cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Descent of Man
Innhold
Del 1 om menneskets avstamning begynner med de anatomiske fellestrekkene med primatene, som dokumenterer vårt «dyriske» opphav. Darwin viser at også mange menneskelige adferdstrekk har sammenlignbare adferdsmønstre blant nærstående dyrearter. Her er han innom emosjoner, kommunikasjon og bruk av verktøy. Han skisserer mulige scenarier for hvordan unikt menneskelige egenskaper slik som oppreist gange, vår store hjerne, sosialitet og moralske sans kan ha evolvert gjennom naturlig seleksjon. I kapittel 6 diskuterer han de taksonomiske implikasjonene av menneskets dyriske opphav og skisserer vår forhistorie bakover gjennom virveldyrenes stamtre tilbake til en felles stamart med kappedyrene. Delens siste kapittel er viet menneskeraser; her argumenterer han bl.a. at alle mennesker utgjør én art, og at forskjellene mellom raser er nokså overfladiske ulikheter som i liten grad skyldes naturlig seleksjon, men overveiende seksuell seleksjon og miljøbetingelsene.
Halvdan 23 1/2 år
Halvdan 23 1/2 år er et musikkalbum med Halvdan Sivertsen fra 1973. Dette var hans debutalbum og albumet solgte ikke særlig bra.
The Descent of Man
Innhold
Seksuell seleksjon utdypes i del 2, som begynner med et kapittel om denne evolusjonsfaktorens mekanismer og virkningsmåte. Påfuglhannens hale ser f.eks. ut som en særdeles dårlig tilpasning til miljøbetingelsene og ble derfor tolket som problem for Darwins evolusjonsteori. Darwin viser at slike sekundære kjønnskarakterer likevel kan evolvere i et kjønn hvis det motsatte kjønn foretrekker å pare seg med bærere av trekket. Delens øvrige kapitler gir en omfattende oversikt over forekomsten av sekundære kjønnskarakterer hos ulike dyregrupper, med størst vekt på insekter (kap. 10 og 11), fugler (kap. 13–16) og pattedyr (kap. 17 og 18).
Forhistorie
Darwin hadde opprinnelig planer om å inkludere menneskets opphav i et stort verk om naturlig seleksjon. I 1859 måtte han fremskynde publikasjonen av verket fordi Alfred Russel Wallace også hadde oppdaget seleksjonsprinsippet, noe som resulterte i utgivelsen av Artenes opprinnelse. Det ble ikke tid til å ferdigstille kapitlene om mennesket, og boken inneholdt bare en kryptisk setning: «Lys vil bli kastet på menneskets avstamning og historie». For datidens lesere var det likevel klart at Darwins evolusjonsteori innebar en «dyrisk» opprinnelse av mennesket i strid med skapelsesberetningen i Bibelen.
Debattene i etterkant av utgivelsen av Artenes opprinnelse handlet derfor overveiende om menneskets opphav (slik som de mellom Thomas Henry Huxley og Richard Owen over apers hjerner). Allerede i 1863 publiserte to av Darwins «forbundsfeller» bøker om menneskets evolusjon, men Darwin mente at disse var mer forvirrende enn oppklarende. . Også da han skrev The Variation of Animals and Plants under Domestication (utgitt 1868), var det hans hensikt å legge til et kapittel om mennesket, men han utsatte det ennå noen år til.
Darwin benyttet også anledningen til å imøtegå enkelte motargumenter mot hans teori, bl.a. at skjønnhet, f.eks. eksotiske fuglers fargerike fjærkledning, ikke hadde noen opplagt nytte, og derfor var et bevis på en guddommelig skapelse. Hovedgrunnen til at Darwin kombinerte de to temaene var imidlertid at han anså seksuell seleksjon for å være særdeles viktig i forklaringen av menneskelige rase- og kjønnsforskjeller.
Mottagelse og virkningshistorie
Boken var ikke like kontroversiell som Artenes opprinnelse, og fikk gjennomgående positive tilbakemeldinger i fagkretser. Noen av hans synspunkter fikk nokså umiddelbar oppslutning, f.eks. at mennesker utgjorde én art. Andre av hans bidrag måtte vente i mange tiår, før de fikk den oppmerksomheten de fortjente. Seksuell seleksjon ble stort sett forbigått frem til andre halvdel av 1900-tallet, og heller ikke hans taksonomiske forslag fikk bred støtte før «den kladistiske revolusjon» (1960–80-tallet).
Solventil
Funksjon
Solventilen inneholder tre blanke metallstaver og en matt,sort stav. Ettersom en sort overflate absorberer varme bedre enn lys, blir den sorte staven varmet opp av dagslyset. Når den blir varmet opp, utvides den og blir lengre. Den når da en ventilarm som tetter et gassmunnstykke og stenger av gassen. Når det blir mørkere krymper den sorte stangen og ventilarmen åpner så gassmunnstykket igjen. Det gassdrevne hovedlyset blir tent av en mindre evighetsflame og er altså påslått kun når det er nødvendig. Solventilen gjorde mange fyrvoktere arbeidsløse, men mengder av gass ble spart og oppfinnelsen ble spredt verden over. I 1912 ble Blockhusudden fyr i havneinnløpet til Stockholm det første i verden med solventil.
The Descent of Man
Darwins menneskesyn
Enkelte forfattere har fra 1980-tallet og utover hevdet at Darwins skrifter la grunnlaget for sosialdarwinismen og eugenikken, og har prøvd å dokumentere dette med sitater fra The Descent. Det er ikke vanskelig å finne avsnitt i boka som i dag kan oppfattes som rasistiske, sexistiske eller totalitære. Samtidig kan man ikke legge dagens språkbruk til grunn når man analyserer bøker fra 1800-tallet. Ifølge et utbredt syn blant vitenskapshistorikere var The Descent alt annet enn rasistisk og totalitær:
Darwin påpekte at det «må være høyst skadelig for den menneskelige rase» at vi «bygger hjem for åndssvake, krøplinger og syke [og] yter sosialhjelp». Han sluttet opp om sin fetter Francis Galtons syn om at dette medfører at «de ringere medlemmene av samfunnet kommer til å fortrenge de bedre». Darwin gikk derfor inn for eugenikk, men bare frivillig sådan: «de dyktigste bør ikke hindres av lover eller vaner i å lykkes best og i å oppdra flest mulig barn». Samtidig var han en tydelig motstander av ethvert tvangstiltak og tok entydig avstand fra den sterkestes rett. Selv om hjelp til de fattige ifølge Darwin er «skadelig» for arten i det lange løp, kan vi ikke «forsettlig forsømme de svake og hjelpeløse», fordi «det ville innebære [...] et sikkert og betydelig øyeblikkelig onde. Derfor må vi godta de utvilsomt negative konsekvensene av de svakes overlevelse og formering uten å klage». Han satte altså våre moralske forpliktelser overfor enkeltindivider eksplisitt foran hensyn til artens beste.
