cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lou Rymkus
Rymkus ble født i Royalton i Illinois og vokste opp i Chicago. Han utmerket seg som en lineman i high school og fikk et idrettsstipend til University of Notre Dame. Der spilte han for det ubeseirede laget i 1941 under hovedtrener Frank Leahy. I 1943 ble han draftet av NFLs Washington Redskins, og spilte for dem i én sesong før han vervet seg til marinen under andre verdenskrig. Etter to år i tjenesten signerte han kontrakt med Browns, og ble med det laget ut spillerkarrieren. Paul Brown, Browns’ første trener, beskrev Rymkus som «the best pass protector I've ever seen»" Rymkus’ evne til å blokkere ble brukt som et eksempel på riktig form av flere andre trenere.
Etter en kort tid som hovedtrener for Oilers holdt Rymkus flere andre jobber innen idretten, inkludert som trener for en high school i Louisiana og som assistenttrener for Detroit Lions. Rymkus var en finalist for innlemmelse i Pro Football Hall of Fame, men ble ikke valgt. I 2005 ble han innlemmet i Professional Football Researchers Association Hall of Very Good.
Han døde av et slag i Houston i Texas, hvor han da hadde bodd over en lengre periode.
Tidlig liv og high school
Rymkus ble født i Royalton i Illinois til en litauisk gruvearbeider som eide en liten dagligvarehandel. Etter at faren ble skutt og drept utenfor dagligvarehandelen flyttet Rymkus og familien til sørsiden av Chicago. På grunn av økonomiske problemer måtte Rymkus ta på seg forskjellige jobber, inkludert ved å levere aviser og dagligvarer. Rymkus tok råd fra en venn og gikk på Tilden Tech, nå Tilden High School, og fikk vist seg frem som en lineman med talent på skolelaget. Han blokkerte et spark og scoret en touchdown i en kamp mot rivalene Austin High i Soldier Field i 1936, et play han selv har beskrevet som det mest minneverdige fra hans tid i high school. Som senior slo han Rudy Mucha for prep-school-tittelen i bryting i Chicago.
College og profesjonell spillerkarriere
Rymkus’ suksess i high school førte til et tilbud om idrettsstipend til University of Notre Dame, hvor han endte opp med å spille fra 1940 til 1942. I college var han kjent som en hardhendt og tøff tackle. I en kamp mot Georgia Tech i 1941 fikk Rymkus en albue i ansiktet. Han måtte sy 14 sting i overleppen, men returnerte deretter til kampen som Notre Dame vant 20–0 Notre Dame gikk ubeseiret gjennom sesongen, som også var Frank Leahys første år som lagets hovedtrener. I 1942 ble Rymkus utnevnt All-American, og i sin siste sesong på universitetet ble han utnevnt til lagets Most Valuable Player.
Rymkus ble draftet av National Football Leagues Washington Redskins i 1943, og signerte en kontrakt for en årslønn på $2 000. Han spilte med quarterback Sammy Baugh og returnerte blant annet en blokkert punt for en touchdown i en kamp og en interception for en touchdown i den neste kampen. Etter 1943-sesongen vervet Rymkus seg til [ under andre verdenskrig. Han trente opp rekrutter for marinen på Great Lakes Naval Station nær Chicago i 1944 og 1945, og tjenestegjorde på Pearl Harbor.
Mot slutten av krigen i 1945 valgte Rymkus å signere for Cleveland Browns i den nye ligaen All-America Football Conference. Paul Brown, lagets trener, hadde møtt Rymkus i Great Lakes hvor han hadde vært trener for basens lag. Brown tilbød Rymkus en lønn på $4 000 i året, dobbelt så mye som han hadde fått av Redskins. George Preston Marshall, eieren av Redskins, valgte å ikke matche tilbudet, og stilte spørsmål ved valget om å signere for et lag som spilte i en liga han mente ikke kunne konkurrere med det veletablerte NFL. Rymkus forlot konen Betty i Nappanee i Indiana og haiket til Browns’ treningsleir i Bowling Green i Ohio.
Browns spilte lagets første sesong i 1945, og Rymkus ble tidlig en nøkkelspiller både på angreps- og forsvarssiden. Han bygget videre på ryktet sitt for å være en tøff spiller, med over 50 minutter per kamp i året til tross for en kneskade som han måtte opereres for etter sesongen. På forsvarssiden jobbet Rymkus med å hinde motspillerne i å få til løp samt å legge press på quarterbacken, og på angrepssiden forsvarte han quarterback Otto Graham og sørget for gode muligheter for løp for fullback Marion Motley. Graham ledet ligaen i pasningsyards gjennom alle ligaens fire år, og Motley ledet i yards på løp.
Browns nådde tittelkampen i AAFC i 1945, men uken før kampen ble Rymkus og lagkameratene Jim Daniell og Mac Speedie arrestert og holdt i flere timer etter en konfrontasjon med politibetjenter i Cleveland. Mennene hadde drukket mens de ventet på å plukke opp Speedies kone, som var på vei inn fra Utah med fly. Daniell, sjåføren i bilen de tre kjørte, tutet på en politibil som blokkerte dem, som førte til en krangel og arrestasjoner. Rymkus og Speedie ble siktet med forstyrrelse og Daniell for offentlig beruselse. Daniell, lagets kapten, ble kastet ut av laget etter hendelsen, men Rymkus og Speedie forble. Browns sikret ligatittelen uken etter, og Rymkus ble inkludert på et kombinert All-AAFC og -NFL-lag.
Cleveland vant ligatittelen også de tre neste årene før ligaen ble oppløst og Browns ble en del av NFL. Rymkus ble utnevnt All-AAFC i 1947, 1948 og 1949. I 1948, da Browns vant alle kampene laget spilte, spilte Rymkus kun på angrepssiden av ballen som en offensive tackle. Den samme sommeren var han også en umpire i All-American Girls Professional Baseball League.
Browns vant NFL Championship Game i 1950, som var lagets første sesong i ligaen. Cleveland nådde igjen tittelkampen året etter, men tapte da 24–17 mot Los Angeles Rams. Med kne- og albueskader valgte den da 32 år gamle Rymkus å pensjonere seg etter 1951-sesongen, etter å ikke ha gått glipp av en eneste kamp eller treningsøkt i løpet av sine seks år med laget. Brown beskrev ham som «the best pass protector I've ever seen»; tidligere lagkamerater beskrev hans spillestil ble brukt som en modell for trening av nykommere til laget i Cleveland.
