cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SPARC64
Multi-brikke modul
De syv enhetene var produsert som et rektangulært multi-brikke modul av keramikk, organisert i en PGA med 565 pinner, hvorav 286 var dedikert signaler, og 218 strømtilførselen.
1372 Haremari
1372 Haremari er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 31. august 1935 av Karl Wilhelm Reinmuth ved Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg.
Dekan
Dekan (fra latin decanus, eg. «leder for ti soldater») er en betegnelse med en rekke betydninger. Blant annet brukes betegnelsen om en person som leder et fakultet ved et universitet, og som er valgt av og blant de vitenskapelig ansatte (normalt professorene). Det brukes i en del land om en kirkelig embetsmann som leder prestene i et distrikt eller et domkapittel. Det er også brukt på lederen for kardinalkollegiet i Den katolske kirke.
Dekanus er maskulin form; den feminine er dekana. Ordet blir på norsk i nyere tid av og til også skrevet dekan, som er en kjønnsnøytral form. Språkrådet anbefaler bruk av den kjønnsnøytrale formen som akademisk tittel.
Ved universiteter er det vanlig at dekanen har en valgt stedfortreder. Denne blir da betegnet som prodekan (også skrevet prodekanus/prodekana), på samme måte som prorektor ofte er tittelen på rektors stedfortreder. Det latinske ordet pro kan bl.a. bety «på vegne av» eller «i stedet for». Dekaner kan i Norge bli nominert av både studenter og ansatte.
James Zhao Ziping
James Zhao Ziping (født26. juli 1911 i Manzhong 50 km sør for Jinan i Shandong i Kina, død 18. mai 2008 i Jinan) var katolsk biskop av Jinan i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina.
Prest
Han begynte på Jinans juniorseminar i 1923, og ble presteviet i 1937, omtrent ved utbruddet av den andre kinesisk-japanske krig som rammet hjemprovinsen hardt. Zhao hadde deler av sine studier fra det katolske Fu Jen-universitetet i Beijing.
Fader Zhao virket på landsbygden utenfor Jinan til han ble arrestert under religionsforfølgelsene i 1950-årene. Han ble fengslet og så sendt til en reform ved arbeid-leir i Manzhuang der han røktet krøtter.
Biskop
Han ble bispeviet i Jinan til hjelpebiskop i Jinan den 24. april 1988 med biskop Joseph Zong Huaide som hovedkonsekrator. Han var en av fem som ble bispeviet i denne regjeringsgodkjente seremonien; de andre var Samuel Guo Chuanzhen (også hjelpebiskop i Jinan), Joseph Ma Xuesheng (Zhoucun), Joseph Sun Zhibin (Yidu) og Paulus Han Xirang (Qinghai). Biskopene Zhao og Guo ble de eneste biskoper som i «den åpne kirke» så langt var blitt ordinert som hjelpebiskoper for samme bispedømmet. Dette skyldtes at den ordinære biskop, Zong Huaide, i praksis ikke kunne styre bispedømmet idet han bodde i Beijing som leder for to av de regjeringsnære organisasjoner for den katolske kirke; den kinesiske patriotiske katolske forening og de «patriotiske» katolikkers bispekonferanse.
Biskopen ble viserektor for presteseminaret i Jinan, og var involvert i dets flytting til større lokaliteter senere i 1980-årene. Han engasjerte seg også i eiendomstvister for at tidligere konfiskerte kirkelige eiendommer skulle returneres.
Han var blitt bispeviet uten pavelig mandat, men innhentet senere pavens approbasjon for sitt embede.
Den 29. april 2004 ordinerte han i en alder av 92 år en prest til koadjutorbiskop av Jinan, biskop Joseph Zhang Xianwang.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Okergul engmåler
Okergul engmåler (Idaea serpentata) (også kalt brun engmåler) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den er finnes bare på Østlandet i Norge.
Utseende
En liten (vingespenn 18 – 20 mm), slank, brunlig måler. Vingene er okergule til lysbrune med fire rødbrune tverrbånd, i alle fall tre av disse er tydelige. Hannen har fjærformede antenner. Larven er grå eller gråbrun, på ryggsiden med mørke lengdestriper på sidene og en hvit stripe i midten.
Levevis
Larvene kan leve på mange ulike urter, blant andre løvetann, maurer og syrer. De voksne målerne flyr om natten i juni – august og kommer gjerne til lys. De skremmes også lett opp om dagen.
Utbredelse
Arten forekommer i Europa, men mangler i Storbritannia (bortsett fra noen få funn av innfløyne individer). I Norge finnes den på Østlandet vestover til Aust-Agder.
Tvil, håp og kjærlighet
Tvil, håp og kjærlighet er et musikkalbum med Halvdan Sivertsen fra 2001.
Fylkesvei 5444
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 382 (Hordaland).
Slemmestad
Slemmestad er et tettsted og en grunnkrets i Asker kommune i Viken fylke. Før 2020 var Slemmestad del av tidligere Røyken kommune i Buskerud. Tettstedet vokste frem ved Bøbekkens utløp i Indre Oslofjord fra slutten av 1800-tallet, rundt sementfabrikken Christiania Portland Cementfabrik. Med tiden har tettstedet vokst oppover langs bekken mot Bødalen. Til sammen hadde Slemmestad og Bødalen per 1. januar 2018 en befolkning på 7320 personer.
Den gamle fabrikkens fire 70 meter høye sementsiloer ved kaia i Slemmestad er synlige på lang avstand, og er et landemerke for båter på Indre Oslofjord. På toppen har Kystverket en radar for overvåkning av trafikken på fjorden.
«Plussbyen» Slemmestad
Ved sammenslåingen av kommunene Hurum, Røyken og Asker til nye Asker kommune i 2020, ble det bestemt at nye Asker skal utvikles som en flersenterkommune, med Slemmestad som ett av ni lokalsentre. Utviklingen av Slemmestad sentrum bygger på en plan vedtatt av Røyken kommune i 2017. Denne legger opp til kraftig vekst, med 1300 nye boliger og ny næringsutvikling. Ikke minst skal det gamle sentrumsområdet nede ved fjorden oppgraderes kraftig. I kommunens presentasjon av planene heter det: Slemmestad skal bli en «plussby». Målet er å tilrettelegge for en bærekraftig og miljøvennlig utvikling, med fremtidsrettet næringsutvikling, og bomiljøer med høy kvalitet.
