cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trifon
Tidlig liv
I Novgorod hadde han alle muligheter til å høre handels- og fangstfolkenes beretnin­ger om det ugjestmilde og farlige landet ved Ishavskysten og om de "ville" men­neskene som bodde der. Ifølge legenden fikk han en åpenba­ring hvor Kristus befaler ham å reise opp til dette "hungrende og vansmektende land" for å forkynne evangeliet. Han reiste som ung mann i begynnelsen av 1520-årene, helt på eget initiativ og uten noen mi­sjonsorganisasjon i ryggen. Flere år studerte han livet og skikkene hos skoltesamene, og lærte seg språket deres grundig. I 1524 har han byg­get sin egen tømmerkoie i nærheten av Petsjengaelven.
Etterhvert begynte han sin misjonsvirksomhet blant samene, som i begynnelsen utviste stor motstand mot å motta den kristne lære. Opphisset av seidemennene satte de i gang å forfølge den hellige Trifon, og mer enn én gang var de ute etter hans liv.
Kirken og klosteret i Petsjenga
Hans forkynnervirksomhet bar tyde­ligvis frukter og i 1532 kom en delegasjon til erkebis­kop Makarij i Novgorod for å be om antimins (alterklede med innsydd relikvie) for nattverdsfei­ring og prester som kunne innvie kirke og døpe folk. Denne erkebiskop Makarij var en av tidens lærde menn, han hadde interes­se for misjon og hadde tidligere hjulpet misjonærer. Også nå viste han sin velvilje. Lederen for delega­sjonen skal ha vært Mitrofan og med seg tilbake hadde delegasjonen et brev med erkebisko­pens velsignelse til misjonsvirk­somheten, materialer og tømmermenn til å bygge kirke. I Kola (byen som nevnes allerede i 1264, nær dagens Murmansk) var det en kirke, men det var meget langt bor­te. En kirke ble bygget ved Petsjengaelven til ære for Den Hellige Treenighet og innvi­et av presten Ilia fra Kola i 1533. Samtidig ble Mitrofan viet til munk med navnet Trifon.
I 1530-årene begynte det å danne seg et lite broder­skap rundt Trifon, et kloster i sin spede begynnelse. De holdt til i nærhe­ten av Treenighets-kirken ved Petsj­engaelven, hvor Treenighetskloste­ret senere oppstod. En langvarig hungersnød som herjet i Nord-Russland på slutten av 1550-årene og begyn­nelsen av 60-årene fikk avgjørende betydning for klosterets opprettelse. Trifon begav seg sammen med en del av folkene sine og Feodorit fra Solovki sydover i det egentlige Russland for å samle matvarer til den sultende befolkningen. I flere år vandret de fra by til by og andre steder hvor det var noe å hente. Varene sender de tilbake med folk fra følget, etter hvert som de fikk samlet store nok "sendinger". I 1556 kommer de til Moskva hvor de får audiens hos tsar Ivan den grusomme og hans sønn tsar­evitsh Fjodor. Resultatet av møtet med tsaren ble et "gavebrev" hvor klosteret får rett til statens skatter, avgifter og rettighe­ter i området hvor skol­tesamene bodde.
Trifon, som ikke var prest, var aldri formelt leder av klosteret sitt, selv om han var dets åndelige fader. Senere trakk han seg tilbake i "ødemarken" syd for klosteret, hvor han bygde en liten hytte og et kapell til ære for Guds Moders Hen­sovelse. Her levde han i ensomhet og bønn og askese inntil sin død 15. desember 1583, etter omtrent 60 år i Petsamo. Da var også alle skoltesamene kris­tnet.
Klosteret i Petsjenga var lite og ubetydelig i større sammenheng. Den hollandske handelsmannen Simon von Salingen beretter at det i 1565 var 20 munker og 30 legbrødre i kloste­ret, som da ble ledet av prestmunken Gurij. Ytre sett lignet det nok mest på en stor bonde­gård eller en liten landsby med kirke. Ingen forsvarsve­rker kunne beskytte dem da den svensk-finske banden under ledelse av Pekka Vesainen på juledag i 1589 angrep dem, brente ned hele kloste­ret og drepte de 116 menneskene som befant seg der. Et dokument fra kommandanten på Vardøhus med rapport om denne ulykken finnes i det norske Riksarkivet.
Ødeleggelsen av klosteret i 1589 tilintetgjorde så godt som alle dets ressurser. Klosterets egentlige eksistens strakk seg således kun fra 1556 til 1589, altså 33 år. Men klosteret ble ikke strøket av ma­trikkelen, og det ble forsøkt gjen­opprettet noen ganger. En gang i nærheten av Kola i 1619, og her bodde det 13 munker i 1701, men "opplysningstiden" hadde gjort sitt inntog i Russland under keiserinne Katarina II og Anna som ønsket å svekke kirken i forhold til staten. Og klostrene var kirkens forposter og det religiøse livets sentra. Derfor ble over en tredjedel (ca. 450) av alle klostre i Russland stengt, deriblant også "Nye Kola Petsjenga-klosteret" i 1764. På stedet for det opprinnelige klosteret ble det reist en kirke til minne om hellige Trifon, og over hans grav ble det bygget en kirke til ære for "Kristi innbærelse i tempelet".
Boris Gleb
Gjennom hele sitt liv bygde den hellige Trifon kirker. I 1565 reiste han en kirke for de hellige lidelsesbærere Boris og Gleb ved Pasvikelvens vestre bredd, ca. 40 km. fra klosteret. Det var en enkel tømmer­bygning bestående av tre deler. Den ble skoltesa­menes viktig­ste kirke og stod helt til 1944, da den brant ned.
I de siste årene av sitt liv gikk den gamle Trifon ofte fra klosteret og ut i ødemarken hvor han bygde kirken til minne om Den Allhellige Gudføderskes hensovnelse. Han tilbragte ensomheten der i bønn. Her bestemte han også at han skulle begraves. Mot slutten av 1800-tallet ble det bygd en større og mer staselig kirke ved siden av den opprinnelige. Denne nye kirken står fremdeles og er blitt restaurert og tatt i bruk igjen for kun få år siden.
St.Georgs kapell i Neiden
Videre bygde han antakelig samme år det lille bedehu­set eller kapellet til ære for den hellige martyren Georg i Neiden, og det er det eneste som fremdeles står igjen av det som Trifon bygde. Det har spesiell betyd­ning som Nord-Norges eldste trebygning og som det eneste ortodokse gudshus her i landet som er bygget som sådant. Kapellet er så beskjedent, både i størrelse og utseende, at J. A. Friis kun omtaler det slik i sin bok: "Ogsaa i Neiden staar det en liden Hytte, som 2 derboende Skoltelapfamilier har givet Navn af Kapel". Det ligger på en liten høyde ved Neiden-elven, neden­for Skolte-fossen og Trifons-kulpen, som var det gamle dåpsstedet ifølge tradisjo­nen. Rundt kapellet er det gravplass med et par gamle kors, en liten "klokke­støpul" er satt opp på ved ka­pellets ene side, og et tradisjonelt gravmonu­ment i tømmer er reist på dets andre side av Kirkeforeningen i 1996. Rundt gravplas­sen er det et pinnegjerde. Nedenfor brer skolte-jordet seg med noen få gamle huser, restene av skoltebyen.
