cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barokken (musikk)
Klavermusikk og sonater
Sonaten i Italia var lenge sterkt preget av Corelli. Den første komponisten som brøt ut av Corellis stil var Tomaso Albinoni, som selv var rik nok til at han kunne reise omkring og la seg inspirere blant annet av Napoli, bruk av den kromatiske skalaen og store hopp, pluss svært ornamenttell stil. I motsetning til Albinonis concertoer, som var mer progressive, var sonatene hans mer konservative, til tross for brudd med Corelli. Vivaldi skrev 73 sonater, av hvilke nesten tre fjerdedeler var solosonater, de fleste andre er triosonater og et par er for mange stemmer. Vivaldi brøt løs fra Corellis og Albinonis fokus på fiolin og strykere, og skrev blant annet for fløyter og andre blåserinstrumenter i tillegg. Der Albinoni var mer tradisjonell, eksperimenterte Vivaldi like mye i sonatene som i concertoene, blant annet i rytmisk driv og enhet i form, i tillegg til de gode melodiene som var hans varemerke. Vivaldi hadde i sin landsmann Domenico Scarlatti, sønn av Alessandro, en likesinnet. Scarlattis sonater, stort sett for cembalo, var sjelden så like at det i det hele tatt kan vises til en «typisk» Scarlatti-sonate. Han lekte med toneklang, med variasjon i kadens, en rekke arpeggioer, kromatiske skaleringer, vanskelige håndbevegelser, synkopering, dissonans og en rik variasjon med mer. Scarlatti var imidlertid for det meste i Madrid, og ble i stor grad oppdaget etter barokkens slutt.
Blant de tysktalende landene var det først Johann Joseph Fux som ved århundreskiftet introduserte sonater, da til Wien. Som kapellmester ved Stefansdomen var Fux aktiv i en rekke sjangre, deriblant sonater. Hans sonater var imidlertid mer polyfone enn de typiske italienske sonater, men til gjengjeld var fugeformen godt representert. Det var også flere andre tyske komponister som tok tak i sonateformen. Sonatene representerte imidlertid ikke et stort utvalg av komposisjonene til verken Händel eller Bach. Fra Corellis tid til Bach og Händel begynte å skrive sonater, var klaversonaten kommet inn som en tredje sonateform i tillegg til solo- og triosonaten. Dette markerte også at fiolinen ikke lenger hadde like stor dominans i sonatene.
Akkurat som Albinoni, var også Bachs sonater i hovedsak kirkesonater, og i likhet med Albinoni var Bach relativt konservativ i musikkutvikling innen disse numrene. Han arrangerte, av det som er tilgjengelig, bare tre fløytesonater og tre gambesonater i tillegg til sonater for klaver eller fiolin, de sistnevnte av svært høy vanskelighetsgrad. Händels sonater er i form imidlertid så varierte og oppfinnsomme at de ofte beveget seg langt unna den mer tradisjonelle sonateoppbyggingen, blant annet eksperimenterte han med rekkefølgen og innholdet. Også Georg Philipp Telemann skrev en rekke sonater, og for en rekke instrumenter. Hans verk er langt nærmere Bach og Corelli i at han stort sett fulgte reglene for sonate uten å omskape den slik Händel gjorde, men Telemanns dyktighet innen å komponere fengende melodier og å gjennomføre godt skrevne, om ikke originale, verk var spesielt tydelige også i sonatene.
Northrop F-5 Freedom Fighter
Norge
De norske flyene ble tatt ut av operativ drift i 1990, bortsett fra 336 skvadron ved Rygge som opererte maskinen helt fram til nedleggelsen i 2000. Dette var også Norges Tigerskvadron. I tillegg ble noen av flyene del av «Eye of the Tiger»-avdelingen (EoT) som ble benyttet til testflyvning i forbindelse med utprøvingen av det nye, norskutviklede sjømålsmissilet Naval Strike Missile (NSM).
Guatemala under Sommer-OL 1984
Guatemala under Sommer-OL 1984. Tjuefire sportsutøvere fra Guatemala deltok i ni sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Guatemala, som deltok for sjette gang i et sommer-OL, vant ikke noen medaljer.
Barokken (musikk)
Overgang til galant stil
Det var i hovedsak to grunner til at den galante stilen og senere klassisismen tok over for barokken. For det første ble både publikum og lokalene forandret. Allerede fra 1720-årene av ble det laget lokaler til offentlige konserter i stadig større grad i London og Paris, og spredte seg utover Europa på 1700-tallet. Slik ble musikken stadig mer tilgjengelig for borgerskapet. Dette hadde skjedd allerede for operaen, og den hadde vært i stor utvikling på tidlig 1700-tall. Særlig var det den komiske, og ofte satiriske, operaen som spente ben på opera seria. For Händels og Londons del ble særlig Tiggeroperaen et angrep på forfinet opera, og var med på å få Händel over til oratorier.
Dessverre for ham og for Bach, som også skrev mye kirkemusikk, ble den fremvoksende middelklassen dominerende på midten av 1700-tallet. Deres syn, preget av opplysningstiden, utfordret kirkens politiske og kulturelle maktposisjon. Dette var med på å «verdsliggjøre» musikken i større grad. Kirkemusikken ble konservativ og tilbakeskuende i denne sammenhengen. Samtidig var optimismen stor med tanke på at menneskelig intellekt kunne mestre alle utfordringer.
Northrop F-5 Freedom Fighter
Norge
Høsten 2006 kom nyheten om at flyene, 15 i alt, skulle selges til milliardæren Ross Perot jr., som skulle benytte dem i forbindelse med en flyskole. Men salget ble stoppet fordi det ikke var blitt godkjent av verken norske eller amerikanske myndigheter.
Barokken (musikk)
Overgang til galant stil
Et annet problem ble at en rekke etablerte komponister døde utover midten av 1700-tallet. Couperin døde i 1733, Pergolesi i 1736, Vivaldi og Fux i 1741, Bach i 1750, Albinoni i 1751, Domenico Scarlatti i 1757 og Händel i 1759. Av disse hadde Scarlatti, Couperin og Pergolesi allerede beveget musikken vekk tra det strengt barokke. Og mens Bach forble en perifer figur mot slutten av sitt, liv, greide Telemann overgangen bedre. Han forlot relativt tidlig den kontrapunktiske og polyfone stilen, og ble stadig mer homofon og galant. Klassisismen er gjerne sett på som et motsvar til den tyngre og mer komplekse barokkmusikken, der enklere musikkuttrykk tok over. Nye komponister skilte klart mellom den barokke polyfone stilen med kontrapunkter og den galante mer sangbare homofone stil. Generalbassen ble erstattet av andre løsninger, som for eksempel alberti-bassen.
