i mange land.
Biologi
Villkalkunen er store til meget store fugler som utviser sterk kjønnsdimorfisme, i det hannen blir betydelig større og har ei langt mer praktfull fjærdrakt enn hunnen. Hannen blir cirka 100–125 cm lang og veier typisk 5–11 kg (i snitt 7,6 kg). Hunnen blir cirka 76–95 cm lang og veier typisk 2,5–5,4 kg (i snitt 4,26 kg). Vingespennet er cirka 125–144 cm, avhengig av kjønn og generell størrelse, mens den praktfulle halen blir 24,5–50,5 cm lang, også avhengig av kjønn og generell størrelse.
Villkalkun er en tung hønsefugl med lange kraftige ben, lang hals og stor vifteformet hale. Vingene dypt buende med rikelig med sekundærfjær, noe som gir godt løft i under vingeslag, for hurtig å komme på vingene. Nebbet er langt og stort til hønsefugl å være. Hode og hals stort sett nakne og har sparsomt med fjær, spesielt ungfugler og høner om vinteren. Kroppsfjærene er metallisk iriserende, mørk hos hanner, lysere hos hunner, med forskjeller mellom underartene. En dusk av grove filamenter (skjegget) henger ned fra det øvre brystet, typisk hos hanner og noen ganger også hos hunner. Tarsi er fjærløs, men hannene har sporer.
Villkalkun foretrekker åpen skog, men kan forekomme i mange ulike habitater så lenge den har både tett vegetasjon for å skjule seg i og åpne områder der den finner næring. Arten har et stort sammenhengende utbredelsesområde i sentrale og østlige USA, og mer spredte bestander finnes i Mexico og vestlige USA. Innførte ville bestander finnes på Hawaii og i Tyskland, Australia og New Zealand.
Matressurs
Kalkuner er et populært jaktbytte, spesielt i Nord-Amerika. I motsetning til sine tamme motstykker, er villkalkuner observante og dyktige flygere. Kalkuner på norske farmer må insemineres kunstig på grunn av avl.
I Nord-Amerika er det tradisjon å spise kalkun til festmåltidet på Thanksgiving. Høsttakkefesten ble innført som en nasjonal høytidsdag i USA av president Lincoln i 1863. Den skulle minne om pilegrimsfedrene som kan ha feiret på samme måte i 1621. Selv om villkalkun var tilgjengelig der de første engelske kolonistene slo seg ned, ble skikken med kalkun som hovedrett vanlig først etter 1850-tallet. Thanksgiving er i dag den eneste fridagen for alle i USA.
Det var kalkunhold i Christiania allerede i 1648. Da solgte Birgitte Olsdatter i Pipervika tre kalkunske hanner til Hannibal Sehested i forbindelse med hyllingen av Frederik 3.
Bronsekalkun er den tamkalkunen som har eksistert lengst i Norge. Den fantes her i landet allerede på 1700-tallet, og det fantes offentlige avlsstasjoner for bronsekalkun fra 1920 og til utpå 1960-tallet. I motsetning til andre kommersielle raser er bronsekalkunen fremdeles i stand til å formere seg naturlig, og kalkunhøna kan legge opptil 70 egg per år.
I dag er bronsekalkunen lite utbredt i Norge, og de fleste individene stammer fra samme oppdretter. Det har blitt satt igang et registreringsarbeid i 2001 med tanke på et eventuelt bevaringstiltak.
Kalkun som mat
Kalkun brukes helstekt eller stekt i mindre stykker som mat, både som pålegg og som middag. Som middag er den i Norge spesielt knyttet til jul og nyttår.
Vikhorevka
Vikhorevka (russisk: Вихоревка) er en by i Irkutsk oblast i Russland. Den ligger ved elva Vikhorevka (ei sideelv til Angara, rundt 470 km nordvest for Irkutsk, og 30 km vest for Bratsk. Innbyggertall: 24 763 (folketelling 2002).
Vikhorevka ble grunnlagt i 1957 som en arbeiderbosetning under byggingen av jernbanen Tajsjet–Bratsk. Bystatus ble innvilget i 1966.
Elbridge Gerry
Elbridge Thomas Gerry (født 17. juli 1744, død 23. november 1814) var en amerikansk diplomat og statsmann. Han tilhørte det demokratisk-republikanske partiet og tjente som visepresident for James Madison fra 4. mars 1813 til sin død halvannet år senere. Han var da den andre visepresident som døde mens han hadde embedet, den første var hans forgjenger George Clinton.
Gerrys underskrift er å finne på USAs uavhengighetserklæring, men han var en av tre som nektet å skrive under på grunnloven i 1787 fordi den ikke inneholdt en menneskerettighetserklæring (Bill of Rights). Han ble visepresident etter å ha vært guvernør i Massachusetts i 1810 og 1811.
Gerrys ettermæle er også knyttet til begrepet gerrymandering; det å konstruere valgkretser på en måte som er til fordel for én politisk part.
Asteroide
Asteroider er småplaneter, spesielt de som befinner seg i det indre solsystemet. De største av disse har også blitt kalt planetoider. Disse begrepene har historisk sett blitt brukt om alle astronomiske legemer i bane rundt solen som ikke har noen form for planetskive, og som heller ikke har blitt observert å ha de karakteristiske egenskapene til en aktiv komet. Etter hvert som småplanetene i det ytre solsystemet ble oppdaget, ble de volatil-baserte overflatene funnet å ligne mer på kometer og ble derfor ofte skilt fra tradisjonelle asteroider. Begrepet asteroide brukes nå primært om de smålegemene i det indre solsystemet, og sammen med kentaurer, neptuntrojanere og transneptunske objekter i det ytre solsystemet, tilhører de gruppen småplaneter. I denne artikkelen omfatter begrepet asteroider småplanetene i det indre solsystemet.
