cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nacka
Historie
Nacka ble til på 1800-tallet som forstad til Stockholm. Stedet fikk en blanding av villaområder og industri. Utbyggingen i området økte etter at Saltsjöbanan ble åpnet i 1893. Flere industribedrifter etablerte seg på slutten av 1800-tallet i Nacka. Blant disse var Saltsjökvarn, Kvarnen Tre Kronor, AB de Lavals Ångturbin og AB Diesels Motorfabrik som ble til Atlas Copco. Villaområdene i Saltsjöbaden ble i 1909 skilt ut fra Nacka og gjort til köping.
Nacka fikk bystatus i 1949.
Utbygging har gjort at Nacka har vokst sammen med Stockholm. Kjøpesenteret Forum Nacka åpnet i 1989.
Liten seglskrift
Liten seglskrift (kinesisk: 小篆, xiǎozhuàn, Wade-Giles: Hsiao-chuan), av og til bare seglskrift, eller Qin-skrift (秦篆, Qínzhuàn) er en arkaisk form for kinesisk kalligrafi. Den ble standardisert og promulgert som nasjonal norm av Li Si, kansler under Shi Huangdi, Qin-dynastiets første keiser.
Wilhelm Kettler
Wilhelm von Kettler (født 20. juni 1574 i Mitau, død 7. april 1640 i Kucklow) var hertug av Kurland. Han regjerte den vestlige del av Kurland mens broren Friedrich regjerte den østlige Semgallendel.
Norrtälje kommune
Norrtälje kommune er en kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Norrtälje. Norrtälje er den største kommunen i Stockholms län og utgjør nesten en tredjedel av länets areal.
Wilhelm Kettler
Wilhelm Kettler døde i Kuckow kloster i Pommern den 7. april 1640. Sønnen Jacob Kettler fikk flyttet de jordiske restene til Kurland i 1642, hvor faren ble begravet i fyrstegraven i Mitau (i dag Jelgava) hvor også hans hustru ligger.
Norrtälje kommune
Norrtälje har også opplevd stor innflytting. Fra 1985 til 2005 har innbyggertallet økt med 29%. I løpet av sommermånedene har kommunen en enda høyere befolkning på grunn av alle sommerhusene.
Tettsteder
Norrtälje kommune har 16 tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Oleksij Sereda
Oleksij Viktorovytsj Sereda (ukrainsk: Олексій Вікторович Середа, født 25. desember 2005) er en ukrainsk stuper.
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 6 i 10 meter.
NM i styrkeløft 1998
Norgesmesterskapet i styrkeløft 1998 ble arrangert i Askim 20.–22. mars. Arrangør var Askim SK.
Saymon Cabral
Saymon de Barros Cabral (født 9. juli 2001) er en brasiliansk fotballspiller som spiller for den emiratarabiske klubben Khor Fakkan Club, på lån fra Avaí FC.
Alina Maksymenko
Alina Oleksandrivna Maksymenko (ukrainsk: Аліна Олександрівна Максименко; født 10. juli 1991) er en ukrainsk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 6.
Son Yeon-jae
Son Yeon-jae (født 28. mai 1994) er en sørkoreansk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 5.
NM i styrkeløft 1998
Kongepokalene ble vunnet av Carl Olav Christoffersen og Anne Sigrid Stiklestad.
Rikuto Tamai
Rikuto Tamai (født 11. september 2006) er en japansk stuper.
Han representerte Japan under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 7 i 10 meter.
Cassiel Rousseau
Cassiel Rousseau (født 4. februar 2001) er en australsk stuper.
Han representerte Australia under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 8 i 10 meter.
Alan Caillou
Alan Samuel Lyle-Smythe, bedre kjent under forfatternavnet Alan Caillou, (født 9. november 1914 i England, død 1. oktober 2006 i Sedona i Arizona i USA) var en britisk forfatter, skuespiller, manusforfatter, soldat, politimann og profesjonell jeger.
Liv
I januar 1940 ble Lyle-Smyth innrullert i Royal Army Service Corps. På grunn av sine arabisk-kunnskaper ble han overført til den militære etterretningen og stasjonert i Nord-Afrika, der han brukte det franske ordet «caillou» (norsk: småstein) som et alias. Han ble tatt til fange av fiendtlige styrker, og i fengselet i Italia ble han truet med henrettelse. Han klarte å rømme fra fengselet, og sluttet seg til de britiske styrkene ved Salerno. Han ble deretter utstasjonert sammen med partisaner i Jugoslavia. Han skrev om disse opplevelsene i boken The World is Six Feet Square, som ble utgitt i 1954. I 1944 ble han forfremmet til kaptein og tildelt Military Cross.
Etter krigen vendte Lyle-Smythe tilbake til Midtøsten i 1946, der han tjenestegjorde som politimann frem til 1947. Fra 1947 til 1952 var han politimester i det britisk-okkuperte italienske Somaliland. Denne perioden skrev han om i erindringsboken Sheba Slept Here. Etter å ha arbeidet som distriktsoffiser og profesjonell jeger i Somaliland, reiste Lyle-Smith til Canada hvor han jobbet som jeger og deretter fikk skuespilleroppdrag i kanadisk fjernsyn.
Forfatterskap
Han skrev sin første roman, Rogue's Gambit, i 1955 under psevdonymet «Caillou», som var et av dekknavnene han hadde brukt under krigen. Etter hvert flyttet han fra Vancouver til Hollywood, der han arbeidet dels som manusforfatter, dels som skuespiller, i TV-serier som Daktari, The Man From U.N.C.L.E. (inkludert manus for «The Bow-Wow Affair» fra 1965), Thriller, Daniel Boone og Quark – hvor han spilte «The Head».
Han skrev rundt 52 thrillere, utgitt som pocketbøker, under sitt eget navn og sitt psevdonym som Alex Webb om slike helter som Cabot Cain, oberst Matthew Tobin, Mike Benasque, Ian Quayle og Josh Dekker. Han skrev fortellinger for magasiner og også bøker under kvinnelige psevdonymer.
Flere av hans romaner ble filmatisert, blant annet Rampage med Robert Mitchum i 1963, som var basert på hans egne erfaringer med storviltjakt. Til filmatiseringen av roman Assault on Agathon skrev Caillou også filmmanuset; filmen hadde Nico Manardos i rollen som Cabot Cain, skrev Caillou også manuset for filmen. Filmen som var basert på romanen The Cheetahs hadde premiere i 1989.
Nykvarn kommune
Nykvarn kommune er en kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Nykvarn. Kommunens største innsjø er Yngern.
