cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Darfur-konflikten
September 2004
Den 30. september 2004, under den første av tre amerikanske presidentvalgdebatter spurte ordstyreren Jim Lehrer hvorfor ingen av kandidatene hadde drøftet utplassering av troppestyrker i Darfur. Senator John Kerry svarte at «en av årsakene til at vi ikke kan gjøre dette er at vi har for mange oppgaver allerede», men han var enig i at han ville ha brukt amerikanske styrker «i noen grad for å integrere med Den afrikanske union.» President Bush viste til hjelp som var vedtatt for regionen og var enig i at handling burde skje via Den afrikanske union. Begge kandidater var enige i at det som skjedde i Darfur var folkemord.
Oktober 2004
Den 15. oktober 2004 anslo representanten David Nabarro fra Verdens helseorganisasjon at 70 000 mennesker hadde dødd av sykdom og feilernæring i Darfur siden mars.
Den 17. oktober 2004 ble tanken om utenlandsk inngripen avvist i et møte mellom lederne for Libya, Sudan, Egypt, Nigeria og Tsjad. De erklærte at de anså det for å være et rent afrikansk anliggende. Magued Abdel Fattah, talsmann for den egyptiske president, sa at det internasjonale samfunn burde «forsyne Sudan med assistanse som gjorde det mulig for landet å oppfylle sine forpliktelser i henhold til FN-resolusjoner (om Darfur) istedenfor å legge press på landet og utstede trusler.»
Den afrikanske union hadde forventet å ha 3000 troppeforsterkninger på plass i regionen en gang i november men oppga pengemangel og «logistiske vanskeligheter» som forklaring for den forsinkede utplasseringen i påvente av at AUs freds- og sikkerhetsråds møte 20. oktober skulle avgjøre de utvidede oppgavene og størrelsen på styrken. Det ble avgjort at disse AU-troppene, fra både Nigeria og Rwanda, ville bli utplassert innen 30. oktober.
FN lovte $100 millioner i støtte til styrken, omtrent halvparten av de $221 millioner det ville koste å ha dem utplassert i ett år. Den europeiske union mobiliserte det resterende, ytterligere 80 millioner euro 26. oktober fra afrikansk fredstiltak African Peace Facility) for å støtte utplasseringen og operasjonene av AUs observasjonsoppdrags kontingent på 3144 personer som skal overvåke innføringen av våpenhvileavtalen.
Fredssamtaler mellom Sudan og opprørere i Darfur ble planlagt gjenopptatt den 21. oktober i Abuja, Nigeria. Opprørerne møtte imidlertid opp for sent og samtalene begynte ikke før 25. oktober. Ytterligere to opprørsgrupper vil nå være med på forhandlingene, og den eksisterende våpenhvileavtalen forventes å bli klar i løpet av samtalene.
November 2004
Den 2. november rapporterer FN at sudanesiske tropper har herjet flyktningleirene Abu Sharif og Otash nær Nyala i Darfur og har forflyttet en rekke av beboerne og nektet hjelpeorganisasjoner tilgang til de gjenværende beboerne inni leirene. I mellomtiden fortsatte samtalene i Abuja med forsøk på å nå enighet om en flyforbudssone over Darfur i tillegg til en bakke-våpenhvile og en avvæpning av militsene.
En tredje FN-resolusjon blir vurdert som skal oppfordre til en rask slutt på konflikten.
Den 9. november undertegnet den sudanesiske regjeringen og de to fremste opprørsgruppene, Rettferdighets- og Likhetsbevegelsen (JEM) og Sudans Frigjøringsbevegelse (SLM) to avtaler som hadde som mål kortsiktig framgang i løsningen av Darfur-konflikten. Den første avtalen etablerte en flyforbudssone over opprørskontrollerte områder av Darfur – et tiltak utformet for å gjøre slutt på det sudanesiske militærets bombing av opprørslandsbyer i regionen. Den andre avtalen innvilget internasjonale hjelpeorganisasjoner ubegrenset adgang til Darfur-regionen. Avtalene var resultat av fredssamtaler sponset av Den afrikanske union som ble påbegynt i Abuja 25. oktober. Delegater ga uttrykk for at en senere omgang med forhandlinger som var forventet å begynne i midten av desember ville arbeide med en mer langsiktig politisk avtale. Samtalene kan ha ført til gjennombruddsavtalene på grunn av et overhengende møte i FNs sikkerhetsråd som mange ventet ville ha innført oljesanksjoner mot den sudansesiske regjeringen dersom det ikke ble gjort framskritt.
Til tross for avtalene den 9. november fortsatte voldsutøvelse å finne sted i Sudan. Den 10. november – en dag etter avtalene – gjennomførte det sudanesiske militæret angrep på flyktningleirer i Darfur framfor øynene på observatører fra FN og Den afrikanske union. Den 22. november angrep opprørere de regjeringskontrollerte politistasjonene i byen Tawila i Nord-Darfur under påskudd av at Janjaweed-medlemmer hadde nektet å betale for kveg på byens marked. Det sudanesiske militæret gjengjeldte den 23. november med bombing av byen.
Januar 2005
Den Internasjonale Undersøkelsekommisjon for Darfur overleverer sin rapport til generalsekretæren den 25. januar. Kommisjonene hadde funnet at den sudanesiske regjering og Janjaweed var ansvarlige for alvorlige brudd på internasjonale menneskerettigheter og humanitær lov som utgjorde forbrytelser ifølge folkeretten. Riktignok hadde den sudanesiske regjering ikke drevet noen folkemords-kampanje i Darfur. Kommisjonen identifiserte 51 individer som ansvarlige for bruddene på menneskerettigheter og anbefalte umiddelbar rettssak ved den internasjonale straffedomstolen.
Mars 2005
Den 7. mars talte FNs generalsekretær Kofi Annan til FNs sikkerhetsråd og anmodet om at den fredsbevarende styrken måtte bli økt for å gi støtte til de 2000 soldatene fra Den afrikanske union som allerede var utplassert. En resolusjon for utplasseringen av ytterligere 10 000 fredsbevarende soldater var blitt forsinket av sikkerhetsrådets manglende evne til å bli enige om mekanismene som skulle bli brukt for å prøve krigsforbrytere for retten og anvendelsen og utstrekningen av sanksjoner. En rekke av sikkerhetsrådets medlemmer ønsket krigsforbrytere stilt for retten av den internasjonale straffedomstolen, et forslag USA imidlertid nektet å gi sin tilslutning til. Et afrikansk-drevet tribunal var blitt foreslått som et mottiltak, og forslag var blitt lagt fram om at rettssaker skulle føres i Tanzania og Nigeria. Den foreliggende resolusjonen ble også møtt med kritikk ettersom den var uklar om hvorvidt fredsbevarerne skulle utplasseres i Darfur eller for å overvåke freden i det sørlige Sudan Den 24. mars ble en fredsbevarende styrke godkjent for å overvåke freden i det sørlige Sudan. Sikkerhetsrådet stod imidlertid fremdeles i stampe med hensyn til Darfur.
