cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristoffer Nyhuus
I Hovedmesterskapet 2009 på Stampesletta i Lillehammer vant Nyhuus sin første tittel på 400 meter med tiden 47,99. Han beste tid er 47,37 fra Bislett Stadion 6. juni 2008, en tid som plasserer Nyhuus som Norges 17. beste løper. Han løper også 200 meter, og hans personbeste på 21,84 er blant de 70 beste i Norge gjennom alle tider.
Komiprisen 2002
Øvrige nominerte
Årets nykommer:
Miles Ahead (film)
Miles Ahead er en amerikansk spillefilm regissert av Don Cheadle, basert på et manus som Cheadle har skrevet sammen med Steven Baigelman, Stephen J. Rivele and Christopher Wilkiknson. Filmens handling er basert på virkelige hendelser i en avgrenset og konfliktfylt periode av livet til jazzmusikeren Miles Davis. Miles Ahead er Don Cheadles regissørdebut, og han spiller også hovedrollen som Miles Davis.
Nelia
Utseende
Middelsstore (vingespenn ca. 40 millimeter), brune sommerfugler. Oversiden er ensfarget svartbrun. Undersiden har et lyst (oransje eller hvitt) tverrbånd.
Miles Ahead (film)
I filmen portretteres musikeren og komponisten Miles Davis som en jaget og plaget mann på slutten av 1970-tallet på Manhattan, New York. Hovedfortellingen finner sted to dager før Miles Davis sitt comeback i 1980. Filmens sidefortelling fungerer som tilbakeblikk Miles Davis liv og karriere i perioden 1956-1966, og forholdet til hans første kone Frances Taylor Davis. .
Nelia
Levevis
Larvene utvikler seg trolig på bambus i slekten Chusquea, i likhet med de fleste andre Pronophilina.
De eoliske øyer
De eoliske øyer eller Lipariøyene (også «De lipariske øyer») (italiensk: Isole Eolie) er en gruppe vulkanske øyer i provinsen Messina i regionen Sicilia i Italia. Geografisk befinner de seg i Tyrrenhavet rett nord for Sicilias nordøstlige kyst. Øygruppen består av 7 bebodde øyer samt noen mindre ubebodde. Samlet utgjør øyene ca.115 km², men bare 20 km² har bebyggelse. De mest befolkede øyene har godt utviklet infrastruktur, mens de mindre og mer fjerntliggende som Alicudi ikke har biltrafikk, og fikk elektrisk strøm først på 1990-tallet.
Nelia
Utbredelse
Slekten er bare kjent fra Chile.
De eoliske øyer
Det er båtforbindelse med Sicilia og med Napoli.
Miles Ahead (film)
Produksjonen av filmen er delvis finansiert gjennom folkefinansiering, og vises for første gang på den 53. New York Film Festival 11. oktober 2015.
Toril Carlsen
Toril Carlsen (født 27. april 1958 i Oslo) er en norsk sopransanger som var ansatt som solist ved Den norske Opera fra 1979 til 2010, kun avbrutt av gjesteopptredener på andre scener.
Liv og karriere
Toril Carlsen tok utdannelsen ved Statens Operaskole i årene 1976 til 1979 og ble ansatt som solist ved Den Norske Opera i 1979, 21 år gammel. I hele sin karriere ved operaen var hun en av de mest benyttede sangerne i ensemblet og sang mer enn 70 operaroller. Repertoaret omfatter også kirkemusikk, romanser og samtidsmusikk.
Juni 2010 gikk Toril Carlsen av for operaens pensjonsalder og holdt sin avskjedskonsert den 28. november 2010. Hun er nå frilanssanger.
Ifølge Toril Carlsen er opera «En totalopplevelse ingenting kan måle seg med.»
Andre engasjementer m.m.
Opera Vest i Antonio Bibalos Glassmenasjeriet, Henrik Hellstenius’ Sera og Bartoks Ridder Blåskjeggs borg. Har sunget ved Deutsche Staatsoper Berlin, i København, Malmö og Göteborg og ved Operaen i Kristiansund. I 1997 sang hun tittelrollen ved uroppførelsen av Norges første opera Fredkulla(Trondheim Symfoniorkester). Har gitt konserter i Danmark, Tyskland, Italia, England, Spania i tillegg til mange steder rundt i Norge.
Priser og legater
Toril Carlsen mottatt flere stipend.
Innspillinger
Div. innspillinger med norsk musikk, bl.a. Grieg, Sinding, Ø. Sommerfeldt, K. Nystedt, Lasse Thoresen og Hellstenius.
Never Gonna Give You Up
Sangen har gitt opphav til et internettfenomen kalt rickrolling. Sangen er med i TV-spillene Singstar 80's og Just Dance 4.
Ji
Ji eller JI har flere betydninger:
Ivan Turgenev
Liv
Turgenev var født inn i en rik landlig familie i Orjol. Ivans far, som var oberst i det russiske kavaleri, døde da Ivan var seksten, og sammen med broren Nikolaj vokste Ivan opp sammen med deres voldelige mor, Varvara Petrovna Lutovinova.
Turgenev studerte ett år ved Universitetet i Moskva, og flyttet deretter til Universitetet i St. Petersburg, for å studere klassiske språk, russisk litteratur og filologi. Han ble sendt til Universitetet i Berlin i 1838 for å studere filosofi, spesielt Hegel og historie. Turgenev ble imponert over det tyske samfunnet, og returnerte som vestligvennlig; i motsetning til mange av sine samtidige forfatterkolleger (som blir karakterisert som slavofile) mente Turgenev at Russland kunne forbedres gjennom ideene fra den vesteuropeiske opplysningstiden. Som så mange av sine samtidige var han sterk motstander av den russiske livegenskapen.
Turgenev giftet seg aldri, selv om han hadde en datter med en av sin families livegne. Han opprettholdt til gjengjeld en livslang vennskapsforelskelse, eller et «ménage à trois» med den franske sangerinnen Pauline Viardot og hennes ektemann forfatteren Louis. Hans nærmeste litterære venn var Gustave Flaubert. Forholdet til Tolstoj og Dostojevskij var ofte anstrengt, blant annet på grunn av at disse var slavofile. Det vanskelige forholdet til Tolstoj førte også til at Tolstoj utfordret Turgenev i 1861 til en duell, selv om han senere ba om unnskyldning. De snakket ikke sammen på 17 år. Dostojevskij parodierte Turgenev i romanen De besatte, gjennom skikkelsen Karmazinov. Han døde ved Bougival, nær Paris, 3. september 1883. På dødsleiet tigget han Tolstoj, som hadde begynt med religiøs grubling, om å returnere til litteraturen.