Slemmestad sentrum
Mens den eldste sentrumsbebyggelsen lå ved utløpet av Bøbekken nede ved sementfabrikken, ligger mye av den nyere sentrumsbebyggelsen i området rundt Rordammen om lag 750 meter opp langs bekken mot sørøst. Her ligger Slemmestad kirke fra 1935, Slemmestad barneskole og Slemmestad ungdomsskole.
Øverst i sentrum, mellom Bøbekken og Slemmestadveien, ligger kjøpesenteret Rortunet. Senteret ble først åpnet i 1986, og har siden blitt oppgradert og utvidet i flere omganger. Fra 2019 bygges senteret helt om, og skal romme 56 000 m² med næringsareal, parkering og boliger. Senteret får butikker i to etasjer fra bakkeplan, med 121 leiligheter fordelt på fem bygg over senteret.
Hindutempelet Sanatan Mandir Sabha ble etablert nede i den eldste delen av sentrum i 1997. Tempelet tok over det tidligere Folkets hus, på tomten til det første lokalet til arbeiderforeningen, innviet i 1900.
Navnet
Slemmestad har sitt navn etter gården Slimastadir som lå ved Bøbekkens tidligere utløp, omtrent så langt oppe som ved Slemmestad kirke. Slima var et tidligere navn på Bøbekken. Ordet kommer fra norrønt og betyr slam, leire eller dynn. Frem til ca. 1600-tallet ble navnet på gården skrevet Slimastadir.
Tidligere tider
Oldtidsveien i Røyken starter ved kaia i Slemmestad. Denne oldtidsveien er en gammel ferdselsvei mellom Indre Oslofjord, Røyken kirke og Drammensfjorden, og er tidligere Røyken kommunes tusenårssted. Frem til etableringen av sementfabrikken i 1888 var Slemmestad først og fremst et jordbrukssamfunn. De største gårdene på stedet var Øvre Slemmestad, Nedre Slemmestad og Lillelien.
Industrisamfunnet
Med etableringen av sementproduksjon i Slemmestad på slutten av 1800-tallet oppstod et eget industrisamfunn på stedet. Fabrikken, Aktieselskabet Christiania Portland Cementfabrik (CPC) var i flere år den eneste sementfabrikken i Norge. Fabrikken var en hjørnesteinsbedrift med sterke bånd mellom virksomhet og lokalsamfunn. Det utviklet seg samtidig en sterk, lokal og relativt radikal fagbevegelse blant arbeiderne i Slemmestad. For å kunne bygge ut industrien krevdes mye land, og i 1888 ble flere gårder kjøpt opp av tyske og svenske interesser. Som en begynnelse ble det etablert et teglverk og sagbruk for å skaffe bygningsmaterialer til sementfabrikken. Denne virksomheten gikk konkurs og boet ble kjøpt av ei gruppe grosserere fra Kristiania i 1892. Kalksteinsforekomstene i Slemmestadområdet hadde vist seg å være for dårlige, og kalksteinen ble derfor skipet fra Langøya ved Holmestrand. I 1968 fusjonerte de norske sementprodusentene med Norcem. Året før hadde fabrikken en produksjon på 1,1 millioner tonn sement per år og sysselsatte 466 personer. I tillegg sysselsatte eternittfabrikken 287 personer. Den nye utskipingskaia i Slemmestad sentrum kunne da ta i mot båter opp til 45 000 tonn.
Sementfabrikken og lokalsamfunnet
Da sementfabrikken ble etablert fantes det lite infrastruktur og transportmulighetene var få. Mange av arbeiderne ved fabrikken måtte derfor gå til arbeidet, som gjerne kunne bestå av 12-timers skift. Virksomheten bygde i tiden frem til andre verdenskrig flere arbeiderboliger i sentrale deler av Slemmestad. Arbeiderboligene fikk navn som «Ener'n», «Toer'n», «Tango-gårda» og «Mur-toga». Flere av disse eksisterer fortsatt og utgjør en viktig del av det etablerte bo- og bygningsmiljøet på stedet. I mellomkrigstiden ble det også bygget et offentlig bad i Slemmestad sentrum, da arbeiderboligene ikke hadde egne bad. I etterkrigstiden ga fabrikken støtte til selvbyggere, ved tilbud om gratis byggetomt, arkitekthjelp, rentestøtte på lån, gratis sement med mer. I tillegg reiste virksomheten i etterkrigstiden et boligkompleks for pensjonister kalt «Heimen». Disse boligene ble overdratt til Slemmestad arbeiderforening uten vederlag og pensjonistene bodde gratis. I 1953 sto Slemmestad idrettspark med fotball-, tennis- og friidrettsbane ferdig. Anlegget hadde i tillegg et utendørs svømmebasseng kalt «Slemmestad-badet». CPC bidro med tomt og en større del av etableringskostnadene på 335 000 kr., mens Slemmestad Idrettsforening bidro med 20 000 dugnadstimer. Sementvirksomhetens økonomiske bidrag til ulike sosiale tjenester og tiltak vil i dag ivaretas av kommunen som offentlig samfunnsbygger.
Arbeiderbevegelsen i Slemmestad
Slemmestad Arbeiderforening ble stiftet i 1896, og hadde ved oppstarten 72 medlemmer av virksomhetens rundt 200 tilsatte. Den startet som en upolitisk forening for gjensidig støtte, men foreningen var i 1901 allerede tilknyttet LO og Det norske arbeiderpartiet. Etter hvert gikk foreningen inn i Norsk Arbeidsmandsforbund. I 1907, som følge av trusler om streik fikk foreningen fremforhandlet sin første kollektive avtale. Denne ble stående på tross av en to ukers lockout i 1908.
Dyrtid og nedgangen i reallønn under første verdenskrig radikaliserte fagbevegelsen, og i 1919 sluttet Slemmestad Faglige Samorganisasjon seg til Fagopposisjonen av 1911. Arbeidskonfliktene begynte i 1917 og i 1920 hadde de oppnådd flere fordeler, blant annet betydelig lønnsøkning, åtte timers arbeidsdag og flere feriedager med lønn (fra fire til tolv dager). Dette førte til at CPC ble ekskludert fra Norsk Arbeidsgiverforening for å ha vært for ettergivende.
I 1912 ble Arbeiderforeningen delt, da de faglærte gikk ut og dannet Reparatørenes forening, tilknyttet Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund. Også Brygge- og pakkhusarbeiderne dannet egen forening i 1915. Blant annet ble den lokale Samorganisasjonen nyttet aktivt i forhandlingene og konfliktene med bedriften. Disse konfliktene var preget av stor lokal mobilisering, og gikk for seg langt på vei uten sentral kontroll. Storstreiken i 1921, som også rammet sementfabrikken, endret ikke på organisasjonsforholdene på Slemmestad. Dette i motsetning til andre plasser, hvor fagbevegelsen kom svekket ut.
