cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nord-Korea
Internasjonal handel
Kina og Sør-Korea er de to største handelspartnerne til Nord-Korea. Kina er landets nærmeste økonomiske partner og utgjorde rundt 70 % av all handel til i utlandet i 2011. Kinesisk statistikk for 2013 indikerer at nordkoreansk eksport til Kina var nær 3 milliarder dollar, med import til nær 3,6 milliarder dollar. Handel med Sør-Korea har gått ned etter at Lee Myung-bak ble valgt til sørkoreansk president i 2008, som bevisst reduserte handelen for å legge press på Nord-Korea i kjernefysiske spørsmål. Handelen med Sør-Korea falt fra 1,8 milliarder dollar til 1,1 milliarder dollar mellom 2007 og 2013, det mest av det gjenværende er gjennom Kaesong industriregion.
I 2000 ble Senteret for studiet av kapitalistsystemet etablert. I økende grad har forretning med utenlandske partnere blitt opprettet siden 2002. Pyongyangs forretningsskole ble etablert ved hjelp av regjeringen i Sveits for å hjelpe med å undervise studentene bedriftsledelse og driftsøkonomi. Europeiske investorer har arbeidet sammen med Nord-Korea i et prosjekt å utvikle nordkoreanske frilans dataprogrammere.
Det russiske energiselskapet Gazprom har et prosjekt for rørledning til Sør-Korea gjennom Pyongyang som kostnadsberegnet til 2,5 milliarder dollar. Utbytte som genereres fra Gazprom har til hensikt å skaffe Nord-Korea 100 millioner dollar i året i avgifter.
Turisme
Turisme i Nord-Korea er organisert av det statseide selskapet Korea International Travel Company. Alle turister og besøkende er påkrevd å ha en eller flere guider som vanligvis snakker turistens innfødte språk. Mens turisme har økt i løpet av de siste årene, er antallet turister fra land i Vesten svært lavt.
De fleste turister kommer fra Kina, Russland og Japan. For borgere i Sør-Korea er det bortimot umulig å få visum til Nord-Korea; de kan kun få tilgang via særskilte turistområder avsatt for sørkoreanere, slik som Kaesong. Borgere fra USA er også underlagt visarestriksjoner og tillatt å besøke landet under de årlige Arirangfestvalene. Disse restriksjonene ble lempet på i januar 2010. Færre enn 2 500 amerikanere har besøkt Nord-Korea siden 1953.
Menneskerettigheter
En FN-kommisjonen opprettet i 2013 for å avklare Nord-Koreas brudd på menneskerettighetene la en rapport fram i 2014 som konstaterer at landet har begått grove brudd på disse rettighetene og som forbrytelser mot menneskeheten er de sammenlignbare med de som ble begått av nazistene under den andre verdenskrig. Kommisjonens rapport er basert på nordkoreanske flyktninger sine historier, og den grusomme situasjonen i straffeleirene kommer fram. Vitner forteller om tortur, henrettelser, seksuelle overgrep, innskrenkninger på matrasjoner og ekstrem politisk undertrykking. Kvinner blir voldtatt av leirledelsen, og deretter drept for å fjerne alle bevis.
En Amnesty-rapport om Nord-Korea hevder landets største fangeleir holder minst 100 000 mennesker, på et område som er større enn Oslo i utstrekning. Mange vet ikke engang hvorfor de sitter der, men trolig blir hele familier sendt til fangeleirer dersom ett familiemedlem er en potensiell trussel mot regimet. De fleste som sitter i fangeleirer er politiske fanger, kristne og andre religiøse, de som har prøvd å rømme, samt nordkoreanere som har hatt kontakt med verden utenfor. Nord-Koreas utenriksdepartement kaller rapporten «løgn og oppspinn som med overlegg er funnet på av fiendtlige styrker».
I verden rundt har arbeidsleirene i Nord-Korea vakt liten interesse. Selv om det er kommet mange avsløringer i forskningsrapporter og dokumentarer, har Sør-Korea ventet i nesten et tiår før de kritiserte Nord-Korea for brudd på menneskerettighetene. Dersom man bryter en eller flere regler i Nord-Korea, blir de fleste sendt i arbeidsleirer. Ved hjelp av satellittbilder har man funnet ut hvor i Nord-Korea fangeleirene ligger. Kun i en av leirene, camp 15, kan man slippe ut, ved å jobbe seg fri. Først må man da lære seg noen av Kim Jong-IIs tekster utenat samt følge reglene i leiren.
Dersom man er så heldig å bli sluppet fri, blir man fremdeles overvåket av politiet. Dersom en av fangene klarer å flykte fra leiren, men senere blir tatt blir man drept foran de andre fangene som en lærepenge for å hindre de andre i å gjøre det samme. Fangene lever kun på mais og salt, og jobber 12-15 timer hver dag. De færreste av dem lever lenger enn til de er 50 år. De fleste dør på grunn av feilernæring, under arbeidsulykker og under forhør.
Bundesautobahn 7
Bundesautobahn 7 eller Autobahn 7 (A7) er den lengste autobahn i Tyskland, og den lengste motorvei i et land i Europa. I 1937 ble den første delstrekningen mellom Kassel og Göttingen tatt i bruk, 1. september 2009 ble de siste 15 kilometer foran grensen mot Østerrike innviet.
Nord-Korea
Menneskerettigheter
Ellers kan her tilføyes at det nordkoreanske justissystemet baserer mye av sin virksomhet på et forholdsvis finmasket nettverk av angivere, som har vært elever ved egne angiverskoler. Ikke sjelden forekommer det at hele, eller deler av, familiestrukturer går i oppløsning, på grunn av en utstrakt angiver og tysteraktivitet rettet mot egne familiemedlemmer og slektninger.
Bundesautobahn 7
A7 er 963 kilometer lang og deler Tyskland på langs. Den går fra den Sønderjyske motorvei ved grensen til Danmark og helt ned til grensen til Østerrike ved Füssen, hvor den går over i Fernpassstrasse (B179), på den østerrikske siden. Veien passerer grensen inne i en tunnel. Hele strekningen er europavei.