Kapellet er ikke bygget til litur­gisk gudstjeneste, men heller som bede­hus og gravkapell. Under liturgiene står "menigheten" utenfor, og om været tillater det, flyttes alteret utenfor og hele gudstjenesten foregår foran kapel­let.
Trifonshulen
På norsk territorium finnes også en annen helligdom med tilknytning til hellige Trifon. Ved Elvenes går det en hule inn i fjellet ved fjorden. Her var det vanlig at skoltene gikk inn for å be litt før de dro ut på fis­ke. Den er ca. 2 m. høy, 2 m. bred og 2,5 m. dyp. Her skal Trifon ha blitt reddet da shamanene jaget ham og ville ham til livs. Siden har den blitt betraktet som en helligdom. Keilhau skriver i 1831 om hulen "til hvis Indgang man må klatre nogle Alen opad den næsten lodrette Klippevæg, mødte først en grov Lærredsdug som Forhæng, derefter Helligdommen selv, som bestod i et lidet Maleri, forestillende en Gudsmoder, samt i et derunder hængende hvidt Klæde med et gyldent brod­eret Kors. Foran Billedet stode tvende smale Voxlys". I forbindelse med besøk av en russisk stor­fyste her i 1870 ble hulen pusset opp og en "alter­tavle" ble tatt inn her, hvor det nevnte ikonet ble anbragt. Intet av det er bevart til vår tid, men da St.Georgs kirkeforening i Neiden ble organisert, ble også tradisjo­nen i forbindelse med Tri­fons-hulen gjen­opptatt. Her ble anbragt et ikon og det ble forrettet andakt her.
Lars Ramberg
'''Lars Ø. Ramberg''' (født 1964 i Oslo) er en norsk billedkunstner. Han er utdannet på Statens Kunstakademi i Oslo og har siden han ble tildelt Artist in Residense på Künstlerhaus Bethanien i 1998 bodd og arbeidet i Berlin.
Virke
Ramberg vakte i 2004 oppsikt med sitt bidrag «Fremdgehen» (betyr «Å være utro») på samtidsmuseet Hamburger Bahnhof i Berlin. Prosjektet analyserte og kontekstualisere det norske justismordet begått mot de norske såkalte tyskertøsene som ble deportert til Berlin i 1946. Den norske eksilregjeringen som selv hadde innført «Bigamiloven» slik at de kunne gifte seg i eksil uten å skille seg i hjemlandet satte igang massearrestasjoner av jenter som hadde hatt forhold til tyske soldater. Mens disse satt i fangeleirer etter krigens slutt arbeider regjeringen for å forandre lovene slik at de kunne fratas statsborgerskapet og deporteres til Tyskland. Jentene ble sent med kuvogner uten vinduer og satt av på terminalen hvor dagens samtidsmuseum er. Installasjonen besto av manipulerte norske flagg på tårnene av museet, er stort rødt neonskilt FREMDGEHEN på østre tak fløy og en video installasjon inne i museet med en av kvinnene som forteller sin historie.
I 2005 viste Ramberg installasjonen «Palast des Zweifels» («Tvilens Palass») på taket av Palast der Republik, skallet av DDRs parlament, Folkekammeret.
I oktober 2006 deltok han i Sao Paulo-biennalen i Brasil. I 2007 deltok han på Veneziabiennalen.
I 2019 arbeider Ramberg med å utsmykke nye Deichman bibliotek i Oslo. «From Daring to Sharing» består av ca 400 meter håndblåste neonrør.
Nordkapp (Nordaustlandet)
Nordkapp er det nordligste punktet på Chermsideøya, som ligger nord for Nordaustlandet, Svalbard. Nordkapp ble første gang kartlagt av hollandske hvalfangere i 1624 og fikk navnet Cape Tabin.
Straumsbrua (Ålesund)
Straumsbrua er ei veibru som krysser Skodjestraumen i Ålesund kommune i Møre og Romsdal. Brua er del av fylkesvei 661, og avløste de gamle Skodjebruene.
Skrolsvik fort
Skrolsvik fort på Senjehesten (også kjent som Senjehesten fort, tysk betegnelse HKB 16./973 Senjehesten) på Senja i Troms ble anlagt av de okkuperende tyskerne i 1941 under andre verdenskrig. Etter krigen overtok Sjøforsvaret fortet, og ble videre en del av fortifikasjonene under Kystartilleriet. I 1989 ble fortet nedlagt, sammen med mange andre fort i samme område, på grunn av nyetableringen av Meløyvær fort. Fortsatt er store deler av fortet intakt, både med bunkere og «forberedte/etablerte faste stillingerer». I tillegg er de fire tyske 15 cm-kanonene fortsatt intakt.
Etter nedleggelsen tok Senjehesten Kystforsvarsmuseum (avdeling under Midt-Troms Museum, Senjamuseet) over fasilitetene, og eiendommene ble lagt ut til salg. Stedet har blant annet fungert som campingplass og hotell, men bærer nå (2013) sterkt preg av forfall.
Vibeke Tandberg
Vibeke Tandberg (født 26. desember 1967 i Oslo) er en norsk kunstner og forfatter. Hun er utdannet ved Institutt for fotografi ved SHKD i Bergen (Bachelor of Fine Arts) samt Högskolan för fotografi och film i Göteborg (Master of Fine Arts). Tandberg arbeider innenfor en rekke forskjellige medier som film, fotografi, skulptur og tekst. Hun bor og arbeider i Oslo.
Tandberg er mest kjent for serier av manipulerte fotografier hvor hun selv spiller en fremtredende rolle. Verket «Living Together» (1996) er kåret til et av Morgenbladets 12 viktigste kunstverk. Hun debuterte som romanforfatter i 2012 med Beijing Duck og har siden utgitt romanene Tempelhof (2014), Joelle Joelle (2016) og Eurydike Anal (2018). I 2019 utkom essayboken Uvilje, og i 2020 debuterte hun som dramatiker med stykket Hunder på Nationaltheatret. Tandberg hadde også et opphold på Dramatikkens hus som husdramatiker 2020/21. Hennes roman Feber (2021) ble utgitt samtidig med en soloutstilling på OSL Contemporary med samme tittel.
