cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Böhmen-Mähren
Under Neurath
Nürnberglovene ble innført straks etter okkupasjonen. Jøder kunne emigrere fra protektoratet inntil september 1939 da krigen begynte. Adolf Eichmann, Heydrichs ekspert på jødesaker, hadde tilsyn med politikken overfor jødene i protektoratet. I 1940 ble jødenes identitetskort stemplet med «J» og Neurath bestemte i august 1941 at alle jøder over seks skulle bære en gul stjerne på yttertøyet. I 1939 ble styringen av protektoratet strammet kraftig til sammenlignet med den milde styringen året før. Motstandsbevegelsen rekrutterte blant annet fra idrettsforeninger. De tre ikke-kommunistiske motstandsgruppene slo seg i 1940 sammen under en felles ledelse, ÚVOD. Motstandsarbeidet hadde ikke særlig omfang før invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941 og kommunistene var tidligere paralysert av Molotov–Ribbentrop-pakten.
Under Heydrich
Da andre verdenskrig hadde brutt ut, ble det tyske regimet enda hardere. Særlig etter 27. september 1941 da Reinhard Heydrich ble utnevnt til assisterende riksprotektor og i realiteten alenehersker, da han fikk alle de fullmaktene som Neurath hadde hatt. Under Heydrich ble statsminister Alois Eliáš arrestert og senere henrettet, det tsjekkiske styret ble omorganisert og alle tsjekkiske kulturinstitusjoner og -organisasjoner ble stengt. Gestapo gjennomførte omfattende arrestasjoner og henrettelser. Samtidig ble det organisert deportasjoner av jøder, og den tidligere festningsbyen Terezín ble omgjort til en ghetto for jødiske familier. 4. juni 1942 døde Heydrich etter de skadene han fikk under aksjonen mot ham fra den tsjekkiske motstandbevegelsen. Heydrichs etterfølger, generaloberst Kurt Daluege, beordret massearrestasjoner og henrettelser, samt fullstendig utslettelse av landsbyene Lidice og Ležáky.
I 1943 økte de tyske krigskravene, og under SS Obergruppenführer og politigeneral Karl Hermann Frank, som fra 20. august 1943 hadde vært tysk statsminister for Böhmen-Mähren, ble rundt 350,000 tsjekkiske arbeidere tvangssendt til Tyskland. Innen protektoratet ble all industri som ikke var krigsrelatert forbudt.
I dagene 30. april til 1. mai 1945 gjentok Frank over radio kunngjøringen om at han ville drukne ethvert opprør i en «sjø av blod». Situasjonen i Praha var ustabil og usikker, samtidig som det var kjent at Den røde armé nærmet seg byen fra flere kanter. Videre var det kjent at befolkningen var klar til opprør mot okkupasjonsmakten.
Protektoratet opphørte da Praha falt som følge av Praha-offensiven som ikke ble avsluttet før 11. mai 1945, på et tidspunkt da kampene for øvrig var avsluttet i Europa.
Holocaust
Adolf Eichmann reiste til Praha der han videreførte arbeidet med å presse jødene til å utvandre fra det okkuperte området. Eichmann åpnet 26. juli 1939 sentralkontoret for jødisk utvandring i Praha. Blant annet ble jødiske tsjekkoslovaker satt på båt til Palestina falske innreisetillatelser eller til Sør-Amerika med falske visa. Jøderådet ble presset til skaffe penger for å dekke «flyktningeskatten» som også ubemidlede utreisende jøder ble ilagt. Argentina og Chile tok mot flest flyktninger, mens USA og Canada tok mot et symbolsk antall. Mange land krevde at flyktningene la frem bevis for at de hadde penger nok til å klare seg selv og ikke belaste staten. Eichmann organiserte fra oktober 1941 og ut 1942 deportasjon av de tsjekkiske jødene til Theresienstadt og Auschwitz. I alt ble 80.000-100.000 av landets jøder drept. Tsjekkiske myndigheter var ikke involvert i deportasjonene.
Følger
«Tsjekkernes Quisling», Emanuel Moravec begikk selvmord 5. mai. Moravec var kjent for sitt samarbeidet med de tyske okkupantene.
13. mai ble Emil Hácha arrestert i Praha, og overført til et militært hospital siden han hadde så dårlig helse. Han døde i fengselet 26. juni under ukjente omstendigheter.
I midten av mai ble den nasjonalsosialistiske borgermesteren i Praha, professor Josef Pfitzner offentlig hengt. Lederen for det nasjonalsosialistiske partiet i Sudetenland, Konrad Henlein, begikk selvmord på samme tid.
22. mai 1946 ble SS-Obergruppenführer Karl Hermann Frank hengt etter å ha blitt dømt for krigsforbrytelser.
Tidligere riksprotektor Wilhelm Frick ble tiltalt for krigsforbrytelser under Nürnbergprosessen og henrettet 16. oktober 1946.
SS-Oberstgruppenführer Kurt Daluege ble tatt til fange av amerikanske tropper og utlevert til Tsjekkoslovakia. Han ble her tiltalt for krigsforbrytelser og hengt 24. oktober 1946.
9. serierunde i Tippeligaen 2011
9. serierunde i Tippeligaen 2011 skulle spilles søndag 22. mai og mandag 23. mai, men er utsatt på ubestemt tid grunnet streik blant Tippeliga-spillerne. Runden skulle begynne søndag klokken 18:00 med fem kamper og fortsette med hovedkampen mellom Vålerenga og Molde på Ullevaal Stadion klokken 20:00. Runden skulle avsluttes med mandagskampen mellom Brann og Odd Grenland mandag klokken 19:00.
Bleach (manga)
Bleach (ブリーチ, Burīchi) er en japansk tegneserie, manga, skrevet og illustrert av Tite Kubo. Den startet i det ukentlige japanske mangabladet «Shonen Jump» i august 2001.
9. serierunde i Tippeligaen 2011
Streik
Forhandlingene mellom NISO og NHO ble brutt natt til fredag 20. mai og 95 Tippeliga-spillere gikk ut i streik. Senere samme dag ble det klart at den niende serierunden i Tippeligaen er utsatt på ubestemt tid. Spillere fra Brann, Vålerenga, Aalesund, Viking, Start, Molde, Sogndal, Tromsø og Fredrikstad ble tatt ut i streik. Hovedgrunnen til at forhandlingene ble brutt var NISOs krav om at spillerne selv skal få velge hvilke fotballsko de ønsker å benytte. I tillegg ønsket de blant annet bedre oppsigelsesvern i standardkontrakter og en ferieuke i løpet av sesongen. Streiken ble avsluttet 22. mai.
