cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Norges statsgjeld
Innenlandsgjeld
Under finanskrisen i 2008 var bankenes utlånsvillighet svært lav. Staten nærmest doblet sin totale gjeld, slik det fremkommer av tabellen lenger nede (SSB). Dette reduserte derimot ikke pengemengden i banksystemet i sin helthet, fordi staten utstedte statspapirer i bytte mot obligasjoner med fortrinnsrett (OMF), med en ramme på inntil 350 milliarder kroner. Aktivabalansen ble dermed justert opp tilsvarende som passivabalansen (statsgjelden økte like mye som fordringene), og likviditeten i banksystemet ble dermed uendret. Grunnen til at staten likevel ville utstede statsobligasjoner var fordi bankene som byttet til seg statspapirene fikk sikrere papirer som var lettere å omsette i markedet, sammenlignet med OMFene. Utover dette kjøpte Norges Bank opp en del av de eksisterende statsobligasjonene, noe som forbedret likviditeten i hele banksystemet. Norges Bank er den eneste kilden som kan tilføre banksystemet likviditet når tilbudet for øvrig er gitt.
Opptak av statsgjeld skjer etter råd fra og forvaltes av Norges Bank, men sentralbankloven forbyr Norges Bank fra å selv låne til staten. Dette er fordi sentralbanken er statseid.
Utenlandsgjeld
Norsk offentlig sektor har per 2. kvartal 2012 en utenlandsgjeld på 332 milliarder kroner, som var en nedgang på 24 milliarder kroner fra 1. kvartal 2012. Dette i kontrast til Norges samlede offentlige og private utenlandsgjeld som er på 3 700 milliarder kroner, brorparten lånt inn av banker
Historiske tall
Tall over statsgjelden publiseres av Finansdepartementet fire ganger i året. Før 1996 ble tallene bare publisert årlig. Historiske tall er samlet av Statistisk sentralbyrå og går tilbake til 1965.
Gniezno erkebispedømme
Gniezno erkebispedømme er Polens eldste og historisk mest betydningsfulle erkebispedømme. Erkebiskopen av Gniezno tituleres derfor som «primas av Polen».
Gabriel Scott
Bakgrunn
Gabriel Scott ble født i Leith, der faren Svend Holst Jensen (1846–1908) var sjømannsprest og først vurderte å kalte sin førstefødte Martin Luther. I stedet fikk han fornavnene Gabriel Scott, Gabriel etter erkeengelen, Scott til ære for både Skottland og forfatteren Walter Scott. Da Gabriel Scott Jensen debuterte som forfatter i 1894, anbefalte faren ham å kalle seg bare Gabriel Scott, fordi dette kortere navnet lettere ville bli lagt merke til.
Gabriel Scotts mor var komponist og forfatter Caroline Mathilde Schytte Jensen (1848–1935) og publiserte over 200 barnesanger, herunder Tre søte småbarn med øyne blå, som ektemannen skrev teksten til. Melodien er bygget over en skotsk folketone fra tiden de bodde i Skottland. Hun var datterdatter av Andreas Faye, og slekten nedstammet fra den svenske baronen Johan Skradesius Schytte, huslærer for Gustav Adolf 2. Scotts far, Svend Holst, var sønn av kjøpmannen Anthoni Jensen, som var Drammens rikeste mann før han gikk konkurs. Scotts far tok eksamen som preseterist og var helt uvanlig språkmektig. Han mestret ikke bare engelsk og tysk, men også ungarsk og norrønt. Hans innsats for Ungarns nasjonaldikter Sandor Petöfi skaffet ham ærestittelen «Ungarns Bjørnstjerne Bjørnson».
Gniezno erkebispedømme
Historie
I år 1000 besøkte den tysk-romerske keiseren Otto III graven til sin nære venn, misjonæren Adalbert av Praha, som hadde lidd martyrdøden tre år tidligere og blitt begravd i den polske hovedstaden Gniezno. I anledning dette besøket, og med pave Sylvester IIs velsignelse, oppfylte keiseren hertug Bolesław I av Polens ønske om et eget polsk metropolitanbispedømme. Samtidig med erkebispesetet ble det opprettet suffraganbispedømmer i Kołobrzeg, Kraków, Włocławek og Wrocław. Bispedømmene Kraków og Włocławek kan muligens også ha vært noen år eldre enn Gniezno, men ble uansett lagt til Gnieznos kirkeprovins ved dens opprettelse. Det samme skjedde i 1075 med Poznań og det nygrunnlagte Płock bispedømme.
Gabriel Scott
Bakgrunn
I 1883 flyttet familien til prestegården på Høvåg mellom Lillesand og Kristiansand, og i tiårsalderen plantet Scott et grantre utenfor huset. Som eldre mann sa han: «Treet begynner visstnok å bli dårlig innvendig, og jeg er spent på hvem som skal først i bakken!» I 1887 flyttet han til Kristiansand for å studere, selv om familien bodde i Høvåg. Scott gikk tre år på realskole, og et halvt år på katedralskolen (gymnaset), før han sluttet på skolen. Han hadde aldri særlig gode karakterer, men var aktiv i skoleavisen Æblet på den tiden da katedralskolens rektor avbrøt elevenes minnemarkering ved Bjørnstjerne Bjørnsons død, noe som avstedkom en pipekonsert.
Gabriel Scott hadde tre yngre søsken:
I slutten av tenårene skrev han en rekke dikt som kom på trykk i lokalavisene. Han gikk i smedlære i Kolbjørnsvik mekaniske verksted, og tok i 1894 eksamen ved Skiensfjordens mekaniske Fagskole. Den praktiske utdannelsen slapp aldri helt taket i ham, og han syslet med oppfinnelser som modellfly, langbuer og rottegift. Men i 1894 debuterte han med utgivelsen Digte, og etter hvert skrev han flere dikt, teaterstykker, barnebøker og noen noveller. Sent på 1890-tallet var faren sogneprest i Grimstad, og den unge dikteren bodde i Grimstad i perioder, noe som særlig gjenspeiles i hans nøkkelroman Fugl Føniks fra 1898. Skandalen var komplett fordi folk kunne gjenkjennes i boken, og Scott så seg nødt til å flytte - eller flykte - til Lillesand. Mange følte seg så tråkket på at det ble truet med rettssak. I romanen beskrives Grimstads innbyggere slik: «De fødes pygmæer og dør pygmæer, det er sagen.»
Gniezno erkebispedømme
Historie
Med grunnleggelsen av en egen polsk kirkeprovins hadde Polens biskoper blitt uavhengige av den tysk-romerske kirken. Dette var ikke bare av stor kirkelig, men også politisk betydning for det polske hertugdømmet. Dette spesielle forholdet mellom Polens hertuger og Gnieznos erkebiskoper kom også til uttrykk gjennom en rekke privilegier. Erkebiskopen kronet de polske hertugene og kongene og var deres stedfortreder.