Den 29. mars ble sikkerhetsrådsresolusjon 1591 vedtatt 11–0. Resolusjonen styrket våpenboikotten og påførte dem som ble ansett for å være ansvarlige for grusomhetene i Darfur fastfrysing av midler og reiseforbud. Det var enighet om at krigsforbrytere vil bli ført for retten ved den internasjonale straffedomstolen.
FN kom ut med et nytt anslag på 180 000 over dem som hadde dødd som et resultat av sykdom og feilernæring i løpet av konfliktens 18 måneder så langt. De gjorde ikke noen overslag over antall voldsrelaterte dødsfall.
April 2005
Den 5. april ble det rapportert at FN har gitt ICC navnene på femtien personer mistenkte for krigsforbrytelser. Listen kan inneholde høytstående offentlige ansatte fra Sudan. Den sudanesiske regjeringen har sagt at den ikke vil utlevere de mistenkte.
Den forseglede listen som ble presentert for den internasjonale straffedomstolen på tirsdag ble opptegnet etter en etterforskning utført av FN av påstander om drap, tortur og voldtekter som skulle ha blitt begått av regjerings- og militsstyrker i Darfur-regionen. Den sudanesiske presidenten Omar al-Bashir, som ble støttet av svære protester mot FN i Sudans hovedstad Khartoum, var krass i sin kommentar til FN-resolusjonen sist uke for å bringe de mistenkte for retten foran en domstol, og han la til at han «vil aldri overgi noen sudanesiske statsborger til en fremmed domstol».
Den 29. april ble det rapportert at regjeringen Bush hadde smidd et «nært etteretningspartnerskap» med den sudanesiske regjeringen på tross av dens nærvær på USAs liste over stater som sponser internasjonal terrorisme og erklæringen om folkemord fra regjeringens tidligere utenriksminister, Colin Powell.
Mai 2005
Den libyske lederen Muammar al-Gaddafi inviterte fra Sudan, Nigeria, Egypt, Tsjad og Eritrea til et toppmøte i Tripoli for å samtale om konflikten i Darfur.
De to viktigste opprørsgruppene i Darfur, Sudans Frigjøringsbevegelse og Rettferdighets- og Likhetsbevegelsen annonserte at de ønsket å gjenoppta fredsforhandlingene. Tidligere forhandlinger skulle løses opp til fordel for nye samtaler i håp om å oppklare uoverensstemmelsene.
Det syntes som et mulig nøkkelpunkt i forhandlingene var etterlevelse eller avvisning av å overlevere mistenkte for krigsforbrytelser til organisasjoner slik som den internasjonale straffedomstolen i Haag.
Legen Paul Foreman fra Leger Uten Grenser ble arrestert av sudanesiske myndigheter på grunn av utgivelsen av en rapport som ga detaljer om hundrevis av voldtekter i Darfur.
Påstander begynte å komme til overflaten om at regjeringen Bush å påfallende grad var begynte å nedtone sin beskrivelse av situasjonen i Sudan – den sluttet å kalle Darfur-konflikten et folkemord og hevdet at FNs anslag over antall døde kunne være for høyt – og at dette skyldtes økt samarbeid fra sudanesiske myndighetspersoner i krigen mot terrorisme. Påstanden framholdt at generalmajor Salah Abdallah Gosh som skal ha vært deltakende i opplæringen av Janjaweed ble fløyet til Washington som samtaler på toppnivå med sine amerikanske kolleger, angående krigen mot terrorisme.
Juli 2005
Den 10. juli ble tidligere opprørsleder John Garang innsatt som Sudans visepresident. En ny grunnlov var innført og alle partier skulle få en mer rettferdig representasjon. Den amerikanske viseutenriksminister Robert Zoellick roste de politiske forandringene og den bedrede sikkerhetssituasjonen. Kofi Annan og Sør-Afrikas president Thabo Mbeki overvar seremonien.
August 2005
Den 1. august døde Sudans nyvalgte visepresident John Garang i en helikopterstyrt. Han var en tidligere leder av det sudanesiske folkets frigjøringshær (SPLA) og var av mange sett på som et essensielt element i et Sudan som er fritt for folkemord. Dette har utløst fornyede bekymringer i hele det internasjonale samfunn om Sudans evne til å samles mot trusselen om folkemord.
September 2005
Den 15. september begynte en serie samtaler arrangert av Den afrikanske union i Abuja, Nigeria. Representanter for den sudanesiske regjeringen og de to viktigste opprørsgruppene deltok i samtalene, men Sudans Frigjøringsbevegelse (SLM) nektet å være til stede og ifølge en reporter fra BBC ville SLM «ikke anerkjenne noe som man [evt ble] enige om i samtalene».
Oktober 2005
Etter at en regjeringsstøttet arabisk milits gikk til angrep på flyktningleiren Aro Sharow den 28. september og drepte minst 32, anklaget Den afrikanske union den 1. oktober både den sudanesiske regjering og opprørerne for å bryte våpenhvileavtalen. Nyhetsbyrået Associated Press rapporterer at Den afrikanske union fordømmer regjeringens «handlinger av ‘beregnet og vilkårlig ødeleggelse’ som har drept minst 44 mennesker og gjort tusenvis til flyktninger i løpet av to uker.»
Den 9. oktober bortførte en opprørsgruppe 18 medlemmer av en gruppe fra Den afrikanske unions fredsbevarende styrke men satte de fleste av dem fri etter forhandlinger.
I kjølvannet av en opptrapping av kampene i regionen annonserte FN den 13. oktober at de vil trekke ut all ikke-essensiell bemanning fra Darfur. Vest-Darfur er etter sigende for farlig for hjelpeorganisasjoner å operere i.
November 2005
Angrep på fredsbevarende styrker fra Den afrikanske union fra opprørere førte til at den sudanesiske regjeringen godkjente utplassering av 105 Grizzly pansrede personellkjøretøyer donert av Canada for å hjelpe de fredsbevarende styrkene fra Den afrikanske union i den vestre regionen av Darfur.