Nord-Korea
Utdannelse
Utdannelse i Nord-Korea er obligatorisk fram til videregående skole. Staten skaffer også skoleuniformer uten kostnader fram til tidlig i 1990-årene. Heuristikk (læren om hvordan man best oppnår og lagrer kunnskap) er aktivt benyttet for å utvikle uavhengighet og kreativitet hos elevene. Obligatorisk utdannelse varer i minst elleve år og består av ett år med forskole, fire år med grunnskole og seks med videregående skole. Undervisningens pensum har både et akademisk som et politisk innhold.
Nord-Korea er et av de mest lesekyndige land i verden med et gjennomsnittlig grad av lese- og skrivekunnskap på hele 99 %. I henhold til menneskeaktivisten Shin Dong-hyuk blir barn som holdes innesperret i konsentrasjonsleirer også gitt en form for undervisning. Grunnleggende skole kalles for folkets skole, og barn begynner undervisningen når de er seks år gamle. Fra de er ti til de er seksten går de på en vanlig videregående skole, eller en særskilt videregående skole, avhengig av deres spesialiteter.
Høyere utdannelse er ikke obligatorisk i Nord-Korea. Den er sammensatt av to systemer: akademisk høyere utdannelse og høyere utdannelse for fortsatt undervisning. Systemet for akademisk høyere utdannelse omfatter tre former for institusjoner: universiteter, profesjonelle skoler og tekniske skoler. Studenter som studerer for mastergrad og doktorgrad går på universiteter, og tilsvarende for fortsatt høyere utdannelse. De to mest kjente universitetene i Nord-Korea er Kim Il-sung-universitetet og Pyongyang vitenskapelige og teknologiske universitet, begge i Pyongyang. Det førstnevnte, opprettet i oktober 1946, er en eliteinstitusjon som har 16 000 hel og deltidsstudenter i henhold til 1990-årene, og er i henhold til en observatør, «pinakkelen i det nordkoreanske utdannelse og sosiale systemet». Det finnes også et tredje universitetet kalt for Kim Chaek tekniske universitet som spesialiserer seg på informasjonsteknologi og kjernefysisk forskning.
IK Start kampreferater
Drogheda - Start 1-0, 10-11 str
24. august, 2. kvalifiserende runde i UEFA-cupen, 2. kamp.
Hjemmekampen endte med 1-0, og åpnet for gode sjanser for avansement i returkampen. Det så lenge ut til å gå veien, men seks minutter før slutt scoret Drogheda, og Start måtte ut i ekstraomganger for andre gang på en uke. Etter 30 målløse minutter var det klart at kampen skulle avgjøres på straffespark.
Hjemmelaget startet, men Rune Nilssen reddet. Bärlin, Hæstad, Johnsen og Håland scoret for Start, mens Alex Valencias forsøk ble reddet. Deretter scoret lagene seks ganger hver, og avgjørelsen falt ikke før straffeskytterne startet på ny runde. Nilssen reddet Droghedas tolvte forsøk, før Bärlin satte sin andre og sikret avansement.
Fredrikstad - Start 3-2 eeo
20. september, semifinale i cupen.
Start spilte sin femte semifinale, borte mot Fredrikstad i en kamp som av Dagbladet ble kalt "alle semifinalers mor". Hjemmelaget ledet 2-1 da Start-keeper Rune Nilssen dyttet Hermanni Vuorinen og ble utvist etter 89 minutter. Alle byttene var oppbrukt, og Steinar Pedersen måtte gå i mål. Todi Jónsson utlignet likevel tre minutter på overtid, men med 10 mann og en utespiller i mål klarte ikke Start å stå imot presset i ekstraomgangene – til tross for at hjemmelaget også fikk en mann utvist og i tillegg brente et straffespark. En mager trøst var likevel at Geir Ludvig Fevang scoret klubbens første mål i en semifinale noensinne.
Start - Viking 1-1
15. april, 2. runde i Eliteserien.
Hjemmekampen mot Viking i andre serierunde markerte åpningen av klubbens nye stadion Sør Arena. Stefan Bärlin misbrukte sjansen til å bli første målscorer da han brente et straffespark etter 10 minutter, i stedet ble det Vikings Søren Berg som fikk denne æren mens Ygor Santiago ble Starts første målscorer på den nye hjemmebanen. 14.448 tilskuere overvar oppgjøret. Dette er publikumsrekord på Sør Arena, en rekord som vil komme til å stå en stund da kapasiteten senere er blitt redusert.
Start - Sandnes Ulf 5-1
5. oktober, 26. runde i 1. divisjon.
Nord-Korea
Helse
Nord-Korea har en nasjonal medisinsk tjeneste og system for helseforsikring som er tilgjengelig for alle. I 2001 brukte Nord-Korea 3 % av sitt bruttonasjonalprodukt på helsebehandling. I begynnelsen av 1950-årene la landet stor vekt på medisin og helse, og mellom 1955 og 1986 vokste antallet sykehus fra 285 til 2 401, og antallet klinikker fra 1 020 til 5 644. Det er sykehus knyttet til fabrikker og gruver. Siden 1979 har det blitt lagt mer vekt på tradisjonell koreansk medisin basert på behandling med urtemedisin og akupunktur. Et nasjonalt telemedisinsk nettverk ble opprettet i 2010. Det knytter Kim Man Yu-sykehuset i Pyongyang med ti andre medisinske fasiliteter i provinsene.
VM i slalåm-padling 1959
VM i slalåm-padling 1959 (verdensmesterskapet i slalåm-padling) ble arrangert i Genève i Sveits i 1959.
Nord-Korea
Helse
Nord-Koreas helsesystem har derimot vært i bratt nedgang siden 1990-årene grunnet naturkatastrofer, økonomiske problemer, og mangel på mat og energi. I 2001 manglet mange sykehus og klinikker vesentlige medisiner, utstyr, rent vann og elektrisitet.
Bortimot hele befolkningen har tilgang til vann og sanering, men det er ikke alltid vann som kan drikkes. Smittsomme sykdommer som tuberkulose, malaria og gulsott er betraktet som endemisk for landet. Tuberkulose er vanligste dødsårsak i Nord-Korea. Forventet levealder i Nord-Korea er 70 år (i 2012), ifølge Verdens helseorganisasjon (WHO), det samme som det var i 1990.
