cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
25 beste
25 beste er en samleplate med Tramteatret, utgitt i juni 2001.
Selotere
I Talmud
Selotene fikk skylden for å ha bidratt til Jerusalems fall og den påfølgende ødeleggelsen av tempelet, og for å ha påført gjengjeldelse og kveletak på Judea. I henhold til Den babylonske Talmud (Talmud Bavli) ødela biryonim tiår verd av mat og brensel i det beleirede Jerusalem, noe som tvang jødene til bekjempe romerne ut av desperasjon. Denne hendelsen førte direkte til at den lærde og respekterte Johanan ben Zakai rømte byen, skjult i en kiste, og som deretter møtte Vespasianus til forhandlinger. Det førte til at opprettelsen av rådet i Jamnia som frambrakte tekstsamlingen Misjná som bidro til at rabbinsk jødedom overlevde ødeleggelsene. Selotene fremmet vold mot romerne og deres jødiske samarbeidspartnere, sadukeere, ved å drive plyndring for forsyninger og med andre aktiviteter for å støtte deres sak.
Sikariere
En særskilt gruppe av fanatiske ekstremister, kanskje en undergruppe av selotene, var sikarierne, hebraisk, siqari'im, kjent på latin som sicarii, i betydningen «voldsmenn» eller «knivstikkere», grunnet deres mål om å drepe jøder som de mente sto i veien for deres opprop om total krig mot Roma. Disse kan være hva Talmud karakteriserte som biryonim. Sikarierne bar sicae, korte sverd eller dolker, skjult under kappene, og ved offentlige forsamlinger trakk de fram dolkene for å stikke ned romere eller jøder som ble bedømt som altfor «romerske», og deretter å skjule seg i mengden.
Anja Bakken Riise
Riise har studert utviklingsstudier ved Høgskolen i Oslo og Akershus.
Selotere
Sikariere
I henhold til historikeren Hayim Hillel Ben-Sasson, kjempet sikarierne «for en revolusjon av samfunnet mens selotene i Jerusalem la mindre vekt på det samfunnsmessige aspektet» og sikarierne «knyttet seg aldri til en særskilt familie og utropte aldri noen av sine ledere som konge». Begge grupper var derimot i opposisjon til prestefamiliene som drev tempelet i Jerusalem.
Det nye testamente
En av de apostlene som ble valgt av Jesus, omtalt i Lukasevangeliet og i Apostlenes gjerninger var Simon, omtalt som «Simon seloten». Det er mulig at Simon hadde tilhørt selotbevegelsen, kanskje også noe av de andre apostlene.
Mark R. Fairchild har foreslått at også apostelen Paulus kan ha vært en selot, noe som kan ha vært den drivende kraft bak hans forfølgelse av kristne, inkludert steiningen av Stefanus, den første kristne martyr, før han selv ble konvertert til kristendommen, og hans hendelse i Antiokia selv etter konverteringen. Det er likevel mulig at betegnelsen «selot» i denne forbindelsen, ikke henviste til gruppen, men til dens betydning, å være «nidkjær i sin tro», som i Paulus’ brev til galaterne, når han skrev «brant enda sterkere av iver», avhengig av oversettelse.
Moderne tid
Selotenes kollektive selvmord er i dag en del av den israelske nasjonalromantikken. Blant annet sverger soldater fra forskjellige enheter av det israelske forsvaret sin troskapsed på Masadaklippen, og bar mitzva feires ofte der.
Sommer-Militærlekene 1999
Sommer-Militærlekene 1999 (militærlekene) ble arrangert i Zagreb i Kroatia i 1999.
Bahamondespisshval
Bahamondespisshval (Mesoplodon traversii) kalles også flensetannhval (oppkalt etter verktøyet hvalfangerne brukte til å flense hvalen med på 1800-tallet) og er en spissnebbhval, først oppdaget i 1872.
Biologi
Arten regnes i dag som verdens mest sjeldne hvalart, men nærmest ingen ting er kjent om arten.
Basert på kraniets størrelse har det blitt estimert at Bahamondespisshvalen kan bli omkring 5-5,5 meter lang. Utbredelsesområdet er ukjent. Det er funnet tre kranier som stammer fra to funn på New Zealand og ett på Isla Robinson Crusoe utenfor vestkysten av Sør-Amerika. I tillegg ble det funnet to døde Bahamondespisshvaler strandet på Opape nord på New Zealand i desember 2010.
Inndeling
Inndelingen følger Society for Marine Mammalogy og er i henhold til Committee on Taxonomy (2022).
Earl’s Court undergrunnsstasjon
Earl's Court undergrunnsstasjon er en stasjon på Londons undergrunnsbane, beliggende i området Earls Court i bydelen Kensington and Chelsea. Stasjonen betjener linjene District og Piccadilly. Området er kjent for sine mange varemesser og utstillingshaller, og stasjonen er derfor til tider veldig hektisk.
Alle District-linjens ruter kjører gjennom stasjonen på fire forskjellige plattformer. Dette har gjort Earl's Court kjent blant mange londonere for å være en av undergrunnsnettets største flaskehalser. Piccadilly-linjen trafikkerer to spor (øst/vest) på dypt nivå under stasjonen.
Trekantområdet
Trekantområdet er området mellom Vejle Fjord, Kolding Fjord og Lillebælt i det tidligere Vejle Amt med byene Vejle, Fredericia og Kolding som de mest betydningsfulle. De tre byene har siden begynnelsen av 1960-årene samarbeidet om å koordinere en rekke bymessige funksjoner.
Dette samarbeidet har resultert i et formalisert samarbeid utenfor Trekantområdet blant kommunene Billund, Fredericia, Kolding, Middelfart, Vejen og Vejle. De seks kommunene har tilsammen 353 956 innbyggere på 3 450,8 km² (1. oktober 2011).
Cardinal Stritch University
Universitetet har også campuses i Kenosha i Wisconsin, Edina i Minnesota, og en kveldsskole i Rochester i Minnesota.
Det går 6 000 studenter ved Stritch (2006), og skolepengene er samme år US$ 18 000. Undervisning og veiledning gis opp til doktorgradsnivå (Ph.D, siden 1998).
Hermippe (måne)
Hermippe eller Jupiter XXX er en naturlig satellitt og en av Jupiters måner. Den ble oppdaget av et lag av astronomer ved University of Hawaii ledet av Scott S. Sheppard i 2001, og fikk da den midlertidige betegnelsen S/2001 J 3.
