cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pedagogstudentene i Utdanningsforbundet
Arbeid
Pedagogstudentenes arbeid retter seg i hovedsak mot ivaretakelse av medlemmenes rettigheter. Dette innebærer blant annet at foreningen behandler klagesaker fra medlemmene, ivaretar medlemmenes interesser på den enkelte utdanningsinstitusjon og søker å sikre en utdanning som i best mulig grad kvalifiserer for yrkesdeltakelse.
Publikasjoner
Pedagogstudentene utga tidligere medlemsbladet Under Utdanning. Bladet kom ut om lag tre ganger i året til alle medlemmene i organisasjonen. Bladet søkte å dekke faglige og politiske temaer som er av betydning for medlemmene, og ble en stund distribuert sammen med bladet Utdanning. Bladet ble lagt ned i 2017.
Agnes Jakhelln
Agnes Jakhelln (født 15. juli 1873 i Kristiania, død 23. november 1972 på Taraldstu) var en norsk fjellklatrer. Hun var født Agnes Sundt.
Jakhelln deltok i 1906-07 ved flere norske førstebestigninger av fjell i Jotunheimen med Ferdinand Schjelderup og Carl Wilhelm Rubenson. Hun giftet seg i 1894 med Kristian Jakhelln og ekteparet kjøpte i 1899 en gård i Nanset fra amtmann Carl Johan Michelet for 73 000 kroner. Senere drev de gården Taraldstu på Koppang i Stor-Elvdal. Der anla hun en av landets første sølvrev-oppdrett i 1916, tre år etter de første dyrene kom fra Amerika. I dag finner man Jakhelln Revegård på Koppang, etterhvert drevet av Herbert Sundt Sverre (1909–2001) som vokste opp på gården hos Jakhelln. Mannen døde i 1938 og hun ble eier av gården Søndre Finsand i Ådal i 1939, som senere ble overtatt av forstmester Heyn Sverre (1911–95).
Hun var datter til grosserer (parafin) i Christiania, Fredrik Christian Drejer Sundt (1836–85) og Alvilda Ohlsen (1848), begge fra Farsund. Agnes giftet seg i 1894 med Kristian Albrigt Jakhelln (1870–1938), som var født i Bilbao. Kristians far var trelasthandler Julius Herman Jakhelln (1832–1920, se Jakhelln (slekt)). Moren Ragnhild Astrup (1849–1912) var fra Grue, søstera til Nils Astrup (1843–1919, se slekten Astrup). Agnes og Kristian hadde ingen barn.
Rallarblod
Rallarblod er en norsk romantisk dramafilm fra 1979 regissert og bearbeidet til manus av Erik Solbakken. Filmen handler om en rallar som forelsker seg i en odelsjente. Forholdet kompliseres av at kvinnens far er sterkt imot. Lokalsamfunnet ser heller ikke med blide øyne på rallarenes tilstedeværelse. Hovedrollene spilles av Nils Ole Oftebro, Ragnhild Hilt og Rolf Søder, mens sentrale biroller spilles av Svein Tindberg, Katja Medbøe og Espen Skjønberg. Manus er basert på Kristofer Uppdals roman Dansen gjennom skuggeheimen. Språket i filmen er basert på nynorsk.
Handling
Året er 1910 og rallaren Sjugur kommer til en liten jordbruksbygd sammen med en gjeng arbeidskamerater (rallare) for å bygge jernbane. Bygda ser imidlertid ikke udelt med blide øyne på rallarene som jobber på jernbaneanlegget som går gjennom bygda – da de er kjent for sin røffe stil, og ikke minst kvinnetekke. Flere konflikter oppstår mellom de to gruppene, og bedre blir det ikke når rallaren Sjugur innleder et forhold til odelsdatteren Ingbranna. Storbonden Stål Røysing er sterkt imot forholdet, men datterens følelser viser seg å være vanskelig å styre. Et intenst kjærlighetsforhold vokser fram mellom paret, og dermed også en enorm styrke til å ta opp kampen for sin rett til å være sammen. Så smått klarer Sjugur å vinne storbondens respekt.
Om filmen
Rallarblod har fått terningkast 4 av Dagbladets filmanmelder.
Ifølge avisa Dag og Tid ble ikke filmen en publikumssuksess i byene, men gjorde det desto bedre på landsbygda. Filmen hadde et budsjett på 4,2 millioner kr – den dyreste norske filmen til da. Filmen fikk blandet mottakelse av filmanmelderne. Da filmen ble vist under de Nordiske film og fjernsynsdagane i Helsingfors i 1979 var Bille August en av de som uttalte seg positivt om filmen. Filmen ble imidlertid av flere stemplet som politisk ukorrekt, og Dagbladet mente blant annet at den ikke var tøff og brutal nok. Flere mente at kårene for rallarane var verre enn det som filmen skildret. Rallarblod ble Solbakkens siste film. I et intervju med Dag og Tid forklarte han at han etter filmen ble stemplet som reaksjonær: «Det var ille å verta stempla som reaksjonær, særleg når ein ikkje var det. Rallarblod var den siste filmen eg laga. Rett nok utvikla eg fleire filmprosjekt, men det var som å stanga hovudet mot veggen. Eg vart ikkje oppfatta som tidsrett».
Bygda i filmen er Hjartdal i Telemark.
Rallarblod var Svein Tindbergs filmdebut.
En planlagt oppfølger
Solbakken planla en oppfølger med tanke på å se hvordan det gikk med Sjugur Rambern som bonde, men planene kom aldri lenger enn til manusskisse-stadiet.
New York Daily News
New York Daily News er en amerikansk avis med hovedkvarter i New York. Avisen er den femte største dagsavisen i USA og hadde et daglig opplag på 45,730 per mars 2023. Da New York Daily News ble lansert i 1919 var det den første tabloidavisen. Den hadde vunnet elleve Pulitzerpriser per 2017.
Alan Arkin
Alan Wolf Arkin (født 26. mars 1934, død 29. juni 2023 ) var en amerikansk skuespiller, regissør, forfatter, musiker og komponist. Som skuespiller er han blant annet kjent for sine roller i filmene The In-Laws, Catch-22, The Heart Is a Lonely Hunter, Alliert med mørket, Edward Saksehånd, Four Days in September og Little Miss Sunshine. Som musiker og komponist er han kjent for sin versjon av «Banana Boat Song». Som forfatter skrev han både barnebøker og science fiction.
Alan Arkin mottok en Oscar i kategorien for beste mannlige birolle for sin rolle i filmen Little Miss Sunshine under den 79. Oscar-utdelingen.
Bohu
Bohu (kinesisk: 博湖县; pinyin: Bóhú Xiàn; uigursk: باغراش ناھىيىسى / Bağraş Nahiyisi) er et fylke i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger under det autonome prefektur Bayin'gholin.