Helsesystemet har blitt et kontroversielt emne for Verdens helseorganisasjon, som har beskrevet det som «misunnelsesverdig for utviklingslandene» samtidig som det anerkjente at «utfordringer gjenstår, inkludert dårlig infrastruktur, mangel på utstyr, feilernæring, og mangel på medisiner». Amnesty International hevder at det lider av sykehus som bare delvis fungerer og «mangler det meste av medisiner og utstyr», dårlig hygiene og epidemier, at amputasjoner ble utført uten bedøvelse, og at leger ble bestukket med penger, sigaretter og alkohol for å gi pasienter behandling. Angående dette har BBCs Imogen Foulkes sagt at et antall byråer i FN har hjelpeprogrammer i Nord-Korea og er antatt å være tilbakeholdne med åpen å kritisere landet i frykt for det vil skade deres arbeid der.
Hungersnød
I 1990-årene sto Nord-Korea overfor et betydelige økonomiske sammenbrudd, inkludert en rekke av naturkatastrofer, økonomisk vanstyre og alvorlig mangel på ressurser etter sammenbruddet av den kommunistiske Østblokken. Sammenlagt medførte dette til mangel på grunnleggende matvarer som korn på mer enn 1 million tonn fra hva landet trengte for landets innbyggere i henhold til internasjonal akseptert minimum kosthold. Innenlands ble den nordkoreanske sulten kalt for «den besværlige marsjen» etter at mellom 300 000 og 800 000 av innbyggerne døde årlig i løpet av en treårig hungersnød, og hvor de verste året var i 1997. Dødsfallene var mest sannsynlig knyttet til sykdommer forsaket av sult som pneumoni, tuberkulose og diaré framfor sulten i seg selv.
I begynnelsen av 1997 begynte USA å frakte matvarehjelp med skip til Nord-Korea via Forente nasjoners Verdens matvareprogram (WFP) for å bekjempe sultkatastrofen. Antallet skipslaster toppet seg i 1999 med bortimot 700 000 tonn, noe som gjorde USA til den største utenlandske bidragsyteren av nødhjelp til landet. Under Bush-administrasjonen ble hjelpen drastisk redusert år for år fra 350 000 tonn i 2001 til 40 000 tonn i 2004. Jordbruksproduksjonen hadde økt fra rundt 2,7 millioner tonn i 1997 til 4,2 millioner tonn i 2004.
I 2006 rapporterte Amnesty International at en undersøkelse av den nasjonale ernæringstilstanden som ble gjennomført av den nordkoreanske regjeringen, Verdens matvareprogram, og UNICEF, avdekket at 7 % av barna var alvorlig underernært; 37 % var kronisk underernært; 23,4 % var undervektig; og en av tre mødre var underernært og anemiske som resultat av langvarig hungersnød. Inflasjonen som ble forsaket av en del av de økonomiske reformene i 2002, inkludert politikken Songun («Militæret først»), som er blitt sitert som årsaken for de økte prisene på grunnleggende matvarer. I 2013 ble det rapportert hungersnød i deler av Nord-Korea, og drev enkelte til kannibalisme. Det er eksempelvis hevdet at en mann gravde opp liket av sitt barnebarn for å spise det og en annen som kokte sitt barn og spiste kjøttet. En annen mann skal etter sigende ha blitt henrettet etter å ha myrdet sine to barn for å få noe å spise. Imidlertid har Verdens matvareprogram rapportert feilernæring og matmangel, men ikke sult.
Media
Media i Nord-Korea er blant de mest strengeste kontrollerte av myndighetene i verden. Den nordkoreanske lovgivningen støtter formelt trykk- og ytringsfrihet, men myndighetene forbyr utøvelsen av disse rettighetene. I en rapport fra 2013 har organisasjonen Reportere uten grenser rangert trykkefriheten i Nord-Korea til 177.-plass av 178; kun over Eritrea. Kun nyheter som favoriserer regimet er tillatt, mens nyheter som dekker de økonomiske og politiske problemene i landet, og utenlandsk kritikk av myndighetene, er ikke tillatt. Media opprettholder personkulten til Kim Jong-un, og rapporterer jevnlig om hans daglige aktiviteter. Den fremste nyhetsformidleren i Nord-Korea er Korean Central News Agency, Det sentrale koreanske nyhetsbyrået.
En omfattende prosess går forut alt som går ut i innenlandsk media. Det er streng sensur på alt som skal trykkes i avisen eller fortelles i nyhetene, og den må blant annet gjennom seks sensurstasjoner for å få godkjent hva som skrives. Blant annet er det ikke lov å snakke kritisk om landets ledere, myndigheter, økonomi eller militær. Derimot er det populært å snakke nedsettende om USA, Japan eller Sør-Korea, om store gaver til statsministeren fra utlandet, og glorifiseringen av landets ledere. Mediene beskriver lander som et paradis på jord, og sprer propaganda om landet, utlandet og de store lederne.
Nord-Korea har 12 hovedaviser og 20 betydelige periodiske, alle av varierende utgivelsestakt og alle utgitt i Pyongyang. Blant de fremste avisene er Rodong Sinmun, Joson Inmingun, Minju Choson, og Rodongja Sinmum. Det er ikke kjent at noen form for privat presse eksisterer. I januar 2012 åpnet det amerikansk nyhetsbyrå Associated Press et kontor i Pyongyang for å dekke nyheter innenfor Nord-Korea.
En undersøkelse bestilt av det amerikanske utenriksdepartementet viser at, til tross for meget strenge reguleringer og harde straffer, har nordkoreanere, særlig eliten, økende tilgang til nyheter og annen media utenfor den statskontrollerte nordkoreanske media. Mens tilgang til internett er strengt kontrollert, er det stadig flere som hører på radio og ser på DVD, og motta fjernsynssendinger fra nabostatene er også mulig i grenseområdene. En sørkoreansk professor hevdet at spredningen av billige, kinesiskbygde, portable TV-er med EVD-spillere (en optisk disk tilsvarende DVD), gjør det langt vanskeligere for de nordkoreanske myndighetene å slå ned på at innbyggerne ser på sørkoreanske videoer. Det motsatte er det nordkoreanske nettstedet Uriminzokkiri (med server i Kina) som jevnlig utgir statlig propaganda og angrep på USA, Sør-Korea, og andre. Det finnes ca 3,9 telefoner eller mobilforbindelser pr. 100 innbyggere i landet.
