cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plinius den eldre
Naturalis Historia
Encyclopedien benytter seg av en del materiale fra hans tidligere tekster og minner, slik som hans bok om Germania. Det er ingen bevis på at han hadde planlagt å benytte dette materialet i encyklopedi senere i sin karriere. De fleste referansene i teksten må ha kommet fra hans utdrag, som han opprettholdt på jevnlig grunnlag, og ved å leie en leser og en sekretær for å samle og opprettholde dem, og han utrustet sekretæren med hansker om vinteren slik at hans skrivehånd ikke skulle bli stiv i kulden. Utdragene samlet for denne hensikten fylte opp til 160 bind, noe Larcius Licinus, den pretoriske legaten for Hispania Tarraconensis, forgjeves forsøkte å kjøpe for 400 000 sestertier. Det ville ha vært i 73/74 (se over). Ved sin død overlot Plinius 160 bind til sin nevø. Når han begynte på denne komposisjonen er ikke kjent. Ettersom han var opptatt med andre verker under Nero og deretter måtte fullføre historien om sin samtid, er det usannsynlig at han begynte før 70. Posisjonen som prokurator var ideell mulighet for en skribent med et encyklopedisk sinnelag. Datoen for en samlet komposisjon kan ikke bli tilskrevet til noe bestemt år. Dateringen av de ulike delen må bli bestemt, om mulig, ved filologisk analyse.
Den nærmeste kjente hendelse knyttet til utgivelsesdato; det er da manuskriptet ble gitt til offentligheten for lån og avskrift, og ble antagelig sendt til huset Flavian i henhold til dedikasjonen for de første 37 bøkene. Det er til «keiser» Titus. Da både Titus og Vespasian hadde samme navn, Titus Flavius Vespasianus, har tidligere skribenter antatt en dedikasjon til Vespasian. Plinius nevner en bror (Domitian) og felles kontor med en far, kaller denne far for «stor», noe som bestemt peker mot Titus. Ettersom Titus er adressert som keiser, har åpenbart Vespasian vært død, noe som kan sette datoen tilnærmet til 79.
Naturalis Historia er et av de største enkeltverker som har overlevd fra Romerriket og til i dag. Det hadde til hensikt å dekke hele feltet av antikkens kunnskap basert på de beste autoriteter som var tilgjengelig for Plinius. Han hevder å være den eneste romer som noen gang har satt i gang med et slikt verk. Verket dekker feltene botanikk, zoologi, astronomi, geologi og mineralogi, foruten også anvendelsen av slike ressurser. Det har forblitt et standardverk for den romerske epoken og framgangen i teknologi og forståelse av naturlige fenomener for sin tid. For en del tekniske framskritt som han diskuterer er han selv den eneste kilden for disse innovasjonene, slik som gruvedrift eller bruken av vannkvern for å knuse eller kverne korn. Mye av det han skrev har blitt bekreftet av arkeologi. Det er praktisk talt det eneste verket som beskriver arbeidet til samtidens kunstnere, og er et viktig referanseverk for kunsthistorien.
Verket ble en modell for alle senere encyklopedier i henhold til dens bredde i emner, behovet for å gi referanser til opprinnelige forfatterne, og en omfattende indeksliste for innholdet. Innfelt blant oppslagene om jordbruk er det flere matoppskrifter og referanser til vanlige metoder for å tilberede mat og matvarer. En del av disse har blitt samlet og utgitt i 2008 på engelsk i boken Roman Cookery («Romersk kokekunst»). Verket er dedisert til keiser Titus, sønn av en nær venn av Plinius, keiser Vespasian, i det første året av Titus' styre. Det er det eneste verket av Plinius som har overlevd og det siste han utga, og mangler den siste revidering ved hans brå og uventede død i år 79 grunnet vulkanutbruddet fra Vesuv.
Død
Plinius hadde mottatt fra den da avdøde Vespasian utnevnelsen som prefekt (flåtekommandant) i den romerske marine. Den 24. august 79 ble han stasjonert ved Misenum og på samme tid kom det store vulkanutbruddet fra Vesuv som begravde byene Pompeii og Herculaneum. Han forberedte seg på å krysse Napolibukten for å studere fenomenet da han mottok beskjed fra hans venn Rectina som tryglet om å bli reddet. Galeiene under hans kommando dro ut for å evakuere flyktningene på den motsatte kysten, og selv dro han ut med «en hurtigseilende kutter», en beslutning som kan ha kostet ham livet. Hans nevø Plinius den yngre har gitt en fortelling om hans død, redegjort fra de overlevende. Nevøen og hans mor besluttet å ikke bli med på seilturen over bukten.
Da det lette skipet ankom kysten ved Herculaneum begynte askeavfall og pimpstein å falle ned ovenfra. Plinius' rormann rådet dem til å vende om og seile tilbake, men Plinius skal ha svart: «Skjebnen begunstiger de modige, styr dit hvor Pomponianus er!» Pomponianus var i Stabiæ, der den moderne byen Castellammare di Stabia ligger i dag. De gikk i land og fant Pomponianus «i den største bestyrtelse». Plinius omfavnet og trøstet ham. De gikk om bord i kutteren, men de samme vinder som hadde ført dem til Stabiæ forhindret dem fra å seile ut. Plinius beroliget sine folk ved å spise og sove mens de ventet på at vinden skulle minske, men til sist måtte de forlate bygningen i frykt for at den ville falle sammen og søke ut i askenedfallet. Plinius satte seg ned og kunne ikke stå opp uten hjelp og de andre etterlot ham der. Hans følge antok at han hadde kollapset og dødd ved å puste inn giftig gass fra vulkanen. Da de kom tilbake tre dager senere (26. august) etter at støvet og røyken hadde lagt seg ble hans lik funnet under pimpesteinen uten noen synlige ytre skader. Problemet med giftteorien er at hans venner ikke var påvirket av den antatte giftige gassen, og de hadde ikke problemer med å bevege seg mens Plinius måtte sette seg og kunne ikke reise seg igjen. Da han er beskrevet som en korpulent mann, som også var plaget av astma, er det mer sannsynlig at hans venner etterlot ham ettersom han enten var død eller døende.
