cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arbeidsmiljøloven
Lov om arbeidsmiljø, arbeidstid og stillingsvern m.v. (arbeidsmiljøloven, forkortet aml.) er en norsk lov som skal sikre et godt arbeidsmiljø, trygge og rettferdige ansettelsesforhold, et inkluderende arbeidsliv og samarbeid mellom arbeidstakerne og arbeidsgiverne.
Dagens lov trådte i kraft 1. januar 2006, og den bygger på arbeidsmiljøloven fra 1977. Loven gjennomfører EUs rammedirektiv om arbeidsmiljø. Loven gjelder både for private og offentlige virksomheter, men sjøfart, fangst, fiske og militær luftfart er unntatt fra lovens virkeområde. Disse har imidlertid andre særlover som sier mye av det samme som arbeidsmiljøloven.
Loven regulerer mange sider av arbeidsmiljøet, blant annet grunnleggende krav til arbeidsmiljøet (kapittel 4), verneombud (kapittel 6), arbeidstid (kapittel 10), arbeid for barn og unge (kapittel 11), rett til permisjoner (kapittel 12), vern mot diskriminering (kapittel 13) og regler om ansettelse, oppsigelse og avskjed (kapittel 14 og 15).
Arbeidsgiveren skal stå for opplæring i helse-, miljø- og sikkerhetsarbeid (HMS), og sørge for at arbeidet er forsvarlig, altså at arbeidet skal være åpent for tilpasninger til personers forutsetninger og livssituasjon og ikke være helsefarlig. Dette gjelder spesielt for unge arbeidstakere.
Arbeidsmiljøloven stiller krav om at arbeidsavtalen skal være skriftlig.
For oppsigelsessaker stiller loven krav til prosessen :
Northland
Northland er en av New Zealands 16 regioner, den ligger nord på Nordøya og har en areal på 13 941 km². I 2013 hadde regionen 151 692 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Whangarei. Maoriernes navn på regionen er Te Tai-tokerau.
87 Sylvia
87 Sylvia er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 16. mai 1866 av Norman Robert Pogson fra Madras Observatory i Madras. Den ble offisielt oppkalt etter Rhea Silvia, mora til Romulus og Remus i romersk mytologi, men noen kilder oppgir at astronomen Camille Flammarions første kone, Sylvie Petiaux-Hugo Flammarion, var inspirasjon for navnet.
Fylkesvei 606
Fylkesvei 606 (Fv606) går mellom Daløy i Solund og Rutledal i Gulen i Vestland. Veien (unntatt fergestrekningen) er 32,4 km lang.
Los Angeles Kings
Los Angeles Kings er et ishockeylag som spiller i den profesjonelle ishockeyligaen NHL. Klubben kommer fra Los Angeles, California i USA og spiller sine hjemmekamper i Staples Center. Klubben ble grunnlagt i 1967 og har vært i Stanley Cup-finalen tre ganger, i sesongen 1992–93 da de tapte for Montreal Canadiens, i Stanley Cup-sluttspillet 2012 da de ble mestere for første gang etter å ha slått New Jersey Devils, og sist i 2014 da de ble mestere nok en gang etter å ha slått New York Rangers.
Historie
Byen Los Angeles ble tildelt et NHL–lag i 1966 etter et løfte om å bygge en ny arena som kunne huse den nye klubbens kamper. Los Angeles Kings spilte sin første kamp i NHL i sesongen 1967–68, men likevel skulle der gå ennå en sesong før den nye arenaen stod ferdig. Derfor spilte klubben sin første sesong i Long Beach Arena og Los Angeles Memorial Sports Arena før den nye arenaen, kjent som The Forum, ble klubbens hjemmebane fra og med sesongen 1968–69. De neste 20 årene kom klubben i sluttspillet flere ganger, men uten å oppnå noen finaleplass. I 1999 flyttet klubben til sin nåværende arena.
Slaget om Singapore
Slaget om Singapore ble utkjempet under den andre verdenskrig da Japan angrep det britiske knutepunktet Singapore etter å ha først invadert Britisk Malaya. Kampene i Singapore varte fra 7. februar til 15. februar 1942 og endte med japansk seier og det største antall kapitulerte tropper i britisk historie. Rundt 80 000 indiske, australske og britiske tropper ble krigsfanger og led samme skjebne som de om lag 50 000 som hadde blitt tatt til fange i slaget om Malaya.
Japan ønsket å invadere Malaya fordi området hadde verdifulle naturressurser som kunne brukes i den andre kinesisk-japanske krig. Japanerne så også på havnebyen Singapore som et strategisk knutepunkt som kunne brukes mot andre land i området. Det var også viktig for Japan å stoppe den utstrakte hjelpen fra den kinesiske befolkningen i Singapore til krigføringen i Kina.
Kunduz
Kunduz (også skrevet Kûnduz, Qonduz, Qondûz, Konduz, Kondûz, Kondoz, eller Qhunduz) er en by nord i Afghanistan som ligger i Kunduz-provinsen. Byen var i antikken kjent som Drapsaka og var et viktig sted som ble besøkt av Aleksander den store. Kunduz er lokalisert 36,73°N 68.86°Ø, og ligger 397 meter over havet.
I folketellingen (den siste tellingen) i 1979 hadde Kunduz 53,251 innbyggere. I 2001 er det antatt at byen har rundt 60,000 mennesker.
Sauelusflue
Sauelusflue (Melophagus ovinus (Linnaeus, 1758)) er en av lusfluene (Hippoboscidae), og er en blodsugende parasitt på sau. Den ligner på flått, men må ikke forveksles med denne.
Sauelusflua er bare noen millimeter lang. Den suger blod av sau. Sauelusfluen er vingeløs og blir ofte, feilaktig, kalt for sauelus eller flått, på vestlandet også gjerne for sauekrabbe.
Sauelusflue er igrunn nokså harmløs for sauen, den lager bare et lite sår. Men ettersom såret irriterer huden, klør ofte sauen seg, noe som medfører enda større sår. Dette kan bli betent eller angrepet av andre dyr, som spyfluer i slekten Lucilla sp..
Sauelusflua bærer en larve som utvikles i «livmoren», i en såkalt falsk placenta. Dette tar noen dager, og larven vil da «fødes» i et forpuppestadium.
Sauelusflua kan angripe mennesker. Det skjer ikke veldig ofte. Den kan være vanskelig å bli kvitt ettersom den er både flat, tykkhudet og har solide klør på beina. Bittet resulterer i kløe. Sauelusflua kan ikke bruke menneske som vertsdyr.