Den sjuende omgangen av fredssamtaler ble planlagt igangsatt den 21. november 2005.
Desember 2005
Et angrep på den tsjadske byen Adre nær den sudanesiske grensen førte til at tre hundre opprørere mistet livet, det andre angrepet i regionen på tre dager. De økende spenningene i regionen førte til at regjeringen i Tsjad uttrykte sin fiendtlighet overfor Sudan og oppfordret tsjadske borgere til å mobilisere mot den «felles fienden». (Se Tsjad-Sudan-konflikten)
Den 24. desember avviste den amerikanske kongressen Condoleezza Rices anmodning om å bevilge på nytt $50 millioner i bistand til Den afrikanske union som menneskerettighetsgrupper sier hadde blitt fjernet fra budsjettet i november.
Februar 2006
Den 3. februar 2006, i det USA begynte sin månedslange ordførerperiode i sikkerhetsrådet ønsket USA et vedtak om å begynne planleggingen av forsendelsen av fredsbevarende styrker fra FN til Darfur. Sikkerhetsrådet var enstemmig enige om å begynne planleggingsprosessen om å sende tropper i påvente av at en endelig beslutning tas senere. Da anmodet om et troppenærvær på mellom 12 000 og 20 000 i Darfur samt at de 7000 soldatene fra Den afrikanske union som allerede er der får nye våpen og blir innlemmet i FN-operasjonen. Utover dette ville de få et utvidet mandat til å beskytte sivile. Like fullt ble det forventet vanskeligheter i arbeidet med å finne stater som var villige til å stille med tropper til FN-oppdraget. Selv om USA fremmet forslaget ble det ikke ventet at amerikanske tropper ville delta i operasjonen. Dessuten hadde Sudans leder Omar al-Bashir, som i vide kretser ble antatt å støtte Janjaweed-militsen i Darfur, også hyppig uttrykt sin motstand mot at fredsbevarende styrker fra FN skulle komme og ytterligere komplisere problemet. Selv om man skulle velge å anta at disse vanskene blir løst, var det ikke trolig at FN-styrker ville dukke opp i Darfur på nærmere ett år.
April 2006
Under en rekke folkemøter ble det oppfordret til økt hjelpeinnsats.
Mai 2006
Den 5. mai inngik den sudanesiske regjering en avtaler med Sudans frigjøringshær (Sudan Liberation Army, SLA). Men avtalen ble avvist av to andre og mindre grupper, Rettferds- og likhetsbevegelsen (Justice and Equality Movement) og en utbrytergruppe fra SLA. Avtalen var blitt inngått etter forarbeid fra USA og Den afrikanske union (African Union, AU) og andre utenlandske aktører i Abuja i Nigeria. Den gikk inn for avvæpning av Janjaweedmilitsen, og for at opprørsstyrkene skulle oppløses og dets medlemmer inkorporeres i hæren.
Eksterne lenker
(alle engelske)
Norsk sosiologforening
Norsk sosiologforening (NSF) er en faglig interesseorganisasjon for sosiologer, både ferdigutdannede kandidater og mastergradsstudenter i faget. Foreningens medlemmer er kollektivt tilsluttet Nordisk Sosiologiforbund. Foreningen er også medlem av The European Sociological Association (ESA), og International Sosiological Association (ISA).
Foreningen ble stiftet i 1949, og har rundt 850 medlemmer. Medlemskap er åpent for sosiologer (mastergrad) og andre med tilsvarende utdanning og interesse for sosiologi. Studenter har adgang fra bachelor-nivå og oppover. Formålet er å fremme sosiologers felles interesse, og skal fungere som et forum for faglig kontakt mellom norske sosiologer, og jobbe for å fremme sosiologi i offentligheten.
Foreningen deler ut Norsk sosiologforenings hederspris.
Tidsskrifter og publikasjoner
Foreningen står, sammen med de sosiologiske instituttene ved universitetene, bak Sosiologisk tidsskrift utgitt på Universitetsforlaget. Fra 1976 og frem til utgangen av 2015 gav Sosiologforeningen også ut medlemsbladet Sosiolognytt tre til fire ganger i året.
NSF står også bak nettportalen sosiologen.no, som ble lansert i januar 2015. Nettsiden har tatt over for Sosiolognytt, og er drevet på frivillig basis.
Organisasjon
Landsstyret er foreningens øverste organ og én representant fra hvert av lokalavdelingene samt arbeidsutvalget (AU). Landsstyret møtes 2 ganger i årets. AU består av leder, nestleder, kasserer, sekretær, samt to medlemmer. AU er ansvarlig for driften av Sosiologforeningen.
Foreningen har syv aktive lokallag: Østlandsforeningen, Agder, Rogaland, Vestlandsavdelingen (Bergen), Trøndersosiologer. Lokallagene arrangerer medlemsmøter og åpne debattmøter flere ganger i halvåret og har også andre sosiale sammenkomster.
Det viktigste nasjonale møtepunktet for medlemmene er det årlige Vinterseminaret som finner sted i januar.
Engelbert Kaempfer
Engelbert Kaempfer (født 16. september 1651 i Lemgo i Tyskland, død 2. november 1716 i Lieme) var en tysk oppdagelsesreisende og lege. Ettersom han beskrev en del planter, er han i botanikken kjent under autorforkortelsen KAEMPF.
Bakgrunn
Engelbert Kaempfer var annen sønn av Johannes Kemper, protestantisk pastor ved St.-Nicolai-Kirche i Lemgo, og hans hustru Christina Drepper, datteren av hans forgjenger i embedet. Etter hans kones tidlige død i 1654 giftet faren seg med Adelheid Pöppelmann.
Fra 1665 gikk Engelbert først på gymnasiet i Lemgo og fra 1667 på Lateisskolen i Hameln. Begavede elever skiftet gjerne mellom skolene for å utvide horisonten og bedre sine yrkesutsikter. For Engelberts del kan det dessuten ha vært en grunn at i årene 1666 og 1667 ble begge hans onkler, Bernard Grabbe og Andreas Koch, henrettet i forbindelse med hekseprosessene i Lemgo.
Kaempfer studerte deretter medisin i Thorn, Krakau og Königsberg, kom i 1680 til Uppsala i Sverige, der brødrene Pufendorff tok seg av ham.
Verdensreisende
Han var i 1683 lege på en svensk handelssendeferd som via Moskva dro til Persia. Der ble han i mange år, for så med et nederlandsk skip å dra til Ceylon, Bengal og Java. Han var i 1690 med den nederlandske sendemann til Japan, og besøkte under reisen også Siam.