Radio- og TV-apparater som kjøpes i Nord-Korea er forhåndsinnstilte til bare å kunne motta de statlige frekvensene. Apparatene er forseglet med en etikett som skal forhindre tukling med utstyret. Å manipulere slik at man kan motta radio- eller tv-sendinger fra utlandet er streng straffbart. 22 timer i døgnet sender den nordkoreanske statskringkastingen nasjonale radioprogrammer supplert med lokale sendinger. På offentlige plasser og i fabrikker er det installert høyttalere som kringkaster de statlige radiosendingene.
Nord-Korea har internett, men kun en egen, lukket nettversjon. Kun et fåtall av innbyggerne som har PC har tilgang. Internettet er i praksis et intranett kalt Kwangmyong som er satt opp av myndighetene. Noen få hundre statsansatte personer har tilgang til å arbeide opp mot den. Myndighetene overvåker nøye hvilke nettsider de er inne på.
Kultur og kunst
Nord-Korea deler sin tradisjonelle kultur med Sør-Korea, men de to landene har utviklet adskilt samtidige kulturformer siden halvøya ble delt i 1945. Historisk, mens kulturen i Korea har blitt påvirket av nabolandet Kina, har det uansett greid å utvikle en egenartet og særskilt kulturell identitet.
All litteratur og andre kunstarter er strengt statskontrollert, hovedsakelig gjennom Departementet propaganda og agitasjon eller Kultur og kunstdepartementet til Sentralkomiteen til KWP. Film er også et betydningsfullt kunstnerisk medium i Nord-Korea og Kim Jong Ils manifest Kino og regi (1987) er grunnlaget for nasjonens filmprodusenter.
Koreansk kultur kom under angrep i løpet av Japans herredømme fra 1910 til 1945. Japan tvang igjennom en kulturell assimileringspolitikk. Under japanerne ble koreanerne nødt til å lære og snakke japansk, benytte det japanske navnsystemet og tilbe shintōismen. De ble forbudt å snakke eller skrive på koreansk i skolene, forretningslivet eller på offentlige steder. I tillegg endret eller ødela japanerne ulike koreanske monumenter, inkludert Gyeongbokgungpalasset og dokumenter som framstilte japanere i et negativt lys.
En populær hendelse i Nord-Korea er massegymnastikk. Det nyeste og største ble kalt for Arirang. Det ble utført seks kvelder i uken for to måneder, og involverte over 100 000 deltakere. Tilskuere til denne hendelsen i nyere tid har rapportert at antivestlige stemninger har blitt nedtont sammenlignet med tidligere framføringer. Massegymnastikken involverer framføringer av dans, gymnastikk, turn og koreografiske rutiner som feirer historien til Nord-Korea og Arbeidernes kommunistpartis revolusjon. Framføringene blir holdt i Pyongyang ved ulike steder, avhengig av framføringenes omfatning og størrelse for det særskilte året. Det særskilte stedet er Rungrado 1. mai stadion, som er den største stadium i verden med plass til 150 000 mennesker. I tillegg ble Kim Chaeks folkets stadium bygget for framføringer ved 40°41'0"N 129°11'47"E.
IK Start kampreferater
Start - Sandnes Ulf 5-1
Til tross for opprykk til Eliteserien på første forsøk var det Erik Myklands comeback som var høstens store samtaleemne. Planene om comeback ble annonsert i juli, og etter å ha vært borte fra Start siden 1996 og borte fra toppfotball siden 2004, brukte Myggen sommeren og høsten til å trene seg opp etter kneskaden han fikk mens han spilte for FC København. Og i 5-1 kampen mot Sandnes Ulf 5. oktober var han tilbake på banen foran 11.028 tilskuere. Han kom inn som reserve for Geir Ludvig Fevang etter 57 minutter og rakk å markere seg med en målgivende pasning til Aram Khalili.
Skadeproblemene var likevel ikke helt borte, og etter ni kamper for Start la Myggen opp for godt sommeren 2009.
Strømsgodset - Start 3-3
15. mars, 1. runde i Eliteserien.
Start sto med 998 mål i Eliteserien siden debuten i 1969, og sesongen var bare åtte minutter gammel før Christian Bolaños lagde nummer 999. Og da samme mann ga Start ledelsen 2-1 etter 60 minutter, var den historiske milepælen nådd i Knut Tørums debutkamp. Godset gikk etterhvert opp i 3-2, men innbytter Bernt Hulsker berget ett poeng like før slutt.
Start - Tromsø 3-1
26. april, 6. runde i Eliteserien.
Start tok alle poengene i en sjansefylt kamp som vil bli husket for to ting – Christian Bolaños volleymål og Myggens comeback i Eliteserien.
Bolaños tok ned en langpasning fra Bård Borgersen og satte ballen i motsatt kryss på et velplassert volleyskudd, av mange utpekt til årets mål allerede i april.
Nord-Korea
Kultur og kunst
Nord-Korea benytter kunstnere for å produsere kunst for eksport ved Mansudae kunststudio i Pyongyang. Over 1000 kunstnere er ansatt. Produktene er akvareller, tusjtegninger, postere, mosaikker, og broderier. Den foretrukne og kanskje eneste kunststilen som er akseptabel er "sosialistisk realisme" hvor Nord-Korea framstilles som velstående og framgangsrikt og dens innbyggere som lykkelige og entusiastiske. Tradisjonell koreansk formgivning og temaer er tilstede hovedsakelig i broderier. Den kunstneriske og tekniske kvaliteten til disse kunstproduktene er meget høy, men med unntak av svært rike sørkoreanske samlere, er det et begrenset marked grunnet offentlig smak og at andre stater og samlere er avholdende med å støtte regimet finansielt.
I juli 2004 ble Goguryeo-gravene det første stedet i landet som ble en del av UNESCOs liste over verdensarven.
I februar 2008 ble New York Philharmonic det første amerikanske orkester som spilte i Nord-Korea, skjønt kun for et «invitert publikum». Konsert på sendt på nasjonalt fjernsyn. Det kristne rockebandet Casting Crowns spilte ved det årlige Spring Friendship Arts Festival i april 2007 som ble holdt i Pyongyang.