Utbredelse
Sauelusflue er utbredt i flere av de europeiske land. Den finnes i Asia og Australia, men har ikke etablert seg i Amerika. Forekommer i Norge. Den er en av artene på den norske svartelisten.
Casper
Casper kan vise til:
Institutt for lærerutdanning og skoleforskning
Institutt for lærerutdanning og skoleforskning (ILS), tidligere Pedagogisk seminar, i Oslo er landets største lærerutdanner på universitetsnivå med 300 studenter på praktisk-pedagogisk utdanning og 1,300 lektorstudenter. Instituttet tilbyr også masterstudier i utdanningsledelse samt ulike etter- og videreutdanningstilbud.
Instituttet bedriver lærer- og skolelederutdanning og skolerettet forskning. Det har ca. 140 tilsatte og drøyt 1,000 studenter, og er plassert ved Det utdanningsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo. Der ble det etablert som et eget institutt i 1996. Instituttet har sine røtter tilbake til Pedagogisk seminar som startet i 1907. Fra 1988 har instituttet vært en del av Universitetet i Oslo. I tillegg til lærerutdanning har instituttet prosjekter som blant annet TIMSS og PISA.
Rektorer ved Pedagogisk seminar var blant annet Carl Knap i 1922 til 1937 og Herman Ruge fra 1937 til 1953.
I 2010 fikk Instituttet og den praktisk-pedagogiske utdanningen hard kritikk fra tidligere studenter som opplevde studiet som lite relevant og praksisorientert. Flere uttalte seg om studiet i UiOs studentavis Universitas gjennom leserbrev, kronikker og artikler. Debatten førte også til kritikk fra Norsk Lektorlag hvor leder Gro Elisabeth Paulsen gikk ut og påpekte at kritikken mot ILS var velkjent og problemene har vedvart siden 1970-tallet.
Helgen
En helgen er i kristen tradisjon, unntatt i de reformerte kirker, en person som levde sitt liv som en så vellykket «Kristi etterfølgelse» at kirken offisielt kunne slå fast at det ikke lenger var han eller hun som hadde levd, men Kristus som levde i ham eller henne. Det betydde at det egentlig var Kristus man æret i helgenen. Slike personer kan skrives med tittelen «Sankt» (hellig) foran fornavnet, mens etternavnet da gjerne sløyfes.
Den katolske tradisjon har tusenvis av helgener, hvorav 10 «norske»:
De to sistnevnte er riktignok islandske, men kan likevel regnes med i den norske helgenrekken, da Island jo var bosatt av nordmenn og en integrert del av kongeriket Norge på denne tiden; de to helgenene var med andre ord av norsk ætt og var norske borgere.
Foruten disse mest kjente fantes det også et vell av lokale helgener, såkalte bygdehelgener, deriblant St. Gudmund fra Romerike, St. Tarald av Seljord, Sta. Tove av Tuddal, St. Tollef Saleman fra Tinn, St. Lidvor fra Setesdalen, «Helligtøri» fra Skjelsø ved Risør, Sta. Margaretha («falske Margrethe»), St. Even og St. Thorleif.
I tillegg til de ovennevnte førreformatoriske helgener har man dessuten Karl Schilling, som ennå ikke har blitt fullt ut helligkåret, men som har en pågående (skjønt muligens ikke veldig aktiv) kanoniseringsprosess. Han har hittil fått tittelen «ærverdig», steget før saligkåring.
Den ortodokse tradisjon regner også med tusenvis av helgener, hvorav 4 «norske»:
Snorre forteller at to av de norske kongene som ble drept under borgerkrigene, ble æret som helgener etter sin død. Den ene var Harald Gille som blant mye annet hadde lemlestingen av Magnus Blinde og henrettelsen av en biskop på samvittigheten, og selv ble drept mens han overnattet hos sin frille Tora i Bergen – mens den andre var hans sønn Øystein Haraldsson, som herjet Orknøyene som i vikingenes dager. Livsførselen deres gjør påstanden om deres hellighet uforklarlig, med mindre man tenker seg at folk fryktet at de ville gå igjen, og håpet å gjøre deres ånder forsonlig stemt ved å ære dem.
Gaspar
Navnet eller begrepet Gaspar har flere betydninger:
Theodore Schultz
Theodore Schultz (født 30. april 1902 i Arlington i Sør-Dakota, død 26. februar 1998 i Evanston i Illinois) var en amerikansk økonom. Han ble tildelt Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel i 1979, sammen med Arthur Lewis. Schultz ble tildelt Nobelprisen for sitt arbeid innen utviklingen av økonomien med fokus på økonomi innen landbruket. Han analyserte rollen som landbruket hadde i økonomien. Hans arbeid har hatt vidtrekkende konsekvenser på industrialisering og politikk i utviklingsland så vel som i industriland.
Schultz forsket på hvordan Tyskland og Japan kom seg på beina igjen etter andre verdenskrig. Utviklingen i Tyskland og Japan skjedde med en nesten mirakuløs hastighet fra den omfattende ødeleggelsen. Dette var i sterk kontrast til Storbritannia som fortsatte med rasjoneringer på maten til lenge etter krigen. Hans konklusjon var at hastigheten på utviklingen mest skyldtes en sunn og høyt utdannet befolkning, en utdanning som gjør folk mer produktive og gode helsetjenester.
Vitalij Ginzburg
Vitalij Lazarevitsj Ginzburg, russisk Виталий Лазаревич Гинзбург, (født i Moskva, død 8. november 2009 i Moskva  ) var en russisk fysiker. Han regnes som den sovjetiske hydrogenbombens far.
I 2003 mottok han nobelprisen i fysikk «for banebrytende innsatser innen teorien for superledere og superfluider». Han fikk halvparten av prispengene, mens russiske Aleksej Abrikosov og britiske Anthony J. Leggett mottok den andre halvparten. Han har også mottatt Wolfprisen i fysikk.
Biografi
Ginzburg ble født i en jødisk familie i Moskva i 1916, faren hans var Lazar Jefimovitsj Ginzburg og moren hans var Augusta Felgenauer. Faren hans hadde skole med han hjemme i elleve år. Han ble uteksaminert fra Statsuniversitetet i Moskva i 1938. I 1994 ble han med i det sovjetiske kommunistisk parti. I 1950 utviklet han Ginzburg-Landau-teorien sammen med Lev Landau; dette er en teori om superledning og hvordan elektromagnetiske bølger oppfører seg i plasma, samt en teori om opphavet til kosmisk stråling. Han er også kjent blant biologer for å hjelpe med å fjerne Trofim Lysenkos styre over den sovjetiske landsbrukforskningen, hvilket tillot genetisk vitenskap å bli forsket på i Sovjetunionen.