Etter to år i Japan vendte han tilbake til Java og derfra til Europa, men med et opphold i Kappkolonien underveis. Han ankom i 1694 til Nederland, ble doktor i medisin i Leiden og bosatte seg deretter på sitt hjemsted (Lippe-Detmold).
Bare noen av hans etterlatenskaper er blitt utgitt. Han publiserte selv Amoenilates exoticæ (1712), og etter hans død fulgte History of Japan and Siam (1727), Geschichte und Beschreibung von Japan (1777–79) og Icones selectæ plantarum, quas in Japonia collegit et delinearit Eng. Kæmpfer (1791).
Brats on the Beat: Ramones for Kids
Brats on the Beat: Ramones for Kids er et tributealbum til The Ramones utgitt november 2006. Alle låtene blir spilt av coverbandet The Gabba Gabba Hey Singers, men med gjestevokalister, og er blitt «barnliggjort». På alle låtene synger barn refrengene og all bakgrunnsvokal. Deler av overskuddet fra plata går til St. Jude Children's Research Hospital.
Elgsjøen
Elgsjøen kan vise til flere innsjøer i Norge:
De tre (dikt av Henrik Wergeland)
«De tre» er et dikt av Henrik Wergeland, utgitt i diktsamlingen Jøden (1842).
Diktet skildrer en mulla, en rabbiner, og en kristen nasireer, som møtes tilfeldig i en oase i Den syriske ørken. Muslimen er på vei til Bagdad, jøden til Damaskus og den kristne munken til Jerusalem.
Diktets første del er på prosa, og her kommer Wergeland med en av sine grunnteser: Enhver religion har et mildt og kjærlig hjerte. Han skildrer dermed de mange pilegrimsherbergene som på den tid lå langs karavanerutene i Midtøsten. Muslimen, jøden og den kristne munken møtes altså som venner i oasen, og tilbringer natten der. Morgenen etter skal alle tre framsi hver sin morgenbønn, men kvier seg, fordi de er redde for å fornærme hverandre. Det som løser problemet er tre fugler som synger i treet over dem, og de blir enige om å synge til Gud samtidig ifølge hver sine tradisjoner. «Er dette ikke et tegn fra himmelen, at også vår lovsang vil være den høyeste behagelig, om uttrykket er forskjellig?»
Espen Rustad Thoresen
Espen Rustad Thoresen (født 23. september 1958 i Oslo) er en norsk komiker og programleder. Han er bror av Pål Thoresen.
De tre (dikt av Henrik Wergeland)
Når de så har skilt lag som venner, stanser de hver på sin kant et øyeblikk og spør seg selv: «Hva, om fuglene, som lærte oss å tilbe i sannhet, var tre engler, neddalte fra himmelen, fordi de ynkedes over vår skrøpelighet?»
Diktet er inspirert av, og står i gjeld til, skuespillet Nathan den vise av Gotthold Ephraim Lessing, skrevet i 1779.
Eksterne lenker
https://www.nrk.no/kultur/religios-toleranse-i-henrik-wergelands-and-1.1656284
Espen Rustad Thoresen
Bakgrunn og arbeid
Espen Thoresen vokste opp på Grünerløkka i Oslo og jobbet som flymekaniker i SAS fra 1975 til 1989. Han gikk i 1989 over til jobb som underholder for skandinaviske sydenturister på SunVing-senteret i Alcúdia, Mallorca. Han ble oppsagt på grunn av at han kritiserte oppdragsgiverne for «slavedrift» av ansatte. Han uttalte selv at «Vingreiser mente jeg var for ‘individuell’. De ba meg slutte mot en fallskjerm på to månedslønner fordi jeg opponerte mot slavedriften av de ansatte». Begynte på samme tid som programleder i nærradiostasjonene Radio City og RadiOrakel i Oslo, der han også var daglig leder. Han begynte å jobbe for NRK i 1991, blant annet med sommerprogrammet Reiseradioen, men ble etterhvert landskjent da han fra 1995 ble programleder for radioprogrammet XL og TV-serien XLTV (1999).
Espen Thoresen TV-debuterte sommeren 1995 med programmet Camping for Gud og herman på NRK. Han hadde også flere gjesteopptredener i radioprogrammet Irma 1000 på NRK P3, og var i en kort periode programleder for Mandagsklubben (2000) på TVNorge. Etter dette var han programleder sammen med sin mor i reiseprogrammet Hr. & Fru Thoresen som gikk på TV-Norge i 2000. Året etter ble han programleder for serien Frem fra trengselen, et program som gikk på Metropol TV fra 2001 til 2002. Deretter var han tilbake på NRK radio med innringingsprogrammet Thoresen, værsågod, som også gikk i 2015 og 16 på P13 som Thoresen Hværsaagod.
Høsten 2005 begynte han som programleder for det uhøytidelige talkshowprogrammet Vær så god, Takkskalduha på Kanal 24 der han hadde daglige sendinger sammen med Jon Toset, mangeårig medhjelper og radioprodusent, Isac Treekrem, Jannecke Weeden, Berit Boman, Kristopher Schau og diverse faste gjester. Da Kanal 24 i februar 2008 ble overtatt av SBS Radio (og omdøpt til Radio Norge), og fikk en mer kommersiell profil, sluttet Espen Thoresen.
Medieomtale og navnebytter
I 2003 skiftet han navn fra Thoresen til Thoresen Hværsaagod. Dette navnebyttet skapte debatt, og fikk blant annet Språkrådet til å be Justisdepartementet om å innføre en mer restriktiv praksis av navneloven. I 2005 skiftet han navn igjen, fra Thoresen Hværsaagod til Thoresen Hværsaagod-Takkskalduha. Målet med byttet til dette nye, lange navnet skal ha vært å få avlange bankkort.
Han holdt i 2005 en budrunde der han solgte annonseplass på ryggen sin i form av en tatovering. Det skapte bekymring for ham at denne budrunden en stund så ut til å bli vunnet av firmaet Eiker Septikservice. Budrunden endte på 170 000 kroner og ble vunnet av vinimportøren United Wineries for logoen til rødvinen Marques de Monistrol. Pengene for salget donerte han i sin helhet til Røde Kors.
I forbindelse med NRK P3s humorprogram XL ringte han i 1997 til blant andre Secret Service i USA og utga seg for å være en norsk gjengleder. Han ringte samme år til flyplassen i Teheran i Iran og fikk dem til å spørre etter Salman Rushdie via flyplassens calling-system.