Bleach (manga)
Serien handler om femten år gamle Ichigo Kurosaki, en skoleelev med evnen til å se ånder(sjeler). Serien følger også Rukia Kuchiki, en shinigami (dødsgud, sjelesanker, medium). I starten av serien er fokuset på disse to figurene, men etterhvert som serien utviklet seg, går den dypere inn i sjelesankernes verden.
9. serierunde i Tippeligaen 2011
Runden spilles
9. serierunde i Tippeligaen 2011 spilles onsdag 29. juni og torsdag 30. juni. Runden begynner onsdag klokken 18:00 med to kamper og fortsetter med hovedkampen mellom Vålerenga og Molde på Ullevaal Stadion klokken 20:00. Runden fortsetter med to kamper torsdag klokken 19:00 mellom Brann – Odd Grenland og Viking – Sarpsborg 08. På grunn av kvalifisering for spill i Europa Leauge og Champions League, (utsatt, Rosenborg spiller treningskamp istedenfor), så er kampene Rosenborg – Sogndal og Aalesund – Tromsø utsatt på ubestemt tid. Kampen mellom Stabæk og Strømsgodset er utsatt fordi Telenor Arena ikke er tilgjenlig pga. konsert på den oppsatte kampdatoen.
Bleach (manga)
Serien er også blitt tegnefilm, anime, på fjernsyn. Det er også laget to OVA-er (original video animation), Fire animerte filmer, fem musikaler, ett kortspill og en rekke videospill. Animeen er nå 366 episoder er ca. 23 minutter hver. Serien er blant de mest populære seriene i USA.
Handling
Serien starter med at Rukia Kuchiki befinner seg på Ichigo Kurusakis soverom, og blir overrasket når hun finner ut at Ichigo kan se henne, siden vanlige mennesker ikke kan se dødsguder (Shinigami). Midt i samtalen blir de avbrutt av at begge merker at en hollow(en ond ånd) er i nærheten. Rukia prøver å bekjempe hollow-en, men blir alvorlig skadd. For at Ichigo skal ha en sjanse til å slå hollow-en, og dermed redde familien sin fra den, lar hun Ichigo få låne hennes krefter. Meningen var at han kun skulle få nok til å bekjempe hollow-en, men i stedet absorberer han ubevisst alle hennes krefter, noe som gjør at han vinner over hollow-en.
Karakterer
Alle karakterene i Bleach er «sjeler». Levende mennesker har sjelene i kroppene sine, mens sjeler utenfor kroppen har dem i en form laget av åndepartikler (霊子, reishi). Disse formene imiterer menneskelig anatomi, men de eldes saktere og lever derfor lengre. Det er mange forskjellige typer ånder i Bleach, med hvert sitt visuelle tema og hver sin kampteknikk.
Noen ord og begreper
Shikai = Den andre formen til Shinigamienes zanpakutō.
Soul Society = Soul Society er stedet hvor døde menneskers sjeler kommer til (hvis de ikke blir til hollow), og det er også her shinigamiene befinner seg.
Reiatsu = Det spirituelle trykket som enhver rase av bleach-karakterene utstråler.
Kunståret 1232
Kunståret 1232 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1232.
Dødsfall
...
1232 in art
Olav Thon
Olav Thon (født 29. juni 1923 i Ål i Hallingdal) er en norsk forretningsmann og en av Norges rikeste personer, med en formue for skatteformål på ca. 2,1 milliarder kroner i 2021. Thon var tidligere hovedaksjonær i Olav Thon Eiendomsselskap, et selskap med store interesser i den norske eiendomsbransjen. I 2010 regnet tidsskriftet Kapital Thon som Norges rikeste mann, med en anslått formue på 21,3 milliarder kroner, men i 2013 overførte han store deler av formuen til Olav Thon Stiftelsen.
Thon eide Olav Thon Gruppen, som er en gruppe selskaper med ulike virksomheter (eiendom, hotell- og restaurantdrift, varehandel og industrivirksomhet). Gruppen omfatter blant annet over 300 eiendommer i Norge, rundt 20 i utlandet, samt over 90 hoteller. Per 2022 hadde gruppen 93 eide og forvaltede kjøpesentre i Norge, og ble regnet som Skandinavias ledende kjøpesenteraktør. Olav Thon Gruppen eier også Thon Hotels med 89 hoteller i Norge og utlandet. Han gikk av som konsernsjef for Olav Thon Gruppen i 2022, 98 år gammel.
Tidlige år
Olav Thon vokste opp på gården Søndre Thon i bygda Vats i Ål i Hallingdal sammen med tre eldre søsken. Foreldrene hans var Sevat (Sigvart) Embrikson (Engebretsen) (1880–1973) og Margit Engebretsdatter Dok (1888–1980), gift 1913 (Strømsø).
Thon ville opprinnelig studere medisin, men da den andre verdenskrig brøt ut ville ikke foreldrene at han skulle reise utenlands. Isteden ble det pelsdyroppdrett hjemme på gården og kjøp og salg av skinn i Hallingdal. For å selge skinn ble det etablert kontakt med pelshandlere i Oslo. To rødrevskinn som han solgte for 600 kroner, for å skaffe startkapital, danner hovedmotivet i Olav Thon Gruppens logo.
Annet
Thon er glad i ulike friluftsaktiviteter og er æresmedlem i Den Norske Turistforening. Han er blitt kjent for sin ikoniske, røde strikkelue. Rødfargen skyldes at det var den eneste garnfargen samboeren hadde for hånden.
Thon har ingen etterkommere. Han har slitt med artrose i knærne.
Handel og eiendom
Ett år etter første reise til Oslo kjøpte han forretningen Volvat pels, som var hans første butikk på Majorstuen. Etter en tid flyttet Thon virksomheten til sentrum av Oslo. Mens han drev butikk studerte han ved Handelsskolen. I 1946–1947 begynte import/eksport for fullt av all slags pelsverk.
Thons karriere innen eiendomsutvikling begynte i Oslo i 1942. I 1950 kjøpte han Karl Johans gate 5–7, det som i dag er kjent som Arkaden. for 1,7 millioner kroner.
I 1970 investerte Olav Thon 35 millioner kroner i et skip og tapte 50 millioner kroner. På 1970-tallet var det krise i shipping, og Strømmen Stål gikk konkurs. Industrilokalet som da ikke hadde interessenter ble kjøpt av Thon uten at han hadde noen planer for videre bruk. Thon og den amerikanske ambassadøren lanserte etter en stund konseptet som senere skulle bli til Strømmen Storsenter. I et intervju med Niels Chr. Geelmuyden i 1988 fortalte Thon at han innhentet approbasjon og byggekort fra myndighetene etter å ha forelagt dem sine planer om å skaffe fem hundre arbeidsplasser i gamle Strømmen Stål. Han ble deretter politianmeldt for å ha påbegynt arbeidet uten etableringsløyve og ble bøtelagt med 75 000 kroner.