Sport
Det er femten fotballklubber som konkurrerer i DPR Korea League, Nord-Koreas øverste fotballdivisjon, og som kan tevle for det nasjonale mesterskapet. Det nasjonale fotballaget for menn, Chollima, konkurrer i den asiatiske fotballkonføderasjonen (AFC) og som per 26. mai 2010 ble rangert til 105.-plass av FIFA. Laget konkurrerte i verdensmesterskapet i fotball i 1966 og 2010.
Nord-Koreas herrelandslag i ishockey rangert til 43.-plass av 49 nasjoner og konkurrerer i tredjedivisjon. Kvinnenes lag er rangert til 21.-plass av 34 nasjoner og kjemper i andre divisjon.
Nord-Korea er også aktiv i basketball med et nasjonal lag som representerer nasjonen i internasjonale konkurranser. I desember 2013 besøkte den amerikanske tidligere profesjonelle basketballspilleren Dennis Rodman Nord-Korea for å hjelpe å trene det nasjonale laget etter at han var blitt venn med president Kim Jong-un i løpet av sitt første besøk i landet i februar 2013.
Nord-Korea har deltatt i de olympiske leker siden 1964. Landet debuterte i sommerlekene i 1972 med å ta hjem fem medaljer, inkludert en gullmedalje. Per 2014 har Nord-Korea vunnet en medalje i hvert eneste leker som de har deltatt i. Den internasjonale olympiske komités landkode for Nord-Korea er PRK.
Nord-Korea boikottet Sommer-OL 1988 i sørkoreanske Seoul. I Sommer-OL 2004 i Athen marsjerte Nord-Korea og Sør-Korea inn sammen ved åpnings- og avslutningsseremoniene under et forent flagg, men de konkurrerte adskilt.
Taekwondo er en kampsport som har sin opprinnelse i Korea. I 1950- og 1960-årene ble de moderne reglene standardiserte og Taekwondo ble en offisiell olympisk gren i 2000. Andre koreanske kampsporter er taekkyeon, hapkido, tang soo do, kuk sool won, kumdo og subak.
En populær sportshendelse i Nord-Korea er den årlige Arirangfestivalen, kjent for sine store massedeltagelse som kombinerer gymnastikk, musikk og ulike tablåer ved at hundrevis av mennesker viser fram fargede kort eller fargede papplater, som til sammen danner et gigantisk bilde, ord eller et symbol. Brettspill Yut er et lagspill i Nord-Korea og blir sendt på landets TV-stasjoner.
I oktober 2013 introduserte Kim Jong-un en ny politikk som gjorde det mulig for suksessfulle idrettsfolk å motta luksusleiligheter som anerkjennelse av deres prestasjoner. Belønningen ble gitt til Om Yun-chul, An Kum-ae og Kim Un-guk, som hadde tatt olympiske medaljer ved Sommer-OL 2012.
Flagget
Nord-Koreas flagg ble tatt i bruk 8. september 1948. Den røde stjernen representerer kommunismen og er gjengitt i flagget på en hvit sirkelformet bakgrunn. Stjernen symboliserer også Det koreanske arbeiderparti.
Oppføring på UNESCOs liste
Verdensarvsteder
Oppføringer på UNESCOs verdensarvliste (World Heritage List), verdens kultur- og naturarvsteder.
IK Start kampreferater
Start - Tromsø 3-1
Erik Mykland spilte sin første kamp i norsk Eliteserie siden 1996, og selv om han ikke klarte å leve helt opp til gammel storhet så fikk publikum se at han fortsatt holdt et høyt nivå i den snaue timen han spilte. Myggen spilte sju kamper i serien før han la opp for godt etter kampen mot Stabæk i juni.
Bernt Hulsker sto for Starts to øvrige mål i årets første hjemmeseier.
Molde - Start 8-1
1. august, 20. runde i Eliteserien.
Et Start-lag som gikk fullstendig i oppløsning ble lett match for Molde, 0-5 ved pause ble til 1-8 og tidenes verste resultat på bortebane. Tre mål og ekte hat-trick på åtte minutter av Magne Hoseth var blant de åtte ballene som havnet bak Kenneth Høie. Betegnende for Starts innsats i denne kampen var at Molde scoret alle ni målene, reduseringen til 1-6 etter 66 minutter kom etter et selvmål av Moldes keeper Knut Dørum Lillebakk.
Rosenborg - Start 2-3
4. oktober, 27. runde i Eliteserien.
Rosenborg hadde sikret seriemesterskapet med 2-0 borte mot nærmeste utfordrer Molde helga før. Laget var ubeseiret på de 26 første kampene, og nå skulle gullet feires hjemme på Lerkendal med Åge Aleksandersen i spissen for 18.614 feststemte publikummere. Men festen fikk en viss bismak for trønderne.
Trond Olsen ga Rosenborg ledelsen, Mads Stokkelien utlignet før Olsen igjen ga hjemmelaget ledelsen i starten av andre omgang. Og RBK kontrollerte kampen, Per Ciljan Skjelbred skjøt i stolpen og både Olsen, Mikael Dorsin og Mushaga Bakenga hadde store sjanser uten å klare å overliste Kenneth Høie. Men etter 89 minutter startet dramaet. Først vant Stokkelien en duell og headet til Bernt Hulsker som scoret sitt første mål siden 1. juli. Og to minutter på overtid mistet Rade Prica hodet og forærte Start et unødvendig straffespark som Christian Bolaños satte i mål. Rosenborgs seiersrekke var brutt. En kjærkommen seier for Start etter to poeng på de fem siste kampene, og en flott revansj for Knut Tørum mot laget han ledet til seriegull i 2006 før han fikk sparken året etter.
Vålerenga - Start 8-1
2. august, 19. runde i Eliteserien.
Start gikk på tidenes smell i eliteserien, en tangering av resultatet mot Molde året før. Det åpnet bra med et langskudd av Solomon Owello etter 11 minutter, men keeper Kenneth Høie var ikke helt i slag og nærmest forærte VIF to mål før pause. I andre omgang startet marerittet for fullt. Vålerenga scoret seks ganger til, tre av disse signert Moa, og ydmykelsen var et faktum.