På begynnelsen av 1990-årene hadde han et kontroversielt innslag i ungdomsprogrammet U: Natt, hvor han spilte dukkefiguren Titten Tei som 20-åring. Figurens skaper, Birgit Strøm, ble så forbannet at hun truet med å si opp i NRK hvis Thoresen ikke ga seg, dette ifølge Thoresen selv. Hun skal særlig ha reagert på at den «20-årige» Titten Tei drakk alkohol og var grov i kjeften. Thoresens stunt ble tatt av programmet etter én sending.
I 2017 fjernet han Hværsaagod-Takkskalduha og skiftet navn til Espen Rustad Thoresen, etter å ha vært lei av å hete det han het.
Forlovelse
17. mars 2009 kunngjorde Thoresen at han og Kristopher Schau ville gifte seg. Paret uttalte at ekteskapsplanene utelukkende var økonomisk motivert. Thoresen uttalte i TV-programmet Spotlight på TV Norge samme dag at det var urettferdig at homofile menn ved å gifte seg hadde mulighet til å skifte skatteklasse – og derved få redusert sin skattesats - mens heterofile menn måtte gifte seg pro forma for å oppnå denne fordelen.
Kraftjazz
Kraftjazz er et musikkalbum med Stokstad/Jensen Trad.Band, utgitt i 1982.
Siopao
Den er en populær snack som selges særlig i kinesiske restauranter eller av gateselfgere på Filippinene. Det er flere varianter, avhengig av fyllet: asado (cha siu bao) eller bola-bola (en kombinasjon av kjøtt fra gris, kylling, storfe) eller reker, eller saltede andeegg. Det finnes også en bakt variant.
«Industriens Mænd» (maleri)
«Industriens Mænd» er et gruppeportrett malt av P.S. Krøyer i 1903–1904. Maleriet ble utført på bestilling av ingeniøren og fabrikanten G.A. Hagemann og viser 53 menn som var knyttet enten til Danmarks industrialisering eller til ingeniørtekniske fremskritt i andre halvdel av 1800-tallet.
Utvalget av personer på bildet er ikke representativt, men viser snarere industrimannen Hagemanns personlige nettverk. Derfor har flere av tidens store fabrikanter ikke fått plass i maleriet. Det inneholder også en overvekt av ingeniører, men det er heller ikke en gjengivelse av en faglig sammenkomst. De avbildede personene er en gruppe ledende teknikere fra jern- og metallindustrien og den kjemisk-tekniske industri samt menn fra den offentlige forsyningens område.
Tilblivelse
Allerede i 1891 kom G.A. Hagemann med en plan om at den nyrestaurerte salen på Børsen skulle smykkes ut med fire malerier som skulle forestille «Landbrugets Mænd, Industriens Mænd, Søfartens Mænd og Handelens Mænd».
Planen ble aldri iverksatt og «Industriens Mænd» ble utført i et format som passet til Hagemanns leilighet i Bredgade.
Startskuddet hadde imidlertid vært Krøyers bilde «Fra Københavns Børs» fra 1895. Børsbildet ble Krøyers største arbeide rent arealmessig; det var på 409 x 254 cm og innbrakte maleren den nette sum av 19,444 kroner og 48 øre. En plass i forgrunnen av maleriet kostet de avbildede 500 kroner, en mellomgrunnsplass 300 og bakgrunnen 100 kroner, mens grosserer S.W. Isberg fra handelshuset J.P. Suhr & Søn bidro med 5,000 kroner. Omtrent samtidig utførte Krøyer verket «Et Møde i Videnskabernes Selskab» som var av liknende karakter.
På gruppebildet er de 53 forsamlet i det nyoppførte Østre Elektricitetsværk ved Trianglen på Østerbro i København. Elektrisitetsverket var blitt innviet i 1902. Akkurat som i virkeligheten er G.A. Hagemann avbildet som temmelig liten og sammensunket i ryggen noe som skyldtes et tuberkuloseangrep som barn.
Flere av personene på bildet har tilknytning til kampen mot tuberkulosen og mens Krøyer arbeidet på sin bestilling, løp Hagemann iherdig rundt på dørene til folk for å påvirke det medisinske fakultetet på Københavns Universitet til å virke for en innstilling av Niels Finsen til Nobelprisen i fysiologi eller medisin, noe som lyktes. Flere av de avbildede industrifolkene hadde hjulpet Finsen med tekniske hjelpemidler, økonomiske tilskudd eller annen hjelp i hans arbeide.
Hagemann var da på toppen av sin karriere og blant annet direktør for Polyteknisk Læreanstalt. P.S. Krøyer fikk 10,000 kroner for verket, noe som svarte til åtte års vederlag som direktør for Læreanstalten.
I og med at bildet var bestemt til å henge hjemme hos Hagemann og ikke på Børsen, kunne bestilleren ta seg større friheter med hensyn til innholdet. Han var naturligvis klar over at bildet primært viste hans eget nettverk gjennom 40 års virke snarere enn et ideelt bilde av personer i dansk industri og arbeidsliv: «Valget lededes mere av mit personlige Forhold til Vedkommende end til noget stærkt Forsøg paa at skavfe en retfærdig Repræsentation av danske Industriledere.» Til gjengjeld var mange av personene på Krøyers bilde drivende krefter i utbredelsen av elektrisitet, telefon, jernbane, gass og vannforsyning etc., hva enten det foregikk i privat (KTAS, Store Nordiske Telegrafselskab) eller offentlig regi (DSB, Københavns kommune). Bildet er ikke en gjengivelse av en sammenkomst i Dansk Ingeniørforening, for bare 37 av de 53 herrene var på dette tidspunkt medlem av foreningen.
Etter mesénen Hagemanns død i 1916 ble det store bildet en eller annen gang i 1930-årene plassert på G.A. Hagemanns Kollegium, som også eide andre hovedverk i dansk kunst. I 1958 ble «Industriens Mænd» kjøpt for 20,000 kroner av Frederiksborgmuseet, hvor det nå befinner seg.
Senere dukket det opp en scrapbok som Hagemann hadde samlet med informasjon om tilblivelsen av verket. Noen vinterkvelder i 1906 hadde han sittet og skrevet ned maleriets historie. Scrapboken inneholder fotografier av maleriet samt korrespondansen mellom han selv, Krøyer og mange av de portretterte. Hagemann skriver at boken bør følge maleriet «hvor det end havner i Verden.» Det gjorde den ikke, men den kom sammen med Alexander Foss' arkiv til Rigsarkivet.