Kvinnesynet som målbæres i The Descent er mildt sagt foreldet, men helt i tråd med victorianismens forestillinger om at «mannen utmerker seg mer i hva han enn foretar seg enn kvinner – om det nå forutsetter dypsindighet, tenke-, forestillingsevne eller rett og slett bruk av sansene eller hendene». På den annen side var Darwin overbevist om at seksuell seleksjon var en viktig faktor i evolusjonen. Dette forutsatte at kvinner (og hunndyr) foretok selvstendige og aktive valg av partnere, noe som var en uhørt påstand i victorianismen. Seksuell seleksjon ble da også forbigått i stillhet av Darwins samtidige og fikk ikke sin vitenskapelige renessanse før rundt 100 år senere.
Pirs
Pirs, eller «Pirs docking compartment» som den kalles av NASA, er en russiskbygd modul av Den internasjonale romstasjonen (ISS). Pirs (russisk: Пирс, som på engelsk betyr "pier") -- er også kalt "Stikovochny Otsek 1" or "SO-1" (russisk: Стыковочный отсек, som på engelsk betyr "docking module") -- er en av to russiske tilkoblingsmoduler opprinnelig planlagt for ISS.
Han Jiang
Han Jiang (tradisjonell kinesisk: 漢江; forenklet kinesisk: 汉江; pinyin: Hànjiāng) i Folkerepublikken Kina, tidligere kalt Hanshui (漢水; Hàn Shuǐ), er den lengste sideelven til Chang Jiang, og er 1,532 km lang.
Han-elven har sine kilder i det sørvestre Shaanxi og renner så inn i Hubei. Den forener seg med Chang jiang i storbyen Wuhan. Elvemøtet deler byen i tre deler: Wuchang, Hankou og Hanyang.
Den største bielva er Dan Jiang, som er utbygd vest for Nanyang i provinsen Henan gjennom Danjiangkoudemningen (Hubei), ferdigstilt på 1950-tallet. Danjiangkou-reservoaret er den største kunstige innsjøen i Kina.
331 Etheridgea
331 Etheridgea er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 1. april 1892 av Auguste Charlois fra Observatoire de Nice i Nice. Bakgrunnen for navnet er ikke kjent.
Winkler County
Winkler County er et fylke i den amerikanske delstaten Texas. Det ligger i den vestlige delen av staten og det grenser mot Andrews County i nordøst, Ector County i øst, Ward County i syd og mot Loving County i vest. Det grenser også mot delstaten New Mexico i nordøst.
Loving Countys totale areal er 2 179 km² hvorav mindre enn 1 km² er vann. I 2000 hadde fylket 7 173 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Kermit.
Death Metal (album)
Death Metal er et split-album av metal-bandene Hellhammer, Helloween, Dark Avenger og Running Wild.
Sporliste
Running Wild
Hellhammer
Dark Avenger
Helloween
Personell
Running Wild-medlemmer:
Hellhammer-medlemmer:
Dark Avenger-medlemmer:
Helloween-medlemmer:
Naustervik
Naustervik er et sted i Sandnes kommune i Rogaland. Stedet ligger i Ryfylke mellom Vier og Sletten. Bridgemester Jan Roth hadde sitt landsted her.
Naustervik hytteeier-forening har anlagt et privat flytebrygge-anlegg her.
Jan Sahl
Jan Sahl (født 20. april 1950 i Meløy) er en norsk politiker (KrF). Han ble innvalgt på Stortinget fra Nordland i 1997 og satt i tre perioder, inntil partiet tapte sitt mandat i 2009. I perioden 1975-78 og deretter 1987 og fram til han ble valgt inn på Stortinget var han kommunepolitiker i Vestvågøy kommune. I perioden 1991-95 var han kommunens varaordfører. I sitt yrkesliv var han først lærer og senere kateket. Fra 2010 arbeidet han som prestevikar.
Sclera
Sclera utgør den bakre 5/6 del av bindevevslaget i øyeeplet. Den er sammenhengende med dura mater og opprettholder øyeeplets form samtidig som den gir støtte og beskyttelse mot ytre og indre påvirkninger. Videre gir den feste for de eksterne øyemuskler som styrer øyets bevegelse.
Tykkelsen varierer fra 1mm til 0,3mm.
Sclera grenser til hornhinnen (cornea) ved hornhinneranden (limbus corneae). Her sees normalt en svak fure.
Histologi
Fra utsiden og innover består sclera av de 3 lagene:
Jædersylte
Jædersylte er oppmalt svinekjøtt og flesk etter en oppskrift av Ella og Ådne Espeland på 1950-tallet. Den produseres under merkenavnet «Jæder» fra Ådne Espeland AS på Ålgård i Rogaland og selges i vanlige dagligvareforretninger i Norge.
Scott Steiner
Scott Carl Rechsteiner (født 29. juli 1962 i Bay Cityi Michigan), bedre kjent som Scott Steiner, er en amerikansk fribryter i Total Nonstop Action Wrestling.
Boastein
Boastein Byron Cigarette Army, men oftest kun kalt Boastein, var et norsk undergrunnsband som ble stiftet påsken 1970 av Are Storstein og Øistein Boassen. Gruppa utga to plater hvor Storstein sang og hvor Boassen spilte alle instrumenter, hovedsakelig gitar og tangentinstrumenter. På konserter ble det benyttet andre musikere, blant annet Jørgen Åge Sømod (gitar), Thomas Fearley (bass), og Thomas Fyen (trommer). En tid var også poeten Eric Scobie med.
Scott Steiner
Steiner er kanskje mest kjent for sin tid i World Championship Wrestling sammen med hans eldre bror Rick Steiner som The Steiner Brothers og for hans innblanding med New World Order gruppen. Han er også kjent for sin tid i World Wrestling Federation og World Wrestling Entertainment. Steiner har for øyeblikket kontrakt med Total Nonstop Action Wrestling.
Boastein
Boastein debuterte på St. Hanshaugen i 1971 under festivalen All Makt Til Fantasien, og høstet berettiget oppmerksomhet i dagspressen, ikke minst takket være Are Storsteins spektakulære sceneopptreden. I Arbeiderbladet (i dag Dagsavisen) ble gruppa beskrevet i en artikkel på to sider, Sigaretthæren – et sammensatt band.