På grunn av sin kontakt med vesten, ble Turgenev i sin levetid oppfattet som den store russiske forfatteren. Det var han, og ikke Dostojevskij og Tolstoj, som introduserte det europeiske publikum for Russland, og som skapte forestillingen om et særegent russisk folkelynne.
Forfatterskap
Turgenevs første litterære forsøk var episke dikt, fulgt av Et overflødig menneskes dagbok (1850). Han viste tidlig talent og ble rost av Belinskij, datidens ledende russiske litteraturkritiker.
Turgenev fikk sitt gjennombrudd med En jegers dagbok (1852, Записки охотника). Boken er basert på forfatterens egne observasjoner mens han jaktet på fugler og harer på morens hjemsted Spasskoje, og røper «hans medlidenhet med småfolk, særlig livegne bønder, mens de adelige godseierne gjennomgående males med mørkere farger». Verket ble først publisert i tidsskriftet Svremennik i 1847 og kom i bokform i 1852. Boken er et angrep på livegenskap, og skal ha hatt samme rolle i opphevelsen av livegenskapet som Onkel Toms hytte hadde med sitt litterære angrep på slaveriet i Amerika. Tsar Aleksandr skal selv ha lest En jegers dagbok og blitt påvirket av den. I sitt samfunnssyn var Turgenev en liberaler, men han var samtidig pessimist, og hadde «mistro til det russiske folks evne til noensinne å nå fram til friheten».
Som en motsetning til disse passive mannsfigurene, skapte Turgenev i sitt hovedverk Fedre og sønner (1862, Отцы и дети) den rake motsetningen: Jevgenij Bazarov er en viljesterk og handlekraftig «nihilist», en «representant for den unge, revolusjonære generasjon» som fra en fattig bakgrunn utdanner seg til lege. Mot ham i romanen settes vennen Arkadij Kirsanov, som er sønn av en liberal og velmenende godseier. Den objektive, ikke-vurderende skildringen av bazarov ga grunnlag for mange tolkninger og en heftig litterær debatt i samtiden: Var boken et angrep på de unge, eller en forherligelse?
Det fleste av hans bøker er oversatt til norsk.
Bearbeidelser
Turgenevs forfatterskap har blitt bearbeidet til en rekke andre verk, som ballet (av Fredrick Ashton), teater (Brian Friel og George F. Walker), og film (Jevgenij Bauer).
Ferdinand Keller (vitenskapsmann)
Ferdinand Keller (født 24. desember 1800 i Marthalen, død 21. juli 1881 i Zürich) var en sveitsisk arkeolog. Han er først og fremst kjent for sine undersøkelser av innsjøboliger i Sveits i 1853–54, og arbeid med rester fra La Tène-kulturen. Han er grunnleggeren av Antiquarische Gesellschaft i Zürich.
Fiat Abarth 1500 Coupé
Abarth 1500 Biposto Coupé var en konseptbil bygget for den italienske bilprodusenten Abarth av designhuset Bertone, og designet av Franco Scaglione, i 1952. Bilen ble første gang presentert på bilutstillingen i Torino i 1952. Modellen er den første Franco Scaglione designet for Bertone, og er også en av de aller første Fiat-baserte Abarth-modellene. Mange mener 1500 Biposto Coupé også var forgjengeren til den senere BAT-serien av konseptbiler fra Bertone, da bygget for Alfa Romeo som en serie studier av aerodynamikk.
Hamarhallen
Hamarhallen er en messehall og tidligere idrettshall som stod ferdig bygget på Hamar i 1961. Hallen ble realisert som følge av overskuddene fra Hamar Mart'n på slutten av 1950-tallet samtidig som prosjektet fikk støtte fra Hamar kommune. Hamarhallen ble tegnet av arkitekten Frode Rinnan og var den andre messehallen i landet etter Sjølysthallen i Oslo, samt den første rene innendørshallen med håndballbane utenfor hovedstaden.
Fiat Abarth 1500 Coupé
Under panseret satt en 1.5-liters motor med fire sylindre på rekke og to forgassere, med en effekt på 75 hestekrefter. Denne var koblet til en firetrinns manuell girkasse.
Etter presentasjonen på bilutstillingen i Torino ble bilen, som kun var bygget i ett eksemplar, kjøpt av Packard og fraktet til Detroit, USA, hvor Packars designstudio overtok bilen. Etter at disse var ferdige med bilen ble den gitt som gave til Richard Austin Smith, redaktør for magasinet Fortune, som takk for at han hadde foreslått et slagord til en reklamekampanje for Packard, som senere ble brukt. Bilen ble overlevert til Smith i juli 1953, som beholdt den frem til sin død, da den ble solgt på auksjon.
Muravlenko
Muravlenko (russisk: Муравленко) er en by i det autonome området Jamalo-Nenetsk i Russland. Byen ligger rundt 480 km sørøst for Salekhard. Innbyggertall: 37 073 (est. 2007), 35 926 (folketelling 2002).
Byen ble grunnlagt i 1984 som bosetningen Muravlenkovskij (russisk: Муравленковский), i forbindelse med utbygging av oljefelt i området. Den fikk innvilget bystatus 6. august 1990.
Muravlenko er en typisk oljeby, hvor selskapet Gazprom neft har en stor virksomhet.
Prosopocoilus (Hoplitocranum) speciosus
Prosopocoilus speciosus er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor (hannene 20-34 millimeter), blankt svart hjortebille, dekkvingene brungule med en svart, kileformet flekk i midten. Hannens kjever er sigdformede med en stor, butt tann ves roten og fire små tenner i spissen. Små hanner har enkle, sagtakkede kjever. Hodet er slett uten kjøler eller knøler, men med et vagt, bredt U-formet søkk foran. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt. Beina er svarte. Undersiden er svart med et par oransje flekker bak mellomhoftene. Hunnen er bredere, svært blank, farget som hannen, men den mørke kilen på dekkvingene er større, forkroppen og særlig hodet er nokså kraftig, men fint punktert.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Utbredelse
Arten er utbredt i det sørlige India.
Kreis Oschatz
Kreis Oschatz var en Landkreis som eksisterte i Bezirk Leipzig i Den tyske demokratiske republikk (DDR) fra 1952 til 1990, med hovedsete i Oschatz.