Tettsteder
Nykvarn kommune har tre tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Komorisk franc
Komoriske franc (fransk: franc comorien, arabisk: فرنك قمري) er valutaen på Komorene. Den er inndelt i 100 centimes, men centimes er ikke lenger i bruk.
Francen er låst til euroen, slik at 1 euro = 491,96775 franc.
Teateråret 1900
Teateråret 1900 er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1900.
Jordan Windle
Jordan Windle (født 13. november 1998) er en amerikansk stuper.
Han representerte USA under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 9 i 10 meter.
McMurdo Station
McMurdo Station er en amerikansk forskningsbase på sydspissen av Rossøya ved McMurdo-sundet i Antarktis. Den ligger i Ross Dependency som er biland til New Zealand. Stasjonen drives av USA gjennom United States Antarctic Program og ble etablert i 1956.
Stasjonen ligger på den sydligst tilgjengelige stedet for skip i Antarktis med bart fjell. Like i nærheten av basen ligger hytten som Robert Falcon Scott satte opp i forbindelse med Discovery-ekspedisjonen i 1902.
Historie
McMurdo ble senter for forskning og transport under det internasjonale geofysiske år et globalt samarbeidsprogram med 66 deltakende nasjoner som varte fra 1. juli 1957 til 31. desember 1958. Den 3. mars 1962 ble et kjernekraftverk startet opp på basen. Kraftverket PM-3A var bygget opp av moduler som ikke veide mer enn i overkant av 13 500 kilo hver, i tillegg til at størrelsen var slik at de kunne fraktes med Lockheed LC-130 (en ombygd variant av Lockheed Martin C-130 Hercules) fra den nærliggende flystripen på Williams Field. Strømmen som kraftverket produserte sparte store mengder diesel som ellers ville blitt brukt til å genere strøm. Kjernekraftverket ble demontert i 1972 og etter dette har dieselaggregater skaffet basen nødvendig strøm, blant annet til destillering av drikkevann. En plakett til minne om det første kjernekraftverket i Antarktis ble i 2010 oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.
Basen i dag
Årlig blir 42 millioner liter drivstoff og fem millioner kilo med forsyninger og utstyr levert basen med båt. Lasten inkluderer post, bygningsmaterialer, lastebiler, traktorer, mat og vitenskapelig utstyr. Isbrytere fra United States Coast Guard bryter en kanal gjennom den islagte McMurdo-sundet slik at forsyningsskipene kan nå Winter Quarters Bay for lossing. I tillegg flys det inn noe forsyninger og ikke minst personell til Williams Field. Ulike frukt og grønnsaker blir dyrket på basen i et drivhus ved hjelp av hydroponi.
McMurdo Station ligger omtrent tre kilometer fra Scott Base, en newzealandsk forskningsstasjon. Hele området ligger i Ross Dependency som New Zealand hevder rett til, selv om denne retten ikke anerkjennes av de fleste land. De senere år har det vært en del kritikk mot basen på grunn av ulike byggeprosjekt, særlig i tilknytning til Sydpoltraversen fra basen til Sydpolen.
Oleksandr Tuharjev
Han representerte Ukraina under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 23.
Aegon International Eastbourne 2017
Aegon International Eastbourne 2017 var en tennisturnering, og del av ATP-touren 2017 som fant sted i Eastbourne i England fra 26. juni til 1. juli 2017. Den var også en del av WTA-touren 2017.
Det ble konkurrert i singel og dobbel for menn og kvinner på gress.
Momentum (film)
Momentum er en sørafrikansk-amerikansk action- og thrillerfilm fra 2015 regissert av Stephen Campanelli i hans regissørdebut. I de fremste rollene hadde Olga Kurylenko, Morgan Freeman og James Purefoy. Manuset er skrevet av Adam Marcus og Debra Sullivan. Den ble produsert av Donald A. Barton og Anton Ernst. Filmen hadde verdenspremiere ved Fantasia internasjonale filmfestival i Montreal i Canada den 22. juli 2015. Montreal er hjembyen til regissøren. Filmen ble vist i USA fra og med den 16. oktober 2015.
Lars M. Fjellstad
Lars Melby Fjellstad (født på Åsnes 9. juli 1903, død i Eidskog 15. mai 1960) var en norsk folkeminnesamler, skolelærer og amatørmusiker på fele og klarinett. Han var bosatt på Tobøl i Eidskog.
Momentum (film)
Handlingsgang
Alex (Olga Kurylenko), en tidligere militær agent som har blitt tyv, blir dratt inn av hennes tidligere partner i en høyteknologisk tyveri, hennes «aller siste jobb». I løpet av bankrøveriet kom ved en tilfeldighet til å stjele en verdifull minnepinne som inneholdt informasjon bestående av inkriminerende bevis. Alex er deretter nådeløst forfulgt av en gruppe agenter ledet av herr Washington (James Purefoy), som har blitt sendt av en anonym senator (Morgan Freeman) for å få minnepinnen tilbake. Mens hun er involvert i en voldelig og frenetisk katt-og-mus-jakt over hele byen, forsøker Alex å avdekke en konspirasjon bak hennes forfølgere.
Lars M. Fjellstad
Han var ansatt som lærer ved Tollefsbøl skole, men drev ved siden av omfattende innsamling av folkeminner i Elverum, Solør, Vinger og Eidskog. Fjellstad samlet også folkemusikk, og arrangerte og spilte mange av låtene selv. Innsamlingsarbeidet tok han til med omkring 1930, en innsats han fortsatte like frem til sin død i 1960. Fjellstad innehadde i tillegg en rekke tillitsverv.
Momentum (film)
Mottagelse
Momentum fikk generelt negativ omtale fra filmanmelderne. Hos Rotten Tomatoes ble den gitt en vurdering på 29 prosent, et gjennomsnittlig verdi på 3,6/10, samlet fra 14 omtaler. Metacritic ga filmen verdi på 18 ut av 100, basert på 5 kritikere, noe som antydet «overveldende mislikt».
Lars M. Fjellstad
Selv fikk han utgitt tre tradisjonssamlinger, men enda to bind utkom post mortem. Alle fem bindene ble gitt ut i serien Norsk Folkeminnelags skrifter. Det siste bindet inneholdt krigsminner fra Napoleonskrigene.
Lars Fjellstad ble gift med Martha Solveig Skalby (14. august 1914–29. oktober 2000) fra Eidskog den 25. november 1939.
Dudley Nichols
Dudley Nichols (1895–1960) var en amerikansk manusforfatter og regissør. Han var i 1936 den første til å avslå en Oscar for filmen The Informer (1935). Det gjorde han som en solidaritetserklæring til manusforfatternes forening, Screen Writers Guild. Han mottok likevel sin Oscar for beste originalmanus i 1938.