Trenerkarriere
Etter han pensjonerte seg tidlig i 1952 tok Rymkus en stilling som line coach for Indiana University, hvor hans tidligere lagkamerat for Notre Dame Bernie Crimmins hadde blitt ansatt som hovedtrener. Ett år senere flyttet han nordover for å bli assistenttrener under tidligere hovedtrener for Rams Bob Snyder for Canadian Football Leagues Calgary Stampeders. I 1954 var han tilbake i NFL, da som line coach for Green Bay Packers. I løpet av fire sesonger med laget jobbet han blant annet med de fremtidige Hall of Famerne Forrest Gregg og Jim Ringo.
Den 9. januar 1958 tok Rymkus en stilling som assistenttrener for Rams. Navnet hans hadde også kommet opp som en mulig kandidat for å erstatte Lisle Blackbourn som hovedtrener for Packers, men ble da droppet til fordel for Ray McLean. Han jobbet under Sid Gillman for Rams i to sesonger, og ble i perioden sett på som en mulig hovedtrener. Los Angeles Chargers i den nye ligaen American Football League (AFL) vurderte å ansette ham i 1959; Leahy, Rymkus’ trener da han spilte for Notre Dame, var lagets general manager. Chargers endte opp med å velge Gillman, og i januar 1960 ble Rymkus ansatt som hovedtrener for AFLs Houston Oilers. Oilers’ eier Bud Adams signerte ham til en 3-årig kontrakt med en årslønn på $15 500.
Feiringen fortsatte inn i neste års sesongoppkjøring, da Adams sendte laget på en to uker lang treningsleir i Hawaii. Rymkus var misfornøyd med mengden distraksjoner denne avgjørelsen førte til. «Vi syns det var vanskelig å tenke på amerikansk fotball rundt palmetrærner», sa han. «En treningsleir i sesongoppkjøringen må være hard, og du må jobbe hardt. Du kan ikke gjøre det et sted som Hawaii.» Laget startet 1961-sesongen 1–3–1, og Adams gav Rymkus sparken 14. oktober. Adams sa at avgjørelsen var «basert på en vurdering av at de tilgjengelige verktøyene ikke ble utnyttet til sitt fulle potensiale». Wally Lemm fikk stillingen som hovedtrener, men endringen førte også til at Speedie sa opp. Under Lemm klarte Oilers å sikre en andre ligatittel på rad.
Tre uker senere ble Rymkus, sammen med tidligere medarbeider for Oilers Baugh, ansatt som assistenttrenere for Detroit Lions. Da Harry Gilmer fikk sparken som lagets hovedtrener etter -sesongen ble Rymkus nok en gang stående uten en jobb. Han tok en stilling som assistenttrener for Akron Vulcans i Continental Football League og ble forfremmet til hovedtrener og general manager i 1967. Rymkus holdt stillingen frem til laget ble oppløst senere samme år på grunn av økonomiske problemer; lageier Frank Hurn sluttet å betale lagets regninger.
Rymkus tok deretter et kraftig lønnskutt for å bli hovedtrener for Many High School i Many i Louisiana. Jobben, som var i et avsidesliggende ommråde midt i Louisiana, hadde en lønn på $9 200 i året for å være fotballtrener, lærer i tre historieklasser og leder for skolens sommerprogram. Rymkus tok stillingen på grunn av en interesse for de harde tilstandene utøverne spilte i; mange måtte stå over treningsøkter for å jobbe på familiegården. Laget klarte ikke å vinne noen kamper i 1968, men Rymkus holdt seg innenfor den profesjonelle sfæren som talentspeider for Kansas City Chiefs i helgene.
I 1969 forlot Rymkus Many da han selv sa han «ikke hadde råd til det», og tok en stilling som daglig leder på Executive Health Club i Houston. Senere samem år samlet han inn penger for å organisere laget West Texas Rufneks i Continental Football League. Etter at Rufneks tapte en vennskapskamp mot Omaha Mustangs 31–0 valgte styret i Professional Sports Inc. enstemmig om å fjerne ham som hovedtrener. Ted Dawson, som hadde vært hovedtrener og general manager for laget da det spilte i Texas Football League i 1968, tok over stillingen og endte sesongen med delt førsteplass med vinnerne av Western Conference, San Antonio Toros.
Rymkus fikk et rykte for å være streng i løpet av sin trenerkarriere. Med Oilers hadde han flere ganger truet spillerne med å piske dem. Han ble også beskrevet som melodramatisk. En gang gjentok han en tale Leahy hadde gitt til ham under en trening midt i en snøstorm da han spilte for Notre Dame. Under solen i Houston i august ba han spillerne om å være «like the Great Northern Buffalo, whose coat is shaggy and whose muscles are strong. The Great Northern Buffalo sticks his head into the wind and braves the cold, not like the puny Southern Buffalo, who turns his back to the storm.»
Senere liv og død
Mot slutten av 1970-tallet jobbet han i salgsavdelingen for Houston Astros. Han tok senere flere jobber utenfor idretten, blant annet som bilselger i Houston. I 1988 var han en av 15 finalister for innlemmelse i Pro Football Hall of Fame, men endte ikke opp med å vinne nominasjonen (blant finalistene var Rymkus og Lee Roy Jordan de eneste som ikke endte opp med å bli innlemmet). Han døde etter et hjerneslag på et gamlehjem i Houston i 1998. Han hadde to barn med konen Betty.
Jonas Mekas
Jonas Mekas (født 24. desember 1922 i Seminiškiai nær Biržai i Litauen, død 23. januar 2019 i New York City ) var en litauisk-amerikansk filmskaper, kunstner, dikter og grunnlegger av Anthology Film Archives, og en forgrunnsskikkelse innen amerikansk avantgardefilm.
Bakgrunn
Jonas Mekas ble født i den lille landsbyen Seminiškiai i Litauen der han vokste opp på en bondegård. I slutten av andre verdenskrig satt han og hans bror i en tysk fangeleir i Elmshorn ved Pinneberg vest for Hamburg.