Da LO-kongressen i 1923 vedtok at industriforbundsformen skulle råde innen norsk fagbevegelse, sluttet de fagorganiserte i Slemmestad opp om dette. Arbeiderne i Slemmestad var organisert i fire fagforeninger, under fire ulike forbund, og alle foreningene gikk etter LO-kongressens vedtak inn i det nyopprettede Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund. Anders Gulbrandsen fra Slemmestad arbeiderforening ble valgt inn i styret ved opprettelsen av NKIF.
Eternittfabrikken på Bjerkås
Allerede i 1904 forelå planer om å starte produksjon av eternitt i Slemmestad, men fabrikken Norsk Eternit Fabrikk stod først ferdig i 1941. Eternitt, som lages ved at asbestfibre blandes med sement, gir et svært holdbart bygningsmateriale som blant annet ble brukt på husfasader. Eternittfabrikken ble etablert noen hundre meter nord for sementfabrikken, på Bjerkås. Dårlig tilgang på asbest førte til at produksjonen først fikk en oppsving etter krigen. «Eternitten» hadde på det meste rundt 400 tilsatte. De første tilfellene av lungesykdommen asbestose ble oppdaget på 60-tallet, og etterspørselen falt etterhvert kraftig. Produksjonen ble lagt ned i 1978.
Moderne tid
Da sementfabrikken ble lagt ned i 1989, gikk Slemmestads industrisamfunn inn i en ny epoke. Fabrikkens arkiv og andre eiendeler ble overført til Cementmuseet i Slemmestad bibliotek. Ved fabrikkanlegget er det i dag bare de fire høyeste siloene som blir benyttet som transittlager for sement.
Deler av fabrikkområdet ble gjort om til bostedsområdet Odden. Flere bygninger fra fabrikken, for eksempel badet og sekkefabrikken, er i bruk i annen næringsvirksomhet og utgjør en del av Slemmestad sentrum. Sekkefabrikken er nå et senter for konserter og andre anledninger, ikke minst «Mulens kafe» med diverse møter og foredrag. Røyken Jazzforum holder også til i lokalene.
Geologi
[[Fil:Slemmestad rocks text.jpg|thumb|350px|Grunnfjell og gamle avsetninger i Slemmestad.
A: Permisk gangbergart (mænaitt) B: Mellomkambrisk alunskifer C: Mellomkambrisk kalkstein med fossiler D: Prekambrisk grunnfjell med et tynt lag av kambrisk konglomerat på toppen
Ref: Jan Ove R. Ebbestad og Elisabeth Sunding: Ekskursjonsguide 1 – Slemmestad. Slemmestad, 2000. Foto: Kjetil Lenes ]] Slemmestad er en del av Oslofeltet og har sammen med Bødalen en særlig sammensatt geologi. Kalkstein og skifer, som begge gir et godt jordsmonn, veksler med grunnfjell. Dette gir stor variasjon i hva slags planter det vokser her. Kalkstenen var årsaken til at sementfabrikken ble lagt her.
Nest etter Kolsås er dette trolig den plassen i Norge som er mest brukt til geologiske studier. Her finner en på et lite område rike forekomster av fossiler og et bredt utvalg bergarter fra jordens urtid og oldtid. Avsetninger fra kambrosilur møter her prekambrisk grunnfjell. Det finnes detaljerte ekskursjonsguider til området utarbeida av fagfolk. Flere lokaliteter i området er vernet etter naturvernloven.
China Open (snooker)
China Open er en profesjonell snookerturering. Den er en av de syv rankingtuneringene. Turneringa spilles i Beijing University Students Gymnasium, Haidian-distriktet, Beijing i mars. Den er den siste turneringa før verdensmesterskapet som er i april.
1373 Cincinnati
1373 Cincinnati er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaget 30. august 1935 av Edwin Powell Hubble ved Mount Wilson Observatory i Los Angeles County.
Kenny Morgans
Kenneth Godfrey Morgans (født 16. mars 1939, død 18. november 2012) var en walisisk fotballspiller. Han var høyreving for Manchester United på slutten av 1950-tallet, og var den yngste av spillerne som var involvert i München-ulykken. Morgans slapp fra flyulykken med bare lettere skader, men ble likevel aldri den samme spilleren han var før ulykken.
Morgans var bare 18 år gammel da han etablerte seg på Uniteds førstelag mot slutten av 1957, og henviste veteranen Johnny Berry til benken. Han ble sett på som et kjempetalent, og en fremtidig walisisk landslagsmann, men klarte aldri å finne tilbake til gammel form etter flyulykken. Han spilte bare sporadisk etter ulykken, og fikk i 1961 gå gratis til andredivisjonsklubben Swansea.
Heller ikke i Swansea klarte Morgans å etablere seg på laget, og etter tre sesonger med lite spilletid, dro han til fjerdedivisjonslaget Newport County, hvor han viste glimt av gammel storhet i tre sesonger, før han i 1967, bare 28 år gammel, valgte å legge opp som fotballspiller.
Perserriket
Perserriket henviser til et antall historiske dynastier som har hersket over landet Iran. Irans tidligste kjente kongedømme var Elam fulgt av Media, men det er Akemenideriket som oppstod under Kyros den store, og som vedvarte til Aleksander den stores erobringer på 330-tallet f.Kr., som vanligvis er betegnelsen på perserriket. Etterfølgende stater i Iran før 1935 er som en samlebetegnelse også kalt persiske riker av historikere. Reza Pahlavi, sjahen av Persia, ba formelt dette året det internasjonale samfunn om å kalle navnet ved dets opprinnelige navn, Iran.
Den første persiske stat: Akemenidenes Persia
ca.648–330 f.Kr. Den første nedtegnelsen om perserne kommer fra en assyrisk inskripsjon fra ca. 844 f.Kr. som kaller dem Parsu (Parsuash, Parsumash) og nevner dem i regionen L. Urmiah sammen med en annen indoeuropeisk gruppe, Madai (mederne). De neste to århundrene var perserne og mederne underlagt Assyria, Babylonia, og en annen indoeuropeisk gruppe skyterne. Parsuash-regionen ble annektert av Sargon av Assyria rundt 719 f.Kr. Etterhvert hersket mederne et uavhengig Mederrike, og perserne ble deres undersåttene.