Enda den galante stilen var å foretrekke for de kommende komponistene, var kunsten å skrive fuge langt fra glemt, noe som blir klart både i Haydns, Mozarts og Beethovens senere komposisjoner.
Gullbjørnen
Gullbjørnen (Goldener Bär) er hovedprisen ved filmfestivalen i Berlin og har blitt utdelt siden 1951. Den gis til beste film under filmfestivalen.
Pristrofeet er Berlins bjørn, utformet av kunstneren Renée Sintenis.
I tillegg til Gullbjørnen deles det ut sju sølvbjørner samt den gyldne æresbjørnen.
Gullbjørnen er en av filmindustriens mest anerkjente priser, sammen med Gullpalmen, Gulløven og Oscar for beste fremmedspråklige film.
==Vinnere av Gullbjørnen ==
H.Upmann
H.Upmann er et cubansk sigarmerke som kan spore sin opprinnelse tilbake til 1844. Herman Upmann var en tysk bankmann som begynte å bruke spesielt trykte bokser med sigarer som firmagaver, dermed ble H.Upmann-merket født.
Mam
Mam er et språk som snakkes av ca. 500 000 medlemmer av mamfolket i det vestlige høylandet i Guatemala. Språket tilhører den mayiske språkfamilien.
Mam kan deles inn i minst tre dialektgrupper: nordlig, sørlig og sentral. Dialektene er gjensidig forståelige.
Cavriglia
Cavriglia er en kommune i provinsen Arezzo i den italienske regionen Toscana.
Frazioni
Kommunen omfatter følgende frazioni:
Synnøve Svabø
Synnøve Svabø (født 22. september 1968 på Sunnmøre) er en norsk journalist og programleder på TV og radio. Hun startet sin karriere som journalist i radioprogrammene Nitimen og Reiseradioen før hun begynte på Høgskulen i Volda. Senere begynte hun i P3 som utereporter i XS og XL. Hun har vært reporter og programleder for en rekke TV-programmer, i hovedsak hos NRK. Hun er i 2021 programleder i Nitimen.
Karriere
Svabø er utdannet journalist fra Høgskulen i Volda i 1992 og ble samme år ansatt i NRK. Hun var først å se som stuntreporter i Petter Nomes TV-serie Rondo høsten 1994 og våren 1995. I 1995–1996-sesongen hadde hun rollen som den innovative og impulsive programlederen i underholdningsserien Baluba på NRK-TV. Deretter ble hun en av de mest benyttede programledere på kanalens underholdningsprogram. Etter en periode i TV 2 fra 1999 til 2001 kom hun tilbake som programleder i NRK i 2003 og var blant annet programleder i underholdningsserien På tråden med Synnøve (2006).
I 2009 var hun NRKs kommentator i finalen og semifinalene i Eurovision Song Contest 2009. Hennes stil medførte tildels sterke reaksjoner fra deler av det norske publikum som mente hun førte en «frekk» og «vulgær» tone i programmet, og at hun snakket for mye under poengoppramsingen. NRKs publikumsservice mottok rekordmange klager fra sinte seere etter hennes opptreden. Blant disse var også lederen for Kringkastingsrådet i NRK, Kjellaug Nakkim.
Privatliv
Hun er født på Sunnmøre, men vokste opp på Østlandet, er gift med Stein Olav Lervik og har to barn. Hun er kusine til journalisten Terje Svabø.
Øyedråper
Øyedråper er flytende preparater beregnet til inndrypping i konjunktivalsekken (nedre øyelokksrand). Øyedråper brukes for å oppnå lokal effekt på den ytre delen av øyet eller for å oppnå effekt i de indre delene av øyet.
Øyedråper kan finnes som vandige oppløsninger, suspensjoner eller viskøse dråper. Med suspensjoner og viskøse dråper oppnår man lengre kontakt med øyet.
Alle legemidler til øynene skal være sterile for å unngå infeksjoner og eventuell skade på øyet.
Korketrekker
En korketrekker er et redskap som brukes til å trekke korken ut av flasker. I sin enkleste form består den av en metall-heliks, spindelen, festet til et håndtak. Spindelen skrus ned i korken, og når den så trekkes ut følger korken med.
På grunn av den relativt store kraften som ofte er nødvendig for å trekke korken ut av ei flaske, er det utviklet en rekke mekaniske korketrekkere. I all hovedsak utnytter disse mekanismene vektstang-prinsippet for å redusere kraften som skal til for å få ut korken. Korketrekkeren finnes i et utall varianter og design, inklusive gassdrevne, og bidrar til den alminnelige drikkekultur. Det er sjelden i dag at man trenger å knekke flaskehalser for å åpne for innholdet, selv om bruk av sabel til dette fortsatt praktiseres av og til i befalskretser.
Kelnerkniv (Waiter's friend)
I 1883 tok tyskeren Carl F.A. Weinke ut patent på kelnerkniven, som er en liten, enkel mekanisk korketrekker. I restauranter er denne modellen bortimot enerådende. Den er utstyrt med en liten kniv til å fjerne folien på flaskehalsen. Spindelen settes mot midten av korken i en lett hellende vinkel, og skrus inn til den stopper. På denne måten unngår man at spindelen gjennomborer korken slik at små biter av kork faller ned i vinen. Så blir ansatsen for vektstanga satt mot kanten av flaskehalsen, og på grunn av vekstantprinsippet glir korken lett, raskt og mykt ut av flaska når man løfter håndtaket.
På bedre restauranter finnes det spesielt utdannete vinkelnere som har ansvaret for vinkjelleren. Disse har som regel sine egne, spesielle sommelierkniver som i prinsippet er lik kelnerkniven, men langt mer elegante i utførelsen. Haken på baksiden av ansatsen brukes til å åpne flasker med kronekork.
Acetonperoksid
Acetonperoksid (triacetontriperoksid, peroksyaceton, TATP, TCAP) er et organisk peroksid, og et kraftig sprengstoff. Det har form som et hvitt krystlinsk pulver med en distinkt sur lukt. Det er i nær slekt med den organiske peroksiden HMTD. Kjemisk formel for acetonperoksid i sin trimer-form er C9H18O6.
Det er meget følsomt for varme, friksjon og mekaniske støt. Stoffets ustabilitet forverres kraftig av urenheter. Normalt er det nokså stabilt når det er helt rent og har en nøytral pH. Stoffet er tilnærmet uoppløselig i vann, men oppløselig i aceton, etanol, isopropanol og andre ketoner.
Acetonperoksid er vanskelig å oppdage med tradisjonelle kjemiske detektorer som påviser nitrogenholdige stoffer, men en type sniffere (detektorer) som påviser stoffet er utviklet ved Technion i Haifa.