Det har et areal på 3.603 km².
Befolkningen var på 55,065 innbyggere i 1999.
Lagkonkurranse (Tour de France)
Lagkonkurransen er en av flere konkurranser i Tour de France.
Kalkulering
I det nåværende systemet blir tidene til de tre beste rytterne på hvert lag lagt sammen etter hver etappe, eventuelle bonussekunder og tidsstraffer blir ikke tatt med i berekninga. Skulle et lag ha mindre enn tre gjenværende ryttere i Touren, blir dette laget ekskludert fra lagkonkurransen.
Historie
I Tour de Frances første år ble rytterne påmeldt som individuelle i konkurransen. Selv om flere ryttere kunne ha samme sponsor fikk de ikke lov til å samarbeide som ett lag fordi rittdirektør Henri Desgrange ønsket at Tour de France skulle fremstilles som et sykkelritt som målte individuell styrke. I disse utgavene kunne syklister også melde seg på uten støtte fra sponsorer. Disse ble kategorisert under en rekke ulike navn:
Desgrange ga opp idéen om en individuell Tour i 1930, og omorganiserte rittet til å være et lagritt. Han var fortsatt motstander av sponsorstøttede lag, så rytterne ble organisert etter nasjonalitet i perioden 1930-1961 og i årene 1967 og 1968. Fra 1962-1966 og etter 1969 ble lagene finansiert av sponsorer.
Ved introduksjonen av lag i 1930, ble det opprettet en lagkonkurranse kalt Challenge international basert på tid. I 1961 ble reglene endret. Lagkonkurransen ble basert på et poengsystem, der lagene ble tildelt 1 poeng for etappeseier, og det laget med flest poeng ble erklært som vinner av konkurransen. Dette systemet ble også brukt i 1962, men året etter ble tidssystemet gjenopprettet.
I 1973 ble enda en lagkonkurranse innført. Alle rytterne ble tildelt poeng etter plasseringen på hver enkelt etappe (1 poeng til vinneren, 2 poeng til nummer 2, osv.). Det laget med minst poeng ble erklært vinner av lagkonkurransen. Denne konkurransen ble arrangert frem til og med 1988.
Vinnere
Flagg står ført foran hvis nasjonalt lag vant lagkonkurransen, og bak i parentes hvis det ikke var nasjonal lagkonkurranse. Ved førte A/B-lag har nasjonene stilt med 2 lag.
Sigmund Løvåsen
Sigmund Løvåsen (født 16. august 1977 i Trysil) er en norsk forfatter.
Løvåsen har gått på Forfatterstudiet i Bø og studert ved Universitetet i Oslo og Litterär Gestaltning ved Göteborgs universitet. Han debuterte i 2003 med romanen Nyryddinga, som han mottok flere priser for. Også oppfølgeren Brakk (2006) vakte stor oppmerksomhet hos kritikerne.
Løvåsen var fra mars 2012 til 2017 leder av Den norske Forfatterforening, og ble etterfulgt av Heidi Marie Kriznik.
Adelskalender
Adelskalendre inneholder til dels også mer utførlig genealogisk, biografisk, heraldisk og annen informasjon om slike personer eller slekter. Påliteligheten til informasjonen i adelskalendrene varierer mye, og utvalget av slekter og personer kan være ganske diskutabelt. De fleste adelskalendre er redigert etter et strengt, såkalt «agnatisk» prinsipp, det vil si med etterkommere bare gjennom mannslinjer, og med utelatelse av adopterte personer.
Adelskalendre utkommer i mange land, blant annet Finland, Storbritannia, Nederland og Tyskland. En av de mest kjente er den fransk-språklige Gothaen,som utkom årlig 1764–1944 i den tyske byen Gotha. De eldre utgavene av denne kalenderen inneholder regjerende fyrster og deres familier m.m. («Gothaischer genealogischer Hof-Kalender»). Senere kom tysk-språklige gothakalendre med personlister og stamtavler for den alminnelige adelen (hertuger, markier/markgrever, grever, friherrer/baroner og «lavadelen» uten tittel). Fra nyere tid er den nåværende Genealogisches Handbuch des Adels (GHdA) som utkommer i serier for fyrstelige, grevelig, friherrlige og andre adelige slekter.
I Danmark utkommer Danmarks Adels Aarbog, i Sverige «Sveriges ridderskap och adels kalender» samt «Ointroducerade adels kalender». Adelskalendrene viser hvem utgiverne mener skal tilhøre adelen. De fleste utgivernes syn er imidlertid ikke i samsvar med hvem som har rett til å bruke disse slektenes navn etter vår tids navnelovgivning i det meste av Nord- og Vest-Europa.
Egne adelskalendre er ikke utkommet i Norge. Danmarks Adels Aarbog har tatt inn noen norske slekter og personer. Dette er etterkommere av personer som ble adlet av de dansk-norske unionskongene, og som stammer fra noen som var adelige før Stortinget i 1821 ga loven som opphevde de få adelige særrettighetene som da var igjen.
Bellerophon-klassen
Bellerophon-klassen var en britisk slagskipsklasse.
Klassen var de første slagskipene som ble bygget etter HMS «Dreadnought» og var en direkte videreutvikling av denne med en del forbedringer. Klassen hadde samme maskineri som HMS «Dreadnought». Annenbestykningen som på HMS «Dreadnought» bestod av 3" kanoner ble skiftet ut med mer effektive 4" kanoner. Selv om beltet var noe tynnere på skipene i Bellerophon-klassen var de generelt sett bedre beskyttet og klassen innførte for første gang torpedoskott.
Skip i klassen:
Mindeb
Mindeb var en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Denne elva lå i Beleriand, og var en av de nordre tilløpene til elva Sirion.
Den formet også den vestre grensen av skogen Neldoreth i Doriath og var en del av Melians belte.
Mindeb Mindeb Mindeb
Vuk (film)
Vuk er en ungarsk animasjonsfilm produsert av Pannonia Filmstudio og utgitt i 1981. Filmen er basert på boken Vuk av István Fekete.
Handling
Filmen forteller historien om en en liten rev, Vic (Vuk i den originale ungarske versjonen) som våger seg bort fra familiens hule. Men når han kommer tilbake, forteller hans onkel Karak at hele familien hans har blitt skutt og drept av en menneskelig jeger (kalt "Smoothskinner" i tegneserien) og Karak tilbyr Vic å bli hos ham, og Karak fortsetter å oppdra ham. Når Vic blir eldre, utvikler han mye list og kløkt.