Akemenidedynastiet var den første rekken med persiske herskere, grunnlagt av Akamenes, høvding av perserne rundt 700 f.Kr. Hans sønn Teispes ledet de nomadiske perserne og slo seg ned i sørlige Iran rundt 650 f.Kr. og etablerte den første organiserte persiske stat. Perserne erobret gradvis territoriet fra det innfødte kongedømmet Elam, inkludert den viktige regionen Anshan. Teispes' etterkommere delte seg i to rekker, en som hersket i Anshan, mens den andre hersket over resten av Persia.
Kyros den store forente de delte kongedømmene rundt 559 f.Kr. På denne tiden var perserne fortsatt undersåttene til det Mediske riket som ble styrt av Kyros‘ bestefar, Astyages. Kyros samlet perserne, gjorde opprør og kastet Astyages fra makten. Kyros, nå sjah av et forent persisk kongedømme, erobret resten av Media og deres store imperium i Midtøsten i 550 f.Kr. Kyros ledet de forente mederne og perserne til enda flere erobringer. Han tok Lydia i Lilleasia og strakte sine hender inn i Sentral-Asia. Til slutt i 539 f.Kr. marsjerte Kyros triumferende inn i oldtidsbyen Babylon. Etter denne seieren satte han standarden som den gode erobreren ved å erklære det som er blitt kalt Kyros‘ menneskerettskontrakt. I dette dokumentet lovte kongen å ikke terrorisere Babylon eller ødelegge dens institusjoner og kultur. Kyros ble siden drept under et slag mot massageterne eller sakaene.
Kyros' sønn, Kambyses II la Egypt til det persiske riket. Riket nådde sin største utstrekning under Dareios I. Han ledet de erobrende armeene inn i Indusdalen og inn i Trakia i Europa. Hans invasjon av Hellas ble stoppet av slaget ved Marathon. Hans sønn Xerxes I prøvde også å erobre Hellas, men ble slått i sjøslaget ved Salamis i 480 f.Kr.
Goodwick
Goodwick (uttales som Gudik; walisisk: Wdig) er en kystby i Pembrokeshire i Wales. Den ligger rett vest for tvillingbyen Fishguard, og hadde sin begynnelse som Fishguards havn. Fishguard og Goodwick danner et fellesskap som går rundt Fishguard-bukten. I tillegg til de to byene består den av Dyffryn, Stop-and-Call, Harbour Village, Lower Town og Penyraber. Det eksisterer en valgkrets i Goodwick som dekker byen med en total befolkning på 1 988 ved folketellingen i 2011. Goodwick og Fishguard har i fellesskap en befolkning på 5 443 innbyggere i henhold til folketellingen i 2021.
Perserriket
Den første persiske stat: Akemenidenes Persia
I løpet av akamenidenes periode ble zoroastrisme religionen til herskerne og de fleste av befolkningen i Persia. Grunnleggeren Zoroaster levde rundt 600 f.Kr. Den nye religionen var en ny måte å se på de tradisjonelle ariske gudene. Den la vekt på en universell kamp mellom godt og ondt og et endelig slag som ennå ikke hadde kommet. Zoroastrisme og religionens mystiske ledere, kalt Magi, ville bli et definerende element av persisk kultur.
Goodwick
Det var meningen av Goodwick skulle være endeholdeplass for jernbanen Great Western Railway, men det oppsto problemer i havnen som førte til at store skip ikke kunne legge til. Den viktigste trafikken fra havnen er Stena Lines ferge til Rosslare Europort i Irland, og fritidsbåttrafikk.
Perserriket
Den første persiske stat: Akemenidenes Persia
Akamenidenes Persia forente folk og kongedømmer fra alle betydelige sivilisasjoner på den tiden med unntak av Kina. For første gang var folk fra forskjellige kulturer i kontakt med hverandre under én hersker.
Goodwick
Historie
I løpet av vikingtiden ble kysten av Wales utsatt for angrep og plyndring på slutten av 900-tallet, men det ble også etablert fredelige bosetninger og norrøne handelssteder. Navnet stammer sannsynligvis fra en kombinasjon av de gamle norrøne formene: góðr (god) og vík (bukt eller vik) som gir góðrvik, derav de moderne Goodwick. Sammenlign med Reykjavík («Røykbukta) der reykr betyr «røyk». Den sørøstvendte åssiden av Goodwick er skjermet for rådende og salt sørvestlige vinder og er derfor naturlig godt dekket av skog sammenlignet med den eksponerte odden ovenfor og det våte landet i bukten.
Perserriket
Hellenistisk Persia
330 f.Kr.–170 f.Kr.
Goodwick
Historie
Goodwick var en liten fiskerlandsby i sognet Llanwnda, men i 1887 begynte arbeidet med en jernbaneforbindelse og havn, og landsbyen vokste raskt for å betjene dette. Hovednæringen er nå turisme, men i byens fremste industrielle fortid var framstilling av murstein og teglproduksjon. Noe fiske foregår fortsatt i liten skala, men mest aktivitet er sentrert på Milford Haven. Hovednæringsveien er nå turisme.
Perserriket
Hellenistisk Persia
De senere årene av Akamenidedynastiet var preget av nedgang og dekadanse. Det mektigste riket i verden kollapset på bare åtte år da det falt under angrepet av en ung makedonsk konge, Aleksander den store.
Persias svakhet ble avslørt til grekerne i 401 f.Kr. da satrapen av Sardis ansatte ti tusen greske leiesoldater for å underbygge sitt krav på imperiets trone. Dette avslørte både den politiske labiliteten og militære svakheter i det sene Akamenide-Persia.
Goodwick
Historie
Goodwick Sands, den lokale stranden, er hvor den beseirede franske invasjonsstyrken samlet seg før deres ubetingede overgivelse den 24. februar 1797. Det franske forsøket på invasjon av de britiske øyer kom i kjølvannet av den franske revolusjonen.
Perserriket
Hellenistisk Persia
Filip II av Makedonia, leder av mesteparten av Hellas, og hans sønn Aleksander bestemte seg for å dra fordel av denne svakheten. Etter Filips død, så Aleksander mot Persia. Aleksanders armé landet i Lilleasia i 334 f.Kr.. Hans hærer raste gjennom Lydia, Fønikia og Egypt, før Aleksander nedkjempet troppene til Dareios III ved Issus og erobret hovedstaden Susa. Den siste akamenide-motstanden ble slått ned ved «Den persiske port» nær det kongelige slott i Persepolis. Perserriket var nå på greske hender.
Der Aleksander for fram, grunnla han mange kolonibyer, mange med navnet «Aleksandria». I de neste århundrene spredte disse byene gresk, eller hellenistisk, kultur i Persia.