Id mubarak
Id Mubarak eller eid mubarak (arabisk عيد مبارك) er en tradisjonell hilsen knyttet til de islamske høytidene id al-adha og id al-fitr. Uttrykket kan oversettes til velsignet id, i betydningen ha en velsignet feiring av id
Bruken av uttrykket variere noe fra region til region. I Tyrkia er det ikke vanlig brukt, men de synonyme frasene bayramınız mübarek olsun, eller bayramınız kutlu olsun nyttes for velsignet høytid.
I den muslimske verden finnes det en rekke hilsner tilknyttet id al-adha og id al-fitr. Islams profeter, deriblant Muhammad, skal ha brukt følgende uttrykk ved id al-fitr: Taqabbalallâhu minnâ wa minkum (i betydningen (må) Gud ta i mot fra oss og dere (vår faste og våre gode handlinger).
Tsjekkoslovakia under EM i friidrett 1958
Tsjekkoslovakia deltok med 24 utøvere under EM i friidrett 1958 som ble arrangert 19.–24. august 1958 i Stockholm. Tsjekkoslovakia tok fire medaljer under mesterskapet.
National Association for the Advancement of Colored People
The National Association for the Advancement of Colored People (Nasjonalforbundet for de fargas interesser) er en av de eldste og mest innflytelsesrike borgerrettsorganisasjonene i USA. Navnet forkortes NAACP (på engelsk uttalt «N-double-A-C-P»), og til vanlig er det stort sett bare forkortelsen som benyttes, ikke det fulle navnet, der en av tradisjonshensyn fortsatt bruker betegnelsen «colored people» om afrikansk-amerikanere.
Formålet til organisasjonen er å «sikre alle personer like rettigheter når det gjelder politikk, utdanning og sosiale og økonomiske forhold, samt å fjerne rasehat og rasediskriminering».
NAACP deler hvert år ut priser til afrikansk-amerikanere for fortjenstfullt virke; Image Awards innen kunst og underholdning og Spingarn-medaljen for positiv virksomhet av ethvert slag.
Organisasjon
NAACP har hovedkvarter i Baltimore i Maryland og regionkontorer i statene California, New York, Michigan, Missouri, Georgia og Texas. Det finnes lokalavdelinger i byer og distrikter og på utdanningsinstitusjoner. Videre er det lokale ungdomsgrupper. Avdelingene i hver region samles regelmessig til regionkonferanser som planlegger arbeidet og gir retningslinjer for regionkontorets aktivitet.
Nasjonalt har NAACP et styre med 64 medlemmer. Leder er for tida senator Julian Bond fra Georgia. Styret peker ut organisasjonens daglige leder, som har tittelen president. Fra våren 2007 er dette Benjamin Jealous.
Administrasjonen er delt i flere avdelinger: Et kontor i Washington, D.C. har ansvaret for lobbyvirksomhet mot regjeringa og Kongressen.
Per 2007 hadde NAACP rundt 425000 medlemmer.
Historisk bakgrunn og start
På slutten av 1800-tallet opplevde svarte i USA – særlig i Sørstatene – tilbakeslag i sine rettigheter. I flere stater blei det vedtatt nye regler som enten innskrenka stemmeretten eller gjorde det vanskeligere å få benytta den. I 1905 samla ei gruppe kjente talsmenn for de svartes sak, under ledelse av W.E.B. Du Bois, seg for å drøfte hva som kunne gjøres. Deltakerne var både svarte og hvite, og ettersom hotellene i USA var segregerte, fant møtet sted over grensa – i den kanadiske delen av Niagara Falls. Gruppa fikk derfor navnet Niagara-bevegelsen. Den regnes som en forløper til NAACP.
I 1908 var det store opptøyer i Springfield i Illinois, der hvite angrep og ødela boliger og butikker eid av svarte. Dette gav et signal om at noe måtte gjøres og at det var behov for en effektiv borgerrettsorganisasjon. Journalisten William English Walling og sosialarbeiderne Mary White Ovington og Henry Moscowitz møttes i New York in januar 1909 for å diskutere saken. De sendte ut en invitasjon til 60 framtredende borgere om å møtes på hundreårsdagen for Abraham Lincolns fødsel, 12. februar. Enda om møtet faktisk ikke fant sted før flere måneder seinere, regnes dette som stiftelsesdatoen for NAACP.
Møtet, som var 30. mai 1909, samla over 40 deltakere, og disse vedtok å stifte National Negro Committee. Året etter skifta den navn til National Association for the Advancement of Colored People. Organisasjonen var i stor grad leda av hvite; Du Bois var den eneste svarte i det første valgte styret. Faktisk var det først i 1975 at NAACP fikk en svart daglig leder (president).
Kamp mot Jim Crow og lynsjing
En av de viktigste aktivitetene til NAACP var rettslig kamp mot de såkalte Jim Crow-lovene, lover som fastslo at raseskille i det offentlige liv var tillatt. I 1913 innførte president Woodrow Wilson raseskille i offentlig administrasjon (med blant annet atskilte kontorbygninger for svarte og hvite ansatte), og protester mot dette var en av NAACPs første kampanjer. Under første verdenskrig sloss organisasjonen for svartes mulighet til å bli offiserer.
I 1915 var NAACP aktiv i rettssaken Guinn mot Harris om Oklahomas stemmerettsregler. Staten hadde stramma inn på hvem som kunne stemme for å hindre svart valgdeltakelse. For å unngå at de nye reglene også skulle ramme hvite, blei det innført et unntak for personer dersom vedkommende eller forfedrene hadde hatt stemmerett før borgerkrigen. Rettssaken endte med at høyesterett erklærte slike unntak som grunnlovsstridige. I en annen sak i 1917 (Buchanan mot Warley) bestemte høyesterett at det ikke var lov å lage egne valgkretser for afrikansk-amerikanere.
NAACP var også opptatt av kulturlivet. I 1915 hadde de en nasjonal protestkampanje mot D.W. Griffiths film En nasjons fødsel, som glamoriserte Ku Klux Klan. Resultatet var at ei rekke byer ikke viste filmen.
I 1916 blei juristen og diplomaten James Weldon Johnson ansatt som distriktsansvarlig i NAACP. Han viste seg å være en svært dyktig organisasjonsbygger, og på fire år økte medlemstallet fra 9000 til nesten 90000. I 1920 blei Johnson valgt til NAACPs første svarte leder, et verv han hadde i ti år.