Aliya Garayeva
Aliya Garayeva (født 1. januar 1988) er en aserbajdsjansk turner som spesialiserer seg i rytmisk gymnastikk. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 4.
A Magdalene of the Hills
A Magdalene of the Hills er en amerikansk stumfilm fra 1917 regissert av John W. Noble.
Strade Bianche 2021
Strade Bianche 2021 var den femtende utgaven av sykkelrittet Strade Bianche. Det ble arrangert 6. mars 2021.
Mathieu van der Poel vant.
Shanghaikommunen
Shanghaikommunen kan sikte til:
The Double (film)
The Double er en actionthriller fra 2011. Filmen er regissert av Michael Brandt, skrevet av Brandt og Derek Haas, og har Richard Gere og Topher Grace i hovedrollene.
Handling
Den forhenværende FBI-agenten Paul Shepherdson (Richard Gere) blir dratt ut av pensjonisttilværelsen av CIA-direktør Tom Highland (Martin Sheen) for å etterforske en gammel mordsak som plutselig blir aktuell igjen. Han blir satt opp sammen med den unge agentspiren Ben Geary (Topher Grace), som er ekspert på den antatte drapsmannen, en russisk mafialeder kalt Cassius, som er like mytisk som han er mystisk. Ben kommer på sporet av at Paul muligens er Cassius, og tilværelsen hans intensiveres, han blir mer og mer besatt, og kona Natalie (Odette Annable) og deres to barn kan plutselig være i fare om Ben ikke trår forsiktig i svingene. Men selvsagt er ikke ting fullt så opplagte som de ser ut...
Praying
«Praying» (norsk oversettelse: ber) er en norsk-samisk popsang som ble utgitt 21. juni 2019. Det er den tredje singelen til gruppen KEiiNO, som består av Tom Hugo, Fred-René Buljo og Alexandra Rotan.
Om sangen
Gruppen KEiiNO ble etablert i 2018 i forbindelse med deltakelsen i Melodi Grand Prix 2019. I forkant av konkurransen skrev gruppen flere låter, blant annet da Tom Hugo Hermansen og Alexandra Rotan var på besøk i Fred-René Buljos hjemfylke, Finnmark. Trioen ønsket å lage en lett sommerlåt, men endte i stedet opp med å skrive «Praying», som handler om frykten for å dø. «Men melodien er nå ganske lystig», sa Hermansen i et intervju med VG. Sangen er skrevet og produsert sammen med Henrik Tala, Rüdiger Schramm og Tom Hugos ektemann Alexander Olsson.
Singelen ble utgitt 21. juni 2019, og var den tredje singelutgivelsen til KEiiNO. Debutlåten «Spirit in the Sky» ble utgitt 25. januar, mens oppfølgersingelen «Shallow» kom 26. april samme år. Sistnevnte var en coverlåt av hiten til Lady Gaga og Bradley Cooper.
Wushu under Asialekene 2010
Wushu under Asialekene 2010. Wushu var en av flere sporter under de 16. Asialekene som ble arrangert i Guangzhou i Kina. Konkurransene ble avviklet mellom 17. og 20. november 2010. Det var ni øvelser for menn og seks for kvinner. 192 utøvere fra trettito nasjoner deltok. Kina ble beste nasjon med ni gullmedaljer foran Iran med tre.
Associação Chapecoense de Futebol
Associação Chapecoense de Futebol (også kalt Chapecoense) er en brasiliansk fotballklubb fra byen Chapecó i delstaten Santa Catarina. Klubben ble stiftet 10. mai 1973.
Flyulykken
28. november 2016, rundt kl 22.00, ble laget involvert i en flystyrt i Colombia på vei til den første av to finalekamper i Copa Sudamericana i byen Medellín. Av de 77 personene som var ombord i LaMia Flight 2933, omkom 71. Tre spillere og tre andre personer overlevde ulykken. Det var forsvarsspillerne Alan Ruschel og Helio Zampier Neto, keeperen Jakson Follman, en flytekniker, en flyvertinne og en journalist.
Etter forslag fra det andre finalelaget, Atlético Nacional, tildelte CONMEBOL seieren i Copa Sudamericana til Chapecoense. Trofeet ble overrakt 22. januar 2017 i forbindelse med klubbens første kamp etter ulykken, en veldedighetskamp mot Palmeiras.
Spillerstall
17. april 2021
Anti-høyre-bevegelsen
Anti-høyre-bevegelsen, også kalt Anti-høyre-kampanjen, i Folkerepublikken Kina, som varte omtrent fra 1957 til 1959, bestod av en serie utrenskningskampanjer for å kvitte samfunnet med påståtte høyreavvikere innen Det kinesiske kommunistiske parti. Definisjonen av hva som skulle til for å regnes høyreavvikerne (eller «høyrefløyen», «høyrekreftene») var ikke alltid sammenhengende eller konsistent. Merkelappen ble også noen ganger benyttes om krisiske røster som granngivelig kom fra «venstre». Men grovt regnet favnet regjeringens høyreavvikerbegrep særlig de intellektuelle som syntes å ha symparti for kapitalismen og var motstandere av kollektivisering. Kampanjene var instigert av formann Mao Zedong og rammet anslagsvis 550.000 personer.
Kate Mosse
Katherine Louise Mosse (født 20. oktober 1961) er en britisk forfatter og fjernsynsmedarbeider. Hun er kjent for sin spenningsroman Labyrinten, 2005, som har blitt oversatt til mer enn 37 språk.
Liv og virke
Hun er født i Chichester i West Sussex og har sin utdannelse fra mellomskolen i Chichester og New College ved Universitetet i Oxford. Mosse debuterte med romanen Eskimo Kissing i 1996 om en ung adoptert kvinne som søker sin bakgrunn. Den ble etterfulgt av thrilleren Crusifix Lane i 1998. Hun fikk et internasjonalt gjennombrudd med romanen Labyrinten (Labyrinth) i 2005 som er oversatt til 37 språk. Filmatiseringen av denne boken ble påbegynt i 2011. Det er en eventyrfortelling med handling både fra middelalderen og nåtiden. Romanen spøkelsesthrilleren Gravkammer, ble lansert i Norge i juni 2008. Vintergjenferd er basert på en novelle (The Cave, Grotten) som hun skrev mange år tidligere.
Hun er virksom som programleder på fjernsyn i Readers' and Writers' Roadshow på BBC 4, og i radio. I tiden 1998-2001 var hun direktør for Chichesters teaterfestival. I 1996 var hun med på å starte opp Orange-prisen for skjønnlitteratur. Hun skriver fast for The bookseller og argumenterer mot stengning av offentlige bibliotek i Storbritannia.