Karriere
Han ble fra 1950-tallet en forgrunnsgestalt innen eksperimentfilmen, både som filmer, organisator og talsmann. Han er mest kjent for sine dagboksfilmer som bygger på en slags estetikk der han fokuserer på dagliglivet og det mindre perspektiv. Han filmer mer eller mindre konstant og velger så ut enkelte klipp som han setter sammen langt senere.
Flere kjente ansikter fra New York synes i hans filmer. Det gjelder for eksempel Andy Warhol (som han også har samarbeidet med), Yoko Ono, John Lennon, Allen Ginsberg, Norman Mailer, George Maciunas, Salvador Dali og Nam June Paik.
I 1955 grunnla han tidsskriftet Film Culture. Mellom 1958 og 1975 skrev han om film, og da helst om avantgardefilm, i New York-avisen The Village Voice. Han grunnla distribusjonsagenturet Film Makers' Cooperative i 1961 og var dets president frem til 1980. I 1970 innrettet han Anthology Film Archives i New York som idag (2019) har over 120.000 filmtitler i sitt arkiv.
Tidligt på våren 1964 filmet han The Brig som opprinnelig var en teaterforestilling skrevet av Kenneth H. Brown og iscenesatt av Judith Malina og Julian Beck for The Living Theatre i New York. The Brig ble den siste store forestillingeb som The Living Theatre satte opp i New York på 1960-tallet. Jonas Mekas filmet hele forestillingen med et håndholdt kamera på en natt og senere klippet hans bror Adolfas Mekas den sammen. Den første versjonen var drøye to timer lång, men den ble klippet ned til ca 68 minutter ettersom den på det nærmeste var uutholdelig å se. Filmen og forestillingen utspiller seg i et marinekorpsfengsel der vaktene med vold og 'tillmälen bryter ned fangene. Den svarthvite filmen, med sin suggestive lydbearbeidelse, skildrer først og fremst hvordan en fange, som spilles av Warren Finnerty, brytes ned til noe som på det nærmeste kan beskrives som et dyr. Filmen vant pris for beste film på dokumentarfilmfestivalen i Venezia i 1964.
I 2005 representerte Jonas Mekas Litauen på Veneziabiennalen.
Han ble æresborger av republikken Užupis.
Flickaffæren
Flickaffæren (Flick-Affäre) var en politisk skandale i Vest-Tyskland på 1980-tallet rundt Flickkonsernets hemmelige bidrag til partier og toppolitikere.
Skandalen ble oppdaget da utredwren Klaus Förster fikk tak på en kassabok fra Rudolf Diehl, bokholder ved Flickkonsernet. Den viste til bidrag til politikere som Franz Josef Strauss, Helmut Kohl, Otto Graf Lambsdorff, Hans Friderichs og Walter Scheel. I anledning Friedrichs og Lambsdorff ble det mistenkt bestikkelsesforbrytelser ettersom de begge tidligere hadde gitt Flickkonsernet skattelettelser mens de var næringsministre. Flickkonsernets Eberhard von Brauchitsch og Friderichs og Lambsdorff ble i 1987 dømt for skatteforbrytelser respektive medhjelp til skatteforbrytelser. Von Brauchitsch ble gitt betinget som, Lambsdorff og Friderichs til bøter.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2016/17 – Verdenscup 2 – Lagtempo kvinner
Verdenscup runde nummer to i sesongen 2016/17 i hurtigløp på skøyter for kvinner på NaN i M-Wave i Nagano, Japan lørdag den 19. november 2016.
Det er 3 løpere på hvert lag, som alle skal fullføre hele løpet.
Anne Tyler
Anne Tyler (født 25. oktober 1941) er en amerikansk romanforfatter, novelleforfatter og litteraturanmelder. Hun debuterte med romanen i If Morning Ever Comes i 1964. Hun har senere utgitt over 20 romaner; noen av dem har også blitt filmatisert. Flere av romanene hennes har blitt oversatt til norsk.
Noen av hennes mest kjente romaner er Dinner at the Homesick Restaurant (1982), The Accidental Tourist (1985) og Breathing Lessons (1988), som alle tre ble nominert til Pulitzerprisen for skjønnlitteratur. Breathing Lessons vant Pulitzerprisen i 1989. Tyler har også vunnet Janet Heidinger Kafka Prize, Ambassador Book Award og National Book Critics Circle Award. I 2012 mottok hun The Sunday Times Award for Literary Excellence. Tylers tyvende roman, A Spool of Blue Thread, ble «shortlisted» til Man Booker Prize i 2015, og Redhead By the Side of the Road ble også nominert til Bookerprisen i 2020. Tyler har mottatt stor anerkjennelse blant annet for sine nyanserte karakterskildringer, detaljrikdom («brilliantly imagined and absolutely accurate detail») og sikre språkføring («astute and open language»).
Tysklands Grand Prix 2016
Tysklands Grand Prix 2016 (offisielt navn: Formula 1 Großer Preis von Deutschland 2016) var et Formel 1-løp som ble arrangert 31. juli 2016 på Hockenheimring i Tyskland. Det var den tolvte runden i Formel 1-sesongen 2016. Løpet ble vunnet av Mercedes-føreren Lewis Hamilton. På de andre pallplassene kom Red Bull-førerne Daniel Ricciardo og Max Verstappen.
Løpet
Noter til tabellene:
Anne Tyler
I 2016 deltok hun i et litterært prosjekt der samtidsforfattere ble invitert til å gjendikte hvert sitt verk av Shakespeare. Anne Tyler valgte Troll kan temmes, og skrev romanen Vinegar Girl, som ble utgitt i 2016. Den ble oversatt til norsk av Ingrid Haug og utgitt på Aschehoug forlag samme år.
Tysklands Grand Prix 2016
Stillingen i mesterskapene etter løpet
Konstruktørmesterskapet
Sylvia Salvesen (1890–1973)
Sylvia Salvesen (født Hellesen 25. januar 1890, død 19. juni 1973), også kjent som Sylvia Schou, var en norsk motstandskvinne under andre verdenskrig. Hun var med i en motstandsgruppe som hjalp flyktninger over til Sverige, ble arrestert og sendt til Grini fangeleir og konsentrasjonsleiren Ravensbrück i Tyskland, der hun fikk smuglet ut navnelister over norske og danske fanger som så ble hentet ut med de hvite bussene.