En viktig sak i denne perioden var kampen mot lynsjing, som forekom ofte i Sørstatene. Det blei gjort nærmere 200 forsøk på å gjøre lynsjing til en føderal forbrytelse, slik at nasjonale myndigheter kunne gripe inn overfor ofte lemfeldig lokal etterforsking. Kongressmedlemmene fra Sørstatene klarte imidlertid alltid å stoppe slike lover. (Etter andre verdenskrig valgte en imidlertid i noen tilfeller å behandle lynsjing som brudd på borgerrettighetene, og saker kunne da behandles av føderale domstoler.)
Kamp for desegregering
Etter hvert blei det å føre rettssaker om svartes borgerrettigheter en stadig viktigere sak for NAACP. Under ledelse av fremragende jurister som Charles Hamilton Houston og Thurgood Marshall iverksatte organisasjonens juridiske avdeling en flere tiår lang kamp for å fjerne raseskille basert på regelen om «atskilte, men likeverdige» tilbud. Denne praksisen, som i stor grad var rådende i Sørstatene, hadde rettslig begrunnelse i en høyesterettsdom fra 1896 i saken Plessy mot Ferguson. I 1940 blei det etablert et eget fond (NAACP Legal Defense Fund) for å finansiere slike saker.
NAACP vant flere viktige saker. I 1935 blei Donald Gaines Murray avvist som student ved det eneste offentlige juridiske fakultetet i Maryland. Han blei imidlertid tilbudt hjelp til å studere i en annen stat. I saken Murray mot Pearson beslutta retten at delstaten hadde plikt til å gi alle et likt utdanningstilbud innafor statens grenser. Så lenge det bare var en institusjon med det aktuelle tilbudet, måtte dette være for både svarte og hvite.
Saken gikk ikke til føderal høyesterett, og den hadde derfor ikke nasjonal rettsvirkning. Det fikk imidlertid en tilsvarende dom i 1938 (Missouri og Gaines mot Canada).
Den største milepælen var kanskje seieren i 1954, da høyesterett enstemmig fastslo at segregering av statsstøtta grunnskoler var i strid med Grunnloven (Brown mot skolestyret). Etter dette hadde NAACP omfattende aktivitet for å få avvikla raseskillet i skolene i praksis, med kampen rundt De ni fra Little Rock som den mest dramatiske.
Men også andre felt enn skolen stod sentralt. I desember 1955 iverksatte organisasjonen (med Rosa Parks som en nøkkelperson) en 381 dager lang boikott av offentlige busser i Montgomery i Alabama. Boikotten førte til at USAs høyesterett avgjorde at segregert offentlig transport var i strid med Grunnloven.
Staten Alabama gjorde en rekke rettslige forsøk på å stoppe NAACPs arbeid, blant annet ved å forlange organisasjonens medlemslister utlevert. Også dette blei til sist stoppa av høyesterett (NAACP mot Alabama).
På slutten av 1950- og begynnelsen av 1960-tallet mista NAACP delvis sin posisjon som den viktigste organisasjonen for afrikansk-amerikanere. Nye organisasjoner, som Southern Christian Leadership Conference (SCLC) og Student Nonviolent Coordinating Committee (SNCC), lanserte mer aktivistiske arbeidsmåter i borgerrettskampen basert på massemobilisering og direkte folkelige aksjoner.
Organisasjonen hadde imidlertid fortsatt stor betydning, og den var blant arrangørene av Washington-marsjen for arbeid og frihet i august 1963. NAACP stod også sentralt i arbeidet med å få vedtatt en borgerrettslov i 1964 og en stemmerettslov i 1965.
De seinere år
Begynnelsen av 1990-tallet var ei problematisk tid for NAACP. Organisasjonen var prega av dårlig økonomi og personalproblemer. Ved flere anledninger måtte ledere forlate sine stillinger etter beskyldninger om misbruk av midler. Staben måtte kuttes fra 250 til rundt 50. Mot slutten av århundret lyktes det imidlertid å komme i mer ordna forhold igjen. Foran presidentvalget i 2000 hadde NAACP en massiv kampanje for å få svarte til å stemme. Dette blei en suksess, og tallet på afrikansk-amerikanske velgere økte med en million i forhold til 1996, noe som særlig styrka den demokratiske kandidaten, Al Gore.
I 2000-valget blei NAACP ellers satt på prøve da Lee Alcorn, leder for Dallas-avdelinga, gikk ut med sterk kritikk av Gores valg av jødiske Joe Lieberman som visepresidentkandidat. Alcorns uttalelser, som av mange blei sett på som antisemittiske, blei umiddelbart tatt avstand fra av organisasjonens ledelse. Dette førte til At Alcorn meldte seg ut og starta Coalition for the Advancement of Civil Rights (Samling for fremme av borgerrettigheter).
I 2004 var George W. Bush den første sittende presidenten sia Herbert Hoover som unnlot å tale til NAACPs landsmøte. Han uttalte da at forholdet til organisasjonens ledelse var «i bunn og grunn ikke-eksisterende. Dere har hørt retorikken deres og hva de kaller meg.» I 2006 var han imidlertid på plass på landsmøtets talerstol.
På landsmøtet i 2004 blei for øvrig Bush og andre politikere sterk kritisert av NAACP-leder Julian Bond. Dette førte til at skattevesenet satte i gang gransking for å vurdere NAACPs skattefrihetsstatus. USAs skattelov har nemlig en generell klausul som forbyr organisasjoner med skattefritak «å direkte eller indirekte å delta i (...) noen slags politisk kampanje for eller mot en kandidat til et offentlig verv». Konklusjonen på granskinga blei imidlertid at statusen blei beholdt.
Ledelse
Følgende har vært leder (formann) i NAACP (inntil 1912 leder for eksekutivkomiteen, deretter for styret):
Fram til 1996 hadde organisasjonen også et valgt verv som president:
Organisasjonens daglige leder hadde i begynnelsen tittelen executive secretary. Fra 1977 benytta en executive director og fra 1996 president. Disse har innehatt stillinga:
Sailor’s Union of the Pacific
Sailor's Union of the Pacific (SUP) ble grunnlagt den 6. mars 1885 i San Francisco, California, USA. SUP er en amerikansk fagforening for sjøfolk, fiskere og båtsmenn som seiler under amerikansk flagg.