Ligue 1 1954–1955
Ligue 1 1954–55 er en oversikt over fransk fotballs toppdivisjon denne sesongen. Selve toppdivisjonen ble startet opp i 1932-33.
Ligatabell
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng
Rudolf Schmid
Rudolf Schmid (født 21. mars 1951 i Liezen, Steiermark, død 21. oktober 2014 i Oberwart) var en østerriksk aker som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo og 1976 i Innsbruck.
Schmid vant en olympisk bronsemedalje i aking under Vinter-OL 1976 i Innsbruck. Sammen med Franz Schachner kom han på tredjeplass i toer for menn, bak Hans Rinn / Norbert Hahn fra Øst-Tyskland og Hans Brandner / Balthasar Schwarm fra Vest-Tyskland
Gesso
Gesso er det italienske ordet for «kritt» (fra latin gypsum fra gresk γύψος), og er mineralet kalsiumkarbonat i pulverform som blir benyttet innen kunsten. Gesso er også betegnelsen når krittet er blandet med limvann og iblant også andre stoffer og benyttes som grunning når det påføres en panneau (treplate) eller et lerret. Gesso gir en slett, lite absorberende, hvit grunning for maleri, vanligvis med tempera eller olje. Gesso kan også modelleres i relief.
Hensikten med gesso er først og fremst å hindre at stoffer i malingen kan korrodere i stykker underlaget. Samtidig vil limet fungere som en sperre for at stoffer i tre eller lerret kan bryte ned eller absorbere oljene i malingen og på den måten framskynde aldringsprosessen innenfra.
I dag benytter de fleste akrylbasert grunning og kaller den gesso.
Keith Holyoake
Keith Holyoake (født 11. februar 1904 i Mangamutu, død 8. desember 1983) var en politiker og statsminister fra New Zealand.
Holyoake er den eneste personen som skal har vært innsatt som både statsminister og generalguvernør på New Zealand. Holyoake er en del av det politiske partiet National Party og ble utnevnt til statsminister fra 20. september 1957 til 12. desember 1957 og igjen mellom 12. desember 1960 og 7. februar 1972. Han ble utnevnt til generalguvernør i 1977 og tjenestegjorde i denne stillingen frem til 1980.
Holyoake var den tredje lengst sittende statsministeren for New Zealand og satt med denne jobben i underkant av 12 år. Han ble bare forbigått av Richard Seddon som satt i litt over 13 år og William Massey som satt som statsminister i nesten 13 år. Han var også den første statsministeren for New Zealand som ble født i det 20. århundre.
Før Holyoake ble statsminister satt han som landbruksminister i åtte år og han hadde ansvaret for Institutt for industriell og teknisk forskning, og han var minister for markedsføring inntil denne avdelingen ble avskaffet i 1953. I 1966 støtte Holyoake sin regjering USA og sendte en noe begrenset militær støtte til Vietnamkrigen. Denne beslutningen føre til bitre scener i valget senere samme året, selv om partiet hans, National Party, kun tapte ett enkelt sete i nasjonalforsamlingen.
Gunnar Kaasen
Gunnar Kaasen (født 11. mars 1882 i Burfjorddalen i Kvænangen, død 27. november 1960 i Everett, Snohomish County i staten Washington, USA) var en hundekjører i Alaska. Han emigrerte til USA i 1903. Han ble berømt etter at han i 1925 fullførte siste etappe av serumløpet til Nome med motgift mot en difteriepidemi i byen, med «Balto» som lederhund. En statue av hunden Balto står i Central Park i New York City.
Goioerê
Goioerê er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Lynn Chadwick
Lynn Russell Chadwick (født 24. november 1914 i London, død 25. april 2003 i Gloucestershire) var en britisk billedhugger. Hans gjennombrudd kom i 1940-årene med skulpturer i form av metall-mobiler.
Chadwick ble Commander of the Order of the British Empire i 1964, og offiser av l'Ordre des Arts et des Lettres i 1985.
FK Zenit St. Petersburg
Futbolnyj Klub Zenit Sankt-Peterburg (St. Petersburg) (russisk: Футбольный клуб «Зенит» Санкт-Петербург) er en fotballklubb fra Russlands nest største by St. Petersburg (tidligere Leningrad). Klubbens hjemmebane er Krestovskij stadion. Nordmannen Erik Hagen spilte for Zenit fra januar 2005 til januar 2008. Zenit var den første utenlandske klubb noensinne å lansere en offisiell nordisk nettsted. De gjorde det i september 2016: http://dk.fc-zenit.ru/
Historie
Klubben ble stiftet i mai 1925 av arbeidere ved Leningrad metallfabrikk. Klubben deltok i byens fotballmesterskap fra 1930. I 1936 fikk klubben navnet F. K. Stalinets (Stalinistene). I 1940 fikk klubben sitt nåværende navn Zenit. Samme år spilte klubben for første gang i Sovjetunionens øverste divisjon. I 1944, noen måneder etter at tyskere ble slått ut av byens område, vant klubben den sovjetiske cupen for første og eneste gang.
De neste tiårene ble magre for klubben, selv om klubben spilte kontinuerlig i øverste divisjon fra 1945 til 1989. I 1967 ble de sist i divisjonen, men klubben unngikk nedrykk fordi de sovjetiske lederne mente det ville være galt at et lag fra Leningrad skulle rykke ned samme år som 50-årsjubileet for bolsjevik-revolusjonen ble feiret i Leningrad. På 1980-tallet gikk det bedre. De vant serien i 1984, og de nådde også cupfinalen samme år. Zenit tok også medalje i serien i 1980. I 1985 vant Zenit Sovjetunionens supercup.
Etter Sovjetunionens fall var Zenit tilbake i øverste divisjon i Russland i en sesong i 1992. Siden 1996 har klubben spilt kontinuerlig i øverste divisjon. Zenit vant den russiske cupen i 1999 og 2003 og spilte finale i 2002, og de tok medalje i serien i 2001 og 2003. I 2005 ble de nummer 6 i serien, og de nådde semifinalen i cupen våren 2005/06.
I desember 2005 tok det russiske oljeselskapet Gazprom kontroll på eiersiden etter LOMO i klubben.
Den 14. mai 2008 vant laget UEFA-cupen 2007/08 etter å ha slått skotske Rangers FC 2-0 i finalen, etter mål av Igor Denisov og Konstantin Zyrjanov.
Meritter
1984, 2007, 2010, 2011/12, 2018/19, 2019/20, 2020/21, 2021/22 1944, 1999, 2010 1984, 2008, 2011 2003 2007/2008 2008
Supporterklubber
FK Zenit er i dag det eneste fotballaget fra St. Petersburg som spiller i den øverste divisjonen i Russland, og klubben har derfor et stort antall supportere. I St. Petersburg med sine 4.9 millioner innbyggere befinner det seg tre store supporterklubber:
Det finnes også en rekke supporterklubber i byer rundt St. Petersburg, bl.a:
Det finnes også supporterklubber som «Moskva-fans av Zenit», «Svartehavet er med Zenit!» osv.