Historie
Acetonperoxid ble oppdaget i 1895 av Richard Wolffenstein. Han var den første kjemiker som brukte uorganiske syrer som katalysatorer. Han var også den første forskeren som mottok et patent for bruk av denne peroksiden som et eksplosiv. I 1900 beskrev Bayer og Villiger i samme journal hvordan de syntetiserte dimer og også hvordan syrer ble brukt for å syntetisere begge peroksidene. Informasjon om disse prosedyrene, inklusive de relative størrelsesforhold mellom monomer, dimer, og trimer er også oppgitt i en artikkel av Milas and Golubović. Andre kilder inkluderer krystallstrukturer og 3d analyse i The Chemistry of Peroxides redigert av Saul Patai (pp. 396–7), og i Textbook of Practical Organic Chemistry av Vogel.
Kjemi
Acetonperoksid forekommer i flere forskjellige varianter, monomer, dimer, tri-cyclo og tetramer. Alle formene er mer eller mindre ustabile. Monomer-varianten er den mest ustabile, mens tetramer-varianten er den mest stabile. Tetramer-varianten tåler oppvarming til 120 grader C. i 4 timer uten at den detonerer. Når man snakker om acetonperoksid er det som oftest tri-cyclisk acetonperoksid som menes ( TCAP ).
TCAP kan enkelt lages ved å reagere aceton med konsentrert hydrogenperoksid sammen med en liten mengde saltsyre eller fortynnet svovelsyre som katalysator. Både monomer, dimer og tri-cyclo variantene av stoffet dannes ved denne fremstillingsmetoden, men fortrinnsvis tri-cyclo varianten. Acetonperoksid i tetramer variant kan produseres ved hjelp av tinn(IV)klorid som katalysator, sammen med benzen-1,4-diol.
Tørr acetonperoksid detonerer uinnpakket og med stor kraft, selv i små mengder på 4 gram hvis det utsettes for slag, friksjon eller varme. Acetonperoksid fuktet med vann er mer stabil enn når det er tørt. Spaltingsproduktene som oppstår når TCAP detonerer er aceton og ozon. TCAP gjennomgår en såkalt entropisk eksplosjon med veldig lite varmeutvikling. TCAP fordamper og mister 68,6% av sin masse i løpet av 14 dager hvis det ligger åpent ved temperatur 25 grader C.
Detonasjonshastighet er ca.5300 m/s.
Terrorisme
Triaceton triperoksid er relativt enkelt å fremstille og har blitt brukt i flere terroristangrep. På grunn av den høye følsomheten og derav følgende sjanse for uønsket detonasjon på grunn av slag, friksjon, og gnister så har triaceton triperoksid fått tilnavnet «Satans mor» i enkelte terroristgrupper og i media.
I 2006 forsøkte terrorister å detonere bomber med flytende eksplosiver ombord i minst 10 interkontinentale flyvninger fra England og til USA og Canada.
Et medlem av en fransk gruppe som motarbeider fotobokser, Front national anti-radars (FNAR), mistet begge hendene da en bombe basert på TATP detonerte.
Northwest Airlines Flight 253 ble forsøkt sprengt av al-Qaeda 25. desember 2009. Bomben bestod blant annet av TATP.
I juli 2005 ble den egyptiske kjemistudenten Magdi el Nashar pågrepet i Kairo. Han skal ha laget bomber av acetonperoksid eller undervist andre i hvordan en kan lage slike. Det ble funnet eksplosiver i en leilighet i Leeds som var leid av el Nashar og noen av disse var basert på acetonperoksid. Arrestasjonen er senere koblet til et mislykket terrorangrep i London 7. juli 2005. En gruppering som sa de stod bak dette angrepet er tidligere også koblet med Madrid-bombene i mars 2004. Det ble i dette tilfellet forsøkt brukt triaceton triperoksid som ble fremstilt ved hjelp av chapatimel. Under tester lyktes de å sprenge flere ladninger i et nedlagt steinbrudd, men mislyktes under selve aksjonen.
Hjemmelagd acetonperoksid ble funnet i Vollsmose utenfor Odense i en aksjon 5. september 2006 da dansk politi pågrep mistenkte terrorister.
Det ble funnet triaceton triperoksid i en leilighet under en aksjon gjennomført av dansk etterretningstjeneste i 4. september 2007. Åtte militante islamister ble arrestert og i henhold til dansk etterretningstjeneste forberedte de en terroraksjon og hadde direkte forbindelse til ledelsen i al-Qaida.
For å bekjempe terrorisme jobbes det med detektorer som kan påvise stoffet. De fleste bombedetektorer påviser nitrogenholdige sprengstoff og vil ikke påvise triacetontriperoxid. Ved Technion i Haifa er det utviklet en detektor som kan oppdage bomber som inneholder triacetontriperoxid. I 2008 ble to personer pågrepet og senere løslatt etter at måleinstrumentene ved atomkraftverket i Oskarshamn ga utslag på sprengstoffet triacetontriperoxid.
Uhell
På Grorud i Oslo omkom i 2005 en 17-åring og hans 19 år gamle bror fikk skader på synet og måtte amputere begge bena under kneet da hjemmelagd fyrverkeri eksploderte. Tre andre som var tilstede overlevde.
En 13-åring ble skadet i Hongkong 28. mars 2009 da han prøvde å tenne på triaceton triperoksid en annen 14-åring hadde hatt med. Hjemme hos han fant politiet senere ytterligere seks flasker med sprengstoffet. Politiet mener at han lagde sprengstoffet av nysgjerrighet. Den skadete gutten og to andre tenåringer ble senere arrestert på bakgrunn av tiltaler om å eie eksplosiver.
Maria Kvalheim
Maria Amor Kvalheim (født 6. juni 1977 i Oslo) er en norsk journalist, moteekspert og tidligere barneskuespiller. Hun ble landskjent etter å ha spilt rollen som 11 år gamle Frida i TV-serien Frida i 1989 - og senere spillefilmen Frida - med hjertet i hånden (1991).
Kvalheim tok fri fra skolegang ved St. Sunniva skole i Oslo for å spille hovedrollen som Frida i filmen Frida - med hjertet i hånden i 1991. Hun hadde også en rolle i barneserien Øyenvitne, som gikk som føljetong i Blikkbåx i 1988.
Hun avsluttet skuespillerkarrieren på et tidlig tidspunkt og studerte siden internasjonal markedsføring og tok journalistutdanning. Hun har etter endt utdanning arbeidet som moteekspert og stylist i bladet Tique og Cosmopolitan. Hun har spanske aner.