Bakgrunn
Hun var barn av advokat Thorvald Hellesen og Ida Selmer, og var dermed barnebarn av statsminister Christian Selmer. Salvesen var gift to ganger, først med Halvor John Schou, andre gang med professor Harald Salvesen, kong Haakons livlege.
Hun var under navnet Sylvia Schou aktivt med i organiseringen av Barselhjemutstillingen, en utstilling som viste at morsrollen, kvinnehelse og spedbarnsstell var offentlige anliggender, ikke noe som bare hørte hjemme i den private sfæren. Utstillingen ble først vist i Bøndernes Hus i Kristiania våren 1916, og senere andre steder i landet. Den skulle også bidra til innsamling av penger til å opprette Barselhjem for å trygge mor og barns helse i barseltiden. Barselhjemutstillingens leder var Katti Anker Møller.
Hun opprettet Bråten barnehjem i Frogn i 1920 med plass til tre foreldreløse piker.
Hun grunnla motesalongen Sylviane i 1921. Forretningen skiftet navn til Sylvian i 1925. Fra 1921 til 1928 lå den i Akersgata 16 (Athenæum). Frem til nedleggelsen i årsskiftet 1934-35 hadde forretningen adresse i Bogstadveien 52. Da forretningen ble lansert i november 1921, ble det arrangert mannekengoppvisning på Hotel Bristol med klær fra Sylviane. Invitasjonene var tegnet av den franske maleren Helene Perdriat, som var gift med en av Sylvia Salvesen brødre, kunstmaleren Thorvald Hellesen. Thorvald Hellesen designet på sin side stoffer til søsterens motehus.
Perdriat og Hellesen var flere ganger i Norge. I 1919 bodde de hos Schou på Solstua på Voksenåsen, sammen med den franske maleren Ferdinand Leger, som var Thorvald Hellesens nære venn og hadde fulgt med til Oslo for å overvære åpningen av Hellesens separatutstilling i Tivoli i 1919. Perdriat stilte ut parallelt ut i Kunstnerforbundet.
Hun arrangerte utstillingen Barnets Vel i Oslo i 1921, blant annet i samarbeid med byens skolelegesjef Carl Schiøtz. Dronning Maud tegnet barneværelset vist på utstillingen.
Motstandsarbeid under andre verdenskrig
Under andre verdenskrig var hun med i motstandsarbeid i gruppen K.B. (Kongens budbringere) og hjalp til med å få folk over til Sverige.
I 1942 ble Salvesen arrestert. Hun ble sendt til Grini fangeleir. Der satt hun til hun i juli 1943 ble sendt med fangeskipet «Monte Rosa» til konsentrasjonsleiren Ravensbrück i Tyskland. Derfra fikk hun smuglet ut lister over norske og danske fanger. Listene havnet hos svensk Røde Kors og Folke Bernadotte, som organiserte de hvite bussene for å hente norske og danske fanger fra konsentrasjonsleirene. I 1947 publiserte hun boka Tilgi – men glem ikke (Aschehoug). Den kom på engelsk med tittelen Forgive – but do not forget (Hutchinson, 1958).
Etter krigen
Salvesen eide gården Egeberg ved Drøbak. Her fikk hun etter krigen bygget krigsinvalidhjemmet Solhøgda, opprinnelig tenkt for kvinner som hadde sittet i fangenskap i Tyskland.
I 1955 ble Salvesen valgt inn som medlem i ledelsen i Erstatningsrådet, en interesseorganisasjon som skulle arbeide for erstatning fra den tyske stat til nordmenn som hadde vært politiske fanger under andre verdenskrig.
Salvesen var venn av kong Haakon og dronning Maud. Et broderi med kong Haakons monogram innsydd i kongens pelsjakke knyttes til Salvesen. Pelsjakken er utstilt på Skimuseet i Oslo. Broderiet er omtalt i Karin Bergs bok Broderiet i kongens jakke (Schibsted, 2010).
Galleri Zink
Galleri Zink er et kunstgalleri i Lillehammer i Oppland. Galleriet viser og selger norsk billedkunst og kunsthåndverk. Det åpnet under Norsk Litteraturfestival i 2008 med en utstilling av Bjørn Ransve. Festivalutstillere har siden vært Frans Widerberg, Kjell Nupen, Unni Askeland, Ørnulf Opdahl og Liv Heier. Galleri Zink har mer enn 15 utstillinger i året og blir drevet av Johan Mæhlum.
Limnocassis
Limnocassis er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Nokså små (3-4 millimeter), avlangt ovale, blanke, ensfarget gullige (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbiller. Antennene er trådformede og middels lange. Sett fra siden er de hvelvede. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen avlangt oval, bredest noe foran midten av dekkvingene. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" spisst framskytende. Oversiden er tett og kraftig punktert, punktene på dekkvingene i alle fall delvis ordnet i rader.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Arten lever på planter i slekten Zizyphus (Rhamnaceae).
Utbredelse
Artene er utbredt i Sør-Afrika og Zimbabwe.
Systematisk inndeling
Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.
Amysoria galgala
Amysoria galgala er en sommerfugl som hører til familien smygere (Hesperiidae).
Utseende
En middelsstor, kraftig smyger med forholdsvis lange, smale vinger. Kroppen er svart, mye av hodet er kledt med rødlige (oransje til skarpt rosa) hår. Bakkroppen har noen oransje til rosa flekker og en kvast av lange hår av samme farge på spissen. Vingene er svarte med spredte, metallisk skinnende skjell. Forvingen har et smalt, rett, oransje tverrbånd, noen ganger fortsetter dette også på bakvingen. Vingefrynsene langs ytterkanten er lange og skinnende hvite.
Utbredelse
Arten er utbredt i Mellom og Sør-Amerika, fra Mexico til Brasil.
Mart Kuusik
Hugo-Maksimilian «Mart» Kuusik russisk:Хуго-Максимилиан Куузик (født 9. desember 1877, død 24. august 1965) var en estisk roer fra Pärnu som representerte Det russiske keiserdømmet og deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.