Fortellingen om hans siste timer er fortalt i et brev sendt 27 år senere til Tacitus den eldre av Plinius' nevø og arving, den yngre Plinius, som også sendte en annen tilsvarende redegjørelse angående hans onkels skrifter og om hans liv og væremåte. Fragmentet fra Suetonius (se under Eksterne lenker nedenfor) fremmer et mindre flatterende syn. Plinius skal ha nådd fram til kysten utelukkende av vitenskapelig interesse og deretter bedt en slave om å drepe ham for å unngå heten fra vulkanen. Det er ikke en pålitelig kilde da det er klart fra nevøens brev at personene som Plinius kom for redde selv unnslapp for å redegjøre for detaljene i Plinius' ulykke. I tillegg forutsetter Suetonius at en gruppe var vitne til hendelsene, men selv ikke utsatt for de samme hendelsene.
Arv
Månekrateret Plinius er oppkalt etter ham.
Et karneol (mineral) med inskripsjonen av bokstavene C. PLIN. har blitt reprodusert av Cades (v.211) fra originalen i Vannutelli-samlingen. Bildet har en framstilling en romer som er bortimot skallet på forhodet og med dobbelhake; og det er ganske sikkert et portrett, skjønt ikke av Plinius den eldre, men av Pompeius. Sittende statuer av både den yngre og eldre Plinius, kledd i draktene til lærde fra året 1500, kan bli sett i nisjene på begge sider av hovedinngangen av katedralen i Como (Cattedrale di Santa Maria Assunta; Duomo di Como).
Den eldre Plinius' anekdoter av greske kunstnere ble formidlet av kunsthistorikeren Giorgio Vasari i renessansen om innholdet av freskoene som fortsatt smykket interiøret av hans tidligere hjem i Arezzo.
La Paloma (kommune)
La Paloma er en kommune (spansk: municipio) i Rocha-departementet i det sørøstlige Uruguay. Hovedstaden heter La Paloma.
Historie
La Paloma ble grunnlagt i 15. mars 2010.
Regjeringen
Ordføreren (alcalde) i kommunen er Alcides Perdomo (2010-2015).
Józef Przybyła
Józef Ignacy Przybyła (født 29. januar 1945 i Bystra Śląska, død 21. mars 2009 i Buszkowice) var en polsk skihopper som representerte LZS Bystra Śląska.
Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1963 til 1971, og ble tre ganger blant de ti beste sammenlagt. Han ble nummer 5 i 1964/65, nummer 7 i 1963/64 og nummer 9 i 1966/67. I 1963/64 lå han på andreplass etter tre renn, og satte bakkerekord i første omgang i det siste rennet i Bischofshofen. Men han falt i andre omgang, og endte på 7.-plass i sammendraget. Przybyła ble tre ganger nummer 3 i enkeltrenn, i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1964, i Innsbruck 5. januar 1964 og 3. januar 1965.
Józef Przybyła var med i OL i 1964 og 1968, med 9.-plass i storbakken i Innsbruck i 1964 som beste plassering. Han deltok i VM i 1966 og 1970, der 13.-plass i normalbakken i Oslo i 1966 var hans beste resultat.
Nordstrand skole
Nordstrand skole er en offentlig barne- og ungdomsskole på Nordstrand i Oslo. Skolen ble bygd i 1913, på initiativ fra en engasjert sokneprest Ole Moe.
Skolebygningene
Skolebygningen av 1913 var på den tid regnet som den mest moderne i Norge. Skolens hovedbygning (A-bygg) er den samme i dag som for 95 år siden, og inneholder klasserom for 4.- 7.trinn. I A-bygget finnes dessuten naturfagrom, keramikkrom, skolebibliotek, datarom og helsestasjon.
Skolen ble i 1937 utvidet med et nybygg (B bygg), som i 2000 ble påbygd og samtidig gjennomgikk en kraftig renovering og modernisering av fasilitetene. Her er klasserom for 1. til 3. trinn, personalfløy, kunst- og håndverksrom, datarom og matematikkværelse.
Antall elever
Skolen, som ligger i Nordstrandveien omtrent 200 meter vest for Sæterkrysset, sto i 2015 oppført med ca. 530 elever.
Eidsvoll (illegal avis)
Eidsvoll var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.
Eidsvoll ble utgitt av en gruppe studenter på Blindern. De tok opp stafettpinnen da avisen Vi vil oss et land ble rullet opp og måtte innstille i 1941. Opprullingen gjorde imidlertid at de ikke kunne overta verken utstyr eller manuskripter fra denne avisen. De måtte starte på bar bakke. Av sikkerhetsgrunner besluttet de dessuten å gi avkall på det opprinnelige avisnavnet.
De klarte å få tak i et par skrivemaskiner og en nesten ubrukt duplikator. Den første tiden flyttet de utstyret fra hybel til hybel, deretter til en hytte i Skedsmo, så til et verksted på Hasle, og til slutt til en hytte på Strømmen.
Trykksaken nådde et opplag på 2 – 3000, og et nummer kunne være på 8 – 10 sider. Eidsvoll ble spredt ut over landet gjennom posten eller som ilgods i pakker til andre byer. Dels ble avisen sendt til adresser skrevet av etter lister i rikstelefonkatalogen, i de fleste tilfeller til mottagere utgiverne ikke kjente.
Avisen led et alvorlig tilbakeslag da store deler av distribusjonsapparatet ble rullet opp. Etter dette klarte den kun å komme med noen få nummer før den til slutt stanset sommeren 1942.
I gruppa som sto bak Eidsvoll inngikk Hans-Petter Nesvold, Joar Markali, Bjørn Reinertsen, John Sanness og Anne Sophie Østvedt. Sannes, som skrev stoffet til Eidsvoll, måtte flykte til Sverige i november 1941. Markali ble tatt i forbindelse med avisutgivelsen, og satt i Sachsenhausen til krigen sluttet. Reinertsen deltok senere i Milorg, og falt i kamp med Gestapo.
Fylkesvei 74 (Hedmark)
Fylkesvei 74 i Hedmark gikk mellom Kårtorp i Ringsaker og Stortorget i Hamar. Veiens lengde var 5,5 km.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 1747, fylkesvei 1748 og fylkesvei 1758.
A-VM i ishockey 1994 for menn
Verdensmesterskapet i ishockey i 1994 ble arrangert i Italia 25. april til 8. mai. Kampene ble spilt i Bolzano, Canazei og Milano.