Aleksanders rike ble delt opp kort tid etter hans død, men Persia forble på greske hender. Aleksanders general, Selevkos I Nikator, tok kontroll i Persia, Mesopotamia og senere Syria og Lilleasia. Hans herskerfamilie er kjent som «selevkidene».
Gresk kolonisering fortsatte inntil rundt 250 f.Kr.. Gresk språk, filosofi og kunst kom med kolonistene. Gjennom Aleksanders tidligere imperium ble gresk det vanlige språket for diplomati og litteratur. Handel med Kina hadde begynt i akamenidenes tid langs silkeveien, men den vokste betydelig i den hellenistiske perioden. Handelen over land førte til noen fascinerende kulturutvekslinger. Buddhisme kom inn fra India, mens zoroastrisme reiste vest og hadde innflytelse på blant annet jødedommen. Storstilte statuer av Buddha i klassisk gresk stil er blitt funnet i Persia og Afghanistan, og illustrerer hvordan blandingen av kulturer skjedde på denne tiden, selv om det er mulig at gresk-buddhistisk kunst kan stamme fra akamenidenes tid, da greske kunstnere arbeidet for perserne.
Selevkidenes kongedømme begynte å forfalle nokså raskt. Selv i Selevkos sin tid ble hovedstaden flyttet fra Selevkia i Mesopotamia til den mer Middelhavs-orienterte Antiokia i Syria. De østlige provinsene i Baktria og Partia brøt fra kongeriket i 238 f.Kr. Kong Antiokos IIIs militære lederskap holdt Partia fra å kjøre over selve Persia, men hans suksesser alarmerte det gryende Romerriket. Romerske legioner begynte å angripe kongedømmet. Samtidig måtte selevkidene ta seg av opprørene til makkabeerne i Judea og ekspansjonen til Kushan-riket i øst. Imperiet falt fra hverandre og ble erobret av parterne.
Partisk Persia
170 f.Kr.–226
Partia var en region nord for Persia i det som i dag er det nordøstre Iran. Dens herskere, arsakidene, hørte til en iransk stamme som slo seg ned der på Aleksanders tid. De erklærte seg uavhengige fra selevkidene i 238 f.Kr., men deres forsøk på å ekspandere inn i Persia ble forhindret inntil ca. 170 f.Kr. under Mithridates I.
Parterriket delte en grense med Roma langs den øvre Eufrat-elva. De to rikene ble betydelige rivaler. Partiske bueskyttere til hest viste seg å være en utfordring for de romerske legionene, som i slaget ved Carrhae. Kriger var veldig vanlige, med Mesopotamia som slagmark.
Sasanidenes Persia
226–650
I løpet av parternes styre var Persia bare en provins i et stort, løselig kontrollert imperium. Den lokale kongen i Persia på denne tiden, Ardasjir I, ledet et opprør mot parternes styre. Innen to år var han sjahen av et nytt persisk rike.
Sasanide-dynastiet (kalt etter Ardasjirs bestefar) var den første innfødte persiske herskeren siden Akamenidene, derfor så de seg som etterfølgerne av Dareios og Kyros. De gjennomførte en aggressiv ekspansjonistisk politikk. De tok tilbake mye av de østlige områdene som Kushan hadde tatt i partertiden. Sassanidene fortsatte å krige med Roma, en persisk hær fanget til og med keiser Valerian i 260.
Sasanidenes Persia, i motsetning til Partia, var en svært sentralisert stat. Folket var nøye organisert i et kastesystem: Prester, soldater, skriftlærde og vanlige mennesker. Zoroastrisme ble til slutt gjort til den offisielle statsreligionen og spredte seg ut i provinsene. Der var sporadiske forfølgelser av andre religioner. De katolsk–ortodokse kristne ble særlig forfulgt, men dette var først og fremst på grunn av deres bånd til romerriket. Den assyrisk–ortodokse kirken ble tolerert og noen ganger til og med oppmuntret av sasanidene.
Krigene og den religiøse kontrollen som ga vekst til sassanidenes Persia bidro til slutt til dens forfall. De østlige regionene ble erobret av heftalittene sent på 400-tallet. Tilhengerne av en radikal religiøs sekt, mazdakittene, gjorde opprør på samme tid. Khosrau I klarte å gjenerobre sitt imperium og utvide det til de kristne landene i Antiokia og Jemen. Men en siste krig med Roma, knuste imperiet. Mellom 605 og 629 annekterte sassanidene Levanten og Egypt og presset inn i Anatolia. Deres arméer nådde til og med Konstantinopel, men klarte ikke å nedkjempe Bysantium. Keiser Heraklius kom seg rundt de persiske hærene i Lilleasia og gav dem et knusende nederlag i nordre Mesopotamia. Sasanidene måtte gi fra seg alle erobrede land og trekke seg tilbake. Hard skattlegging og en veldig lang krig forårsaket opprør på tvers av imperiet. Khosro II (Parviz) ble myrdet i 629 og riket falt ned i anarki etter at hans etterfølger, Kavadh II, døde. Etter et nederlag ved Ninive i 642, brøt borgerkrig ut og kongen ble myrdet. Sasanide-sjahene hadde ikke lenger kontroll over landet.
Islam og Persia
650-1219
De islamske arabiske hærenes erobring av Persia markerer overgangen til middelalderens Persia. Den eksplosive veksten av det arabiske kalifatet skjedde samtidig med kaoset som oppsto på slutten av sassanidenes styre. Erobringen skjedde enkelt, de fleste landene ble erobret i 643-650. Den siste motstanden fra restene av sassanidene endte to år senere.
Det arabiske imperiet, styrt av Umayyad-dynastiet, var den største staten i historien på den tiden. Den strakte seg fra Spania til Indus, fra Aralsjøen til det sørlige Arabia. Umayyadene lånte mye fra persiske og bysantiske administrative system og flyttet hovedstaden til Damaskus, i sentrum av imperiet. Umayyadene hersket i Persia i hundre år.
Den arabiske erobringen forandret drastisk livet i Persia. Arabisk ble det nye diplomatiske språket og islam fortrengte zoroastrisme, moskéer ble bygd, og mange persere giftet seg med arabere. Et nytt språk, religion og kultur ble lagt til det persiske kulturelle miljø.