Mosse er offiser (OBE) av Order of the British Empire.
Kawan Pereira
Kawan Pereira (født 17. juni 2002) er en brasiliansk stuper.
Han representerte Brasil under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble nummer 10 i 10 meter.
Kinas kommunistpartis historie
Kinas kommunistparti (KKP) ble opprettet den 23. juli 1921.
Partiets opprettelse var et direkte resultat av Den russiske revolusjonen i 1917 der kommunistene tok makten. Partiet ble opprettet som en avdeling i Den kommunistiske internasjonalen (Komintern), en institusjon dominert av Sovjetunionen. Komintern opprettet kontakt med Kuomintang (KMT) og gjennom diplomatiske forhandlingene etablerte Den første enhetsfront, en allianse mellom KKP og KMT. Alliansen varte frem til 1927 da KMT styrker under Chiang Kai-shek iverksatte et nasjonalt angrep på den kommunistiske bevegelsen. Dette ville være starten av Den kinesiske borgerkrigen som vedvarte frem til 1949.
Etter å ha nesten blitt utryddet som en nasjonal bevegelse av KMT klarte KKP å samle seg. I 1931 etablerte partiet Den kinesiske sovjetrepublikk (KSR). Partiets militærstrategi mislyktes og i løpet av 1934 hadde militære styrker under KMTs ledelse omringet KSR. KKP vedtok da å endre krigsstrategi og vedta Mao Zedongs forslag om guerrilla krigføring. Perioden 1934–1936 er kjennetegnet av Den lange marsj, en forflytning av soldater og personnel som rømte fra KMT styrker. Marsjen sluttet i 1936 da KKP ankom Yan'an.
Grunnleggelse (1921–1923)
Stephen Uhalley skriver at marxismen ankom Kina relativt sent i forhold til andre land, men ble møtt med åpne armer i etterkant av bolsjevik-revolusjonen. Li Dazhao, som var professor i historie og jobbet ved Pekinguniversitetet, ble den første anerkjente intellektuelle i Kina til å offentlig støtte opp om marxismen. Marxismens inntog førte videre til en omfavnelse av det leninistiske trengslet for et parti. Lis samarbeidspartner Zhang Guotao hadde alt konkludert i 1920 at «Vi anerkjenner fullt ut at det revolusjonen i Russland har oppnådd alle sine bragder grunnet ledelsen til Det russiske kommunistpartiet.» Chen Duxiu, partiets første leder, gjorde offentlig sin støtte for marxismen i 1919. Prosessen som førte til etableringen av KKP ble ledet av Chen. I august 1920 opprettet Chen kontakt med Den kommunistiske internasjonalen (Komintern) ved å møte Grigori Voitinsky og hans personlig assistent Yang Mingchai. Møte ble etterfulgt av etableringen av KKPs første organisatoriske enhet. Chen etablerte hva som er nå KKPs Shanghai-avdeling ved slutten av august 1920, som ble etterfulgt av etableringen av en Shanghai-avdeling tilhørende Det sosialistiske ungdomsliga (SU), KKPs ungdomsliga. Partiet vokste raskt, og ved utgangen av november hadde Shanghai-avdelingen 15 medlemmer (blant dem var Liu Shaoqi. Dette ble etterfulgt av Mao Zedong, som etablerte en aktiv KKP og SU avdeling i Changsha, og Dong Biwu som etablerte Wuhan-avdelingen i november.
Partiet ble stiftet den 23. juli 1921 da partiets 1. nasjonalkongress ble avholdt. 13 delegater representerte partiets 6 avdelinger og 59 medlemmer. Verken Li Dazhao og Chen Duxiu deltok på kongressen. Maring og Nikolsky deltok på møte uten stemmerett på vegne av Komintern. Komintern-representantene tok ikke med seg vedtatte maler og kopier av hvordan et kommunistparties grunnlov og organisatoriske liv skulle se ut. Nasjonalkongressen vedtok en partigrunnlov og partiprogram som stred det med linja vedtatt av den 3. Verdenskongressen til Komintern i 1921. Likeså vedtok ikke nasjonalkongressen at KKP skulle melde seg inn i Komintern, men heller at den skulle rapportere til dem minst 1 gang i måneden. Partiet vedtok en ekskluderende linje som brøt med Kominterns vedtak at partier i Asia skulle etablere samarbeid med partier som representerte andre klasser. Nasjonalkongressen valgte Chen Duxiu til Sekretær i Sentralbyrået (leder), mens Zhang Guotao og Li Da ble valgt inn som medlemmer av Sentralbyrået.
Partiet vokste raskt, og lykkes med å organisere streiker og etablere fagforeninger i løpet av 1921–22. KKPs 2. nasjonalkongress ble avholdt juli 1922, og vedtok både at partiet skulle melde seg inn i Komintern, og etableringen av en enhetsfront med Kuomintang (KMT)]. Den 23. januar 1923 ble Den første enhetsfronten etablert når Sun Yat-sen, KMTs leder, og Adolph Joffe, den sovjetiske ambassadøren i Kina, annonserte en pakt mellom Sovjetunionen og KMT, og mellom KMT og KKP. Der sto det blant annet at Sovjetunionen og KMT anerkjente at verken kommunismen eller det sovjetiske systemet passet kinesiske omstendigheter. KKP-medlemmer fikk nå tillatelse av KMTs ledelse og melde seg inn i partiet–KKP og Sovjetunionens intensjon var å endre KMTs klassekarakter fra innsiden. Grunnet de endrede omstendighetene innkalte partiet den 3. nasjonalkongressen i juni 1923. Partiets tidligere beslutning angående enhetsfronten ble opprettholdt, og de fremtidige partilederne Mao Zedong og Qu Qiubai ble valgt inn som medlemmer av partiets Sentrale utøvendekomité.
Allianse med Kuomintang (1923–1927)
KKP–KMT alliansen førte til at flere KKP medlemmer ble valgt til ledende posisjoner i KMT under KMTs 1. nasjonalkongress i 1924. For eksempel i KMTs styrende organ, Den sentral utøvendekomité, var 3 av 24 sittende representanter KKP medlemmer. Videre var 2 av 8 KMT byråer ledet av KKP medlemmer, og Zhou Enlai (den framtidige statsministeren) ble valgt som Nestleder i politisk opplæring. KMTs høyrefløy var misfornøyd med utviklingen, og ledende partiskikkelser som Hu Hanmin ønsket å si opp KKP–KMT avtalen. Som en reaksjon vedtok et møte i KKPs sentralkomité i mai 1924 å vie mer tid til å utbygge egen organisasjon. Likevel vedtok samme måte å videreføre arbeidet om å ta over KMT innenfra, et vedtak kritisert av KMTs høyrefløy og Komintern. Denne politikken ble videreført av den 4. nasjonalkongressen januar 1925. Mer merkverdig bestemte nasjonalkongressen å løsne på medlemskravene for å utvide KKPs medlemsgrunnlaget fra intelligensiaen til å omfavne også bønder og proletarer.