Scott Steiner
Steiner har også mange titler på egen hånd, etter hans tid som en halvdel av The Steiner Brothers. Scott gikk til å bli dobbelt WCW United States Champion, WCW World Television Champion, WCW World Heavyweight Champion. Han ble den aller siste WCW World Heavyweight Champion før WWE kjøpte opp WCW. Booker T vant over han i den aller siste episoden av WCW Nitro etter at WWF hadde kjøpt opp WCW.
Boastein
Boastein var det første bandet i Norge som utfordret den eksisterende plateindustrien ved å utgi musikken selv på egen plateselskap. Egenproduserte plater var noe helt nytt i Norge den gang og de to platene fikk samlestatus grunnet det lave opplaget. Førsteopplaget av Jeg har min egen luke (1977) ble presset i 450 eksemplarer, men solgte kun 399, ettersom de ikke hadde omslag til flere. Hvert omslag var nummerert. Det kom riktignok ytterligere et opplag på 500 eksemplarer. Andre utgivelse, Urgata Hurgata (1980), ble utgitt i 800 eksemplarer. Begge platene ble gitt ut på CD i 2021.
Albumet fikk en relativt laber mottagelse. «Jeg blir her i en uke – Jeg har min egen luke - det rimer på kuruke, det rimet må jeg bruke» ironiserte Sigbjørn Nedland i NRK.
Om Boastein med sitt enkle lyd-på-lyd-teknikk ikke var nyskapende i internasjonal sammenheng, representerte de noe nytt i Norge. «Humoristisk norsk rock» skrev Gateavisa i en stort oppslått artikkel.
Are Storstein ble tatt av tsunamien og døde i Khao Lak Thailand andre juledag 2004. Øistein Boassen lager fortsatt musikk til film og reklame, og driver et lite selskap som heter Soundfactory.
Nordby kirke
Nordby kirke er en langkirke fra 1826 i Ås kommune, Søndre Follo prosti i Viken fylke.
Byggverket er i tømmer og har 140 plasser. Kirken ble reist av løytnant Jørgen Brochmann etter at han hadde revet den gamle Nordby kirke.
The Funk Brothers
Bandets betydning blir beskrevet i Paul Justmans dokumentarfilm Standing in the Shadows of Motown, basert på Allan Slutskys bok med samme navn. I begynnelsen av filmen blir det slått fast at The Funk Brothers «har spilt på flere listetopper enn The Beatles, Elvis Presley, The Rolling Stones og The Beach Boys til sammen»
Medlemmer
Navnet «The Funk Brothers» blei ikke brukt om ett avgrensa ensemble. Selv om National Academy of Recording Arts and Sciences anerkjenner 13 musikere som offisielle «funkbrødre», blir navnet ofte brukt som en samlebetegnelse for en hvilken som helst musiker som har spilt for Motown.
Hanjiang (andre betydninger)
Hanjiang kan sikte til:
Kinas riksvei 324
Kinas riksvei 324 (G324) fører fra Fuzhou i provinsen Fujian mot Guangdong, Guangxi, Guizhouog ender i Kunming i Yunnan. Den er 2.712 kilometer lang.
Larsen isbrem
Larsen isbrem er en rekke av isbremmer i den nordvestlige delen av Weddellhavet, strukket ut langs Antarktishalvøyas østkyst fra Cape Longing til området sør for Hearst Island. Isbremmene er oppkalt etter sjøkaptein Carl Anton Larsen, som førte hvalbåten «Jason» så langt sør som 68°10'S i desember 1893.
Fra nord til sør blir isbremmene kalt Larsen A (den minste), Larsen B, Larsen C (den største) og Larsen D. Isbremmen Larsen A gikk i oppløsning i januar 1995. Isbremmen Larsen B gikk i oppløsning i februar 2002. Larsen C begynte å gå i oppløsning i 2016.
Isbremmer mister vanligvis masse enten ved kalving av isfjell, eller ved smelting på oversiden og undersiden. Oppløsningen av Larsen A og Larsen B var begge utypisk, og regnes som et resultat av global oppvarming. Temperaturøkningen på Antarktishalvøya har vært omkring 2 °C siden 1905.
Det er de varmere sommerne som kan ha ført til dammer av smeltevann på isflaten. Vannet i dammene har fått bresprekkene til å åpne seg fortere, og at dette etter hvert har ført til at isflaket har brukket opp i mange mindre deler.
Oppløsningen av isbremmene
Oppløsningen av isbremmene er uvanlig i forhold til tidligere hendelser. Vanligvis mister isbreer masse gjennom kalving og smelting på de øvre og nedre overflatene. Oppløsningen av Larsen-isbremmene ble i en artikkel fra 2005 koblet til klimaoppvarming på Antarktishalvøya med 0,5 °C per tiår siden slutten av 1940-årene. Ifølge en forskningsartikkel publisert i Journal of Climate i 2006, skyldes denne lokale oppvarmingen menneskeskapt global oppvarming, gjennom sterkere vinder rundt Antarktika.
Larsen B
Larsen B gikk i full oppløsning mellom 31. januar 2002 og 7. mars 2002. 3 250 km² is av 220 meters tykkelse drev da av i relativt små flak. Oppløsningen skjedde over en tre ukers periode eller mindre. Virkningen av rennende vann var overraskende. Dammer av smeltevann på overflaten av hele bremmen rant gjennom sprekker og forstørret disse.
Bremmen kan ha vært stabil i de siste 12 000 årene, gjennom hele holocen siden forrige istid. De neste sommerne har oppløsningen fortsatt.
Larsen C
Larsen C er den fjerde største isbremmen i Antarktis med et område på omtrent 50 000 km².
Observasjoner sommeren 2016–17 viser nye tegn til oppløsning. 10. november 2016 fotograferte forskere en voksende sprekk på langs av Larsen C-isbremmen som var over 110 km lang, med en bredde på over 90 meter og en dybde på omtrent 500m. I løpet av desember 2016 ble sprekken 21 km lengre, med 20 kilometer med is igjen til fullt brudd og kalving. Det ble beregnet at kalvingen kunne komme til å omfatte mellom 9 og 12 prosent av isbremmen, et område på 6000 km², større enn Akershus fylke.
Etter at isen løsrives fra Antarktika, vil den gjenværende isen være sårbar for videre kollaps. Om all isen som i dag finnes i Larsen C skulle renne ut i havet, antas det at det globale havnivået kan stige med 10 cm.