Distriktet ble opprinnelig opprettet i 1874 i kongeriket Sachsen som Amtshauptmannschaft Oschatz, og omdøpt til Landkreis Oschatz i 1939. I 1949 ble distriktet en del av DDR, og i 1952 ble deler av Landkreis Oschatz skilt ut som en del av den nye Kreis Döbeln. De resterende delene av Landkreis Oschatz ble deretter sammen med deler av Kreis Grimma og Kreis Torgau og omdannet til den nye Kreis Oschatz.
Cielito Lindo
«Cielito Lindo» er en tradisjonell meksikansk sang. Den ble skrevet i 1882 av komponisten Quirino Mendoza y Cortés. Sangen synges ofte av mariachier, og har også blitt sunget av kjente meksikanske sangere som Pedro Vargas og Luis Aguilar, samt av Pedro Infante i filmen Los Tres García.
Kreis Oschatz
Etter Tysklands gjenforening fortsatte den å eksistere fra 1990 til 1994 innenfor Fristaten Sachsen som Landkreis Oschatz. Den 1. august 1994 ble den slått sammen med Landkreis Torgau til den nye kretsen Landkreis Torgau-Oschatz som eksisterte frem til 2008.
Kjeld Vibe
Kjeld Vibe (født 5. oktober 1927, død 27. januar 2011 i Oslo) var en norsk diplomat. Han var Norges ambassadør i USA og ved NATO.
Kreis Oschatz
De viktigste stedene i kretsen ved siden av kretsbyen Oschatz var byene Dahlen og Mügeln, såvel som kommunene Ablaß, Cavertitz, Liebschütz, Naundorf, Schmannewitz, Sornzig og Wermsdorf.
Cielito Lindo
Sangen er et uoffisielt nasjonalsymbol for Mexico, og blir sunget for å uttrykke nasjonal identitet og nasjonalfølelse og for å heie fram landet under internasjonale idrettsarrangementer.
Flere steder og gater i Mexico er oppkalt etter sangen.
Kjeld Vibe
Vibe var utdannet jurist med spesialisering i folkerett. Han ble i 1954 cand.jur.. Etter endt utdannelse gikk han inn i utenrikstjenesten, der hans første utenlandsstasjoneringer var som attaché ved Norges faste delegasjoner til NATO og Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling. I årene 1962 til 1965 var Vibe sekretær for utenriksminister Halvard Lange. Han var senere tilknyttet departementets politisk avdeling, der han i 1969 ble underdirektør og i 1972 ekspedisjonssjef. I 1977 ble Vibe ambassadør ved Norges faste delegasjon til NATO i Brussel, der han var til 1984, da han ble utenriksråd. I 1989 ble han ambassadør i Washington, DC. Perioden som ambassadør i USA varte til 1996.
Cielito Lindo
Tekst
Refreng:
Kjeld Vibe
Vibe var medlem av Ytringsfrihetskommisjonen.
Cielito Lindo
Tekst
(Refreng)
Kjeld Vibe
Vibe var kommandør med stjerne av St. Olavs Orden. Han mottok Forsvarsmedaljen med laurbærgren.
Genovabukten
Genovabukten (italiensk Golfo di Genova) er navnet på bukten som ligger i den nordlige delen av Det liguriske hav. Bukten er 125 km lang og strekker seg mellom de italienske byene Imperia i vest og La Spezia i sørøst. Bukten har fått navn etter buktens største by, Genova.
Milton Keynes Museum
Milton Keynes Museum er lokalmuseet for Milton Keynes i England. Det dekker historien til både den nye byen og de eldre byene og landsbyene som er innlemmet i den. Museet ligger i Wolverton
Museet ble åpnet i 1973, med en samling av gjenstander fra gårder og fabrikker som forsvant under utviklingen av Milton Keynes. Man fant lokaler på Stacey Hill Farm, og museet hadde frem til 1989 navn etter denne gården. Samlingen vokste, og i 1989 bestemte man seg for å endre navnet til det nåværende.
1. januar 1996 ble to bevaringsverdige bygninger som tilhørte museet ødelagt av brann. Mange gjenstander som befant seg i dem gikk også tapt. Det ble gjenreist kopier av bygningene i løpet av 1997.
Museet drives av en stiftelse, og eies av distriktsmyndighetene.
Fanboy
Fanboy er et engelsk begrep som brukes for å beskrive et individ som er dedikert til et enkeltobjekt på en emosjonell eller fanatisk måte, ofte til et punkt der det kan beskrives som tvangslidelse.
Harbinbryggeriet
Harbinbryggeriet, som produserer Harbinøl (kinesisk: 哈尔滨啤酒, pinyin: Hā'ěrbīn Píjiǔ) er et stort kinesisk bryggeri i byen Harbin nord i Folkerepublikken Kina. Det ble grunnlagt av harbinrusseren Ulubulevskij (Wróblewski) i 1900, og dermed er dette Kinas eldste ølbryggeri.
Fanboy
Historie
Ordet oppsto første gang skriftlig i den britiske Merriam-Webster ordboken allerede i 1919.
Harbinbryggeriet
Harbinbryggeriet har hatt stor fremgang i det innenlandske marked og eksporterer dessuten flere av sine merker til de europeiske og nordamerikanske markeder.
Fanboy
Medier
Likevel var det ved de digitale medier uttrykket har satt seg i de senere årene. Nå brukes begrepet ofte om noen som har en sterk lojalitet til en spesiell spillkonsoll, merkevare eller franchise.
Friidrett under Samveldelekene 1986
Friidrett under samveldelekene 1986. Friidrett var en av flere sporter under de trettende samveldelekene som ble arrangert i Edinburgh i Skottland i perioden 24. juli til 2. august 1986. Det var trettende gangen som friidrett var med på programmet i Samveldelekene. I lekene i 1986 ble det konkurrert i 41 øvelser, tjuetre for menn og atten for kvinner. England ble beste nasjon med atten gullmedaljer foran Canada med ti.
Stripeklegg
Stripeklegg (Atylotus latistriatus) er en av kleggene i slekten Atylotus. Den er utbredt i Europa i sør og Mellom-Europa, østover i Asia og i Nord-Afrika. Ikke i Norge.
Stripeklegg tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der fluens indre og ytre organer endres.
Ski-VM 2013 – Kombinert stor bakke/10 kilometer
Kombinert stor bakke / 10 kilometer langrenn under ski-VM 2013 i Val di Fiemme ble arrangert den 28. februar 2013.