I mars døde Sun Yat-sen av naturlige årsaker. Med tanke på at Sun Yat-sen var i ferd med å inngå en avtale med krigsherrer i nord var hans dødsfall gunstig sett fra et KKP perspektiv. Litt senere, ut i mai, ble et KKP-medlem valgt som leder av Den nasjonale fagforeningen for arbeidere, og Li Lisan og Liu Shaoqi ble valgt til fagforeningens styringsutvalg. Like etter på ville KKPs medlemstall og rekevidde øke eksponentielt grunnet den 30. mai-bevegelsen, en serie av demonstrasjoner der myndighetene skutt på demonstranter. Flere av de nye, lovende medlemmene ble sendt til Moskva for opplæring, men sirka halvparten ville komme til å støtte Leon Trotskys kritikk av Joseph Stalins Kina-politikk–dette kom til å sterk innflyttelse på partiets fremtidige utvikling.
I hans siste melding til partiets ledelse før hans død rådførte Sun Yat-sen KMT å fortsette samarbeidet med KKP og Sovjetunionen. Hans etterfølger Wang Jingwei videreførte denne linja i partiet, men han ble motarbeidet av blant annet Chiang Kai-shek som på den tid bygde en anti-KKP blokk i forsvaret. Flere KMT-medlemmer hadde et negativt syn på KKP; mistilliten var basert på at kommunister var medlemmer av to partier, og de ble ansett som anti-nasjonalister grunnet deres forhold til Sovjetunionen. Konflikten i KMT eskalerte, og den 20. august 1925 ble den uformelle lederen av KMTs venstrefløy, Liao Zhongkai, myrdet på vei til et møte i KMTs Sentrale utvøendekomité. Hu Hanmin ble arrestert for mordet, men ble løslatt grunnet mangel på bevis. Ved utgangen av 1925 etterspurte flere på KMTs høyrefløy å utvise alle KKP medlemmer fra partiet. KMTs 2. nasjonalkongress, avholdt i januar 1926, avviste dette forslaget. Faktisk ble KKPs tilstedeværelse styrket, og den 2. nasjonalkongressen valgte 7 (av 36) KKP medlemmer til å sitte i partiets sentrale utøvendekomité. Videre valgte kongressen 7 kommuniser til å bli visemedlemmer i partiets sentrale utøvendekomité, og Mao var en av dem.
Forholdet til KMT ble forverret tre måneder senere da Chiang Kai-shek arresterte KKP kadre ved Whampoa militærakademiet og i Guangzhou (og dens nærområde) den 20. mars 1926. Soldater som støtter streikene i Guangzhou og Hongkong ble avvæpnet og sovjetiske rådgivere ble satt i husarrest. Det ble argumentert at dette ble iverksatt for å hindre at en påstått kommunistisk kommandør skulle arrestere Chiang Kai-shek og hans støttespillere. Sovjetunionen og Komintern, som ønsket å fortsette KKP–KMT samarbeidsavtalen, glattet over hendelsen. Dagen etterpå løslatte Chiang Kai-shek kommunistene og de sovjetiske rådgiverne. Flere konsekvenser kom av dette, viktigste var at (1) Wang Jingwei gikk av som president i KMT-regjeringen og (2) at en felles komité for å motta Komintern direktiver ble etablert, som besto av representanter fra KKP, KMT og Komintern. Videre fikk ikke KKP tillatelse til å kritisere KMTs teori om folkets tre prinsipper, KKP måtte levere en medlemsoversikt til Den sentral utøvendekomité over kommunister som var medlem i KMT, en regel ble innført at kommunister kunne maksimalt ha 1/3 av representantene i Den sentral utøvendekomité og videre at ingen kommunister kunne lede et departement i KMTs regjering eller et internt organ i KMT. Selv om Sovjetunionen rådet forsiktighet etter disse hendelsene i et forsøk på å bevare Enhetsfronten tolket Zhang Guotao høyrefløyens handlinger som et bevis på at Sovjetunionens innflytelse over KMT hadde blitt svekket–dette var enda ikke KKPs ståsted.
I 1926 initierte KMT nordekspedisjonen, et militært felttog ledet av den Den nasjonale revolusjonshær (NRH) med formål om å samle Kina under en KMT-styrt stat. KKP hadde lite innvirkning på felttoget da de enda ikke hadde etablert en selvstendig militærstyrke på dette punkt, selv om flere NRH-offiserer var KKP medlemmer på dette tidspunkt. Et resultat av felttoget var at, ved inngangen til 1927, at KMTs venstrefløy dominerte regjeringsapparatet i Wuhan, mens partiets høyrefløy kontrollerte NRH. På dette punkt ble KKP-medlemmene Tan Pingshan og Su Chaocheng utnevnt til jordbruksminister og arbeidsminister respektivt av KMT-regjeringen i Wuhan. Dette styrket KKPs kontroll over regjeringen, men forskjellene innad i KMT mellom dens venstre- og høyrefløy økte. I motsetning til KKP forsøkte Chiang Kai-shek å opprettholde et godt forhold med utenlandske regjeringer–dette ble bevist under Nanjing hendelsen i 1927 da 30 soldater ble henrettet for å delta i plyndring av utenlandsk eiendom. Forholdet mellom KMT-regjeringen og Chiang Kai-shek økte betraktelig etter at regjeringen fratok han mye politisk myndighet i april for å så følge det opp med annullering av vedtakene som ble tatt angående KKP i 1926.