Hermippe er ca. 4 km i diameter og går i bane rundt Jupiter i en gjennomsnittlig avstand av 21,182,000 km med en omløpstid på 629,809 dager ved en inklinasjon på 151° mot ekliptikken (149° mot Jupiters ekvator). Månen går i en retrograd retning og med en eksentrisitet på 0,2290.
Månen tilhører Anankegruppen, retrograde irregulære måner med baner rundt Jupiter mellom 19,3 og 22,7 Gm med inklinasjoner på ca. 150°.
Sunnansjö
Sunnansjö er et lite tettsted i Nordmalings kommun i Västerbottens län, Sverige.
Case Western Reserve University
Case Western Reserve University er et privat, ikke-kommersielt universitet i Cleveland, Ohio i USA. Det ble grunnlagt i 1826.
Litle Tverråga
Litle Tverråga er en liten sideelv i til Sjønståelva i Fauske kommune, Nordland, og del av Sulitjelmavassdraget. Elva har sin opprinnelse fra Sålberget, sør for Sjønstådalen.
Case Western Reserve University
Universitetet har (2006) i alt 9 592 studenter som betaler US$ 31 738 i skolepenger. Det gis eksamener og undervisning opp til doktorgradsnivå. Det undervises i humanistiske fag, samfunnsvitenskapelige fag, tannlegevitenskap, ingeniørfag, jus, ledelse, medisin, sykepleie og sosialfag.
Det fiberoptiske forskningsnettverket OneCommunity (tidligere OneCleveland) er et initiativ fra Case Western Reserve University som kobler sammen universiteter og høyskoler i hele det nordøstlige Ohio.
Litle Tverråga
Det er i 2013 søkt konsesjon for utbygging av Kvannelva og Littj Tverråga som vil utnytte et fall på 490 m i de to elvene. Littj Tverråga og en mindre bekk er planlagt overført til Kvannelva. Inntakene vil ligge 570 moh. Kraftverket er planlagt med en installert effekt på ca. 5,1 MW. Etter planene vil årsproduksjon være på 15 GWh. Utbyggingen vil føre til redusert vannføring på en 1450 m lang strekning i Kvannelva og en 2000 m lang strekning i Littj Tverråga. Det er planlagt minstevannføring på 50 l/s i Littj Tverråga og 31 l/s i Kvannelva sommerstid, og ingen minstevannføring vinterstid. I konsesjonssøknaden er tiltaket beskrevet som middels til stor negativ konsekvens for landskap og som ubetydelig for kulturminner/kulturmiljø, landbruk og vannkvalitet etc.
Oberthueria (bille)
Oberthueria er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) Pterostichinae i familiegruppen løpebiller.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Systematisk inndeling
Navnet er et homnonym for Oberthueria Kirby, 1882, en slekt av nattsommerfugler, og bør derfor endres. Det er sannsynlig at slekten er å regne som et synonym for Tropidocerus.
Ragnar Torvik
Ragnar Torvik (født 20. juli 1965 i Levanger) er en norsk samfunnsøkonom. Han er professor i samfunnsøkonomi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).
Han forsker blant annet på hvorfor noen oljerike land gjør det så bra mens andre gjør det så dårlig, og hvilke implikasjoner dette gir for design av institusjoner og utforming av økonomisk politikk.
Torvik er utdannet fra Universitetet i Oslo. Han tok sin exam. oecon. i 1988 og ble cand. oecon. samme sted i 1990. I 1995 ble han dr. polit. i samfunnsøkonomi med avhandlingen ''The macroeconomics of foreign exchange shortage : a study with reference to Zimbabwe.
Per Ledin
Per Gunnar Ledin (14. september 1978 i Luleå) er en svensk ishockeyspiller.
Ragnar Torvik
Han har vært gjesteforsker ved Massachusetts Institute of Technology, Harvard University og University of California, Berkeley. Han har tidligere jobbet ved Universitetet i Oslo og i Norges Bank.
Per Ledin
Ledin har spilt i Elitserien med IF Björklöven, Luleå HF, Färjestads BK og sesongen 2007/2008 i HV71. Sesongene 2005/2006 og 2006/2007 gikk Ledin sammen med Färjestadskollegaen Emil Kåberg under navnet «Bruise Brothers» for sitt tøffe spill. Sesongen 2006/2007 fikk Ledin hele 148 utvisningsminutter. Ledin vakte oppmerksomhet da han under sluttspillet 2005/2006 ble politianmeldt for hets mot menneskegruppe, da han kritiserte en av kampens funksjonærer med ordene «Hører du, din tjukke jævla tater» etter et annullert mål.
Ragnar Torvik
Torvik har vært medlem av flere offentlige utvalg som har resultert i en NOU, blant annet Kapitalfluktutvalget og Klimarisikoutvalget.
Per Ledin
I juni 2006 skrev han kontrakt med NHL-laget Columbus Blue Jackets, men kontrakten ble avvist av NHL med henvisning til formelle feil. I begynnelsen av april 2007 meddelte Ledin at han skulle forlenge sin kontrakt med Färjestads BK. Senere, 13. april, skrev han en treårskontrakt med Jönköpingsklubben HV71.
Under sluttspiller 2005/2o06 sang Frölundafansen «Kåbergs elskede er Per Ledin». Da Färjestad berget SM-gullet ble dette feiret med at Ledin og Kåberg lot seg fotografere på Aftonbladets tradisjonelle gullbilde, med armene om hverandre. Dette ga mange positive reaksjoner og bildet ga energi til diskusjonen om godtagelse av homoseksualitet innen idretten. Ledin var fornøyd med dette og kommenterte senere i Aftonbladet ”Det er bra om vi kan hjelpe til”
Ragnar Torvik
I 2017 ble han innvalgt i det svenske Finanspolitiska rådet. Rådets oppgave er å gjennomføre en uavhengig granskning av regjeringens finanspolitikk, og bedømme om den er forenlig med langsiktig bærekraft i offentlige finanser.
Hans Ekström
Hans Ekström (født 1958) er en svensk politiker for Socialdemokraterna, og har vært riksdagsmedlem i Sverige siden 2010. Han ble valgt inn i riksdagen for Södermanlands läns valkrets på plass 320. Ekström er lærer av yrke.
Ragnar Torvik
Priser
I 1996 ble han tildelt H.M. Kongens gullmedalje for beste doktorgradsavhandling ved det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo.