Spillerstall
Oppdatert 20. mai 2022.
Glottokronologi
Glottokronologi er en metode som brukes i historisk lingvistikk for å beregne når to eller flere språk skilte seg fra hverandre. Metoden baserer seg på antagelsen om at det grunnleggende vokabularet i et språk endrer seg med en konstant gjennomsnittlig hastighet. Man tar utgangspunkt i et felles protospråk for språka man vil sammenligne, og teller deretter hvor mange ord som har blitt skifta ut i hvert språk. Dette gir et omtrentlig årstall for når disse språka oppsto.
Sjøkadettforeningen av 1898 Valkyrien
Sjøkadettforeningen av 1898, Valkyrien er Sjøkrigsskolens studentforening. Valkyrien ble i 1898 grunnlagt av Christoffer B. Meyer, og har siden den tid fungert som forening med hensikt på å ivareta sosiale interesser ved Sjøkrigsskolen.
Valkyrien er en selvstendig forening som er av kadetter, for kadetter, hvis virke strekker seg utover det akademiske. Foreningen har som mål å samle Sjøkrigsskolens kadetter, ta vare på tradisjoner og opprettholde humør og engasjement. Ulike arrangementer arrangeres, der det mest sentrale er den årlig festmiddagen på stiftelsesdagen. Foreningen har egen bar, med navnet Valhall.
Mottoet er «EX UNITATE VIRES» som betyr «fra fellesskap kommer vekst».
Utmerkelser
Sjøkadettforeningen av 1898, Valkyriens Orden tildeles som "belønning for utmerkede fortjenester for foreningen og fellesskapet". Valkyriens Ordenen er oppkalt etter vår forening og leder, og er inndelt i tre klasser:
Valkyrieringen
Valkyriens medlemmer mottar Valkyrieringen (også kalt Sjøkrigsskoleringen) etter fullført utdanning ved oppnåelse av visse krav. Først og fremst må man ha bestått og fullført Sjøkrigsskoleutdanningen, men også ha vært medlem i foreningen i tre år. Valkyrienringen er støpt i gull og er preget av Valkyriens logo, en gyllen stjerne på sort bunn. Ringen deles ut under en formell ringseremoni ved graduasjon. Den kan kun kjøpes med kjøpetillatelse fra Ordenskanselliet. Valkyrieringen som symbol ble innført i 1937.
Dogwatch
Dogwatch er navnet på Valkyriens tidsskrift og utgis flere ganger i året. Tidsskriftet omfatter aktiviteten på skolen, samt artikler om aktuelle temaer som opptar kadettene. Kadettene lager magasinet selv, med unntak av trykking.
Det har historisk blitt utgitt i varierende antall utgivelser per år, men de senere år har redaksjonen utgitt fire magasiner årlig. Senere år har også alle utgivelsene båret et tema. Artiklene har da gjenspeilet dette temaet. Dogwatch fordeles i dag også til alle forsvarets avdelinger.
Eksterne lenker
__INDEKSER__
Vinter-X Games Aspen 2015
Vinter-X Games Aspen 2015 ble arrangert i Aspen i Colorado i USA fra 21. januar til 25. januar 2015.
I den 14. utgaven ble det ble konkurrert i 19 øvelser innen ski, snøbrett og snøscooter. I tillegg ble det arrangert turnering i spillet Counter-Strike: Global Offensive som en del av Major League Gaming og avholdt konserter med Snoop Dogg, Chromeo, Skrillex og Wiz Khalifa.
USA endte som beste nasjon med 31 medaljer; fordelt på 11 gull, 11 sølv og 9 bronse. I snøscooterøvelsene tok USA 14 av 15 medaljer, mens Canada stakk av med én gullmedalje. Til sammen tok Canada 11 medaljer; fordelt på 6 gull, 2 sølv og 3 bronse, og endte som nest beste nasjon.
Reg Butler
Han fikk sitt gjennombrudd med seieren i konkurransen om et minnesmerke over Den ukjente politiske fange i 1953, og var en av de sentrale billedhuggere i 1950- og 1960-årene. Hans senere arbeider bygge blant annet på kvinnekropper. Flere av hans verk finnes i Museum of Modern Art, New York og i Tate Gallery i London.
Vinter-X Games Aspen 2015
Norge tok ett gull ved Silje Norendal og ett sølv ved Ståle Sandbech, begge medalje ble tatt i slopestyle i snøbrettøvelsene. Den siste gullmedaljen gikk til Sverige og Emma Dahlström i slopestyle i skiøvelsene.
Pascal Lissouba
Pascal Lissouba (født 15. november 1931 i Tsiguindi i Fransk Kongo, død 24. august 2020 i Perpignan i Frankrike) var den første demokratisk valgte presidenten i Republikken Kongo og satt som president fra 31. august 1992 til 15. oktober 1997. Han ble styrtet i en borgerkrig som var ledet av den senere presidenten Denis Sassou Nguesso.
Bakgrunn, utdannelse
Lissoubas fødeby Tsinguidi er sørvest i Kongo. Han tilhørte den etniske gruppen bandjabi. Han fikk sin tidlige skolegang i Mossendjo og Boko.
Hans videregående utdannelse begynte i Brazzaville og fortsatte ved Lycée Félix Faure i Nice (1948–1952) i Frankrike, der han fikk baccalaureate. Deretter studerte han agronomi ved École Supérieure d'Agriculture i Tunis og fikk diplom som landbruksingeniør i 1956. Ved Universitetet i Paris (1958–61) fikk han doktorgraden i biologi. Han fikk også arbeid og opplæring ved Centre national de la recherche scientifique (CNRS) i Paris og ved ORSTOM. I juni 1961 ble han forsker ved ORSTOM. Han ble utnevnt til lektor i vegetalbiologi ved et dekret fra det franske ministerium for nasjon al utdannelse av 3. november 1961.
Politiker
Han var både landbruksminister og statsminister under president Alphonse Massamba-Débat (1963–1966). Da Massamba-Débat ble styrtet i 1968 forble Lissouba sittende i regjeringen under Marien Ngouabi og selv om han ble suspendert fra all politisk aktivitet fra 1969 til 1971 var han medlem i det politiske partiet Workers Party frem til 1973. I 1977 ble han arrestert for innblanding i drapet på en annen politiker. Han ble arrestert og dømt til livsvarig fengsel i 1977.
Da president Denis Sassou Nguesso ble tvunget til å flytte fra Kongo i 1991 kom Lissouba tilbake og ble valgt til president i august 1992.