Gabriel Scott
Bakgrunn
Avisdebatten rundt romanen gikk hardt ut mot Scott, som ble kalt en «gjøkunge»:
Scott måtte i desember 1898 rykke ut med en dementi, ikke minst fordi hans venn organisten Rojahn var blitt utpekt som medvirkende til boken: «Det er mig bekjendt, at en del af den harme Fugl Fønix har opvagt i Grimstad, er blevet overført paa min ven organist Rojahn, der skulde bistaaet mig med vink og raad under bogens udarbeidelse. Mod dette nedlægger jeg herved en energisk protest og beder om, at bitterhed og vrede over bogen maa rettes mod mig alene, da jeg, og kun jeg er ansvarlig for hver tøddel i bogen.»
Scott og Hamsun
Gabriel Scott oppsøkte Knut Hamsun i 1894, da Hamsun bodde i Torridalsveien på Lund for å skrive ferdig Pan. Unge Scott ville gjerne høre Hamsuns mening om diktene han hadde skrevet. På den tiden orket ikke Hamsun besøkende, men Scott tok han imot og ga ham flere råd. Og i 1896 utga Scott diktsamlingen Dag og prosabøkene Vester i Skjærene og Aftenrøde – Arkitekt Helmers optegnelser - mens Hamsun i 1898 utga et skuespill som også het Aftenrøde.
Gniezno erkebispedømme
Historie
Som primas av Polen og Litauen hadde (og har) erkebiskopen av Gniezno høyere rang enn andre polske erkebiskoper. Det andre polske erkebispesetet ble grunnlagt i 1375 i Lwów (Lviv).
Etter Wienerkongressen ble Warszawa erkebispedømmet for «Kongress-Polen», mens Gnieznos kirkeprovins ble begrenset til de delene av Polen som hadde falt til Preussen gjennom Storhertugdømmet Posen. 1821 ble Poznań bispedømme lagt sammen med Gniezno erkebispedømme til Gniezno-Poznań erkebispedømme (tysk Erzbistum Gnesen-Posen). 1948 ble de to bispedømmene igjen skilt fra hverandre. Fra 1946 til 1992 var dessuten erkebiskopen av Gniezno samtidig (i personalunion) erkebiskop av Warszawa.
Suffraganbispedømmenes utvikling
Erkebiskopen av Gniezno var metropolitt for en rekke suffraganbispedømmer. Mange av disse ble etter hvert tildelt andre kirkeprovinser, spesielt når forhenværende suffraganer selv ble opphøyet til metropolitanbispedømmer. Den følgende listen gir en oversikt over disse (i parentes: årstall for grunnleggelsen og for eventuelle skifter av kirkeprovinsen):
Gabriel Scott
Scott og Hamsun
Hamsuns biograf Ingar Sletten Kolloen mener at Jernbyrden inspirerte Hamsun til Markens Grøde som utkom i 1917 og skaffet ham Nobelprisen i 1920. En forskjell mellom bøkene er at mens Scott skildrer fortid med handling fra dansketiden - blant annet henter han stoff fra historien om søstrene Ane og Alet fra Øyestad som ble henrettet med halshugning i 1771 for å ha drept flere mennesker med «fluekrutt», en type arsenikk - legger Hamsun handlingen til sin samtid. Scott er også mer opptatt av enkeltmennesket og nestekjærlighet, mens Hamsun er rettet mot livets nådeløshet. Scotts Jan Vibe fremstår som en modell for Hamsuns Isak Sellanrå, samtidig som Isak Sellanrå kan ha tjent som modell for fiskeren Markus i Scotts bok Kilden fra 1918.
Rømer (slekt)
Rømer var en norsk slekt kjent fra 1300-tallet. Blant de mest kjente medlemmene regnes riksråd Otte Rømer (ca. 1330-ca. 1411), og hans sønn, riksråd Svale Ottessøn (ca. 1363-etter 1415).
Slektsvåpen
Den eldre Rømerættens skjold kan heraldisk beskrives (blasoneres) slik: ''Kløvd av 1. halv sølvlilje i blått, 2. to røde bjelker i sølv''. Våpenet er blitt blasonert slik på dansk: ''Loddrett delt av blått, hvori en halv hvit lilje fast på delingen, og hvitt, hvori to eller tre røde bjelker. På hjelmen en krone over en krone, eller en krone med tre grønne vifter av påfuglfjær.''
Den yngre Rømerættens skjold er blasonert slik: ''Venstre skrådelt av sølv og sort. På hjelmen to vesselhorn av samme farger.'' Det er omtalt slik av Hallvard Trætteberg: Skrådelt (oftest venstre) av sølv og svart.
Gabriel Scott
Scott og Hamsun
Nørholm var Scott visstnok bare innom én gang. På den tiden omtalte Vilhelm Krag Hamsun som «mannevond». Og Hamsun hvilte middag og ville ikke forstyrres, men siden Marie Hamsun hørte at ektefellen var stått opp igjen, meldte hun besøket. Hamsun ble rasende. Hans kone gjemte seg i fjøset, og Hamsun forlot også huset ut kjøkkendøren - uten hatt, det skjedde ellers aldri. Scott ble overlatt til seg selv.
De vergeløse og Ingvar Foss-saken
De vergeløse ble utgitt i 1938 og handler om barnehjemsbarna på Flugum gård, de som var glemt av alle. Scott bok er en av Norges mest kjente tendensromaner gjennom tidene, ikke minst fordi den ble filmatisert i 1939, regissert av Leif Sinding som også regisserte Tante Pose året etter. De vergeløse gikk sammenhengende over 3 måneder på Oslo-kinoene, og var en suksess også i de andre nordiske landene. «Bortsatte barn» fikk på 1930-tallet mye avisomtale. Det vakte stor bekymring at kontrollen med de små private barnehjemmene var så dårlig. Scott la handlingen til Hurum, der hans mor kom fra. Scott hadde selv bodd der noen måneder hos morens foreldre, da familien kom til Norge fra Skottland og ventet på å flytte til Høvåg. Scott satte seg inn i den pågående «analfabetsaken», der 24 år gamle Ingvar Foss var blitt bortsatt som «åndssvak» på en gård i Hurum fra 8-årsalderen, og dermed aldri fikk skolegang. Våren 1937 gikk han til erstatningssøksmål mot gårdbrukeren, skolestyret og kommunen. Av Scotts brev til forleggeren Harald Grieg fremgår at han satte seg inn i forholdene Foss var vokst opp i, og at det hadde rystet ham. Morgenbladet og Nationen kritiserte Scott fordi det angivelig ikke fantes noen analfabetisme i Norge i 1938.