Hans Ekström
Ekström er fast medlem i konstitusjonskomiteen, samt vara i finanskomiteen.
Tollparlamentsvalget i 1868
Tollparlamentsvalget i 1868 var et valg til det tyske tollparlamentet som ble avviklet i februar og mars 1868 i Bayern, kongeriket Württemberg, storhertugdømmet Baden og den sørlige delen av storhertugdømmet Hessen. Under dette valget ble 85 sørtyske representanter innvalgt i det tyske tollparlamentet. Statene i det nordtyske forbund var representert i tollparlamentet ved de 297 representantene som i august 1867 ble valgt under Riksdagsvalget til det nordtyske forbund. Totalt bestod således tollparlamentet av 382 representanter.
Abidos (Pyrénées-Atlantiques)
Abidos er en kommune i departementet Pyrénées-Atlantiques i regionen Nouvelle-Aquitaine sørvest i Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Lagor som tilhører arrondissementet Pau. I hadde Abidos 0 innbyggere.
Ove Silseth
Ove Kristian Silseth (født 28. april 1945) er en norsk politiker for Høyre. Han var ordfører i Eide kommune i Møre og Romsdal fra 2011 til 2015.
Silseth var teknisk sjef i bedriften Glamox International før han ble ordfører.
Koreas eksilregjering
Koreas eksilregjering (hangul:, hanja: ) var en delvis internasjonalt anerkjent regjering som hevdet å være Koreas lovlige regjering 1919–1948. Den ble ikke anerkjent av verdens stormakter, men i all hovedsak av andre eksilregjeringer, slik som Republikken Kina, og enkelte selvstendige stater. Regjeringen ble proklamert den 13. april 1919 under Japans kolonisering av Korea og holdt til i Shanghai i Kina, senere i Chongqing. Til regjeringens første president ble Syngman Rhee valgt.
I begynnelsen var det egentlig tre parallelle regjeringer, med sete i Vladivostok, Seoul og Shanghai, men Vladivostok-regjeringen ble kortvarig, og Seoul-regjeringen var nesten identisk med Shanghai-regjeringen.
I 1948 ble okkupasjonsstyret og eksilregjeringen avløst av Republikken Korea (Sør-Korea) og Den demokratiske folkerepublikken Korea (Nord-Korea) med henholdsvis Syngman Rhee og Kim Il-sung som statsledere.
Colaciticus
Colaciticus er en slekt av dagsommerfugler som tilhører familien Riodinidae.
Utseende
Middelsstore, oransje og svarte sommerfugler. Vingenes overside er for det meste oransje, men med bredt brunsvarte ytterkanter.
Levevis
Disse sommerfuglene lever i tropisk og subtropisk skog.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Amerika.
Crematoxenini
Crematoxenini er en gruppe (stamme) av biller som hører til familien kortvinger.
Utseende
Små (gjerne ca. 3 millimeter), spinkle, maurlignende, brungule kortvinger. Antennene er ganske kraftige, kroppsbygningen spinkel. Bakkroppen er gjerne mer eller mindre pæreformet med smal "stilk" ved roten, som hos maurene.
Levevis
Denne gruppen er knyttet til maur (myrmekofile), særlig i slekten Neivamyrmex.
Utbredelse
Slekten er utbredt i den Nye verden nord til det sørlige USA.
Michal Ďuriš
Michal Ďuriš (født 1. juni 1988) er en slovakisk fotballspiller som spiller for den kypriotiske klubben AC Omonia.
Landslaget
15. august 2012 fikk han sin første landskamp for mot.
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
August Embretsen
August Embretsen (født 19. oktober 1869, død 26. desember 1914) var en norsk snekker/gårdbruker og stortingspolitiker for Arbeiderpartiet.
Han ble født ved Ingelsrud i Åsnes som sønn av en gårdbruker. Han hadde praksis som snekker i Kristiania og arbeidet siden som snekker og gårdbruker i Åsnes. Han ledet fylkes- og distriktsgrenene av Arbeiderpartiet, og i 1904 bla han valgt inn i kommunestyret i Åsnes. Som lokalpolitiker i Åsnes var han sentral i oppkjøpet av avisen Solungen, som kom i eierskap av Arbeiderpartiet den 1. januar 1907. I 1910 ble han den første ordføreren i Åsnes fra Arbeiderpartiet.
Geir Halleland
Plateutgivelser
I 1992 gav han ut CD-en Never Again med bandet Frontline, og var blant annet på Norsktoppen i hele fire uker med sangen «Darling Blue».
August Embretsen
Embretsen ble valgt inn på Stortinget ved valget i 1909 fra valgkretsen Solør og var medlem av kirkekomiteen. Han ble gjenvalgt ved valget i 1912, hvor han så var medlem av veikomiteen. Han døde sent i 1914 før utløpet av sine andre periode på Stortinget, og hans plass ble tatt over av Theodor Aaset.
Geir Halleland
Plateutgivelser
I 1996 var han med SOB på utgivelsen Vorspiel med SOB som hadde et visst salg på Vestlandet.
I 2004 var han med på 3 Busserulls utgivelse Små Fagre Gudsord fra landet hvor han synger på tittelsporet.
Nederlands Grand Prix
Nederlands Grand Prix er et Formel 1-løp som ble arrangert mellom og  på Circuit Park Zandvoort. I 2020 ble det annonsert at løpet skulle returnere, men planene ble så avlyst på grunn av koronaviruspandemien. Løpet returnerte istedenfor i 2021.
Halvor Bunkholt
Halvor Bunkholt (født 17. juni 1903 i Saude, død 9. mai 1978) var en norsk politiker, som representerte Bondepartiet.
Familie
Han var sønn av Bjørn Bunkholt og Anne Halvorsdatter fra Jonsås. Faren var lensmann i Sauherad i en årrekke. Selv ble han gift med Anne Hjukse, og sammen fikk de to barn.
Utdanning og yrkeskarriere
Etter folkeskole på Jonsås skole, deretter framhaldsskole, startet han på Sagavoll folkehøgskole i 1921 og Otto Treiders Handelsskole i 1923. Deretter tok han politiutdanning ved Statens politiskole, som den gang var et studium på 4,5 måned.