Krøyers arbeidsprosess
I februar 1903 utferdiget Hagemann en liste over personer og grupper som skulle inkluderes i bildet og Krøyer skisserte modellenes plassering i elverkets maskinhall. Krøyer uttrykte sin begeistring for oppgaven overfor både Hagemann og i brev til hans største mesén tobakksfabrikant Heinrich Hirschsprung og ektefelle: «Jeg arbejder nu med fuld Kravt paa det store Billede i mit Atelier, efter at have faaet mit Studie gjort færdigt paa selve Elektricitetsværket. Det elektriske Lys kommer mig nu til praktisk Nytte - foruden Fornøjelsen jeg har havt.»
Senere skrev han: «Jeg er i et Arbejdshumør som ingensinde. Jeg morer mig ikke blot over at male disse Mennesker, men tillige over at være sammen med dem, tale med dem, høre dem tale om alt mellem Himmel og Jord.»
Ifølge Hagemanns opptegnelser utførte Krøyer en penneskisse, to pastellskisser på kartong og en skisse i olje før det egentlige maleriet. Penneskissen ble borte under arbeidet med maleriet og den ene pastellen tilhører Ingeniørforeningen i Danmark. Den andre pastellen og den lille oljeskissen har ikke tidligere vært kjent, men pastellen dukket opp i august 1995 på Bruun Rasmussen Kunstauktioner og ble kjøpt av Nesa A/S. Oljeskissen er i privat eie.
Arbeidet med gruppebildet gikk strålende inntil sommeren 1903 da Krøyer ble alvorlig syk. Først i desember 1904 kunne han legge siste hånd på verket. På vårparten 1905 ble maleriet signert og vist frem for offentligheten for første gang.
Personene på maleriet
Forkortelser: PL = Polyteknisk Læreanstalt, DI = Dansk Ingeniørforening
Nøkkel til personene i maleriet
Woodwork
Woodwork er en musikk-EP med Wintherstormer, utgitt i 2007.
Dzsenifer Marozsán
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok gull i kvinnenes turnering.
Filip VI av Frankrike
Filip VI av Frankrike (fransk: Philippe VI de Valois; født 1293, død 22. august 1350) var sønn av Karl av Valois og Margrete av Anjou. Konge av Frankrike 1328–1350.
Han giftet seg i 1313 med Johanna av Burgund. Etter hennes død i 1348 giftet han seg på nytt med Blanka av Navarra. Sønnen Johan var fra første ekteskap.
Elgsjøen (Halden)
Elgsjøen (også skrevet Eljsjøen) er en innsjø i Halden kommune, Viken fylke. Innsjøen ligger 168 meter over havet, og har et areal på 0,36 km². Sjøen har utløp mot sørøst gjennom elva Elja. I sørvest grenser sjøen til Prestebakkefjella naturreservat.
Store Sommarøya
Store Sommarøya er ei øy i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Øya ligger mellom Kvaløya og Hillesøya og det er broforbindelse til begge naboøyene. Bebyggelsen på Store Sommarøy er en del av fiskeværet og tettstedet Sommarøy.
Hemiancistrus
Hemiancistrus er en gruppe små søramerikanske harniskmaller. Gruppens taksonomi er kompleks og uklar, og mye arbeid gjenstår med den. Mange av disse fiskene er populære akvariefisk.
Hemiancistrus megalopteryx blir 29 cm lang og er den største av artene i gruppen. De fleste artene er flekkete eller ensfargede.
Mai Cheng
Mai Cheng (født 1955 i Beijing) er en norsk billedkunstner, bosatt i Oslo, men med atelier i Menton i Frankrike. Hun er utdannet både i Beijing og i Oslo. I 1977, da China Central Academy of Fine Arts ble gjenåpnet etter kulturrevolusjonen i Kina, var hun en av de 20 første som kom inn. Hun fortsatte sine studier ved Statens kunstakademi i Oslo fra 1984, og ble norsk statsborger i 1989.
Mai Cheng arbeider i dag i en stil hun kaller «feng-shui kunst», som består i at hun kombinerer kalligrafi og elementer fra kinesisk historie med tegn og symboler fra andre gamle kulturer, for eksempel den greske, egyptiske eller norrøne.
62 (tall)
62 (sekstito, også skrevet toogseksti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 61 og kommer før 63.
62 er et partall.
Karin Benedicte Berg
Karen Benedikte Berg (født Andersen 14. november 1896 på Helgeroa, død 16. februar 1991) var en norsk dramatiker og forfatter.
62 (tall)
62 er atomnummeret til Samarium.
62 er LXII i romertall.
Karin Benedicte Berg
Liv og virke
Karen Benedikte Berg reiste i 1917 til USA. Der gikk hun handelsskole i Saint Paul, Minnesota, før hun tok kurs i journalistikk ved universitetet i Minnesota. Hun arbeidet i fem år som journalist i norsk-amerikanske aviser. Hun var i 1921-1924 redaksjonssekretær i avisen Fremtiden i Saint Paul, samt i Skandinaven. Hun var dessuten sekretær for senator Henrik Shipstead ved valgene i 1923-1924.
Berg vendte tilbake til Norge i 1924, og etablerte seg i Nordfjordeid.
Pözgruppa
Pöz- eller Puezgruppa er en fjellkjede i de sydtirolske Dolomittene. Den ligger mellom de ladinsktalende dalene Gherdëina i sydvest og Val Badia i øst. I nord går den over i Odlegruppa, og i syd berører den Sela i Freapasset. Den mest kjente og markante toppen i gruppa er Sassongher (2665 moh.), men høyest er Piz de Pöz (tysk Puezspitze, 2918 moh.). Andre viktige topper er Piz Duleda (2909 moh.), Col dles Piëres (2747 moh.) og Crëp de Pöz (Puezkofel, 2723 moh.).
Karin Benedicte Berg
Liv og virke
Hennes første selvstendige romanutgivelse kom først i 1942, med Familien får sjokk. Hun utga også romanene Glory, Glory og Zarah.
Hun engasjerte seg etter hvert i amatørteatermiljøet på sitt nye hjemsted, både som instruktør og som skuespillforfatter. Blant hennes teaterstykker er På Eik (1931), Lovovertredere (1949) og Hva skal vi gjøre mor? (1952), som alle er utgitt i bokform.
Kagoshima (prefektur)
Kagoshima (japansk: 鹿児島県 – Kagoshima-ken) ligger på øyen Kyushu i Japan. Administrativt sentrum er byen Kagoshima.
Historie
Prefekturet Kagoshima består av de gamle japanske provinsene Osumi og Satsuma. Regionen spilte en viktig rolle under Meijirestaurasjonen, da det lå en viktig marinebase i byen Kagoshima under Japans kriger i det 20. århundre. I byen bodde også den kjente japanske admiralen Togo Heihachiro.