Skihopping
Hoppkonkurransen i stor bakke ble arrangert kl. 10:00. Eric Frenzel satte bakkrekord med sitt hopp på 138,5 meter.
† - Bakkerekord
Langrenn
Langrennsøvelsen startet 15.30.
James George Frazer
Biografi
Forskning på myter og religion ble hans område for forskningsområde. Med unntak av Italia og Hellas reiste Frazer ikke utenlands. Hans primære kilder var antikkens fortellinger og spørsmål sendte med brev til misjonærer og britiske myndighetsrepresentanter over hele kloden. Frazers interesse for antropologi ble vekket da han leste E. B. Tylors Primitive Culture (1871) og ble oppmuntret av sin venn, den bibelske forskeren William Robertson Smith, som knyttet Det gamle testamente til tidlig hebraisk folkeminne.
Den gylne greinen
Frazer var ikke den første som studerte religion omfattende som et kulturelt fenomen framfor en teologisk synsvinkel. Han var dog den første som detaljerte forholdene mellom myter og ritualer. Hans teorier om totemisme ble avløst av Claude Lévi-Strauss og hans visjoner om det årlige offer for Årets Konge som ennå ikke var blitt født ved feltstudier. Hans generasjons valg av darwinistisk evolusjon som en sosial paradigme, tolket av Frazer som tre stadier i menneskelig utvikling – magi fremmet religion, som igjen kulminerte i vitenskap – har ikke blitt bevist som gyldig. Dog, Den gylne greinen, hans studier av antikkens kulter, riter og myter, inkludert deres paralleller med tidlig kristendom, er uten tvil hans største verk, og blir fortsatt hjemsøkt av dagens mytografer for dens detaljerte informasjon. Boken påvirket René Girard, og førte til at han begynte å studere antropologi for å utvikle hans etterligningsteori om syndebukken. Verkets påvirkning hadde effekt langt utover de konvensjonelle grensene av den akademiske verden; den symbolske syklus av liv, død og gjenfødelse som Frazer fant bak myter av alle herkomster fanget en hel generasjon av kunstnere og poeter. Kanskje det mest bemerkelsesverdige produkt av denne fascinasjonen er T. S. Eliots store dikt The Waste Land (Ødelandet). En nyere innflytelse er slutten på Francis Ford Coppolas film Apokalypse nå! En kopi av Den gylne greien figurerer for øvrig i en av de siste scenene av filmen. Også Rudyard Kipling, W.B. Yeats og D.H. Lawrence hørte til dem som tok inntrykk av Frazer.
Den første utgaven som kom i to bind ble utgitt i 1890. Tredje utgave ble gjort ferdig i 1915 og kom i tolv bind og med et supplementsbind lagt til i 1936. Han utga også en forkortet utgave i ett bind, hovedsakelig satt sammen av hans hustru i 1922, med en del kontroversielt materiale fjernet fra teksten.
Jane Ellen Harrison, en respektert historiker av gresk religion og en medlem av Newnham College ved University of Cambridge, ga Frazers umåtelig populære verk akademisk troverdighet, og den har opprettholdt sitt rykte som klassiker for folk flest.
Boken er komponert som en kommentar til og forklaring på et eiendommelig ritual fra romersk religion i en helligdom for gudinnen Diana ved Nemisjøen, sør for Roma. Denne helligdommen var voktet av en prest som var en rømt slave og som hadde fått sitt embete ved å drepe forgjengeren. Frazer mente at dette ritualet må ha vært fra en meget eldre tid. Han antok at grunntanken bak ritualet hadde vært at kraften for livsframbringelse var knyttet til en kropp (for eksempel et tre eller en prest), at kraften med tiden ble svekket sammen med kroppen den besto av, og at kraften kunne fornyes ved å bli overført til en ny kropp ved hjelp av drepe (eller felle) den gamle kropp. Frazer mente at dette kunne sannsynliggjøres ved å sammenligne med magiske og religiøse forestillinger og ritualer fra hele jorden. Frazers overordnede teori overbeviste ikke hans fagfeller, men Frazer fornyet forskningen av den gresk-romerske antikken ved å dra inn etnografisk viten om opprinnelige kulturers myter, ritualer og forestillinger som opp til årene fram til den første verdenskrig var blitt innsamlet fra store deler av verden. I dag betraktes Frazers verk som foreldet, men hans innsats står fortsatt, først gjennom at han var en foregangsmann i sitt fag, men også takket være det store faktamaterialet som han samlet inn.
En viktig samtidig kritikk av Frazers evolusjonistiske menneskesyn ble formulert av den danske religionshistoriker Vilhelm Grønbech i hans verk Primitiv religion fra 1915.
Gul dvergciklide
Gul dvergciklide er en ciklide fra Sør-Amerika som blir opptil 9 cm lang. Den er relativt fredelig og kan holdes i et vanlig selskapsakvarium.
Den foretrekker en temperatur på 16-25 grader og en pH på mellom 6 og 7,5.
Den er populær som akvariefisk. Voksne hanner har en karakteristisk blåfarge. Hunnene er mindre og er gulaktige med gråsvarte mønstre.
Man bør ha flere hunner for hver hann. Den leker i huler, og legger vanligvis mellom 50 og 70 egg, noen ganger opptil 200 stykker. Hvis det er andre fisker i akvariet som kan true yngelen, reagerer foreldrene med et skarpt vakthold.
Sommersol til siste stund
«Sommersol til siste stund» er opprinnelig en amerikansk vise med tittelen «Silver Threads Among the Gold», skrevet av sanger og komponist Hart Pease Danks i 1873. Danks var født i New Haven i 1834, og døde i Philadelphia i 1903. Teksten som i dag er kjent som «Sommersol til siste stund», ble skrevet i 1895 av Erich Anthon Erichsen, født i Vejle i Danmark i 1870. Før Erichsen ble forfatter, praktiserte han som advokat. Fra 1906 til 1918 var han redaksjonssekretær i avisa «København», deretter skiftet han yrke til politifullmektig. Det er som forfatter han har gjort seg bemerket, og fortellinger som «Jul på Birkelund», «Lykkelige mennesker», «En moders hjerte» og «Pastor Stefanus» er også kjent i Norge. Visa er innspilt på Frem fra Glemselen kap. 9 med Helge Borglund.