Medvezjiøyene
Medvezjiøyene eller Bjørnøyene (russisk Медвежьи острова; Medvezji ostrova) er ei øygruppe i Østsibirhavet i republikken Sakha i Russland. De er dekket av tundravegetsajon og har ingen bosetning. Øyene ligger om lag 100 km nord for munningen av elva Kolymaelva. Kysten av Sibir ligger 35 km sørvest for den største øya, som er 15 km lang. Øyene ligger på omkring 70° 51' N og 161° 32’ E.
Havet omkring Medvezjiøyane er isdekket om vinteren og klimaet er hardt. Selv om sommeren er det pakkis rundt øyene, men på denne tiden blir det drevet kommersielt fiske her.
Den 3. september 1878 noterte Adolf Erik Nordenskiöld at han seilte nær Bjørnøyane med Polarskuta «Vega» da Nordøstpassasjen ble gjennomseilet for første gang i historien.
Øyene må ikke forveksles med den norske Bjørnøya som ligger mellom Norge og Svalbard. Det finnes også to andre mindre russiske øye som kalles Ostrova Medvezji i Karahavet utenfor Dikson og utenfor sørenden Novaja Semlja. Bortsett fra disse er det flere småøyer i Kvitsjøen, Austersjøen og i elver og innsjøer forskjellige steder i Russland som heter Ostrov Medvezji.
Farsund lufthavn, Lista
Farsund lufthavn, Lista er Norges sørligste flyplass og ligger på Lista i Farsund kommune i Agder. Flyplassen har en rullebanelengde på nær 3 km. Flyplassen drives av Lista Lufthavn AS som eies av Lista Real AS. Flyplassen er åpen for allmenn bruk og er godkjent for VFR-flyging i dagslys med fly med største tillatte startvekt inntil 5 700 kg og maksimalt 9 passasjerer samt med helikopter.
Timothy Evans
Timothy Evans (født 20. november 1924 i Merthyr Tydfil i South Wales, død 9. mars 1950 ved henging) var en waliser anklaget for mordet på sin kone og datter under et opphold i Notting Hill, London i november 1949. I januar 1950 ble Evans dømt for drapet på datteren sin, og han ble dømt til døden ved henging på grunn av dette.
Under rettssaken, hadde Evans anklaget naboen, John Christie, for å være ansvarlig for begge drapene. Tre år etter Evans sin rettssak og henging, ble det oppdaget at Christie var en seriemorder som hadde myrdet en rekke kvinner på hans egen eiendom, inkludert hans egen kone, og disse oppdagelsene kastet alvorlig tvil om dommen mot at Timothy Evans var riktig. En offisiell undersøkelse som ble foretatt seksten år etter at Evans ble hengt bekreftet at Evans sin datter var blitt myrdet av Christie, og Evans ble deretter gitt en posthumt benådning. Denne saken genererte mye kontrovers og ble senere anerkjent som et justismord. Dette spilte en stor rolle i avskaffelsen av endelig dødsstraff i Storbritannia.
Den 20. september 1947 giftet Evans seg med Beryl Susanna Thorley, som han hadde møtt gjennom en felles venn av dem. Timothy og Beryl fikk datteren Geraldine som ble født 10. oktober 1948. Deres ekteskap var preget av flere store krangler, forsterket av Beryl sitt dårlige renhold og manglende evne til å håndtere familiens økonomi. Timothy fikk etter hvert større og større problemer hans tunge drikking som forverret hans allerede korte temperament.
På slutten av 1949, ble Beryl ut at hun var gravid med deres andre barn. Siden familien allerede slet økonomisk, bestemte Beryl seg for at det eneste valget var å ta abort, og etter noe motvilje, godtok Evans denne beslutningen. Flere uker senere, 30. november 1949, informerte Evans politiet at han hadde drept sin kone. Hans første tilståelse var at han hadde ved et uhell hadde drept henne ved å gi henne noe i en flaske som en mann hadde gitt til ham for å avbryte graviditeten. Deretter skal han ha kastet liket i en kloakk i nærheten av hjemmet deres, men politiet fant ingenting på det angitte stedet i kloakk-systemet og forklaringen ble ikke godtatt som ekte. Til tross for flere svake indisier brukte juryen bare 40 minutter på å finne Evans skyldig i drapene på hans kone og barn.
Eurofighter Typhoon
Eurofighter Typhoon er et tomotors canard-deltavinge kampfly utviklet av et konsortium av europeiske stater.
Embrun (Hautes-Alpes)
Embrun er en kommune i departementet Hautes-Alpes i regionen Provence-Alpes-Côte d'Azur sørøst i Frankrike. Embrun er største tettsted i kantonen med samme navn.
En innbygger fra Embrun kalles en Embrunais.
Eurofighter Typhoon
Det produseres av Eurofighter GmbH, som ble stiftet i 1983 og har hovedsete i Hallbergmoos i Tyskland. Konsortiet er: britiske British Aerospace (33 % av produksjonen), tyske Daimler-Benz (33 %), italienske Aeritalia (21 %) og spanske EADS CASA (13 %)
Galina Gortsjakova
Galina Gortsjakova (russisk: Галина Горчакова, født 1. mars 1962 i Novokuznetsk) er en russisk operasangerinne (sopran).
Eurofighter Typhoon
Serieproduksjon av Eurofighter er godt i gang og flyet er operativt i både Storbritannia, Italia, Tyskland og Spania. Storbritannias flyvåpen fikk sine første operative Typhoon 18. desember 2003, og vil i løpet av 2007 ha fem operative skvadroner, den fjerde ble aktivert 29. mars, og to til fire til er planlagt utstyrt med Typhoon. Det tyske flyvåpenet har én ving som i 2004 ble utstyrt med Eurofighter, og én ving som vil bli helt utstyrt med Eurofighter i løpet av 2008. Ytterligere tre vinger vil bli utstyrt med Eurofighter i løpet av 2015. Italias flyvåpen fikk sine første operative Typhoon 23. mars 2004 og har to skvadroner og ytterligere tre som etter hvert skal ta flyet i bruk. Det spanske flyvåpen skal ha i alt 72 en-setere og 15 to-setere, som går under de lokale betegnelsene henholdsvis C.16 Tifón og CE.16 Tifón, og vil ha to vinger utstyrt med flyet i løpet av 2015. I tillegg har Østerrike kjøpt 15 Typhoons, hvorav første fly ble levert 12. juli 2007, og Saudi-Arabia annonserte kjøp av 72 fly i august 2006.