Etter hvert, som en voksen rev, tørr Vuk til og med å infiltrere jegerens hus - hvor han finner en hunn-rev, kalt Foxy, holdt fanget i et lite bur. I løpet av en stormfull natt lurer Vic både vakthunder og andre dyr, så vel som jegeren selv, og hjelper til slutt hunn-reven med å rømme og knuse buret hun sitter i. Foxy slår seg deretter sammen med Vic og Karak i skogen, men når høsten kommer blir Vics onkel skutt og drept av den samme jegeren. Vic sverger hevn mot jegeren.
Datarock
Datarock er et norsk band fra Bergen som består av Fredrik Saroea og Ketil Mosnes. Bandet ble startet av de to sammen med Kevin O'Brien i 2000. De fikk med seg Tom Mæland som fjerdemann, før O'Brien sluttet samme år. Gruppa er inspirert av blant annet Talking Heads, Devo og Happy Mondays.
Utgivelser
Bandet ga ut et par EPer blant annet på Mikal Telles plateselskap Éllet før Meland også forsvant fra bandet. Bandets første album, Datarock Datarock, ble gitt ut i 2005 på bandets eget selskap YAP (Young Aspiring Professionals). Sangene «Fa fa fa» fra albumet ble benyttet i en reklamefilm for Coca-Cola, og Apple har brukt både omslaget til og sanger fra Datarock Datarock i markedsføringssammenheng for blant annet iPod. I konsertsammenhenger pleier bandet å ha med ekstra musikere, blant andre Tarjei Strøm fra Ralph Myerz and the Jack Herren Band på trommer. I 2007 ga bandet ut oppfølgeralbumet See What I Care, og i 2009 albumet Red.
14. oktober 2009 spilte Fredrik Saroea en intimkonsert under Wikipedia Akademi 2009 der også Jimmy Wales var blant foredragsholderne.
Muséet for anatoliske sivilisasjoner
Muséet for anatoliske sivilisasjoner (tyrkisk Anadolu Medeniyetleri Müzesi) ligger i Ankara, i bydelen Atpazari. Ved siden av Det arkeologiske museet i Istanbul er dette det viktigste arkeologiske museet i Tyrkia, blant annet med gjenstander fra hettittenes siviliasjon.
25. juni
25. juni er den 176. dagen i året. 177. i skuddår. Det er 189 dager igjen av året.
Jernbanelinjen Lübeck–Hamburg
Jernbanelinjen Lübeck–Hamburg er en tysk jernbanestrekning mellom Lübeck og Hamburg.
Linjen ble tatt i bruk i 1. august 1865. Den er en de viktigste hovedstrekningene i Schleswig-Holstein og Hamburg, allerede i 1876 var den utbygget med dobbeltspor.
25. juni
Dødsfall
Se flere som døde 25. juni i Kategori:Dødsfall 25. juni.
Lars i porten
Lars i porten er en norsk dramafilm fra 1984 med Magnus Erlsboe Haslund, Joachim Calmeyer og Anne Krigsvoll i hovedrollene. Manus og regi er ved Leif Erlsboe.
Om filmen
Regissør Leif Erlsboe ble i 1985 tildelt Amandaprisen i kategorien årets barne- og ungdomsfilm for filmen. Samme år ble han for filmen tildelt spesialprisen ved Moskva internasjonale filmfestival, samt nominert til Golden Prize.
Filmen fikk terningkast 4 av Dagbladet.
Trivia
Hovedrollen som Lars spilles av regissørens egen sønn.
Empire (magasin)
Empire er et britisk filmmagasin som blir utgitt månedlig av Bauer Consumer Media. Fra første utgaven i juli 1989 ble magasinet redigert av Barry McIlheney og utgitt av Emap. Bauer kjøpte opp Emap Consumer Media i begynnelsen av 2008. Empire er det mestselgende filmmagasinet i Storbritannia og blir også utgitt i Australia, Tyrkia og Russland. Magasinet arrangerer den årlige prisutdelingen Empire Awards, som ble sponset av Sony Ericsson frem til 2008 og deretter av Jameson. Prisene stemmes frem av magasinets lesere.
Philipp Bouhler
Philipp Bouhler (født 11. september 1899 i München i Tyskland, død 19. mai 1945 i Dachau) var en nasjonalsosialistisk forvaltningsembedsmann i Nazi-Tyskland. Han var sjef for «Førerens» kanselli, og ledet eutanasiprogrammet Aktion T4.
Bakgrunn
Bouhler kom fra offisersfamilie og var fem år i det kongelige bayerske kadettkorps. Han kjempet i første verdenskrig og ble alvorlig såret. Fra 1919 til 1920 studerte han filosofi under fire semester, og ble i 1921 medarbeider i forlaget som utgav naziavisen «Völkischer Beobachter». Allerede høsten 1922 ble han annen forretningsfører for NSDAP (Det nasjonalsosialistiske tyske Arbeiderparti). Etter kuppforsøket i München og den påfølgende nygrunnleggelse av partiet i 1925 ble han dets riksforretningsfører.
Hitler kommer til makten
Etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen ble Bouhler i 1933 riksleder og Rikstagsrepresentant for Westfalen. I 1934 ble han politipresident i München, men etter kun én måned ble han kansellisjef for Adolf Hitler. Dette var en stilling som ble opprettet 17. november 1934 og var i første rekke knyttet til nazipartiets indre anliggender. I denne stillingen hadde han blant annet med hemmelige instrukser for partiet å gjøre. Bouhler var samtidig dessuten leder for Den partimessige prøvingskommisjon til beskyttelse av de nasjonalsosialistiske skrifter. Denne kommisjonen avgjorde hvilke forfattere og skrifter som skulle anses som uttrykk for den nasjonalsosialistiske ånd.
Bouhlers embedsposisjon var et av de interne kommunikasjonspunkter som Hitler dro nytte av for å avvikle særlig kinkige anliggender, og dessuten visse typer personlige oppgaver. Til siste gruppe saker hørte for eksempel brev fra befolkningen med bønn om materiell assistanse, æresfadderskap, formidling av arbeidsplasser, gjenopptakelser i NSDAP, og lykkønskninger til Førerens geburtsdag. Dessuten hadde Bouhler ansvar for Hitlers privatkorrespondanse.
Eutanasiprogrammet
Det viktigste av de kinkigere oppdragene Bouhler fikk seg tildelt, var administrasjonen av eutanasiprogrammet. De involverte i denne planmessige avliving av fysisk og psykisk svekkede var direkte underlagt Bouhler. Bouhler lot utprøve forskjellige avlivningmetoder, blant dem gass. Det første dødsanlegget var Schloss Hartheim i Oberösterreich. Det ble konfiskert i 1939, og ombygd til dødsanstalt for den sørøstlige del av Det tyske rike i 1940.