I 1937 giftet han seg med Olga Zamsja.
Ginzburg var en sekulær jøde, og etter at kommunismen falt i Sovjetunionen var han veldig aktiv innenfor jødisk liv, spesielt i Russland. Han var også kjent for å være imot antisemittisme, han støttet også Israel som en stat.
På 2000-tallet var Ginzburg politisk aktiv, og støttet den politiske liberale bevegelsen og menneskerettighetsbevegelsen. Han forsvarte Igor Sutjagin og Valentin Danilov mot anklager om spionasje fra staten. 2. april 2009 sa Ginzburg at FSB var en farlig institusjon og drev med tilnærmet stalinisme.
Ginzburg arbeidet ved Lebedev fysikk institutt for sovjetisk og russisk vitenskap i Moskva siden 1940.
Ginzburg døde 8. november 2009 på grunn av hjerteinfarkt. Han ble begravd 11. november 2009 i Novodevitsjijkirkegården i Moskva.
Ullandhaug
Ullandhaug er en gammel gård, en fjelltopp og et delområde i Hillevåg bydel i Stavanger kommune i Rogaland fylke.
88 Thisbe
88 Thisbe er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 15. juni 1866 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton. Den er oppkalt etter Thisbe, en kvinne fra en romersk legende.
Ullandhaug
Bondegården
Ullandhaug grenser til Sola kommune i sør, mot Tjensvoll i nord, Madla i vest, og Hillevåg og Auglend i øst.
De eldste tegnene på folk på Ullandhaug er funnene av en pilespiss av skifer og en flintdolk.
Den eldte bosetningen er fra folkevandringstiden, ca. år 350 til 550. Gården lå ved toppen Lille Ullandhaug, med praktfull utsyn over Nord-Jæren og Hafrsfjord. En har senere forsøkt å rekonstruere gården og laget Jernaldergården. Jernaldergården er den eneste i sitt slag i Norge, gjenreist på restene etter en bondegård fra folkevandringstiden. De tre husene er innredet med utstyr og husgeråd, og det brenner levende ild på de opprinnelige ildstedene. Jernaldergården som stiftelse er faglig og administrativt underlagt Arkeologisk museum i Stavanger.
Gården brant ned og ble forlatt en gang midt på 500-tallet. Den lå øde i over 1400 år til den ble undersøkt av Bjørn Myhre i 1967 og 1968. Allerede før utgravningene begynte var det en forutsetning at anlegget skulle restaureres på basis av funnene fra undersøkelsen. Det rekonstruerte anlegget sto ferdig i 1975. Siden den tid har man arbeidet med å finne ut hvordan gården fungerte da den var bosatt. Alle husene hadde jordgulv, men var ellers bygget av tre med ytre murer av stein som beskyttelse mot væte og vind. På taket var det trolig torv. Taket ble båret av to rader stolper som sto inne i husene. To og to stolper var bundet sammen med en tverrbjelke slik at de dannet en grind. Grindbygde hus har vært i bruk i Rogaland helt opp til våre dager. På det ene huset er det et tilbygg som kan ha vært redskapsskjul eller vedbod. Dette minner veldig om tilsvare skuten vi finner på Jærhusene i senere tid.
Fra middelalderen har en et funn av en sølvskje med en latinsk tekst. Den kan være fra andre halvdel av 1400-tallet. Den har en tekst om evig kjærlighet. Det kan ha vært en forlovelsesgave. Det er ikke navn eller initialer på den.
I 1567 eide biskopen 0,5 vett korn i Ullandhaug. Omkring 1620 finner vi ikke biskopen som eier. Noen har betalt leien (landskylden) i 1567, men om Ullandhaug var bosatt eller ble brukt som en tilleggsjord til en annen gård det vet vi ikke.
I 1594 betalte Endre Ullandhaug tre spann korn i tiende. Han betalte ikke tiende i 1595 eller 1596. I 1595 ble en ikke navngitt kvinne fra Ullandhaug gravlagt i Stavanger domkirke. I 1602 betalte Mikkel et halvt spann korn og Olav Ullandhaug ett spann i tiende til kongen. Ullandhaug var da delt mellom Jåtten skipreide og Vår Frue sokn, med en bonde på hver side av skillet. I 1603 betalte Olav Ullandhaug skatt og Mikkel var borte. I 1604-05 betalte likevel Mikkel Ullandhaug en vett korn i landskyld. I 1613 betalte Osmund Ullandhaug skatt. Da er også Olav borte.
Siden har gården blitt drevet.
Bo- og kontorområde
Jordbruksarealet har siden 1950-tallet minket kraftig som følge av boligbygging. Kontorbygg som Universitetet i Stavanger, IRIS – International Research Institute of Stavanger (tidligere Rogalandsforskning), Oljedirektoratet, Petroleumstilsynet, NRK Rogaland og Universitetssykehuset har også tatt stor arealer.
Stavanger radio hadde ti store radio- og telegrafmaster, og betongfundamentene til bardunfestene kan ennå sees i skogen. Mastene ble revet i 1935. De fikk tilnavnet «Hyleren på Ullandhaug». De hadde i mange år sine kontorer og master der en i dag har NRK Rogaland.
Fjellet Ullandhaug og Ullandshaugtårnet
På toppen av fjellet er det en stein som ligger 138,95 moh. og er det høyeste punkt i Stavanger kommune. Ved siden av toppen står landemerket Ullandhaugtårnet.
Området rundt Ullandhaug ble tidlig et turmål for innbyggerne i Stavanger. Stavanger Turistforening ble stiftet i april 1887, og i årboken fra 1893 står det: «Veien til Ullenhaug har man besørget udbedret, saa at den nu kan befares med hvilkesomhelst Kjøreredskaber, og ved kjøp af et større areal af „store Ullenhaug“ har man erhvervet seig Eigendomsrett og Adgang til det samme, og er man betænkt paa i den nærmeste Fremtid at opføre en Bygning paa Toppen, hvorfra der haves en storartet Udsigt saavel indover Fjeldene som udover Havet».