I 750 ble umayyadene kastet fra makten av Abbaside-familien. Deres styre førte til en storhetstid i den islamske sivilisasjonen. På den tiden hadde iranerne ikke bare begynt å dominere byråkratiet i riket, men alle grener av styret. Dominansen til perserne i alle saker innen administrasjon av kalifatet, førte til spredning og blomstring av persisk kultur, forskning, matematikk og medisin gjennom den arabiske verden. Kalifen Al-Mamun, som hadde iransk mor, flyttet sin hovedstad fra de arabiske landene til Merv i østlige Persia. Det var han som senere grunnla Bagdads visdommens hus, basert på det persiske Jondishapour.
Forskningsbevegelsen som vokste ut av dette hadde direkte innflytelse på den europeiske renessansen flere hundre år senere. Iraneren Khwarazmi bidro mye til det matematiske feltet algebra, og fikk tittelen algebraens far.
Men den politiske uroen fortsatte. I 819 ble Øst-Persia erobret av de persiske samanidene, de første innfødte herskerne etter den arabiske erobringen. De gjorde Samarkand, Bukhara og Herat til deres hovedsteder og gjenopplivde det persisk språket og kulturen. Det var rundt denne tiden at dikteren Firdawsi fullførte Sjah Nama, et episk dikt som gjenfortalte historien om de persiske kongene. Firdawsi fullførte diktet i 1008.
I 913 ble vest-Persia erobret av Buwayhid, en innfødt persisk stammekonføderasjon fra kysten langs Det kaspiske hav. De gjorde den persiske byen Shiraz til deres hovedstad. Buwayidene ødela islams tidligere territorielle enhet. I stedet for å være en provins i et forent muslimsk imperium, ble Persia en nasjon i en økende forskjellig og kulturell islamsk verden. Den muslimske verden ble rystet igjen i 1037 med invasjonen av seldsjukkene fra nordøst. Seldsjukkene skapte et veldig stort imperium i Midtøsten og fortsatte den blomstrende middelalderske islamske kulturen. Seljukene bygde den fantastiske Fredagsmoskéen i byen Isfahan. Den mest kjente persiske forfatteren gjennom tidene, Omar Khayyam, skrev sin Rubayat av kjærlighetsdikt i løpet av seldsjukktiden.
På begynnelsen av 1200-tallet mistet seldsjukkene kontrollen over Persia til en annen gruppe tyrkere fra Khwarezmia, nær Aralsjøen. Sjahene av Khwarezmid-imperiet styrte kun i kort tid, mest fordi de stod ansikt til ansikt med tidenes mest fryktede erobrer: Djengis Khan.
Persia under mongolene og deres etterfølgere
I 1218 sendte Dsjengis Khan ambassadører og handelsmenn til byen Otrar på den nordøstre grensen av sjahriket Khwarezmid. Guvernøren i Otrar henrettet disse spesialutsendingene. Dsjengis hevnet seg med å jevne byen med jorden i 1219 og fortsatte til Samarkand og andre byer i nordøst.
Sønnesønnen til Djengis, Hulagu Khan, fullførte det Djengis hadde startet da han erobret Persia, Bagdad, og store deler av Midtøsten i 1255–58. Persia ble Ilkhanate, en av fire divisjoner i det enorme Mongolriket.
I 1295 etter at Ilkhan Ghazan konverterte til islam, frasa han seg lydigheten til den store khanen. Ilkhanerne satte seg som kunstens beskytter og lærte seg tradisjonene av persisk islam. De hjalp faktisk å reparere mye av ødeleggelsene etter de mongolske erobringene.
Den siste Ilkhans død i 1335 var slutten på Ilkhanatet. Det ble splittet i mange små stater. Dette åpnet Persia for enda en erobring, denne gangen for en annen erobrer som var forbundet med Mongolriket: Timur Lenk. Han begynte å invadere Persia i 1370 og plyndret landet til han døde i 1405. Timur var om mulig enda blodigere enn Dsjengis var. I Isfahan, for eksempel, slaktet han 70 000 mennesker så han kunne bygge et tårn med deres hodeskaller. Han erobret store områder og gjorde sin egen by, Samarkand, rik, men han gjorde ingen forsøk på å sette sammen et varende imperium. Persia var i grunnen forlatt i ruiner.
I de neste hundre årene var Persia ikke en samlet stat. Det ble styrt for en stund av etterkommere av Timur, kalt Timurid-emirene. Mot slutten av 1400-tallet ble Persia overtatt av emiratet til turkmenske Ak Koyunlu. Men enheten var liten og ingenting av det kulturelle som hadde definert Persia i løpet av sine islamske glansdager.
Et nytt perserrike: Safavidene
Safavidene hadde sin opprinnelse i Aserbajdsjan som på den tiden ble regnet som en del av den persiske regionen. Ismail ekspanderte Persia til å inkludere hele dagens Aserbajdsjan, Iran og Irak, i tillegg til store deler av Afghanistan. Ismails ekspansjon ble stoppet av det Osmanske riket ved slaget ved Chaldiran i 1514, og krig med osmanene ble en livsstil i safavidenes Persia.
Safavidenes Persia var en voldelig og kaotisk stat i de neste 70 årene, men i 1588 steg sjah Abbas den store til tronen og satte i gang en kulturell og politisk renessanse. Han flyttet sin hovedstad til Isfahan som raskt ble en av de viktigste kulturelle sentrene i den islamske verden. Han sluttet fred med osmanene. Han reformerte hæren, drev usbekene ut av Persia og inn i dagens Usbekistan, og kapret en portugisisk base på øya Hormuz.
Safavidene var tilhengere av sjiaislam, og under dem ble Persia det største sjiamuslimske landet i den muslimske verden, en stilling Iran har den dag i dag.
Under safavidene nøt Persia sin siste periode med betydelig makt over et imperium. Tidlig på 1600-tallet ble en endelig grense avtalt med det osmanske Tyrkia som fremdeles utgjør grensa mellom Tyrkia og Iran.
Persia og Europa
I 1722 kollapset safavidenes Persia. Det året så den første europeiske invasjonen av Persia siden Aleksander: Peter den store, tsaren i Russland invaderte fra nordvest som del av ønsket om å dominere Sentral-Asia. For å gjøre situasjonen helsvart, slo de osmanske styrkene følge med russerne og la Isfahan under beleiring.
Landet var i stand til å ri av stormen, hverken russerne eller tyrkerne tok noe territorium. Men safavidene var betydelig svekket, og imperiets pashto-befolkning gjorde et blodig opprør samme år (1722) som respons til safavidenes forsøk på å konvertere dem fra sunniislam til sjiaislam. Den siste safavidsjahen ble henrettet og dynastiet var slutt.