Det brøt ut en konflikt i Kongo i 1993 da en koalisjon av opposisjonsgrupper og deres paramilitære allierte anklaget Lissouba for å fuske til seg stemmer under valget. En borgerkrig ble såvidt avverget, men sporadiske kamper fortsatte frem til januar 1995.
Flukt, eksil
I begynnelsen av oktober 1997 invaderte angolanske tropper Kongo. Det kom til harde kamper mellom opprørerne og angolanske styrker og Lissouba flyktet fra landet. Innen to dager var hovedstaden under kontroll av styrker som var lojale mot Sassou Nguesso.
Sassou Nguesso utropte seg til president den 25. oktober 1997, men militsgrupper som var lojale mot Lissouba fortsatte med sin geriljakrig og kampene fortsatte. Hovedstaden Brazzaville ble sterkt skadet før en våpenhvile ble inngått i desember 1999.
Etter at han ble styrtet av Nguesso bodde Lissouba i eksil i London. Han var fast bestemt på å reise tilbake til Kongo for å delta presidentvalget i 2002. Men i desember 2001 ble han stilt for retten i Brazzaville in absentia og dømt til 30 år i fengsel for forræderi og korrupsjon. Så for å unngå å havne i fengsel ble han boende i Storbritannia.
Død
Lissouba døde i Perpignan i Frankrike 24. august 2020, som følge av komplikasjoner fra Alzheimers aykdom, i en alder av 88 år.
Garfield County (Oklahoma)
Garfield County er et fylke i den amerikanske delstaten Oklahoma. Det ligger nord i staten og det grenser mot Grant County i nord, Noble County i øst, Logan County i sørøst, Kingfisher County i sør, Major County i vest og mot Alfalfa County i nordvest.
Garfield Countys totale areal er 2,745 km² hvorav 4 km² er vann. I 2010 hadde fylket 60,580 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Enid som også er fylkets største by.
Jagdpanther
Jagdpanther, eller Jagdpanzer V var en tysk panserjager fra andre verdenskrig. Den var bygget på chasisset til stridsvognen Panzer V Panther.
Historie og utvikling
Designet av Jagdpanther ble påbegynt høsten 1942. Den hadde først betegnelsen SdKfz 173. Det var Adolf Hitler som gav den navnet Jagdpanther (norsk: Jaktpanter). Serieproduksjon av Jagdpanther kom i gang tidlig i 1944.
Jagdpanther ble utstyrt med den samme kraftige 88 mm-kanonen som Tiger II. Den hadde dessuten en 7,92 mm mitraljøse for nærforsvar.
Produksjon
Rundt 420 eksemplarer ble produsert i løpet av 1944 og 1945. Flesteparten av disse tjenestegjorde på Østfronten, men de ble også brukt på Vestfronten, blant annet under Ardenneroffensiven.
Hilde Wøhni Joakimsen
Hilde Wøhni Joakimsen (født 25. juni 1973) var programleder for Norsk Tippings Lotto-, Viking Lotto- og Joker-sendinger på NRK fra 6. mars 1999 til 31. juli 2010. Hun er fra Honningsvåg, og begynte i Radio Nordkapp som 12-åring. Senere jobbet hun i Finnmarksposten og Finnmark Dagblad. Da hun var 22 år flyttet hun til Oslo og begynte å studere på Merkantilt Institutt. Mens hun var student ble hun vikar i VG, og jobbet senere på desken i Dagbladet.
Hilde Wøhni Joakimsen var ansatt i Norsk Tipping i 11 år, og delte ut over 20 milliarder kroner i sin tid som programleder. Hun driver også et eget lite selskap – Hilde Media.
Fylkesvei 382 (Akershus)
Fylkesvei 382 i Akershus gikk mellom Haugli og Åråsen i Skedsmo. Veiens lengde var 5,5 km.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 1494, fylkesvei 1535, fylkesvei 1537 og fylkesvei 1539.
AKB48
AKB48 er en japansk jentegruppe (en idolgruppe). Gruppen ble dannet av musikkprodusent Yasushi Akimoto i 2005. Siden da har det blitt 3 album og 54 singler. AKB48 står for Akihabara48. Hver mai/juni avholdes Senbatsu Sosenkyou, hvor fans stemmer på sitt favoritt medlem. De som er i topp 18 får være med i den nye singlen som slippes om sommeren. I tillegg er de medlemmene blant topp 7 omtalt som Kami seven og får ekstra muligheter til å være på tv/radio/og så videre i løpet av året. I løpet av et år gir AKB48 ut gjennomsnittlig fire singler. AKB48 har et teater i Akihabara hvor de har flere opptredener i løpet av uken. Gruppen består av fem team (A, K, B, 4 og 8), som roterer på å opptre i teateret. AKB48 har fem japanske søstergrupper og fem søstergrupper i forskjellige land i Asia, blant annet Indonesia (JKT48) og Thailand (BNK48).
Historie
AKB48 ble opprettet i 2005 av Akimoto Yasushi. Gruppen debuterte i 2005. Den første singelen heter «Sakura no hanabiratachi». gruppen har et eget teater i Akihabara,Tokyo hvor de har forestillinger daglig. AKB står for Akihabara. Konseptet til AKB48 er idoler du kan møte. Noe som var unikt for gruppen var at når man kjøpte en cd eller så på en opptreden i teateret fikk man mulighet til å hilse på medlemmene ansikt til ansikt. AKB48 har fortsatt med å ha håndhilse eventer hvor fans kan komme å hilse på sitt favoritt medlem og ta et bilde sammen. I begynnelsen til gruppen slet de med å få tilskuere i teateret, men etter at singelen «Aitakatta» kom ut ble de fort kjent. Gruppens originale senter anses å være Atsuko Maeda, selv om det var Minami Takahashi som var senter i «Sakura no Hanabiratachi». Den første generasjonen av AKB48 besto av 21 medlemmer hvor nå bare Minami Minegishi er aktiv. I 2008 ble den første søstergruppen til AKB48 opprettet i Sakae og heter SKE48. Den første singelen som inkluderte et SKE48 medlem som senter var Jurina Matsui i «Oogoe Diamond».AKB48 fikk i 2013 en Guinness verdens rekord for å være største pop gruppe(antall medlemmer). I 2014 ble to medlemmer og en ansatt av gruppen angrepet under et håndhilse event av en mann med skarpe gjenstander mannen ble arrestert og de som ble angrepet fikk mindre skader. I 2012 opprettet Akimoto Yasushi en rivalgruppe til AKB48 som ble kalt Nogizaka46. AKB48 har i dag(03.05.17) 16 generasjoner, den 16.generasjonen debuterte i 2017. I forbindelse med AKB48 sitt ti årsjubileum i 2015, slapp de singelen "Kimi wa Melody". I Musikk videoen til "Kimi wa Melody" dukket tidligere Kami 7 medlemmer Atsuko Maeda, Yuko Oshima, Mariko Shinoda og Tomomi Itano opp. Singelen er også den siste singelen hvor Soukantoku  (gruppe manager) Minami Takahashi er med før hun sluttet i gruppen. Det er også første gang Sakura Miyawaki har en senterposisjon i en AKB48 singel alene.