Haraldstårnet ble reist på toppen av Stavanger Turistforening i 1896. Det ble bygd til minne om slaget i Hafrsfjord. Haraldstårnet sto der Ullandhaugtårnet er i dag. Finansieringen kom fra et større tilskudd fra Samlaget, forløperen til Vinmonopolet. Tårnet skulle være et utfartsmål, men også et minne om samlingen av Norge i 872. Innvendig var det et høysete i dragestil og store malerier av Gudmund Stenersen som framstilte slaget i Hafrsfjord. Tårnet ble svært kostbart for Turistforeningen, og i 1899 ble det gitt til Stavanger kommune. En del av Haraldstårnet ble ødelagt under andre verdenskrig, da den tyske okkupasjonsmakten la et luftvernbatteri her. Tårnet ble revet i 1963.
Dagens Ullandhaugtårnet er et telekommunikasjonstårn og landemerke. Tårnet ble bygget i 1964 av det daværende Televerket og er 64 meter høyt. Toppen av tårnet rager 202 meter over havet, Det gjør den til Stavangers høyeste punkt om en regner med byggverk. Tårnet drives nå av Telenor. Det går trapper et par etasjer opp fra bakkeplan til et utsiktsplatå som er åpent for allmenheten. Det er en liten kafe på utsiktsplatået som er åpen noen timer hver helg.
I november 2001 fikk daværende ordfører i Stavanger et brev fra en fem år gammel jente med forslag om å pynte tårnet med julelys til julen. Ordføreren tok kontakt med Telenor, som likte ideen og satte den ut i livet. Den 7. desember 2001 ble julelysene tent for første gang. Lysene tennes nå 1.søndag i advent hvert år og varer hele julen.
Sørmarka
Tidligere var hele området ved Ullandhaug jordbruksland, men et større skogreisingsprogram startet i 1910. I 1933 satte fylkesskogmester Andersen fram et forslag om et større sammenhengende skogområde sør for Ullandhaug, kalt «Sørmarka». Idéen ble positivt mottatt av formannen i Rogaland skogsselskap, Cornelius Middelthon. To ganger i året var elever fra skolen i Stavanger med på sette ut nye trær i området. I fra 1930 og i mange år framover ble det hvert år plantet ut om lag 20 000 planter. Stavanger skoglag ble stiftet i 1942. Den storstilte utplantingen fortsatte til midten av 1950-årene, men det ble så stopp i mange år. Etter år 2000 er aktiviteten tatt opp igjen, og det er hvert år blitt satt ut flere tusen planter.
Planen var at Sørmarka skulle være en naturpark, og styret i Skoglaget sendte i 1943 en søknad til Stavanger kommune om å frede et skogsfelt på 458 dekar: 74 dekar i Auglendsmarka, 55 dekar i Smiths minne, 345 dekar i Revheimsmarka og 110 dekar i Sørmarka. Skoglaget skulle ta seg av å pleie området. Planen ble godkjent av kommunen i 1944.
Overrennet til hoppbakken ved Ullandhaug ble bygget i 1938. I 1939 var det hopprenn her med 10 000 tilskuere. Snøen ble fraktet med tog fra Kongsberg! Blant de 29 deltakerne var også Birger Ruud. Også i 1951 var det et større hopprenn i skogen. Ernst Knudsen fra Kongsberg satte bakkerekorden på 33 meter. Etter at en orkan blåste overrennet ned, ble det bygd opp igjen i 1948.
Delområdet
Delområdets areal er 2,55 km² og innbyggertallet i 2005 var 6 636 personer.
Ullandhaug er inndelt i elleve grunnkretser: Våland vest, Mosvatnet øst, Bekkefaret 1-6 og Mosvatnet sør 1-3.
Irukandji
Irukandji (Carukia barnesi)' er en ekstremt giftig manet som finnes i havområdene utenfor Nord-Australia. Maneten kan skyte trådene sine mot byttet og forårsake symptomer kjent som Irukandji syndrom. Maneten er omtrent en kubikkcentimeter (1 cm3) stor. Det er fire kjente arter av Irukandji: Carukia barnesi, Malo kingi, Alatina alata og den nylig oppdagede Malo maxima.
Symptomene på irukandji syndrom ble først dokumentert av Hugo Flecker i 1952. Maneten er oppkalt etter Irukandjifolket, som lever på kysten rundt, Cairns, Queensland, nord i Australia. Den første av disse manetene, Carukia barnesi, ble beskrevet i 1964 av Jack Barnes. Han ville bevise at maneten var årsaken til Irukandji syndrom, ved å fange en manet for så å la den stikke han, og deretter la en livvakt observere effektene.
Utbredelse
Det ble tidligere hevdet at Irukandji kun fantes i havet nord for Australia, men i en National Geographic-dokumentar om maneter, ble arten funnet i havområder så langt nord som De britiske øyer, Japan, og Florida.
Biologi
Irukandji er veldig små med et hode som er 5-25 mm bredt og med fire lange tentakler, som kan være fra et par centimeter til en meter lange.
Det finnes lite kunnskap om livssyklusen og giften til Irukandji. Dette har sammenheng med av maneten er liten og skjør, og krever stor forsiktighet når den håndteres. Giften er svært kraftig og forskere mener at den er kraftig nok til å drepe mennesker. Basert på statistikk, hevdes det at Irukandji syndrom, bare kan forsårakes av underartene Carukia barnesi og Malo kingi.
Ulykker
I 2001 døde to utenlandske turister etter at de var blitt brent av en irukandjier i havet utenfor Australia. I løpet av månedene mai-november blir ca 70-80 personer brent av maneten og ikke alle overlever. I 2002 døde en 44 år gammel amerikansk mann da han svømte i farvannet ved det store korallrevet Great Barrier Reef, da han ble brent av en Irukandji.
En 11 år gammel svensk jente døde i Thailand (i 2008) etter at hun kom i nærkontakt med en irukandji-manet da hun badet utenfor stranden i Koh Lanta. To av hennes lekekamerater ble kraftig forbrent, men overlevde hendelsen. .
Irukandji syndrom
De første symptomene kommer etter 10 minutter, da i form av kvalme og smerter i kroppen. De dødelige symptomene kommer ikke før ca 30 minutter etter stikket; da har giften nådd hjernen og lammet store deler av kroppens nervesystem. Selv om maneten er i stand til å drepe en mann brukes giften til å lamme små fisk som den senere spiser. De lever rundt Australia som er det kontinentet i verden med de mest giftigste manetene.
Eksterne lenker
Irukandji Carukia barnesi
Two Door Cinema Club
Two Door Cinema Club er et elektropop/Indie rock band fra Nord-Irland dannet i 2007. Debutalbumet deres heter Tourist History og kom ut 1. mars 2010. Bandet består av Alex Trimble (vokal, rytmegitar), Kevin Baird (bass, bakgrunnsvokal), Sam Halliday (gitar).