Wang Jingwei, som hadde returnert fra utlandet, møtte Chen Duxiu den 4. april 1927, og vedtok å fortsette KKP–KMT samarbeidet. Et møte ble avholdt mellom Wang Jingwei og Chiang Kai-shek, men de kom ikke til enighet. Etter møte, den 12. april 1927, iverksatte Chiang Kai-shek et angrep på kommunister i Shanghai–en hendelse kjent som «Shanghai-massakren». Det hele startet med at NRH avvæpnet de kommunistiske fagforeningene, som hadde spilt en nøkkelrolle i gjenerobringen av byen. Det som etterfulgte var et angrep, drap og/eller arrestasjon av KKP-aktivister–hendelsen inspirerte et nasjonalt angrep på kommunister. Chiang Kai-shek angrep den sovjetiske ambassaden i Shanghai den 6. april, og den 28. april ble KKP grunnlegger Li Dazhao henrettet av NRH. Etter angrepet avholdte KKP den 5. nasjonalkongressen. Nasjonalkongressen vedtok å fortsette KKP–KMT samarbeidet, og videreføre Enhetsfronten. I samme ånd vedtok nasjonalkongressen Kominterns «Beslutning om Kina-problemet», som reflekterte Stalins standpunkt at KKP måtte videreføre samarbeidet med KMT. Det ble vedtatt at «storborgerskapet», representert av Chiang Kai-shek og høyrefløyen, hadde forlatt KMT, men at klassealliansen med KMT måtte videreføres. Videre vektla partiet viktigheten med å rekruttere og representere bondeklassen.
En serie av blundere fant sted etter hendelsene i Shanghai. Et telegram fra Komintern videreformidlet som «instruksjoner» sa at KKP måtte «likvidere upålitelige nasjonalistiske [KMT] generaler», etableringen av en militærstyrke bestående av 20 000 kommunister med 50 000 proletarere og bønder i Hunan og Hebei. Etter det nasjonale angrepet på KKP var partiorganisasjonen i kaos og besatt ikke den organisatoriske kapasiteten til å iverksette instruksjonen fra Komintern. Kominterns representant i Kina, M. N. Roy delte deretter instruksjonene, av ukjent grunn, med KMTs Wiang Jingwei uten å konsultere med hans co-representant Mikhail Borodin eller andre sovjetiske rådgivere. Wang Jingwei delte instruksene med hans generaler på bekostning av å fokusere på Chiang Kai-shek. I tråd med tidligere Komintern ordre sendte KKP et åpent brev til KMT som oppfordret til jordbruksreformer, men ble refset av Borodin. Den 20. juni avholdte KKP et møte for å finne frem til løsninger for å bevare Enhetsfronten–kort etter møte forlot Tan Pingshan og Su Chaocheng sine regjeringsverv. Et partimanifest ble lansert av KKP den 13. juli for å forberede mot et mulig angrep fra KMT. KKP fortsatte å gi flere innrømmelser, men den 15. juli vedtok KMTs venstrefløy at dens medlemmer måtte avsverge sitt KKP medlemskap–begivenheten er kjent som 715 hendelsen. Partiet ble tvunget undergrunns, og Chen Duxiu gikk av som leder.
Det som etterfulgte var en serie av nederlag for KKP. KKP iverksatte nanchangopprøret under ledelsen av He Long og Zhou Enlai i tråd med Kominterns ordre den 1. august. Datoen er anerkjent i dagens Kina for å være stiftelsesdatoen til Folkets frigjøringshær, som ble etablert under navnet «Arbeidernes og bøndenes røde arme». Opprøret ble slått ned, men ble etterfulgt av flere forsøk. Nederlag i Kina ville bety at Trotskys kritikk av Stalins Kina-politikk var rettmessig, og at samarbeidsavtalen mellom KKP og KMT var en historisk feil. I tråd med dette sendte Komintern ned Besso Lominadze, sammen med Moskva-trente Qu Qiubai, for å innkalle til et KKP møte. Møte kritiserte Chen Duxiu, og anklagde han for opportunisme og «høyreorient kapitulasjonist». Videre opprettholdte KKP Kominterns posisjon at man skulle arbeide med KMT, men sistnevnte ble nå ansett kun som en front som skulle manipuleres. Orgnisatoriske endringer ble innført der av den viktigste var etableringen av nødpolitbyrået innad i sentralkomiteen. Lokalavdelinger ble reorganisert og hemmelige kommunikasjonslinjer ble etablert grunnet angrepene fra både Chiang Kai-sheks regjeringen i Nanjing (KMTs høyrefløy) og Wang Jingwei regjeringen i Wuhan (KMTs venstrefløy). Møte ble etterfulgt av «høstoppstanden», et kommunistisk opprør i provinsene Hunan og Jiangxi ledet av Mao. Opprøret ble slått ned, men kommunistene i ledelsen av Peng Pai klarte å etablere den kortvarige Hunan sovjeten, som varte frem til februar 1928. I september 1927 ble Enhetsfronten formelt oppløst av KMT. Et siste forsøk før årslutt initierte KKP «Guangzhouoppstanden». De klarte å kaste KMT-styrkene ut av byen før den ble gjenerobret etter 3 dager med kamp.
6. nasjonalkongress og Li Lisan (1928–1931)
KKPs forsøk om å initiere en anti-KMT revolusjon på slutten av 1927 hadde mislyktes, og partiet led flere nederlag i første halvdel av 1928. I starten av 1928 innkalte KKP under den uoffisielle ledelsen av Qu Qiubai den 6. nasjonalkongressen. Møte tok sted i Moskva, og varte fra 18. juni til og med 11. juli 1928. Qu Qibais ledelse og kampen mot KMT var hovedfokuset på kongressen. Nasjonalkongressen vedtok seks resolusjoner, derav «Den politiske resolusjonen» og revidering av partiets grunnlov var de viktigste. I den «Den politiske resolusjonen» sto det at revolusjonsbølgen (tiltakene innført i slutten av 1927) hadde utløpt, og at en ny revolusjonsbølge hadde enda ikke begynt. I den kommende perioden måtte derfor KKP fokusere på å vinne over massene ved å konsolidere fagforeningene og bondeforeningene, og gjennomføre vanlige økonomiske og politiske aktiviteter. Videre nevnte resolusjonen at «Tidligere under den opportunistiske ledelsen ble massene oppfordret til å forbli inaktive av hensyn til KMT, og i dag, under ledelse av hensynsløs kupptakere, blir massene drevet til å motkjempe KMT.» Til tross for dette tok nasjonalkongressen moderate vedtak og valg av medlemmer til KKPs styrende organer. Bortsett fra tidligere leder som Chen Duxiu og Tan Pingshan besto den nye partiledelsen stortsett av trofaste medlemmer som hadde vært aktive siden begynnelsen. Qu Qiubai og Zhang Guotao, som ble valgt til politbyrået, forble i Moskva for å drive KKP–Komintern kontoret i Moskva, mens Zhou Enlai ble igjen for å delta på den kommende Komintern-kongressen.