Rivaler
Nogizaka46
Keyakizaka46
=== Senbatsu Sosenkyo === Senbatsu Sosenkyo er også kjent blant fans og medlemmer som SSK eller general election. Dette er et årlig hendelse hvor medlemmene som får være i den neste singelen blir stemt fram av fans. Selve valg resultatet annonseres etter en kort konsert hvor alle teamene og gruppene introduseres. For å kunne være med i SSK må man være medlem av en 48gruppe i Japan eller medlem at Team Kaigai(japanske medlemmer i utlandet). De som stiller til valget har egne valgplakater og en kort appellvideo på gruppens youtubekanal. SSK blir sendt direkte på japansk tv, konserten begynner gjerne rundt kl.15:00 japansk tid og er ferdig rundt 23:00 japansk tid. Det ligger mye prestisje i å få en høy plassering i valget, siden man da har en bedre sjanse til å få være med i andre singler. Plasseringene i valget påvirker ikke valg av medlemmer til andre singler som kommer ut i løpet av året. Jurina Matsui vant det 10.SSK, etter seieren ble Jurina Matsui syk. På grunn av sykdommen kunne hun ikke delta i innspillingen av musikkvideoen til "Sentimental Train" og hun var kun med på noen få tv opptredener hvor sangen ble fremført. I SSK 2018 kunne medlemmer fra ikke japanske søstergrupper delta. Dette inkluderte BNK48, JKT48 og AKB48 team TP. SSK falt i 2018 på denne samme tiden som Ramadan. Dermed deltok ikke medlemmene fra JKT48(Jakarta, Indonesia). To medlemmer fra BNK kom blant topp 100. Music (Praewa Suthamphong) kom på 72.plass og Cherprang (Cherprang Areekul) kom på 39.plass
Janken taikai
Janken taikai er en årlig tv hendelse hvor alle medlemmer kan delta i en stein, saks, papir konkurranse. For å kunne være med i den tv sendte delen av konkurransen har alle gruppene en kvalifikasjonsrunde som avgjør hvem som går til del finalene. Det er tradisjon at de som kommer til del finalene kler seg i kostyme og er i karakter under selve konkurransen. Premien for å vinne er en solodebut hvor vinneren får slippe en egen singel. Om man allerede har hatt en solodebut får man en egen solokonsert. Det er også noen år hvor vinneren får være senter i en singel og de som ble topp 7–18 får være med i singelen. I 2017 utgaven av Janken Taikai ble det mulig for medlemmene å delta som en gruppe(alt fra solo gruppe til 16 personer i en gruppe).
Arrangementer hvor fans kan møte idolene
Arrengementer der fansen håndhilser på idolene er til for at fansen og idoler kan møtes ansikt til ansikt. Dette arrangementet er viktig for 48-gruppene sin filosofi "Idoler man kan møte". Etter at en ny singel eller et nytt album blir sluppet, får man en billett med cd-en til et slikt arrangement, som regel i en stor by, i regionen man kjøpte cd-en i. Har man mange billetter kan man møte flere av idolene og får lengre tid med hver enkelt. Enkelte ganger vil det være mulig å få ta et bilde med idolet du ønsker å møte, men dette varierer fra gang til gang. De finnes to typer slike arrangementer, zenkoku og kobetsu.
Zenkoku
Zenkoku er når omtrent 20 medlemmer av en 48-gruppe er i en stor by, og de står inndelt i rader og man velger en rad hvor man håndhilser på alle i den raden. Det er også en minikonsert ved denne type arrangementer.
Victor Pasmore
Edwin John Victor Pasmore (født 3. desember 1908 i Surrey, død 23. januar 1998 i Valletta) var en britisk maler, kjent som en foregangsmann for abstrakt kunst i 1940- og 1950-årene. Han var tilknyttet Euston Road School.
AKB48
Kobetsu
Kobetsu er når man har kjøpt en singel eller et album og fått en billett. En billett gir deg ti sekunder med medlemmet du velger, så flere billetter betyr lengre tid med ditt valgt idol. Alle medlemmene i 48-gruppene deltar på kobetsu-arrangementer. I løpet av Kobetsu er det ofte en scene hvor enkelt medlemmer eller en liten gruppe med medlemmer har et lite møte med fansen og finner på forskjellige om aktiviteter på scenen, for eksempel stand up eller utfordringer.
Sport festivalen
Hvert år på slutten av sommeren har 48 gruppene en sportsfestival. Hver enkelt team i alle de japanske 48gruppene stiller med et lag. Lagene konkurrerer i blant annet staffer, basketball og hoppetau samlet. Premien varierer fra år til år, Team 8 som vant sist fikk ha en konsert i Okinawa(kjent ferie område).
Request Hour
Request hour er en konsert hvor fans har stemt på sine favoritt sanger fra AKB48. Konserten er delt inn i to dager og det telles ned fra topp 100 til nr 1. Alle sanger som er enten på en av cd-ene, opptrådt på en konsert eller i teateret er det mulig å stemme på. Man kan ikke stemme på enkelt medlemmer man vil skal opptre med sangene, men om man stemmer på en sang fra for eksempel Team A, så er det Team A som opptrer med sangen under konserten.
Verden Senbatsu
I forbindelse med OL i Tokyo 2020, lagde NHK et program "Songs of Tokyo", hvor AKB48 med utvalgte medlemmer fra alle søstergruppene opptrådte. Verden Senbatsu sang blant annet "365 Nichi no Kamihikouki" og "Koi suru fortune cookie" med innslag av at medlemmer fra JKT48 sang på Indonesisk og at medlemmene fra BNK48 sang på Thailandsk. Det var medlemmer fra AKB48 team TP der også, men gruppen hadde ikke offisielt begynt med en første generasjon og hadde fortsatt auditions. På grunn av dette sang ikke disse medlemmene på sitt språk, men de sang på japansk sammen de andre medlemmene.
Singler
i 2010
Team K
Har annonsert at de skal slutte i gruppen:
Team B
Har annonsert at de skal slutte i gruppen:
Team 4
Har annonsert at de skal slutte i gruppen:
=== Team 8 ===
Filmer, tv-serier, radioprogrammer og musikaler
Dokumentarer:
Tv-serier:
Radioprogram:
Musikal:
Opel Calibra
Opel Calibra er en sportsbil produsert av tyske Opel. Calibra kom på markedet i 1990 og ble produsert frem til 1997.