Bill Demong
Bill Demong (født 29. mars 1980 i Saranac Lake) er en amerikansk kombinertløper. Han ble olympisk mester i kombinert – stor bakke/10 km under Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Debut 1999-2002
Han debuterte i verdenscupen i 1999 i et renn i Vuokatti, og ble nummer 11 i sitt aller første renn. Sin første plassering blant de 10 beste fikk han i mars 2001 i Nayoro. I januar 2002 kunne han feire sin første verdenscupseier i Liberec. Deretter tok det over fem år før seier nummer to kom.
Demong deltok i verdensmesterskapene i 1999, 2001 og 2005, uten å oppnå bedre plassering enn nummer tolv (2005 i Oberstdorf). Han har deltatt i OL fire ganger. Under OL 2002 i Salt Lake City ble han nummer fire i lagkonkurransen, sammen med lagkameratene Matt Dayton, Johnny Spillane og Todd Lodwick. I de individuelle konkurransene nådde han ikke høyt opp på resultatene, verken i 2002 eller 2006.
Alvorlig skadet
Sommeren 2002 ble Demong alvorlig skadet da han stupte med hodet først ut i et svømmebasseng på treningssamling i Tyskland, og skadet seg alvorlig. Demong fikk brudd på hjerneskallen, og kunne ikke bevege seg på en måned.
Tilbakekomst og suksess
Demong klarte så en sølvmedalje på normaldistansen (hopp HS100 + 15 km) under VM 2007 i Sapporo, bare slått av tyske Ronny Ackermann med litt over 8 sekunder totalt.
To år senere under Ski-VM 2009 i tsjekkiske Liberec klarte Demong så en bronsemedalje på sprintøvelsen, bak sin lagkamerat Lodwick og norske Jan Schmid. Noen dager senere presterte Demong det kunsstykket å glemme startnummeret sitt, da han skulle hoppe i Lagkonkurransen, noe som gjorde at han ikke fikk hoppe og ødela for sine lagkamerater. Noen dager senere fikk han revansjen sin da han vant storbakke-øvelsen i kombinert (skihopping stor bakke HS134 + 10 km langrenn) den 28. februar 2009. Under Vinter-OL 2010 i Vancouver ble han olympisk mester i Stor bakke + 10 km, og tok sølv i lagkonkurransen.
Verdenscupplasseringer
(Per 9. mars 2008)
Elisabeth av Thüringen
Elisabeth av Thüringen, også den hellige Elisabeth eller Elisabeth av Ungarn (født 7. juli 1207 i Sárospatak, Kongedømmet Ungarn i dag Ungarn eller i Preßburg, Kongedømmet Ungarn i dag Bratislava, Slovakia, død 17. november 1231 i Marburg) er en av middelalderens mest avholdte helgener i Tyskland og Ungarn.
Hun ble født som ungarsk prinsesse, datter av kong Andreas II av Ungarn og Gertrud av Kärnten-Andechs, og giftet seg med landgreve Ludvig IV av Thüringen.
Liv og virke
Ved fire års alder ble Elisabett forlovet med landgreve Ludvig IV av Thüringen, sønn av Hermann I av Thüringen, og oppfostret ved hoffet i Wartburg. Denne ekteskapsavtalen manifesterte en stor allianse mot keiser Otto IV, medlem av huset Welf, som hadde kommet i konflikt med kirken. Visse har hevdet at Ludvigs bror Hermann egentlig var den eldste, og at Elisabeth først var forlovet med ham til hans død i 1216, men dette er tvilsomt. En slik stor begivenhet ville ha blitt omtalt i det minste ett eller annet sted i de eldre kilder, noe som ikke er tilfelle.
Våren 1226, da oversvømmelser, sult og pest spredte ødeleggelse i Thüringen, representerte Ludvig Fredrik ved riksdagen i Cremona. Elisabeth tok da over styret og spredte almisser i alle deler av deres territorium. Hun gav til og med statlige klær og smykker til de fattige. Under slottet i Wartburg bygde hun et pleiehjem med tjueåtte senger og besøkte de innlagte hver dag for å være med på pleien av dem. Det var også på denne tid som inkvisitoren Konrad von Marburg ble hennes åndelige veileder.
Elisabeth ble forandret for alltid da Ludvig døde av pesten 11. september 1227 i Otranto i Italia da han var på vei for å delta i det sjette korstog.
Da Ludvig var død tok hans yngre bror Henrik over regentskapet mens Elisabeths eldste sønn Hermann var mindreårig. Etter bitre motsetninger vedrørende hennes arv forlot Elisabeth hoffet i Wartburg. Den folkelige tradisjon sier at hun ble utkastet av Henrik, men dette er lite troverdig. Etter mislykkede forsøk på å tvinge henne til å gifte seg på nytt gikk Elisabeth i stedet med i en fransiskansk legmannsgruppe og bygde et herberge i Marburg for de fattige og de syke.
Elisabeth er kjent for legenden som sier at hun en gang bar med seg brød til de fattige i hemmelighet og hennes mann spurte hva hun hadde i sin pose, og Elisabeth åpnet posen og brødet ble forvandlet til roser. Miraklet hedres med en statue i Budapest foran den nygotiske kirken som er tilegnet henne på Rosentorget (Rózsák tere).
Sofia (1224-1284), Elisabeths andre barn, giftet seg med Henrik II, hertugen av Brabant og var stammor til landgrevene av Hessen, ettersom hun vant Hessen for sin sønn Henrik I i den thüringske tronfølgekrig. Elisabeths tredje barn, Gertrud (1227-1297), ble født flere uker etter sin fars død og ble abbedisse i klosteret i Altenberg nær Wetzlar.
Elisabet døde i Marburg, enten av kroppslig utmattelse eller sykdom, bare 24 år gammel.
Elisabeth som helgen
Hun ble kanonisert av pave Gregor IX i 1235. Kroppen hennes ble lagt i en staselig gylden grav - som fortsatt kan beskues - i Elisabethkirche i Marburg. Den er senere blitt en protestantisk kirke, men har deler som er tilsidesatt for katolsk andakt. Marburg ble sentrum for Den tyske orden, som utropte Elisabet som sin andre kvinnelige vernehelgen.
Elisabeths grav ble et av de viktigste tyske pilegrimsmål på 1300-tallet og begynnelsen av 1400-tallet. I løpet av 1400-tallet ble imidlertid den folkelige kult svekket. Den ble imidlertid erstattet til en viss grad av en aristokratisk andakt for henne, idet hun ved sin datter Sofia var stammor til mange fremstående tyske adelsslekter.