Rong (andre betydninger)
Rong kan være:
Gwendolyn Brooks
Gwendolyn Elizabeth Brooks (født 7. juni 1917, død 3. desember 2000) var en amerikansk Pulitzerpris-vinnende poet. Hun ble utpekt til hoffpoet for Illinois i 1969, hoffpoetkonsulent for kongressens bibliotek i 1985.
Biografi
Gwendolyn Brooks ble født i 1917 i Topeka i Kansas som det første barnet til David Anderson Brooks og Keziah Wims. Hennes mor var en tidligere skolelærer som forlot yrket da hun ble gift og mor, og hennes far var sønn av en rømt slave som kjempet i den amerikanske borgerkrigen, og som måtte gi opp sin drøm om å bli lege da han ikke råd til å studere medisin. Da Brooks var kun seks år gammel flyttet familien til Chicago i Illinois, hvor hun vokste opp. Hun ble kalt for «Gwendie» av sine nære venner da hun vokste opp.
Hennes hjem var en stabil og kjærlig familie, skjønt hun møtte rasistiske fordommer i nabolaget og på skolen. Hun gikk på Hyde Park High School, den ledende hvite skolen i byen, før hun flyttet over til en helsvart skole, Wendell Phillips, Brooks kom til sist til en integrert skole, Englewood High School. I 1936 tok hun eksamen ved Wilson Junior College. Disse fire skolene ga henne et perspektiv på den etniske dynamikken i byen som kom til å påvirke hennes skjønnlitterære arbeid senere.
Hennes entusiasme for å lese og skrive ble oppmuntret av hennes foreldre. Hennes far skaffet henne et skrivebord og bokhyller, og hennes mor tok henne med for å møte Harlemrenessansens poeter Langston Hughes og James Weldon Johnson: De anmodet henne om å lese moderne poesi.
Karriere
Brooks utga sine første dikt i et barneblad da hun var 13 år gammel. Da hun var 16 år hadde hun fullført et hefte med rundt 75 utgitt dikt. Da hun var 17 år begynte hun å sende sine dikt til «Lights and Shadows», poesispalten i Chicago Defender, en afroamerikansk avis. Selv om hennes dikt strakte seg i stil fra tradisjonelle ballader og sonetter til å benytte bluesrytmen i frivers, var hennes figurer ofte trukket fra de fattige i byens indre. Etter å ha utgitt mer enn sytti dikt og mislyktes å få en fast posisjon ved Chicago Defender, begynte hun med en rekke jobber hvor hun tastet inn tekster.
Ved 1941 deltok hun i en rekke poesiarbeidsgrupper. En særlig innflytelsesrik arbeidsgruppe var organisert av Inez Cunningham Stark som var en velhavende hvit kvinne med en sterk litterær bakgrunn, og alle deltakere i hennes arbeidsgruppe var afroamerikanere. Gruppedynamikken viste seg å være særlig effektivt for den energiske Brooks og hennes poesi begynte å bli tatt på alvor. I 1943 mottok hun en pris for sin lyrikk fra Midwestern Writers' Conference.
Hennes første bokutgivelse med poesi, A Street in Bronzeville, utgitt i 1945 av Harper and Row, skaffet henne positiv kritisk omtale hos anmelderne. Hun mottok sitt første stipend fra Guggenheim og var en av De ti ynge kvinner av året i magasinet Mademoiselle. I 1950 utga hun sin andre poesibok, Annie Allen, som hun vant magasinet Poetrys Eunice Tietjens-pris og samtidig Pulitzerprisen for poesi for, den første Pulitzer som noen gang var gitt til afroamerikaner.
Æresbevisninger
I tillegg ble hun gjort til hoffpoet, poet laureate, for Illinois, og i 1985 ble hun kongressbibliotekets poesikonsulent som etter et år ble endret til poet laureate. I 1988 ble hun innvalgt til National Women's Hall of Fame. I 1994 ble hun valgt som Nasjonal begavelse for humanioras Jeffersonforeleser, en av de høyeste æresbevisninger for amerikansk litteratur. I 1995 ble hun overrakt Den nasjonale medalje for kunstarter. I tillegg kom en rekke andre større og mindre æresbevisninger i årene som fulgte. En rekke bygninger er oppkalt til hennes ære.
Personlig liv
I 1939 giftet Brooks seg med Henry Blakely og fødte to barn: Henry Blakely Jr., 1940 og Nora Blakely, 1950. Brooks døde den 3. desember 2000 i en alder av 83 år i sitt hjem i Chicago. Hun er gravlagt ved gravlunden Lincoln Cemetery i Blue Island, Illinois.
NM i ishockey 1980
NM i ishockey 1980 var det 41. norgesmesterskapet i ishockey. Dette var første året i moderne tid Norgesmesterskapet ble kåret i et utslagssluttspill.
vant sitt femte norgesmesterskap etter å ha vunnet finalen mot.
Fylkesvei 6936
Fylkesvei 6936 (Fv6936) går mellom Gangstadhaugen og Røvik i Inderøy kommune. Veiens lengde er 17,1 km.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 229 (Nord-Trøndelag).
Quest Joint Airlock
Quest Joint Airlock, tidligere kjent som «the Joint Airlock Module», er hoved-luftslusen for Den internasjonale romstasjonen (ISS). Quest var designet for å kunne brukes ved romvandringer med både amerikanske og russiske romdrakter. Før Quest ble montert til romstasjonen, kunne romvandringer i russiske romdrakter kun utføres fra Zvezda, og amerikanske romvandringer måtte utføres når en romferge var tilkoblet. Ankomsten av Pirs utgjorde nok en mulighet for romvandringer med russisk utstyr.
Konstruksjon
Quest Joint Airlock er bygget i aluminium og er testet ved NASA sitt Marshall Space Flight Center i Huntsville, Alabama av det amerikanske selskapet Boeing.
Design
Quest luftslusen består av to segmenter,, en utstyrs-sluse som lagrer romdrakter og utstyr, og mannskaps-slusen, der mannskapet går ut i verdensrommet. Den ligner på romfergens luftsluse, men er modifisert noe for å redusere mengden luft som ble tapt ved en romvandring. Den ble festet til Unity på romferden STS-104. Den har festet for 4 høyttrykks gasstanker, to som inneholder oksygen, som sørger for å refylle atmosfæren på den amerikanske delen av stasjonen, for det meste etter tap på grunn av romvandringer.