Embrun (Hautes-Alpes)
Demografi
Dersom man regner Embrun og Baratier som ett tettsted kommer befolkningen opp i 6613 innbyggere ifølge siste folketelling fra 1999.
Galina Gortsjakova
Gortsjakova er utdannet i Novosibirsk, der hun gikk ut fra musikkonservatoriet i 1988. Hun sang deretter i operaen i Sverdlovsk, før hun gikk til Mariinskij-teateret der hun sang Il trovatore og Fyrst Igor. Hun fikk sitt internasjonale gjennombrudd i 1991 ved Royal Opera House i London, der hun var Renata i Prokofjevs Den brennende engelen under ledelse av Edward Downes.
Etter å ha hatt suksess i utlandet, blant annet ved Metropolitan Opera, San Diego Opera og La Scala. På Gortsjakovas repertoar står en blanding av russisk og italienske operaer, blant annet Tatiana i Eugen Onegin, Lisa i Spar Dame, Cio-Cio San i Madama Butterfly og Elisabeth de Valois i Don Carlo.
Eurofighter Typhoon
De opprinnelige medlemmene av utviklingsprogrammet var Tyskland, Italia, Spania, Storbritannia og Frankrike. Frankrike trakk seg i 1985 til fordel for det franske prosjektet Avions de Combat Expérimentaux (ACX) (som senere ble Dassault Rafale).
Embrun (Hautes-Alpes)
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Embrun (Hautes-Alpes)
Eurofighter Typhoon
Flyet var, sammen med JAS 39 Gripen og F-35 Lightning II, under vurdering av det norske forsvaret som erstatter av de aldrende F-16-flyene, inntil Eurofighter GmbH trakk seg i desember 2007.
Konstruksjon og flykontroller
Typhoon er en lettvektskonstruksjon, hvorav 82 % (herav 70 % karbonfiber og 12 % forsterket glasskompositt) av flykroppen består av komposittmaterialer, mens resten er stål og aluminium.
Radarsignatur
Selv om flyet ikke er å regne som en stealth fighter, ble det designet slik at refleksjonen av radarstråler skulle være minimalt, særskilt fra fronten på flyet. Dette gjelder spesielt neseseksjonen, luftinntaket for motorene, og at canardvingene, deltavingene og haleseksjonen har fått en vinkel som reflekterer radarstråler vekk fra flyet. I tillegg er radarabsorberende materiale påført de av flyets deler som vil reflektere signaler. Flyets maskinkanon er integrert slik at det gir minimal radarsignatur, men all våpenlast ellers er utvendig, noe som gir en økt radarrefleksjon, men dette er vurdert opp mot hvor mye mer last en kan frakte slik, mot å skjule våpnene inne i flykroppen.
Spesifikasjoner
Tekniske data
Ytelser
Buj (by)
Buj (russisk: Буй) er en by i Kostroma oblast i Russland. Byen ligger ved elva Kostroma, rundt 90 km nord for Kostroma. Innbyggertall: 27 392 (folketelling 2002), 32 701 (folketelling 1989).
Historie
Buj ble grunnlagt i 1536 som et befestet sted ved samløpet av elvene Kostroma og Vjoksa. Befestningen ble bygget etter ordre fra Jelena Glinskaja, Russlands regent på den tid og mor til Ivan den grusomme.
Buj fikk byrettigheter i 1778, under Katarina den store.
Under byggingen av St. Petersburg – Vjatka-jernbanen (ferdig i 1908) vokste Bujs befolkning fra rundt 1000 til 3500 i 1913.
Økonomi og næringsliv
De viktigste næringsgrenene i Buj er kjemisk industri, treforedling, møbel- og næringsmiddelindustri.
Cordemais kraftverk
Cordemais kraftverk er et kombinert kullkraftverk og varmekraftverk i departementet Loire-Atlantique i Frankrike. Det har en installert produksjonskapasitet på 3185 MW fordelt på 8 blokker / turbiner. Operatør er Electricite de France.
Anlegget ble utbygd i årene 1970–1984. Brenselstypen er opprinnelig kull, men anlegget har blitt ombygd til også å fyres med tungolje (2 x 700 MW), og hovedkokeren har fått kalkbasert rensefilter som avgir gips som biprodukt.
George Pólya
George Pólya (født 13. desember 1887, død 7. september 1985) var en ungarsk matematiker. Han utvandret til USA på 1900-tallet.
Gjennom en vitenskapelig karriere som omfatter mer enn 70 års forskning, ga han mange viktige bidrag til forskjellige deler av matematikkfaget.
Pôlya var kanskje enda mer kjent som en utmerket foreleser og forfatter av mange lærebøker, som belyser matematisk tenkning og problemløsning. I disse bøkene prøver han å beskrive grunnleggende prinsipper for hvordan matematisk oppdagerglede og skaperevne kan læres og utvikles.
En klassiker og hans mest kjente bok heter How to Solve It fra 1945. Denne lille og lettfattelige boken gir en slags kokebokoppskrift for problemløsning som metode.
RIL
RIL er en forkortelse som kan referere til:
Redd Joppe, død eller levende
Redd Joppe, død eller levende (orig: Rädda Joppe – död eller levande) er en svensk barneserie som gikk på SVT i 1985. Serien handlet om Ola som ofte mistet kosedyret sitt Joppe (en muldvarp-figur). Joppe ble sittende fast i heisen, lagt i søpla ved et uhell osv, men etter mye dramatikk ble de alltid gjenforent. Hovedpersonen Ola ble spilt av Jimmy Ola Ekelund, hans mor av Anita Sellman. Manus var ved Gunnel Linde.
Serien ble vist på NRK i 1986 og i 1999.
Chile under Sommer-OL 1928
Chile under Sommer-OL 1928. Trettiåtte sportsutøvere fra Chile deltok i seks sporter under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Chile kom på delt 30.-plass med en sølvmedalje.
Videregående opplæring
Videregående opplæring er all opplæring som alene formelt sett bygger på fullført 10-årig grunnskole i norsk grunnopplæring - både grunnskole og videregående opplæring - (bred definisjon) og forholder seg til nasjonalt statlige føringer for organisering av videregående opplæring fastsatt av Kunnskapsdepartementet og overordnet iverksatt av Utdanningsdirektoratet (snever definisjon). Således vil videregående opplæring være nivået i det norske utdanningsystemet som er bindeleddet mellom obligatorisk 10-årig grunnskole og høyere utdanning og yrkesliv. Institusjoner som driver videregående opplæring i Norge kalles gjerne videregående skoler, men begrepet videregående opplæring omfatter mer enn de videregående skolene da også opplæring i lærebedrift og voksenopplæringssentre regnes som videregående opplæring. Opplæringstilbudet i videregående opplæring er mangfoldig og innbefatter blant annet voksenopplæring og særskilte tilbud som International Baccalaureate (IB). Offentlig videregående opplæring drives av fylkeskommunene og undervises etter læreplanverket Kunnskapsløftet (LK-06) som ble innført høsten 2006.