Mark Wright
Spiller
Mark Wright skrev sin første fotballkontrakt med Oxford United i 1980. Han ble værende i denne klubben fram til mars 1982 da Southampton FC kjøpte han for £ 80 000. Southampton var hans arbeidsgiver i over fem år, og han fikk også sin engelske landslagsdebut i denne perioden. Det skjedde 2. mai 1984 i en kamp mot. Hans neste klubb ble Derby County FC som kjøpte han for £ 760 000 den 27. august 1987. Kjøpssummen var da ny klubbrekord for klubben fra Øst-Midlands. Fram til 1991 spilte over 150 kamper for Derby før Liverpool FC kjøpte han for £ 2,2 millioner 15. juli 1991. Etter 7 sesonger, og over 200 kamper for Liverpool, la han opp 35 år gammel i 1998.
Han spilte totalt 45 landskamper, og scoret 1 mål for.
Manager
Hans første jobb som manager var i Southport FC. Han overtok jobben da laget lå i bunnstriden i Football Conference, men greide å føre laget opp i toppen allerede i sin første sesong. Sin første jobb som manager i The Football League fikk han i mai 2001. Det var i klubben han hadde startet sin spillerkarriere, Oxford United. Oppholdet her ble kortvarig, og han leverte sin oppsigelse i november 2001. Allerede i januar året etter fikk han en ny jobb. Denne gang var det Football Conference laget Chester City som ansatte han. Da han fikk jobben lå klubben i nedrykkstriden, men med Mark Wright som manager gikk det bedre for klubben. En plass midt på tabellen i 2001/02 sesongen ble forbedret til tap i playoff i 2002/03. Sesongen etter endte laget på førsteplass i Football Conference og opprykk til Football League Two. I august 2004 valgte Wright overraskende å trekke seg fra jobben som managere i Chester City rett før 2004/05 sesongen startet.
Den 31. mai 2005 ble han manager for Peterborough United FC som hadde rykket ned fra Football League One i 2004/05 sesongen, og han var manager for denne klubben fram til januar 2006. I februar 2006 ble han for andre gang manager for Chester City.
Kilder
Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4 Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7472-1954-0
De hellige syv sovere
Legenden er opphavet til begrepet «syvsover» om en person som sover tungt og lenge.
Legenden og tradisjoner knyttet til den
Legenden forteller at under keiser Decius' (249–51) forfølgelse i år 250 nektet syv unge kristne menn fra Efesos å ofre til «gudekeiseren», og derfor ble det sendt soldater for å arrestere dem. De gjemte seg da i en hule på nordvestsiden av fjellet Kalion (i dag Panayirdag) i Efesos. Forfølgerne fant gjemmestedet, og murte de flyktende inne i hulen for at de skulle dø.
Nesten 200 år senere, i 447, trengte noen hyrder seg tilfeldigvis inn i hulen, og de syv mennene våknet til nytt liv av den friske luften. Undrende gikk de inn i en ny tid. De ble ført for den kristne keiser Theodosios II (408–50) og biskopen av Efesos og vitnet om sin oppstandelse fra de døde. Folk undret seg over dette miraklet, og de syv soverne la seg trygt ned for å dø, og de ble æret som martyrer. De syv ble skytshelgener mot søvnløshet og feber.
Minnedagen deres er i vest 27. juli, med unntak av i Tyskland der den er 27. juni. Dagen er ikke lenger med i den romerske helgenkalender. I øst feires de 23. oktober, unntatt i den gresk-ortodokse kirke, der de feires 2. august. På norske primstaver var dagen merket som Syvsoverdagen, og i folketroen mente man at man kunne spå været for syv uker fremover denne dagen.
Navnene på de hellige «syvsoverne» varierer i ulike versjoner av legenden:
Webserver
En webserver eller vevtjener er i IT-terminologi et program (eventuelt også maskinen det kjører på) som lagrer og utleverer data på internett. Dataene kan hentes for eksempel med en nettleser via protokollene HTTP eller HTTPS.
I tillegg til den grunnleggende funksjonen, å sende av sted etterspurte filer, vil en webserver typisk også ha andre muligheter. Noen webservere kan håndtere mange domener, slik at det utenfra ser ut som om det er snakk om separate maskiner, mens det i virkeligheten er den samme datamaskinen og samme webserverprogram. Det kan også være mulig å adskille filstrukturen som brukeren opplever fra strukturen som filene rent faktisk er plassert i. Dette gjør det mulig å flytte filer etter behov, uten at hjemmesidens struktur endres. Som regel vil det også være muligheter til å beskytte deler av webserverens innhold med passord og på den måten styre adgangen.
Eksempler på webservere
Som eksempler kan nevnes: Apache, Tux, Roxen og IIS.
Tømmermann (bille)
Tømmermann (Acanthocinus aedilis) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne umiskjennelige arten er utbredt nesten over alt der det vokser barskog i Norge.
Utseende
En middelsstor (12–20 mm), litt flat, gråbrun trebukk som er lett kjennelig på de ekstremt lange antennene. Hos hannen er disse rundt fire ganger så lange som kroppen, hos hunnen rundt dobbelt så lange som kroppen. Slektningen Acanthocinus griseus har også svært lange antenner, men denne er tydelig mindre og kroppsformen er mer avlang. De svært forlengede antenneleddene er tofargede, lysgrå i den innerste delen og mørke i den ytterste. Kroppen er ikke påfallende hårete. Hodet er bredere enn langt, rektangulært sett ovenfra. Pronotum er omtrent sekskantet sett overnfra, betydelig bredere enn langt, litt bak midten på hver side med en skarp, bakovverrettet pigg. I den fremre delen har den en påfallende tverr-rekke av fire opphøyde knøler som er kledt med gule hår. Dekkvingene er noe bredere enn pronotum, har markerte skuldre og er ganske grovt punkterte. Den bakerste tredjedelen er litt mørkere enn resten, og de kan ha antydning til lyse lengdestriper. Hunnen har et langt eggleggingsrør som stikker ut bak dekkvingespissene. Beina er grå, ganske lange og kraftige.