Kuusik vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1912 i Stockholm. Han kom på tredjeplass i singelsculler etter å ha tapt semifinalen til Polydore Veirman fra Belgia som siden tapte finalen mot britiske William Kinnear
International Exhibition Centre
Bakgrunn
Det var forretningsmogulen Viktor Tkatsjenko som fikk igangsatt byggingen, og som i dag eier senteret. Tkatsjenko var tidligere direktør for Sportspalasset, en annen arena i Kyiv. Direktør for senteret er Janosj Vih, som også er arkitekten bak bygningen. Sjef for byggingen var Eduard Sfronov.
Suomen cup i langrenn 2018/19
Suomen cup i langrenn 2018/19, som er Finlands langrennscup i langrenn, gikk over ni renn, fra 27. oktober 2018 i Vuokatti til 7. april 2019 i Övertorneå. Finsk mesterskap i langrenn 2019 inngikk også i langrennscupen.
International Exhibition Centre
Vertsskap for Eurovision Song Contest
9. september 2016 ble senteret valgt som arena for den 62. utgaven av Eurovision Song Contest 9., 11. og 13. mai 2017. De to semifinalene og finalen ble arrangert i senteret.
Suomen cup i langrenn 2018/19
Sluttstilling kvinner
Krista Pärmäkoski vant fem av rennene, Katri Lylynperä vant to renn, og Johanna Matintalo og Eveliina Piippo vant ett hver.
International Exhibition Centre
Vertsskap for Eurovision Song Contest
Arenaen er tilknyttet Kyivs offentlige transportsystem, blant annet Livoberezjna metrostasjon på metrolinje 1. Derfra er det rundt ti minutters gange til arenaen.
Suomen cup i langrenn 2018/19
Sluttstilling menn
Ristomatti Hakola og Iivo Niskanen vant tre renn hver, og Perttu Hyvärinen, Lauri Vuorinen og Martti Jylhä (18.-plass sammenlagt) vant ett renn hver.
Stratifisering av frø
Stratifisering av frø er å behandle frø på en måte som etterligner vinterforholdene i naturen. Hensikten er å stimulere frøene til å spire. Hos mange planter må nemlig frøene utsettes for en kuldeperiode før de spirer.
I naturen har frøene en hvileperiode der de ligger i frossen eller kald jord om vinteren. Frost og fuktighet bryter ned frøskallet, og den lave temperaturen stimulerer produksjon av hormoner slik at frøet spirer om våren. Hvileperioden er nødvendig at frøene ikke skal spire om høsten slik at planten seinere dør av frost.
Stratifisering blir gjort ved at frø og fuktig sand blir lagt lagvis. Det latinske ordet stratum betyr «lag» og har gitt navn til behandlingen. En kan som et alternativ til sand bruke jord, mose eller vermikulitt. Ved kaldstratifisering er optimal temperatur 5 °C. Det finnes også noen typer frø som må stratifiseres ved romtemperatur, 15–20 °C.
Stratifisering må ikke forveksles med vernalisering som er å utsette en plante for lav temperatur for å stimulere blomstring.
Musée de la Camargue
Musée de la Camargue er et fransk friluftsmuseum i Mas du Pont-de-Rousty, om lag ti kilometer fra Arles mot Saintes-Maries-de-la-Mer.
År 1973 kjøpte Fondation du Parc naturel régional de Camargue et område i Mas du Pont-de-Rousty for å etablere et museum for Camargue, eller Rhônedeltaet.
Museet viser utviklingen i økonomi og kultur i Rhônedeltaet. En løype på 3,5 kilometer gir ulike perspektiv på dagens Camargue og landskapstypene i deltaet: eng, marsklandskap og bebyggelse.
Musée de la Camargue fikk i 1979 prisen Årets museum i Europa.
Nore
Nore kan flere betydninger:
Bill Treacher
Bill Treacher (født 4. juni 1930 i Romford i Essex i England, død 5. november 2022 i Ipswich) var en engelsk skuespiller.
Hans skuespillerkarriere begynte i 1960 og vedvarte til 2012. Han er best kjent for rolleskikkelsen Arthur Fowler i BBC Ones såpeopera EastEnders, fra 1985 til 1996.
Treacher døde av covid-19 og lungebetennelse i Ipswich i Suffolk den 5. november 2022, i en alder av 92 år. Familien opplyste videre at hans helsetilstand hadde vært for nedadgående i lengre tid. Hans tidligere medspillere i EastEnders, Gillian Taylforth, Adam Woodyatt og Letitia Dean uttrykte sine varme følelser for ham.
Meqabyan
Meqabyan (Ge'ez: መቃብያን) er betegnelsen på tre bøker, 1. Meqabyan, 2. Meqabyan og 3. Meqabyan, som brukes i den etiopiske ortodokse kirke. De kalles også De etiopiske makkabeerbøker. De er imidlertid ikke de samme som de mer kjente Makkabeerbøkene.
Den første av bøkene forteller om en benjaminitt ved navn Meqabis og hans fem sønner som er trofaste til døden under styret til Antiokos IV Epifanes.
Den andre av bøkene forteller om en konge av Moab som undertrykker Israel. Siden omvendes han til israelittenes religion og lærer folket opp i å følge den.
Den tredje av bøkene taler om frelse og straff, og nevner Adam, Job, David, og andre.
Danny Wallace
David Lloyd «Danny» Wallace (født 21. januar 1964) er en engelsk tidligere fotballspiller som spilte for blant annet Manchester United og Southampton. Han fikk én landskamp for England. Han måtte tidlig legge karrieren på hyllen på grunn av effektene av sykdommen multippel sklerose.
Southampton
Wallace ble født i Greenwich i Sørøst-London. Som unggutt spilte han fotball for West Greenwich School og for Deal Town, og hans talent vakte oppmerksomhet fra mange store London-klubber, inkludert Millwall og Arsenal, men han ble plukket opp av Southampton. Han ble tilknyttet klubben som skolegutt i februar 1977, i en alder av 13 år, før han fikk profesjonell kontrakt i januar 1982.
De neste to sesongene fikk han bare sporadiske opptredener for A-laget. Han fikk bare 3 kamper fra start og 4 som innbytter i 1981-82 sesongen. 23. oktober 1982 scoret han sitt første mål, da klubben tapte 2-3 for Swansea City. Southamptons andre mål ble scoret av Justin Fashanu, som var på lån i klubben. Dette var starten på en sekvens der han scoret 7 mål på 10 kamper, og han avsluttet 1982-83 med 12 mål på 35 kamper.