Utdanningsprogrammer
Overgangen fra tidligere Reform 94 til Kunnskapsløftet medførte en del endringer i terminologi og organisering av opplæringstilbud, slik at opplæringen som tidligere var organisert i 15 studieretninger har blitt til 13 utdanningsprogrammer. Skillet mellom studieforberedende - som fører til studiekompetanse - og yrkesforberedende - som fører til yrkeskompetanse - utdanningsløp er likevel beholdt, men det er mulighet for å ta et påbyggingsår til generell studiekompetanse etter fullført toårig yrkesforberedende opplæring. Strukturen for studieforberedende utdanningsprogrammer er vanligvis tre års opplæring i skole, mens for yrkesforberedende utdanningsprogrammer vanligvis er organisert som to års opplæring i skole og to års læretid i bedrift selv om variasjonene er større i yrkesforberedende enn i studieforberedende utdanningsprogrammer. Følgende organisering av det videregående opplæringstilbudet er gjort gjeldende med ikrafttredelsen av Kunnskapsløftet.
Studieforberedende:
Yrkesforberedende:
Kompetanse
Det er også andre måter å skaffe seg studiekompetanse på. En måte er etter 23/5-regelen, der man bare trenger å ta seks bestemte fag for å oppnå studiekompetanse. For å kunne få studiekompetanse etter denne regelen må man ha fylt 23 år og ha 5 års erfaring fra utdanning eller arbeid. Man kan også realkompetansevurdere seg etter fylte 25 år eller ta påbygging til generell studiekompetanse hvis man har gjennomført to år på skole fra et yrkesforberedende utdanningsprogram. Ellers oppnår man generell studiekompetanse etter å ha tatt ett tredje studiekompetansegivende år i utdanningsprogrammene for Medier og kommunikasjon og Naturbruk.
I yrkesforberedende utdanningsprogram kan man vanligvis oppnå fagbrev eller svennebrev. Svennebrevet gis vanligvis til de som får bestått fag med håndverksmessige tradisjoner, mens andre typer yrkesfag fører fram til fagbrev. Etter fullført svenne- eller fagbrev kan man gå videre å bygge på med en fagskoleutdanning og noen steder tilbys mesterbrevsordninger.
Utdanningsdirektoratet har dessuten utarbeidet et forsøksprosjekt der enkelte skoler kan tilby elever som har vansker med å fullføre videregående opplæring med ordinær yrkes- eller studiekompetanse et praksisbrev, der teorimengden er sterkt begrenset og hovedvekten av opplæringen legges på praktisk læring. Dette er ment som et tiltak for å motvirke frafall i videregående opplæring og skal sikre at elever uten ordinær yrkes- eller studiekompetanse skal kunne gå ut i jobb.
Rettigheter
Etter å ha fullført grunnskolen har man som regel rett til å begynne i videregående opplæring. Det finnes en egen ungdomsrett og voksenrett som skal sikre at personer som har fullført grunnskolen skal få plass i videregående opplæring. Ungdomsretten gjelder for ungdommer som er fra 15-24 år. Personer som begynner i videregående opplæring med ungdomsrett har rett til 3 år med videregående opplæring. Det er også mulig å ta ett eller to pauseår, men fortsatt ha rett til tre år videregående opplæring med ungdomsrett. Man bruker bare av ungdomsretten sin hvis man er elev ved en videregående skole som følger nasjonalt fastsatte læreplaner. Hvis man gjør omvalg har man rett til ett ekstra opplæringsår. Man har på ungdomsrett rett til å komme inn på et av tre prioriterte utdanningsprogrammer, men hvilken skole man kommer inn på avhenger av kapasitet og rangering.
Elever som tar Grunnskoleavgangsprøve i enkeltfag før 10. årstrinn, basert på fritak fra videre opplæring i grunnskolens pensum i faget, har rett, ifølge Opplæringslovens §1-3 og Barnekonvensjonens Artikkel 29, til umiddelbart påfølgende opplæring i videregående skoles pensum i faget.
Personer som har rett til videregående opplæring på særskilte vilkår kan få lov til å ta videregående opplæring over en femårsperiode, på ungdomsrett, hvis de starter rett etter ungdomsskolen. For å kunne vurderes på særskilte vilkår må det legges ved en uttalelse av Pedagogisk-psykologisk tjeneste.
Voksenrett innebærer at voksne har rett til gratis videregående opplæring fra det året de fyller 25 år hvis de ikke har fullført videregående opplæring tidligere. Fylkeskommunen har plikt til å sørge for videregående opplæring for voksne. Voksenopplæring er et opplæringstilbud spesielt tilrettelagt for voksne både med og uten voksenrett, og blir organisert av både offentlige og private aktører.
Oppfølgingstjeneste
Alle fylkeskommuner har en egen Oppfølgingstjeneste. Denne tjenesten er for ungdommer til og med 21 år som ikke gjør bruk av ungdomsretten sin eller avslutter opplæring uten formell kompetanse og som ikke har en jobb å gå til. Oppfølgingtjenesten har ansvaret for å hjelpe ovennevnte grupper med å finne en jobb eller utdanning som passer den enkelte. Målet når det gjelder utdanningstilbud gjennom oppfølgingstjenesten er at de i så stor grad som mulig skal føre fram til formell kompetanse.
Søknad til videregående opplæring
For å komme inn i videregående opplæring søker man oftest gjennom nettstedet vigo.no. Når man søker videregående opplæring gjennom vigo.no søker man på maksimalt tre prioriterte ulike utdanningsprogram, med maksimalt tre skolealternativer for hvert utdanningsprogram. Fristen for å søke videregående opplæring er 1. februar for de som søker på særskilt grunnlag og 1. mars for de som søker på ordinært grunnlag. Man kan også søke skriftlig etter at fristen har gått ut, men da stiller man bak de som har overholdt fristen.