Barnehjemmet i Hurum eksisterte mellom 1918-24 og hadde totalt 19 barn som alle kom fra forsorgen i Oslo. De var klassifisert som «åndssvake», og bare gårdbrukeren og hans familie tok seg av dem. Det var lite og dårlig mat og hard behandling. Til slutt ble hjemmet stengt av kommunen. Ingvar Foss ble likevel boende på gården som fosterbarn. Etterhvert fikk han lært seg å lese. Scotts hovedperson heter Albert og kommer fra en bygd. Albert er flink til å lese og går på skolen inntil han blir bortsatt på Flugum. Albert og de andre barna lider mye vondt, men Scott lar romanen slutte godt. De reddes av en far som kommer uanmeldt på besøk og ser hvor ille det er. Han tar dem med til Oslo for å melde gårdbrukeren til myndighetene. I virkelighetens verden gikk det ikke like godt. Saken Ingvar Foss fikk reist, var ingen straffesak, bare et søksmål om skolegangen. Erstatningssøksmålet mot kommunen ble avvist som foreldet, og gårdbrukeren ble frikjent - fordi han ikke hadde fått bedre veiledning fra sakkyndige. Det hele løp ut i ingenting, og Ingvar Foss fikk ikke kr 50.000 slik han krevde. Hurum kommune tildelte ham derimot kr 5.000 på eget initiativ.
Andre utgave av De vergeløse utkom i 1946. Da hadde Scott, trolig etter kritikk i en del anmeldelser, strøket de siste ni sidene i førsteutgaven, slik at romanens lykkelige slutt forsvant. Ingen redningsmann dukket opp hos barna på Flugum lenger.
Familieliv
Scott giftet seg første gang 17. mai 1901 i Kristiania med Ellen Johansen. Ekteskapet ble oppløst i 1912. Da hun døde i september 1914, ble han alene med tre sønner. Han giftet seg på nytt i oktober 1915 med husholdersken Dagmar Marie Jensen. Dette ekteskapet endte med skilsmisse i 1918. Samme år giftet Scott seg for tredje og siste gang, den 27. september 1918, med Birgit Gabrielsen (1897–1981). På denne tiden bodde han i «Maagereiret» på Tromøya utenfor Arendal, hvor han ble boende til sin død i 1957.
Han var med på etableringen av Arendal Pistolklubb i 1933. Han ble tildelt statens kunstnerlønn i 1951 etter fremlegg fra Herman Smitt Ingebretsen.
Forfatterskap
Kilden ble utgitt etter første verdenskrig, og regnes som et av hans mest folkekjære verk. Romanen handler om den fromme fiskeren Markus, som ser lyst på livet til tross for at han møter sterk motbør fra medmenneskene. Markus klarer å sette pris på alt i livet, om det er godt eller ikke fullt så godt, og viser barmhjertighet overfor alt og alle. I verket Norges nasjonallitteratur (1967) er den andre av Scotts «fabler i livskunst» utvalgt: Det gyldne evangelium. De beste romanene av Scott er naturlyriske og panteistisk inspirerte.
Under psevdonymet Finn Fogg skrev Gabriel Scott sørlandsskrøner og -historier som han tidvis utla som fortalt av originalen Pider Ro. Historiene ble utgitt som egne bøker, men også inntatt som enkeltfortellinger i antologier o.l. Tre slike Pider Ro-historier kom blant annet på trykk i 1912-utgaven av årboken Humør.
Gabriel Scott var også en produktiv og populær barnebokforfatter, og bøker som Sølvfaks og Trip, Trap, Tresko ble utgitt i en rekke opplag gjennom mange tiår.
Sitt religiøse standpunkt formulerte han i Det gyldne evangelium med budet: «Du skal ikke bli teolog». I romanen Hyrden fra 1927 utdyper han på rim:
Ettermæle
I 1998 gav Lynor ut platen Sør i skjærene – Sanger fra Gabriel Scotts kilder hvor Gabriel Scotts dikt var tonesatt av Jon Kleveland, som framførte diktene sammen med Siv Justnes.
Markus i Kilden fikk omtale av kong Harald i kongens nyttårstale i 2008.
Flere av Scotts bøker blitt utgitt på nytt det siste tiåret, blant annet i regi av Scott-selskabet.
Manual
Manual kan referere til:
Capilla de Cella
Capilla de Sauce er en by i kommunen Soca i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 119 innbyggere.
Olav Duun videregående skole
Olav Duun videregående skole er en offentlig videregående skole i Namsos. Skolen tilbyr (pr 2018) 10 av 13 utdanningsprogram og er en skole med ca. 770 ordinære og 250 voksne elever.
Capilla de Cella
Befolkning
Capilla de Cella har 119 innbyggere (beregning 2011).
Transport
Ruta 9 Leonardo Olivera forbinder Capilla de Cella med Chuy og Brasil.
Marco Pantani
Marco Pantani (født 13. januar 1970 i Cesena, død 14. februar 2004 i Rimini) var en italiensk syklist. Takket være sin lette kroppsbygning (172 cm / 57 kg) var Pantani en spesialist på fjelletapper, og han vant blant annet Giro d'Italia og Tour de France i løpet av en sesong, 1998. Han ble profesjonell i 1992 og vant 36 seire i løpet av karrieren, som ble preget av skader han pådro seg i flere alvorlige velt.
I 1999 ble han diskvalifisert mens han ledet Giro d'Italia etter å ha hatt for høye blodverdier i helsekontrollen før start. Dette er ikke en positiv dopingtest, men kan indikere bloddoping. Etter dette var han innblandet i flere rettsprosesesser angående besittelse og bruk av dopingpreparater.
Etter Giro d´Italia sommeren 2003, hvor han gjorde et bemerkelsesverdig comeback etter å ha vært helt ute av form et par år, ble han lagt inn på et behandlingshjem for narkotikamisbrukere, og i februar døde han etter å ha tatt en overdose kokain på et hotellrom i den italienske badebyen Rimini.
I 2008 satte statsadvokaten i Froli i gang undersøkelser for å kartlegge omstendighetene rundt dødsfallet, for å finne ut om det virkelig var en overdose, eller om han ble myrdet.
Staphyliniformia
Staphyliniformia er en gruppe biller. I Norge forekommer mer enn 1200 arter.
Joseph Maréchal
Joseph Maréchal (født 1. juli 1878 i Charleroi i Belgia; død 11. desember 1944 i Leuven i Belgia) var en belgisk jesuitt og filosof. Han var en eksponent for nythomismen.
Maréchal grunnla en filosofisk retning, transcendental thomisme, som i en viss utstrekning forsøkte å forene Thomas av Aquinos og Immanuel Kants teologiske og filosofiske systemer. Maréchal har hatt betydelig innflytelse over den tyske teologen Karl Rahners tankeverden.
DS «Engebret Soot»
D/S Engebret Soot, med byggenummer 1, er en dampbåt bygget i 1862 på Nylands mekaniske verksted i Christiania (Oslo).