Teksten
sølverstenk om issen står, det går mot de gamle år, Men du kjære selv er du, er du, ung og smukk for meg ennu, ja det kjære selv er du ung og smukk for meg ennu. kysser jeg dog ømt ditt kinn mens det nynner i mitt sinn. Du er kjær for meg ennu, ennu, gammel blir nok aldri du, du er kjære for meg ennu, gammel blir nok aldri du. blek om kinn mens tiden ler er en sjel som elsker mer. Aldri, aldri vinterfrost og blund, sommersol til siste stund, aldri vinterfrost og blund, sommersol til siste stund.
University of Manchester
University of Manchester er et britisk universitet som ligger i Manchester, England. Med mer enn 40 000 studenter på 500 akademiske programmer, mer enn 10 000 ansatte og en årlig inntekt på mer enn £600 000 000, er det blant Storbritannias største institusjoner for høyere utdanning.
Universitetet i Manchester ønsker flerkultur velkommen med rundt 7400 internasjonale studenter fra rundt 180 land. De tre mest representerte landene er Kina (inkludert Hongkong), Malaysia og Hellas.
Rangeringer
University of Manchester ble rangert som nummer 28 av 126 britiske universiteter på Complete University Guides liste for 2016 og som nummer 29 av 119 britiske universiteter på The Guardians 2016-liste.
THE World University Rankings 2014-2015 plasserte universitetet som på plass 52 av de 500 beste universitetene i verden. I QS World University Rankings for 2014 rangerte universitetet som nummer 30 og i Academic Ranking of World Universities (Shanghai-rankingen) for 2014 som nummer 38 av verdens universiteter.
Tilbud og etterspørsel
Tilbud og etterspørsel beskriver innen økonomifaget relasjonene mellom potensielle selgere og kjøpere av et økonomisk gode i et marked med fullkommen konkurranse. Teorien om prisdannelsen i markeder er en sentral del av mikroøkonomisk teori.
Klassiske økonomer som Adam Smith beskriver tilbud og etterspørsel som avgjørende for markedsprisen til en vare, mens varens reelle verdi (naturlige pris) er bestemt av produksjonskostnadene.
Marginalistiske økonomer som Stanley Jevons så på nytteverdien som avgjørende for varens verdi, og mente at denne lot seg fastslå gjennom å finne likevektsprisen når tilbud og etterspørsel var i balanse.
Se også
Quantity demanded
Kong David
David (hebraisk: – Dāwiḏ eller  – Dāwîḏ, «elsket»/«onkel»; gresk:  – Dauíd; arabisk: دَاوُود – Dāwūd) var den andre kongen av det forente kongedømme Israel i henhold til Bibelen. Han er beskrevet som rettskaffen konge, skjønt ikke uten feil, dessuten også etter sigende en stor kriger, musiker og poet, tradisjonelt tilskrevet mange av salmene som er gjengitt i Salmenes bok. David skal ha hersket i 44 år. Hans liv og styre er beskrevet i Samuelsbøkene og Første krønikebok. I Andre Samuelsbok fortelles det at Gud var så tilfreds med David på slutten av hans liv at han lovet at Davids ætt skulle vare evig. Innen jødedommen mener man at Messias vil være av denne ætten.
David er således en av de viktigste personene i Israels historie. I Det gamle testamente brukes begrepet «messias» om den salvede konge av Davids hus, utvalgt og innsatt av Gud og som skal etablere kongedømmet slik Gud har planlagt for Israel. Begrepet representerer en kjent nærorientalsk kongeideologi, muligens av egyptisk opprinnelse, i det gamle Israel. Ifølge Det nye testamente tilhører Jesus Kristus Davids ætt og beskrives som han arvtager, «løven av Judas stamme» og «Davids rotskudd».
Edwin R. Thiele har datert Davids liv til ca. 1040 – 970 f.Kr., han regjerte over kongedømmet Judea i tiden ca. 1010 – 1003 f.Kr. fra sin første hovedstad Hebron, og da han ble konge over det forente kongedømme Israel ca. 1003 – 970 f.Kr, flyttet han hovedstaden til Jerusalem. Samuelsbøkene er den eneste kilden til informasjon om hans liv og regime, skjønt Tel Dan-stelen nedtegner eksistensen av et israelittisk kongelig dynasti på midten av 800-tallet f.Kr. som ble kalt for «Davids hus».
Beretninger fra Davids liv har en sentral plass i jødisk og kristen, og islamsk kultur. I islam er David en profet og konge av en nasjon foruten å være en ung kriger som drepte Goliat før han fikk all makt og styrte sitt kongedømme. Han er husket for å være veltalende og for sin vakre fremsigelser av Guds ord. Davids biografi er den mest utfyllende i Det gamle testamente. Her beskrives innfløkte politiske hendelser, episke slag og omfattende persondrama. Davids regime ble senere sett tilbake på som en gullalder, bare overgått av Salomos kongedømme med byggingen av Tempelet i Jerusalem, og tradisjonene om hans styre har utviklet seg i flere stadier.
David blir valgt til konge
Beretningene om David begynner i Første Samuelsbok 15-28 med å beskrive hvordan kong Saul mistet Guds gunst, og hvordan Gud flyttet sin velsignelse og sitt nærvær over til David. Det angis flere grunner til at Saul mistet Guds velsignelse. Han lot være å fullføre bannlysningen mot amalekittene, han tok taktisk ukloke beslutninger i krigen mot filistrene, han var deprimert og oppfarende, og han gikk mot slutten av sin tid til en åndemanerske for å søke råd. I disse avsnittene er Saul presentert som en motsatt type av Gideon, som en anti-Gideon. Saul bad Gud om å være stille. Senere da Saul forsøkte å snakke med Gud fikk han ikke svar.
Profeten Samuel synes å ha vært en sentral skikkelse i Israel før og i kong Sauls tid. Det er beskrive hvordan Samuel først salvet Saul til konge, og siden hvordan han søkte etter en ny konge blant sønnene til Isai av Betlehem:
Gud sendte en ond ånd for å plage Saul og hans tjenere foreslo at han sendte bud på David som kunne spille på harpe: «en sterk og djerv kriger og god til å tale for seg. Han er en staselig kar, og Herren er med ham.» Saul gjorde så og fikk David utnevnt som en av hans våpensveiner. Når den onde ånden kom over Saul spilte David for ham og han følte seg bedre.
David og Goliat
Fortellingen om David og Goliat i Første Samuelsbok 17 er et litterært mesterstykke, skjønt det er også knyttet flere spørsmål til teksten. Ifølge fortellingen brakte David mat til sine eldre brødre som slåss for Saul. I fortellingen utfordrer filisterkjempen Goliat fra Gat israelittene til å sende deres egen kjempe for å avgjøre krigen i en tvekamp. Svært mange av enkeltelementene i fortellingen har flere lag med symbolikk knyttet til seg.