Tæruddalen skole
Tæruddalen skole er en ungdomsskole som ligger på Tæruddalen i Lillestrøm kommune. Skolen har 470 elever (2020) fordelt på 8. til 10. trinn. På hvert trinn er det seks klasser, som går fra bokstavene A til F. Skolen ble tatt i bruk høsten 1998. Rektor er Borgar Eliassen. Borgar tok over Kristine Gilleberg i høsten 2022. Liv Røsbak Holmen har sittet i rektorstolen siden skolens oppstart før høsten 2014, hvor Kristine Gilleberg tok over før Borgar.
Olav Thon
Handel og eiendom
Thon ble i 2007 listet med en formue på 20,8 milliarder kroner av Kapital, noe som gjorde ham til Norges 3. rikeste person, bak John Fredriksen og Stein Erik Hagen.
Tæruddalen skole
Kulturuke
Tidligere (sist i skoleåret 2013/2014) ble det gjennomført en kulturuke en gang i året. Kulturuke er et arrangement der elevene blir delt på tvers av klasser og trinn, basert på hvilke aktiviteter elevene setter opp ønsker om. Eksempler på disse aktivitetene er: Tur til Oslo, strikking, lage egen film, eller jobbe i en bedrift. Men de har også en forestilling kalt SKALK som har vært en tradisjon side skolens oppstart siden 1998. I stede for kulturuke har nå skolen et årlig musikkshow som heter Tærudvision Song Contest (Offisielt nettsted er tarudvision.com). Første forestilling av dette showet ble holdt våren 2015.
Olav Thon
Handel og eiendom
Thon bekjentgjorde på en pressekonferanse 12. september 2008 at han ga bort mindre deler av milliardarven til realfaglig forskning, anslagsvis inntil 50–100 millioner kroner årlig, som ville utgjøre 0,2–0,4 % årlig av totalformuen. Dette skulle forvaltes av en stiftelse. Samme dag utkom Hallgrim Bergs autoriserte biografi En milliardær i anorakk på Kagge Forlag.
Tæruddalen skole
Valgfag
Valgfag skolen tilbyr er:
Olav Thon
Handel og eiendom
I 2013 overførte Thon mesteparten av sin formue til Olav Thon Stiftelsen. Stiftelsen deler ut midler til medisinsk forskning og andre allmennnyttige formål. Etter at han fylte 100 år i juni 2023 gikk han av som styreformann i stiftelsen, men fortsatte som aktivt styremedlem.
Thon ble videointervjuet i 2023 av Asle Toje for Minerva.
Tæruddalen skole
Fremmedspråk
Fremmedspråk skolen tilbyr er:
Djambo, Djambo
«Djambo, Djambo» var Sveits' bidrag i Eurovision Song Contest 1976 og ble fremført på engelsk av Peter, Sue & Marc.
Melodi og tekst var skrevet av Peter Reber.
Peter, Sue & Marc representerte Sveits fire ganger, hver gang på et forskjellig språk: I 1971 med «Les illusions de nos vingt ans» (på fransk), i 1976 med «Djambo, Djambo» (på engelsk), i 1979 med «Trödler & Co» (på tysk) og avslutningsvis i 1981 med «Io senza te» (på italiensk).
Sangen ble fremført som det andre bidraget om kvelden 3. april 1976 (etter Storbritannias Brotherhood of Man med «Save Your Kisses for Me» og før Vest-Tysklands Les Humphries Singers med «Sing Sang Song».
«Djambo, Djambo» fikk 91 poeng, noe som gav en fjerdeplass blant 18 deltakere.
Listeplasseringer
Peter, Sue & Marcs versjon kom på den sveitsiske singlelisten 2. april 1976, lå der i tretten uker og på en sjetteplass i én uke.
Lemvig kommune
Lemvig kommune ligger i Region Midtjylland i Danmark. Kommunen ble dannet ved regionreformen i 2007 da tidligere Lemvig kommune ble slått sammen med Thyborøn-Harboøre kommune.
Ved kommunevalget 15. november 2005 fikk det nye kommunestyret Venstre-flertall med Erik Flyvholm som formann for sammenslåingsutvalget og ny borgmester.
I kommunen ligger Bovbjerg fyr og Jens Søndergaards Museum.
Michael Giacchino
Michael Giacchino (født 1967 i New Jersey) er en Oscar-belønnet amerikansk filmkomponist. Han har skapt en rekke prisvinnende komposisjoner for film, TV-serier og videospill.
Han vokste opp i Edgewater Park Township i New Jersey og graduerte ved Holy Cross High School i Delran.
Han har komponert musikk for filmer som Rottatouille, De utrolige, Se Opp, Star Trek, Mission: Impossible III og Coco, og TV-serier som Lost.
Dmitrij Vasiljev
Dmitrij Vasiljev er navnet til flere personer:
Henri Helle
Henri Helle (født 4. september 1873, død 21. juni 1901) var en fransk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Helle kom på andreplass i bueskyting på 50 meter Au chapelet under OL 1900 i Paris. Hans landsmann Eugène Mougin ble olympisk mester. på 50 meter Au cordon doré kom Helle på fjerdeplass med 27 poeng, en poeng mindre enn sin landsmann Émile Fisseux som ble nummer tre.
Jon Fredrik Baksaas
Jon Fredrik Baksaas (født 21. november 1954, fra Skien) er en norsk siviløkonom. Fra juni 2002 til august 2015 var han konsernsjef i Telenor. Jon Fredrik Baksaas er også styremedlem i den svenske Handelsbanken, og har også hatt andre verv i næringslivet og i NHO. Baksaas er fra 2009 styremedlem i den globale mobilorganisasjonen GSM Association, og i oktober 2013 ble Baksaas valgt til å lede GSMA globalt.
Baksaas første jobb under studiene var som ufaglært ved Gruve 3 på Svalbard, i 1977. Han studerte ved Norges Handelshøyskole og IMD i Lausanne, og etter endt utdanning som siviløkonom i 1979 begynte han i Det Norske Veritas, hvor han inntil 1985 hadde flere lederfunksjoner. I perioden 1985-1988 hadde han ledende stillinger i Stolt Nielsen Seaway AS, og i 1988–1989 var han finansdirektør i Aker AS. Etter det ble han finansdirektør i TBK AS, og var der til han i 1994 begynte i Telenor. Baksaas hadde flere lederstillinget i konsernet, blant annet finansdirektør (CFO), før han i 2002 ble konsernsjef etter Tormod Hermansen.