Geografi
Prefekturet ligger helt sørvest på Kyushu. Vest og sør for Kagoshima ligger Stillehavet, nordenfor ligger prefekturet Kumamoto og østenfor prefekturet Miyazaki. Kagoshimas kyst er 2 632km lang (inkludert 28 øyer). I prefekturet ligger Kagoshimabukten (Kinkowan) klemt inn mellom halvøyene Satsuma og Osumi. Bukten ligger slik, geografisk sett, at den flere ganger i Japans historie har fungert som landets «inngangsport».
I prefekturet ligger det flere vulkaner, både aktive og «sovende». Blant disse er Sakurajima som ligger i Kagoshimabukten ved Kagoshima (by). Fra krateret stiger det opp en røyk- og askesøyle, og mer eller mindre daglig har den små utbrudd. På dager da det er mer vulkansk aktivitet fra denne vulkanen, rådes mennesker i Kagoshima by til å bruke en paraply til beskyttelse mot den vulkanske asken. De siste store utbruddene var i 1914, da vulkansk masse sørget for at vulkanen ble knyttet til fastlandet, og et mindre utbrudd i 1960. Vulkansk aske i jordsmonnet sørger for at Daikon-reddikene fra Sakurajima har blitt rekordstore, de største har blitt på størrelse med en basketball. På mange av Kagoshimabuktens strender finnes mengder av pimpstein. I en kratersjø i prefekturets sørvestre hjørne, ikke langt fra badebyen Ibusuki, finnes en sjelden kjempeål.
Byer
Det er 17 byer i prefekturet:
Mindre byer og landsbyer
Dette er de mindre byene og landsbyene, rangert etter distrikt: ǂvil oppheves etter sammenslåing med andre distrikt.
Økonomi
BPP: 4 834 400m Yen
Flekkdelfiner
Flekkdelfiner (Cephalorhynchus), også kalt svart-hvite delfiner, er ei slekt med sørlige delfiner som består av fire arter, som alle hører til i familien tannhvaler og holder til i tempererte strøk sør for Ekvator. Flekkdelfinene utmerker seg med sine storflekkede tegninger.
Kagoshima (prefektur)
Økonomi
Landbruksprodukter: Søtpoteter, reddik, Satsumakeramikk, Pongee ris.
Diverse
I Japan er det ingen prefekturer med flere Pachinkoetablissementer enn Kagoshima per innbygger.
Cyclidiinae
Cyclidiinae er en underfamilie av sommerfugler som blir regnet til familien halvspinnere (Drepanidae). De ligner på egentlige sigdvinger (Drepaninae), og forekommer bare i Sørøst-Asia, fra Japan i nord til Borneo og Java i sør. De ser ut til å spesialisere seg på planteslekten Alangium.
Utseende
Slanke sommerfugler med store vinger, forvingene svakt sigdformede. På farge varierer de fra grålig hvitt til grå- eller brunspraglete.
Igor Kravtsjuk
Igor Aleksandrovitsj Kravtsjuk (russisk: Игорь Александрович Кравчук; født 13. september 1966 i Ufa) er en pensjonert sovjetisk/russisk ishockeyspiller. Han var aktiv fra 1982 til 2003. Han spilte for Chicago Blackhawks, Ottawa Senators, St. Louis Blues, Calgary Flames, Edmonton Oilers og Florida Panthers. Han ble olympisk mester både med Sovjetunionen i 1988 og med SUS i 1992 og verdensmester i 1990 og han tok OL-sølv i 1998.
Apeba
Apeba er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, kontrastrikt fargede trebukker. Artene etterligner giftige biller i familien rødvinger (Lycidae). Dekkvingene er betydelig utvidete bakover slik at dyret ser pæreformet ut ovenfra. Antennene er svarte og rundt to tredjedeler så lange som kroppen. Hode og pronotum er gule med et bredt, svart midtfelt som gjerne har lys midtstripe, dekkvingene farget i svart og gult. Pronotum er trapesformet. Hver dekkvinge har tre opphøyde lengderibber som er mest tydelige bak, spissen er svart, for øvrig har de tegninger i gult og svart.
Utbredelse
Én av artene lever i Panama, de øvrige i Brasil.
Romanias senat
Romanias senat er ett av to kamre i Romanias parlament, og har 143 medlemmer. Etniske minoriterer som ikke oppnår minst en representant i senatet og som på nasjonalt plan oppnår minst fem prosent tilslutning, har rett til plass i senatet. Valget skjer etter forholdstallsvalg. Det skal være 160 000 velgere bak hvert senatsmedlem. Valget av senatet avholdes hvert fjerde år. Sperregrensen er fem prosent.
Electric Fairytales
Electric Fairytales er et musikk-EP med Wintherstormer, utgitt i 2008.
Arancón
Arancón er en by som ligger i provinsen Soria i Castilla y León i Spania. I 2006 hadde byen 108 innbyggere.
Cocytius
Cocytius er en slekt av sommerfugler som tilhører familien svermere (Sphingidae). Disse svermerne finnes bare i Amerika, og slekten omfatter noen av de største svermerartene, med vingespenn på oppitl 18 cm. Det er beskrevet sju arter, i tillegg ble arten Neococytius cluentius inntil nylig regnet til denne slekten.
Utseende
Stor til meget store (vingespenn 110 – 180 mm) svermere med forholdsvis store vinger. Hodet, brystet og forvingene er brunlige. Hodet er stort og bredt med en velutviklet, lang sugesnabel. Bakkroppen har gule flekker på sidene av leddene 2-4. Forvingen er mer eller mindre brunspraglete, bakvingen er mørk med en gul flekk ved roten og et trekantet, lyst felt ved fremkanten. Larven er mer eller mindre blekgrønn, uten lyse skråstriper på sidene. Puppen har en kølleformet, fri sugesnabel-slire.
Levevis
Larvene lever på busker og trær i den tropiske familien Annonaceae. De voksne svermerne besøker gjerne blomster. De kan vandre en del, Cocytius antaeus er for eksempel påtruffet fra tid til annen over det meste av USA.
Fårevejle Stationsby
Fårevejle Stationsby er en liten by på Nordvest-Sjælland i Odsherred kommune. Byen har 1,775 innbyggere (2014). Byen er naboby til Fårevejle Kirkeby med cirka to kilometer imellom de to byene. Begge ligger i den nå tørrlagte Lammefjord.
Fårevejle Stationsby ligger i Odsherred kommune og hører under Region Sjælland.