Da ingen av israelittene hadde mot til å møte Goliat gikk David til Saul og sa at han ville møte kjempen for han hadde drept «både løve og bjørn». David insisterte på at han kan beseire Goliat ettersom kjempen hadde begått blasfemi og således fortjente å dø.
Saul lar ham til sist få kjempe og forsøkte å gi David sin egen rustning, men David tok ikke imot. Isteden valgte han en stav, slyngen og fem steiner for å møte Goliat. David traff Goliats hode med en stein fra slyngen. Filisterne flyktet i skrekk og israelittene vant en stor seier. David skar av Goliats hode og tok det med seg til Jerusalem.
Kong Saul og David
Etter denne seieren gjorde kong Saul David til hærfører over en av sine hærer og tilbød ham sin datter Mikal som ektefelle. David gjorde det svært bra i mange slag, og kvinnene som møtte soldatene på vei hjem fra slag sang jublende: «Saul slo tusener, men David har slått titusener.» Etterhvert vekket Davids popularitet Sauls frykt: «Nå mangler det bare at han får kongedømmet.» Med ulike strategier søkte den sjalu kongen Davids død, men sammensvergelsene var fånyttes. Sauls sønn Jonatan «sluttet en pakt med David, fordi han hadde fått ham så kjær som sitt eget liv.» For å unngå Sauls raseri, og advart av nettopp Jonatan flykter David inn i villmarken.
I villmarken samlet David sammen en gruppe av tilhengere, omtrent som den senere Sverre Sigurdsson og birkebeinerne gjorde i Norge, og David ble lederen for de utstøtte blant israelittene samtidig som han unngikk Sauls forfølgelser. Han aksepterte den filistiske kongen Akisj i Gat som sin overherre, men fortsetter i hemmelighet å ta israelittenes parti. Når Akisj fører krig mot Saul, ble David fritatt fra deltagelse da filisternes adel ikke stolte på hans lojalitet.
Mens David rømte for sitt liv ga Saul sin datter Mikal videre til Paltiel, en sønn av Lajisj fra Gallim, men David på sin side tok til seg flere hustruer, blant annet Abigajil og Ahinoam fra Jisreel Senere da David ble konge av Judea, og mens Isjbosjet, en bror av Mikal og en sønn av Saul, styrte de nordlige stammene av Israel, krevde David at Mikal ble levert tilbake ham slik at freden ble bevart. Isjbosjet gjorde det og lot Mikal reise til David, til tross for de høylytte protestene til Paltiel.
Lenge etter, og lenge etter at Mikal var blitt gitt tilbake, kritiserte hun David for at han danset, delvis uten klær, da han førte Paktens ark til det nylig erobrede Jerusalem i en ekstatisk religiøs prosesjon. Mikal døde uten å ha født barn sammen med David, noe som Andre Samuelsbok antyder var hennes straff for å forakte ham. Hun hadde imidlertid trolig oppdratt de fem sønnene til sin søster Merab. David overleverte i sin regjeringstid disse sønnene til gibeonittene for at de skulle bli drept som hevn for at deres bestefar, Saul, hadde angrepet denne stammen.
Saul og Jonatan ble drept i løpet av et slag mot filisterne ved Gilboafjellet. David sørget over deres død og gikk deretter opp til Hebron hvor han ble salvet som konge over Judea; i nord forsøkte Sauls sønn Isjbosjet å herske over Israels nordlige stammer. Det brøt deretter ut krig mellom David og Isjbosjet som varte fram til Isjbosjet ble snikmyrdet. Snikmorderne førte hodet til David i håp om en belønning, men David lot dem bli henrettet for deres forbrytelse mot en som Herren har salvet. Dog med dødsfallet til sønnen av Saul kom de eldre til Hebron og salvet den 30 år gamle David til konge over både Israel og Judea.
Davids erobringer
David begynte sine erobringer med filisterne vest for hans eget rike. Han tok «Metheg Amma» fra dem, noe som antagelig betyr «bisselet til moren» eller «moderbyen», og ved å kontrollere bisselet kontrollerte han også nasjonen. Dette stedet kan ha vært Gat. Han undertrykte moabittene i øst, og vendte seg deretter mot nord for å bekjempe Bar Hadad II av Damaskus-riket (arameerne), etablerte en garnison i Damaskus; før han endelig erobret edomittene sør for seg. Denne erobringen utvidet billedlig sett hans erobringer til å dekke jordens fire hjørner og utvidet også hans rike til det lovede land som ble gitt til Abraham i Første Mosebok.
Moabittene betalte skatt til David, og han tok gullskjoldene fra Bar Hadad II og bronse fra hans byer. En annen lokal hersker, Tou i Hamat i Syria, hørte om Davids erobringer i Hamat og sendte tributter til David for å redde seg fra Bar Hadad II. Den bronsen som var blitt erobret ble siden brukt i byggingen av Salomos tempel, i særdeleshet i støpingen av Bronsehavet som satt bak de tolv oksene, som representerte nasjonenes sjø, født av Israels tolv stammer.
David og Batseba
Senere i Davids regime begikk han utroskap med den vakre Batseba, hustruen til hetitten Uria, mens hennes ektemann var unna i krigen mot ammonittene der hvor den israelittiske hæren beseiret disse festning ved Rabba. Davids utroskap forbrøt seg mot et klart bud i Tora, jødedommens grunnleggende juridiske og etiske tekst, ved «dette har gitt Herrens fiender grunn til å spotte» ...og således kastet «Israel inn i politiske opprør som var langt mer ekstremt enn noe som skjedde under regimet til Saul.»
Batseba var «datter av Eliam», en av Davids «tretti» Eliams far, Batsebas bestefar, var Akitofel fra Gilo, en av Davids fremste rådgivere. Gilo var en by i Judea og Batseba var således fra Davids egen stamme. Akitofel kom stille seg på parti med Davids sønn Absalom i dennes mislykte opprør mot sin far, noe som ville ha gjort Absalom til konge om det hadde lyktes framfor Akitofels barnebarn, Batsebas sønn med David, Salomo. Absalom ble drept av Davids hærfører Joab i strid med Davids ordre, mens Akitofel begikk selvmord ved å henge seg.