Han var kortvokst, kompakt og hadde eksplosiv styrke. Wallace gledet publikumet på The Dell med sin store hurtighet og flotte individuelle prestasjoner og mål. De fleste forsvarsrekker i toppdivisjonen slet med å holde følge med ham. Han fikk stor anerkjennelse da han scoret 2 mål mot Liverpool i en TV-sendt kamp 16. mars 1984. Det første målet ble scoret på et brassespark, der ballen gikk over keeper Bruce Grobbelaar. Det andre målet kom da han stupte frem foran stopperen Alan Hansen og headet ballen i mål. Det første målet ble kåret til «årets mål» i 1983-84.
Wallace beholdt formen og scoret blant annet et hat-trick i 8-2 seiren over Coventry City. Steve Moran scoret også 3 mål i denne kampen, men siden han hadde scoret hat-trick tidligere, fikk Wallace beholde ballen etter kampen. Southampton endte på 2.-plass i ligaen i 1983-84, bare 3 poeng bak vinneren Liverpool. Wallace scoret 11 mål på 42 ligakamper. Southampton nådde også semifinalen i FA-cupen denne sesongen, men tapte 0-1 for Everton etter ekstraomganger.
Han hadde en imponerende karriere i Southampton, og ble tatt ut til landslagsspill mot 29. januar 1986. England vant 4-0 og Wallace scoret for landet sitt. Dette ble hans eneste A-landskamp.
22. oktober 1988 fikk også brødrene Rod og Ray spille for Southampton i en kamp mot Sheffield Wednesday. Dette var første gang 3 brødre noensinne hadde spilt på samme lag i en kamp i toppdivisjonen siden 1920. Brødrene spilte sammen resten av sesongen. Danny og Rod spilte i angrepet ved siden av Alan Shearer og Matthew Le Tissier.
Sommeren 1989 ble Wallace kjøpt av Manchester United for £1,2 millioner, noe som den gangen var rekordsalg for Southampton. I alt fikk han 317 førstelagskamper (79 mål) for sørkystklubben.
Manchester United
Etter å ha solgt høyrevingen Gordon Strachan til og tapt for  om signaturen til Trevor Steven for å erstatte ham, bestemte Alex Ferguson seg for å gå for en ving som kunne spille på begge flanker, da Ferguson på tidspunktet ikke var sikker på om framtiden til fremadstormende Lee Sharpe var som venstre-ving eller venstre-back. Valget falt på Danny Wallace. Wallace hadde begrenset suksess for United, men hjalp likevel klubben å vinne FA-cupen i sin første sesong der (1989–90). Dette var det første troféet manager Alex Ferguson vant med klubben, og reddet sannsynligvis jobben hans. Denne sesongen spilte Wallace venstreving. Selv om han mistet den plassen til unggutten Lee Sharpe i 1990-91 sesongen, fikk han likevel spille i finalen av Cupvinnercupen mot FC Barcelona. United vant 2-1 i Rotterdam i deres første triumf i Europa siden 1968.
Hagan
Hagan kan vise til:
Danny Wallace
Manchester United
Klubben vant FA Premier League i hans siste sesong der, men selv om han fikk 2 ligakamper var han ikke kvalifisert til å få vinnermedalje. Han fikk heller ikke spille finalekampen mot Nottingham Forest på Wembley Stadium i 1991-92.
Et kort låneopphold i Millwall ble løsningen for å få førstelagsfotball, men heller ikke der klarte han å spille seg til en fast plass på laget. Han fikk bare 3 kamper der.
Multippel sklerose
Bakgrunnen for hans formsvikt ble oppdaget i 1996 da han ble diagnostisert med multippel sklerose og dermed tvunget til å legge opp som fotballspiller. I 2006 gjennomførte Wallace den 42 kilometer lange London Marathon på fire og en halv dag. Målet var å samle inn penger til «Danny Wallace Foundation», som er en hjelpeorganisasjon for de som lider av multippel sklerose. Han ble hilst velkommen på målstreken av den tidligere bokseren Michael Watson, som selv hadde fullført maraton på syv dager etter å ha fått hjerneskader i en boksekamp i 1991.
Meritter
Southampton FC
Kunst, design og arkitektur
Kunst, design og arkitektur (KDA) er et 3-årig studieforberedende utdanningsprogram i norsk videregående skole som leder til studiekompetanse. Programmet ble etablert i 2016 til erstatning for utdanningsprogrammet studiespesialisering med formgivingsfag.
Studieforberedende kunst, design og arkitektur
På kunst, design og arkitektur (KDA; tidligere studiespesialisering med formgivingsfag) har elevene 35 obligatoriske timer i uka, i stedet for 30. Ti av timene går til felles programfag; 5 timer Design og arkitektur og 5 timer Kunst og visuelle virkemidler (tidligere Visuelle kunstfag). Det er mulig å velge flere frie programfag innenfor eget programområde, for eksempel Arkitektur og samfunn, Design og bærekraft eller Foto og grafikk. Hvilke av disse fagene som tilbys avhenger av skolen. Det er ofte også mulig å velge programfag fra andre programområder, for eksempel realfag, språk eller samfunnsfag, avhengig av skolens tilbud.
Det finnes også egne regler for elever som er døve eller sterkt tunghørte eller som har finsk eller samisk som morsmål. Forskjellen gjelder undervisningen i sidemål og i fremmedspråk.
Første årstrinn kalles «videregående trinn 1», som vanligvis forkortes til Vg1. Tilsvarende betegnelser for de to neste årene er videregående trinn 2 og 3, forkortet Vg2 og Vg3.
Fagene deles i to grupper, fellesfag og programfag. Summen av fellesfag er 57-60 over tre år, resten er programfag, slik at summen blir minst 90. Dette vil si at elevene har 30 timer i uka i tre år, av og til noe mer, avhengig av egne fagvalg.
Fra og med skoleåret 2016–17 har linjen hatt navnet Kunst, design og arkitektur.