«Engebret Soot» er en av verdens eldste propelldrevne dampbåter som fremdeles er i drift. Båten har hjemmehavn på Ørje i Østfold og trafikkerer Haldenkanalen i sommersesongen.
Historie
I juli 1859 ble det sendt ut aksjeinnbydelse til «anskaffelse af et dampfartøy afpasset etter lokaliteter og distriktets behov». Til minne om kanalbygger Engebret Soot sjøsattes båten som bærer hans navn 11. oktober 1862. Båten har byggenr. 1 på ved Nylands Mek. Verksted og kostet da 6 000 spesidaler (ca. kr. 24 000). Båten ble frem til 1877 brukt som slepebåt for tømmer og transport av gods og passasjerer. Etter en ombygging som ga den akterlugar gikk den i regelmessig trafikk 6 dager i uken mellom Skulerud og Tistedal. Ruten ble overtatt av DS «Turisten» i 1887.
Fløtningsforeningen overtok da «Engebret Soot» fra saugbrukerne for kr 4 000, og den ble brukt som slepebåt frem til 1926. Etter opplag frem til 1934 kjøpte Gunerius Soot (barnebarn av kanalbyggeren) båten for kr 1 000. Den ble da benyttet som lystfartøy, og i 1939 solgte han den til Einar Haneborg for kr. 600. På grunn av følgene av krigsutbruddet kjøpte fløtningsforeningen båten tilbake i 1940 for kr. 2 000, og fra 1942 og frem til 1966 var den igjen slepebåt.
I gavebrev av 1969 ble båten gitt tilbake til Akergruppen. Den ble slept til Oslo 24. oktober 1974. Her levde båten et broket liv. Det ble satt i gang restaurering på Tjuvholmen, men like fullt forfalt båten sterkt.
I 1992 ble «Engebret Soot» erklært verneverdig av riksantikvaren.
Etter ca. 30 år på land ble «Engebret Soot» sjøsatt 7. juni 1995 og var dermed tilbake på vassdraget der den har hatt sitt virke i 110 år.
Venneforeningen D/S «Engebret Soot»
I dag drives båten av Venneforeningen D/S «Engebret Soot». Venneforeningen består av ca. 200 medlemmer, hvorav 20–25 er ildsjeler. Foreningen er kjent for sine unge aktive medlemmer helt ned i 15-årsalderen, noe som ikke er vanlig for foreninger som arbeider med gamle verneverdige fartøy. Foreningen har tre unge jenter som læres opp av sin morfar Hans Husebråten til å bli dampmaskinister.
Foreningen ble stiftet i 1987, og i 2007 hadde den 20-årsjubileum hvor det ble utnevnt æresmedlemmer og foreningens nye båt, dampbåten «Hans», oppkalt etter æresmedlem Hans Husebråten, blir døpt.
Ravnastua
Ravnastua fjellstue ligger ca. 3 mil fra Karasjok og er helt spesiell med sine naturskjønne omgivelser. Den første bosetninga på Ravnastua var ca. 1850. Fjellstuene har sin historie allerede på 1100-tallet. Stuene ble i sin tid opprettet for å være skysstasjon for embedsverket. Ravnastua var/er en av stoppestedene på turen mellom Karasjok og Alta. I gamle dager tok det en dag fra Karasjok til Ravnastua og videre en dag til neste fjellstue (Mollisjok). For å komme til Ravnastua kjører man etter bilvei ca. 13 km til Assebakti, deretter er det ca. 17 km. Gangvei, kjerrevei, skiløype eller scooterløype. Fjellstua kan ta i mot 30 personer for overnatting. Servering av mat til inntil 24 personer (frokost, lunsj og middag). Møte og konferanserom for 24 personer. Fjellstua har eget kraftverk til lys.
Angiver
En angiver eller informant er en person som rapporterer informasjon om andre, spesielt til myndigheter. Begrepet kan også brukes mer generelt om personer som videreformidler informasjon om andre personer som oppleves som uønsket av personene det gjelder. Normalt vil ordet angiver brukes i en negativ fiendebeskrivelse der vedkommende løper maktens ærend.
Blant kriminelle omtales angiveri gjerne for tysting. Tyster er en person fra et kriminelt miljø som gir opplysninger til politiet om sine bekjente, til oppklaring av straffbare handlinger. I enkelte ungdomsmiljøer inspirert av amerikansk populærkultur brukes «snitch» som synonym for tyster.
Angivere i Norge
Uttrykket ble brukt under den tyske okkupasjonen av Norge om kvinner og menn som på eget initiativ rapporterte til tyskerne om norsk motstandsvirksomhet og om de som arbeidet fast for norsk og tysk politi og mottok lønn for dette.
Rinnanbanden/Sonderabteilung Lola er blant de mest kjente angiverne i Norge. Denne gruppen infiltrerte motstandsbevegelsen, rullet opp nettverkene og utsatte deltakerne for tortur.
4 037 mennesker ble dømt for angiveri og spionasje i Norge etter den tyske okkupasjonen.
Angiveri i DDR
DDR hadde et svært omfattende nett av angivere. Det politiske politiet Stasi hadde rundt 1989 ca. 91 000 heltidsansatte, og et enda høyere antall «uoffisielle medarbeidere», dvs. angivere som hadde undertegnet en forpliktelseserklæring.
Eksterne lenker
- Stilte opp for Gestapo (Aftenposten)
Amal Aden
Amal Aden (født 1983 i Somalia) er et pseudonym for en norsk forfatter av somalisk opphav. Amal Aden arbeider som forfatter og foredragsholder.
Bakgrunn
Amal Aden er født i Somalia i 1983. I 1996 kom hun til Norge som flyktning. Siden 2008 har hun jobbet som forfatter og foredragsholder. Hun holder foredrag om likestilling, integrering, mobbing, mestring, ytringsfrihet og det flerkulturelle Norge. Siden 2011 har hun vært medlem i Den kulturelle Skolesekkens faglige råd og fra 2013 var hun fast spaltist i ukeavisen Dag og Tid. Spaltist i Dagbladet siden oktober 2016.
Virke som forfatter
Amal Aden ga ut sin første bok, Se oss – bekymringsmelding fra en ung norsksomalisk kvinne, høsten 2008. I 2009 ga hun ut bøkene " ABC i integrering - 111 gode råd om hvordan alle kan bli fullverdige borgere i det norske samfunnet" og "Min drøm om frihet". Boken "Det skal merkes at de gråter - om likestilling blant somaliere i Norge" ble gitt ut i 2011. I 2012 ga hun ut boken "Om håpet glipper, er alt tapt. Homofile flyktninger" og i 2014 kom boken "Jacayl er kjærlighet på Somali". Alle bøkene er utgitt på Aschehoug forlag.