1990 - begynnelsen på en æra
I 1990 lanserte Opel en nyvinning på Coupé-Markedet. Bilen ble døpt Opel Calibra, og skulle raskt vise seg å bli en suksess for det tyske konsernet. Calibra var en etterfølger til Opel Manta, som etterhvert begynte å trenge en utskiftning. I likhet med Manta som var basert på en Ascona, ble Calibra bygget på plattformen av Vectra. Bilene ble i begynnelsen produsert ved Opels fabrikk på Rüsselsheim i Tyskland og var tilgjengelig i 2 motoralternativer: en 2.0i8V(C20NE) på 115hk, og en 2.0i16V(C20XE) på 150hk. Standard var 5trinns manuell girkasse, eller automat(Kun 2.0i8v). Den mest ettertraktede modellen var 2.0i16V som ga den mest sportslige følelsen av disse. I slutten av 1990 ble 2.0i16V modellen også levert med 4x4.
1992
Som et svar på den økende konkurransen fra andre bilfirma ble Opel Calibra Turbo 4x4(204hk) lansert i 1992. Med betydelig kraftigere motor enn forgjengerne og firehjulsdrift ble den godt mottatt. Den ble også levert med 6-trinns girkasse som standard og fullt skinninteriør. Den ble også levert med 16" alu. felger og forsterket bremsesystem. Senere på dette året ble det også gjort noen endringer. Opel kunne nå tilby kollisjonspute på førersiden som et tilvalg, og den ble levert med stålbjelker i dørene for kollisjonssikkerhet. I 1992 ble også Opel Calibra SE1 lansert. Den var basert på 2.0i8V.
1993
I 1993 lanserte Opel et luksustilskudd til familien. Dette var Opel Calibra 2.5V6(C25XE) Denne modellen ble levert med skinninteriør, elektrisk soltak og traction-control m.m. Sent på dette året blir også kollisjonspute på førersiden standard på alle Calibra modeller. Opel Calibra SE2 blir lansert, basert på 2.0i16V
1994
Dette året ble det gjort en forandring på en av motorene til Opel. 2.0i16V som før målte 150 hk ble erstattet av den nye C20XEV Ecotec på 136 hk. Sylindertoppen på denne ble levert av Cosworth. 2.0i16V kan nå også leveres med automatisk girkasse. Opel Calibra SE3 og SE4 blir lansert dette året. Av andre endringer kan det også merkes at Opel logoen som fra før var plassert på panseret ble flyttet ned i grillen, samt at startsperre blir Standard i 1994. Alle Calibra blir levert med air conditioning som standard fra 1994.
1995
Dette året blir 2 spesialmodeller lansert. Den ene var Opel Calibra SE5, som var basert på 2.0i8V Den andre var en DTM modell med mer sportslig understell. Denne ble levert i begrenset opplag og var nummerert. Dette året blir det hyret ekstra produksjonskapasitet på Saab-Valmet- fabrikken i Nystad, Finland. Fabrikken produserte 25000 biler i året og hadde 840 ansatte. Saab Kabriolet ble produsert samtidig på denne fabrikken. Fabrikken tilhørte Valmet-konsernet.
1996
Opel Calibra SE6 og SE7 lansert. Basert på henholdsvis 2.0i8V og 2.0i16V aircondition og kjørekomputer er nå standard i Calibra V6.
1997 - året da det var slutt
I begynnelsen av dette året ble Opel Calibra SE8 Lansert. Denne var basert på 2.0i16V. På slutten av dette året ble den siste Calibra modellen lansert. Opel Calibra SE9. Basert på 2.5V6, med alt ekstrautstyr.
Se også
Opel Slalom
Vikersund
Vikersund er et bypreget tettsted og administrasjonssenter i Modum kommune i Viken fylke. Tettstedet har innbyggere per 1. januar og ligger lengst sørvest i Tyrifjorden, der utløpet av fjorden går over i Bergsjøen gjennom Vikerfossen.
Stedet
Vikersund ligger 30 kilometer sør for Hønefoss og 40 kilometer nordvest for Drammen. Stamveien riksvei 35 passerer forbi Vikersund, mens Vikersund stasjon er tilknyttet Bergensbanen via Randsfjordbanen. Mellom Vikersund og tettstedet Krøderen går Norges lengste museumsjernbane, Krøderbanen.
Historisk har Vikersund vært viktig i treforedling og papirindustrien. Tømmer ble fløtet på Tyrifjorden, videre ut Vikerfossen og ned Drammenselva fra Vikersund. I dag er de største arbeidsgiverne i Vikersund Modum kommune, Modum Bad og entreprenørselskapet Albert Kr. Hæhre.
Vikersund har en barneskole – Vikersund barneskole, og en ungdomsskole – Nordre Modum ungdomsskole. Elevene på NMU kommer fra Vikersund skole, Sysle barneskole og noen kommer også fra Stalsberg skole (Geithus).
Kultur og idrett
Vikersund er kanskje mest kjent for sin skiflygingsbakke, Vikersundbakken. I april 2010 startet utbygging slik at bakken ble verdens største hoppbakke. Den ble for første gang tatt i bruk under prøve-VM i februar 2011, og arrangerer jevnlig verdenscup i skiflyging. Johan Remen Evensen satte ny bakkerekord og verdensrekord under prøve-VM i 2011 med to hopp på 243 og 246,5 meter, i henholdsvis den 2. prøveomgangen og kvalifiseringen. I februar 2012 ble VM i skiflyging arrangert der. Bakken ble ytterligere utbygd før verdenscuprennene i 2013. Stefan Kraft satte ny bakke- og verdensrekord 18. mars 2017 med et hopp på 253,5 meter.
Modum kommune har mange kultur- og idrettsanlegg. I Vikersund ligger blant annet Vikersund Hoppsenter med sju hoppbakker, alpinbakke og Modum Kulturhus.
Goioxim
Goioxim er en kommune i delstaten Paraná i sørregionen av Brasil.
Drammen
Drammen er en by og kommune i landskapet Buskerud i Viken fylke. Den ligger der Drammensvassdraget munner ut i Drammensfjorden. Kommunen grenser mot Lier i nordøst, Holmestrand i sør, Modum i nord og Øvre Eiker i vest. Drammen ligger ca. 45 km sydvest for Oslo. Kommunen ble slått sammen med Nedre Eiker og Svelvik til nye Drammen kommune fra 1. januar 2020 og ble Norges 7. største kommune i folketall. Drammen er den nest største byen på Østlandet.