Den 6. Verdenskongressen til Komintern hadde stor innvirkning på KKP. Innad i Sovjetunionen, og gjennom Komintern, kjempet Stalin og Nikolai Bukharin om makt. På verdenskongressen ble Bukharin kritisert for høyreavvik. Mer spesifikt brukte Bukharin som Kominterns leder til å kritisere KKPs venstrelinje. Stalin representerte venstrelinje, som kritiserte Bukharin for manglende revolusjonær engasjement og hans støtte av Den nye økonomiske politikken. KKP var offisielt ledet av Xiang Zhongfa, men partiet var delt i to motstridende fraksjoner organisert rundt Zhou Enlai og Li Lisan. Zhou Enlai ønsket en moderat høyrelinje, der partiet skulle fokusere på å etablere nettverk med bønder og arbeidere samt styrke Den røde arme. Li Lisan linjen ønsket å presse fram revolusjonen med å iverksette angrep på ledende industrielle sentre rundt om i Kina. Styrkeforholdet gikk i Li Lisans favør når Komintern vedtok i februar 1929 å iverksette en venstrelinje og senere, i april, når Sovjetunionens kommunistparti (SUKP) vedtok å fjerne Bukharin fra alle posisjoner og verv innenfor Komintern. Det 2. plenarmøte til den 6. sentralkomiteen vedtok et kompromiss «Det er like feil å tro at det er fortsatt lenge til den neste revolusjonærebølgen som at den er rett rundt hjørnet». Denne partilinjen fortsatte inntil august 1929 da SUKP vedtok å utvise Bukharin fra SUKP. Utvisningen ble etterfulgt med en videre dreining til venstre på bekostningen av Zhou Enlai. Konflikten ble offentliggjort på det 2. plenarmøte til den 6. sentralkomité. På det møte gikk Zhou av som direktør for KKPs Generalkontor. Li tok over for Zhou. Konfliktens intensitet ble verre med tiden, og i april 1930 bestemte Zhou seg for å reise til Moskva for å rapportere til Komintern.
I mellomtiden kom et nytt direktiv fra Komintern. Direktivet sa at «Med mindre [KKP] kan overvinne sin småborgerlige retning, kan partiet aldri oppfylle sin rolle som agitator, organisator og leder av den nye revolusjonerende bølgen». KKP svarte positivt til direktivet. 11. januar 1930 vedtok partiet å starte et anti-høyre korstog mot KMT og deres allierte i tråd med Kominterns direktiv. Etter at Zhou hadde forlatt landet tok Li kontroll over partiapparatet. I mai 1930 samlet Li Den røde arme, og oppfordret til etableringen av en sovjetiskrepublikk i Kina. En måned senere, den 11. juni, vedtok politbyrået resolusjonen «En ny revolusjonærbølge og første seier i en eller flere provinser». Direktivet sa blant annet at Kina ville være den viktigste slagmarken mellom imperialistiske og antiimperialistiske krefter fremover;
Komintern tok ikke godt imot vedtaket til KKPs politbyrå. Mest problematisk var at KKP vedtok å innkalle det sovjetiske forsvaret i krigen mot KMT. Det fjernøstlige kontoret (Dalbyrået), et organ underlagt Komintern, kritiserte vedtaket. Li Lisan reagerte på kritikken ved å oppfordre Komintern å oppløse Dalbyrået. Komintern reagerte ikke ytterligere på vedtaket. Tvert imot, Vjatsjeslav Molotov (på det tidspunktet Kominterns reelle leder) snakket positivt om KKPs planer under Li Lisan. Den 11. juni spurte KKP godkjennelse av Komintern for sin nye revolusjonære strategi. Den 23. juni 1930 svarte Komintern positivt til den nye revolusjonære linjen, men oppfordret partiet til å innse at den kombinerte styrken til arbeidere og bønder enda ikke var sterk nok til å velte KMT-regjeringen.
Den 28. juli angrep KKP-styrker ledet av general Peng Dehuai Changsha. Byen ble erobret, og KKP tolket dette som bevis på en ny revolusjonær bølge. Kominterns tidligere direktiv ble ignorert, og KKP oppfordret Komintern å sende sovjetiske styrker til å angripe Nordøst Kina samt få Sovjetunionen til å beordre at Ytre Mongolia (staten Folkerepublikken Mongolia) å bli en del av Den nye kinesiske sovjetrepublikk. Det ble vedtatt at væpnede opptøyer ville bli organisert i byene Wuhan og Nanjing, og en streik i Shanghai. Dalbyrået rapporterte tilbake til Moskva, og kritiserte KKPs politikk. De henviste til at i Wuhan alene hadde KKP kun sirka 200 aktivister og 150 fagforeningsaktivister. KMT-styrker gjenerobret Changsha raskt, noe som svekket Li Lisans posisjon innad i KKP og hans støtte i Komintern. Zhou Enlais ankomst i Moskva kombinert med nederlaget i Changsha bidro til at Komintern kritiserte både Li Lisans og Dalbyråets standpunkter. Qu Qiubai og Zhou Enlai ble sendt tilbake til Kina i august for å moderere Li Lisans politikk.
Li Lisans partilinje ble kritisert etter det andre angrepet på Changsha mislyktes. Det 3. plenarmøte til den 6. sentralkomité kritiserte Li Lisans venstrepolitikk, men kritikken ble ikke videre utdypt. Li Lisans venstrepolitikk ble ikke videre kritisert av Komintern eller hans partifeller. Status quo ble endret av Wang Ming og fraksjonen han ledet, De 28 bolsjeviker. Wang Ming kritiserte ikke Li Lisan for venstrepolitikk, men heller at han ikke innså at Den kinesiske revolusjonen kunne finne sted før verdensrevolusjonen. Komintern fulgte opp denne kritikken, og anklagde Li Lisan for trotskisme. Det 4. plenarmøte til den 6. sentralkomiteen (avholdt i 7. januar 1931) fjernet Li Lisans medlemskap i sentralkomiteen og dens underliggende organer, og Wang Ming gikk fra å være et ordinært medlem til å bli et fullverdig politbyråmedlem.
Mao Zedong, Zhou Enlai og Den kinesiske sovjetrepublikk (1931–1934)
De 28 bolsjevikene fikk ikke utnevnt et medlem til politbyråets stående komité og hadde verken flertall i politbyrået eller sentralkomiteen på det 4. plenarmøte. Xiang Zhongfa ble gjenvalgt som KKP generalsekretær samt utnevnt til politbyråets stående komité sammen med Zhou Enlai og Zhang Guotao. Zhou Enlai var i en tilsynelatende sterk posisjon siden Zhang Guotao var utplassert i Moskva og Xiang Zhongfas posisjon som generalsekretær var svak.