Amal Aden har blitt tildelt en rekke priser. I 2010 ble hun tildelt sin første pris: Zola-prisen 2010 for sitt arbeid med norsk innvandrings- og integreringspolitikk. (Prisen tildeles «personer som åpent og uredd har avdekket eller motarbeidet forhold som truer menneskeverd, demokrati og rettssikkerhet i Norge.»).
Norges nordligste byer
Denne artikkelen inneholder lister over norges nordligste byer og tettsteder.
Byer
Norges nordligste steder med bystatus.
Se også
Northernmost cities and towns
Verdens sørligste bosetninger
Det finnes også noen forskningsstasjoner i Antarktis med sivil helårsbosetning:
Woman
«Woman» er en sang av John Lennon, utgitt på albumet Double Fantasy i november 1980, og som singel i januar 1981.
Han skrev denne sangen som hyllest til Yoko Ono og andre kvinner – som han sa i et intervju med BBC Radio 1 6. desember 1980. Sangen assosieres med Beatles-musikken, og Lennon anså den som en slags forlengelse av sangen «Girl» fra 1966.
«Woman» har etter Lennons død blitt ansett som hans svanesang av mange fans.
Møst
Møst er et landsted på Frei i Kristiansund kommune. Tettstedet har omtrent 500 innbyggere, og ligger sørvest på Freiøya mot Averøy kommune.
Østre Anlæg (København)
Østre Anlæg er en offentlig park i København anlagt i begynnelsen av 1870-tallet etter inspirasjon fra engelsk havestil. Området var tidligere en del av Københavns festningsverk. Parken ble anlagt av landskapsgartner H.A. Flindt som også designet Ørstedsparken og Botanisk have på det tidligere vollområdet. Parken inneholder flere skulpturer, blant annet det såkalte «Danmarksmonumentet» av Louis Hasselriis.
I den sydlige enden av parken ligger Statens Museum for Kunst, mot nord ligger Oslo Plads og Østerport stasjon.
Parken ble fredet i 1969.
Linhusveien (Oslo)
Linhusveien (1–25B, 2A–24C) er en vei på Røa i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra Sørkedalsveien til Gravdalsveien.
Veien fikk navn i 1937 etter et hus ved veien som ble brukt til tørking av lin.
This Time
This Time er det fjerde albumet av Melanie C og det andre til å bli utgitt av hennes eget plateselskap Red Girl Records. Albumet kom ut i 2007.
ISO 3166-2:VN
ISO 3166-2:VN er Vietnams del av ISO 3166-2, som er del av ISO 3166-standarden utgitt av International Orginazation for Standardization (ISO), som definerer koder for navna til hovedinndelingene (f.eks. delstater eller fylker) av alle land med kode i ISO 3166-1.
For Vietnam er det definert koder for 59 provinser og 5 kommuner. Kommunene har spesiell status på linje med provinsene.
Kypros i Junior Eurovision Song Contest
Kypros debuterte i Junior Eurovision Song Contest i 2003 i København i Danmark, med sangen «Mia efhí», framført på gresk av Theodora Rafti. Bidragene ble valgt gjennom en nasjonal finale, arrangert av den kypriotiske kringkasteren RIK.
ISO 3166-2:VN
Hver kode består av to deler, atskilt av en bindestrek. Første del er VN, ISO 3166-1 alfa-2-koden for Vietnam. Andre del er en av følgende:
Kypros i Junior Eurovision Song Contest
I 2005, ble Kypros tvunget til å trekke seg fra konkurransen. Årsaken var at bidraget deres «Tsirko», framført av Rena Kiriakidi, ble anklaget for å være for lik en annen sang. Men de kypriotiske seerne fikk se og stemme i konkurransen.
ISO 3166-2:VN
Endringer
Følgende endringer i Vietnams oppslag har blitt kunngjort i nyhetsbrev fra ISO 3166/MA siden ISO 3166-2 først ble utgitt i 1998:
Kypros i Junior Eurovision Song Contest
I 2008, arrangerte Kypros Junior Eurovision Song Contest i Spyros Kyprianou Athletic Centre i Limassol. Det var første gangen Kypros arrangerte noen av Eurovision-konkurransene.
I 2014, returnerte Kypros til Junior Eurovision Song Contest, etter fire års pause. Bidraget ble valgt internt av kringkasteren, og valgte Sofía Patsalídes og sangen «I pio ómorfi méra» til å representere landet.
Gauldal Sykleklubb
Gauldal Sykleklubb (GSK) er en sykleklubb som ble stiftet 4. desember 1974 på Melhus. En meget aktiv sykkelklubb ble bygd opp rundt Asbjørn Næss, Kjell Nordtømme og Trond Alexandersen i Varmbo boligfelt på Melhus.
De første årene
Innen landeveissyklingen var Gauldal en av de dominerende trønderske klubbene fram til 1990. Allerede i 1975 ble det totalseier til Asbjørn Næss i «Den store Styrkeprøven», Morten Sæther var medaljør i junior-NM i 1977 og landslagsrytter. Atle Kvålsvoll vant NorgesCupen for junior i 1979, og ble samtidig landslagsrytter. Mari Bagøien var juniorlandslagsrytter i 1980-81. Astrid Danielsen og Hege Stendahl skrev seg inn i de norske sykkelhjerter i det store norske internasjonale damerittet «Postgiro Open» i 1983, hvor de kom meget godt fram i skyggen av Unni Larsen, ble faste landslagsryttere i flere år. De ble også nordiske mestere i lagtempo i 1985 og sølv og bronse på fellesstarten i Trondheim. Kjetil Ekren fikk bronse i junior-NM i 1985 og Pål Erik Krangsås tok bronse i NM Tempo 1985. Hege Stendahl står fortsatt som eneste NM-vinner for Gauldal med sin gull på 3000m bane i 1985.
Fire OL-ryttere
Morten Sæther, Atle Kvålsvoll, Hege Stendahl og Astrid Danielsen har senere i sin sykkelkarriere deltatt i Olympiske leker for Norge, med Morten sin 4.-plass i Los Angles som det store. Disse rytterne kan uten tvil takke sykkelmiljøet på Melhus, for at de ble med i sykkelsporten.
Gauldalprestasjoner fra 1990
Fra Gauldal SKs storhetstid var det opp mot 200 medlemmer, og 67 aktive ryttere. I 90-åra var det veteranklubb klubben var, med mange ryttere langt oppe i VeteranCupen både individuelt og som lag. Men med noen rekruttsyklister i disse årene, var det en liten grobunn da terrengsyklinga kom til Trøndelag, og Gauldal var en av tre toneangivende klubber i distriktet til å rekruttere sykkelryttere på en ny og sikrere måte. Med terrengsyklinga var fellestreningene bort fra de mest trafikkerte veiene, samt at stisykling ga rytterne mere utfordringer til å mestre sykkelen. Og fram til at Hushovd begynte å få opp den norske sykkelinteressen via sine prestasjoner i det TV-sendte «Tour de France», var det terrengsykling som var toneangivende i Gauldalsklubben, samt veteranene på landevei.