Personer som har vært læring har etter endt opplæring i bedrift som har endt med fagbrev eller svennebrev rett til mer videregående opplæring helt til fylte 25 år.
Det går også an å ta videregående opplæring som privatist, men man har da ingen rettigheter i forhold til eksamensstedet man går opp til eksamen ved. For å gå opp som privatist er det ett eksamensgebyr, som reguleres årlig, og eksamen arrangeres av ulike skoler i fylkeskommunene. Søknader om å gå opp som privatist i videregående opplæring vil i mange tilfeller leveres på nettstedet privatistweb.no.
Ekstrapoeng
Nær man skal søke høyereutdanning etter og ha fullført vgs får man ekstrapoeng. Eksempler på dette er ekstrapoeng ved r1 og r2 matte 2 poeng, fysikk 1 poeng, biologi 1 poeng, teknologiske utdanningsprogrammer 1,5 poeng (medier og kommunikasjon eller programmering. Derfor kan det være lurt og velge en av disse.
Innledning
Opplæring utover alminnelig folkeskole har tradisjoner langt tilbake i tid. Gymnasene har sine røtter i middelalderens katedralskoler. På 1600-tallet ble det satt i gang navigasjonskurs. De første skolene for merkantil utdanning og for opplæring i håndverk og industri kom i gang i slutten av 1700-tallet. Første landbruksskole kom i 1825, og første husmorskole i 1865. Men det er utover 1900-tallet de videregående skolene i hovedsak vokser fram. Utviklingen bygger i hovedsak på to lærdomstradisjoner. Den allmennfaglige høyere skolen, eller gymnasene, har tradisjoner tilbake til middelalderens katedralskoler, som seinere fikk betegnelsen lærde skoler eller latinskoler. De yrkesfaglige skolene, eller fagopplæringen, har sine røtter tilbake til middelalderens håndverkere og laugsvesen. Opplæringen foregikk i verkstedene, under mesternes veiledning, og ble regulert av laugene til langt ut på 1800-tallet. I tillegg har man andre yrkesutdanninger som har vokst fram utfra et praktisk behov, slik som landbruksskoler, husstellskoler, husflidskoler og handelsskoler. Dette har ført til at mange av skolene først ble lovregulert lenge etter at de oppstod. Gymnasene fikk tidlig eget lovverk, mens husstellskolene var uregulerte fram til alle videregående skoler fikk felles lov i 1974. Ved Opplæringslova i 1998 ble hele skoleverket, med grunnskole og videregående skole, lagt inn under samme lov.
Det norske skolevesenet har vært gjenstand for et mer eller mindre kontinuerlig utrednings- og reformarbeid helt siden midten av 1800-tallet, dette gjelder både grunnskolen og den videregående opplæringen. I perioden etter andre verdenskrig gjennomgikk skolesektoren en total omforming: Skillelinjene mellom by og land ble visket ut. Etterspørselen etter utdanning økte betraktelig, både når det gjaldt gymnas og yrkesfag. Obligatorisk 9-årig grunnskole ble lovfestet i 1969, med prøveordninger allerede fra slutten av 1950-tallet. Det videregående skoleverket ble samordnet under samme lovverk i 1974, med Lov om videregående opplæring. Fylkeskommunene overtok ansvaret for de fleste videregående skolene i 1964. Det ble bygget ut en fylkeskommunal skoleadministrasjon med egen fylkesskolesjef fra 1969. På det politiske plan hadde fylkeskommunene hatt en rolle siden fylkesskolestyret (amtsskolestyret fram til 1919) ble opprettet i 1889.
Etablering av skoler
De ulike skoletypene oppstod utfra forskjellige behov, og har derfor hver sin historie. Skolene har hvert sitt lovgrunnlag, men enkelte var uregulerte helt fram til 1974. De fleste skoletypene ble etablert mot slutten av 1800-tallet, og starten av 1900-tallet. Navigasjonsskolene oppstod allerede fra midten av 1800-tallet, i etterkant av navigasjonsloven av 1840, mens maskinistskoler kom etter 1890. Den første kokk- og stuertskolen ble etablert i 1893 (Sandefjord). Den eldste landbruksskolen oppstod allerede i 1825 (Borre), men skolene ble i hovedsak etablert fra 1850-årene av. Den eldste husmorskolen ble etablert i 1865 (Abildsø), men hovedsatsingen skjedde mot slutten av århundret. Amtsskolene (fylkesskoler fra 1919, senere folkehøyskoler) oppstod som følge av stortingsvedtak i 1875. Handelsskolene økte betydelig i omfang etter ny handelslov i 1907. Fiskerifagskoler oppstod på slutten av 1930-tallet. Husflidskolene startet som mannlige arbeidsskoler rundt århundreskiftet, men skjøt for alvor fart etter 1945, da rettet mere mot kvinner. Høyere allmennskoler er den skoletypen som har de eldste tradisjonene, og skolene ble lovregulert allerede i 1809, med flere lovrevisjoner utover 1800-tallet. Den moderne yrkesskolen ble først etablert ved yrkesskoleloven av 1940, men hadde eldre forløpere i tekniske aftenskoler og verkstedskoler. I 1974 ble alle de ulike skolene samordnet under felles et lovverk og fikk fellesbetegnelsen videregående skole.
Se egne artikler med historikk for den enkelte skoletype:
Perioden 1920 – 1940
Etter 1900 skjøt det fart i etableringen av ulike videregående skoler, og det vokste fram et behov for en gjennomgang av hele det norske skolesystemet. Det ble nedsatt flere komiteer til å se på de ulike skolene. Ett sentralt område var fagopplæringen, der behovene i den raskt voksende industrien gjorde det nødvendig å få på plass en mere organisert fagopplæring. Fagskolekomitéen ble nedsatt i 1905 for å se på dette, og komitéens innstilling ble behandlet i Stortinget i 1911. Det førte bl.a. til en normalplan for tekniske aftenskoler og retningslinjer for verkstedskolene.