Levevis
Larvene utvikler seg under barken på nylig døde stammer av furu, av og til også gran. Hunnene legger gjerne egg på nyfelt tømmer, og kan i noen grad nyttiggjøre seg denne ressursen, siden larvene utvikler seg på ett år, ulikt de aller fleste andre større trebukker hos oss. Dette er mulig fordi larven spiser de mest næringsrike delene av sevjelaget, de spiser også gjerne barkbillelarver og andre insekter som lever under barken. De utvokste larvene gnager et grunt puppekammer inn i overflateveden, men ellers rører de ikke veden og skader dermed ikke tømmeret. Larvene finnes gjerne sammen med larvene til bartreløperen Rhagium inquisitor. De voksne billene er aktive fra tidlig på våren, fra slutten av april til juni, da, men gjerne kan finne dem på tømmerstokker. Hannene vokter over hunnene mens de legger egg, og bruker de lange antennene til å holde andre hanner på avstand.
Utbredelse
Arten er utbredt over det meste av Europa og i Sibir. I Norge er den forholdsvis vanlig der det vokser bartrær i Sør-Norge, forekomsten i Nord-Norge er mer spredt, men den finnes nord til Finnmark.
Marc Edworthy
Marc Edworthy (født 24. desember 1972 i Barnstaple, Devon, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for seks engelske fotballklubber.
Edworthy, som er forsvarsspiller, spiller nå for Derby County i Premier League.
Biografi
Edworthy startet sin karriere i Plymouth Argyle i 1991, og han spilte 15 ligakamper i 1991/92-sesongen for the Pilgrims. Han hadde det samme antall ligakamper også i den påfølgende sesongen, mens han i 1993/94-sesongen fikk bokført 12 ligakamper. I sin fjerde og siste sesong for klubben fra Devon noterte han seg for 27 ligakamper, og i denne sesongen laget han også sitt første mål for Plymouth.
Marc Edworthy debuterte for Coventry 29. august 1998 da de spilte 0-0 i en ligakamp mot West Ham United. Totalt fikk han med seg 22 ligakamper og 1 cupkamp før 1998/99-sesongen var over. I den neste sesongen ble det 10 ligakamper før han i 2000/01-sesongen fikk bokført 24 ligakamper. I denne sesongen scoret han også sitt første mål for the Sky Blues, og dette målet kom 1. januar 2001 da Coventry spilte 1-1 i en ligakamp mot Manchester City. I sin fjerde og siste sesong for Coventry spilte Edworthy 20 ligakamper før han i august 2002 gikk gratis til Wolverhampton Wanderers.
Hans første kamp for Wolverhampton var 24. september 2002 i en ligakamp mot Preston North End og han fikk med seg ytterligere 21 ligakamper for Wolves i løpet av 2002/03-sesongen. Det ble med en sesong for klubben fra West Midlands og i august 2003 signerte Edworthy for Norwich City. Han debuterte for the Canaries den 9. august 2003 i en ligakamp mot Bradford City, og totalt stoppet han på 43 ligakamper for Norwich i 2003/04-sesongen. I den påfølgende sesongen ble det 28 ligakamper for Norwich før hans 2-årskontrakt med klubben fra Norfolk var over sommeren 2005.
I juli 2005 skrev han under på en 3-årskontrakt med Derby County, og hans første kamp for Derby var 6. august 2005 i en ligakamp mot Brighton & Hove Albion. Totalt spilte han 30 ligakamper og 2 cupkamper i sin første sesong for the Rams. I 2006/07-sesongen fikk Edworthy bokført 38 ligakamper og 2 cupkamper for klubben fra Derbyshire. I tillegg kom han inn som innbytter i det 83. spilleminutt da Derby vant 1-0 over West Bromwich Albion i Football League Championship sin playoff-finale den 28. mai 2007.
Kilder
Headline Book Publishing, London. ISBN 978-0-7553-1664-9
Canadas Grand Prix 2007
Canadas Grand Prix 2007 var et Formel 1-løp arrangert den 10. juni 2007 på Circuit Gilles Villeneuve i Montréal. Det var det sjette løpet i Formel 1-sesongen 2007.
Lewis Hamilton i McLaren tok sin første pole position. Han var et halvt sekund raskere enn sin teamkollega Fernando Alonso. Nick Heidfeld i BMW Sauber tok tredje startposisjon foran Kimi Räikkönen og Felipe Massa i Ferrari. Hamilton fikk en perfekt start og tok ledelsen som han klarte å beholde på tross av en del ulykker og kollisjoner under løpet. Hamilton vant dermed sitt første Formel 1-løp i karrieren. Alonso gjorde et par feil i løpet og tapte en del plasseringer. Nick Heidfeld tok andreplassen mens østerrikeren Alexander Wurz i Williams-Toyota kom på tredjeplass.
Polske Robert Kubica i BMW Sauber kjørte utfor banen og krasjet med veggen i sving 10 i veldig høy fart, etter et mislykket forbikjøringsforsøk. Bilen ble totalvraket, men på mirakuløst vis fikk Kubica bare en liten hjernerystelse og en forslått fot. Etter at Kubicas bil var blitt fjernet av banemannskapet tok Alonso en 10 sekunders stop-and-go-straff for å ha kjørt inn i depotet mens safetycar var ute på banen.
Felipe Massa og Giancarlo Fisichella ble senere diskvalifisert på grunn av at de hadde kjørt ut fra depotet mot rødt lys siden sikkerhetsbilen var på vei ut på banen.
Kvalifisering
Noter til tabellen:
Løpet
Noter til tabellen:
Bjørgum (Voss)
Bjørgum er ei grend i Voss kommune i sørlig retning, mot Granvin. Fra gammelt av ble området med Mønshaugen og Bjørgum kalt Kvitli/Kvisli etter elva som renner fra Dale/Dalsleitet og løper sammen med Bjørkeelva like nedenfor Mønshaugen, men Bjørgum er navnet på både skolekretsen og idrettslaget. Bjørgum skule disponerer kunstgressbane og ballbinge. På uteområdet har skolen amfi med tribunesitteplasser til 150 personer. Amfiet har scene med overbygd tak. På amfiscenen er det innlagt strøm. Bjørgum skule har musikkbinge som inneholder øvingslokale og ulike instrumenter. Musikkbingen blir systematisk brukt i musikkundervisningen, og ved øvinger etter skoletid av de eldste elevene. Bjørgum ligger rundt 10 kilometer fra Vossevangen som er sentrum på Voss.
Robert C. Merton
Robert Merton (født 31. juli 1944 i New York City i USA) er en amerikansk økonom, universitetsprofessor og nobelprisvinner i økonomi.
I 1993 ble Merton medlem av det amerikanske United States National Academy of Sciences. I 1997 ble han tildelt Sveriges Riksbanks pris i økonomisk vitenskap til minne om Alfred Nobel sammen med Myron Scholes for deres arbeid med aksjeopsjoner. I 1999 ble Merton tildelt en Lifetime Achievement Award i matematisk finans.