Under Baksaas' ledelse vokste Telenor sterkt til et globalt teleselskap med virksomhet i tolv land. Under Baksaas' sju år som konsernsjef gikk Telenor fra 49 til 98 milliarder kroner i omsetning, og fra - 320 millioner til + 13,3 milliarder kroner i resultat. Selskapet søkte først og fremst majoritetseiendel i mobilselskaper med fokusering på Europa og Asia, og gjorde dette mulig ved å selge eierposisjoner i Tyskland, Hellas og Irland. I en periode med harde lisenskamper om 3G-frekvenser i Europa, valgte Telenor under Hermansens og Baksaas' ledelse å satse på mobilmarkedene i Øst-Europa og Asia i stedet. Baksaas var en hovedarkitekt bak Telenor introduksjon i India, gjennom oppkjøp av flertallsposisjonen i selskapet Unitech Wireless. Dette selskapet har en mobillisens for hele India.
Som Telenor-sjef ble han i desember 2006 kritisert av fredsprisvinneren Muhammad Yunus som anklaget Telenor blant annet for å bryte avtaler og ta ut for høy profitt fra sin investering i mobiltelefonselskapet Grameen Phone i Yunus' hjemland Bangladesh. Telenor tilbakeviste påstandene, og gjenopprettet et bedre forhold til Yunus etter få år.
Charles Frédéric Petit
Charles Frédéric Petit (født 6. mai 1857, død 19. februar 1947) var en fransk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Petit kom på tredjeplass i bueskyting både på 33 meter Au cordon doré og Au chapelet 33 meter under OL 1900 i Paris. I begge konkurransene var det Hubert Van Innis fra Belgia som ble olympisk mester og franske Victor Thibaud som kom på andreplass.
Ids Postma
Ids Hylke Postma (født 28. desember 1973 i Deersum) er en tidligere nederlandsk skøyteløper.
Postma debuterte i seniorsammenheng i 1994. I debutåret kom han på andreplass i allround-VM etter Johann Olav Koss. I 1997 vant Postma både allround-EM og -VM.
Postmas sportslige høydepunkt kom i 1998, da han ikke bare ble allround-verdensmester, men også vant 1000 meter under OL i Nagano, i tillegg til sølv på 1500 meter, like bak Ådne Søndrål. I 1998 ble han også den første løperen som gikk under 1.50,00 på 1500 meter.
Ids Postma er gift med den tyske skøyteløperen Anni Friesinger.
Sirion
Sirion er en elv fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard i det første tidevervet. Denne elva var den største elva i Beleriand. Gjennom nesten hele elvas løp fra nord mot sør var den grenseskillet mellom øst og vest Beleriand. Karen Wynn Fonstad har antatt at lengden på elva er omtrent 627 kilometer i boka Atlas of Middle-earth.
Kilder
Sirions kilde var ved Eithel Sirion på den østre siden av Ered Wethrin, som lå mellom Ard-galen (senere Anfauglith) og Mithrim og Hithlum. Den var bevoktet av tårnet Barad Eithel bygget av Fingolfin. Kilden løp ut i den store elva Sirion i den nordre del av Beleriand.
Veien mot havet
Sirion fløt sørover langs Ered Wethrin, og passerte Serech myrene før elva rant inn i den trange brattsidede dalen mellom Ered Wethrin og fjellene Echoriath, denne dalen fikk navnet Sirions pass. Så fortsatte Sirion videre mot sør inn i Beleriand, med skogen Brethil på den vestre siden av elva, og Dimbar og senere Doriath mot øst. Etter at elva forlater Doriath ved Aelin-uial (Sirionmyrene) dykket elva ned under bakken i Sirionfallene ved Andram (Langmuren), hvor grunnen falt bratt. Et stykke lenger mot sør rant Sirion ut fra den underjordiske tunnelen, dette stedet fikk navnet Sirions porter. Derfra rant elva videre sørover gjennom skogen Nan-Tathren og videre til den møtte Balarbukta, som var en del av Belegaer, ved Sirions munninger.
Krysningspunkt
De største krysningspunktene som er nevnt i Silmarillion var Brithiach, der hvor veien fra Himlad krysset Sirion. Den samme veien krysset også elva Esgalduin ved Iant Iaur. I tillegg var det Doriaths ferger.
Øyer
Den viktigste øya i elva Sirion var Tol Sirion. Den originale Minas Tirith ble bygd der av Finrod Felagund på dette strategiske stedet som kontrollerte Sirions pass der hvor det gikk inn i Beleriand mellom Ered Wethrin og Echoriath. Kort tid etter Dagor Bragollach ble festningen tatt av Sauron og øya ble da kjent som Tol-in-Gaurhoth.
List of Middle-earth rivers
Oddvar Torsheim
Oddvar Torsheim (født 2. november 1938 i Bergen ), oppvokst på Rovde og i Naustdal, bosatt i Førde, er en norsk maler, tegner, grafiker og forfatter.
Billedkunst
Oddvar Torsheim er utdannet ved Bergen Kunst- og Håndverksskole og Det Kongelige Kunstakademi i København. I oljemaleriene, akvarellene, tegningene og grafikken sin latterligjør han fordommer og vanetenking med surrealistisk fantasi og samfunnskritisk tendens.
TV-deltagelse
I 2008 deltok Torsheim i TV 2s talentprogram Norske Talenter der han gikk videre fra første runde, men ble utslått i semifinalen. Han har tidligere vært portrettert på fjernsyn flere ganger, blant annet i TVNorges programserie Norges Herligste ledet av Ylvis-brødrene.
Portrettert i granitt
Kunstnerkollegaen Stig Eikaas har hugget fire portretter i granitt av Oddvar Torsheim. I Gloppen Skulpturpark Byrkjelo står den første, som ble laget i 1998. Den andre skulpturen ble avduket i Førde sentrum i 2003. Skulptur nummer tre ble avduket i Askvoll sentrum i 2013, og den fjerde skulpturen ble avduket i Naustdal i 2018.
Eng
Kultureng kan bestå som både monokulturer og flerkulturer som kan høstes i noen år før den må fornyes (ofte timotei eller rødkløver som høstes eller engrapp og hvitkløver som beites), mens natureng alltid består som en flerkultur. Fra gammelt av var all eng natureng.
Åker og eng er et fast uttrykk i beskrivelse i jordbruksarealer. Åkerarealer brukes til dyrking av korn og rotvekster (poteter), og må bearbeides hvert år, mens dyrket eng vanligvis bearbeides med noen års mellomrom. Tidligere var det vanlig å bruke arealene i rotasjon mellom åker og eng, noe man kaller vekselbruk.
Natureng
Natureng er eng på mark som ikke er dyrket, det vil si at en ikke har foretatt noen form for jordbearbeiding, såing eller gjødsling ut over det som husdyra la igjen ved beiting.
Natureng var fram til 1900-tallet den vanligste form for eng i Norge. Natureng har et større spekter av ulike urter enn dyrket eng, som vanligvis er basert på monokulturer.
Natureng var et viktig innslag i det historiske nordiske kulturlandskapet.
Beitemark som gjødsles med kunstgjødsel kalles kulturbeite.
Eksterne lenker
Prato Prat Preri
Johan Henrik Scheffel
Johan Henrik Scheffel (født 9. april 1690 i Wismar, død 21. desember 1781 i Västerås) var en tysk maler som er kjent for sitt virke i Sverige.
Han er mest kjent for sine portretter av blant andre Carl von Linné, Christopher Polhem og Hedvig Charlotta Nordenflycht. Johan Hörner gikk i lære hos Johan Henrik Scheffel.
Han er representert i mange svenske samlinger, i Gripsholm bl.a. Malcolm Sinclair og Göran Nordberg. Han utførte også miniatyrer.
Lorenzo Lauri
Lorenzo Lauri (født 15. oktober 1864 i Roma i Italia, død 8. oktober 1941 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han virket i den romerske kurie og i det pavelige diplomati, blant annet som nuntius i Peru og i Polen. Sent i 1939 ble han camerlengo for den romerske kirke.
Han ble kreert til kardinal i 1926 av pave Pius XI, med San Pancrazio som tittelkirke.
Richard Shoebridge
Richard Shoebridge (født 12. august 1985) er en britisk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 27 på 1000 meter.
Lorenzo Lauri
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Kent Andersson (skuespiller)
Kent Yngve Andersson (født 2. desember 1933 i Göteborg, død 3. november 2005 samme sted) var en svensk skuespiller, manusforfatter og dramatiker.
Liv og virke
Kent Andersson vokste opp i en arbeiderfamilie med seks søsken som bodde i bydelen Rambergsstaden på Hisingen i Göteborg. Hans enkle bakgrunn preget mange av hans dikt, sangtekster og teaterstykker. I tenårene arbeidet han ved et papirbruk før han dro til sjøs. Tilbake i hjembyen kom han i kontakt med Atelierteatern hvor han gjorde sin skuespillerdebut. Han debuterte som filmskuespiller i Vildfåglar i 1955. Han kom inn ved Göteborgs stadsteaters elevskole i 1958, og på begynnelsen av 1960-tallet gjorde han sine første TV-roller. Han begynte tidlig å skrive teaterstykker og regissere.
Spirit (album)
Albumet ble utgitt av Syco Music i november 2007. Albumet var det raskestselgene noensinne i Storbritannia med mer enn 375 000 solgte eksemplarer den første uken etter utgivelsen. Albumet debuterte på førsteplass på listene i 9 land, bl.a UK, Irland, Canada, Australia, New Zealand og Tyskland. Albumet ble nominert for «Best Pop Album» på Grammy Awards.
Trine Eilertsen
Trine Eilertsen (født 1969) er en norsk siviløkonom, statsviter, redaktør og journalist. Hun har hatt stillingen som sjefredaktør i Aftenposten siden 2020 og har tidligere hatt samme stilling i Bergens Tidende.
Biografi
Eilertsen ble født i Bærum, men er i hovedsak oppvokst på Sotra i Fjell kommune (nå en del av Øygarden). Faren var ansatt i oljebransjen, og Eilertsen var derfor tidvis bosatt i Italia, London, Stavanger og Bergen gjennom oppveksten.
Eilertsen er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i 1996 og cand.polit. i sammenlignende politikk fra Universitetet i Bergen i 1997. Hovedoppgaven bar tittelen Internasjonal økonomi som begrensning på politisk økonomi og økonomisk politikk.
Hun var praktikant i Statoil 1998–1999. I 1999 hadde hun et engasjement som journalist i økonomiavdelingen i Bergens Tidende. Hun avanserte politisk redaktør i 2002 og sjefredaktør i 2008. I 2012 trakk hun seg som sjefredaktør av familiære hensyn, og flyttet til Oslo, hvor hun var politisk kommentator i NRK 2013–2014. I 2014 begynte hun som politisk redaktør i Aftenposten. Her har hun blant annet vært med å lage podkasten Aftenpodden sammen med nyhetsredaktør i NTB Sarah Sørheim, nyhetssjef Lars Glomnes, og senere også politisk redaktør Kjetil B. Alstadheim. I 2020 ble hun sjefredaktør i Aftenposten.
I sin ungdom var hun medlem av Unge Høyre, men oppgir å ha stemt på ulike partier.
Utmerkelser
I 2003 ble hun tildelt J.W. Eides Stiftelses pris for fremragende journalistikk. Hun har også blitt tildelt prisen som Årets kvinnelige medieleder (2010) og Årets meningsbærer (2019).
Skandfers Baadbyggeri
Skandfers Baadbyggeri var et båtbyggeri som drev virksomhet ved Kulstadsjøen i Vefsn i Nordland. Båtbyggeriet ble etablert av Nils Skandfer i 1903 og holdt til ved det gamle handelsstedet på Kulstadsjøen. Dette skjedde samtidig som trelastvirksomheten Nesbruket, som holdt til like i nærheten, hadde stor virksomhet med uttak av tømmer og trelastproduksjon. Skandfer hadde blant annet gått i lære hos Colin Archer, og båtene han konstruerte hadde mange likhetstrekk med Colin Archer-skøytene. Skandferbåtene var de første heldekkede seilbåtene som ble bygget i Nord-Norge.
I 1914 var arbeidsstokken hos Skandfer oppe i 75-80 mann. Det ble fortalt at han kunne ha opptil ti fartøyer under bygging samtidig. I 1920 startet de økonomiske nedgangstidene, og Skandfer fikk store økonomiske problemer. Året etter ble selskapet overlevert skifteretten. Forsøk på refinansiering var ikke vellykket, og verftet ble derfor lagt ned i 1921.
Macbeth
Macbeth kan vise til:
Émile Mercier
Émile Mercier var en fransk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Mercier kom på tredjeplass i bueskyting på 50 meter Au chapelet under OL 1900 i Paris. Hans landsmann Eugène Mougin ble olympisk mester og Henri Helle kom på andreplass.
Ringkøbing kommune
Ringkøbing kommune er en tidligere dansk kommune i Ringkjøbing amt. Etter regionreformen i 2007 er den en del av nye Ringkøbing-Skjern kommune i Region Midtjylland. Administrasjonssenteret var byen Ringkøbing, som også er senteret i den nye kommunen.
Den tidligere kommunen hadde 18 000 innbyggere ved sammenslåingen i 2007, og et areal på 400,9 km².
Franske suiter
Franske suiter (BWV 812 – 817) er en samling seks suiter for et klaviaturinstrument – cembalo eller klavikord – av Johann Sebastian Bach. Hver av suitene består av en rekke stiliserte danser.
Struktur
Syklusen starter med tre suiter i molltonearter, deretter følger tre i dur. Alle åpner med den typiske satsrekkefølgen allemande – courante – sarabande – i alle dursuitene følger så en gavotte. De siste satsene består av ulike danser, vanligvis menuett, og alle stykkene ender med en gigue.
Opprinnelse og navn
Anna Magdalena Bachs notebok, både heftet fra 1722 og fra 1725, inneholder tidlige versjoner av de første fem suitene, og det blir antatt at hele syklusen ble skrevet i denne perioden.
Opprinnelsen til navnet er ikke helt avklart, men det stammer helt sikkert ikke fra Bach. Friedrich Wilhelm Marpurg brukte i 1762 tittelen som en kontrast til Engelske suiter (også denne tittelen ble tatt i bruk etter Bachs tid). Navnet ble vanlig etter at Johann Nikolaus Forkel skrev i sin Bach-biografi (1802): «Vanligvis kalles de Franske suiter fordi de er skrevet på fransk manér»." Påstanden er feil fordi Bach, på samme måte som i sine andre suiter, stort sett følger et italiensk mønster.
Det er ikke bevart definitive manuskripter av disse suitene, og ornamenteringen varierer i de ulike manuskriptene, både når det gjelder type og hyppighet.
En del manuskripter knytter to andre suiter, en i a-moll (BWV 818) og en i Ess-dur (BWV 819) til de 6 Franske suitene. Overture i fransk stil (BWV 831) som Bach publiserte som andre del av Clavierübung, er som navnet forteller en suite i fransk stil, men ikke knyttet til Franske suiter.
Suite I d-moll BWV 812
Satser
Suite II c-moll BWV 813
Satser
Suite III h-moll BWV 814
Satser
Suite IV Ess-dur BWV 815
Satser
En av avskriftene føyer til enda et Praeludium som består av arpeggierte akkorder og/eller en Menuet.
Suite V G-dur BWV 816
Satser
Suite VI E-dur BWV 817
Den sjette suiten skiller seg ut med åtte satser og et større omfang enn de andre. Fordi den er overlevert i flere versjoner er rekkefølgen på satsene usikker.
Bence Béres
Bence Béres (født 26. august 1992) er en ungarsk skøyteløper som konkurrerer i kortbaneløp. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 2014 i Sotsji, der hans beste individuelle resultat var nummer 26 på 1000 meter.
Nasrin Khusrawi
Nasrin Khusrawi (født 21. mars 1983) er en norsk skuespiller utdannet på Statens teaterhøgskole ved KHiO.
Utdannelse
Khusrawi er utdannet på Statens Teaterhøgskole ved KHIO (2010-2013). Et halvt år av disse var utveksling i New York, ved William Esper Studio. Fra 2006 til 2009 studerte hun i New York ved Circle in the Square Theater School og Stella Adler Studio of Acting deretter ved Nordic Black Express i Oslo, en fysisk og performance basert Teaterskole.
På Statens Teaterhøgskole var hun den første kvinnen med innvandrerbakgrunn som er blitt tatt opp som elev. Hun kom også inn på Kunstakademiet i Bergen og på kunstfag både i Oslo og Bergen samme år som hun kom inn på Statens Teaterhøgskole.
Skuespillerkarriere
Hun hadde sin debut ved Oslo Nye Teater, hvor hun spilte flere roller i forestillingen Neste Kamp, senere tittelrollen i Snøhvit ved Riksteatret. Hun ble så engasjert ved Teatret Vårt i Molde, Kilden Teater i Kristiansand hvor hun blant annet spilte Nora i Et dukkehjem og ved Nationaltheatret hvor hun spilte Heksa i Reisen til Julestjernen.
Hun gjorde også performancen Håpet kommer programmatisk til slutt på Kunstnernes Hus.
Høsten 2020 hadde hun en av hovedrollene i NRK-serien Norsk-ish. Hun spiller dronningen i filmen Tre nøtter til Askepott som kom på kino i november 2021. I desember 2021 er hun med i NRKs julekalender Kristiania magiske tivolitheater.
Wulan
Wulan (kinesisk: 乌兰县; pinyin: Wūlán Xiàn) er et fylke i prefekturet Haixi i provinsen Qinghai i Folkerepublikken Kina.
Hovedsetet er Xiligou, en landsby med 12,454 innbyggere i 2000.
Fylket ligger i nordøstlig rand av Qaidambekkenet (Chaidamu Pendi) og er omgitt av høye fjell.
Administrative enheter
Fylket består av storkommunene Xirig 希里沟镇, Caka 茶卡镇, Hohod 柯柯镇 og Toinbo 铜普镇.
Samferdsel
Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.
Lucas Cranach
Lucas Cranach kan være:
Indoariske språk
Indoariske språk er en gren av den indoeuropeiske språkfamilien. De er framfor alt utbredt i Sør-Asia. Sammen med de iranske språkene og nuristanispråkene danner de den indoiranske undergruppa av indoeuropeiske språk. De til sammen over 100 indoariske språkene som snakkes i dag, har rundt én milliard brukere, først og fremst i nordlige og sentrale India, i Pakistan, Bangladesh, Nepal, Sri Lanka og på Maldivene. Blant de viktigste indoariske språkene er hindi, det nært beslektede urdu, bengali, ytterligere regionale indiske språk samt det klassiske språket sanskrit.
De indoariske språkene er i stor grad analytiske. Den grunnleggende ordstillinga i alle språkene er subjekt–objekt–verb. Det mest karakteristiske trekket fonologisk sett er det store antallet plosiver. Flere av dagens indoariske språk benytter en rekke ord som er lånt inn direkte fra sanskrit.
Den indoeuropeiske språkfamilien
De indoariske språkene utgjør en undergren av de indoeuropeiske språkene, som også de fleste språk i Europa tilhører. Andre grener er for eksempel gresk, romanske språk, slaviske språk og germanske språk. De indoariske språkene er dermed også fjernt beslekta med norsk. Dette slektskapet viser seg også ved første øyekast hos noen få ord i de moderne språkene. Ordet for «navn» er på bengali ', hindiordet for «ny» er ' og «ku» heter på marathi . I andre tilfeller som «hjul» og nepali  kan man bare vise det felles opphavet ved hjelp av kompliserte etymologier. For størstedelen av ordforrådet og framfor alt grammatikken i de moderne indoariske språkene kan man imidlertid knapt finne likheter i dagens europeiske språk. Mellom klassiske språk, som sanskrit og latin eller klassisk gresk, er overensstemmelsene derimot betydelig større, både i ordforråd og morfologi. Man kan for eksempel jamføre former som sanskrit ' og latin ' «tann» (akkusativ), eller sanskrit ' og klassisk gresk ' «de bar».
Oppdagelsen av at sanskrit var i slekt med språk i Europa, var tonegivende for utviklingen av den komparative lingvistikken. Engelskmannen William Jones hadde lært seg sanskrit i løpet av sin tid som dommer i Calcutta, og postulerte i 1786 som første person at sanskrit var i slekt med gresk, latin, gotisk og keltiske språk. På dette grunnlaget grunnla den tyske språkforskeren Franz Bopp (1791–1867) den komparative indoeuropeiske språkforskninga. At de moderne indoariske språkene var i slekt med sanskrit, kom man på først senere, men man skjøt da også over mål og sa at også de dravidiske språkene stammet fra sanskrit. Først i 1856 fastslo Robert Caldwell at de dravidiske språkene utgjør en selvstendig språkfamilie.
Den indoiranske språkgrenen
Innen de indoeuropeiske språkene står de indoariske språkene nær de iranske språkene, som blant annet persisk, kurdisk og pashto tilhører. Selv her viser slektskapen seg tydeligst i de eldste språkformene: i urpersisk, de akemenidiske storkongenes språk og sanskrit er mange ord som ' og ' «gud», ' og ' «jord» samt ' og ' «hest» nesten like, mens de moderne språkene har skilt seg fra hverandre. De indoariske og iranske språkene danner til sammen den indoiranske språkgrenen. Som en selvstendig undergren av disse, regnes den lille gruppen nuristanispråk, som tales i Afghanistan og Pakistan. De dardiske språkene, som også tales i den nordvestlige delen av Sør-Asia, har en usikker stilling innen de indoiranske språkene. De ble tidligere regna sammen med nuristanispråkene eller ansett som en selvstendig gren, men anses nå som en undergruppe av de indoariske språkene.
Sørasiatisk språkbunt
De indoariske språkene deler det indiske subkontinentet med tre andre språkfamilier: de dravidiske språkene (hvis viktigste medlemmer er tamilsk, malayalam, telugu og kannada), som hovedsakelig er utbredte i det sørlige India; den mindre gruppa mundaspråk (en gren av de austroasiatiske språkene) i midtre India og de tibetoburmanske språkene (en gren av de sinotibetanske språkene) ved subkontinentets nordlige og østlige grenser. De indoariske språkene er ikke genetisk beslekta med disse språkfamiliene, men de har gjennom årtusenlang språkkontakt hatt stor gjensidig innflytelse på hverandre i ordforråd, morfologi og fonetikk (spesielt karakteristisk er kanskje forekomsten av retroflekse konsonanter). På grunn av de tallrike fellestrekkene sammenføres disse språkene i en sørasiatisk språkbunt. Framfor alt har det vært en betydelig vekselvirkning av lånord mellom de indoariske og dravidiske språkene. De dravidiske språkene har tatt over ord fra sanskrit i stor mengde, mens de selv har utøvd en sterk strukturell innflytelse på de indoariske språkenes fonetikk og syntaks.
Historikk
De indoariske språkene har en historie på nesten fire tusen år. Man deler den inn i tre historiske stadier: Urindoarisk (vedisk, klassisk sanskrit), mellomindoarisk (prakritspråk, pali, apabhramsha) og nyindoarisk (de indoariske språkene som snakkes fra cirka 1000 e.Kr. til i dag).
Forhistorie
Som medlemmer av den indoeuropeiske språkfamilien stammer de indoariske språkene fra et antatt indoeuropeisk urspråk, som kan antas å ha blitt talt i fjerde eller tredje årtusen f.Kr., på steppene i det som i dag er sørlige Russland. Fra den urindoeuropeiske befolkninga delte det seg en gruppe som brukte benevnelsen «arier» (ārya) om seg selv, og som talte et forstadium til de indoiranske språkene. Etter at de hadde oppholdt seg en tid i Baktria, delte de seg omkring 2000 f.Kr. i en iransk og en indoarisk gren. Iranerne slo seg ned i det som i dag er nordlige og vestlige Iran, mens indoarierne innvandra i flere bølger til den indiske halvøya, antageligvis rundt 1500 f.Kr. Det eldste språklige beviset for indoariernes tilstedeværelse stammer fra det hurrittiske Mitanni-riket i nordlige Mesopotamia og nordøstlige Syria. Der fantes det på 1500- til 1200-tallet f.Kr. en herskende klasse som bar entydig indoariske navn og dyrka guder som Indra. I en lærebok i hesteskjøtsel, som mitannieren Kikkuli forfatta på 1400-tallet f.Kr. på hettitisk, finnes enkelte fagbegreper som har blitt lånt inn fra indoarisk. Disse tidlige indoariske sporene i vestlige Asia forsvant sporløst etter Mitannirikets undergang.
Urindoariske språk
Den urindoariske fasen begynner med indoariernes innvandring til India i løpet av det andre årtusenet f.Kr. Denne innvandringa skjedde antageligvis i flere bølger eller i løpet av en lang tidsperiode. Etter hvert bredte indoarierne seg ut i nordlige India og trengte ut urbefolkningas språk, men ikke uten å bli påvirka av dem. Mye tyder derfor på at de dravidiske språkene og mundaspråkene en gang ble talt i et mye større område, før de ble trengt tilbake til respektivt sørlige områder og fjell- og skogsområder av den indoariske ekspansjonen. Ideen om at indoarierne er en innfødt befolkning i India og skal ha grunnlagt Induskulturen, som er populær i India, er ikke holdbar ifølge den vestlige språkvitenskapens synsvinkel. Vedisk og klassisk sanskrit sammenfattes med betegnelsen urindoarisk eller urindisk. Vedisk, språket som Veda-skriftene er skrevet på, er den tidligst bevarte indoariske språkformen. Dateringa av tekstene, som i lang tid kun ble videreført muntlig, er usikker, men de eldste hymnene i Rigveda må ha oppstått kort tid etter indoariernes innvandring til India etter midten av det andre årtusenet f.Kr. Vedisk utgjør en arkaisk form av sanskrit med større grammatisk formrikdom og visse forskjeller i fonologi og ordforråd. Forskjellen fra klassisk sanskrit tilsvarer omtrent forskjellen mellom Homers språk og klassisk gresk. Språket i brahmanaene og sutraene er et mellomstadium mellom vedisk og klassisk sanskrit.