Quest var nødvendig fordi amerikanske romdrakter ikke vil passe i russiske luftsluser, og har andre komponenter, utstyr og forbindelser. Luftslusen er designet for å inneholde utstyr som kan funksjonere med både russisk og amerikansk utstyr. Men den funksjonerer foreløpig kun med amerikansk, da delene nødvendig for russiske romvandringer ikke er skutt opp ennå, noe som førte til at ISS-ekspedisjon 9 måtte ta en omvei til et utvendig arbeidssted fra andre luftsluser på grunn av problemer med amerikanske romdrakter.
Pembrokeshire
Pembrokeshire (walisisk: Sir Benfro) er et grevskap i det sørvestlige Wales. Det grenser mot Carmarthenshire og Ceredigion.
Det tradisjonelle grevskapet Pembrokeshire ble opprettet i 1282 av Edvard I av England. Det har lenge bestått av en engelskdominert del i sør (kjent som «Det lille England bortenfor Wales») og en walisiskdominert del i nord.
Fra 1974 til 1996 var det delt i to distrikter, South Pembroke og Preseli som lå under grevskapet Dyfed. Da distriktene ble avskaffet som administrativ enhet i 1996 ble Pembrokeshire gjenopprettet, og har siden blitt styrt som en enhetlige myndighet.
640 km² av arealet er vernet som Pembrokeshire Coast nasjonalpark.
Bosetning
Haverfordwest er grevskapsbyen. Andre byer omfatter blant annet Pembroke, Pembroke Dock, Milford Haven, Fishguard, Tenby, Narberth, Neyland og Newport. Vest i grevskapet er St Davids Storbritannias minste by når det gjelder både størrelse og befolkning (1751 innbyggere i 2021). Saundersfoot er den mest folkerike landsbyen (mer enn 2500 innbyggere) i Pembrokeshire. Mindre enn 4 prosent av grevskapet, ifølge CORINE, er bebygd eller urbant grønt.
Trollfjordslaget
Rederen og handelsmannen Ole J. Kaarbø hadde organisert fiske med not fra dampbåter, og stengte dermed ute fiskere med konvensjonelle redskaper fra den innerste delen av fjorden, der det var svært mye torsk. Fiskerne mente utestengelsen brøt med allemannsretten, og etter et håndgemeng fikk fiskerne brutt opp sperringen.
Ettervirkninger
Slaget i Trollfjorden ble i ettertid viden kjent og engasjerte store deler av kystbefolkningen. Også Stortinget tok etterhvert affære og fremskyndet arbeidet med en ny Lofotlov. I mars 1891 vedtok Stortinget endringer i Lofotloven som bl.a. forbød bruk av not under lofotfiske.
Johan Bojer skildret slaget i romanen Den siste viking.
Den som trolig skrev først om Trollfjordslaget i norske media, var journalist Sivert Digernes (f.1866 i Ørsta, d. 1900 i Kristiania). Våren 1890 var han i Lofoten som utsendt medarbeider fra Verdens Gang og i to artikler i avisen, 9. mars 1890 og 17.mars 1890, skrev han en utførlig beretning om ”Sjøslaget i Troldfjorden”. Artiklene kan leses på Det digitale Nasjonalbiblioteket (www.nb.no) der Verdens Gang er tilgjengelig i digital form for året 1890 m.fl. En kan merke seg at Digernes avsluttet den siste artikkelen med en innsiktsfull vurdering av årsakene til konflikten og han pekte på at det var behov for en bedre lovgiving omkring Lofotfisket. Kanskje hadde artikkelen en viss innvirking når Stortinget faktisk framskyndet arbeidet med en ny Lofotlov (se ovenfor).
20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of Kiss
20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of Kiss er et samlealbum fra det amerikanske hardrock/heavy metal-bandet Kiss.
Albumet ble utgitt av UTV Records som en del av 20th Century Masters – The Millennium Collection-serien. Albumet har innhold fra Kiss fra perioden 1974 til 1979.
Vera Lynn
Vera Lynn (tidligere Vera Margaret Welch; født 20. mars 1917 i East Ham i Storbritannia, død 18. juni 2020 i Ditchling i East Sussex) var en britisk sanger. Høydepunktet i hennes karriere var under annen verdenskrig da hun fikk tilnavnet «The Forces' Sweetheart».
Bakgrunn
Vera Margaret Welch var datter av rørleggeren Bertram Samuel Welch (1883–1955) og hans hustru kjolesyersken Annie Martin (1889–1975) som hadde giftet seg i 1913. I 1919, da Vera var to år gammel, døde hun nesten av difteri. Hun ble sendt til en isolasjonsenhet og ble ikke utskrevet før tre måneder der. Sykehusoppholdet gjorde moren hennes overbeskyttende og hun lot henne i lengre tid ikke gjerne besøke venninner eller leke med dem på gaten. Hun var, ifølge Vera, mindre streng med storebroren hennes, Roger.
Vera begynte å synge i syvårsalderen. Kunstnernavnet Lynn, som hun tok da hun var elleve år gammel, var hennes bestemors pikenavn.
Sangerinne
Hun hadde sin første radioopptreden i 1935 sammen med Joe Loss Orchestra. I 1939 giftet hun seg med klarinettisten og saksofonisten Harry Lewis. I 1940 startet hennes egen radiosending, Sincerely Yours.
Under andre verdenskrig turnerte Lynn i blant annet Egypt, Britisk India og i Burma, der hun gav utendørskonserter for de britiske soldatene. Hun er særlig kjent for sangene We'll Meet Again, The White Cliffs of Dover, A Nightingale Sang in Berkeley Square og There'll Always Be an England.
Etter krigens slutt avbrøt Lynn sin karriere en kort tid. I 1946 ble hennes eneste barn, Virginia, født. I slutten av 1940-årene fortsatte hun å synge. Hun ble også kjent utenlands. I 1952 ble hun med singelen Auf Wiedersehen, Sweetheart den første britiske artist som toppet USAs toppliste. Hennes siste singel, I Love This Land, ble lansert for å markere slutten av Falklandskrigen i 1982.
Lynn ble i 2009, 92 år gammel, den eldste artisten til å toppe den britiske albumlisten da hennes samlingsalbum We'll Meet Again: The Very Best of Vera Lynn inntok førsteplassen. På 100-årsdagen fikk hun utgitt albumet Vera Lynn 100. Albumet plasserte seg på en tredjeplass på topplisten, noe som gjorde henne til den eldste artisten i verden og den første hundreårige artisten å ha et album med på listene.