Rett etter konfirmasjonen begynte han å jobbe med å lese opp kommunale kunngjøringer, informasjon om auksjoner m.m. på kirkebakken. Allerede 18 år gammel ble han autorisert som lensmannsbetjent, mens hans far var lensmann. Hans far døde i 1931, da ble Halvor konstituert som lensmann i Sauherad, og fra nyttår 1932 overtok han stillingen fast. Han hadde denne stillingen fra 1931 til 1972, bortsett fra under 2. verdenskrig, da han ble avsatt av okkupasjonsmakten. I tillegg til dette drev han gården Søndre Vegheim. Her var hovedproduksjonen melk og frukt.
Han var stortingsrepresentant for Telemark i to perioder; fra 1950 til 1953 for Bondepartiet, og fra 1958 til 1961 for Senterpartiet. Ved begge disse valgene stilte Bondepartiet/Senterpart felles valgliste med Høyre. I begge disse stortingsperiodene satt han i Justiskomiteen, selv om samferdsels- og landbrukspolitikk lå hans hjerte nærmere. Særlig brente han for veiutbygging. Ved Stortingsvalget i 1953 stilte Senterpartiet egen liste, men da ble han ikke valgt inn til Stortinget.
På lokalpolitisk plan var han også medlem av kommunestyret i Sauherad fra 1934 til 1971, hvorav de to siste årene som varaordfører. Han satt også i formannskapet i flere av disse årene. Første gang han ble stemt inn i kommunestyret representerte han Venstre, men han byttet snart over til Bondepartiet fordi han var uenig med Venstre om landbrukspolitikken. Fra 1945 til 1957 var han formann i Telemark Bondeparti.
Utenom politikken hadde han mange andre verv. Han var styreformann i Akkerhaugen forbruksforening, og satt i styret for bl.a. Skien-Telemarken Dampskipselskap, Sauherad kraftverk og Midt-Telemark kraftlag. Også i Saude og Nes sparebank var han styreformann i flere år, og han hadde styreverv i Bøndenes Bank i Skien og i Notodden Bank.
I tillegg var han auksjonarius.
Michael Angell Jakobus Landmark
Han var elev ved Ålesunds høyere almenskole til 1882, deretter ansatt i handelen frem til 1892. Landmark var lensmannsbetjent i Aure fra 1892 og overtok farens stilling som lensmann i distriktet i 1902. Landmark var ellers medlem av Aure herredsstyre fra 1902, medlem av Nordmøre Dampskibsselskaps representantskap, formann i Nordmøre jernbanekomité for Surnabanen, medlem av Romsdals amts jernbanekomité 1903–1914.
Landmark var innvalgt på Stortinget fra Nordre Nordmør krets i Romsdals amt 1916–1918. Han var da nestformann i gasje- og pensjonskomiteen.
Han var oldebarn av Jens Landmark, som var bror av Andreas Landmark og Nils Landmark samt onkel til Jens Landmark.
I 1890 fikk han en sønn utenfor ekteskap: Konrad Birger Landmark født 4. mars 1890 i Ørskog prestegjeld. Mor var Anne Marie Carlsdatter
Hertug av Aquitaine
Som etterfølgerstater av det vestgotiske kongerike (418–721), arvet Aquitania (Aquitaine) og Languedoc (Toulouse) begge vestgotiske lover og romersk lov, noe som ga kvinner flere rettigheter enn hva deres samtidige ikke ville tillate før på 1900-tallet. Særskilt under Liber Judiciorum som ble kodifisert i 642-643 og utvidet av Recceswinths lov kunne kvinner arve land og titler og administrere det uavhengig fra deres ektefeller eller mannlige slektninger, gi fra sine besittelser i lovlige testamenter om de ikke hadde arvinger, representere dem selv og gi vitnemål i rettssaker fra de var fylt 14 år, og arrangere for deres egne ekteskap etter at de var fylt 20 år.
De første hertugene av Aquitaine er nedtegnet i kilder i siste halvdel av 600-tallet, skjønt det er usikkert om deres eksistens er historisk faktiske. Fra tidlig på 700-tallet er det sikre kilder som viser at opprøret til hertug Eudes (eller Eudo, også omtalt som Odo den store) mot Karl Martell og hvor hans død er nedtegnet for år 735.
Kroning
De merovingske kongene og hertugene av Aquitaine hadde deres hovedstad i Toulouse. Kongene tilhørende karolingerne benyttet andre hovedsteder som lå lengre nord. I 765 Pipin den yngre skjenket de erobrede gylne banner til Waiffre, hertugen av Aquitaine, ved klosteret Saint-Martial i Limoges. Pepin I av Aquitaine ble gravlagt i Poitiers. Karl barnet (latin Karolus puer) ble kronet i Limoges og gravlagt i Bourges. Da Aquitaine kortvarig hevdet sin uavhengighet etter at Karl den feite var død var det Ranulf II av Poitou som overtok den kongelige tittel. På slutten av 900-tallet ble Ludvig den dorske kronet i Brioude.
Hertugene av Aquitaines kroningsseremoni er bevart i en ordo (seremoniskrift) fra sent på 1100-tallet i Saint-Étienne i Limoges, basert på en tidligere romersk-tysk ordo. Tidlig på 1200-tallet ble det lagt til en kommentar til denne som framhevet Limoges som Aquitaines hovedstad. Ordo indikerer at hertugen mottok en slikekappe, krone, banner, sverd, sporer og ringen til Sankt Valeria av Milano. En kommenterende redegjørelse av kroningen av Rikard Løvehjerte i juni 1172 er bevart fra Geoffrey av Vigeois:
Hertuger av Aquitaine under frankiske konger
Merovingiske konger er markert i fet skrift.
Direkte styrt av de karolingske kongene
Etter 778 utpekte ikke Karl den store flere hertuger, styrte antagelig Aquitaine direkte (og er følgelig nummerert Karl I av Aquitaine, som den første såkalte kong i dette kongedømmet). I 781 utpekte han sin sønn Ludvig den fromme som en underordnet konge av Aquitaine. Etter Ludvig styrte flere andre medlemmer av kongeslekten over regionen som underordnete konger.
Etter 882 da Carloman etterfulgte sin bror Ludvig III til å bli konge av Vestfrankiske riket forble Aquitaine under overherredømme av Frankrikes konge
Hertuger av Aquitaine under franske konger
De karolingske kongene utpekte hertuger av Aquitaine på nytt i 852, og igjen siden 866. Senere ble dette hertugdømmet også kalt for Guyenne.
Ingen hertug 866-887
Fra 1152 ble hertugdømmet Aquitaine holdt av huset Plantagenet, som også hersket over England som uavhengige monarker. Dette kongehuset holdt også andre områder i Frankrike (se Angevin-riket). Huset Plantagenet var ofte mektigere enn Frankrikes konger, og deres motstand til gi sin hyllest til de franske kongene for deres landområder i Frankrike var en av de viktigste kildene til konflikter i middelalderens vestlige Europa.