Tre hundre år etter hennes død beleiret en av Elisabeths mange etterkommere, landgreve Filip av Hessen, en leder for den protestantiske reformasjonen og en av Martin Luthers viktigste tilhengere, kirken i Marburg og krevde at ordensridderne skulle utlevere Elisabeths relikvier, for at de skulle fjernes og dermed få slutt på pilegrimsreisene til Marburg. Filip tok også det kronede agatbeger der Elisabeths hode lå, men gav den tilbake den etter at han var blitt fengslet av den tysk-romerske keiser. Begeret ble senere røvet bort av de svenske styrker under trettiårskrigen og er deretter å beskue på Historiska museet i Stockholm. Elisabeths skalle og noen av hennes ben kan beskues i Sankt Elisabeths kloster i Wien. Noen relikter finnes også fortsatt i Marburg.
Lester Germer
Etter å ha tjenestegjort som jagerflypilot under første verdenskrig, jobbet Germer senere ved Bell Laboratories i New Jersey.
I 1945 (i en alder av 49 år), startet Germer en karriere som en fjellklatrer. Han klatret mye rundt det nordøstlige USA, og spesielt på New Yorks Shawangunk Ridge. Selv om Appalachian Mountain Club var dominerende i området på den tiden, og strengt regulert fjellklatring, ble Lester aldri knyttet til klubben, og fant seg selv i konflikt med den ledende klatreren i området, Hans Kraus, som var leder av AMC-sikkerhetskomite. Han ble en gang avvist for klatresertifisering med kommentaren «Liker folk altfor mye og altfor entusiastisk». Lester var kjent for å være sjenerøs og vennlig. Han ble en gang kalt «En én manns klatre skole».
I 1971, en uke før sin 75-årsdag, døde Lester Germer av et massivt hjerteinfarkt mens han klatret på Shawangunk Ridge (Ewbank, 5.6). Inntil da, hadde Germer en rekord på 26 år med sikkerhetsmessig feilfri fjellklatring; han hadde aldri tatt et ledefall.
Castiglion Fiorentino
Castiglion Fiorentino er en kommune i Provinsen Arezzo i den italienske regionen Toscana. Kommunen ligger ca. 17 km. sørøst for Arezzo.
Nabokommunene er Arezzo, Cortona, Foiano della Chiana og Marciano della Chiana.
Robert M. Pirsig
Robert Maynard Pirsig (født 6. september 1928 i Minneapolis i Minnesota i USA, død 24. april 2017 i South Berwick i York County i Maine ) var en amerikansk forfatter og filosof. Han er kjent for bøkene Zen og kunsten å vedlikeholde en motorsykkel (1974), som ble solgt i millioner av eksemplarer, og Lila: An Inquiry into Values (1991).
Castiglion Fiorentino
Området ble tidligst befolket av etruskerne i det 6. århundre f.Kr. Navnet Castiglione ble første gang brukt i det 10. århundre. I 1289 kom stedet under Firenze. Napoleon inntok Castiglion Fiorentino i 1799. Fra 1814 tilhørte stedet Toscana.
Robert M. Pirsig
Biografi
Pirsig var et meget begavet barn og hoppet over flere årstrinn på skolen, men var likevel hemmet av at han stammet.
I 1943 begynte Pirsig på Universitetet i Minnesota for å studere biokjemi. I boka Zen og kunsten å vedlikeholde en motorsykkel beskrev han seg selv som en uvanlig student. Han var en slags idealist, interessert i vitenskap som et mål i seg selv, mer enn som en karrierevei.
Mens han drev med biokjemisk laboratoriearbeid ble Pirsig urolig fordi det alltid fantes mer enn en fungerende hypotese som kunne forklare et gitt fenomen. Antallet slike hypoteser så ut til å være nærmest ubegrenset. Han klarte ikke å forsone seg med dette, og for ham virket det som om hele den vitenskapelige innsatsen på et vis stoppet opp. Dette spørsmålet plaget ham i så stor grad at han til slutt ble utestengt på grunn av dårlige karakterer.
Etter å ha tjenestegjort i det amerikanske militæret i Korea, returnerte han til Minnesota og fullførte sin bachelor of arts i filosofi i 1950. Så gikk han på Banaras Hindu universitetet i India for å lære om østlig filosofi. Han drev også med masterstudier i filosofi ved Universitetet i Chicago, men oppnådde ingen grad. Hans problematiske erfaringer som student i et kurs holdt av Richard McKeon blir beskrevet, lett forkledd, i Zen og kunsten å vedlikeholde en motorsykkel.
Før Zen og kunsten å vedlikeholde en motorskkel ble publisert, levde Pirsig av freelancearbeid og av å undervise nye studenter i engelsk. Et emosjonelt og mentalt sammenbrudd førte til at han tilbrakte deler av perioden 1960–1963 i psykiatriske institusjoner, hvor han gjennomgikk sjokkterapi.
Pirsig giftet seg med Nancy Ann James i 1954. De fikk to barn, Chris (født 1956) og Theodore (1958). Pirsig og James skilte seg i 1978. Senere samme år giftet han seg med Wendy Kimball.
I 1979 ble Pirsigs sønn Chris – som hadde spilt en viktig rolle i boken Zen og kunsten å vedlikeholde en motorsykkel – knivdrept i et ran utenfor San Francisco Zen Center. Pirsig omtaler denne hendelsen i et etterord til senere utgaver av Zen og kunsten å vedlikeholde en motorsykkel. Der skriver han at han og hans andre kone Kimball bestemte seg for ikke å ta abort da hun ble gravid i 1980. Grunnen var at han hadde begynt å tro at dette ufødte barnet var en fortsettelse av livsmønsteret til Chris. Dette barnet er Pirsigs datter Nell.
Pirsig unngikk offentligheten. Han reiste rundt i Atlanterhavet med båt, og bodde i Norge, Sverige, Belgia, England og på ulike steder i USA.
Publisert materiale
Pirsigs arbeid består nesten utelukkende av to bøker. Zen og kunsten å vedlikeholde en motorsykkel uttrykker Pirsigs tolkning og definisjon av «kvalitet» og «det gode». Det er for det meste en fortelling i første person om en motorsykkelhistorie gjennom Nord-Amerika som gjennomføres med noen venner og sønnen Chris.
Pirsigs forleggers anbefaling på omslaget sluttet med ordene: «Denne boken er briljant hinsides det troende, det er sannsynligvis skrevet av et geni, og vil, vedder jeg på, få status som en klassiker». I en bokomtale sammenlignet George Steiner Pirsigs skrift med Fjodor Dostojevskij, Herman Broch, Marcel Proust og Henri Bergson. Hans skrev at «påstand er i seg selv gyldig… analogiene med Moby Dick er åpenlyse». The Times Literary Supplement kalte det «Særdeles viktig, forstyrrende, meget rørende, svært innsiktsfull, en vidunderlig bok».