Totto Mjelde
Tor-Otto «Totto» Mjelde (født 5. juli 1972) er programleder på NRK P3 og NRK P13. Han var programleder for Pyro sammen med Asbjørn Slettemark fra 2002 til 2015 i P3, og Stjernepose sammen med Tarjei Strøm og senere med Kjartan Ericsson i P13 fra 2014. Han har studert til bachelorgrad i historie og sosialantropologi. Tidligere har han vært med i program som Sexy, Kaliber, Lydverket og Musikkmisjonen.
Tabea Kemme
Tabea Kemme (født 14. desember 1991) er en tysk fotballspiller.
Sverige under VM i svømmesport 2013
Sverige deltok under VM i svømmesport 2013 i Barcelona i Spania fra 19. juli til 4. august 2013 og stilte med 16 utøvere.
40px Svømming
Svenske svømmer kvalifiserte seg for de etterfølgende øvelsene (med maksimum to svømmere i hver øvelse som har klart A-kravet, og en som har klart B-kravet):
Tisjön
Tisjön er en innsjø vest i Malung-Sälen kommune i Sverige. Innsjøen er demmet opp som magasin for kraftproduksjon. Vannflaten varierer derfor mellom 429 og 433 meter over havet. Utløpet er i nordvest, der elva Tossan renner sørvestover gjennom Tossjön og Fageråssjön til Klarälven.
I Tisjön finnes abbor og gjedde, og det er tillatt med fiske fra båt.
ESME Sudria
ESME Sudria er en fransk grande école som uteksaminerer ingeniører nord i Frankrike (Paris, Ivry-sur-Seine, Bordeaux, Lille, Lyon), og som er medlem av IONIS Education Group.
Skolen er kjent for undervisning og forskning på fagområdet energi.
St. Johanneslogen Polarcirkelen
St. Johanneslogen Polarcirkelen er St. Johannesloge nr. 31 i Den Norske Frimurerorden. Losjen ble innviet i Mo i Rana i Helgeland, Nordland, den 15. oktober 1980 og er moderlogen til de øvrige St. Johanneslogene på Helgeland. Logen ble ved grunnleggelsen underlagt Trondhjems Provincialloge. Logens devise er Sic itur ad Astra («Slik går man mot Stjernene»).
Helgeland St. Johannes Broderforening 1959–1974
Under et møte i Mo i Rana den 4. juli 1957 mellom 17 frimurere, ble det nedsatt et arbeidsutvalg som utredet hvorvidt opprettelsen av en lokal broderforening var mulig. Initiativet ble tatt av Jacob G. Meidell, som i 1917 ble opptatt i Nordlands Filialforening (forløperen til Midnatsol).
Under et møte blant frimurere i Mo i Rana den 26. januar 1958, ble det enstemmig vedtatt å sende en formell søknad til Midnatsol om å opprette en broderforening i byen. Søknaden ble sendt den 30. januar 1958, og videresendt med Midnatsols anbefaling. Søknaden ble innvilget i Det Høye Råds møte den 15. juni 1959, meddelt den 24. juni samme år. Foreningen ble innviet den 4. oktober 1959 under ledelse av Ordførende Mester Sigurd Koch og hans embedskollegium fra moderlogen Midnatsol.
Under innvielsen deltok 22 blivende medlemmer, og 30 brødre fra moderlogen, dens deputasjonsloge i Lofoten og fra Vesterålen Broderforening. Foreningens første Ordførende Broder var overingeniør Jacob G. Meidell. I 1967 ble han erstattet av sivilingeniør Arne Langvik Hansen.
St. Johanneslogen Midnatsols Deputasjonsloge i Mo i Rana 1974–1980
Den 14. februar 1974 besluttet Den Norske Frimurerordens Stormester, Overlege dr. med. Bernhard Paus, i det Høye Rådsmøte at broderforeningen skulle opphøyes til deputasjonsloge.
Adam Oehlenschläger legatet
Adam Oehlenschläger legatet var en dansk litterær utmerkelse som ble delt ut første gang i 1955 og ble tildelt for «en betydende innsats i dansk litteratur».
St. Johanneslogen Polarcirkelen
St. Johanneslogen Midnatsols Deputasjonsloge i Mo i Rana 1974–1980
Broderforeningens siste møte fant sted den 30. oktober 1974.
Adam Oehlenschläger legatet
Prisen ble i 2002 slått sammen med noen andre legat til Adam Oehlenschlaeger, Emil Aarestrup, Herman Bang og Johannes Ewald Fonden.
St. Johanneslogen Polarcirkelen
St. Johanneslogen Midnatsols Deputasjonsloge i Mo i Rana 1974–1980
I 1977 fikk logen recepsjonsrett til å foreta innvielser i II º.
Selvstendig loge 1980
Den 30. mai 1979 fikk deputasjonslogen besøk av murmester Ola Frost, Viseste Mester og Provinciell Mester i Trondhjems Provincialloge. Under besøket kom det signaler fra Den Norske Frimurerordens Stormester, overlege dr. med. Bernhard Paus, om at det kunne etableres en selvstendig loge i Helgeland.
Logen ble innviet den 15. oktober 1980 av Stormester Bernhard Paus og Storceremonimester i Den Norske Store Landsloge Sigurd Madsen.
Under ritualet deltok også gjester fra Trondhjems Provincialloge, Midnatsol, St. Andreaslogen Hålogaland, Nordland Kapitel Broderforening, St. Johanneslogen Arcturus i Narvik, Deputasjonslogen Lofoten, Sandnessjøen Broderforening og St. Johanneslogen St. Olaus til de tre Roser i Oslo.
Den nye St. Johanneslogen Polarcirkelen ble fra første stund underlagt Trondhjems Provincialloge, og hadde i starten omkring 125 medlemmer.
Våpenskjoldet ble laget av Thor Fredriksen.
Moderloge på Helgeland
Polarcirkelen er moderlogen til de tre andre St. Johanneslogene i Helgeland:
Logebygningen
Broderforeningen benyttet i begynnelsen møtesalen i Mo Sparebank som arbeidsrom. Tre søyleformede kandelabre ble laget av en pensjonert skolelærer og treskjærer fra Dunderlandsdalen.
Den 21. november 1973 inngikk broderforeningen en leieavtale med L.A. Meyer, om å ta i bruk den gamle forretningsgården til Lars Aagaard Meyer (1831–1909) på Moholmen. Arbeidet med å innrede den nye deputasjonslogen i byggets 2. etasje ble påbegynt i januar 1974.