Den 24. august 1941 måtte Bouhler på Hitlers befaling innstille eutanasiprogrammet (midlertidig), fordi den offentlige motreaksjon ble for sterk. Så ble 92 spesialister med erfaring fra slike anstalter i 1942 overført til Aksjon Reinhardt, dvs. for det meste til tilintetgjørelsesleirer i Polen der man gasset jøder og andre.
Bouhler holdt seg under hele annen verdenskrig godt i bakgrunnen. Etterhvert knyttet han seg særlig tettere til Hermann Göring. Dermed oppstod det spenninger mellom ham og Goebbels og Himmler.
Krigens slutt
Bouhler ble tatt til fange etter det tyske nederlag, og var en av Görings ledsagere på vei til internering i Dachau. På veien dit begikk han selvmord den 19. mai 1945.
Son/Hølen
Son/Hølen formannskapsdistrikt ble opprettet i henhold til formannskapslovene 1. januar 1838. Distriktet bestod frem til 1847 da det ble delt i to selvstendige distrikter: Son og Hølen. Ved delingen hadde Son formannskapsdistrikt 396 innbyggere, mens Hølen hadde 199.
Heidi Marie Kriznik
Heidi Marie Kriznik (født 23. februar 1970 i Oslo) er en norsk forfatter. Hun vokste opp i Vestby. Hun debuterte i 2002 med romanen Applaus, som hun mottok Tarjei Vesaas' debutantpris for.
I januar 2009 blei Kriznik tildelt Landslaget for språklig samlings litteraturpris for 2008. I juryens grunngiving heter det blant annet: «Krizniks romaner viser en stillferdig, men intens innlevelse i menneskers sinn. Hun gir oss truverdige innblikk i skjebner som opplever dramatiske øyeblikk midt i hverdagen, vanlige folk som får det kasta på seg at å leve er også å miste. Historiene er dyktig fortalt, i et ujålete språk skriver Kriznik oppsiktsvekkende godt og rørende om relasjoner mellom mennesker».
I mars 2017 ble Heidi Marie Kriznik valgt som ny leder av Den norske Forfatterforening.
Big Sioux (elv)
Big Sioux er ei elv i delstaten Sør-Dakota, og ei 470 km lang sideelv til elva Missouri som renner sørover fra et område nord for Watertosn og langs østenden av delstaten. Midtveis renner den gjennom Sioux Falls, hvor den utgjør et stryk som har gitt byen navn. Den renner nederst som grenseelv mot Iowa, og munner ut i Missouri River i byen Sioux City. Sideelva Rock River kommer langt nede inn fra øst hvor den renner 160 km gjennom Minnesota og Iowa, med start i Heron Lake.
Cope kraftverk
Cope kraftverk er et kullkraftverk i Orangeburg County, delstaten Sør-Carolina i det østlige USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 417 MW, fordelt på 1 blokker / turbiner. Operatør er energiselskapet SCANA.
Ulla-Førre
Ulla-Førre er et vannkraftverk i Hjelmeland, Suldal og Bykle kommuner. Med en installert effekt på ca. 2100 MW totalt er dette det største vannkraftverkanlegget i Norge og Nord-Europa. Årlig produksjon er i gjennomsnitt 4,45 TWh (1987-2006), og de tre hovedkraftverkene utgjør 7,5 % av den totale maskinkapasiteten i Norge. Det ble investert ca. 9,3 milliarder kroner (1986-kroner) i utbyggingen, hvilket tilsvarer ca. 23 milliarder i 2021-kroner. Produksjonsverdien ble i 2006 anslått til ca. 22 milliarder kroner.
Utbyggingen av anlegget foregikk i årene 1974-1988, og førte med seg en rekke forandringer i lokalsamfunnet. Suldal hadde frem til anleggsstart en nedadgående befolkningsutvikling, men fikk rundt 1000 nye innbyggere i utbyggingsperioden. Anleggssenteret for utbyggingen ble lagd til Garaneset på Sand, og kraftverkgruppen Ulla-Førre har i dag administrasjon og sentralverksted på Suldalsosen.
Cope kraftverk
Anlegget ble bygget ut i årene omkring 1963–1966. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 3,7760 mill tonn.
Ulla-Førre
Anlegget henter vann fra et 2000 km² stort nedbørsfelt sentralt i Ryfylkeheiene. Dette omfatter blant annet den kunstige innsjøen Blåsjø som fungerer som flerårsmagasin. Blåsjø er oppdemmet av noen av Norges største dammer, deriblant Oddatjørndammen (høyeste fyllingsdam), Storvassdammen (største fyllingsdam) og Førrevassdammen (største betongdam). I kraftverkgruppen Ulla-Førre inngår flere kraftverk. Det største er Kvilldal kraftverk, som er Norges største kraftverk målt i installert effekt (1240 MW). I tillegg inngår Saurdal kraftverk, Hylen kraftverk og Stølsdal kraftverk, samt to pumpestasjoner i Stølsdalen og på Hjorteland.
Planlegging
Utnytting av vannet i området rundt det som skulle bli Blåsjø ble tidlig aktuelt. I 1912 sa Stortinget ja til å kjøpe fallrettighetene til Ulla. Dette var i en periode der Staten kjøpte opp en rekke fallrettigheter med tanke på senere kraftutbygging. Det ble klart at Ulla måtte utnyttest sammen med Førreåa, og etter andre verdenskrig kjøpte Staten fallrettighetene til elven fra en privatperson. Rundt 1960 var det intensiv utbygging av kraft, men Ulla-Førre ble ikke prioritert. Dermed ble området liggende uutbygd mellom flere anlegg, for eksempel Røldal-Suldal i nord og Otra i øst. Før utbyggingen ble vedtatt, hadde det i over flere år blitt planlagt at kraften skulle benyttes mot Jøsenfjorden i Hjelmeland (det såkalte Førrealternativet). Nærmere anleggsoppstart ble det såkalte Suldalsalternativet lansert, og dette ble valgt på bakgrunn av at det ville gi hele 40 % mer kraft. I tillegg hadde alternativet lettere adkomst og bedre benytting av elvene sør for Suldalsvatnet. Både Suldal og Hjelmeland kommuner innså at en strid om plassering ville være negativt for begge, og de ble enige om en skattefordeling som skulle være uavhengig av hvilket alternativ som ble utbygd. NVE gikk inn for Suldalsalternativet uten noen større strid, og Stortinget godkjente prosjektet i juni 1974.