Ny landeveissatsing
Fra 2005 var klubben tilbake med rekruttering på landevei og med gammelrytterne Atle, Hege og Kjetil som framtredende aktører, sammen med ei ny foreldregruppe fra terrengsyklistene. De siste årene har det vært rekrutteringa både på landevei og terreng som har vært sykkelklubbens hovedvei. Fra Gauldals juniorrekker med 3 GSKere ble grunnlaget lagt i 2008 til å få nytt liv i Atle Kvålsvolls gamle satsningsklubb «CK Nor», hvor Atle driver videre i Gauldalsk ånd. Og som i gamle dager er Gauldal SK tilbake med å få fram ungdomsmestere på landevei. På terrengsiden har Sturla Aune fått medalje i junior-NM, samt at han vant Norgescupen i Maraton i 2009. I tillegg har Gauldal i ca 10 år hatt ei større gruppe (25-67stk) med i BirkeBeinerrittet, og i 2009 en 28 manns gruppe på Styrkeprøven.
Arrangerte ritt
Gauldal SK har arrangert NM tempo og lagtempo for damer i 1978, junior-NM i tempo 1979, NM fellesstart damer 1982, Solo-mesterskapet for M/K10-16 år i 1984 med ca 600 deltakere. Landskamp for M.junior mot Sverige i 1976 og 1977 sammen med Malvik. NorgesCup i tempo på Ånøya i 1980. NorgesCup Lånkebanen 1989, Leinstrandsrittet 1990, NorgesCup terreng i 2001 og 2009 på Øyberget. Norgescup gateritt i MelhusBanken GateTråkk i 2007 og 2008. I tillegg har GSK hatt mange forskjellige ritt opp gjennom årene, og nålevende ritt er «Ånøymila» (landeveistempo), TambarSkjelveSprinten (Terreng-rundbane) Hølondingen (Terreng Turritt) Vassfjellmasta BakkeTråkk (Terreng/grusvei Motbakkeritt), Øyberget TerrengTråkk (Terreng Rundbane) I tillegg har Gauldal SK vært en viktig brikke i gjennomføringren av starten av «Styrkeprøven».
Gauldal SK i 2010-sesongen
Ved inngangen til 2010-sesongen er det ca 300 medlemmer, mange aktive både på landevei og terreng (svært mange Gauldalsyklister kombinerer). GSK er i år med på NM-uka i Trøndelag, og skal avvikle Lagtempo-NM og «Ungdomsmesterskapet Landevei».
Montpelier
Montpelier er hovedstad i den amerikanske delstaten Vermont, og hovedsete i fylket Washington County. Med sine 8 035 innbyggere (2000) er Montpelier den minste delstatshovedstaden i USA.
Byen ble permanent bebodd fra 1787, og hadde 117 innbyggere i 1791. Byen er oppkalt etter den franske byen Montpellier. Fransk var populært på grunn av Frankrikes bidrag under den amerikanske revolusjon.
Scarabaeiformia
Scarabaeiformia eller Scarabaeoidea er en stor gruppe biller som omfatter skarabidefamilien og deres slektninger. I Norge forekommer rundt 60 arter.
Utseende
Ganske små til meget store (kroppslengde opptil 175 millimeter), stort sett kraftig bygde biller. Kroppen er mer eller mindre hvelvet. Et karakteristisk trekk er at antennene ender i en mer eller mindre vifteformet kølle, dette er mest utpreget hos hannene. Kroppen kan være glatt og blank, eller sterkt hårete. Beina er vanligvis nokså kraftige, hos de fleste artene har leggene (tibiae) pigger på yttersiden. Larvene har vanligvis et karakteristisk, såkalt scarabaeiformt, utseende: kroppen er tynnhudet, pølseformet, og holdes vanligvis i en C-form. De tre beinparene sitter samlet i forenden rett bak hodet (thorax-leddene er korte og sammentrengte).
Levevis
Som man kan vente av en så artsrik gruppe, er det stor variasjon i levevis innen gruppen. Larvenes spesielle kroppsform begrenser imidlertid mulighetene som finnes – nesten ingen av artene er aktive rovdyr, og alle lever mer eller mindre skjult på larvestadiet, de fleste nede i jorda. Mange arter har larver som lever på gjødsel, som foreldrene ofte har gravd ned i et spesielt larvekammer. Andre lever i sterkt nedbrutt, død ved, eller av planterøtter i jorda. En del arter lever i tuene til maur eller termitter. Larveutviklingen kan ta flere år, også de voksne billene kan leve forholdsvis lenge. De voksne billene flyr nesten alltid godt, selv om de kan være ganske tunge. Mange arter besøker blomster, andre eter råtnende frukt eller utflytende sevje. Mange er nattaktive, og kommer gjerne til lys.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i alle verdensdeler bortsett fra Antarktis, men en stor overvekt av artene lever i tropiske og subtropiske områder.
Systematisk inndeling
Slektskapsforholdet mellom gruppene innbyrdes i denne gruppen synes noe uklart. Det er sannsynlig at Lucanidae og Passalidae er nærmere beslektet med hverandre enn med de andre familiene. Under er familiene listet i alfabetisk rekkefølge. Underfamiliene av skarabider (Scarabaeidae) blir ofte gitt status som egne familier.
Bastogne
Bastogne (tysk: Bastnach eller Bastenach, nederlandsk: Bastenaken, luxemburgsk: Baaschtnech eller Baastnech) er en by i Vallonia i Belgia, nær grensen til Luxembourg. Byen har rundt 15 000 innbyggere.
Historie
Stedet nevnes for første gang i testamentet til diakonen Adalgisel Grimo fra Verdun i år 634, der han testamenterte sine eiendommer i Bastogne (in Bastoneco) til benediktinernes abbedi i Trier. Senere ble eiendommene overført til abeddiet i Prüm.
To gamle hærveier krysset hverandre i Bastogne: Reims-Köln og Arlon-Tongeren.
Tyskerne krevde at divisjonen overgav seg, hvoretter divisjonssjefen gav det korte svar Nuts! Og etter fem døgn fikk divisjonen unnsetning. Etter dette kalles Bastogne av og til Nuts City. Byen har et krigsmuseum og et stjerneformet minnesmerke som severdigheter.
Bastogne er også kjent for det klassiske endagsrittet Liège-Bastogne-Liège.
Mikel Astarloza
Mikel Astarloza Chaurreau (født 17. november 1979 i Guipúzcoa) er en spansk, tidligere profesjonell syklist som syklet for Euskaltel-Euskadi.
Astarloza vant den 16. etappen i Tour de France 2009. Det viste seg senere at han hadde testet positivt på bruk av EPO, og hans resultater etter dopingprøven slettes. Han ble utestengt i to år til 25. juni 2011.