Det finnes millioner av asteroider, og mange av disse antas å være spredte rester av planetesimaler – legemer innenfor den unge solens tåke som aldre voks seg store nok til å bli planeter. Hoveddelen av de kjente asteroidene går i bane rundt solen i regionen mellom banene til Mars og Jupiter, kjent som asteroidebeltet, eller deler bane med Jupiter (såkalte jupitertrojanere). Det finnes imidlertid også andre banefamilier med betydelig antall asteroider, inkludert nærjordsasteroider. Individuelle asteroider klassifiseres etter emisjonsspekter, hvor de fleste ligger i tre hovedgrupper: C-type, S-type og M-type. Disse ble oppkalt etter og identifiseres generelt ved henholdsvis karbon-rike, steinete og metalliske sammensetninger.
Normalt sett er det kun asteroiden 4 Vesta, som har en relativt reflektiv overflate, som kan ses med det blotte øye – og det bare på svært mørke himler og posisjonen er gunstig. En sjelden gang kan mindre asteroider passere tilstrekkelig nær jorden til at den er synlig for det blotte øye en kort stund. Per september 2013 har Minor Planet Center data for mer enn én million objekter i det indre og ytre solsystemet, hvorav 625,000 hadde tilstrekkelig informasjon til å få en nummerbetegnelse.
22. januar 2014 meldte ESA-forskere om oppdagelsen av vanndamp, den første definitive, på Ceres – det største objektet i asteroidebeltet. Oppdagelsen ble gjort ved hjelp av Herschel Space Observatorys fjerninfrarøde funksjoner. Dette funnet var uventet siden det er kometer, og ikke asteroider, som vanligvis anses å «spire jetstrømmer og søyler». Ifølge en av forskerne «begynner grensen mellom kometer og asteroider å bli mer og mer utydelig.»
Navn
En nylig oppdaget asteroide gis et overgangsnavn (slik som ) bestående av oppdagelsesår og en alfanumerisk kode som indikerer halvmåneden for oppdagelsen og sekvensen innenfor den halvmåneden. Så fort en asteroides bane er blitt bekreftet, gis den et nummer, og senere kan den også få et navn (for eksempel 433 Eros). Den formelle navnekonvensjonen bruker parenteser rundt numre (for eksempel (433) Eros), men det er ganske vanlig å droppe parentesene. Uformelt, er det vanlig å droppe nummeret også, eller å droppe det etter å ha nevnt det en gang i løpende tekst.
Symboler
De første asteroidene som ble oppdaget ble tilegnet ikoniske symboler på lik linje med de som tradisjonelt ble brukt for planeter. Innen 1855 var det to dusin asteroidesymboler, som ofte fremstod i flere varianter.
I 1851, etter at den femtende asteroiden (Eunomia hadde blitt oppdaget, gjorde Johann Franz Encke en større endring i den kommende 1854-utgaven av  (BAJ, Berlins astronomiske årbok). Han introduserte en skive (sirkel), et tradisjonelt symbol for en stjerne, som et generisk symbol for en asteroide. Sirkelen ble nummerert etter oppdagelse for å identifisere en gitt asteroide – selv om han tilegnet ① til den femte, Astraea, samtidig som de fire første bare fikk de eksisterende ikoniske symbolene. Det nummererte sirkel-systemet ble raskt adoptert av andre astronomer, og den neste asteroiden (16 Psyche) var den første som fikk betegnelse på den måten da den ble oppdaget i 1852. Psyche ble imidlertid tildelt et ikonisk symbol i tillegg, det samme ble noen ytterligere asteroider oppdaget i løpet av de neste par årene – se tabell over. 20 Massalia var den første asteroiden som ikke fikk noen ikonisk symbol, og 37 Fides var den siste som fikk et ikonisk symbol da den ble oppdaget i 1855. Det året ble Astreas nummer økt til ⑤, men de fire første asteroidene, Ceres til Vesta, fikk ikke numre før i 1867-utgaven. Sirkelen ble etter hvert omgjort til et par parenteser, som var enklere å skrive. Enkelte ganger ble den også utelatt i sin helhet, noe som ble grunnlaget for den moderne konvensjonen.
Oppdagelse
Den første asteroiden som ble oppdaget, Ceres, ble oppdaget i 1801 av Giuseppe Piazzi, og ble ansett å være en ny planet. Oppdagelsen av flere lignende legemer fulgte i etterkant. Med datidens utstyr fremstod disse som små lyspunkter – omtrent som stjerner – med små eller ingen planetskiver. De var likevel lette å skille fra stjerner på grunn av den tilsynelatende bevegelsen. Dette fikk astronomen William Herschel til å foreslå begrepet «asteroide», på gresk skrevet som ἀστεροειδής asteroeidēs 'stjernelignende stjerneformet', fra gammelgresk astēr  'stjerne, planet'. Tidlig på andre halvdel av det nittende århundre ble begrepene «asteroide» og «planet» (ikke alltid kvalifisert som «mindre») fremdeles brukt om hverandre; for eksempel står det i Annual of Scientific Discovery for 1871:
Historiske metoder
Metoder for å oppdage asteroider har forbedret seg dramatisk i løpet av de siste to århundre.