Huset Plantagenet som herskere av Aquitaine
I 1337 krevde Filip VI av Frankrike lenet Aquitaine tilbake fra Edvard III, konge av England og hertug av Aquitaine. Edvard på sin side krevde tittelen konge av Frankrike, ved retten av sin avstamning fra sin bestefar, Philip. Dette framkalte hundreårskrigen, hvor både huset Plantagenet og huset Valois krevde herredømme over Aquitaine, i retten som konge av Frankrike.
I 1360 signerte begge parter traktaten i Brétigny, hvor Edvard forsaket den franske kronen, men forble uinnskrenket lord av Aquitaine (heller enn kun hertug). Da traktaten ble brutt i 1369 ble de engelske kravene fastholdt på nytt, og krigen ble gjenopptatt.
I 1362 gjorde kong Edvard III, som lord av Aquitaine, sin eldste sønn Edvard, prins av Wales, til prins av Aquitaine.
I 1390 utpekte kong Richard II, sønn av Edvard den sorte prins, sin onkel John av Gaunt som hertug av Aquitaine. Denne tittelen ble gitt videre til Johns etterkommere.
Henrik fortsatte å herske over Aquitaine som konge av England og lord av Aquitaine. Han maktet å skaffe den franske kronen for sin familie ved Traktaten i Troyes i 1420. Henriks sønn, spedbarnet Henrik VI ble konge av England og Frankrike i 1422, men mistet gradvis kontrollen av Frankrike inntil 1453.
Husene Valois og Bourbon som hertuger Aquitaine
Huset Valois som konger av Frankrike krevde herredømme over Aquitaine, og tittelen som hertug ble gitt til deres arvinger, Le Dauphin.
Eksterne lenker
Ducat d'Aquitània Ducado da Aquitânia
Seylersche Schauspiel-Gesellschaft
Seylersche Schauspiel-Gesellschaft var en teatertrupp grunnlagt i 1769 av Abel Seyler, en sveitsiskfødt tidligere bankier som senere ble «den ledende støtte for tysk teater» i sin levetid. Det ble en av de mest berømte vandrende teatertrupper og operaensembler i Europa på 1700-tallet, og bestod av noen av Tysklands ledende skuespillere, dramatikere og komponister.
Seyler-kompaniet hadde rundt 60 medlemmer, herunder orkester, ballett, husdramatikere og scenedesignere. Fra kort etter opprettelsen i 1769 fikk kompaniet kontrakt med hoffet i Hannover på å spille ved hoffet og andre steder i kurfyrstedømmet, og Seyler ble utnevnt til «direktør for de kongelige og kurfyrstelige hoffskuespillere». Senere spilte teatertruppen ved slottsteateret i Weimar, invitert av Anna Amalie av Sachsen-Weimar-Eisenach. Kompaniet hadde en viktig rolle i utviklingen av tysk opera på slutten av 1700-tallet og mange kjente verk ble opprinnelig skrevet for og urfremført av Seyler-kompaniet, herunder skuespillet Sturm und Drang som gav navnet til perioden Sturm und Drang. Friedrich Maximilian Klinger, en barndomsvenn av Goethe, var da knyttet til Seyler-kompaniet som husdramaturg.
Hans-Joachim Schulze (musikkviter)
Hans-Joachim Schulze (1934–) er en tysk musikkviter.
Seylersche Schauspiel-Gesellschaft
I 1789 utgav Abel Seylers ektefelle, den kjente skuespilleren Friederike Sophie Seyler, syngespillet Hüon und Amande, som kort etter ble plagiert av Emanuel Schikaneders teatertrupp. Librettoen til operaen Tryllefløyten bygget også i stor grad på den plagierte versjonen av Hüon und Amande.
I 1770 måtte Seylers svoger, naturforskeren J.G.R. Andreae, motvillig redde teatertruppen fra konkurs.
Hans-Joachim Schulze (musikkviter)
Fra 1952 til 1954 studerte han musikkvitenskap og germanistikk ved Hochschule für Musik und Theater Leipzig, fra 1954 til 1957 ved Universität Leipzig. Han har hatt sin gjerning ved Bach-Archiv i Leipzig fra 1957 og var direktør fra 1992 til 2000. I 1979 ble han uteksaminert fra Universität Rostock med studier i overlevering av Bach-verker på 1700-tallet.
I 1993 ble han adjungert professor vedr Hochschule für Musik und Theater Leipzig. Sammen med Christoph Wolff var han redaktør av Bach-Jahrbuch i årene 1975–2000.
Eurovision Song Contest 1984
Eurovision Song Contest 1984 var den 29. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen fant sted i Luxembourg etter landets seier året før med Corinne Hermès og «Si la vie est cadeau». Den luxembourgske kringkasteren RTL Télévision produserte sendingen, og finalen ble avholdt lørdag 5. mai 1984 i Théâtre Municipal i Luxembourg by. Dette var fjerde gang Luxembourg arrangerte finalen, og andre gang konkurransen ble arrangert i Grand Théâtre. Programleder var Désirée Nosbusch.
Pontifikalkollegiet
Pontifikalkollegiet (latin: Collegium Pontificum) var en gammel romersk institusjon hvor den viktigste oppgaven var å sørge for opprettholdelsen av pax deorum («gudenes fred»), det vil si å sørge for at menneskenes forhold til gudene var tilfredsstillende. Medlemmene av Pontifikalkollegiet, som alle var høyt rangerte prester i den romerske statskult, overvåke at alle forskrifter for samhandlingen med det guddommelige, ius divinum, ble fulgt; herunder var de ansvarlige for kalenderen slik at folk kunne unngå å begå tabubelagte handlinger på dager hvor det kunne fornærme gudene. Kollegiet hadde ikke i seg selv en religiøs funksjon, men fungerte isteden som rådgivere. Det besto av femten medlemmer som alle hadde et presteembete og ble ledet av pontifex maximus (yppersteprest).
Jøde i Hitlerjugend
Jøde i Hitlerjugend (tysk tittel: Hitlerjunge Salomon) er en tysk-polsk-fransk film fra 1990, regissert av Agnieszka Holland. Filmen er basert på selvbiografien til Salomon Perel, en jøde som under andre verdenskrig måtte gå inn i Hitlerjugend for å holde sitt jødiske opphav skjult for nasjonalsosialistene.