Eierskap
Ulla-Førre-utbyggingen ville ta vann fra, og dermed føre til ulemper for, andre kraftselskap. Derfor ga man Lyse Kraft og kraftselskapene i Otra eierandeler på henholdsvis 7,8 % og 7,5 %. Det ble også på denne tiden etablert et prinsipp om at vertsdistriktene skulle være medeiere. Etter mye uenighet ble 15 % av Statkrafts del gitt til Rogaland, og videre fordelt slik at Lyse Kraft fikk 10,2 % og Haugesund Elektrisitetsverk 2,5 % av det totale eierskapet. Sunnhordland Kraftlag overtok i 2016 Haugesunds Elektrisitetsverk sin andel.
Anleggsarbeidet
To år før vedtaket om utbygging kom de første anleggsarbeiderne til Suldal. Det var da klart at utbygging i en eller annen form ville komme, og man begynte å bygge infrastruktur til anlegget. En ny fylkesvei som ga Vadla veiløsning det året utbyggingen ble vedtatt, ga innbyggerne i vertskommunene en tidlig smak på det positive prosjektet førte med seg. Suldal kommune fikk i anleggsperioden rundt 1000 nye innbyggere, og for en kommune som fra før hadde 3600 innbyggere var det klart at man måtte til med mye tilrettelegging. Da kraftkronene senere begynte å rulle inn hadde kommunen omtrent blakket seg på bygging av skoler og barnehager, og tilrettelegging av bolig- og anleggstomter. I tillegg var det sterk politisk uenighet i forbindelse med bygging av lagerhall og administrasjonsbygg, som kom i konflikt med dyrket mark på Garaneset på Sand.
I starten var det et problem at det var for få arbeidsfolk: Oljeindustrien var i ferd med å etablere seg i Stavanger, og Statkraft hadde flere andre anlegg under bygging. Man måtte satse på opplæring og unge krefter. Etter hvert som andre anlegg ble ferdige kom også flere av de anleggsfolkene som hadde vært med på disse. Utbyggingen av Ulla-Førre varte så lenge at en del valgte å bosette seg, og fortsatte å bo der etter at anleggsarbeidet tok slutt. De lokale fikk også anledning til godt betalt arbeid, og med det kom det en synlig velstandsøkning i kommunen. I arbeidsukene bodde arbeiderne i brakkeleirer. Den største var på Øvre Moen (rett ved Oddatjørndammen), der det bodde rundt 400 personer på det meste. For å unngå den såkalte brakkesyken (kjedsomhet ved lengre opphold i ensformige omgivelser) ble det satt opp en provisorisk idrettshall for arbeiderne. I leiren var det i tillegg post- og banktjenester, og det flere mil inn i fjellheimen. En annen leir, på Beinlei, hadde helårsdrift på tross av plasseringen på 1100 moh. midt mellom de to hoveddelene av Blåsjø. Det var også leirer ved Førrevass og Storvatn. Antall ansatte var på det meste (1983) rundt 1500, og leder for anleggsarbeidet var Jacob de Rytter Kielland.
Ser man utbyggingstiden under ett, var infrastruktur hovedprioritet i starten. Kraftstasjonane ble satt i drift før dammene ved Blåsjø var ferdig utbygd; i mai 1982 kunne Kong Olav V åpne Kvilldal kraftverk. Da var Hylen kraftverk allerede satt i drift. Oddatjørndammen, Førrevassdammen, og Førreskarddammen stod ferdig i 1986, Storvassdammen i 1988. Anleggsarbeidene ble offisielt avsluttet ved årsskiftet 1988/89, men etterarbeid og opprydding fortsatte ut 1989.
I forbindelse med utbyggingen ble det forskuttert en rekke veier i distriktet, og den viktigste var kanskje Suldalsveien, som ga veiforbindelse på nordsiden av Suldalsvatnet og dermed helårlig forbindelse til Østlandet. I tillegg ga denne forbindelse til Hylen innerst i Hylsfjorden, der det største utstyret til kraftverkene ble tatt i land (blant annet transformatorene).
Blåsjø
Den viktigste delen av Ulla-Førre er magasinet Blåsjø, en innsjø som er kunstig oppdemmet fra småvann, elver og bekker rundt 1000 meter over havet. Tanken med et slikt stort magasin er å kunne utnytte dette mye i år med lite nedbør. Blåsjø har så stor magasinkapasitet at denne da kan produsere mye kraft, mens de mindre magasinene ikke har anledning til vanlig produksjon. Når det ikke er tørrår lengre, vil man utnytte magasinet i langt mindre grad for å fylle det opp igjen. Vannet har naturlige avløp i ulike retninger, og har dyp som ligger der det tidligere var mindre fjellvann. For å utnytte magasinet fullt ut er det derfor bygd vanntunneler mellom disse. Inntaket til tunnelen mot Saurdal kraftverk ligger ved Oddatjørndammen.
Kraftverk
Fra Blåsjø blir vannet utnyttet i tre trinn. Saurdal kraftverk bruker vannet fra Blåsjø for å generere energi, men det kan også pumpe vann fra 600-metersnivået og Sandsavatnet opp til Blåsjø. Lenger ned mot Suldalsvatnet ligger det neste trinnet, Kvilldal kraftverk, Norges største målt i installert effekt. Herfra renner vannet ut i Suldalsvatnet, før Hylen kraftverk utnytter fallet fra Suldalsvatnet og ned til Hylsfjorden. Stølsdal kraftverk utnytter bekker og mindre vann i området som ikke blir fanget opp av de andre kraftverkene. Det er samtidig også et pumpekraftverk, og kan pumpe vann opp til 600-metersnivået fra blant annet Vassbottvatnet. Hjorteland pumpestasjon har samme funksjon, og pumper opp vann fra Mosvatnet. Her har man tre pumper a 2,2 MW.
Tunneler
Til utbyggingen ble det sprengt ut over 100 kilometer tunneler, for å samle og lede vannet til og fra kraftverkene. For å utnytte energien i bekker og mindre vann, ble det bygd en lengre tunnel som tar inn vann der det er vann å hente. Denne tunnelen fungerer som, og blir også ofte kalt, en takrenne, og har endepunkt som ligger vel fire mil fra hvarandre i luftlinje. Som ledd i tunnelboringen gjennomførte man den første vellykkede fullprofils tunnelboringen i hardt fjell (8 km fra Glommedalen til Grasdalen).
Suldalslågen
Suldalslågen, en god lakseelv, var gjenstand for mye uenighet i planleggingsfasen. Grunnen var at for å regulere Suldalsvatnet til Hylen kraftverk, måtte også elven reguleres. Striden stod om hvor mye vann som skulle slippes gjennom Suldalsdammen og ut i lågen. Statkraft søkte om tillatelse til å prøve ut ulike vannføringer, og det ble gjort omfattende forskning på hvilken effekt det hadde på laksen. NVE/​Olje- og energidepartementet har konkludert med at det bør være høy vannføring vår og høst, for å renske elvebunnen, og på grunn av smoltutgang. Om sommeren lønner det seg å ha et svingende vannslipp. For å kompensere for dårligere produksjon av villaks settes det årlig ut 40 000 kultivert smolt. Av totalfangsten i elven utgjør kultivert laks ca 30%. Fangstene av villaks er blitt bedre i de senere år, men reproduksjonen av villaks er kraftig berørt av reguleringen.