Optisk linse
En optisk linse er et gjennomsiktig legeme som bryter lyset slik at det enten samles i et brennpunkt (samlelinse eller konveks linse) eller spredes fra et brennpunkt (spredelinse eller konkav linse).
På grunn av lysbrytning (refraksjon) vil lyset bli avbøyet, lysstrålene blir mer eller mindre sterkt samlet eller spredt alt etter linsens geometriske utforming. Vanligvis har en linse (engelsk: lens element) to kuleformete (sfæriske) overflater med forskjellig radius, disse linsene vil ha et brennpunkt. Det finnes også linser der overflatene har sylindrisk form, disse vil fokusere på en linje i stedet for på et punkt. Konvekse linser er tykkest, konkave linser tynnest på midten. En linses «styrke» blir enten angitt som brennvidde eller som dioptri. Tidligere ble optiske linser alltid fremstilt av glass, idag blir også forskjellige kunststoffer benyttet.
89 Julia
89 Julia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 6. august 1866 av Édouard Jean-Marie Stephan fra Observatoire de Marseille i Marseille. Den skal være oppkalt etter helgenen Julia av Korsika.
Raselære
Raselære er en vanlig betegnelse på forestillingen om at det finnes overlegne og underlegne menneskeraser; det kalles også rasisme, rasehat eller raseideologi. Raselæren går ut på at mennesker kan deles inn i raser etter fysiske egenskaper som er arvelig bestemt, for eksempel hudfarge, hårvekst, ansiktstrekk og blodtype. Tradisjonelt har mennesket blitt delt inn i tre hovedraser, den mongolske («den gule rase»), den negroide («den svarte rase») og den kaukasoide («den hvite rase»), som igjen kan deles i en rekke undergrupper. Grensene mellom rasene er flytende, og «rene raser» finnes ikke. Det er også viktig at de biologiske raseforskjellene ofte går på tvers av skiller mellom nasjoner eller kulturer. For eksempel er ikke jødene noen enhetlig rasegruppe.
Opprinnelse
Holdningene til enkelte menneskerasers «underlegenhet» gav groteske utslag, blant annet slaveri og regelrett utryddelsen av urbefolkningen på Tasmania og i noen grad Australia og Hawaii. Andre arbeidet hardt for å bedre urbefolkninger sjanse i møte med den «den hvite mann» gjennom misjonering og andre siviliseringstiltak. Selv om mange av disse tiltakene var velmente, førte de ofte til økt smitte av europeiske sykdommer og oppløsning av lokale sosiale strukturer med tildels katastrofale resultater for urbefolkningen.
Indeling i raser
I Systema naturae fra 1758 delte Carl von Linné menneskeheten inne etter hudefarge og de fore verdensdelene: Americanus (røde), Europaeus (hvite), Asiaticus (gule), Afer (svarte). Linné brukte begrepet varieteter, og tilla dem også forskjellige egenskaper. Ha la også til en variant han kalte Monstrosus som omfattet mytologiske vesen.
Johann Friedrich Blumenbach utviklet Linnés inndeling og la til en femte rase: Den «brune rase» (malaiere). Blumenbackh oppererte derved med den vita rasen, mongoler, etiopier (den svarte rasen), amerikaner (indianere) og malajer (den «bruna rasen»)
Flere naturvitenskapelige tenkere fra forskjellige felter har gjennom tidene hatt ulike måter å kategorisere menneskeheten på, blant andre Huxley, Topinard, og Retzius. Med mer kjennskap til verdens folkeslag ble det også klart at de mange folkegruppene som faller mellom de tradisjonelle gruppene også måtte klassifiseres, slik at det etter hvert ble mange grupper, som negritoer, kapoider og australider.
1900-tallets rasehygiene
På begynnelsen av 1900-tallet var raselære alminnelig akseptert, særlig i Nord-Europa og Nord-Amerika. Den såkalte nordiske rase ble sett på som drivkraften og det bærende element i den europeiske sivilisasjonens utvikling. Men man fryktet at de nye livsformene og store folkeflytningene industrialismen brakte med seg, ville føre til uttynning og degenerasjon av arvestoffet til den nordiske rasen. Rasehygiene, også kalt eugenikk, var et sosialpolitisk program som tok sikte på å fremme forplantningen av det gode arvestoffet og derved verne den europeiske sivilisasjonen. Særlig nazismen brukte ideen om den «nordiske rases overlegenhet» i sin ideologi. Dette førte til at 12 millioner mennesker (hvorav 6 millioner jøder og mange sigøynere) ble drept i konsentrasjonsleirer i løpet av en 5-årsperiode.
Rundt midten av 1900-tallet var rasehygienen på hell, ikke minst på grunn av nazistenes groteske jødeforfølgelse. Raselæren viste seg også å ha sterke begrensninger fordi psykiske egenskaper er sterkt kulturelt betinget. Bedre vitenskapelige metoder har vist at er det vanskelig å påvise arvelige forskjeller. De undersøkelser som er gjort viser at forskjellene mellom rasene er små sammenliknet med den individuelle variasjonen innenfor rasene. Enhver reell biologisk forskjell mellom menneskegrupper vil uansett være et resultat av tilpasning til miljøet en gruppe har levd i. Det finnes ikke noe vitenskapelig grunnlag for læren om overlegne og underlegne raser.
Raselæren i Norge
Lederen for den rasehygieniske bevegelsen i Norge var apotekeren Jon Alfred Mjøen. Han formulerte rundt 1908 det såkalte «Norske program for rasehygiene» som kom til å spille en viss internasjonal rolle. Mjøens praktiske rasehygieniske forslag møtte snart sterk kritikk fra faglig medisinsk og biologisk hold. Men selv kritikerne godtok i stor utstrekning de underliggende forutsetningene om at biologisk arv i vesentlig grad bestemmer lidelser som åndssvakhet og sinnssykdom, og asosial atferd som alkoholisme, kronisk fattigdom (pauperisme), forbrytelser og omstreiferliv.
Rasefordommene var lenge sterke; et eksempel på dette er boka Arvelighetslære og Rasehygiene fra 1914, av Ragnar Vogt, grunnleggeren av norsk psykiatri. Men de avtok utover i mellomkrigstiden, ikke minst etter at nazistene i Tyskland begynte sine raseforfølgelser. Johan Scharffenberg insisterte for eksempel på å bruke ordet «slektshygiene» for å unngå de rasistiske assosiasjonene ved «rasehygiene».