Handling
Salomon opplever Krystallnatten på samme dag som han har bar mitzva, noe som gjør at familien flykter til Łódź i Polen for å komme unna forfølgelsene. Ved Tysklands invasjon sender faren Salomon og broren Isaac østover for å komme seg unna krigshandlingene, men de separeres under reisen. Salomon havner i den sovjetiskokkuperte delen av Polen, og blir plassert i et barnehjem i Grodno. På barnehjemmet viser Salomon seg som en pragmatiker, og blir med i Komsomol.
Under Operasjon Barbarossa blir Salomon tatt til fange. Tyskerne lurer på hvorfor han snakker så godt tysk, og Salomon greier å lure dem til å tro at han er volksdeutsch. Han blir tatt opp i den tyske hæren som tolk, og deltar i krigshandlinger på østfronten. Salomon skal etterhvert til å desertere, men da han forsøker ender det i at alle tror at han angriper en sovjetisk stilling. «Angrepet» ender med at de sovjetiske soldatene overgir seg til Salomon. Salomon blir nå ansett som en krigshelt, og blir sendt til en Hitlerjugend-skole i Tyskland. Samtidig tar en tysk kaptein fra Pommern på seg å adoptere Salomon.
På skolen må Salomon stadig skjule sitt jødiske opphav. Spesielt er det faktum at han er omskåret vanskelig å skjule. Han innleder etterhvert et forhold til den fanatisk antijødiske jenten Leni, men kan ikke gå inn i et seksuelt forhold på grunn av dette. Leni svarer da med å få barn med Salomons romkamerat Gerd, da hun har hørt at Hitler vil at alle tyske jenter skal skjenke ham barn.
Problemene fortsetter når det blir stilt spørsmål om hvorfor Salomon ikke har noe sertifikat som beviser hans «raserenhet». Salomon kommer ut av knipen ved at de allierte tilfeldigvis bomber den lokale politistasjonen samme dag. Samtidig død Gerd.
Mot slutten av krigen blir Salomon og resten av Hitlerjugend-klassen sendt for å delta i slaget om Berlin. Her overgir Salomon seg til sovjeterne, men de tror ikke på historien hans. De skal til å skyte ham da han oppdages av broren Isaac, som har overlevd et opphold i en konsentrasjonsleir.
Etter krigen drar Salomon til Palestina, der han stolt over sin jødiske herkomst gjenopptar sin religion.
Priser
Filmen vant en Golden Globe-pris, for beste utenlandske film. Filmen ble også nominert til en Oscar for beste adapterte manus.
Pontifikalkollegiet
Pontifex betyr på latin «brobygger» (av pons, «bro» og facere, «å gjøre»), men grunnen til at dette ordet kom til å betegne en prest er i dag usikkert, muligens har presten opprinnelige vært ansvarlig for byggen av broer over elven Tiberen, eller kanskje navnet skal bli forstått i overført, metaforisk betydning som brobygger mellom mennesker og guder. Betegnelsen benyttes fortsatt om biskoper, særlig i den romersk-katolske kirke, og i likhet med de mange øvrige paralleller til den romerske religion har den katolske kirke stadig et pontifikalkollegium.
Historie
Senere kilder har indikert at pontifices opprinnelig var rådgivere for kongemakten som var den øverste religiøse myndighet, en rolle som under den romerske republikken ble overtatt av til dels pontifex maximus og til dels rex sacrorum. Kollegiet fortsatte som rådgivere i religiøse spørsmål, men nå for det romerske senatet. Nye medlemmer, som før 300 f.Kr. kunne tilhøre patrisierne, ble utpekt på livstid av de øvrige medlemmene. I republikkens første tid ble pontifex maximus valgt internt i gruppen, men det ble endret i år 104 f.Kr. da kandidatene på en offentlig liste.
På de lister over medlemmer av kollegiet som er bevart for ettertiden kan det tydelig bli sett at dets plasser i høy grad var besatt av personer som også hadde en høy posisjon i den romerske stat. Kollegiet satt derfor med en betydelig makt da ledende politikere i hele perioden opprettholdt kontrollen med det.
Embetet ble holdt på livstid. I eldre tider ble kun menn i moden alder valgt, senere også yngre menn. Pontifex maximus hadde en del viktige oppgaver, blant annet å velge vestalinnene og flamen (offerprest). Han bodde i en særskilt embetsbolig, regia, ved Via Sacra. I eldre tider fikk han ikke forlate Italia, heller ikke ha noe verdslig embete, ikke gifte seg; men med tiden ble endret til mindre strengt.
Pontifices hadde ansvaret for at den romerske kalender som ble vedlikeholdt og tidspunktene for middag og aften ble annonsert hver dag. Det ga også en reell maktposisjon i et samfunn som hadde en streng inndeling av de tidsrom som kunne benyttes til verdslige formål og de som skulle benyttes til hellige gjøremål. Før pålitelige solur ble alminnelige utgjorde observasjoner av solen fra Curia Hostilia grunnlaget for romernes tidsmåling.
Som pontifex maximus iverksatte Julius Cæsar en reform av kalenderen, kjent som den julianske kalender. I 13 f.Kr. overtok Augustus embetet fra Marcus Aemilius Lepidus og de senere keisere gjorde det til en av keiserens titler, og hans regjeringstid ble regnet fra den dag han mottok denne tittelen. Da kristendommen ble statsreligion i Romerriket overtok de kristne biskoper de plikter og ansvarsområder som de hedenske prester tidligere hadde hatt, herunder pontifikalkollegiet.
Eurovision Song Contest 1984
Finalen samlet 19 deltakerland, ett land færre enn året i forveien. Irland kom tilbake etter ett års fravær, mens Hellas og Israel valgte å stå over av ulike årsaker. Island hadde konkrete planer om å debutere i konkurransen dette året, men besluttet å stå over av økonomiske årsaker. Landets debut kom først i Bergen to år senere.
Willy-Brandt-Platz (Frankfurt)
Willy-Brandt-Platz (tidligere Theaterplatz) er en viktig plass i den vestlige delen av bydelen Innenstadt i Frankfurt am Main. Den ligger i Bankkvartalet og grenser til parkområdet Wallanlagen. Den europeiske sentralbanken ligger ved Willy-Brandt-Platz.