Grunnet reguleringen er elven kaldere enn den ville vært i uregulert tilstand. De såkalte spyleflommene vår og høst er ikke tilstrekkelige. I den øvre halvdelen av elven er det sedimentering og tilgroing som i vesentlig grad har forringet habitatet for laks og aure.
Drift
Stab for drift og vedlikehold holder til i Prestavika ved Suldalsosen. I tillegg til det vedlikeholdet som er nødvendig ved vanlig bruk, har det vært en del større problemer som måtte bli løst. Den viktigste kilden til dette er luftputekammeret i Kvilldal kraftverk. Allerede etter ett års drift måtte man tømme kammeret; det lakk luft inn gjennom fjellet. For å hindre at dette skjer, laget man en såkalt vanngardin: Trykkvann blir kontinuerlig injisert i fjellet rundt. Feil ved systemet gjorde en ny tømming nødvendig. Konsekvensen er langvarige driftsstanser av kraftverket, en viktig innvending mot bruk av så store luftputekammer. Av andre problemer som måtte reparerest kan man nevne skovlene på Kvilldal-turbinane (sprekker), samt hovedtransformatorene i Saurdal og i Hylen.
Ulla-Førre blir styrt fra Sauda driftssentral sammen med andre kraftanlegg på Sør-Vestlandet.
Lokalsamfunnet
For Suldal kommune hadde utbyggingen store konsekvenser. Det kom rundt 1000 nye innbyggere til den fraflyttingstruede kommunen, og det ble skapt ny giv. Kommuneøkonomien ble markant forbedret, og det kom en generell velstandsøkning. Til sammen 85 boliger ble bygd i kommunale boligfelt på Sand, Suldalsosen og Vadla. Riktignok har folketallet sunket jevnt og trutt etter slutten på anleggstiden, men det er fremdeles høyere enn før utbyggingen startet. Kraftkronene gjorde det mulig å støtte annet næringsliv i kommunen, og kvaliteten på de offentlige tilbudene har økt. De rundt 100 kilometrene med nye veier har ført til langt lettere tilgang til fjellet. Fra den nå historiske brakkeleiren på Øvre Moen kan man gå til Stranddalen turisthytte, som nå er utbygd til en hyttelandsby. I tillegg delfinansierte og forskotterte Statkraft en del veier for at bygder skulle få veiløsning, blant annet Bråtveit ved sørsiden av Suldalsvatnet og Vanvik ved Hylsfjorden.
Naturinngrep
Utbyggingen av anlegget førte til store inngrep i inntil da urørt natur. Det best synlige er selvsagt demningene, men det var også en rekke andre inngrep. For eksempel ville moreneuttak og steintipper for tunnelstein vært stygge sår. Statkraft la ned mye penger og arbeid i tildekking av disse områdene, slik at det skulle se mest mulig naturlig ut. På Nedre Moen trengte man å hente store mengder grus. For å skjule dette tappet man ned Moavatnet i en kanal, tok ut grus der vannet hadde vært, for så å heve vannet ved anleggsslutt. Ved Sandsavatnet lå moreneuttaket til noen av steinfyllingsdammene, noe det i dag er få spor etter.
Noe av Stavanger Turistforenings nord-sør-rute og en turisthytte ble neddemt av Blåsjø, og det ble etter noen diskusjoner inngått en avtale om bygging av nye turisthytter på, og flytting av stien til, østsiden av innsjøen.
Innbyggerundersøkelse
Innbyggerundersøkelsen er Norges mest omfattende undersøkelse om innbyggernes inntrykk av og erfaringer med offentlige tjenester og å bo i Norge. Formålet er å gi et bedre kunnskapsgrunnlag for å vurdere utviklingen av offentlige tjenester på tvers av sektorer og videreutvikle offentlige virksomheter. Undersøkelsen består av to deler hvor den ene spør om innbyggeres inntrykk mens den andre spør personer med konkrete erfaringer med enkelttjenester.
Resultater
Innbyggerundersøkelsen viser at innbyggerne i Norge er alt i alt svært tilfredse med å bo og leve i Norge i kommunen sin. Høy kvalitet på tjenester, et godt bomiljø og lav arbeidsledighet er antakelig med på å gi de gode resultatene.
Folkebiblioteket er mest populær av de 23 tjenestene det er innhentet brukererfaringer for. Mange av tjenestene som inngår i undersøkelsen, viser fremgang fra tidligere år.
Hva blir det stilt spørsmål om?
Spørsmålene i innbyggerdelen er rettet mot hvordan det er å leve og bo i kommunen og Norge, og hva innbyggerne totalt sett mener om de viktigste tjenestene i forvaltningen.
Spørsmålene i brukerdelen er rettet mot å måle tilfredsheten med den enkelte tjenesten de har erfaring med. Det blir stilt spørsmål om for eksempel tilgjengelighet, informasjon, materielle forhold, tilpasning, digitale tjenester, ansattes service og evne til å løse oppgavene.
Tilgjengelighet
Resultatene kan lastes ned fra Difis hjemmesider og brukes til egne analyser. Dataene vil kunne være interessante for forskere og studenter i tillegg til kommunal og statlig forvaltning.
Gjennomføring av innbyggerundersøkelsen
Undersøkelsen gjennomføres blant et representativt utvalg av Norges befolkning fra 18 år og over. Utvalget blir trukket tilfeldig fra Folkeregisteret og omfatter 30 000 personer. Det blir trukket respondenter for hvert kjønn i fem aldersgrupper i hvert fylke.
Spørreskjemaet sendes i posten, men kan også besvares på internett.
Spesialist (lege)
En spesialist, tidligere også kalt spesiallege, er en lege som har gjennomført en langvarig spesialistutdannelse og blitt godkjent av helsemyndighetene som spesialist innen en medisinsk spesialitet.
En spesialistutdannelse gjennomføres etter fullført medisinsk utdannelse og autorisasjon/lisens som lege. I de fleste land tar en spesialistutdannelse minst 8–9 år. I Norge har en spesialistutdannelse minst åtte års varighet utover selve legeutdannelsen, slik at den samlede utdanningstiden er minst 14 år. En spesialistutdannelse består i Norge av en blanding av tjenestetid som underordnet lege – lege i spesialisering (tidligere assistentlege) – i den aktuelle spesialiteten, kurs og læringsaktiviteter, og forskning. Ny ordning for legers spesialistutdanning ble innført i 2019 og stiller vesentlig større krav til organiserte utdanningsløp.