An Eye for an Eye
An Eye for an Eye er en amerikansk action-krim og kampsportfilm fra 1981 regissert av Steve Carver. Hovedrollen spilles av Chuck Norris, mens sentrale biroller spilles av Christopher Lee, Richard Roundtree, Matt Clark og Mako.
Innspilling
Den ble innspilt i San Francisco vinteren 1981.
Annet
Statens filmkontroll forbød i 1981 filmen å vises på norske kinoer. En noe forkortet versjon på 89 minutter ble utgitt på video av In Video rundt 1983-84.
Gullruten 2007
Gullruten 2007 var den 10. utgaven av Gullruten og ble delt ut i Grieghallen i Bergen fredag 11. mai 2007. Utdelingen ble ledet av Dorthe Skappel og overført på TV 2.
TV 2-programmene Dokument2 og Gyldne tider vant henholdsvis sine fjerde og tredje priser mens NRK Sports Kjell Kristian Rike og Jon Herwig Carlsen mottok hedersprisen.
Nominerte
Beste underholdningsprogram
Beste reality
Beste dokusåpe
Beste TV-drama
Beste barne- eller ungdomsprogram
Beste magasin- eller livsstilsprogram
Beste aktualitets- eller faktaprogram
Beste TV-dokumentar
Beste kvinnelige skuespiller
Beste mannlige skuespiller
Beste kvinnelige programleder
Beste mannlige programleder
Eminönü
Eminönü er en bydel og en tidligere kommune i den historiske delen av Istanbul, på neset mellom Det gylne horn og Marmarahavet. Den tidligere kommunen er blitt del av kommunen Fatih.
Bydelen
Eminönü er historisk sett området på sørsida av Galatabrua. Området var det sentrale forretningsdistriktet i byen under Det osmanske riket, og er stadig et viktig sted for handel.
Bydelen er et knutepunkt for kollektivtrafikk i Istanbul, med busser, trikk (linje Eminönü-Zeytinbu), tog og ferger.
Eminönü har mange historiske monumentalbygg, blant annet Yeni-moskeen (Yeni Camii), Rüstem Pasha-moskeen, Abdül Hamit-mausoleet, Cagaloglu-badet, hovedpostkontoret (Merkez Postanesi) og Sirkeci-stasjonen (Sirkeci Garı).
Allerede under Det bysantinske riket var Eminönü en sentral handelsplass, dit bysantinerne brakte frukt, grønnsaker og korn for omsetning. I dag ligger stadig kryddermarkedet, eller det egyptiske markedet, i Eminönü.
Bydelen hadde en gang et stort jødisk kvarter. De første jødene var karaitter og kom på 1000-tallet, etter at de var blitt fordrevet fra Europa. I 1660 måtte de flytte lengre opp i byen på grunn av bygginga av Yeni-moskeen.
Kommunen
Kommunen Eminönü dekket et område på 4,9 km² av halvøya som dannes av Det gylne horn og Marmarahavet. Det tilsvarer utstrekninga av den byen som Konstantin den store grunnla på 300-tallet, og som fikk navnet Konstantinopel, etter at den eldre byen Bysants på samme sted var blitt for trang.
Kommunens folketall er i dag 65 000. Befolkninga i Eminönü hadde en levestandard som var blant den laveste i Istanbul. Samtidig er Eminönü den mest turistifiserte delen av byen, ettersom en lang rekke av de store moskeer, palasser og basarer som regnes som viktige turistmål ligger her. Eminönü framstår derfor som et sted der en over korte avstander kan se kontrasten mellom overveldende offisiell prakt og fattigslige boligkvarterer.
Kommunen bestod av et stort antall bydeler eller kvarterer med egne navn: Eminönü, Sirkeci, Alemdar, Sultanahmet, Tahtakale, Mahmutpaşa, Süleymaniye, Beyazit, Laleli, Cemberlitas, Cağaloglu, Kumkapi, Gedikpasşa, Yenikapı, Vefa, Unkapani, Mercan, Çarsikapi og Sultanhamam.
Blokkfløyte
En blokkfløyte er et treblåseinstrument. Det har sitt navn fra en plugg som settes inn i et hull i munnstykket. Blokkfløyter kan også lages av plast. Norske varianter av fløyten er tussefløyte og sjøfløyte som begge blir brukt i folkemusikksammenheng.
Bakgrunn og navn
Blokkfløyte er et treblåseinstrument. Det har sitt navn pga. en plugg som settes inn i et hull i munnstykket. Blokkfløyter kan også lages av plast. Norske varianter av fløyten er tussefløyte og sjøfløyte som begge blir brukt i folkemusikksammenheng. Lenge var ordet fløyte tilstrekkelig som betegnelse for blokkfløyte, det var både mer anvendbart og mest brukt og trengte derfor ikke å spesifiseres nærmere. Fra omkring 1550 finnes det en rekke tilnavn som skilte blokkfløyta fra tverrfløyta og andre fløyter.
Vi finner fleute à neuf trous (fløyte med ni hull) lansert av Philippe Jambe de Fer i 1556. I Nederland ble blokkfløyta ofte kalt Handfluit og i Tyskland skrev de om Handflöte eller Längsflöte.
I Spania skiller navnetradisjonen seg fra de andre europeiske landene og ble kalt ajabeba, som sannsynligvis kom fra det arabiske šabbăba som betyr "ung".
England var lenge et kjerneområde for blokkfløytespill og ble kalt English flute, flûte d'Agleterre og consort flute. I Frankrike ble den kalt flûte douce etter alt-fløytas milde og myke klangfarge og tilsvarende på italiensk flauto dolce. På Italiensk ble den også kalt flauto dritto, men opprinnelsen til navnet er usikker.
Mot midten av 1700-tallet ble den kalt the Common flute, men den vanligste betegnelsen for blokkfløyte på engelsk er recorder og navnet har holdt seg i bruk stort sett uforandret siden det for første gang dukker opp i et regnskap i 1388 når jarlen av Derby betalte for en fistula nomine Ricordo (fløyte kalt recorder).
I Norge
I Norge finnes det også mange navn på blokkfløyta. Ludvig Holberg skriver schnabelfløte eller nebbfløyte og uttrykkene er hentet fra tysk Schnabelflöte og fransk flûte à bec som ikke var uvanlige betegnelser i Europa omkring 1700.
I Norge ble det skrevet om stadsmusikantene at de blant annet spilte på dusflyte (av flûte douce) og noen mener at dette er opphavet til ordet tussefløyte.
Blokkfløyta fikk også navn etter materialet den var laget av og ble kalt trefløyte, trepipe eller ennfløyta/einnfløyte (einerfløyte). Hullene i fløyta ga den navnet prillarfløyte og spillemåten navnet langfløyte.