Det 4. plenarmøte ble etterfulgt av en maktkamp om kontroll over partiet. He Mengxiong og Luo Zhanglong, to kritikere av Li Lisans venstrepolitikk, ble anklagd for «høyreopportunisme» og kastet ut av partiet. Wang Kequan og Wang Fengfei ble presset ut av KKPs sentralkomité. Rundt samme tid ble He Mengxiong, Lin Yunan og Li Qiushi, alle medlemmer av KKPs sentralkomité, arrestert og henrettet på ordre av KMT-regjeringen. Partiets hovedkvarter ble oppdaget, og partiets etterretningssjef Gu Shunzhang ble arrestert i april og Xiang Zhongfa ble arrestert den 22. juni (han ble henrettet to dager senere). Ved inngangen av juli 1931 hadde storedeler av partiet blitt presset ut av Shanghai, og ledende kommunister dro enten til Moskva (som Li Weihan og Chen Yu), nordlige Hubei (Zhang Guotao) eller det KKP-styrte sovjetområdet (Ren Bishi, Gu Zuolin og Zhang Xuexin).
Med store deler av partiets ledelse arrestert styrket det innflytelsen til de gjenværende politbyråmedlemmene. Partiet ble styrt av Zhou Enlai, Wang Ming og Lu Futan etter Xiang Zhongfas død. I løpet av september ble Bo Gu, en nær bekjent av Wang Ming, utnevnt til leder av den provisoriske partiledelsen. I denne ledelsen satt Zhang Wentian og Li Zhusheng, som tilhøre De 28 bolsjevikene, sammen med Lu Futan, Kang Sheng og Chen Yun. Bo Gu, Zhang Wentian og Lu Futan ble utnevnt til politbyråets stående komité. Bo Gu ble aldri formelt utnevnt som KKPs generalsekretær, men ble anerkjent som partiets leder både innad og eksternt av Komintern.
Et år tidligere, i oktober 1930, etablerte KKP Det sentral sovjetiskebyrået (SSB). SSB hadde som formål å styre partiorganisasjonene i KKP styrte områder. Zhou Enlai, Mao Zedong, Xiang Ying, Ren Bishi, Zhu De, Wu Zhenpeng, Yu Fei og to andre ble tildelt medlemskap i SSB. 6. februar 1931 utnevnte sentralkomiteen Xiang Ying, Ren Bishi, Mao Zedong og Wang Jiaxiang til å sitte i SSBs stående komité. Xiang Ying ble utnevnt til militærsjef på denne tiden. Hans posisjon ble derimot svekket når Li Lisan ble avsatt som leder. Den nye sentralkomiteen kritiserte derfor Xiang Yings arbeid direkte. Dette styrket Mao Zedongs posisjon, og han tok kontroll over de væpnede styrkene i området.
Den kinesiske sovjetrepublikk (KSR) ble etablert den 7. november 1931 av det 1. plenarmøte til den All-kinesiske sovjetkongressen. Mao Zedong ble utnevnt som statsformann (statsleder) og formann i Folkekommissærenes råd (regjeringsleder), samtidig var han stedfortredende sekretær i SSB. Ifølge Zhang Guotao ble Mao utpekt som statens leder fordi han var KKPs mest kjente leder blant bøndene. Maos posisjon ble svekket etter at flere ledende partikadre ankom området etter ha rømt fra Shanghai. Selv om Mao Zedong forble statsleder tok Zhou Enlai over store deler av hans portefølje som SSB sekretær, og Zhang Wennetian tok gradvis over som regjeringsleder (ble formelt utnevnt i 1934). Dette var støttet av Komintern gjennom deres representant Otto Braun, som aldri opprettet et godt forhold til Mao. I tidlig januar 1932 diskuterte SSB å angripe byen Ganzhou. Mao Zedong var imot å angripe. Han argumenterte for at KMT-regjeringen var alt for sterke, og argumenterte for en guerilla strategi. Ved utgangen av januar hadde ble Mao Zedong løst fra sine plikter grunnet, offisielt, helseproblemer. Zhou Enlai, som leder av KKPs militærkommisjon og den eneste representanten fra politbyråets stående komité, dominerte beslutningsmyndigheter på dette tidspunkt. Etter at angrepet på Ganzhou mislyktes ble Mao Zedong tildelt medlemskap i SSB på ny. En av hans første forslag var å få KSR til å erklære krig mot Keiserriket Japan, som hadde angrepet Kina i 1933. De neste seks månedene jobbet Mao Zedong og Zhou Enlai sammen, og ledet flere militære operasjoner sammen. Konflikten mellom Mao Zedong og Zhou Enlai gjenoppstod på Ningdu-konferansen i august 1932, og sistenevnte anbefale SSB å gi Mao sykefravær. Mao Zedong var ikke involvert i militære anliggender de neste to årene inntil starten av Den lange marsjen i 1934. Zhou Enlai tok over Maos rolle som politisk kommissær i Den første frontarmeen den 26. oktober 1932, og ble videre utnevnt til politisk kommissær over hele den røde arme den 8. mai 1933. I januar 1933 ankom Bo GU, Zhang Wentian og Chen Yun KSR. Institusjonene den provisoriske partiledelsen og SSB ble slått sammen til en felles komité. Dette styrket Maos posisjon; han ble tildelt medlemskap i politbyrået. Like etter, i februar 1933, iverksatte partiledelsen kampanjen imot den «opportunistiske Luo Ming linjen». De ledende representantene av denne linjen var Luo Ming, Mao Zetan (Mao Zedongs lillebror), Deng Xiaoping, Xie Weijun, Gu Bo, Deng Zihui og Xiao Jinguang. Kampanjen var ledet av Zhou Enlai, og er ofte tolket som en anti-Mao rettet kampanje.
Det 5. plenarmøte til den 6. sentralkomiteen ble avholdt i januar 1934. Ifølge partiet var dette møte, og dens beslutninger, dominert av den tredje venstre linja. Mao Zedong deltok ikke på møte. Sentralkomiteen hadde tidligere avslått Mao Zedongs forespørsel om å bli valgt som medlem av politbyråets stående komité. For å gjøre det verre hadde Zhang Wentian fått til oppgave å formidle rapporten «Om den kinesiske sovjetbevegelsen og dens oppgaver» fremfor Mao Zedong på plenarmøte. Plenarmøtet etablerte et sekretariat, et iverksettingsorgan underlagt politbyråets stående komité. Bo Gu, Zhou Enlai, Zhang Wentian, Chen Yun, Wang Ming og Zhang Guotao ble valgt som medlemmer. Wang Ming og Zhang Guotao var begge i Moskva på dette tidspunkt, og ble valgt i henhold til Kominterns anbefalinger.