Trelasthandelen i Drammensområdet dannet grunnlaget for fremveksten av byen, som på 1700-tallet utviklet seg til en av Østlandets viktigste sjøfarts- og handelsbyer; i 1715 fikk ladestedene Strømsø og Bragernes hver for seg status som kjøpstad. Drammen ble en del av Buskerud amt i 1760 og var senere administrasjonssenter i Buskerud fylke frem til 2020.
I moderne tid er Drammen sentrum i en av de raskest voksende byregionene i Norge. Drammensregionen er en del av storbyregionen omkring Oslo. Tettstedet Drammen er landets femte største. Den bymessige bebyggelsen strekker seg langt ut over kommunegrensene; inn i kommunene Lier, Asker, Øvre Eiker og Holmestrand. Tettstedets samlede befolkning er på innbyggere per 1. januar. Drammen kommune hadde 100 581 innbyggere etter kommunesammenslåingen som trådte i kraft 1. januar 2020, og var dermed den sjuende største i landet, etter folketall. Pr 2023 hadde 30 prosent av Drammen kommunes befolkning innvandrerbakgrunn.
Navn
Navnet Drammen kommer fra norrønt Drafn. Det var opprinnelig et navn på den innerste delen av av Drammensfjorden. Drammen var brukt som fjordnavn på kart til etter 1650. Etter som ladestedene Bragernes og Strømsø ble viktigere, ble Drammen et fellesnavn på disse. I 1811 ble de slått sammen til kjøpstaden Drammen. Drammenselva het i norrøn tid Drǫfn. Det vitner gårdsnavnet Dramdal (av norrønt *Drafnardalr) ved elva i Øvre Eiker om. Elvenavnet er kanskje det opprinnelige. Drǫfn brukes som et ord for ‘bølge’ i norrøn poesi. Navnet kan henge sammen med det norrøne ordet draf som betyr ‘drav, avfall’ og nynorsk drevje ‘bløt masse’. Navnet kan da bety ‘den bølgende’ eller ‘den opprørte, den som har uklart vann’.
Skogfinnene skal ha snakket om Drammin Kapunti som betyr Drammi by. Byen ble altså kalt Drammi på skogfinsk, som er en forfinsking av det norske navnet.
Geografi
Den bymessige bebyggelsen strekker seg i dalen og oppover åssidene langs Drammenselva og videre langs fjorden, og Vestfoldbanen til Skoger og Konnerud i sør. Den første bydannelsen oppsto ved munningen av Drammenselva, med Bragernes nord for munningen og Strømsø sør for denne. Byens folketall vokste gjennom hele 1800-tallet, særlig i siste halvdel, da det ble anlagt en rekke treforedlingsbedrifter. Veksten var mer moderat etter år 1900.
Tettsteder i Drammen
Tettstedet Drammen strekker seg inn i Øvre Eiker, Lier, Asker og Holmestrand kommuner. Drammen mottar en rekke inn pendlere fra omegnskommunene, særlig fra Lier, og har på sin side mange bosatte yrkestakere som arbeider i Oslo.
I var folketallet i tettstedet, og  av disse bodde i Drammen kommune. Tettstedet dekker kvadratkilometer. Av dette ligger i Drammen kommune. Befolkningstettheten i hele tettstedet er innbyggere per kvadratkilometer. I den delen av tettstedet som ligger i Drammen kommune er befolkningstettheten innbyggere per kvadratkilometer.
Kommunen har i tillegg 4 andre tettsteder, Konnerud med innbyggere, Nesbygda med  innbyggere, Svelvik med  innbyggere og Berger med  innbyggere pr. .
Innbyggerne i Drammen kalles drammensere.
Topografi
Drammen ligger i et dalføre innerst i Drammensfjorden samt 17 kilometer innover Drammenselva. Etter slutten av forrige istid fikk Drammensdalen sin nåværende form, og etter 10,000 år med landhevinger, har mer av dalbunnen blitt frigjort.
Drammen kommune omfatter 305 km², hvorav ca. 213 km² er skogareal, 30 km² er jordbruksareal og 13 km² vann. Landskapet i Drammen er preget av tettbebyggelse langs elva og fjorden som strekker seg oppover åssidene. Drammen sentrum ligger omtrent 2 moh. Det høyeste punktet på nordsiden av Drammenselva ligger 607 moh. og heter Trettekollen, åsen er i overkant av 400 moh. i snitt. Åsen på nordsiden er i snitt noe lavere, men når 558 moh. (Annevannshøgda)
På den vestre delen av Strømsåsen ligger bydelen Konnerud på ca. 250 moh. Berggrunnen i Drammen består av Drammensgranitt, lavabergarten rombeporfyr, leire og sand.
En spesiell naturformasjon er Kjøsterudjuvet
Det høyeste punktet i Drammen kommune er Trettekollen. Trettekollens topp-punkt befinner seg 607,3 moh.
Klima
Drammen befinner seg i klimasonen kald-temperert klima. Klimatypen i Drammen er kald og fuktig, med varm sommer.
Drammen er mindre påvirket av Oslofjorden enn Oslo og har derfor litt lavere middeltemperatur om vinteren enn hovedstaden.
Høyeste temperatur som er målt er 35,0 °C, som ble målt 3. august 1982.
Geologi
Geologisk ligger Drammen innenfor det såkalte Oslofeltet. Fjellgrunnen i store deler av kommunen består av den næringsfattige røde drammensgranitten (Biotittgranitt). Rombeporfyr, en vulkansk bergart, er ellers dominerende i kommunen, mens kalkstein fra kambro-silur perioden setter sitt preg på enkelte lokaliteter.
Kvartærgeologisk preges Drammen av en stor isbre som fylte dalen for ca. 10,000 år siden og bygde opp en endemorene, Svelvik-morenen, tvers over Drammensfjorden ved Svelvik. Løsmassene på dalbunnen består av bunnmorene og elveavsetninger, mens dalsidene dekkes av sidemorener og steinurer der hvor ikke fast fjell er synlig.
Naturforvaltning
Drammenselva var lenge sterkt forurenset, bl.a. av industribedriftene ved elva. Fabrikker langs elva slapp ut avfallsstoffer, og kloakken gikk rett i elva uten rensing. I løpet av 1980- og 1990-årene ble elva renset og er igjen en av Norges beste lakseelver. Det er flere parker i byen og også flere badestrender ved Drammenselva. På sør- og nordsiden av Drammen er det store skogsområder med mange fiskevann.
Drammens Sportsfiskere er en frivillig organisasjon som blant annet setter ut fisk i over 200 vann, i Drammensområdet, på dugnadsbasis.
Drammen er en av kommunene med flest arter av viltvoksende orkidéer og Solbergfjellet naturreservat har Norges største forekomst av orkidéarten rød skogfrue.
I Drammen kommune finnes det i 2022 tretten naturreservater.