I 1974 mottok Pirsig et Guggenheim Fellowship for a gjøre det mulig å skrive en oppfølger, boken Lila: An Inquiry into Morals (1991). I denne boken utdyper han og fokuserer på en verdibasert metafysikk, kalt kvalitetsmetafysikk, for å erstatte et subjekt–objekt-syn på virkeligheten.
Kvalitetsmetafysikk
I 2005 organiserte Anthony McWatt ved University of Liverpool i England den første konferansen om Robert Pirsigs kvalitetsmetafysikk. På det tidspunktet tildelte universitetet McWatt det første doktorat om dette emnet.
Ralph Boston
Han vant gull i lengdehopp under de Panamerikanske leker 1967 i Winnipeg i Canada.
Sigrid Sundby
Sigrid Milfrid Sundby Dybedahl (tidligere Sigrid Milfrid Sundby; født 13. juli 1942 i Rakkestad, død 24. juli 1977 i Oslo) var en norsk skøyteløper. Hun var i en lang periode på 1960-tallet Norges beste kvinnelige skøyteløper – etter hvert i konkurranse med Lisbeth Korsmo (Berg).
Sundby deltok i tre olympiske vinterleker (Vinter-OL 1968, Vinter-OL 1972 og Vinter-OL 1976), og har 4.-plass på 1 500 m og 6.-plass på 500 m og 1 000 m i Grenoble som beste resultat. Hun tok bronse i verdensmesterskapet i West Allis i 1970. I sprint-VM fikk hun en fjerdeplass og to femteplasser.
I 1970 mottok hun Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris.
Sigrid Sundby gikk først for Rakkestad Idrettsforening, seinere for Arbeidernes Skøyteklubb. Premiesamlingen hennes befinner seg nå utstilt i Rakkestad rådhus. Familien skjenket samlingen til kommunen etter hennes tidlige død. Hun døde av kreft.
Aberdour
Aberdour er en landsby i Fife, Skottland. I 2001 var det 1 690 innbyggere i landsbyen. Den ligger ved Firth of Forth, omkring 28 km vest for Edinburgh.
Landsbyen har gode bademuligheter, ruinene av et slott og en gammel kirke med normanniske arbeider.
Omkring 5 km sørvest for Aberdour står Donibristle House, setet for jarlen av Moray. Huset er særlig kjent for at en av jarlene ble myrdet der 7. februar 1592.
Øya Inchholm inngår i sognet Aberdour.
Opéra-Comique
Opéra-Comique (Théâtre national de l’Opéra-Comique) er et operahus i Paris, beliggende nær Boulevard des Italiens i 2. arrondissements nordvestre hjørne. Det ble opprettet i 1714 for å tilby fransk opera et alternativ til den italienske opera som dominerte på kontinentet på den tid.
Opera comique (andre betydninger)
Opéra Comique kan vise til:
Inhalasjonspulver
Inhalasjonspulver inneholder doserte legemidler beregnet til applikasjon på de nedre luftveienes slimhinner. Legemiddelformen består av pulver som er beregnet til forstøving ved hjelp av et egnet aggregat i pulverinhalatorer.
Rogaland Arboret
Rogaland Arboret er et parkanlegg som ligger utenfor Sviland i Sandnes kommune i Rogaland. I arboretet finnes det mer enn 1400 forskjellige trær og busker fra en rekke land. I 1972 ble arboret etablert som stiftelse av Rogaland fylke og kommunene Gjesdal, Hå, Kleppe, Randaberg, Sandnes, Sola, Stavanger og Time. Dette skjedde etter et initiativ fra Bjørn A. Stangebye. Det var en brann i Melshei i 1970 som la 500 dekar skog i aske som gjorde etableringen av Rogaland Arboret mulig. Etter stiftelsen var etablert mottok arboretet gaver i form av penger, planter, utstyr og gratis arbeidskraft.
Inhalasjonspulver
Pulverinhalatorer
Det finnes tre typer pulverinhalatorer på markedet i dag: turbuhaler, diskhaler og diskus. Felles for disse tre typene er at virkestoffet foreligger som pulver enten i ren form eller blandet med hjelpestoff (laktose eller glukose).
Rogaland Arboret
Det er et rikt fugleliv i parken. En av grunnene til dette er at personalet i parken fôrer fuglene om vinteren. Ved utgangen av 2007 var det registrert 119 fuglearter i parken. Blant de sjeldne artene som er observert er blant annet svartspett, furukorsnebb, nøttekråke, vannrikse og gulbrynsanger. I 2005 mottok Rogaland Arboret Friluftsprisen "Årets gjerdeklyver 2005" som utdeles av Friluftsgruppa i Sandnes kommune.
Inhalasjonspulver
Turbuhaler
Turbuhaler er et lukket system til engangsbruk. Den inneholder som regel 200 doser. Ny dose frigjøres ved at man vrir på inhalatoren, først fram til man hører et klikk, og så tilbake.
Rogaland Arboret
Parken
Rhododendrondalen i anlegget har en stor samling av rhododendron fra hele verden som er svært fargerik når den blomstrer i slutten av mai og begynnelsen av juni. I bøkefeltet finnes det mange kultivarer av skogstreet bøk (Fagus sylvatica). Det finnes også et eget felt for norske trær som inneholder over 30 forskjellige arter. Etter 15 års planlegging ble det i 2005 åpnet en egen magnoliahage. Magnolia er en plante som primært dyrkes på grunn av de vakre blomstene.
Inhalasjonspulver
Diskhaler
Diskhaler er et system der man må legge i doseskiver med fire til åtte doser. Ny dose klargjøres ved at man perforerer doseskiven for hver inhalasjon.
Diskus
Diskus er et lukket system til engangsbruk som vanligvis inneholder 60 doser. Ny dose frigjøres ved at man trykker på en hendel.
142 (tall)
142 (ett hundre og førtito) er det naturlige tallet som kommer etter 141 og kommer før 143.
142 er et partall.
Ériu
Ériu, datter av Ernmas av Tuatha Dé Danann, var skytsgudinnen av Irland som hun også ga navn til (irsk for Irland er Éire). Det engelske navnet for Irland er også avledet fra navnet Ériu og sammensatt med det germanske (norrøne eller angelsaksiske) ordet for land.
Hennes ektemann var Mac Gréine («Solens sønn»). Hun var også mor av Bres av prins Elatha av fomoriere.
Rolle og mytisk fremstilling
Sammen med sine søstre, Banba og Fodla, var Ériu en del av et viktig triumvirat, gruppe på tre gudinner. Da Milesiere kom til Irland fra Spania ba hver av søstre at nettopp deres navn ble gitt for den grønn øya. Dette ble skjenket dem, skjønt Ériu (Éire) ble det fremste navnet som ble benyttet, men også Banba og Fodla kan fortsatt bli tidvis bli benyttet som poetiske omskrivelser for Irland, tilsvarende som Albion er for Storbritannia.