Lynn viet seg til veldedighet til fordel for krigsveteraner, handikappede barn og til arbeid mot brystkreft.
Vera, en av låtene på Pink Floyds album The Wall, handler om henne. We'll Meet Again ble brukt i sluttscenen i Dr. Strangelove av Stanley Kubrick. Lynn ble offiser av Order of the British Empire i 1969 og ble utnevnt til Dame Commander av Order of the British Empire i 1975. Hun er derved opphøyet i ridderstanden og har rett til å føre tiltaleformen Dame foran sitt navn. I 2016 ble hun utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour.
Slaget ved Poteidaia
Slaget ved Poteidaia var sammen med slaget ved Sybota en utløsende faktor for Peloponneskrigen. Det ble utkjempet nær Poteidaia i 432 f.Kr. mellom Athen og en samlet styrke fra Korint og Poteidaia, sammen med forskjellige andre allierte.
Taejo av Goguryeo
Taejo av Goguryeo (født 47, død 165) var sjette konge i det koreanske kongedømmet Goguryeo. Noen ganger går han under navnet Taejo den store, trolig fordi han var den første kongen som fikk sentralisert kongemakta. Han ble konge etter drapet på kong Mobon. Taejo var konge i 93 år, og dette er ansett som den nest lengstregjerende monark. Om dette stemmer ville Taejo ha vært en av de eldste på jorda, ikke bare etter dagens målestokk.
Bakgrunn
Taejo var barnebarn av Goguryeos andre konge, Yuri, og sønn av Go Jaesa (재사, 再思), overhode i Huset Go, som var en av fem mektige familier i landets kongelige hoff. Hans mor kom fra Buyeo.
Den upopulære Mobon hadde valgt sin sønn Ik som kronprins. Likevel nominerte kongehoffet Jaesa til å bli neste konge. Jaesa selv nektet på grunn av sin høye alder, og i stedet ble hans sju år gamle sønn Gung konge. Hans mor fungerte som regent de første åra.
Ekspansjon og sentralisering
Etter å ha blitt konge sørget Taejo først for å sentralisere monarkiet ved å gi de fem kongefamiliene hver sin provins med en guvernør fra den respektive familie, direkte underlagt kongen. Han tok dermed full kontroll over militæret, økonomi og politikk.
I 56 erobret han Dongokjeo (Østokjeo), deretter Galsa i 68, Jona i 72, og Juna i 74. Han absorberte den regionale makta i et sentralisert byråkrati, og reiste selv rundt i landet for å styrke kongemakta.
Ved flere anledninger var han i krig med Han-Kina og forstyrret handelen mellom Lelang-kommanderiet og Han-Kina. I 55 beordret han konstruksjon av en festning i Liaodong-kommanderiet. Han angrep kinesiske grenseregioner i 105, 111 og 118. I 122 allierte Taejo seg med Mahan lengre sør på Koreahalvøya, samt nabostammen Yemaek for å invadere Liaodong. Dette lyktes og dermed utvidet Goguryeo sitt område vesentlig. Han gikk på ny til angrep mot Kina i 146.
Død
I sitt 94. år som Goguryeokonge overtok Taejos yngere bror Suseong trona og ble kong Chadae. Samguk Yusa skriver at Chadae drepte begge Taejos sønner, og at den deretter påtroppende kong Sindae, yngere halvbror av Taejo og Chadae, deretter drepte sine brødre i 165. Men dette bekreftes ikke i Samguk Sagi.
Samguk Sagi og Samguk Yusa sier begge at Taejo døde 118 år gammel, etter å ha vært konge i 93 år. Dette gjør han til den lengstregjerende koreanske monark (det nest lengstregjerende statsoverhode i verden etter Pepi II av Egypt), men også til den eldste koreanske monark uansett rike og tidsperiode.
Det kinesiske historieverket Hou Hanshu (bind 85), skriver at Taejo døde i år 121, og at hans sønn Chadae overtok. Etter at keiser Ān av Hàn bestemte seg for å ikke angripe Goguryeo, etablerte Chadae en fredsavtale med Han-Kina året etter. Loven for denne avtalen er det referert til i historiske kilder.
Kontroverser knyttet til arverekka
Jumong, Goguryeos grunnlegger, erklærte sitt etternavn til å være Go. Men hans sønn, Yuri valgte å benytte etternavnet Hae (해; 解). De tre etterfølgerne av Jumong og Yuri benyttet alle etternavnet Hae og ikke Go. Etter den siste av Hae-monarkene, var det en ny Go som ble konge etter å ha avsatt den siste Hae-monarken og hans planlagte kronprins. Noen forskere mener dette ikke er tilfeldig, men en indikasjon på at Jumongs etterfølgere ikke var hans etterkommere. Hae-monarkene indikerer et kort styre av Sono-klanen og med kong Taejo antydes det at Go-monarkene av Gyeru-klanen fikk tilbake makta.
Arkeologiåret 1910
Arkeologiåret 1910 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1910.
Yaesu
Yaesu er navnet på en amatørradioprodusent. Yaesu ble dannet i 1959 i Japan.
Andre vanlige varemerker for radioamatørutstyr er Kenwood, Sommerkamp, ICOM, med flere.
Produsenter av radioutstyr selger ofte radioutstyr med forskjellige frekvensbånd, modulering og litt forskjellige funksjoner tilpasset flymarkedet, radioamatørmarkedet, maritim VHF, militær og vanlig landmobil bruk (Landmobil bruk omfatter politiradio, helseradio, drosjeradio, bussradioer, entreprenørfirmaer og så videre.) I mange tilfelle kan det sees store likheter mellom modeller med samme størrelse for forskjellige markeder.
Louis Renault (jurist)
Louis Renault (1843–1918) var en fransk jurist og professor. I 1907 ble han tildelt Nobels fredspris, særlig for sitt arbeide under fredskonferansene i Haag i 1899 og 1907. Han delte prisen med Ernesto Teodoro Moneta.
Biografi
Renault ble født som sønn av en bokhandler. Han var best i sin klasse i Collège d’Autun og mottok priser i filosofi, matematikk og litteratur før han gikk til universitetet i Dijon for å ta en bachelorgrad i litteratur. Han studerte jus i Paris, fra 1861 til 1868, og tok innenfor samme periode en doktorgrad.
Han underviste i jus i Dijon fra 1868 og returnerte i 1873 til Paris for å undervise i strafferett. Hans hovedinteresser var likevel internasjonal rett og han fikk en fast lærerstilling i faget i Paris i 1881.