David giftet seg med Batseba og hun fødte hans barn, men «det som David hadde gjort, var ondt i Herrens øyne» slår Andre Samuelsbok fast og profeten Natan konfronterte David ved å spørre: «Hvorfor har du da foraktet Herrens ord og gjort det som er ondt i Herrens øyne? Hetitten Uria har du drept med sverd. Du lot ammonittene drepe ham, og du tok hans kone og giftet deg med henne.» Natan beskyldte David for både utroskap og mord, og straffen for begge var at profeten erklærte at Gud ville straffe kongen med et vanskelig regime, preget av voldelig uro og intriger. Om ikke David selv skulle dø ville barnet som Batseba født bli straffet: «den sønnen du har fått, ikke få leve». Herren lot en hard sykdom ramme gutten som David hadde fått med Urias kone. David ba for gutten, fastet strengt og sov på gulvet, men gutten døde uansett. David reiste seg da opp og begynte å spise igjen, og han beholdt kongeriket som han nær hadde mistet.
Davids sønn Absalom gjør opprør
Absalom, Davids sønn, gjorde opprør gjentatte ganger mot sin far, og han drepte sin bror Amnon som hadde voldtatt deres felles søster Tamar. David ble rasende over drapet, men tok til sist Absalom til nåde igjen. Likevel gikk Absalom senere ut og påberopte seg kongstittelen, og da det samlet seg stadig flere om ham ble David nødt til å flykte til Jerusalem. David må som under Saul flykte ut i villmarken mens Absalom tar farens etterlatte medhustruer til sengs for å markere sin rett.
David fikk etterhvert samlet hæren, og den dro uten ham for å møte Absaloms hær i Efraim-skogen. Etter stort mannefall er det Davids hær som står seirende igjen. Absalom red på et muldyr og satte hodet fast i de tette greinene til ei eik, og her ble han funnet av Davids hærfører Joab som drepte ham, i strid med Davids ordre. Når nyheten om seieren kommer til David gledet han seg ikke over den, men jamret seg over sønnens død: «Absalom, min sønn! Absalom, min sønn, min sønn! Å, om jeg var død i ditt sted! Absalom, min sønn, min sønn!»
Den aldrende David
Da David ble gammel og sengeliggende fikk han den unge og vakre Abisjag til å ligge hos ham for å holde ham varm, men de hadde ikke noe seksuelt forhold. Samtidig erklærte Adonja, hans eldste overlevende sønn og naturlige arving, seg selv som konge uten at profeten Natan ble konsultert. Batseba, Davids ynglingshustru, og Natan, profeten, fryktet at de ville bli drept av Adonja. De gikk til David og framførte argumentet at Salomo burde bli konge, slik David hadde lovet tidligere. David etterkom deres ønske og utnevnte Salomo til konge. Siden fikk Salomo den eldre broren drept, ettersom Adonja på listig vis forsøkte å undergrave ham.
Det er til Salomo som David gir sine siste instruksjoner, inkludert Herrens løfte at hans og Salomos slektslinje skulle arve Israels trone for evig tid, og har påbud om at Salomo skulle drepe to personer på hans vegne, Joab som hadde drept flere personer uten Davids vitende og vilje, og Simei som hadde slengt eder og forbannelser etter David dengang han var på flukt fra Absalom. (1. Kong 2.kap vers 5 til 9.) David døde etter å ha hersket i 40 år over Israel, 7 i Hebron og 33 år i Jerusalem. Han ble gravlagt i David-byen, det vil si det smale lavberget bak den sørlige enden av Jerusalems Tempelhøyde og det som i dag kalles Gamlebyen.
David som poet og musiker
I flere bibelsk avsnitt er David referert til som «helten i Israels sanger»,, den som trøster Saul med musikk, og grunnlegger av tempelsangen. I en av Dødehavsrullene (11QPsa) tilskrives David 3600 tehilim (lovsanger) foruten andre komposisjoner. 73 av de 150 salmene i Bibelen er tilskrevet David. Det mest gjennomgående tema i Salmenes bok er Jahves kongedømme, enten det er i lovprising eller i bønn, antyder de et forhold mellom Jahves kongemakt og hans evner til å fri salmisten ut fra farer og vanskeligheter. I henhold til Midrasj Tehillim, en jødisk tekst fra omkring 1000-tallet e.Kr., var kong David guddommelig inspirert til å skrive salmene av Den hellige ånd.
I tillegg til å være tilskrevet Davids forfatterskap angir 13 av salmeoverskriftene spesielle hendelser i Davids liv. Overskriftene på disse er som følger:
Kolstadvegen (Trondheim)
Kolstadvegen er en gjennomfartsvei og en del av fylkesvei 6650 på Kolstad sør for Trondheim sentrum. Veien går fra Tonstad og krysser Vestre Rosten ved Tonstadkrysset i øst før den går vestover hvor den krysser over Bjørndalen med Bjørndalsbrua. Veien fortsetter fra Bjørndalsbrua i vestgående retning over Kolstad hvor den går parallelt med både Kolstadflata og til dels Anton Bergs veg før den deretter møter både Kongsvegen og Nedre Flatåsveg i et planfritt kryss. Fra dette krysset går veien videre mot nordvest under navnet Kongsvegen.
Kong David
David som poet og musiker
Det er vanskelig å si i hvilken grad den historiske David var poet og musiker. Men et polemisk utsagn mot de religiøse i Israel fra Amosboken 6:5 forutsetter en tradisjon om David som musiker: «De skråler til harpetoner og finner opp instrumenter slik som David gjorde». Den historiske Amos skal ha levd i midten av det åttende århundret, før nord-rikets fall, slik at hvis dette utsagnet stammer fra en av denne profetens disipler, bekrefter det at tanken om David som musiker er gammel. Det er følgelig ikke usannsynlig at det finnes en kjerne av historisitet i dette. Men det regnes som nokså sikkert at beretningen om David som Sauls hoffmusiker i Første Samuelsbok 16:14-23 er av yngre dato, og at i hvert fall de fleste av salmeoverskriftene skal tilskrives senere tradisjoner.
Kolstadvegen (Trondheim)
Historie
Kolstadvegen var fra 1967 en del av den tidligere Ytre Ringveg som ble planlagt som en helthetlig ringveg mellom Odd Husbys veg ved Ugla og Østre Rosten. Veien som i dag går under navnet Kolstadvegen ble påbegynt i 1973 som en del av et veianlegg for å forbinde Kolstad og nærliggende områder med Tonstad og tilknytning til Europavei 6, og hele anlegget med ferdigstillelse av Bjørndalsbrua ble åpnet i juli 1976.