Et annet viktig område som ble diskutert, var den høyere skolen og dens forhold til folkeskolen. Det var på mange måter to atskilte skoleverk. På den ene side den høyere skolen, og på den andre siden folkeskolen, og de skoler som bygde på den, dvs. ulike yrkesrettede skoler. Flere gikk inn for å bygge bro mellom de forskjellige skoleslagene, og skape en enhetsskole der alle videregående skoler skulle bygge på en avsluttet felles folkeskole. I 1920 vedtok Stortinget at det bare skulle gis statstilskudd til høyere skoler som bygde på avsluttet folkeskole. Dette vedtaket om enhetsskolen fikk stor betydning for den videre skoleplanleggingen, og det ble satt i gang et omfattende kommisjonsarbeid. Det ble nedsatt kommisjoner og komiteer både for grunnskolen og de ulike videregående skolene. Dette resulterte i flere lovrevisjoner innen skoleverket generelt. Det kom nye lover for folkeskolen for by og land i 1936. Loven om høyere allmennskoler ble revidert i 1935. Det ble nå slått fast at folkeskolen skulle være 7-årig og at all videregående utdanning skulle bygge på 7. klasse i folkeskolen. Begrepet middelskole gikk nå ut av bruk og ble erstattet med realskole. I 1940 kom Lov om yrkesskoler for håndverk og industri, som etablerte den moderne yrkesskolen. Pga. krigen ble imidlertid mye av de nye reformene ikke iverksatt før i 1945.
Perioden 1945 – 1974
I etterkrigstiden var det politisk enighet om at skolevesenet måtte samordnes og konsolideres, og dette ble nedfelt i Fellesprogrammet til de politiske partiene ved stortingsvalget 1945. Grunnlaget for samordningen var lagt ved de nye skolelovene som kom i mellomkrigstida. I 1947 ble Samordningsnemnda for skoleverket oppnevnt, og denne leverte hele 19 innstillinger om hele skolevesenet i løpet av perioden 1947 -1952. Plankomiteen, nedsatt i 1945 som følge av den nye loven om yrkesskoler, leverte de følgende år flere innstillinger om yrkesskoler og fagopplæring. Samlegymnaskomitéen ble nedsatt i 1949 for å se på gymnasstrukturen, og komitéen ga sin innstilling i 1960. Gjelsvikkomitéen, nedsatt i 1962, drøftet også gymnasenes fremtidige organisering. I 1964 kom en ny lov om realskoler og gymnas. Gymnas og realskoler ble nå to separate skoler, og begrepet høyere allmennskoler gikk ut av bruk. I 1950 kom en ny lov om lærlinger som regulerte lærlingordningen i sin helhet, det ble bl.a. slutt på kveldsundervisningen på lærlingskolene. Loven ble avløst Lov om fagopplæring i 1980.
Den nye loven om folkeskolen i 1959 innførte felles folkeskole for by og bygd. Loven la også grunnlaget for oppbyggingen av en 9-årig grunnskole, som de videregående skolene skulle bygge på. Grunnskoleloven av 1969 lovfestet ungdomsskolen, og det var nå obligatorisk 9-årig grunnskole. 1959-loven ga fylkesskolestyret en sentral rolle når det gjaldt planlegging og samordning av skoleverket i fylket, sammen med kommunene og skoledirektøren. Ved loven av 1969 ble det opprettet stilling som fylkesskolesjef i hvert fylke.
Fra omkring 1950 førte de store etterkrigskullene til en voldsom stigning i søkningen til de fleste videregående skoler, spesielt gymnasene. ( Bjørndal, s. 98-99. )Det ble behov for nytenkning, og de neste 20 årene var preget av et sammenhengende utrednings-, forsøks- og reformarbeid. Det startet med den obligatoriske skolen, men endte med å ta for seg så godt som hele utdanningssystemet. Et sentralt organ i forsøksvirksomheten var det statlige Forsøksrådet, som ble opprettet i 1954 (nedlagt ved årsskiftet 1984/85).
Fylkeskommunene overtar videregående skoler i 1964
1. januar 1964 overtok fylkeskommunene ansvaret for de fleste videregående skolene, dels fra kommunene og dels fra staten, og enkelte private aktører. I årene forut hadde flere utvalg vært inne på tanken om at fylkeskommunene burde få en sterkere rolle innenfor det videregående skoleverket. Fylkeskommunene var allerede tungt inne i driften av flere typer videregående skoler, de fleste jordbruksskolene, husmorskolene og husflidskolene hadde vært fylkeskommunale i en årrekke. Det samme gjaldt de folkehøgskolene som hadde sitt opphav i amtsskolene. Fylkeskommunal drift hadde også kommet relativt langt innen yrkesskolesektoren i enkelte fylker.
Når det gjaldt realskoler og gymnas, var disse dels statlige, dels kommunale eller interkommunale og noen få private. I forarbeidene til Lov om realskoler og gymnas av 1964 ble den forvaltningsmessige tilknytningen til gymnasene og realskolene drøftet, og det ble anbefalt at fylkeskommunene overtok disse. Byenes innlemmelse i fylkeskommunene i 1961, styrket også denne løsningen. Stortinget vedtok enstemmig fylkeskommunal overtakelse av gymnasene 12. juni 1962.
Først ved grunnskoleloven av 1969 ble det opprettet egne stillinger som fylkesskolesjef i alle fylker, med virkning fra 1.1.1971. Fra 1964 hadde de statlige skoledirektørene fungert som administrativ leder for fylkeskommunenes skoleadministrasjon, samtidig som de var statlige embetsmenn med bl.a. tilsynsoppgaver. Denne dobbeltfunksjonen opphørte i 1969, og det ble dermed en klarere oppgavefordeling på det regionale skoleområdet.
Etterkrigstidas reformarbeid omfattet også den sentrale styringen av de videregående skolene. På slutten av 1940-tallet var administreringen av skoleverket delt på 10 forskjellige departementer. Dette var urasjonelt, og et av problemfeltene Samordningsnemnda av 1947 grep fatt i. Dette førte bl.a. til at husflidskolene ble overført fra Landbruksdepartementet til Kirke- og undervisningsdepartementet (KUD) i 1955, og tilsvarende for husstellskolene i 1959. I 1952 ble handelsutdanningen overført fra Handelsdepartementet til KUD, og i 1965 skjedde tilsvarende for sjømannsskolene.
Skolekomitéen av 1965
Skolekomitéen så det som nødvendig med en bedre samordning av hele det videregående skoleverket. Det var et uryddig skolesystem som hadde grodd fram i årenes løp, med uklare grenser i forhold til både grunnskolen og høyere utdanning. Skolene var styrt av hvert sitt lovverk og underlagt flere departement. De hadde ulik kurslengde, og systemet var lite fleksibelt, med hensyn til overgangsmuligheter. Det var også ulik kapasitet i fylkene. Mens Oslo var godt utbygd, måtte 37 % av gymnassøkerne i 1960 i Sogn og Fjordane avvises.