Renaults vitenskapelige produksjon var betydelig. Sammen med Charles Lyon-Caen, skrev han det ni bind store verket Traité de droit commercial (1889–1899). I tillegg til å forske foreleste han på på universiteter i Paris og militære høyskoler.
Fra 1890 var Renault juridisk rådgiver for det franske utenriksdepartementet, utnevnt av Alexandre Ribot. I de påfølgende 20 årene representerte han Frankrike på internasjonale juridiske konferanser i Europa, i de forskjelligste juridiske emner. Det dreide seg om privatrett, internasjonal transport, militær luftfart, sjørett, salg av obskøn litteratur, avskaffelse av hvit slavedrift, handelsdokumenter og revisjonen av Røde Kors-traktaten fra 1864. I 1903 ble han forfremmet til ekstraordinær minister uten portefølje.
Da den faste voldgiftsdomstolen ble opprettet i 1899 var Renault en av de 28 voldgiftsdommerne. Renault var i løpet av tribunalets første fjorten år, den av dommerne som oftest ble valgt av de stridende partene.
Nobels fredspris
Under fredskonferansene i Haag i 1899 og 1907 vant Renault rennommé som en dyktig jurist med god praktisk sans. I 1899 ble han innvalgt i to kommisjoner. Den første kommisjonen arbeidet med spørsmålet om den daværende Genevekonvensjonene fra 1864 (Den første Genevekonvensjonen) også skulle gjelde også til sjøs. Under Haagkonferansen i 1907 var hans arbeid først og fremst knyttet til å klarlegge rettigheter og plikter for nøytrale stater i krigstid. Dette arbeidet utgjorde en vesentlig del av begrunnelsen for å tildele ham Nobels fredspris i 1907.
Utdelingen av Nobelprisen foregikk dette året ikke på annen måte enn at den ble kunngjort 10. desember 1907. Kunngjøringen ble utført av statsminister Jørgen Løvland i Nobelinstituttets festsal. Møtet var innledet ved en minnestund over kong Oscar II som døde to dager tidligere.
Renault pensjonerte seg aldri, men døde kort tid etter et illebefinnende. Han er gravlagt på Cimetière du Montparnasse.
Yaesu
Det samme firmaet som produserer Yaesu radioer, markedsfører tilsvarende radiostasjoner for flymarkedet og for landmobil bruk under merkenavnet Vertex Standard.
For maritim VHF selges de under merkenavnet Standard Horizon.
Vincent Defrasne
Vincent Defrasne (født 9. mars 1977 i Pontarlier i Frankrike) er en fransk tidligere skiskytter. Defrasne er yrkesmessig knyttet til militæret, slik det er vanlig for skiskyttere i mange europeiske land. Han vant sin første verdenscupseier i Oberhof i januar 2006. Hans største prestasjon var da han vant olympisk gullmedalje på jaktstarten i Torino 2006, der han knivet lenge med tre nordmenn. Ole Einar Bjørndalen måtte melde pass på oppløpet, og Defrasne vant selv om han måtte ned på kne i siste sving da han tråkket på sin egen stav.
Mannhullet
Mannhullet er en linjeforening for sivilingeniørstudenter på studieprogrammet for marin teknikk ved NTNU. Linjeforeningen Mannhullet ble grunnlagt 31. januar 1917 og har i uavbrutt tradisjon siden da holdt stand som en av Trondheims mest aktive linjeforeninger.
Linjeforeningens tradisjoner kan spores helt tilbake til 1917. I dag består Mannhullet av en rekke undergrupper. Blant foreningens ulike arrangementer bør Skiregattaen, Mi(d)T-revyen, RUKA, Steinbitens bursdag og Barslingen nevnes. Linjeforeningen disponerer egen seilbåt og motorbåt, henholdsvis Steinbiten III og Havfruen V.
Linjeforeningen drives til daglig av et eget styre. I tillegg til dette styret er Mannhullet delt opp i undergrupper.
Et mannhull er en åpning i en stålkonstruksjon, f.eks. et skipskrog, der man kan krype igjennom. Et mannhull brukes f.eks. til inspeksjon av lukkede tanker.
Arkeologiåret 1825
Arkeologiåret 1825 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1825.
Elihu Root
Elihu Root (1845–1937) var en amerikansk jurist og politiker. Han var krigsminister og deretter utenriksminister under presidentene William McKinley og Theodore Roosevelt fra 1899 til 1909. Han representerte også delstaten New York i Senatet. Han tilhørte Det republikanske parti.
Som krigsminister sørget Root for å modernisere USAs armé og etablere en generalstab. Han forsvarte et hardt kolonistyre og undertrykkelse av opprør på Filippinene og Cuba, som USA hadde erobret i den spansk-amerikanske krigen. Samtidig bidrog han til overgangen til sivilt styre og tilbaketrekning av amerikanske militære styrker.
Root ble utenriksminister i 1905 og sørget for at USAs konsulatvesen ble langt mindre preget av vennetjenester enn før. Han arbeidet for et godt forhold til de latinamerikanske landene og klarte å få Japan til å forhindre noe av sin store utvandring av ufaglært arbeidskraft til USAs vestkyst. Han forhandlet frem 24 bilaterale avtaler om å løse internasjonale konflikter med voldgift, noe som førte til etableringen av Den faste domstol for mellomfolkelig rettspleie i Haag. For dette arbeidet ble han tildelt Nobels fredspris for 1912.
Elihu Root var en av de ledende advokatene på Wall Street i New York. Finansmagnaten Andrew Carnegie var blant Roots klienter, og Root ble formann ved blant andre Carnegie Endowment for International Peace. Han la ned et stort arbeid i slike institusjoner, som forbandt politikken, næringslivet og militæret i USA.
333 Badenia
333 Badenia er en hovedbelteasteroide og et medlem av asteroidefamilien Hygiea. Den ble oppdaga den 22. august 1892 av Max Wolf fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Den er oppkalt etter Baden.
Bybranner i Bergen
Bybranner i Bergen er en oversikt over de mange storbranner som har herjet Bergen opp gjennom historien siden Olav Kyrre grunnla byen i 1070. Her følger en kronologisk oversikt over de mest ødeleggende.
1198
Baglerne brente ned hele Bryggesiden som hevn etter et mislykket forsøk på å erobre Sverresborg fra Birkebeinerne.
1248
Storbrann som omfattet Bergenhus, Sverresborg, Bryggen, Vågsbunnen og 11 kirker.