Den skarpeste kritikeren av rasehygiene i Norge var medisineren og arvelighetsforskeren Otto Lous Mohr. Han påpekte at Mjøens program stod i strid med arvelighetsforskningens resultater, avviste degenerasjonen som uaktuell og fremhevet miljøets betydning for individenes utvikling. Han hevdet at forskjellen i biologisk arv mellom de høyere og lavere sosiale klasser er ubetydelig. Det spiller derfor liten rolle hvor mange barn de forskjellige deler av befolkningen får, så lenge oppvekstbetingelsene er gode. Mohr arbeidet aktivt for en sosial reformpolitikk bygget på disse innsiktene. Den inkluderte blant annet familieplanlegging, som ble sett på som en vederstyggelighet av tilhengerne av Mjøens program.
Rase og genetikk
En del av raseforskningen på 1900-tallet hadde sett på folkevandringer og utviklingshistorien til forskjellige folkegrupper ved å studere blodtyper. Med utviklingen av DNA-sekvensering på slutten av 1900-tallet ble det mulig å spore mange forskjellige gener og å kartlegge hele menneskeheten. Særlig arbeidet med DNA fra mitokondrier og Y-kromosomer tillot rekonstruksjon av tidlige menneskelige folkevandringer, og fastslo at moderne mennesker oppsto i Afrika for mellom 100 og 200 tusen år siden og siden vandret ut. Dette arbeidet skjøt også fart med Human Genome Project og det genografiske prosjektet, som gjorde det mulig å sammenlikne store mengder data. I dag er det mulig å tegne et ganske finkornet kort over folkegrupper og deres vandringer, og tallfeste år når de forskjellige rasene skilte lag og når de ankom den som i dag anses som deres hjemområder.
Slike prosjekter har også avslørt av det har forekommet hybridisering mellom forskjellige moderne menneskeraser og de eldre mennesketypene som fantes der før de kom dit, hvilket kan forklare enkelte fysiske detaljforskjeller mellom dagens mennesker. Asiater, og særlig oseaniere har den del denisover-blod i årene, nesten 20 % av neandertalerenes DNA er bevart spredt rundt i dagens europeere og asiater og afrikanere sør for Sahara har spor av Homo erectus gener.
Raselære i medisin og rettsantropologi
Selv om inndelingen av mennesker i raser er omdiskutert i samfinnsvitenskap og biologi, ligger slik inndeling til grunn for enkelte felter innen medisinsk og farmakologisk forskning. Forskjellige folkegrupper kommer fra områder på Jorda med forskjellige miljøer og sykdommer, og har derved forskjellige genetiske egenskaper som kan ha betydning for medisinsk behandling. Bestemte folkegrupper er mer utsatt for enkelte genetisk betingede sykdommer enn andre folkegrupper. I tillegg kan bestemte genetiske faktorer kreve ulik tilnærming og behandling av sykdommer. Det mest kjente eksemplet på slike genetisk betingede sykdommer er sigdcelleanemi, en blodsykdom som skyldes gener som i andre sammenhenger beskytter mot malaria. Denne sykdommen fantes originalt hos folkeslag i tropiske områder av Afrika der malaria har vært en vesentlig dødsårsak. I dag er sigdcelleanemi spredt til store deler av kloden, særlig på grunn av slavehandelen som hentet slaver fra nettopp disse områdene. Et annet eksempel er cystisk fibrose, som i utgangspunktet bare forekommer hos europeere. En del livstilssykdommer knyttet til metabolisme gir forskjellige utslag hos forskjellige folkegrupper.
Rettsantropologi er en disiplin innen rettsmedisin der synlige tegn på alder, kjønn og medisinske tilstander blir brukt til å fastslå identiteten til ukjente drapsofte og andre døde. I land der mange folkegrupper lever sammen, blir av og til rase brukt som en faktor for å snevre inn identiteten til den døde, ofte ut fra funn som består av lite annet enn skjelettet eller en blodprøve. I mange tilfeller kan folkegruppen avdøde tilhører leses direkte ut fra fysiske trekk, særlig i hodeskallen.
Fylkesvei 7556
Fylkesvei 7556 går mellom Elvemo i Tjeldsund og Evenesmark i Evenes.
Strekningen ble fastlagt 2019, og består av de tidligere fylkesvei 116 (Troms) og fylkesvei 724 (Nordland).
Aphloiales
Se teksten
Aphloiales er en mulig orden av blomsterplanter som tilhører de basale rosidene. Den antydes som gruppe i APG II-systemet (2003), men formelt er de fem familiene i gruppen ikke ordensplassert. Hver familie har bare én slekt hver.
Noen forskere plasserer disse fem familiene i Crossosomatales: I tillegg er familien Picramniaceae uplassert i Rosidae.
Axel Jensen
Axel Buchardt Jensen (født 12. februar 1932 i Trondheim, død 13. februar 2003 i Kristiansand) var en norsk forfatter. Fra 1957 til 2002 gav han ut en rekke romaner og andre bøker.
Jensen er oversatt til tysk, engelsk, nederlandsk, fransk, italiensk, dansk og finsk. I et par tilfeller skrev han manuskript på engelsk, som så ble oversatt og utgitt på norsk.
Bakgrunn og oppvekst
Jensen ble født i Trondheim. Hans far, Finn Reidar Jensen (1901–1960), var slakter og forretningsmann som drev en kjent pølsemakerbedrift, Axel Jensens fabrikker i Oslo. Familien så for seg at Axel skulle bli pølsemaker og ta over familiebedriften, men han valgte å bli kunstner. Finn Reidar Jensen overtok bedriften Axel Jensen Pølsefabrikk etter sin far, Axel Jensen (1873–1955), og videreutviklet den til å bli en av landets største kjøttvare- og hermetikkfabrikker. Det var også et utsalg med navn Axel Jensen Kjøtt i Torggata ved Youngstorget i Oslo. Denne tiden danner grunnlaget for handlingen i de delvis selvbiografiske romanene Junior (1978) og Senior (1979).
Karriere
Han debuterte på eget forlag i Oslo i 1955 med boken Dyretemmerens kors. Senere brente han det resterende opplaget. Romanen Ikaros (1957) er til en viss grad preget av beat-bevegelsen og handler om en manns reise til Algir gjennom Sahara 200 mil på lastebil til Tamanrasset og hans liv som eneboer i flere måneder ute i ørkenen. Ikaros er Jensens gjennombruddsroman. Jensen skrev også Line (1959), som ble filmatisert i 1961 med Margrete Robsahm og Toralv Maurstad i hovedrollene.