Navnene sjøfløyte (vanligst i Telemarkdistriktet) og tyskfløyte eller tysfløyte (vanligst i Gudbrandsdalen og på Vestlandet) viser at fløyta kom fra utlandet og mange mener at tysfløyte etterhvert har blitt tussefløyte.
Blokkfløytefamilien
Til bruk som kammermusikk-instrument blant amatører og i musikkpedagogisk virksomhet i musikkskolene i Norge brukes først og fremst 4 størrelser blokkfløyte. I tillegg brukes av og til:
Det forekommer svært sjelden andre størrelser av blokkfløyte enn disse standardiserte.
Haagkonvensjonen av 25. oktober 1980
'''Haagkonvensjonen av 25. oktober 1980''' regulerer situasjonen der barn er ulovlig bortført mellom land som har tiltrådt avtalen, samt ved tilbakeholdelse etter et lovlg utenlandsopphold.
Hovedregelen er snarest mulig tilbakeføring til barnets bostedsland.
En tilbakeføring skjer kun dersom innføringen er ulovlig, barnet har fast bopel i et konvensjonsland før bortføring og barnet er under seksten år.
Norwegian Wood (fanzine)
Norwegian Wood er et fanzine som utkom med første nummer 27. mars 1980. Meningen var at det skulle tjene som medlemsblad for Den Norske Beatles-klubben, som ble startet på samme tid.
I perioden 1980–1986 ble det utgitt 25 numre av Norwegian Wood, men med dette ble både tidsskriftet og klubben nedlagt på grunn av liten aktivitet i kubben og mangel på villige artikkelskribenter, og svikt i annonsesalget for tidsskriftet.
Klubben ble imidlertid revitalisert i januar 1988, og med dette også fanzinet, som nå fikk en selvstendig redaksjon med egen redaktør, mens klubben ble ledet av en president med et styre. Redaksjonen som skulle gi Norwegian Wood en ny giv besto av Roger Stormo (f. 1962), Peter Wilhelm Viken (f. 1966) og Erlend Fredholm (tidligere: Flaten, f. 1964), som i sin tid var initiativtaker til å opprette både klubben og medlemsbladet.
I 1997 overtok Dagfinn Jarp (f. 1952) redaktørjobben, mens Peter Wilhelm Viken fortsatte i redaksjonen til 1999. I 2002 ble Tore Waskaas (f. 1980) redaktør. Ole-Andreas Refsnes (f. 1980) overtok redaktøransvaret i 2007. Fra 2013 ble redaktørjobben delt mellom Kristina Kinne (f. 1990) og Kristina Ciric (f. 1989) redaktørjobben, inntil Roger Stormo igjen overtok ansvaret i 2014, men da under tittelen sjefredaktør.
Innhold
Det utkommer fire nummer i året av Norwegian Wood, (medlemsblad nummer 150 - høsten 2017). Abonnentene eller klubbmedlemmene har fri adgang til annonsere fpr bytte og salg av memorabilia i fanzinet.
Det er stadige temanumre, og av spesialutgivelser nevnes:
Aetiologi
Tittelen skriver seg fra Beatleslåta «Norwegian Wood (This Bird Has Flown)». Det er blitt hevdet av John Lennon selv at sangen handler om et utenomekteskapelig sidesprang, mens siste strofe, om å sette fyr på leiligheten, etter hans eget utsagn var en idé som Paul McCartney kom opp med.
Roald Braathen
Roald Braathen (født 7. oktober 1945) er tidligere ordfører i Gran kommune. Han representerer Arbeiderpartiet og overtok som ordfører i 2005, da Rigmor Aasrud ble statssekretær i Helsedepartementet. Arbeiderpartiet samarbeider med Sp, SV og KrF, men har hatt både ordfører og varaordfører i kommunen.
Kristen Kyrre Bremer
Kristen Kyrre Bremer (født 12. juli 1925 i Tana, død 16. mai 2013 i Rygge) var en norsk teolog og biskop.
Bakgrunn
Kristen Kyrre Bremer var sønn av Magnus Schanke Bremer (1893–1963) fra Bergen og hans andre kone Randi Bjerkeng Lund (1900). Faren var styrer ved Øst-Finnmark fylkesskole i Tana fra 1920 til midt i 1930-årene da den ble flyttet til Pasvik under navnet Svanvik folkehøgskole.
Bremer ble cand.theol. ved Det teologiske fakultet, Universitetet i Oslo, i 1953 og ble ordinert til prest i 1953. Han var feltprest ved Brigaden i Nord-Norge 1953–1956, hjelpeprest i Nord-Fron 1956–1960, feltprest i Gaza fra 1960 og sokneprest i Bardu fra 1965. Han var prost i Senja 1970–1972.
I 1972 etterfulgte han sin fars nære venn «ishavspresten» Monrad Norderval (1902–1976), tidligere prest i Tana, som biskop i Nord-Hålogaland bispedømme. Dette var første bispeutnevnelse av Trygve Brattelis regjering, og fant sted til tross for at Bremer bare var innstilt på tredjeplass etter Andreas Aarflot og Thor With. Fra 1979 til 1991 var han biskop i Nidaros bispedømme.
Clay Allison
Navnet eller begrepet Clay Allison har flere betydninger:
Kristen Kyrre Bremer
Biskop Tutu og pave Johnnes Paul
Med stiftskapellan Tor Singsaas som nærmeste medarbeider møtte han Desmond Tutu som besøkte Nidarosdomen etter tildelingen av Nobels fredspris i desember 1984.
Den 2. juni 1989 tok biskop Bremer imot pave Johannes Paul II til felles økumenisk gudstjeneste i Nidarosdomen. Dette var det første pavebesøk til en luthersk domkirke i Norden og fant sted under pave Johannes Pauls besøk til Norge, Island, Finland, Danmark og Sverige 1.–10. juni 1989.
Robert Earl Hughes
Robert Earl Hughes (født 1926, død 1958), var en av tidenes tykkeste menn, og er kjent gjennom Guinness rekordbok.
Kristen Kyrre Bremer
Familie
Kristen Kyrre ble i 1952 gift med Hanna Guren (1925–2008) som var fra Rygge i Østfold der ekteparet bosatte seg etter at Bremer ble pensjonist i 1991. Deres sønn Leif Olav Bremer (født 1958) ble også prest.
Dean Koontz
Dean Ray Koontz (født 9. juli 1945 i Pennsylvania, USA) er en amerikansk forfatter som er best kjent for sine populære spenningsromaner.
Oppveksten
Dean Koontz vokste opp i dyp fattigdom og ble tyrannisert av en voldelig alkoholisert far. Til tross for sin traumatiske barndom klarte Koontz å få seg en utdanning på Shippensburg University i Pennsylvania. I sitt siste år på universitetet vant han en skrivekonkurranse, og han har fortsatt å skrive siden.