Eurovision Song Contest 1984
Sverige vant sin andre seier med brødrene Herreys og sangen «Diggi-loo diggi-ley». Irland endte like bak med Johnny Logans «Terminal 3» med Linda Martin. Spania kom på tredjeplass, Danmark ble nummer fire, mens forhåndsfavorittene Belgia og Italia delte femteplassen. Dollie de Luxe, bestående av Benedicte Adrian og Ingrid Bjørnov, representerte Norge med «Lenge leve livet». Det norske bidraget fikk 29 poeng og ble nummer 17 av 19.
Willy-Brandt-Platz (Frankfurt)
Før bybefestningene i Frankfurt ble revet lå den såkalten Gallusporten (Gallustor) der hvor plassen nå ligger. Gallusporten var byens vakreste byport, og var inngangsport til Frankfurt for de mektige i det tysk-romerske rike. Gallusporten ble bygget på 1300-tallet og opprinnelig kalt Galgeporten, fordi man der hadde utsikt til byens galge.
Eurovision Song Contest 1984
Bakgrunn
Etter seieren med «Si la vie est cadeau» året før, var det Luxembourg som sto vertskap for konkurransen. Dette var fjerde gang landet arrangerte en finale, og den luxembourgske kringkasteren RTL Télévision hadde problemer med å finne et passende lokale for den stadig voksende konkurransen. Til slutt falt valget på Grand Théâtre de Luxembourg, som på denne tiden het Théâtre Municipal. Teateret huset også finalen i 1973, da under navnet Nouveau Théâtre. Lokalet var så lite at kommentatorene måtte sitte på galleriet, mens publikumet kun besto av VIP-gjester, pressefolk og delegasjonsmedlemmer. Programleder var 19 år gamle Désirée Nosbusch, som hadde ledet barneprogrammer siden hun var 12 år.
Willy-Brandt-Platz (Frankfurt)
Etter at porten ble revet i 1809 ble navnet Gallusporten brukt om plassen som oppstod der hvor porten hadde stått. I utkanten av plassen ble Frankfurts tre vestbaner (Frankfurter Westbahnhöfe) bygget (Taunusbahnhof, Main-Neckar Bahnhof og Main-Weser Bahnhof). Taunusbahnhof ble bygget i 1839 og var Frankfurts første jernbanestasjon. I 1888 ble alle stasjonene nedlagt da Frankfurt Hauptbahnhof ble åpnet.
Eurovision Song Contest 1984
Bakgrunn
Scenedekoren var laget av Roland de Groot, som også sto bak scenedekoren i konkurransene i 1970, 1976 og 1980. Dekoren fulgte et ligende konsept som de tre nevnte konkurransene, med ulike figurer og former som kunne heises, settes sammen og flyttes med tau. Dermed kunne scenedekoren endres tilpasses hvert bidrag. Orkesteret var plassert i en orkestergrav foran scenen og var derfor ikke synlig under selve sendingen.
Willy-Brandt-Platz (Frankfurt)
Etter at det nye teateret ble bygget ble plassen i 1902 omdøpt til Theaterplatz. I 1992 fikk den så navnet Willy-Brandt-Platz, etter den nylig avdøde tidligere kansleren. Dette skjedde etter initiativ fra byens overborgermester Andreas von Schoeler (SPD), Brandts partifelle.
Eurovision Song Contest 1984
Bakgrunn
Irland var tilbake etter fraværet året før. Hellas trakk seg fra konkurransen, og det samme gjorde Israel, siden finalen falt på samme dato som Jom hazikaron, Israels minnedag for falne soldater og ofre for krig. Island hadde konkrete planer om å debutere i konkurransen, men måtte trekke seg på grunn av kringkasteren RÚVs svake økonomiske situasjon. Til sammen stilte 19 land i konkurransen, ett land færre enn året før. Konkurransen ble kringkastet til 30 land med et potensielt publikum på 500 millioner seere.
Sendingen
Finalen startet med en film med bilder fra Luxembourg, akkompagnert av landets fem tidligere vinnermelodier i konkurransen. Deretter kom programleder Désirée Nosbusch på scenen. 19-åringen hadde en avslappet og tilbakelent stil, noe som var uvanlig på den tiden. Underveis ønsket hun velkommen på fem språk: fransk, tysk, italiensk, luxembourgsk og engelsk med amerikansk uttale.
Startrekkefølgen var avgjort ved loddtrekning. Sverige startet, mens Portugal avsluttet. Norge hadde startnummer fem. Hvert land ble introdusert med en postkort-film med bilder og kjente elementer fra det aktuelle landet. Sendingen forløp uten problemer, men etter Storbritannias fremføring kunne en høre buing fra deler av publikum. Årsaken skal ha vært at engelske hooligans hadde skapt opptøyer og bråk i Luxembourg i november året før.
Bandet Herreys ledet Sverige til sin andre seier med sangen «Diggi-loo diggi-ley». Svenskene vant med bare åtte poeng mer enn irske Linda Martin og sangen «Terminal 3», skrevet av Johnny Logan. Danmark fikk sin beste plassering siden seieren i 1963, da gruppen Hot Eyes ble nummer fire med «Det' lige det».
Norges bidrag
Norge var representert av Dollie De Luxe, bestående av Benedicte Adrian og Ingrid Bjørnov. Duoen vant en knepen seier med «Lenge leve livet» i den norske finalen i april.
I den internasjonale finalen var Norge det femte bidraget på scenen, og Dollie De Luxe fremførte «Lenge leve livet» med innlagt skiløper-koreografi. Med på scenen var Per Øystein Sørensen, Kari Gjærum, Hege Schøyen og Håkon Iversen som korister. Sigurd Jansen dirigerte for Norge for sjette og siste gang. Kommentator for NRK Fjernsynet var Roald Øyen, mens Erik Heyerdahl kommenterte for NRK P1 for ellevte året på rad. Egil Teige leste de norske stemmene fra NRK Marienlyst i Oslo.
I avstemningen fikk Norge 29 poeng og endte som nummer 17 av 19.
Avstemningen
Hvert land hadde en jury med elleve lekfolk mellom 16 og 60 år, som bedømte de andre landenes sanger med poeng fra 1 til 5. Deretter summerte jurysekretæren sammen stemmene. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hver jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Oppsynsmann for avstemningen var Frank Naef fra EBU. Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen.