I henhold til Seathrún Céitinn var Éire, Banbha og Fódhla de tre gudinnene Badhbh, Macha og Móirríoghan Som Ériu er gudinnen Badb også tidvis navngitt som en datter av Ernmas, men om det betyr at de to gudinnene tidvis ble oppfattet som like er uvisst.
Navn og etymologi
Leksikon for rekonstruerte urkeltiske ord ved Universitetet i Wales har gitt *Φīwerjon- (nominativ entall Φīwerjō) som urkeltisk etymologi av navnet. Denne keltiske formen antyder urindoeuropeiske *piHwerjon-, sannsynligvis beslektet med adjektivisk forstavelsen *piHwer-, «feit» (sammenlign sanskrit pīvan, f. pīvarī og på-form pīvara, «feit, full, rundt»), således mening «feit land» eller «land av overflod», som ble gitt tidlig til den grønne øya Irland. Den urkeltiske formen ble *īweriū i q-keltisk (urgoidelisk). Fra en tilsvarende eller noe senere form ble også lånt fra gresk Ἰέρνη, I[w]ernē, og Ἰουερνία, Iouernia; den siste formen ble konvertert til latinske Hibernia.
Branford Boase Award
Branford Boase Award er en britisk litterær pris som årlig tildeles ungdomslitteratur skrevet av en debutforfattere.
Wendy Boase og Henrietta Branford arbeidet tidigere sammen med å gi ut et stort antall bøker. Både Wendy Boase og Henrietta Branford døde i 1999 av kreft. The Branford Boase award ble innstiftet for å hedre deres minne og som en oppmuntring til forfattertalenter.
Prisvinneren får et håndlaget skrin med Branford Boase Awards logo på og en sjekk på 1 000 engelske pund.
Morten Stene
Morten Stene (født 1955) er en norsk politiker (Ap). Han var ordfører i Namsos kommune fra 2007 til 2015.
Han ble første gang valgt inn i Namsos kommunestyre i 1991. Han var varaordfører fra 1995 til 1999 og ordfører fra 2007 til 2015. At Stene så ikke ble renominert som Arbeiderpartiets ordførerkandidat, ble forstått som en følge av Rock City-saken. Han har vært leder i både Namsos og Overhalla arbeiderparti.
Etter tiden som ordfører ble han prosjektleder i Namsos næringsforening. Han har siden, etter 25 år i administrative stillinger, arbeidet med drift- og vedlikeholdsoppgaver.
Hvem var Jason Bourne
Hvem var Jason Bourne (orig. The Bourne Identity) er den første boken i Robert Ludlums trilogi om «Jason Bourne», etterfulgt av Gåten Jason Bourne og senere Jason Bournes ultimatum. Romanen ble utgitt av Random House i 1980. Eric Van Lustbader skrev i 2004 en oppfølger til trilogien med tittelen The Bourne Legacy.
Wilhelm Munthe
Munthe tok klassisk examen artium i 1902 og språklig-historisk embetseksamen med historie som hovedfag i 1911. Etter eksamen fikk han statsstipend til å studere middelalderlig paleografi gjennom to år ved universitetet i Berlin. Samtidig gjorde han seg kjent med tysk biblioteksteknikk. 1915–16 studerte han nordiske håndskrifter og biblioteker i København, Stockholm og Uppsala. I årene 1918–1921 var han bibliotekssakyndig i en rekke saker, som ved utformingen av det nye Deichmanske bibliotek. Han holdt også forelesninger om biblioteksvesenet ved universitetet, og tok initiativet til opprettelsen av Norske statsbibliotekarers forening. I 1921 foretok han en studiereise til Europa for å studere moderne biblioteksadministrasjon ved nasjonal- og universitetsbibliotekene i England, Frankrike, Belgia og Tyskland.
Hvem var Jason Bourne
Boken ble filmatisert i 2002, med skuespilleren Matt Damon i rollen som Jason Bourne. Filmens norske tittel var Hvem var Jason Bourne, og hadde norgespremiere 13. september 2002.
Wilhelm Munthe
Alt i 1903 fikk han sin første stilling ved universitetsbiblioteket. I 1910 ble han amanuensis, og i 1920 overtok han ledelsen av bibliotekets håndskriftavdeling. I 1922 ble han utnevnt til ny universitetsbibliotekar etter Axel Drolsums avgang. Han beholdt stillingen til 1953.
Hvem var Jason Bourne
Handling
Historien åpner med en skyte-episode på en båt i Middelhavet. En mann havner i vannet før hele båten eksploderer, og mannen blir senere plukket opp av en fiskebåt. Mannen har hukommelsestap, tilsynelatende som resultat av en hodeskade, men opplever uregelmessige tilbakeblikk til fortiden. Det eneste sikre beviset for hans tidligere liv er informasjon som han kan bruke for å få tilgang til en bankkonto i Zürich.
Etter å ha blitt pleiet tilbake til helse av en lokal doktor, reiser mannen til Zürich for å få tilgang til bankkontoen, hvor en bank-ansatt kjenner ham igjen. Mannen oppdager at han heter "Jason Charles Bourne" og at han har forhold til en organisasjon som kalles for Treadstone Seventy-One Corporation, og at hans bank-konto inneholder 7,5 millioner sveitsiske franc. Ved banken, og senere ved et hotell, forsøker noen å drepe Bourne. Men han tar en annen hotell-gjest, en kanadisk økonom som heter Marie St. Jacques, som gissel for å unnslippe.
Wilhelm Munthe
Munthe var medlem av Bibliofilklubben og en tid klubbens formann. Et av hans foredrag ble dessuten trykt i Biliofilklubbens skriftserie «Småskrifter for bokvenner».
Hvem var Jason Bourne
Handling
De reiser videre til Paris for å finne flere ledetråder om Bournes fortid. I Paris oppdager Bourne at angripernes leder kan være "Carlos" som blir beskrevet som en farlig terrorist, ansvarlig for mange drap i en rekke land. Bourne begynner å ta opp jakten på Carlos, samtidig som han forsøker å finne ut mer om hans egen fortid. I mellomtiden blir han og St. Jacques etter hvert forelsket. I Paris forsøker Bourne å overbevise en fransk general ved navn Villiers om å hjelpe ham. Bourne innser at kone til Villiers egentlig var en dobbeltagent for Carlos. Når generalen får vite om dette, dreper han sin kone. Men Bourne tar på seg skylden for dette, og lurer Carlos til å følge etter ham til USA.
Wilhelm Munthe
Han skrev flere bøker om bøker og bibliotekvirksomhet, samt en bok om professor Ludvig Daae.