Kieron Gillen
Kieron Gillen (født 1975 ) er en britisk tegneserieforfatter og tidligere videospill- og musikkjournalist. Han er kjent for tegneseriere Phonogram og The Wicked + The Divine, som han lagde sammen med kunstneren Jamie McKelvie og gitt ut av Image Comics, og for sine mange prosjekter for Marvel Comics, som Journey into Mystery og Uncanny X-men.
Torbjørn Lunde Ingvaldsen
Torbjørn Lunde Ingvaldsen (født 15. november 1974) var mellom 2008 og 2011 festivalsjef for jazzfestivalen Barentsjazz i Tromsø.
Ingvaldsen er musikkutdannet ved Musikkonservatoriet i Tromsø, og jobber til daglig som produsent ved Nordnorsk Opera og Symfoniorkester. Hans hovedinstrument er trombone, og han spiller i ska-bandet Ska Patrol.
Nøstetangen Glass
Nøstetangen Glass AS blei stiftet i 1990 for å etablere en glasshytte der det blåses glass etter modellene fra <mapframe latitude="59.773915" longitude="9.912672" zoom="16" width="400" height="373" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": {}, "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [ 9.914079666268664,         59.77436349950733        ]      }    }  ] } gamle Nøstetangen glassverk i Hokksund.
Nøstetangen Glass er et lite firma drevet av Lynn Funnemark Johansen, hun er designer og graverer glassene og pokalene. Hun samarbeider med glassblåseren Daniel Erlandsson som driver sitt eget firma, Glassøyet med en ansatt glassblåser. Begge glasskunstnerne er anerkjente og har deltatt på mange utstillinger.
I tillegg til å produsere håndblåste og graverte vinglass, karafler, boller og andre gjenstander lik de gamle modellene, produserer de også mer moderne og fargerike gjenstander.
Nøstetangen Glass holder til i den gamle stallen til sorenskrivergården i Hokksund. I sorenskrivergården er Nøstetangen norsk glassmuseum.
Mathias Fjalsett
Mathias Fjalsett  (født 20. mai 2003) er en norsk vokalist og første gutt innenfor kristen barnemusikk siden Ole Børud.
Debutalbumet Min Helt kom ut før jul 2011. Han var gjest i studio i P4 Radio sitt barneprogram på julaften, og har blant annet avholdt konsert i Gjerstad kirke.
Fjalsett er solist på det nye «sprell levende»-materiellet som søndagsskoleforbundet har planlagt utgitt august 2012.
Paul Poberezny
Paul Howard Poberezny (født 14. september 1921 i Leavensworth County, død 22. august 2013 i Oshkosh) var en amerikansk flyger og flykonstruktør. Han grunnla Experimental Aircraft Association (EAA) i 1953, og tilbrakte store deler av sitt liv med å oppmuntre folk til å bygge fly selv.
Poberezny er ansett som den første personen som har fremmet tradisjonen med selvbygde fly. Gjennom sitt arbeid med EAA fikk han et rykte om å ha inspirert millioner til å bli involvert i menigmanns flyvning.
Experimental Aircraft Association
Poberezny grunnla EAA i sitt hjem i Wisconsin i 1953. Det startet som en selvbyggerorganisasjon i hans kjeller hvor han bygde sitt eget fly, men senere gikk han over til å fange opp alle aspekter ved flyvning internasjonalt. Poberezny pensjonerte seg som EAAs president i 1989, men fortsatte som styreleder i organisasjonen til 2009. I 2014, hadde organisasjonen 180 000 medlemmer i mer enn 100 land.
EAAs årlige samling og flystevne, kjent som EAA Air Venture Oshkosh i Oshkosh, Wisconsin, tiltrekker seg totalt i overkant av 600 000 deltakere, 10 000 fly og 1 000 forskjellige fora og samlinger årlig, noe som gjør den til den største av sitt slag i verden. Stevnet ble først avholdt i 1953 på det som nå er Timmerman Field i Milwaukee, og da møtte det bare en håndfull fly. Mot slutten av 1950-tallet vokste arrangementet og Timmerman-feltet ble for lite, og arrangementet ble flyttet til Rockford internasjonale lufthavn. Arrangementet fortsatte å vokse, og Rockford ble også for liten til å romme publikum, og så ble det flyttet igjen i 1970 til Oshkoshs Wittmann regionale flyplass.
Pauls sønn, verdensmester i luftakrobatikk, Tom Poberezny, ble formann for den årlige Experimental Aircraft Association Fly-In-Convention fra 1977, og var president i EAA fra 1989 til 7. september 2010. I mars 2009 gikk Paul Poberezny av som leder av EAA og hans sønn overtok.
Militær karriere
Poberezny tjente i 30 år i United States Air Force, inkludert aktiv tjeneste under andre verdenskrig og Koreakrigen. Han pensjonerte seg med oberstløytnants grad.
Flyerfaring
Han konstruerte, endret og bygde flere selvbygde fly, og fikk mer enn 30 000 timer i luften i sin karriere. Flye som han konstruerte og bygde omfatter:
Personlige liv
I 1996 slo Poberezny seg sammen med sin datter Bonnie, hennes mann Chuck Parnall og Bill Blake for å skrive Poberezny: The Story Begins, en historie om de tidlige årene til Paul og Audrey, inkludert etableringen av EAA.
Død
Poberezny døde av kreft på 22. august 2013 i Oshkosh, Wisconsin. Han etterlot sin kone, Audrey, og sine to barn: Tom og Bonnie.
San Andrés
San Andrés er en by og kommune i Colombia, og er administrativt senter for departementet San Andrés y Providencia. I 2005 hadde byen 55 426 innbyggere.
Tron Steffen Westberg
Tron Steffen Westberg (født 1968 på Brekken) er en norsk folkemusiker og fele- og hardingfelespiller fra Røros.
Westberg er født og oppvokst i bygda Brekken like ved svenskegrensen nordøst for Røros. Som 10-åring ble han med på felekurs hos Annar Gjelten. Han ble siden medlem av Brekken spellmannslag, og lærte mye av de andre medlemmene der, spesielt Jørgen Tamnes (1915–2000). Han har også gått i lære hos Harald Gullikstad (f.1939). Westberg fikk sin lærerutdanning ved Høgskolen i Telemark i Bø og lærte der også hardingfele og plukket opp flere slåtter fra området.