Det persiske imperiet opplevde en midlertidig gjenopplivning under Nadir Shah i 1730- og 40-årene. Nadir drev russerne ut og begrenset afghanerne til deres nåværende hjem i Afghanistan. Han iverksatte mange suksessrike kampanjer mot Persias gamle fiender, de nomadiske khanene i Sentral-Asia. De fleste ble ødelagt eller absorbert inn i Persia. Men hans rike forfalt etter hans død. Hans styre ble fulgt av det svake og kortvarige Zand-dynastiet. Persia ble etterlatt uforberedt for den verdensomspennende ekspansjonen til de europeiske imperiene på 1700- og 1800-tallet.
Selv om Persia aldri ble direkte invadert, ble det gradvis gjort økonomisk avhengig av Europa. Storbritannia og Russland skapte en innflytelsessfære hvor kolonimakten hadde det siste ordet i økonomiske saker. Så da det ble funnet olje i Midtøsten i 1908 ved Masjid-al-Salaman sørvest i Persia, tok britene raskt rettighetene til oljefunnene. Persisk olje ble den viktigste varen som forsvant til britene.
Etter første verdenskrig og den russiske revolusjonen gjorde britene krav på Persia som et protektorat og tok tettere kontroll over de økende lønnsomme oljefeltene. I 1925 tok Reza Pahlavi makten fra qajarene og etablerte det nye Pahlavi-dynastiet. Men Storbritannia og Sovjetunionen forble de innflytelsesrike maktene i Persia inn i de tidlige årene av den kalde krigen.
Innen 1930-årene var ikke lenger Persia den makten den en gang hadde vært. Det var et våpen i de politiske slagene til Vesten. Da den nest siste sjahen, Reza Phalavi, ba verden kalle landet Iran i 1935, var det klart at Iran av hans dager ikke lenger var det mektige imperiet det var i antikken.
Pearl River
Pearl River er en elv i USA. Den renner sørover gjennom Mississippi. Den slutter i Lake Borgne som er en innsjø som ligger litt øst for New Orleans. Elven danner også grensen mellom delstatene Mississippi og Louisiana, og den er cirka 781 kilometer lang. Vassdraget er oppdemmet like ovenfor delstatshovedstaden Jackson i Mississippi. Elvens totale nedslagsfelt er på 22 990 km².
Eunice Barber
Eunice Barber (født 17. november 1974 i Freetown i Sierra Leone) er en fransk tidligere friidrettsutøver. Barber konkurrerte i sjukamp og lengde og var en av de fremste konkurrentene til svenske Carolina Klüft.
Pavelig ufeilbarlighet
Pavelig ufeilbarlighet er et dogme i Den katolske kirke. Kjernen i dogmet er at paven blir beskyttet av Gud mot feil når han uttaler seg ex cathedra i et spørsmål om tro eller moral. Læren ble nedfelt som et dogme ved Første Vatikankonsil i 1870.
Den eneste uttalelsen fra tiden etter at dogmet ble definert som regnes for å ha oppfylt alle krav er Pius XII definisjon av jomfru Marias opptagelse i himmelen, som ble gitt i 1950.
Vilkårene
De eneste uttalelser som regnes som ufeilbarlige, er de som enten bare oppsummerer det som har vært Den katolske kirkes lære hele tiden, eller de som uttrykkelig uttales ex cathedra. Uttalelsene må videre ikke være i strid med noe som tidligere er sagt; selv om dogmet ble formulert så sent som i 1870, regnes prinsippet for å ha vært til stede siden den første pave.
Andre uttalelser, f.eks. det paven sier som en del av sine personlige betraktninger som teolog, regnes ikke som ufeilbarlige.
Vilkårene som nevnes i definisjonen av dogmet er:
En ufeilbarlig uttalelse skal også ha en anathema-erklæring knyttet til seg, som f.eks. ved Pius XIIs definisjon av jomfru Marias opptagelse i himmelen: «Derfor, hvis noen, som Gud forbyr, skulle våge med overlegg å benekte eller så tvil om det vi har definert, da la ham vite at han fullstendig har falt fra den guddommelige og katolske tro.»
Katolsk kritikk
Etter at dogmet ble definert var det særlig blant tyske, østerrikske og sveitsiske katolikker mange som ikke aksepterte det. De mente at et økumenisk konsil kunne uttale seg ufeilbarlig, men ikke paven alene. Deres synspunkt ble ikke anerkjent, ettersom det var nettopp et konsil som hadde definert dogmet; dermed var det etter kritikernes egen tolkning en ufeilbarlig definert lære. En del brøt ut, og dannet Den gammelkatolske kirke.
Noen, som teologen Hans Küng, valgte å forbli i Den katolske kirke, men aksepterer ikke dogmet. Dette setter dem i en situasjon hvor de er i fare for å pådra seg ekskommunikasjon. I Küngs tilfelle har dette, og andre spørsmål, ført til at han ikke har rett til å undervise i teologi ved katolske institusjoner, men han har ikke blitt fratatt retten til å virke som prest.
Anglikansk innstilling
Den anglikanske kirke har i artikkel 19 i De trettini artikler slått fast at «Som kirken i Jerusalem, Alexandria og Antiokia har tatt feil, slik har også kirken i Roma tatt feil, ikke bare i sin livsførsel og sine seremoniformer, men også i trosspørsmål.» I artikkel 21 slå det fast at også et økumenisk konsil kan ta feil.
Protestantisk innstilling
De protestantiske avviser dogmet om pavelig ufeilbarlighet fullstendig. Holdningen til økumeniske konsiler varierer; enkelte aksepterer de første konsilene som ufeilbarlige, mens senere konsiler ikke anerkjennes.
Unfehlbarkeit
9. serierunde i Premier League 2007/08
9. serierunde i Premier League 2007/08 begynte 6. oktober med Manchester United – Wigan klokka 13:45 og Aston Villa – West Ham 16:00. Dagen etter spilles de siste åtte kampene for runden.
Laila Dåvøy
Laila Dåvøy (født 11. august 1948 i Bergen) er en norsk politiker (KrF). Hun var barne- og familieminister 2001–2005 og arbeids- og administrasjonsminister 1999–2000. Fra 2005 til 2013 var hun stortingsrepresentant for Hordaland. Hun har tidligere vært leder for Norsk Sykepleierforbund.
Laila Dåvøy er utdannet sykepleier med tilleggsutdanning innen sykepleievitenskap og administrasjon. Hun har hatt flere politiske verv på kommune- og fylkesnivå, har vært nestleder i Landsstyret for kommunalt rusmiddelarbeid, og har vært medlem av KrFs sentralstyre og landsstyre.