Skolekomitéen foreslo en felles lov for alle videregående skoler. Den påpekte også nødvendigheten av å samordne den regionale skoleplanleggingen. Dette var nå enklere å realisere etter at fylkeskommunene hadde overtatt alle de videregående skolene i 1964. På det politiske plan var fylkesskolestyret var styre for alle skoler fylket drev, og man hadde etablert en egen fylkeskommunal administrasjon ved opprettelsen av stilling som fylkesskolesjef i 1969. Komitéen foreslo en felles kjerne av fag i alle studieretninger, og felles læreplaner for ulike studieretninger i en rekke fag. Dette ga større fleksibilitet og mulighet til å skifte studieretning underveis. Komiteen mente også at alle skolene skulle samles under ett departement; Kirke- og undervisningsdepartementet. Den anbefalte også opprettelse av et eget direktorat for skoleverket.
Lov om videregående opplæring i 1974 (Reform 74)
I 1974 kom Lov om videregående opplæring, som samlet alle de videregående skoler under en felles lov. Loven trådte i kraft fra 1. jan. 1976 og førte til reformer i den videregående opplæringen. Loven bygget på idéen om at den videregående skolen skulle bli en felles og allsidig skole for alle elever. Både allmennfaglige og yrkesfaglige studieretninger ble nå en del av en felles skole, og skolene skiftet etter hvert navn til videregående skoler. Begrepene gymnas, yrkesskole, landbruksskole osv. gikk ut av bruk.
Loven innførte en ny styringsordning ved den enkelte skole, med mere medbestemmelse for elever og ansatte. Det ble opprettet elevråd, lærerråd og råd for andre ansatte ved hver skole. Alle rådsorgan var representert i skoleutvalget, som også hadde representanter oppnevnt av fylkesskolestyret. Skoleutvalget ble et reelt beslutningsorgan under fylkesskolestyret. På nasjonalt plan ble Rådet for videregående opplæring (RVO) opprettet, som et rådgivende organ for departementet i alle slags saker som gjaldt videregående opplæring (rådet ble nedlagt i 1992).
Nytt med loven var også bestemmelser om den sosial-pedagogiske og pedagogisk-psykologiske rådgivningstjenesten (§ 11), og det opprettet rådgiverstillinger ved skolene. Loven har også bestemmelser om funksjonshemmedes behov for utdanning (§ 4). Videre ga loven fylkeskommunene ansvar for undervisning i sosiale og medisinske institusjoner (§ 4), i hovedsak sykehus og fengsler.
Fra Skolekomitéen ble nedsatt i 1965 til iverksettelsen av Lov om videregående opplæring i 1976 hadde det vært en kontinuerlig reform- og forsøksprosess, og en viss reformtrøtthet gjorde seg gjeldende. De neste tiårene var derfor preget av gjennomføring og konsolidering. Fylkeskommunene fortsatte å bygge ut kapasiteten i tråd med behovene og samfunnsutviklingen. Økt arbeidsledighet og endrede forhold i arbeidslivet førte til et behov for en modernisering av lærlingordningen. I 1980 kom Lov om fagopplæring i arbeidslivet (i krafttredelse 1. januar 1981), som avløste lærlingloven av 1950. Loven hadde til hensikt å styrke opplæringen i arbeidslivet og markere at fagbrevet var målet for all fagopplæring både i skole og arbeidsliv. Nye fag ble ført inn under loven som «lærefag», og loven ble gjeldende for alle landets kommuner. Fylkeskommunene fikk styrket sin administrative rolle ved opprettelse av yrkesopplæringsnemnder med tilhørende sekretariater i alle fylker. På nasjonalt plan ble Rådet for fagopplæring i arbeidslivet (RFA) opprettet.
Reform 94
På midten av 1980-tallet kom Stortingsmelding 15 (1984-85) Om videregående opplæring, som gjorde opp status for den videregående opplæringen. Meldingen videreførte i hovedsak hovedlinjene fra Reform 74, men satte også nye mål for den videre utviklingen basert på siste års erfaringer. Det ble satt i gang forsøksvirksomhet i kjølvannet av meldingen, bl.a. innen yrkesfagene. I de følgende årene kom flere stortingsmeldinger som banet vei til nytt reformarbeid på 1990-tallet, under ledelse av statsråd Gudmund Hernes. Arbeidet endte i Reform 94, og en endring av lovverket der grunnskolen og den videregående opplæringen ble lagt under en felles lov – Lov om grunnskolen og den vidaregåande opplæringa (Opplæringslova) av 1998.
Ved opplæringsloven fikk ungdom i alderen 16-19 år nå en lovfestet rett til 3 års videregående opplæring, og det er fylkeskommunenes ansvar å innfri denne skoleretten for alle. Fagopplæringen, der skole og arbeidsliv samarbeidet om opplæringen, ble bedre samordnet. Antall grunnkurs ble redusert slik at det ble en bredere inngang til videregående opplæring. Det ble opprettet en egen oppfølgingstjeneste i alle fylkeskommuner, for ungdom som har rett til opplæring, men som verken er i skole eller i arbeid.
I 2001 ble Kvalitetsutvalget nedsatt, som skulle vurdere kvaliteten på opplæringen i den norske skolen. Dette arbeidet ledet fram til Kvalitetsreformen.
George Morgan (sanger)
George Thomas Morgan (født 28. juni 1924 i Waverly i Tennessee, død 7. juli 1975) var en amerikansk countrysanger.
Morgan vokste opp i Barberton i Ohio. Han ble medlem av Grand Ole Opry og er kjent for sin hit-låt Candy Kisses.
Et forsvar for menneskenes rettigheter
Et forsvar for menneskenes rettigheter, engelsk A Vindication of the Rights of Men, in a Letter to the Right Honourable Edmund Burke; Occasioned by His Reflections on the Revolution in France, er et politisk kampskrift. Pamfletten ble skrevet av filosofen og forfatteren Mary Wollstonecraft, utgitt i 1790, var et angrep på aristokratiet og et forsvar for republikansk styresett. Wollstonecrafts bok var en respons på Edmund Burkes Reflections on the Revolution in France hvor han forsvarte konstitusjonelt monarki, aristokratiet og den engelske kirken og bidro til å starte en debatt om den franske revolusjonen.