Liste over maskingeværer
Liste over maskingeværer i sorterbar tabell.
Meredith Michaels-Beerbaum
Meredith Michaels-Beerbaum (født 26. desember 1969 i Los Angeles) er en amerikansk-tysk rytter. Hun representerer Aller-Weser.
Michaels-Beerbaum er datter av regissøren Richard Michaels. Moren var skuespiller.
OCD
OCD eller O.C.D kan vise til
Meredith Michaels-Beerbaum
Hun flyttet til Tyskland i 1991, giftet seg med Markus Beerbaum (som er hennes trener) i 1998 og ble tysk statsborger samme år. Hennes svoger er Ludger Beerbaum, som var rytter på det tyske OL-laget i Beijing i 2008.
I 1998 ble Michaels-Beerbaum den første kvinne som toppet FEI's verdensranking.
Hun er 1.62 meter høy og veier femti kilogram. Michaels-Beerbaum er i dag bosatt i Thedinghausen, Verden.
Pinto
Pinto er en hestefarge. Den kan være hvilken som helst rase og størrelse; betegnelsen har med fargene å gjøre. For å kvalifiseres som pinto må hesten være hvit, med store flekker av en annen farge, som oftest brun eller svart. Fargemønsteret har fått stor popularitet i den engelsktalende verden, og særlig i USA, der den gjerne kalles "cowboy-hesten". Pinto må ikke forveksles med paint.
Aguakatansk
Aguakatansk (awakateko) er et mayisk språk som snakkes av ca. 18 000 aguakatanere, hovedsakelig i kommunen Aguacatán i de vestlige høylanda i Guatemala. Det er også registrert rundt 2 000 talere i Mexico. Språket er nært beslekta med ixil.
Ishockey under Vinter-OL 1972
Under Vinter-OL 1972 vant Sovjetunionen vant sitt fjerde olympiske ishockeygull. Det var første gang den olympiske ishockeyturneringen ikke også gjaldt som verdensmesterskapet i ishockey.
Kvalifiseringsrunde
Sovjetunionen var som regjerende olympiske mestre i ishockey direktekvalifisert for A-gruppen. Det ble spilt en innledende runde der vinnerne gikk til A-gruppespill om plassene 1-6 og de tapende lagene til B-gruppen som spilte om plassene 7-11.
Clonakilty
Clonakilty (irsk: Cloich na Coillte, «stein (festningen) i skogen»), noen ganger forkortet til Clon, er en liten by i grevskapet Cork i Irland, vest for byen Cork. Den ligger nær Irlands sørkyst, og er omgitt av åslandskap som for det meste brukes til kvegbeite og melkeproduksjon. Det landlige innlandet brukes hovedsakelig til melkeproduksjon. Byens befolkning var i henhold til folketellingen i 2016 på 4 592 innbyggere.
Historie
Langt senere bygde normanniske bosettere festninger rundt Clonakilty, og en rekke normanniske etternavn overlever i West Cork-området til i dag. I 1292 mottok Thomas De Roach et charter for å holde et marked hver mandag i Kilgarriffe nær der den nåværende byen ligger nå. av brakkskog kalt Tuath na gCoillte.. Her ble det bygd en festning kalt Coyltes Castell, skriftlig dokumentert i en bønn fra 1378. Dette ble senere referert til som Cloghnykyltye, en av de mange fonetiske skrivemåtene for Cloch na gCoillte (som betyr «skogens festning», fra cloch, irsk for «stein» eller «steinbygning», og coillte som betyr «skog»).
Landene rundt Clonakilty var eid av Richard Boyle, 1. jarl av Cork, og det var Lord Cork («den store jarlen») som skaffet et charter fra kong James I i 1613, med retten til å sende tilbake medlemmer til Underhuset i Det irske parlamentet. Bydelen Clonakilty sendte to medlemmer fra 1613 til 1801; byen ble fratatt rettighetene da unionsloven trådte i kraft i januar 1801. Den hadde også en deltidsdommer, Recorder of Clonakilty (Recorder = bydommer), som holdt en ukentlig domstol. Eiendomsarealene ved Clonakilty ble senere kjøpt av jarlene av Shannon, en annen gren av Boyle-dynastiet. De forble hovedeierne i byen fra 1700-tallet til begynnelsen av 1900-tallet.
Under det irske opprøret i 1641, en kraftig reaksjon på den katolske undertrykkelsen, flyktet protestantiske nybyggere i Clonakilty til Bandon i Cork, og mye av Clonakilty ble brent av katolske opprørere. I oktober 1642 okkuperte en protestantisk styrke byen, ledet av lord Forbes, bestående av hans skotske og irske soldater. Lord Forbes overlot to kompanier fra i Clonakilty før han forlot byen for å avlaste festningen Rathbarry Castle (Castlefreke), som var under beleiring av opprørsstyrker. Men nesten umiddelbart etter at lord Forbes forlot Clonakilty, angrep en stor styrke av katolske opprørere byen; de to skotske kompaniene nektet å trekke seg tilbake og ble drept, men det irske kompaniet kjempet seg ut av byen til et forlatt ringborg nær Rosscarbery, hvor de ble avløst av lord Forbes som hadde kommet tilbake fra Rathbarry.
Den gjenforente styrken kom tilbake til Clonakilty og drev ut opprørerne, som flyktet mot øya Inchydoney, hvor omtrent seks hundre ble overrasket på stranden av høyvannet og druknet. Lord Forbes’ menn vendte tilbake til byen og frigjorde et stort antall menn, kvinner og barn fengslet i Clonakiltys markedshus. Byen var også stedet for et kamp i 1691 under Vilhelmskrigen i Irland. Under det irske opprøret i 1798 var Shannonvale nær Clonakilty stedet for slaget ved det store korset. Det ble beskrevet som «det eneste stedet i hele Munster hvor et slag av noe slag ble slått under oppreøret i ’98». Det er en minnestatue som minnes slaget ved det store korset på Astna-plassen i sentrum av Clonakilty.
Michael Collins, som var direktør for etterretning for den irske republikanske hæren (IRA) under den irske uavhengighetskrigen, bodde i Clonakilty og gikk på den lokale guttenes nasjonale skole. Collins fungerte senere som styreleder for den provisoriske regjeringen i Irland og var medvirkende til grunnleggelsen av den irske fristaten. Collins ble drept i bakhold 22. august 1922 av en undergruppe av IRA som var motstandere av den anglo-irske traktat under den irske borgerkrigen. Collins holdt flere taler fra fra trappen til O'Donovan's Hotel på hovedgaten i Clonakilty. I 2002 ble det reist en statue av Collins i byens sentrum, laget av den lokale kunstneren Kevin Holland. Et museum ble åpnet i 2016.