Han er kjent for å spille drivende og engasjert til dans. Han har fokusert mest på slåtter fra Rørosdistriktet og kanskje spesielt hjemmeområdet Brekken. Han spiller også hardingfeleslåtter fra Setesdal og Telemark. Han er videre musikalsk leder i Brekken Spellmannslag, medlem av gammeldansgruppen Småviltlaget og av trioen Westberg/Haugom/Frostvoll. med Småviltlaget har han vunnet Landsfestivalen i gammeldansmusikk to ganger, mens trioen Westberg/Haugom/Frostvoll har vunnet Landskappleiken flere ganger. Westeberg ble selv tildelt Sagaprisen i 1997 og vant kongepokalen under Landskappleiken i 1999.
Rådhusparken (Bodø)
Rådhusparken er en park som ligger i sentrum av Bodø. Den ble etablert i 1959, og er, sammen med Solparken, et samlingssted for bodøværingene. Rådhusparken ligger innenfor den sentrale bykjerna, mellom domkirka i vest, rådhuset i nord, Bodø postkontor i øst og Solparken sør for parken.
Parkens kvartal avgrenses av Torvgata i vest, Kongens gate i nord, postkontorets parkeringsplass i øst og Prinsens gate i sør.
Midt i Rådhusparken ligger rådhusbassenget, et plaskebasseng for barn, med en hvalrossenskulptur som skulptøren Ole Holand laget i 1961.
Grefsen stasjon trikkeholdeplass
Grefsen stasjon trikkeholdeplass er en trikkeholdeplass som ligger vis-à-vis Grefsen stasjon. Den åpnet i 1902, to år etter stasjonen, da Grünerløkka-Torshov-linjen ble forlenget hit.
I Storoveien vis-à-vis jernbanestasjonen har Sporveien Trikken en vognhall for trikker. Denne åpnet i 1957, og tok over oppgavene til vognhallene i kvartalet Slemdalsveien, Garderveien og Harald Hårfagres gate på Majorstua samt Homansbyen i Sporveisgata, som etter hvert ble nedlagt. På grunn av vognhallen er Grefsen stasjon derfor også trikkeholdeplass og endestasjon. Ring 3 ligger mellom trikkestoppet og stasjonen, så sammenknyttningen mellom dem gjøres ved hjelp av en undergang.
Uri (andre betydninger)
Uri har flere betydninger:
Peter A. Ruzicka
Peter Arne Ruzicka (født 16. april 1964) er en norsk bedriftsleder. Fra februar 2014 til mai 2019 var han konsernsjef i Orkla.
Ruzicka var administrerende direktør i Hakon Gruppen fra 1995 til 2000 og ansvarlig for å etablere ICA i Baltikum. Han har senere ledet Aholds virksomhet i Tsjekkia og Slovakia og vært adm.dir for Jernia og Canica.
I 2014 ble Ruzicka tildelt 4. klasse av den estiske Terra Mariana-korsets orden.
Etternavnet kommer fra Tsjekkia ettersom faren hans emigrerte til Norge fra Tsjekkia.
Helocassis
Utseende
Nokså små, ovale, blanke, gulaktige (i alle fall på døde eksemplarer, gjerne mer grønnlig hos levende) skjoldbiller midtpartiet av pronotum og den midtre, opphøyde delen av dekkvingene svartbrune, den mørke fargen gjerne med utløpere utover slik at det dannes en mer eller mindre "X"-formet, mørk tegning. Antennene er trådformede og middels lange. Sett fra siden er de spisst hvelvede. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen avlangt oval, bredest noe foran midten av dekkvingene. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" litt framskytende. Oversiden er spredt og kraftig punktert.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Artene kan finnes på planter i søtvierfamilien og kurvplantefamilien.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Michigan og Massachusetts i nord til det sørlige Brasil i sør.
Systematisk inndeling
Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.
PGE Arena Gdańsk
PGE Arena Gdańsk ( er et fotballstadion i den polske byen Gdańsk. Det har en tilskuerkapasitet på 43 615, og er dermed landets tredje største stadion.
Det ble bygd med tanke på EM i fotball 2012, og sto ferdig i 2011. I mesterskapet ble det spilt tre gruppespillskamper og én kvartfinale på stadionet.
Finalen i Europaligaen i fotball for menn 2020/21 ble spilt her.
Don McCullin
Donald McCullin (født 9. oktober 1935 i Finsbury Park i London) er en britisk fotojournalist, kjent for sin karriere som krigsfotograf, men også fra hans tidligere dokumentarfotografier fra slutten av 50-tallet og begynnelsen av 60-tallet av fattigdom og gjengvirksomhet i britiske byer og arbeiderstrøk, blant annet ble et av hans bilder fra 1959, av en lokal London-gjeng publisert i The Observer.
Liv og virke
McCullin avtjente sin vernepliktsperiode i RAF, der han bla. arbeidet som fotografassistent i kanalsonen under Suezkrisen i 1956. Han besto ikke den skriftlige teoriprøven som var nødvendig for å bli fotograf i RAF, og tilbrakte det meste av sin vernepliktstjeneste i mørkerommet.
Mellom 1966 og 1984 arbeidet han som internasjonal korrespondent for Sunday Times Magazine, og rapporterte fra økologiske og menneskeskapte katastrofeområder, samt krigssoner som Biafra, Vietnamkrigen og konflikten i Nord-Irland.
I 1968, mens han dekket krigen i Vietnam, ble han reddet fra å bli skutt, av sitt Nikon kamera, som stoppet en kule som ellers ville truffet han selv.
Utvalgte utmerkelser
Han har mottatt World Press Photo Award i 1964 for hans dekning av krigen på Kypros. Samme år ble han også tildelt Warsaw Gold Medal. I 1977 ble han utnevnt til «Fellow of the Royal Photographic Society», derav forkortelsen FRPS etter navnet hans. I 1993 ble han tildelt et æresdoktorat fra University of Bradford. Samme år ble han også utnevnt til kommandør (CBE) av Order of the British Empire som den første pressefotografen til å motta denne æresutnevnelsen.
Nyttårsaften 2016 ble McCullin utnevnt til Knight Bachelor. Han ble dermed opphøyd i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn.