cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eurovision Song Contest 1978
Dette året steg antall deltakere til rekordhøye 20 land. Danmark kom tilbake i konkurransen etter tolv års fravær, og Tyrkia returnerte etter tre års fravær.
Israel vant for første gang med Izhar Cohen og Alphabeta som sang «A-ba-ni-bi». Belgia fikk sin beste plassering til da med en andreplass, mens vertslandet Frankrike ble nummer tre, Monaco nummer fire og Irland nummer fem. Norge plasserte seg helt i andre enden av resultatlisten, da Jahn Teigen fikk null poeng med «Mil etter mil». Dette var første gang et land fikk null poeng med poengsystemet som ble innført i 1975, noe som vakte stor oppmerksomhet i norsk og utenlandsk presse. Bunnplasseringen satte imidlertid også fart på Jahn Teigens lange artistkarriere i Norge, og han fikk stor suksess med oppfølgeralbumet This Year's Loser.
Bakgrunn
Dette var tredje gang Frankrike sto vertskap etter å ha arrangert finalen i Cannes i 1959 og 1961. Fransk tv la konkurransen til Paris og Palais des congrès de Paris, en kongress- og konsertarena nordvest i byen, og som åpnet dørene i 1974. Hovedsalen tar rundt 3000 mennesker, og finalen ble lagt til lørdag 22. april 1978. Dette er første og hittil eneste gang konkurransen har funnet sted i den franske hovedstaden.
Deltakende land
Danmark var tilbake etter å ha stått over elleve finaler. Danskene trakk seg i 1967, i protest mot konkurransens form. Danmarks Radios daværende underholdningssjef,, mente dessuten at konkurransen ikke holdt høy nok «kulturell verdi». Landet var nå tilbake igjen, med tenåringsidolene Mabel som vant den danske finalen med låten «Boom Boom». Etter den danske finalen haglet kritikken, og flere danske musikkfolk tok til orde for at Danmark skulle trekke seg igjen. Det skjedde imidlertid ikke, og danskene har deltatt siden.
Også Tyrkia var tilbake etter tre års fravær, og dette var første året Tyrkia og Hellas deltok i samme finale. De to landene hadde en politisk konflikt på grunn av den tyrkiske invasjonen av Kypros i 1974, og landene hadde vekslet på å delta i konkurransen siden. Til sammen stilte 20 land i finalen, noe som var ny deltakerrekord.
Sendingen
Sendingen ble lagt til lørdag 22. april klokken 20.30, en halvtime tidligere enn årene i forveien. For første gang var det to verter: Denise Fabre og Léon Zitrone. Sistnevnte var den første mannlige verten for konkurransen siden Lohengrin Filipello ledet den første utgaven i 1956. De franske vertene fungerte også som kommentatorer for fransk tv.
Finalesendingen åpnet med en kortfilm med bilder fra Paris, før showet fortsatte direkte fra storsalen i Palais des congrès de Paris. Scenen var laget som et diskotekgulv, med kvadrater i ulike farger. Orkesteret var plassert på en diger skje-formet konstruksjon som kunne roteres.
Programmet ble sendt direkte til de 20 deltakerlandene samt Jugoslavia, Tunisia, Algerie, Marokko, Jordan og for første gang Dubai. I tillegg ble finalen sendt i opptak på Island og i Øst-Tyskland, Tsjekkoslovakia, Polen, Sovjetunionen, Hongkong, Ungarn, Bulgaria, Dubai og Japan.
Rekkefølgen var avgjort ved loddtrekning, og Irland åpnet konkurransen, mens Norge var trukket til å delta som nummer to. Som «postkort-film» foran hver sang fikk seerne se artistene, dirigenten og koristene gå fra artistenes oppholdsrom og deretter ta heis opp til scenen. Sverige avsluttet konkurransen, representert av Björn Skifs. Skifs var misfornøyd med at landene ikke kunne synge på det språket de ønsket, og han truet med å fremføre «Det blir alltid värre framåt natten» på engelsk. Da han satte seg ved flygelet, ombestemte han seg imidlertid i siste liten – med det resultat at han glemte den svenske teksten i begynnelsen av sangen. Han hentet seg fort inn igjen, og den norske juryen ga ham 10 poeng.
Blant deltakerne dette året var den italienske gruppen Ricchi e Poveri, og ikke minst den spanske diskoduoen Baccara som representerte Luxembourg med «Parlez-vous français?». Duoen var storfavoritter til å vinne, men endte på en syvendeplass. I stedet var det en annen diskolåt som vant – israelske «A-ba-ni-bi» med Izhar Cohen og gruppen Alphabeta. Sangen fikk 12 poeng fra seks land og vant en klar seier. Dette var Israels første seier i konkurransen.
Den israelske seieren skapte imidlertid utfordringer for de arabiske landene som overførte sendingen. Flere av landene hadde forbud mot å vise noe som helst av israelsk innhold, og ifølge John Kennedy O'Connors bok The Eurovision Song Contest – The Official History avbrøt de fleste arabiske tv-stasjonene overføringen av konkurransen da det ble klart at Israel kom til å vinne. Jordansk tv skal ha vist et bilde av påskeliljer under Israels fremføring og annonserte dagen etter at andreplassen Belgia hadde vunnet konkurransen.
Pausenummeret før avstemningen var en video av en kortkonsert med fiolinisten Stéphane Grappelli og jazzpianisten Oscar Peterson. De ble akkompagnert av Yehudi Menuhin, Kenny Clarke og Niels-Henning Ørsted Pedersen. Hele showet varte i 2 timer og 26 minutter.
Norges bidrag
Norge var representert av Jahn Teigen og låten «Mil etter mil», komponert av Kai Eide. Teigen hadde vunnet den norske finalen i mars i konkurranse mot artister som New Jordal Swingers, Septimus, Maj Britt Andersen og Anita Skorgan. Med seg på scenen i Paris hadde Teigen koristene Randi Jansson, Gro Bergsland og Fia Qvale, mens Carsten Klouman var dirigent for det norske bidraget. Bjørn Scheele kommenterte sendingen på NRK Fjernsynet, mens Erik Heyerdahl kommenterte på NRK Radio. Egil Teige leste de norske poengene fra studio på NRK Marienlyst i Oslo.
Plasseringen satte også fart på karrieren hans i Norge, og «Mil etter mil» føk rett inn på VG-lista etter finalen. Der ble sangen liggende i hele 20 uker, hvorav fem strake uker på førsteplassen. Aldri hadde en norsk vinner blitt en så stor salgssuksess. Teigen fulgte raskt opp med albumet This Year's Loser, som også ble en stor suksess – hele 16 uker på albumlisten.
Avstemningen
Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen. Stemmene ble imidlertid ikke lest opp i stigende rekkefølge fra 1 til 12 som i dag. I stedet ble de lest opp i kronologisk rekkefølge ut fra startrekkefølgen. Dette skulle gjøre det enklere for operatørene av poengtavlen å holde følge, slik at de raskt og korrekt fikk oppdatert hvert lands poengsum underveis. Først 1980 begynte ordningen med å lese opp poengene fra 1 til 12.
I begynnelsen av avstemningen kjempet Belgia og Israel om ledelsen, men Israel gikk raskt opp i en klar ledelse. Seieren ble klar da Israel fikk fem 12-poengere på rad, noe som er rekord i konkurransen. Dette var Israels første seier, og den israelske delegasjonslederen Rivka Michaeli innrømte etter seieren at de ikke likte Izhar Cohens sang og mente «A-ba-ni-bi» hadde vunnet fordi de andre sangene i den israelske finalen var «helt grusomme».
«A-ba-ni-bi» var komponert av Nurit Hirsh, mens Ehud Manor skrev teksten. Sangen fikk en viss kommersiell suksess i Europa etter seieren, men i Norge kom den ikke inn på VG-lista. Tittelen a-ba-ni-bi er et røverspråk, kalt b-språket på hebraisk. Røverspråket brukes av barn og går ut på at hver vokal eller diftong dupliseres med en b foran seg. I dette tilfellet er tittelen hentet fra det hebraiske ordet אני (ani), som betyr jeg på norsk. Formelen blir dermed: ani: a-(b+a)-ni-(b+i) = a-ba-ni-bi. Tittelen betyr dermed ganske enkelt jeg. Og i teksten synger Cohen blant annet hvordan de som barn brukte språket til å si «jeg elsker deg», så de voksne ikke skulle forstå.
Deltakere
Liste over deltakerne og det offisielle resultatet. Tabellen er rangert etter startrekkefølge, plasseringen og poengsummen finnes i kolonnene til høyre.
Poengtavle
Tavlen er ordnet etter stemmerekkefølgen i finalen.
12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.
Dirigenter
Mens François Rauber var sjefdirigent, hadde de fleste land med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng over telefon på engelsk eller fransk. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen.
Kommentatorer og sendinger i ikke-deltakende land
Ifølge arrangørene ble sendingen overført til land som Algerie, Island, Jordan, Jugoslavia, Marokko, Tunisia – samt en rekke land via Intervision: Polen, Sovjetunionen, Tsjekkoslovakia og Øst-Tyskland. Også asiatiske land som Hongkong, Japan og Dubai i De forente arabiske emirater overførte konkurransen. Under er en liste med kjente og bekreftede sendinger i ikke-deltakende land.
Orvar Bergmark
Ernst Orvar Bergmark (født 16. november 1930 i Bureå, 15 km syd for Skellefteå, død 10. mai 2004 i Örebro) var en svensk fotballspiller, bandyspiller og landslagstrener.
Orvar Bergmark, moderklubb Byske IF, spilte 167 kamper i fotbollsallsvenskan med Örebro SK. Han spilte også for AS Roma i Italia.
Bergmark spilte for i VM i fotball i 1958 og ble kåret til verdens beste høyreback. Han spilte 94 landskamper i fotball og 20 landskamper i bandy. Han var landslagstrener for Sveriges herrelandslag i fotball 1966–1970. Orvar Bergmark spilte seks SM-finaler i bandy med Örebro SK og ble svensk mester tre ganger.
Pray for Death (film)
Pray for Death er en amerikansk action- og kampsportfilm fra 1985 med Sho Kosugi i hovedrollen. Regi er ved Gordon Hessler. Filmen handler om en japansk mann med ninja-bakgrunn som flytter til USA. Der terroriseres han av en mafiagruppe som tror han er i besittelse av verdifulle juveler. Når hans kone myrdes sverger han hevn. Hovedrollen spilles av Sho Kosugi, mens sentrale biroller spilles av James Booth, Norman Burton og Michael Constantine. Kosugis to sønner medvirker også i filmen.
Orvar Bergmark
Bergmark innehar sølvmedaljer i VM i både bandy og fotball.
Pray for Death (film)
Handling
Japaneren Saito og hans familie ankommer USA for å åpne restaurant. Uforskyldt involveres familien i et juveltyveri som fører til at de terroriseres av en brutal mafiagjeng. Saitos familie trues mer og mer på livet og da hans hustru myrdes sverger han hevn. Det mafiaen ikke vet er at Saito er en ninja, ekspert i japansk krigskunst.
Om filmen
Pray for Death ble forbudt for kinovisning i Norge i 1985. Den ble samme år utgitt på video av JEL. Den ble relansert på video av Cinerama på slutten av 1980-tallet.
I rollene
(utvalg)
Fremont County (Colorado)
Fremont County er et fylke i den amerikanske delstaten Colorado. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Teller County i nord, El Paso County i nordøst, Pueblo County i sørøst, Custer County i sør, Saguache County i sørvest og mot Chaffee County og Park County i nordvest.
Sigismund I av Polen
Sigismund I av Polen (litauisk Žygimantas Senasis, født 1. januar 1467 i Kozienice, død 1. april 1548 i Kraków) var konge av Polen og storfyrste av Litauen fra 1506 til sin død i 1548. Han var sønn av Kasimir IV av Polen og Elisabeth av Habsburg. Sigismund etter fulgte brødrene Johann I av Polen og Alexander av Polen på den polske tronen.
I 1514 mistet han den litauiske byen Smolensk til Storfyrstedømmet Moskva, noe som styrket hans argumentasjon for at Polen-Litauen burde ha en stående hær. I 1515 allierte han Polen-Litauen med det tysk-romerske riket under Maximilian I av Det tysk-romerske rike, alliansen betydde at habsburgerne giftet seg inn i broren Ladislaus II av Ungarns familie. På grunn av dette giftermålet kom senere Bøhmen og Ungarn under habsburgerne i 1526 da Sigismunds nevø Ludvig II av Ungarn døde.
Fremont County (Colorado)
Fylket ble grunnlagt i 1861 og er et av de opprinnelig sytten fylkene i Colorado. Det fått sitt navn etter kaptein John Fremont.
Sigismund I av Polen
De polske krigene mot Den tyske orden ble avsluttet i 1525, da stormesteren Albrecht av Preussen (som også var Sigismunds nevø) konverterte til protestantismen sekulariserte ordenen og ble polsk-litauisk vasall.
I 1526 annekterte han Hertugdømmet Masovia etter at Janusz III av Masovia døde. Nihil novi-loven ble innført mens broren Alexander var konge. Loven medførte kongen ikke kunne vedta lover uten det polsk-litauiske parlamentets (Sejm) samtykke. Dette svekket sentralmakten og vanskeliggjorde Sigismunds forhold til adelen. På tross av dette klarte Sigismund å etablere og vedlikeholde en vernepliktshær i 1527.
Da Sigismund døde 1548 overtok sønnen Sigismund II August av Polen tronen.
Fabergéegg
Fabergé og hans gullsmeder designet og konstruerte det første egget i 1885 på bestilling fra tsar Aleksander III. Det skulle være en påskeoverraskelse til tsarens kone tsarina Maria. På utsiden så det ut som et vanlig egg belagt med hvitt gull, men når man åpnet det kom plommen til syne, denne var av gull. Inni plommen var det en liten høne av gull og inni hønen var det en liten krone med en rubin i midten.
Tsarinaen ble så glad for gaven at Aleksander utnevnte Fabergé til hoffleverandør og la inn bestilling på en påskegave til hver påfølgende påske siden. Fabergé sto helt fritt i utformingen så lenge det ble unikt og overraskende. Tsar Nikolaj II fortsatte tradisjonen, men bestilte to egg i året slik at både hans kone Alexandra og hans mor skulle få hver sitt.
Etterhvert ble eggene så avanserte at det tok opp imot et år å designe og produsere ett egg. Når konseptet endelig ble valgt jobbet dusinvis av kunstnere med å sette sammen prosjektet. Temaene og utseendet til eggene varierte betydelig. For eksempel hadde et egg den transsibirske jernbanen som motiv, med utsiden dekorert med et kart over ruten og et lite togsett av gull på innsiden.
Totalt ble det produsert 57 originale egg. «St. Georgs orden-egget» forlot Russland med Maria Feodorovna i 1918, men resten ble igjen i Russland. Noen forsvant i plyndringene under den russiske revolusjon og noen ble låst inne i hvelvene i Kreml. I 1930 og tiden etterpå solgte Josef Stalin 14 av eggene på vestlige kunstauksjoner for å skaffe penger. Noen av eggene ble ved første frembud solgt for så lite som 400 dollar. Noen av disse eggene ble kjøpt av Armand Hammer. Per 2006 er bare 21 egg fortsatt i Russland. De fleste av disse vises fram på Kremls militærmuseum. Ni egg ble i februar 2004 kjøpt av Viktor Vekselberg, en russisk oljemillionær. Mindre samlinger finnes også på forskjellige museum rundt om i verden. Fire egg finnes i private samlinger og åtte egg er fortsatt savnet.
VM i kunstløp 1938
VM i kunstløp 1938. Verdensmesterskapet i kunstløp for kvinner ble arrangert i Stockholm i Sverige 4. og 5. februar og for menn og par i Berlin i Tyskland 18. og 9. mars 1938.
Felix Kaspar fra Østerrike ble verdensmester for menn og britiske Megan Taylor for kvinner. Maxi Herber og Ernst Baier fra Tyskland ble verdensmester i parløp.
Aron Anderson
Aron Anderson (født 26. januar 1988) er en svensk kjelkehockeyspiller. Han spiller på Nacka HI, og har ryggmargsskade.
Idrettskarriere
Han representerte Sverige i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver, der Sverige kom på 8.-plass. Dette var hans andre paralympiske vinterleker; han deltok også i kjelkehockey under de paralympiske vinterlekene 2006, der Sverige kom på 6.-plass.
I VM-sammenheng i kjelkehockey har han én medalje; bronse fra VM i kjelkehockey 2004 i Sverige. Han deltok også ved VM i kjelkehockey 2013, der Sverige endte på 8.-plass.
Han deltar ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji.
Driva kraftverk
Driva kraftverk er et vannkraftverk i Sunndalen i Sunndal kommune i Møre og Romsdal.
Kraftverket ble satt i drift i 1973. Gjevilvatnet er hovedmagasin med en reguleringshøyde på 15 meter. Det overføres også vann fra bekkeinntak i elven Otta. Deler av nedbørsfeltet ligger i Oppdal kommune
I 1973 ble Vassli pumpestasjon bygget for å pumpe vann fra Ångårdsvatnet til Gjevilvatnet. Pumpen har en effekt på 10 MW og forbruker 25 GWh i året. Reguleringshøyden på Ångårdsvatnet er 2 meter.
Det er installert to francisturbiner hver på 70 MW. Midlere årsproduksjon er 655 GWh.
Kraftverket eies av TrønderEnergi 75% og Istad kraft 25%.
Festa Kraftstasjon ble nedlagt som følge av at Driva kraftverk ble åpnet.
Mushroom (band)
Mushroom var en irsk gruppe som så dagens lys på begynnelsen av 1970-tallet.
Britain’s Got Talent
Britain's Got Talent er et britisk talentprogram som har gått på ITV siden 2007. Programkonseptet er en britisk utgave av America's Got Talent, og er en jakt på det beste britiske amatørtalentet, være seg innen sang, dans, komedie eller andre genre. Alle som mener de har talent ble oppfordret til å delta i prøvene, og vinneren av konkurransen fikk 100 000 pund, og oppdrag under the Royal Variety Performance foran dronningen av Storbritannia og medlemmer av kongefamilien, ved the Empire Theatre i Liverpool.
Den norske varianten av programkonseptet heter Norske Talenter og har gått på TV 2.
Volta Grande
Volta Grande er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Rolls-Royce Corniche
Rolls-Royce Corniche er en bilmodell fra den britiske bilprodusenten Rolls-Royce. Corniche var et todørs karosseri tegnet av John Blatchley og bygget på samme base som Rolls-Royce Silver Shadow. Corniche ble produsert over et langt tidsrom og i flere varianter. Fra 1965 til 1971 ble bilen kalt Silver Shadow – two door coupe, enten FHC for fixed head coupe eller DHC for drop head coupe. Fra 1971 ble begge modellene kalt Corniche. Corniche ble solgt også under søstermerket Bentley, både som Bentley Corniche og Bentley Continental. Selv om mekanikken var identisk med søstermodellen Silver Shadow I/II og senere Silver Spirit, var motoren i Corniche trimmet og hadde en noe høyere ytelse enn standardmotoren. Produksjonen opphørte i 1995 med 25 turboladede modeller.
Cantharis livida
thumb|right|250px|Cantharis livida var. rufipes Kurt Kulac
Rolls-Royce Corniche
Navnet har bilen fra en type vei som gjerne er bygget på en hylle i fjell, eller hvor terrenget faller på den ene siden av veien og stiger på den andre, slik at en har flott utsikt fra veien. Ordet er fransk og franskmennene satte ordet på den vei romerne bygget langs middelhavet fra Nord-Italia og inn i Provence.
Volkswagen benyttet navnet Corniche på en todørs og toppløs versjon av Silver Seraph i 2000. Denne modellen ble kalt Corniche V.
Anelija Nuneva
Anelija Vetsjernikova (bulgarsk: ; født Nuneva, 30. juni 1962 i Byala, Ruse) er en tidligere friidrettsutøver (sprinter) som representerte Bulgaria.
Karrierens høydepunkt er sølvmedaljen fra EM 1986 i Stuttgart på 100 meter. På 100 meter under OL 1988 i Seoul, fikk hun en pangstart, og fulgte Florence Griffith-Joyner opp til om lag 70 meter, da hun fikk strekk og måtte bryte. Nuneva har sølvmedalje på 60 meter fra innendørs-VM 1987 i Indianapolis.
Cantharis livida
Cantharis livida er en av billene i delgruppen (underfamilien) storbløtvinger i familiegruppen bløtvinger. Fargevariabel, noe som har medført at det er beskrevet flere underarter.
Utbredelse
Cantharis livida finnes i Europa, østover i Asia, vanlig i Norge
Utseende
Cantharis livida er 10-13,5 mm lang. Hodet er lyst rødgult foran. Pannen har en forhøyning mellom antennefestene. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Antennenes tredje ledd vanligvis lengre enn det andre leddet. Brystskjoldet (pronotum) er helt rødgult, uten mørk midtflekk, overflaten er nær helt glatt uten punktur. Brystskjoldet har bare en svak innbuktning i bakkanten og har en overflaten som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets bakhjørner er avrundet avsatt, ikke utstående. Beina er ganske lyse. Lårene er sjeldent mørke. Leggene på bakbeina er vanligvis krummet inn mot kroppen. Den ene kloen på alle beina har en liten, men tydelig rottann. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har en gul eller rødbrun grunnfarge. Hos underarten rufipes er dekkvingene svart eller brunsvart grunnfarge. Hos underarten C. l. scapularis er dekkvingene mørke med en rødlig langsgående flekk ved scutellum. Kan ligne enkelte lyse eksemplar av Cantharis rufa og Cantharis quadripunctata.
Levevis
Cantharis livida tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Ragnfrid Trohaug
Ragnfrid Helene Trohaug (født 23. desember 1975 i Bodø) er en norsk forfatter og forlagssjef for barne- og ungdomslitteratur i forlaget Cappelen Damm. Som forfatter har hun særlig skrevet bøker for barn og ungdom.
Trohaug mottok Samlagets Blix-prisen og Kulturdepartementets debutantpris i sin sjanger for debutboka Okkupert kjærleik. Hun har også fått Guro Sandsdalens litteraturpris 2003 for forfatterskapet sitt.
Ragnhild Gylver
Ragnhild Gylver (født 30. desember 1983 i Asker) er en norsk forfatter. Siden ungdomsalder har hun vunnet og deltatt i flere litteraturkonkurranser. Hun debuterte i 2000 med romanen Knas.
Hardanger amt
Hardanger amt var en administrativ enhet (amt) som omfattet tidligere Hardanger len, opprettet i 1642 under Bergenhus stiftamt.
Ragnhild Gylver
I 2016 utga hun sakprosaboken Mersalgsdronningen.
Hardanger amt
Amtet ble i 1664 omgjort til Hardanger fogderi og lagt direkte under Bergenhus stiftamt.
Armenia under Paralympiske vinterleker 2006
Armenia deltok med to deltakere i de paralympiske vinterlekene 2006 i Torino, begge i alpin skiidrett.
Podabrus alpinus
Podabrus alpinus er en av billene i delgruppen (underfamilien) storbløtvinger i familiegruppen bløtvinger.
Utbredelse
Podabrus alpinus er utbredt, men ikke den vanligste bløtvingen. Den finnes i Europa, men er sjeldnere helt i sør. Den er utbredt østover i Asia. Finnes i Norge
Utseende
Podabrus alpinus er 11-14 mm lang. Hodet er i bakkant innsnøret slik at det framkommer en tydelig hals. Fasettøynene er tydelig framstående. Palpenes (munnføtter) endeledd er knivformet og ikke smalt, ovalt. Antennene hos hannen, om de legges bakover, like lange som dekkvingene. Hunnen har kortere antenner. Brystskjoldets (pronotum) har en bred innbuktning i hele dens bakkant, samt at bakhjørnene er tannformet og utstående. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen. En fargevariabel art, brystet og buken svart til lysere brun. Vanligvis med mørkt bakkant på hode og midtparti på brystskjoldet. Dekkvingene er også vanligvis svarte.
Levevis
Podabrus alpinus finnes på trær og busker i juni og juli. Larvene lever som predatore (rovdyr).
Podabrus alpinus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Várzea da Palma
Várzea da Palma er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Det norske maskinistforbund
Det norske maskinistforbund (DNMF) er et partipolitisk uavhengig fagforbund som ble etablert i 1902 og dag har rundt 6600 medlemmer innen maritime og tekniske yrker, sjø- og landansatte i offentlig- og privat sektor. Fra 2014 har DNMF vært tilsluttet Unio.
DNMFs medlemmer jobber hovedsakelig innenfor internasjonal- og innenriks skipsfart, olje- og gassutvinning, samt i en rekke landbaserte virksomheter.
Forbundets medlemsblad er Maritim Logg, og er et fellesorgan med Norsk Sjømannsforbund (NSF) og Norsk Sjøoffisersforbund (NSOF).
Ledelse
Landsmøtevalgt forbundsleder 2019-2022 er Jarl Gunnar Faksvåg. Fast ansatt generalsekretær er Hege-Merethe Bengtsson.
Bibliotekarforbundet
Bibliotekarforbundet er et fagforbund for bibliotekarer som organiserer medlemmer i både offentlig og privat sektor. Forbundet ble etablert i 1993 og har vel 1 800 medlemmer (2019). Fra 1. januar 2018 er Bibliotekarforbundet medlem av Unio, etter tidligere å ha vært tilknyttet YS (2001-2017) og AF.
Forbundsleder i landsmøteperioden 2017–2020 er Jannicke Røgler, som fra 1.1.2020 blir avløst av nestlederen Veronicha Angell Bergli. Tidligere forbundsledere er Randi Rønningen, Siri Sjursen, Monica Deildok og Margunn Haugland.
Forbundet gir ut tidsskriftet Bibliotekaren; redaktør fra 1993 til 2019 var Erling Bergan. Han ble i 2019 etterfulgt av Embret Rognerød.
Maren Lundby
Maren Olstad Lundby (født 7. september 1994) er en norsk skihopper som representerer Kolbu KK. Hun debuterte i Kontinentalcupen 12. august 2007, og tok sin første verdenscupseier 10. desember 2016 i Nizjnij Tagil. Hun er olympisk mester etter å ha vunnet i normalbakken i vinter-OL 2018 i Pyeongchang. Lundby vant gull i stor bakke første gang dette ble arrangert for kvinner under ski-VM i Oberstdorf i 2021.
Hun har vunnet verdenscupen sammenlagt tre ganger; 2017/18, 2018/19 og 2019/20.
Hun har vokst opp på Heksumhøgda, Bøverbru. Hun er tidligere elev ved NTG Lillehammer.
Karriere
Lundby deltok i junior-VM i 2008 og 2009, der hun kom på henholdsvis 30. og 34. plass.
Hun gjorde seg bemerket da hun tok bronse i norgesmesterskapet på ski 2009, bak Anette Sagen og Line Jahr. Etter bronsen ble hun også tatt ut til Norges tropp i verdensmesterskapet i Liberec, der skihopping for damer stod på programmet for første gang. Hun hoppet først av alle, ble historisk, og endte på 22. plass med hopp på 73,5m og 59,5m.
6. september 2010 var hun første hopper da den nye Midtstubakken i Oslo ble åpnet. Hun hoppet 87 meter.
I VM på ski 2011 i Holmenkollen kom hun på 11. plass i normalbakke, som nest beste norske jente. Daniela Iraschko vant dette rennet, foran Elena Runggaldier og Coline Mattel.
Lundby tok sin første seier i verdenscupen da hun vant i Tramplin Aist i Nizjnij Tagil i Russland 10. desember 2016, og tok sin andre verdenscupseier i Miyanomori-bakken i Sapporo 15. februar 2017.
I vinter-OL 2018 i Pyeongchang ble hun olympisk mester i normalbakkerennet, foran tyske Katharina Althaus og japanske Sara Takanashi.
Christian Krohg
Christian Krohg (født 13. august 1852 i Vestre Aker, død 16. oktober 1925 i Oslo) var en norsk maler, forfatter og journalist. Krohg var sentral i norsk kunst- og kulturliv i nærmere 50 år. Han fikk stor innflytelse både som maler, skribent og via de posisjoner han inntok i kunstlivet forøvrig. Sitt kunstneriske gjennombrudd hadde han i begynnelsen av 1880-årene med motiver fra Skagen. Han var en av lederskikkelsene i Kristiania-bohemen, og en forkjemper for sosiale reformer i samfunnet og for kunstens frihet. Særlig kjent er hans motiver «Syk pike» (1881), «Albertine i politilegens venteværelse» (1885-87) og «Kampen for tilværelsen» (1889).
Maren Lundby
Karriere
Etter verdenscuprennene i rumenske Râșnov 3. og 4. mars 2018 sikret hun seg sammenlagtseier i verdenscupen 2017/18, selv om det da gjensto tre renn av sesongen.
David Smith
David Smith er navnet til flere personer:
Christian Krohg
Livet
Christian Krohg var sønn av jurist og kongelig fullmektig Georg Anton Krohg (1817–73) og danskfødte Sophie Amalie (Amalia) Holst. Han var sønnesønn av statsråd Chr. Krohg (1777–1828). Christian og hans fire søstre ble morløse i 1860. Farens søster, Marie Krohg, kom i morens sted og ble en viktig person i Christian Krohgs liv. Han valgte å følge farens formaning om å studere juss, selv om hans ønske var å bli maler. Christian fulgte undervisning på Tegneskolen parallelt med jusstudiene.
Faren døde i 1873, og da Christian i 1873 hadde fullført juridikum, reiste han sammen med Eilif Peterssen til Die Grossherzoglich Badische Kunst-Schule i Karlsruhe, hvor han hadde Hans Gude og Karl Gussow som lærere. Etter et år der fortsatte han høsten 1875 sine studier ved Königliche Akademie der bildenden Künste i Berlin, hvor Gussow hadde overtatt et professorat. I Berlin møtte han blant andre Max Klinger og Georg Brandes, som ga avgjørende impulser for Krohgs utvikling som naturalistisk kunstner.
Maren Lundby
Karriere
I VM 2019 i Seefeld tok Lundby gull individuelt, og hun var ankerkvinne på det norske laget som tok bronse i lagkonkurransen, sammen med Ingebjørg Saglien Bråten, Anna Odine Strøm og Silje Opseth. Hun hoppet også på det norske laget som tok bronse i mikslag, sammen med Anna Odine Strøm, Robert Johansson og Andreas Stjernen.
Hun vant den første utgaven av kvinnenes Raw Air i mars 2019, etter å ha vunnet rennene på Lillehammer og i Trondheim.
Christian Krohg
Livet
Hans offentlige debut kom i 1876 med bildet Et farvel. Sommeren 1879 reiste han første gang til Skagen, hvor han snart ble en av de sentrale i gruppen kjent som Skagenmalerne. Han besøkte siden Skagen 1882–84 og 1888.
Maren Lundby
Karriere
Under VM 2021 i Oberstdorf vant hun gull i stor bakke første gang dette ble arrangert for kvinner. Hun tok sølv i normalbakkerennet, sølv i blandet lagkonkurranse og bronse i lagkonkurransen for kvinner, og tok dermed medalje i alle renn hun stilte opp i. Hun kom til mesterskapet uten en individuell pallplass i verdenscupen denne sesongen.
Christian Krohg
Livet
Krohg arbeidet i Paris 1881–1882, og ble der eksponert for impresjonistene, Edouard Manet og Gustave Courbet. Han oppholdt seg senere i Paris 1901–1909, hvor han fra 1902 underviste ved Académie Colarossi.
Maren Lundby
Karriere
Etter suksessen i VM slet hun med vektproblemer og droppet OL-sesongen 2021/2022 for å komme ned i konkurransevekt på en sunn og forsvarlig måte. Hun ble hyllet for denne åpenheten både i hoppmiljøet og idrettsmiljøet for øvrig, og i en rekke medier,   og mottok også flere priser for sin åpenhet om vektproblemer og kroppspress, samt hennes kamp for likebehandling av kjønn i hoppbakken.
Christian Krohg
Livet
Han giftet seg i 1888 med Oda Krohg (1860–1935); sammen hadde de da datteren Nana (1885-1974), og fikk i 1889 sønnen Per Krohg (1889–1965).
Christian Krohg var den første professor og direktør ved Statens kunstakademi (1909–25). Gjennom hele sin karriere deltok han aktivt i kunstnernes organisasjonsarbeid. Han var med og etablerte Høstutstillingen, og han var formann i Bildende Kunstneres Styre 1907–1925. Han fortsatte å male helt fram til sin død i 1925. Hans siste selvportrett, Ved vinduet, ble malt samme år som han døde. Kristian og Oda Krogh er gravlagt sammen i Æreslunden i Vår Frelsers gravlund i Oslo.
Kunst
Inspirert av realismens ideologer valgte han hovedsakelig motiver fra hverdagslivet, ofte fra dets mørke sider. Særlig kjent er hans malerier av prostituerte.
Krohgs kraftige og likefremme stil gjorde ham til en av de førende skikkelser i bevegelsen i naturalisme, som er karakteristisk for norsk kunst i denne perioden. Krohg var en av de sentrale skagenmalerne, og gjennom sine opphold på Skagen, hvor han ankom første gang i 1879, fikk han betydning for Anna Ancher og Michael Ancher.
I løpet av karrieren produserte Krogh nærmere 50 selvportrett.
Fem av hans arbeider er gjengitt på norske frimerker: tre av Heimskringla-illustrasjonene fra 1890-årene, et portrett av Johan Sverdrup fra 1882 og sjømotivet «Hardt le» fra 1882.
Forfatter
Christian Krohg var journalist i avisen Verdens Gang 1890–1910.
Han skrev den naturalistiske romanen Albertine (1886) som handler om prostitusjon på slutten av 1800-tallet. Denne boken vakte stor oppsikt og ble beslaglagt av politiet. I 1888 fikk han også trykt novellen «Hos Bernine» i det danske tidsskriftet Ny Jord; i tidsskriftets første bind.
Gilpin County
Fylket ble grunnlagt i 1861 og er et av de opprinnelig sytten fylkene i Colorado. Det fått sitt navn etter oberst William Gilpin.
Trolovelse
Trolovelse eller festemål betegner en formalisert, bevitnet og bindende avtale om inngåelse av ekteskap som er bekreftet av kirken ved innføring i kirkeboken og som i en periode på ca. 250 år av norsk historie var lovbestemt. Trolovelse i denne formen skiller seg fra «forlovelse». Trolovelse skulle skje i kirken i nærvær av prest og fem vitner.
Magnus Lagabøtes lovgivning anerkjente kvinnens rett til selv å trolove seg. En trolovelse forutsatte partenes frivillighet for å være gyldig, og de måtte være over minstealder, for kvinnens vedkommende 12 år. Fra Danmark kjennes eksempelet med den adelige Cecilie Akselsdatter, som 11 år gammel ble forlovet med Jonas Bing mot sin vilje. Det var i strid med kanonisk rett, siden kvinnen var uenig og dessuten under 12 år. Erkebiskopen opphevet trolovelsen, og Cecilie giftet seg siden med en annen.
I Norge ble trolovelse i første omgang innført i Oslo (inkludert Hamar stift) ved kongelig forordning i 1555. Kongen (Christian III) ønsket å gjøre slutt på skikken med at bøndene tok seg hustruer uten prest til stede, inngikk vielse ved kirkedøren, feiret bryllup og så levde sammen som ektefolk. Norsk sedvane var at menn og kvinner selv festet hverandre, feiret bryllup og deretter bodde og levde sammen uten noen videre, offentlig stadfestelse av ekteskapet. Det var en privatsak som angikk slektene, familiene og lokalsamfunnet, men som ikke angikk prest eller fut.
I 1565 (Frederik II) ble reglene om lysning, trolovelse og ekteskap gjort gjeldende for Bergenhus len, og den nye, formaliserte ordningen som omfattet lysning, trolovelse og vielse ble gjort gjeldende for hele Norge gjennom ekteskapsordinansen av 1589 (Christian IV). Denne lovgivningen tilsiktet å erstatte det verdslige festemålet med en kirkelig trolovelse.
Teologene understreket at trolovelsen kun var et løfte: «Bryllupet er den handling, hvorved bruden mottas og tidligere løfte innfris. For å love noe er noe helt annet enn å gjøre tingen.» Dette skapte forvirring rundt hva som ble forventet av et kommende ektepar. Frem til rundt 1750 måtte de kirkelige myndighetene finne seg i å registrere barn født av trolovede par som «ektefødte». Foreldrene fikk høyst en bøte for «utideligt sengelag». Etter svensk kirkelov av 1686 ble trolovelse regnet som ekteskap, såfremt de trolovede hadde hatt samleie.
Trolovelse i form av en bekreftet og uoppsigelig overenskomst om inngåelse av ekteskap er også kjent fra de tidligere germanske land som et ledd i ekteskapsstiftelsen. Også romerkirken gjorde trolovelsen til en kirkelig handling, men ifølge den dansk-norske ekteskapsordinans av 1582, var det bare selve vielsen (copulering) som var ekteskapsstiftende.
Ordningen med trolovelse som bindende ekteskapsløfte ble avskaffet i Norge i 1799.
Men så sent som i 1921 ble en mekaniker dømt til 30 dagers fengsel for «brutt ekteskapsløfte». Han ville ikke gifte seg fordi han var blitt arbeidsledig, men hans forlovede var blitt gravid og anmeldte ham for å la henne bli sittende med skammen.
Rundt 1850 fødte mer enn halvparten av kvinnene i Julitasogn i Södermanland barn i løpet av sine første syv måneder som gift kone. Tidspunkt for bryllup ble ofte avgjort etter en unnfangelse «i utide». Av 1800-tallets norske bruder fødte omkring 2/3 barn snart etter bryllupet, mens 36 % av svenske bruder på slutten av 1800-tallet var gravide. Det tyder på at man hadde oppfattet seg som «trolovet», og at førekteskapelige forhold oftest var knyttet opp mot et løfte om ekteskap.
Referanser
Betrothal
Marit Mjøen
Marit Mjøen (født 22. januar 1955 i Meldal) er en journalist og forfatter fra Løkken Verk i Meldal kommune. Hun har jobbet som journalist i avisene Sør-Trøndelag, Nidaros, Arbeider-Avisa, Adresseavisen, NRK Sør-Trøndelag og Nationen i perioden 1977 til 2000, og salgs- og markedskonsulent hos Grytting på Orkanger i 2007. Fra 2008 har hun vært ansatt ved Meldal videregående skole.
Hun driver sitt eget forlag Orklaposten Forlag som ble etablert i 2006 og gir ut ut lokale bøker, bl.a. litteratur av Ingvald Svinsaas i nye utgaver. Forlaget startet med trilogien I skyggen av et tårn som inneholder de tre romanene I skyggen av et tårn, Fem år og Etter slagene. I 2007 kom barneboka Tom i villmarka og i 2008 Martin Ekorn flytter til folk.
Hun driver også nettstedet Orklaposten.no; som bringer kulturnyheter, debatt og kommentarer.
Lada
I førkristen tid tilba man gudinnen Lada i Russland, Polen og Litauen – hun sto for våren, kjærligheten og nytt liv. Men Lada var også det gammelrussiske navnet på en type hurtiggående seilbåt som ble benyttet på Volga – direkte inspirert av vikingskipene som herjet oppover elven i norrøn tid. Det er en slik båt som alltid har prydet Lada-logoen, først i et skjold med rød bakgrunn, deretter svart bakgrunn før dagens logo, en ”moteriktig” oval.
Navnet ble brukt som varemerket til VAZ fordi det kunne uttales likt på alle språk, samt at det ikke hadde annen betydning på andre språk.
På hjemmemarkedet kaltes Lada Zhiguli, men etter Sovjetunionens fall har de gått fra dette merkenavnet til fordel for «Lada».
Nye sikkerhet/miljøstandarder er også en årsak til at AvtoVAZ trakk seg ut av vestlige markeder sent på 1990-tallet. Niva, Vesta og Granta selges i dag i enkelte land i Europa. Lada finnes fortsatt i mange sentral- og søramerikanske land, i Afrika, Midtøsten og i alle landene i det tidligere Sovjetunionen.
Historie
Lada-fabrikken er reist i samarbeid mellom Italia og Sovjetunionen på Volgas bredder. En helt ny by ble reist rundt fabrikken, Toljatti. Lada skulle være en sovjetisk utgave av den folkelige bilen, slik Citroën 2CV var i Frankrike og VW-boble i Tyskland.
De opprinnelige, Fiat-baserte Ladamodellene 2101 til 2107 har samme chassis og drivverk, men forskjellige karosserier og interiør, til sammen 7. Blant disse er den originale 1966-utgaven av Fiat 124 med to runde lykter, 2101 som sedan og 2102 som stasjonsvogn. To lykter frem til 1988. Modellnavnene gikk fra 2101 til 2107 på de Fiat baserte modellene.
2103 eller 1500S ble utviklet samtidig som Fiat 125 og presentert i 1969 og satt i produksjon i desember 1972. Det er mange som mener at denne modellen er basert på Fiat 125 fordi disse bilene ligner mer på hverandre enn Fiat 124. Dette stemmer imidlertid ikke. Fiat 125 har bla. lenger akselavstand.
I 1981 ble et nytt og mer moderne karosseri introdusert, 2105. Firkantede lykter, ny form på karosseriplatene og nytt interiør skilte den nye fra de gamle. Denne fikk i tillegg en "ny konstruert" motor med registerreim istedenfor registerkjede.
For å overleve russiske forhold ble den lette Fiat 124 modifisert. Det ble gjennomført nærmere 1000 modifiseringer før bilen ble godkjent for dårlige russiske veier. De største og mest synlige forandringene var: tykkere stålplater, motor med overliggende kamaksel, bremsetromler bak, andre dørhåndtak og startsveiv. De første modellene hadde startsveiv som standardutstyr i tilfelle flatt batteri for eksempel i sibirsk kulde. Andre spesielle finesser var at drivstoffpumpen kunne betjenes for hånd.
Lada opplevde en økonomisk krise i 1998 og avbrutt utvikling, og fokus var nå på utviklingen av Lada Kalina-serien, som fra juni 2007 ble solgt i bl.a. Tyskland. Kalina blir bygget på en ny fabrikk med 1,6 liters motorer og er tilgjengelig som en kombi, sedan og stasjonsvogn.
Ladas modeller per mars 2015 er Lada 4x4 (VAZ-2121/2123), Lada Priora (VAZ-2170/2171/2172), Lada Kalina 2, Lada Granta og Lada Largus. I 2015 kommer Lada Vesta, en sedan i kompaktklassen. Bilen ble presentert på den internasjonale bilutsetillingen i Moskva i august 2014 og er designet av Steve Mattin.
Teknikk
På Lada 4x4 firehjulstrekker er det montert mellomdifferensial fast under gulvet like foran forsetene. Det er en gummiplate (hardyplate) som gir en myk kobling mellom girkasse og mellomdifferensial. To spaker fra mellomdifferensialen gir mulighet for å sperre denne differensialen, og for å koble til reduksjonsgir. 2 korte mellomaksler med standard universalledd i hver ende overfører kraften til den stive bakakselen og til forhjulsdifferensialen som er montert under motorblokken. Siden disse mellomakslene har noe stor vinkel nedover blir det mye vridning og vibrasjon i mellomdifferensialen, noe som gir betydelig vibrasjon i gulvet ved høye hastigheter.
Lada er kjent for å være lett å reparere. Et eksempel er skifte av støtdempere bak på Niva som kan gjøres uten å jekke opp bilen, og alt man trenger å løsne er to bolter.
I Norge
Før Lada ble tatt inn i Norge, var Moskvitch det største russiske merket i landet.
Lada forsvant fra det norske markedet på 1990-tallet, da avgiftsomlegging gjorde det lite attraktivt. Ironisk nok ble mange brukte Lada-er eksportert tilbake til Russland (prisen på gamle bruktbiler er langt lavere i Norge, og kvaliteten ble regnet for å være bedre på eksportladaer enn på modeller regnet for innenriksmarkedet).
SPV (plateselskap)
SPV er et tysk plateselskap som ble startet 1. januar 1984. SPV står for Schallplatten Produktion und Vertrieb, som på norsk blir vinylplateproduksjon og -distribusjon.
SPV GmbH har også en rekke underdistributører, inkludert heavy metal-selskapet Steamhammer Records, Synthetic Symphony, Oblivion, SPV Records, Audiopharm og progressiv rock-selskapet InsideOut.
Vår Frelsers kirke (Fillan)
Vår Frelsers kirke ble reist i Fillan på Hitra i 1686 etter at Ulvan kirke ble besluttet flyttet til Fillan.
22. oktober 1725 fikk major Jens Henrik Emahuus i Trondheim kongeskjøte på kirka etter at kongen solgte kirkene til private. Inkludert Dolm kirke betalte han 900 riksdaler for kirkene og solgte dem siden videre til Ove Scheldrup, amtmann i Nordland, som i 1732 solgte dem videre til Marcus Olsen Hegge på Hopsjøen på Hitra. Fram til 1850 var det de ulike handelsmennene på Hopsjøen som eide kirkene, mest kjent var Pareliusslekta. Kirka ble snart for liten for sognet, grunnet sterk befolkningsvekst. Biskopen gav kirkeeier Parelius beskjed om å bygge en ny kirke, men ønsket ble ignorert. I 1770-åra beskrev sogneprest Peder Schvane Bang at kirka ikke rommet en tredjedel av behovet.
I 1787 var også kirkeeierne gått med på å bygge en ny kirke og den nye Fillan kirke stod ferdig to år senere.
Limoux
Limoux er en by og kommune sør i Frankrike. Byen er sous-préfecture (underprefektur) i departementet Aude i regionen Occitanie og har ca. 10,000 innbyggere. Byen ligger ved elven Aude rundt 30 km sør for Carcassonne.
Kultur
Byen er kanskje mest kjent for vinterfestivalen Fècos. Denne finner sted mellom januar og påske og blir holdt på oksitansk, det tradisjonelle språket i området.
Attraksjoner
I hjertet av byen ligger place de la Republique, et stort torg med bueganger av stein og flere tømmerhus. Andre steder er pianomuseet Musee Petiet og Catha-Rama.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Limoux
Danske bibeloversettelser
Den første danske bibeloversettelse ble trykket i 1524, og var bestilt av Christian II. Den brukte Luthers oversettelse av Bibelen til tysk som grunnlag. Siden har det kommet mange reviderte utgaver og nyoversettelser fra grunnspråkene, hebraisk og gresk, eller med andre oversettelser som grunnlag.
I dag er det på dansk en autoriseret kirkebibel, som er den mest utbredte. Dette er en oversettelse av hele Bibelen fra 1992. I tillegg er det flere andre oversettelser som også brukes i dag, bl.a. Bibelen på hverdagsdansk.
Magnus Carlsson (idrettsutøver)
Magnus Carlsson (født 3. juli 1970) er en svensk kjelkehockeyspiller. Han spiller på FIFH Malmö, og har ryggmargsbrokk.
Han representerer Sverige i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver. Dette er hans andre paralympiske vinterleker; han deltok også i kjelkehockey under de paralympiske vinterlekene 2006.
I VM-sammenheng har han én medalje; bronse fra VM i kjelkehockey 2004. I tillegg har han sølv fra EM i kjelkehockey 2005.
Boston (band)
Bandets mest fremtredende medlem er gitarist og multiinstrumentalist Tom Scholz, som har skrevet de aller fleste av bandets låter og er i dag bandets eneste originalmedlem. Brad Delp, som var vokalist i bandets storhetstid, begikk selvmord i 2007.
Verdensspråk
Verdensspråk er et begrep med to forskjellige betydninger:
Internasjonale språk i eldre tid
I første betydning er verdensspråk også brukt om språk som ble brukt i en del av verden, spesielt:
Latin var Romerrikets språk, og ble på det grunnlaget Den katolske kirkes språk. Med den vestlige kristendommen spredde det seg også utafor Romerrikets gamle område, og ble f.eks. administrasjonsspråk i Norge i middelalderen. Det latinske alfabetet, som er det aller mest utbredte i verden, er sammen med de latinske lånordene den aller mest internasjonale arven etter latin.
Ut fra en analogi med det kan man kanskje også si at:
og at:
Begge språk var i bruk som administrasjons- handels- og kommunikasjonsspråk i store områder langt ut over de områdene der de opprinnelig ble snakka, sumerisk til og med etter at det var blitt et dødt språk.
Mange flere store regionspråk fra eldre tid kan framheves, bl.a. persisk og tyrkisk fra Sentral-Asia, quechua fra Sør-Amerika før Columbus, sanskrit fra det gamle India osv.
I nyere tid, fra 1400- og 1500-tallet, har
og særlig
vært i bruk på de fleste kontinenter og i store deler av verden i forbindelse med handel, kolonisering, misjon, osv.
Engelsk og dets konkurrenter
Med USAs framvekst til den dominerende verdensmakta og de store teknologiske framskrittene på 1900-tallet tok engelsk over stadig mer av rollene til fransk og tysk, blei det dominerende språket for diplomati og vitenskapelige publikasjoner, og blei dominerende i administrasjonen av flytrafikken, programmering av datamaskiner og på Internett, i underholdningsindustrien, turismen osv.
For om lag 50 år sida var de fleste oversettelser av bøker i verden til og fra de fire språka engelsk, tysk, fransk og russisk.
Seinere har mengden av publikasjoner økt enormt, bl.a. på kinesisk, spansk, japansk  og mange mindre språk.
Offisielle språk i flest medlemsland i FN
Språk som er offisielt, alene eller sammen med andre, i flest av FNs medlemsstater (fordi mange stater har flere offisielle språk, kan samme stat stå på flere lister:)
Spansk (20 stater)
FNs offisielle språk er
Engelsk og fransk er sekretariatets arbeidsspråk.
Språk som snakkes av flest – flest morsmålsbrukere i 2006:
Hvis folk som bruker språket sekundært kommer med, blir engelsk nummer 2.
Størst på Internett – språkene som hadde flest nettbrukere i 2005 var:
2000-tallets verdensspråk?
Ut fra den nåværende utviklinga er det grunn til å vente at innen 5 år vil kinesisk være størst og spansk nr. 3.