For å ivareta en feilfri resitasjon av de hellige tekstene ble vitenskapen om fonetikk og grammatikk tidlig utvikla i India. Denne ble fullført i Paninis grammatikk. Omkring 300 f.Kr. kodifiserte denne grammatikken den dannede overklassens språk. Det enkle folket snakka på denne tida allerede mellomindoariske språkformer. Betegnelsen «sanskrit» (' «tilrettelagt») står også i motsetning til begrepet «prakrit» (' «naturlig»), som man sammenfatter de mellomindoariske språkene med. Paninis grammatikk ble normativ for klassisk sanskrit. Følgelig ble sanskrit som litteraturspråk konservert på et arkaisk stadium, og eksisterte, i likhet med latin i middelalderens Europa, over en lang tidsperiode som et religions- og lærdomsspråk. Denne stillinga har sanskrit beholdt fram til i dag, men i en svakere form. Indias forfatning erkjenner til og med sanskrit som et av landets 22 nasjonalspråk.
Sanskritlitteraturens blomstringstid var i midten av det første årtusenet e.Kr. Dette innebærer at for eksempel en dikter som Kalidasa, som antagelig levde på 400-tallet, skrev sine verk i en tid da sanskrit lenge kun hadde vært et skriftspråk, og holdt seg til regler som ble forumlert av en grammatiker som hadde levd 700 år før ham. Til forskjell fra lyd- og formlæren var syntaksen så å si uregulert av Panini, og kunne derfor under påvirkning av de mellomindoariske språkene utvikle egenarter som ikke ville ha vært vanlige i de tidligere stadiene av urindoarisk. Karakteristisk for klassisk sanskrit er forkjærligheten for passivkonstruksjoner og danning av omfattende sammensetninger med opptil 20 bestanddeler.
Mellomindoariske språk
De mellomindoariske språkene oppsto allerede fra ca. 600 f.Kr. fra urindoarisk. Da de talte formene av urindoarisk var noenlunde enhetlige, er den vanlige påstanden om at spesifikke mellomindoariske språk «oppstod fra sanskrit» villedende. Kjennetegnene for utviklinga fra ur- til mellomindoarisk er en forenkling av formlæra og ordenes fonetiske struktur (for eksempel sanskrit ' til pali '). Flere mellomindoariske språkvarianter har blitt bevart. For disse brukes ofte samlingsbegrepet «prakrit». De eldste språklige vitnesbyrdene om mellomindoarisk og samtidig de eldste skriftlige levningene i India er keiser Ashokas edikt, som ble nedskrevet på en rekke ulike regionale dialekter. Disse har blitt bevart i innskrifter i stein fra ulike deler av India, skrevet med brahmi-skrifta. De reformerende religionene buddhismen og jainismen brukte prakrit for sine skrifter. Selv i diktninga ble stiliserte former av prakrit brukt, delvis parallelt med sanskrit. Det klassiske sanskritdramaet er flerspråklig: hovedpersonene snakker sanskrit, kvinnene sauraseni-prakrit, komiske rollefigurer snakker magadhi-prakrit, og de lyriske sangene er forfatta på maharashtri-prakrit. De mellomindoariske språkene kan inndeles i tre faser. Den tidligste fasen representeres av pali, som er det viktigste mellomindoariske språket i egenskap av språket i Theravada-kanonen og mye annen buddhistisk litteratur. I buddhistiske land som Sri Lanka, Burma og Thailand har pali status som klassisk språk. De senere prakritvariantene deles inn i en vestlig og en østlig gren. Hovedformene av vestlig prakrit, sauraseni, var utbredt i området ved elvene Ganges og Yamuna. Den var dessuten standardformen av prakrit i dramaet og språket i visse jainistiske tekster. Til østlig prakrit hørte magadhi, språket i landet Magadha i nåværende Bihar. Det brukes også for å framstille lavere klasser i sanskritdramaer. Geografisk og språklig inntok ardhamagadhi («halvmagadhi»), som ble talt i Kosala (dagens østre Uttar Pradesh), en mellomstilling. Den tidlige jainistiske kanonen er skrevet på ardhamagadhi. Maharashtri, forløperen til dagens marathi, var beslekta med ardhamagadhi. Det brukes framfor alt som språk i poesien, samt for sangene i sanskritdramaer. Fonologisk utgjør det den mest framskredne dialekten i den mellomste fasen. Utenfor India finnes niya-prakrit belagt i håndskrifter fra 200- til 600-tallet som forvaltningsspråk for indoariske grupper i Xinjiang. Beslekta med det er det noe eldre gandhari, språket i indoariske Khotan-manuskripter fra det første århundret.
Ved midten av det første årtusenet ble neste stadium av mellomindoarisk, det man kaller apabhramsha ( «forderva språk»). Begrepet brukes generaliserende for alle indoariske dialekter fra den sene mellomindoariske fasen. Apabhramsha var grammatisk enda mer forenkla enn prakritspråkene, og utgjorde allerede et overgangsspråk til nyindoarisk. Det viktigste litteraturspråket fra denne perioden var nagara-apabhramsha. Dessuten fantes flere regionale apabhramshaer som utgjør forgjengerne til de nåværende indoariske språkene.
Singalesisk er et særtilfelle, da singaleserne innvandra til Sri Lanka allerede rundt 500 f.Kr., antageligvis fra Gujarat. Deres språk, som har vært isolert fra de øvrige indoariske språkene, har blitt utvikla på egen hånd. Fra første århundre f.Kr. finnes et singalesisk prakrit bevart i innskrifter. Det singalesiske tilsvaret til apabhramsha-fasen er elu.
Nyindoariske språk
Overgangen fra mellom- til nyindoarisk fant sted rundt 900–1100 e.Kr. Denne fasen er dårlig dokumentert. De første tekstene på nyindoariske språk dukka opp relativt sent: Bevart fra 1100-tallet finnes en kort innskrift på marathi og en glose på bengali. Det eldste litterære verket på marathi kom i 1290, på gujarati i 1394, og på urdu omkring år 1400.
I de nyindoariske språkene ble den grammatiske utviklinga som avtegna seg allerede i den mellomindoariske fasen fullstendig gjennomført. Kun rester fra den gamle flekterende språkstrukturen ble bevart, og i stedet ble det utvikla en analytisk struktur. Enkelte språk utvikla perifrastiske og agglutinerende former. Her er de vestlige språkene generelt mer konservative enn de østlige. Spesielt mange arkaiske elementer har blitt bevart i de dardiske språkene. Framfor alt når det gjelder ordforrådet, etterlot de muslimske sultanene av Delhi og mogulene, som hadde persisk som hovedspråk, samt den britiske kolonitida seg spor i de indoariske språkene.