I 2004 ble Dåvøy utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
Beatles VI
Beatles VI er the Beatles' sjette amerikanske utgivelse for Capitol Records (syvende, hvis man teller med The Beatles' Story.) Det var det niende albumet som ble utgitt på markedet på mindre enn et og et halvt år, da Vee-Jay Records og United Artists Records også ga ut et album hver denne perioden. LP-en ble utgitt i både mono (katalognummer T 2358) og stereo (ST 2358.)
Musikk
Beatles VI inkluderer to sanger spilt inn spesielt for det nordamerikanske markedet: «Bad Boy» og «Dizzy Miss Lizzy», begge er Larry Williams-covere, og begge er spilt inn på Williams' bursdag (10. mai 1965), noe som sannsynligvis markerte var første gang the Beatles spilte inn materiale spesielt for det amerikanske markedet. «Dizzy Miss Lizzy» ble inkludert på den britiske utgivelsen av Help! etterhvert, men «Bad Boy» ble ikke utgitt i Storbritannia før 1966, på samlealbumet A Collection of Beatles Oldies.
Beatles VI inkluderte også:
Sporliste
Alle sanger er skrevet av Lennon/McCartney, unntatt der annet er oppgitt.
Dovregubbens Hall (konsertserie)
Dovregubbens Hall er en konsertserie som ble arrangert av det norske studentersamfund og foreningen Tårnseilerne. Den består av promenadekonserter for symfoniorkester og solister, der publikum deltar aktivt med flagg, ballonger, allsang og encore. Konsertene kan sammenlignes med Englands «Last Night of the Proms». Åpningsnummeret har vært «I Dovregubbens hall» av Edvard Grieg, derav navnet som også ble forkortet til «Dovre». Initiativtager var Bjørn Einar Sakseid.
Oslo og Bergen
Konserten Dovregubbens Hall ble første gang produsert i Chateau Neuf i 1990, med Truls Mørk og Solveig Kringlebotn. Konsertbegivenheten sies å være første gang bygningen ble tatt i bruk slik arkitektene Lund og Slaatto hadde tenkt. I 1991 var Ole Edvard Antonsen og Eir Inderhaug solister. Dovregubbens hall ble arrangert i Chateau Neuf i samarbeide med Det Norske Studentersamfund i perioden 1993-1998 med solister som Elizabeth Norberg-Schulz. I 1998 ble Chateau Neuf solgt til universitetet i Oslo.
Tårnseilerne arrangerte konserten «Dovregubbens Hall» i Oslo Spektrum 2. oktober 1992 med Kringkastingsorkestret og deltagere fra tyve kor (600 sangere), samt Truls Mørk og Solveig Kringlebotn som solister. En oppfølger, Dovregubbens Hall 1993, ble avlyst i september 1993.
Dovregubbens Hall ble arrangert av studenter ved Handelshøyskolen i Bergen i Grieghallen 1993-1997, med Bergen Filharmoniske orkester og NRK-opptak.
Terje Stigen
Terje Stigen (født 28. juni 1922 i Kjelvik, død 14. august 2010 i Oslo ) var en norsk forfatter. Han ble kjent i 1950-årene med historiske fortellinger fra Nord-Norge.
Stigen debuterte som forfatter i 1950 med romanen To døgn. Senere gav han ut en rekke bøker, mest romaner, og var også en flittig kåsør og hørespillforfatter. Han skrev på riksmål og var medlem av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur. Han utga sine bøker på Gyldendal.
Adelaide av Normandie
Adelaide av Normandie (fransk Adélaïde, født ca. 1026, død ca. 1090) var søster eller halvsøster av Vilhelm Erobreren, hertug av Normandie og konge av England.
Hun var datter av hertug Robert I av Normandie, også kalt for «den praktfulle» (fransk «le Magnifique») og etter sigende datter av dennes elskerinne Herleva. Detaljene om Adelaides opphav er usikre, som hennes fødselsdato og fødested som muligens var i Calvados i Frankrike. Ulike krønikeskribenter i Gesta Normannorum Ducum har kalt henne for en søster av Vilhelm med samme mor eller en datter av Robert I av en annen mor. Herleva er den moren som vanligvis oppgis for henne.
Adelaide ble gift tre ganger; første gangen med Enguerrand II av Ponthieu (død 1053) som hun fikk to døtre med; andre gang med Lambert II, greve av Lens (død 1054), sønn av Eustace I av Boulogne; og tredje gang med Odo II av Champagne (død 1115), sønn av greven av Troyes. Med Lambert fikk hun datteren Judith av Lens som ble gift med den angelsaksiske Waltheof II, jarl av Northumbria (henrettet 1076). Judiths og Waltheofs datter, Matilda eller Maud av Huntingdon, 2. grevinne av Huntingdon, tok som sin andre ektemann kong David I av Skottland.
Ekteskap og etterkommere
Med Enguerrand II, greve av Ponthieu fikk hun:
Med Lambert II, greve av Lens, fikk hun:
Med Odo II av Champagne (de Blois), greve av Troyes og Meaux, fikk hun:
Ray Wood
Raymond Ernest Wood (født 11. juni 1931, død 7. juli 2002) var en britisk fotballspiller. Wood huskes best som keeper på Manchester United gjennom størstedelen av 1950-tallet, hvor han var med på å vinne to ligamesterskap. Wood overlevde München-ulykken, og fortsatte å spille på høyt nivå i mange sesonger etter ulykken.
Ray Wood startet fotballkarrieren i Darlington FC, etter å tidligere ha vært innom Newcastle United FC som junior. Han ble oppdaget av Manchester Uniteds talentspeidere, og ble kjøpt i desember 1949. Han debuterte for United samme sesong, men det var først i 1953 at han etablerte seg som klubbens førstekeeper. Wood ble ligamester i 1955/56 og 1956/57, og spilte også tre landskamper for – men mistet plassen på laget til Harry Gregg kort tid før flyulykken.
Både Wood og Gregg slapp fra München-ulykken med lettere skader, men det var Gregg som var Matt Busbys førstevalg i mål, og Wood spilte bare én kamp for United etter München-ulykken. Han ble solgt til Huddersfield Town FC i desember 1958 etter å ha spilt til sammen 208 førstelagskamper for United.
Etter å ha forlatt Old Trafford, spilte Wood sju sesonger for Huddersfield, hvor han fikk med seg over 250 kamper. Han spilte deretter én sesong i Bradford City FC, og to sesonger i Barnsley FC, før han la hanskene på hylla i 1968.