Ved sitt fjerde møte i 1885 tok den fledgling organisasjonen navnet Coast Sailor's Union og valgte George Thompson som sin første president. Andrew Furuseth, som hadde meldt seg inn den 3. juni 1885 ble valgt til leder i januar 1887. I 1889 reiste han til sjøs, men ble gjenvalgt til stillingen som union secretary i 1891. Det var på denne tiden den 29. juli 1891 at Furuseth fusjonerte Coast Seamen's Union med Steamship Sailor's Union og skiftet navnet på den nye organisasjonen til Sailor's Union of the Pacific.
Med unntak av en to måneders periode da han mønstret på som fisker, var han secretary i SUP til 1935. I 1908 ble Furuseth også president av International Seamen's Union og ble ved det kontoret til 1938. I denne tiden klarte han å tvinge gjennom lovedringer som senere endte ut i Seamen's Act of 1915.
SUP er tilsluttet Seafarers International Union of North America. Hovedkvarteret ligger i San Francisco . and the union has branch offices are in Wilmington, California, Seattle, Washington, and Honolulu, Hawaii. SUP also has an office in Norfolk, Virginia.
Harlan County (Nebraska)
Harlan County er et fylke i den amerikanske delstaten Nebraska. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket 3423 innbyggere.
Ivar Eikrem
Ivar Kornelius Eikrem (født 10. august 1898 i Aukra i Romsdal, død 18. oktober 1994) var en norsk gårdbruker, fisker og stortingsmann for Arbeiderpartiet.
Eikrem var ordfører for Nord-Aukra kommune i perioden 1945–1947, kommunestyremedlem for perioden 1947–1951 og viseordfører for perioden 1951–1959. Fra 1945 til 1947 var han medlem av Møre og Romsdal fylkesting. Han var formann i lokallaget til Arbeiderpartiet fra 1931 til 1940 og 1945 til 1949.
Utenfor politikken var Eikrem gårdbruker og fisker.
Leptomastacini
Levevis
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Billene er ganske vanlige på litt fuktige steder, som i løvstrø, under steiner og i råtten, død ved. En god del arter lever i maur- eller termitt-tuer. Denne gruppen har et underjordisk levesett, men lite er kjent om dem.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Middelhavsområdet.
Jerf el Ahmar
Jerf el Ahmar, arkeologisk funnsted fra neolittisk steinalder i Syria, ved elven Eufrat. Bosatt omkring 9 600 – 8 800 f.Kr, det vil si fra slutten av Yngre dryas, ved inngangen til tidlig neolittisk jordbruksperiode. Dette var en kald periode klimatisk sett og representerte en periode hvor mange tidlige landsbyer ble forlatt eller krympet kraftig, eksempelvis Abu Hureyra.
Jerf el Ahmar ble oppdaget sent på 1980-tallet og utgravd av Danielle Stordeur ved universitetet i Lyon, som en hasteutgraving 1995-99 i forbindelse med oppdemming av Eufrat.
Typisk for denne tidlige perioden hadde landsbyen en sentral, kommunal lagerbygning for korn og matvarer i sentrum, som også synes å ha fungert som bygning for ritualer. Oksehoder hang på veggene i visse bygninger både i Hallan Çemi og fire oksehoder i Jerf el-Ahmar, 300 km fra hverandre. Hvert enkelt hus viste ingen tegn til å ha hatt noen økonomisk funksjon. Først senere i neolittisk tid gikk hvert enkelt bolighus over til å inneholde forrådsrom for matvarer, særlig korn.
Studier viser at befolkningen livnærte seg av gasellejakt og konsum av vill-korn, ville belgfrukter og andre planter.
Rouge
Det som utgjør fargestoff har gehalt som safflor, en med rosenolje parfymert løsning av karmin i salmiakkspiritus og rosenvann, eller en blanding av karmin eller safflorrød med talk. En annen vel anvendbar rouge er Schnouda, en farveløs blanding av alloxan (tillaget fra urinsyre) med cold cream, som farger huden rød.
Den påføres ned en rougepensel. Rougering av kinnene stammer fra den franske kong Ludvigs XVIs tid, da i og for seg man fortsatt anså en fornem blasshet som et kjennemerke for den adelige stand, men det også var blitt mote med avveksling. Delvis for å gjøre ansiktstrekkene mer merkbare. På de allerede hvidpudrede ansikter ble det da lagt på litt rødt - rouge.
Rouge oppbevares i små dåser, som i høyden kan bli på størrelse av små håndtallerkener.
I lengt senere tid med motens utvikling og kosmetikkendustriens muligheter benyttes også på rouge tidvis også andre faregoner på kinnene, som blå, fiolett, rosé og terracotta.
Sven Lidman
Carl Hindrik Sven Rudolphsson Lidman (født 30. juni 1882 i Karlskrona, død 14. februar 1960 i Stockholm) var en svensk forfatter og lederskikkelse innen pinsebevegelsen i Sverige.
Biografi
Lidman studerte ved Uppsala universitet og var i studietiden medlem av den litterære gruppen Les quatre diables sammen med Sigurd Agrell, John Landquist og Harald Brising.
I 1901 tok han forbredende til jusstudiet, og ble reservesekondløytnant i 1903. Han innledet forfatterskapet stt med poesi i 1904 til 1908 med diktsamlingene Pasiphaë, Primavera, Källorna og Elden på altaret samt versedramaene Imperia og Härskare, et verk påvirket av Oscar Levertin.
Han gikk deretter over til prosa, og skrev romaner med moralistisk og patriotisk patos som Stensborg (1910), Thure-Gabriel Silfverstååhl (1910), Köpmän och krigare (1911), Carl Silfverstååhls upplefvelser (1912) samt Tvedräktens barn (1913).
I første verdenskrig ble Lidman sammen med blant andre uppsalavennen Yngve Larsson en viktig deltager i aktivistbevegelsen som forsøkte å få Sverige med i krigen på Tysklands side. Han var redaktør for tidsskriftet Svensk Lösen i årene 1916-1918 og gav ut ''Det levande fäderneslandet. En bok om Svensk aktivism 1916''.