Kong David
David i jødedommen
Davids regime representerer dannelsen av et sammenhengende jødisk kongedømme sentrert i Jerusalem, og institusjonen av et evig kongelig dynasti; svikten til dette «evige» davidske dynastiet etter rundt fire århundrer førte til den senere utdypningen av konseptet Messias, i førstningen en menneskelig etterkommer av kong David som ville overta tronen av et gjenopprettet kongedømme, senere en apokalyptisk figur som ville anvise plass i tidens slutt.
I dagens jødedom er det faktum at Davids etterkommer også nedstammer fra en konvertitt, Ruts bok, sett på som et bevis på viktigheten av konvertitter innenfor jødedommen. Foruten den ungdommelige og heroiske David, inneholder hans sammensatte fortelling tragisk elementer, som hans overtagelse av Batseba og tapet av sønnen.
«Davids fromhet var så stor at hans bønner var i stand til føre ting fra Himmelen og ned på jorden. Det var en av hans inderligste ønsker å bygge tempelet, men Gud sa at Tempelet ville være uforgjengelig om det ble bygd av David, men det var Guds ønske at Tempelet skulle bli ødelagt for Israels synder, og av den grunn kunne ikke David bygge det. Hans synd mot Batseba hadde også en guddommelig mening da det skjedde for å vise angerens makt.»
I henhold til Midrasj oppga Adam 70 år av sitt liv for Davids liv, og i henhold til Talmud Yerushalmi ble David født og døde på den jødiske helligdagen Sjabuót, den jødisk pinse.
Kolstadvegen (Trondheim)
Historie
Kolstadvegen har i stor grad tre kjørefelt hvorav ett kollektivfelt i østlig retning langs Kolstad, med unntak av et parti vest fra bussholdeplassen ved Bjørndalstoppen, hvor et kollektivfelt bygget i 2014 går i en rampe mot rundkjøring opp mot Nedre Flatåsveg. På selve Bjørndalsbrua er det kun tre ordinære kjørefelt hvorav to går i østlig retning, mens det er ett kollektivfelt i vestlig retning før brua i forbindelse med en bussholdeplass i Tonstadkrysset. Mellom rampene mot E6 i Tonstadkrysset har Kolstadvegen til sammen fire adskilte kjørefelt, to i hver retning.
Kong David
David i jødedommen
Mange legender har vokst opp rundt David-figuren, og en av nyere dato er Davidstjernen. Dette emblemet som i dag er blitt det bærende symbolet på den moderne staten Israel er direkte knyttet til kong David. Davidstjerne i dens geometriske form som et heksagram har samme symboltyngde for jøder som det eldre Menorá. Hvor gammel tradisjonen med Davidstjernen er uvisst. I Siddur, den jødiske bønnebok, inngår begrepet «Davids skjold», og en legende mener at Davidstjernen var Davids skjold, men det finnes ingen kilder som støtter denne antagelsen. Den eldste anvendelsen av Davidstjernen som er avdekket er fra rundt 1000-tallet e.Kr. (se bilde), men et antatt utgave av «Davids skjold» er nylig blitt funnet på en jødisk gravstein i Taranto i sørlige Italia som kan muligens dateres så tidlig som 200-tallet e.Kr. Likeledes har en stein med tilsynelatende dette skjoldet blitt funnet på en synagoge i Galilea fra mellom 200- og 300-tallet e.Kr. Disse funnene kan tyde på at Davidstjernen som jødisk symbol er langt eldre enn tidligere antatt.
David i kristendommen
I middelalderen presenterte Karl den store seg som en ny David, en tradisjon som ble videreført av mange av de europeiske kongelige fra hans tid. Å knytte David til jordiske kongedømme ble reflektert i senere middelalderske glassmalerier i katedralvinduer over hele Europa ved innretningen ‘Isais tre’ hvor dens grener demonstrert hvordan det guddommelige kongedømmet utgikk fra Isai gjennom hans sønn David til Jesus. David har også et ekko i forestillingen om den hellige kongen i overgangen til kristendommen i Norden, skjønt denne forestillingen (med europeiske elementer til blant annet Karl den store) hadde også lokale hedenske tilknytninger.
De vestlige kirker, den romersk katolske og lutherske, feirer Davids festdag på den 29. desember, de østlige kirker den 19. desember. Den ortodokse kirke og Orientalske katolske kirker feirer festdagen av «Den hellige rettvise profet og kong David» på søndag for De hellige forfedre (to søndager før den store festen for Kristi fødsel) hvor han blir feiret sammen med andre forfedre av Jesus. Han blir også feiret på søndagen etter Natividade (Kristus fødsel), sammen med Josef, Jesu fosterfar, og Jakob, Jesus’ bror.
David i islam
I islam fremstilles David (arabisk: دَاوُود – Dāwūd) som en utpekt profet og budbringer («Rasul») av Allah, og som den rettmessige konge av Israel. Muslimene antar at David levde til han ble riktig gammel, mellom 70 og 106 år. Koranen forteller om hvordan han beseiret kjempen Goliat, og at Allah senere ga ham visdom og et rike.
David er nevnt ved navn 16 ganger i Koranen. Han er blant dem av profetene til Allah som mottar en bok om åpenbaringer, Zabur. Han er husket for sin veltalenhet og sin vakre gjengivelse av Guds ord.
Koranens fortelling om David og Batseba er ganske forskjellig fra den bibelske. Muslimer tror at David ikke begikk utroskap eller konspirerte for å drepe Uria. Den eneste referansen til Batseba, som aldri nevnes med navn, er en kort passasje i ''sura xxxviii. 20-25''.
Teksten, som er en parafrase over profeten Natans fortelling i Det gamle testamentet, er dunkel, men i sin enkleste tolkning handler den om en som begjærer noe som tilhører en annen, og Gud irettesetter ham ved denne lignelsen. Den kan forstås som at menn kan be sine venner om å få deres hustru(er), noe som kan skje av ulike årsaker, og ettersom Uria sto David nær, ville David be Uria om å gi ham Batseba. Ettersom David er konge, og Uria hans undersått, ville det bli tolket som en bydende ordre, noe som ville gjøre det vanskelig for Uria å si nei. De to stridende partene ble sendt til David av Gud som et tegn på at det var en feiltagelse å be Uria om hans hustru. Så snart som David har bedømt saken mellom de to innså han at den ikke var ulik hans egen, og derfor angret han og Gud tilga ham. Mord og utroskap tilhører derfor ikke til Koranens gjengivelse av fortellingen, eller rett og slett omgår det.