Brannen brøt ut omtrent midt i byen en natt i juni. Det hadde vært uvanlig tørt, og gnistregnet fra Mariakirkens tak og tårn føk opp til Sverresborg, der mange brente inne. Brannen nærmet seg Sandbro, der kongsgården var truet, så kong Håkon 4. fór ut på Vågen der noen skip fra Gotland lånte ham noen store kjeler som ble fylt med sjøvann. Dette slukket brannen, «med Guds miskunn og kongens lykke».
1393
Tyske sjørøvere (Vitaliebrødrene) plyndret byen og satte fyr på engelskmennenes handelsgårder i Vågsbunnen. 23 av engelskmennenes hus brant ned.
1413
I oktober ny storbrann langs Øvregaten. Etter denne brannen forsvant avtredene fra Bergens smug, og gjenfinnes ikke i arkeologisk materiale. Ifølge Asbjørn Herteig hadde avtreder på Bryggen i Bergen hatt adkomst mellom to stuer i en husrekke. Enten er de etter 1413 blitt flyttet utendørs eller opp i andre etasje, kanskje som følge av en holdningsendring innført av hanseatene lokalt, eller en holdningsendring i det norske samfunn generelt. 14 kirker skal ha gått med i denne brannen.
1429
Vitaliebrødrene satte fyr på kongsgården og bispegården etter å ha beseiret Norges siste leidangsflåte og plyndret byen.
1439
Vitaliebrødrene kommer for tredje gang med 47 skip, de inntok byen og "grummeligen huserte".
1455
Hanseatene i byen stormet og brant ned Munkeliv kloster, samt drepte både høvedsmann Olav Nilsson og biskop Torleiv.
1476
En brann som la Bryggen i aske. Den startet hos en full kjøpmann i gården Vetrliden, beliggende omtrent der Vetrlidsallmenningen ligger i dag.
1489
Hele området mellom Skostredet i Vågsbunnen og Munkeliv kloster på Strandsiden ble rasert av en storbrann.
1527
Flere av de nordligste handelsgårdene på Bryggen brant ned. Nok en gang grunnet berusede personer, denne gangen i Gullskogården.
1561
Brannen 19. desember 1561 la totalt 86 gårder og varelagre på Strandsiden i aske. Muren ble reist av lensherre Erik Rosenkrantz i 1562 etter denne brannen, delvis med stein fra det forfalne Munkeliv kloster. Absalon Pederssøn Beyer omtaler brannen der hele området mellom Rådstuen og Murallmenningen brant ned, på begge sider av Strandgaten. Byrådet ba kong Frederik 2. sikre at gater og allmenninger ble gjort bredere for å hindre flere storbranner, og at grunneierne fikk gjenreise husene sine på vilkår som nevnt i de gamle grunnbrevene. Lensherre Erik Rosenkrantz støttet dem i dette og ledet nyreguleringen, der en ny allmenning ble anlagt midt på Stranden (senere kalt Murallmenningen), og Smørsallmenningen og Strandgaten ble trolig utvidet. Murallmenningen ble anlagt delvis på tomter tilhørende Trond Benkestok, delvis på Rosenkrantz' eiendom. I første omgang ble den kalt Rosenkrantzallmenningen. Det var lysthagen sin han mistet ved anleggelsen av denne branngaten, men til gjengjeld fikk han området mellom Mulelven og Hellen, et område Bergen kommune først fikk tilbake i 1877. Dette makeskiftet med kong Frederik, der lensherrens lysthage ble den nåværende Østre Murallmenning, gjorde Rosenkrantz til eier av det som nå er bydelen Sandviken.
1623
På 1600-tallet fantes det i Bergen angivelig «''ikke antydning til et bibliotek. Det eneste sted, hvor vi hører, at der har været bøger, er paa Voss, hvor et Bibliothecula fandtes fra den katolske tid.''» Disse bøkene ble «på biskopens befaling» sendt til Bergen - uheldigvis, for der gikk de med i brannen 6. april 1623.
1640
Storbrann i hele området mellom Murallmenningen og Vetrlidsallmenningen og sørover til St. Jørgen hospital i Marken, etter at to gutter drev med pistolskyting.
1660
Området mellom Murallmenningen og Nykirkeallmenningen på Strandsiden helt opp til Klosteret herjet av storbrann.
1675
104 bygninger brant ned i Øvregaten.
1686
Som følge av brannen ble Holbergsallmenningen anlagt etter kongelig påbud samme år, og het opprinnelig Nyallmenningen. Den er rundt 40 meter bred og var til stor hjelp under neste bybrann i 1702, for da stanset brannen her.
1702
Den aller største bybrannen i Bergens historie la 7/8 av byen i aske. Brannen startet fredag 19. mai 1702 i nærheten av Manufakturhuset ved Lille Lungegårdsvannet og kom ut av kontroll. Den gang var bydelen Marken nærmest en forstad til Bergen, med mange håndverkere blant beboerne. På tomten til hjørnehuset i Marken, skrått overfor dagens politikammer, lå Oluff salmakers hus, der salmakeren bodde med sin kone Margaret, datteren Kirsten og en sønn, i tillegg til leieboeren Jan Wesselmann som var tilknyttet Manufakturhuset. Denne dagen var ekteparet gått hjemmefra. Tjenestepiken Johanne Kristendatter tok klesvasken og hadde tilsyn med barna som lekte på loftet. Plutselig ropte gutten at det brant. Tjenestepiken styrtet opp, lettet på loftsluken og så at det brant. Hun fikk vekket Wesselmann og sprang bort til naboen for å varsle. I Bergen bytings protokoll fra rettsmøtet tirsdag 23. mai 1702 ble vitneforklaringene nedskrevet, men det står ingenting om brannens årsak, og den trenger ikke å ha startet hos Oluff.
Ilden spredte seg i retning av Vågen og ødela bebyggelsen helt ut til Holbergsallmenningen på Strandsiden og til Mariakirken på østsiden av Vågen, og sørover i Marken. Ilden brant i 12-13 timer. Blant andre Holbergs familie tapte mange penger på brannen. Petter Dass beskrev brannen slik: «Om morgenen var du som svanen saa hvid; om aftenen sorter' end ravne» og om byen som brant: «''Naar bierge forsvinder og klipper forgaar, saa skal òg dit rygte forsvinde. Far, Bergen, far vel!''» Det hevdes at folk stjal mer enn det som ble reddet. Det ble nå innført nye reguleringsplaner hvor allmenningene ble utvidet, nye anlagt og murtvang for alle hus langs allmenninger og hovedgater.