Mellom 1982 og 2011 var Den norske lægeforening delegert ansvaret for å godkjenne spesialister av helsemyndighetene. Kravene ble fastsatt av spesialitetskomitéer på fem medlemmer for hver spesialitet. Fra 2011 overtok Helsedirektoratet ansvaret for å godkjenne spesialister, og spesialitetskomiteene ble videreført som rådgivende organer for Helsedirektoratet. Fra 2019 er de fire regionale utdanningssentrene for leger i spesialisering i hver helseregion gitt en sentral rolle i legers spesialistutdanning.
Den medisinske grunnutdannelsen (i Norge cand.med.) er en meget generell utdannelse, men medisinfaget er svært vidtfavnende og høyt spesialisert. For å bli godkjent som spesialist må man ha en inngående beherskelse av et bestemt fagområde.
Innerdalen
Innerdalen er en øst-vestgående dal i Sunndal, 10 km fra (og på nordsiden av) Sunndalsøra, adkomst via riksvei 70. Dalen er omtalt i 1620 som krongods, etterhvert på 1700-tallet del av gården Oppdøl (i dag eid av Endre Opdøl).
Som innfallsport til Trollheimen er dalen viktig for friluftsliv. Den Norske Turistforening har to hytter her, siden 1889 Innerdalshytta (opprinnelig husmannsplass) og Renndølsetra (del av gården Opdøl). Dalen har populære fjell for fjellklatrere, i Trolla, Skarfjellet og Innerdalstårnet. Norsk Tindeklub har utgitt egen klatrefører for dalen (2001), og eier Giklingdalshytta i samme området. For brevandring er Vinnufonna interessant.
Innerdalen landskapsvernområde er et 73 km² stort og 25 km langt området fra Ålvundeid til Innerdalsporten; det ble i 1967 fredet, som Norges første landskapsvernområde, blant annet etter initiativ av Eystein Opdøl og Norsk Tindeklub. Dette forhindret antakelig regulering for vannkraft. Dalen ble besøkt av Bjørnstjerne Bjørnson i 1851. Olav Innerdal var hovedperson i en sort-hvitt kortfilm «Kongeriket Innerdalen» (regissør Carsten Munch, 1959).
Cedar River (Iowa River)
Cedar River (norsk: Einerelva) er ei elv i delstatene Minnesota og Iowa, og ei sideelv til Iowa River øst i delstaten. Den renner sørover fra et område nord for Austin i det sørlige Minnesota, og passerer straks inn i Iowa og byene Cedar Falls og Cedar Rapids før den munner i den 529 km lange parallelle elva Iowa, som kommer fra vest. Total lengde av Cedar River er 483 km.
Duane Arnold kjernekraftverk ligger ved elva i Linn County i Iowa.
Fylkesvei 181 (Rogaland)
Fylkesvei 181 i Rogaland gikk mellom Mossige i Time og Varhaug i Hå. Veiens lengde var 12,0 km.
En tid var veien del av riksvei 505.
2019 ble veien erstattet av fylkesvei 4376 og et delstykke av fylkesvei 4360.
Fernanda Nissen
Petra Gregorine Fernanda (Holst) Nissen (født Thomesen 15. august 1862 i Sannidal (nå Kragerø kommune), død 3. april 1920 i Barmen ved Wuppertal i Tyskland) var en norsk kvinnesakskvinne og arbeiderpartipolitiker.
Hun var mor til forfatteren Helge Holst.
Biografi
Selv om Fernanda Nissen hadde bakgrunn fra borgerskapet, var hun sosialist i sin politiske orientering. Hun begynte likevel sitt politiske arbeid i den borgerlige kvinnebevegelsen. Nissen arbeidet for både Skuld og Norsk Kvinnesaksforening. Senere begynte hun også på en lærerutdannelse ved Nissens Pikeskoles guvernanteklasse, men et tidlig ekteskap stoppet dette.
Mot slutten av 1880-årene var hun tilbake i politikken, nå på den sosialistiske venstresiden. Hun var sentral i Fyrstikkarbeiderstreiken i Kristiania i‎ 1889, og ble aktiv i Arbeiderpartiet.
I avisa Social-Demokraten deltok hun i både litteratur- og teaterarbeidet som fast litteratur- og teaterkritiker 1892-1918. Hun oversatte også føljetonger. Nissen ble etter hvert valgt inn i Kristianias (Oslo) skolestyre (1908) og bystyre (1910). Hun var engasjert i politiske saker rundt barnehjem, aldershjem, fødehjem, bedre kår for jordmødre og menneskelige boforhold også for arbeiderklassen. Nissen var også medlem av tilsynsutvalget for Kristiania Kretsfengsel.
Fernanda Nissen arbeidet hardt for opprettelsen av husmorskoler og i 1916 ble Oslo kommunale Husmorskole opprettet på Grønland i Kristiania. Denne skolen ble i 1930 flyttet til Borggata 2b og lokalene til tidligere Grønland gutte- og folkeskole. Skolen ble senere omdøpt til Fernanda Nissen videregående skole.
Fernanda Nissens andre store interesseområde var kulturpolitikk. Hun arbeidet for byggingen av Folketeateret, var filmsensor og medlem av tilsynet for Deichmanske bibliotek fra 1914 til sin død.
Fernanda Nissen skilte seg i 1895 fra Lars Kristian Holst og giftet seg med den mye eldre Oscar Nissen, så hun ble enke alt i 1911. Hun nevnes sammen med Katti Anker Møller og andre som satte spor etter seg i arbeidskvinnebevegelsen, blant annet var Nissen en nær venninne av Hulda Garborg. De to var sammen på reise i Tyskland da Nissen ble fikk lungebetennelse og døde i Beyenburg. I sitt testamente hadde hun nevnt at hun ønsket kremasjon, og Hulda Garborg fikk dette ordnet i Tyskland. Hun kom hjem til Norge med sin venninne i håndvesken.
Ettermæle
Fernanda Nissens gate, opprinnelig (1923) på Sagene, men senere (2003) på Lillo i Oslo, er oppkalt etter henne. Hun har også en vei på Strindheim oppkalt etter seg. En byste av Fernanda Nissen, utført av Wilhelm Rasmussen, ble avduket i Torshovparken i Oslo i 1931.
En byste utført av Tone Ørvik ble avduket av tidligere kulturminister Anniken Huitfeldt i Kragerø 7. mars 2015.
I 2016 åpnet grunnskolen Fernanda Nissens skole på Storo.