Avstemningen ble jevn og spennende, og etter at fem land hadde stemt, lå Spania, Irland og Danmark i tet med 34 poeng hver. Bak fulgte Belgia med 29 og Sverige med 26. Da ti land hadde stemt, gikk Sverige opp i ledelsen med 76 poeng. Bak fulgte Danmark med 69, Irland med 67 og Spania med 61. I andre halvdel av avstemningen lå Sverige hele tiden et hode foran de andre, men Irland tok innpå. Da ett land sto igjen å stemme, ledet Sverige med 141 poeng, mens Irland hadde 135. Siste jury, Portugal, avgjorde den svenske seieren raskt, da de bare ga 2 poeng til Irland og 4 til Sverige. Dermed vant Sverige med 145 poeng – 8 poeng foran Irland.
Den svenske seieren kom overraskende på journalister og veddemålsbyråer som hadde Irland, Italia og Belgia som store favoritter. Til også med den svenske kommentatoren var overrasket, og utbrøt: «Dette er en førsteklasses overraskelse!» da seieren var klar.
Norge fikk halvparten av sine poeng fra de to første juryene og lå på topp ti, men deretter dabbet poengstrømmen av. Til sammen fikk Norge bare 29 poeng og ble nummer 17 av 19. Men det var jevnt på midten av resultatlisten, og Norge var bare 10 poeng unna tiendeplassen.
Deltakere
Liste over deltakerne og det offisielle resultatet. Tabellen er rangert etter startrekkefølge, plasseringen og poengsummen finnes i kolonnene til høyre.
Poengtavle
Tavlen er ordnet etter stemmerekkefølgen i finalen.
12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.
Dirigenter
Mens Piere Cao var sjefdirigent, hadde de fleste deltakerlandene med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.
Badr al-Zamān Qarīb
Badr al-Zamān Qarīb (født 23. august 1929 i Teheran i Persia, død 28. juli 2020 i Teheran) var en iransk lingvist.
Dobbelkokt svin
Dobbelkokt svin (kinesisk: 回锅肉, pinyin: Húi Gūo Ròu), ordrett: «kjøtt som er blitt returnert til wok en» er en av de mest kjente matretter i Sichuankjøkkenet. Svinekjøttet blir først kokt i vann med ingefær og salt; deretter skjæres det i små strimler og stekes opp raskt på nytt i woken i kokende olje. Retten serveres vanligvis med kål og paprika.
Eurovision Song Contest 1984
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng på engelsk eller fransk over telefon. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen:
Dobbelkokt svin
Legenden bak retten
Legenden vil at retten oppstod under Qing-dynastiet, under en av Qianlong-keiserens inspeksjonsreiser som tok ham til Sichuan. Keiseren ønsket seg et festmåltid på hvert nye sted han ankom. I en spesiell landsby var man sværet urolige, ettersom innhøstningen hadde slått feil. De fryktet for konsekvensene hvis de gav ham noe som ikke strakk til, så de la mat som de ikke hadde spist opp fra tidligere tilbake i gryta og tilberedte den på nytt. Til deres lettelse og overraskelse likte keiseren retten svært godt.
Hole skole (Ramnes)
Hole skole var en folkeskole i daværende Ramnes kommune i Vestfold.
Eurovision Song Contest 1984
Kommentatorer og sendinger
Finalen ble overført til 30 land. De fleste landene hadde egne kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer under Eurovision Song Contest 1984:
Badr al-Zamān Qarīb
Badr al-Zaman utdannet seg først i retning naturvitenskaper, men gikk over til persisk litteratur. Hun tok universitetsgrader i persisk språk og litteratur i hjemlandet, og fortsatte ved University of Pennsylvania (linkvistikk, orientalske studier] og ved University of Michigan (fonologi). Hun studerte dessuten sanskrit og indoeuropeisk lingvistikk, og tok doktorgraden med et arbeid og strukturanalyse av verb innen sogdiansk (et av de øst-iranske språk).
Etter hjemkomsten til Iran og ett år ved universitetet i Shiraz tok hun et fireårs videre studium i språket pahlavi. Så dro hun atter til USA dor ytterligere studsier, og underviste som professor for den tid ved University of Utah. Så var hun ved Harvard University, og så tilbake i Shiraz. Badr Zaman kom deretter til universitetet i Teheran.
Badr al-Zaman ble valgt som et permanent medlem av Akademiet for Persisk Språk og Litteratur, og ble leder for dialektologiavdelingen ved dette akademiet. I 2004 overtok hun også ledelsen for den iranske språkgruppe til akademiet. Badr al-Zaman var også medlem av det vitenskapelige råd for forskningsinstitusjonen Senter for Den store islamske encyklopedi (مرکز دائرةالمعارف بزرگ اسلامی) i mer enn tyve år.
Hun døde i Teheran den 28. juli 2020, i en alder av 90 år, av covid-19.
Svømming under EM i svømmesport 2010 – 100 meter ryggsvømming menn
Øvelsen 100 meter ryggsvømming menn ved EM i svømming 2010 på langbane fant sted 9. og 10. august i Budapest, Ungarn.
Visnes
Visnes er et område og et tettsted i Karmøy kommune i Rogaland. Tettstedet ligger vest for Avaldsnes på Karmøy, rett øst for Grønneviken.
Vigsnes Kobbergruve
Visnes er et gammelt gruveområde. I 1865 fant skjerperen Mauritz Kartevold fra Jæren en rik kobbererts på «Vigsnes». Dette ble starten på en omfattende gruvedrift som varte fra 1865 til 1972. Fram mot 1895 var Vigsnes Kobberverk et av de største kobberverkene i Nord-Europa, og gruvene på Vigsnes stod for 70 % av Norges eksport. På det meste arbeidet 800 personer i gruvene, og 3,000 mennesker bodde på Vigsnes, hvor verket drev et helt samfunn med skole, sykehus og ordenspoliti.
I Visnes finner man også en krambod, gruvelekeplass i Fransehagen, og tur- og ridestier. dministrasjonsbygningen har blitt et serveringslokale.
Azadi stadion
Azadi Stadium (betyr frihetens stadium) i Teheran har plass til 78 116 tilskuere. Opprinnelig var det plass til 140 000 tilskuere, men etter at det nedre dekket ble ombygget med 35 000 seter ble kapasiteten redusert.
Azadi er hjemmebane for Persepolis F.C. og Esteghlal F.C. i Iran Pro League.
På Azadi Stadium var det Harry Kewell scoret sitt første landslagsmål foran 120 000 mennesker.
Tistedalens Musikforening
Tistedalens Musikforening er et musikkorps som holder til i Tistedalen utenfor Halden.