I 2022 annonserte Oslo Byes Vel en satsing på blå skilt om fortjenstfulle kvinner i forbindelse med kvinnedagen. Blant 222 forslag ble Fernanda Nissen og 11 andre kvinner valgt ut.
Francisco Furtado
Francisco Furtado (kinesisk navn: 傅汎濟, Fu Fanji, født ca. 1589 på øya Fayal i Asorene i Portugal, død 21. november 1653 i Macao) var en kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.
Biografi
Han trådte inn i jesuittordenen i 1610 og seilte i april 1618 med skuten São Carlos til Kina, der han ankom Macao den 15. juli 1619. Der fikk han sin avsluttende forberedelse på sitt virke i Kina ved jesuittenes universitetskollegium São Paulo.
Han ble først sendt til Jiading i Jiangnan og i 1625 til Hangzhou og 1630 til Shaanxi. Fra 1631 residerte han i Xi'an. Han var viseprovinsial for jesuittenes misjonsprovins Kina 1635-1641. I 1640 ble det ennå ikke evangeliserte Korea utskilt og overdratt til jesuittenes Japan-provins. I 1646-47 var han i Puzhou i Shanxi.
Pater Furtado var filosof, og samarbeidet fruktbart med den ledende kinesiske konvertitt stormandarinen Li Zhizao. Pater Furtado hadde åpenbart en forkjæringhet for Coimbrakommentarene til den aristotelianske filosofi (Commemntaria Collegii Conimbricensis S.J., ca. 1592-1606), og sammen oversatte de to til kinesisk en rekke verker fra denne samlingen. i tillegg til kosmonolgi og filosofi kom verkene blant annet inn på medisinske emner som blodets bevegelse og hjerteslagene, hjernens virksomhet og hukommelsen, og introduserte de fire humores.
Under Qing-dynastiet ble deler av hans arbeider oversatt videre fra kinesisk til mandsjuisk, særlig mens pater Adam Schall virket ved keiserhoffet.
Verker
Sannsynligvis oversatte han også De Demonstratione.
Norsk Freakforum
Historie
nFF ble startet i august 2000 som et forum for phreaking. Norsk-Undergrunn.as, datidens største nettsted innen sjangeren, ble lagt ned i oktober samme år, og mange brukere gikk over til nFF. Nettstedets grunnlegger, «Iblis», startet siden for å la den være et lite forum for mennesker med felles interesser. I april 2007 var det 20 000 registrerte brukere på forumet. Ettersom det ble flere brukere, ble forumet utvidet med flere kategorier, noe som igjen førte til en økt brukerskare.
Etter at all data ble slettet i en uoverensstemmelse med hostingleverandøren ble siden opprettet på nytt i januar 2001. I juni 2002 endret nettstedet adresse fra iblis.nu til freakforum.nu. I desember 2008 ble pyroteknikkforumet flyttet tilbake fra et eget forum til nFF.
6. januar 2010 ble det aktive domenet endret fra freakforum.nu til freak.no, fordi forumet ønsket å fokusere litt mer på det generelle «freak»-merket, og ikke være så låst til «forum»-delen.
Nettforumet fikk større oppmerksomhet i 2019 etter historien om avdøde Pål ble gitt ut i den norske avisen Dagbladet. Pål liveblogget om sitt heroinbruk på Norsk Freakforum under brukernavnet «Bloodshoteyes» fra slutten av 2013 frem til 2017, hans siste innlegg på tråden advarte andre fra å prøve rusmiddelet.
Status
Brukermassen til Norsk Freakforum har steget jevnt. Per 31. juli 2012 har forumet over 67 000 brukere (Merk:Brukere kan IKKE deaktiveres). Nettstedet har over 10 000 besøk daglig og over 2 millioner sidevisninger per måned.
Selv om det i utgangspunktet var phreaking nettstedet omhandlet har det nå utviklet seg til å bli et mer standardisert IT-forum. Noe av røttene er fremdeles beholdt i kategorien kontrakultur. Noe av det som diskuteres der er på kanten av loven, men de som driver nettstedet sverger til ytringsfriheten og det faktum at å snakke om ulovlige ting (narkotika etc.) ikke er det samme som å begå lovbruddene. Oppfordring til og planlegging av ulovlige handlinger blir slått ned på. Noe av årsaken til populariteten for nettstedet kan ha med denne holdningen til ytringsfriheten.
Innhold
Temaene som diskuteres på Norsk Freakforum varierer sterkt. Det mest kjente på freak er rus-forumet, men er også ofte relatert til IT, men alt annet mellom himmel og jord kan diskuteres. Blant de mest populære diskusjonsforumene finner vi
Pyroteknikk er i dag en død kategori og ligger arkivert.
Hierarki
Nettstedet har seks administratorer. Grunnet arbeidsmengden og den noe strenge linjen innen moderering har det også vært en hjelpegruppe kalt crew, som egentlig er supermoderator. Det vil si at de i denne gruppen har adgang til å moderere innlegg og brukere til en viss grad, men har ikke adgang til å gjøre endringer på nettstedet. Nivået under dette er moderatorer, som ikke har vært mye brukt på nFF, men som har blitt brukt til å hjelpe til på de underfora man anser som problemområder. nFF har 11 moderatorer per 5/3/2011. I tillegg til de tidligere nevnte brukergruppene, finnes også såkalte "VIFs". "VIF" står for "Very Important Freak", og er en hedersbetegnelse for spesielt aktive og gode medlemmer. Tilsvarende er det en "VIP"-gruppe, Very Important Pyrotechnician, for aktive og gode medlemmer som hovedsakelig holder seg til pyroteknikk-forumene. Denne gruppen ble bevart etter at pyroteknikkforumet ble slått sammen med nFF igjen i desember 2008.
Zak Starkey
Zak Starkey (født 1965) er en engelsk trommeslager, og er mest kjent for å være det første barnet til The Beatles trommeslager Ringo Starr (Richard Starkey) og hans første kone Maureen Cox. Starkey er videre kjent for sitt uoffisielle medlemskap i The Who siden 1994, hvor han var den fjerde trommeslageren. Han er også kjent for å ha vært den tredje trommeslageren i Oasis fra 2004 til sommeren 2008. Starkey har også på turneer og i studio arbeidet med artister som Johnny Marr, Paul Weller, The Icicle Works, the Waterboys, ASAP og The Lightning Seeds
Kinesisk opera
Den kinesiske opera (kinesisk: 戏曲, pinyin: Xìqǔ) utviklet seg i Tang-dynastiet (618–906) som tidlige former for musikkteater. I motsetning til den europeiske operatradisjon dreier det seg om en kunst- og uttrykksform som i utgangspunktet var en folkelig kunstform som etterhvert begynte å falle i smak og fremmes av de høyere stender og adelen.