cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tyne and Wear
Administrasjon
Selv om det siden 1986 ikke har vært noe felles grevskapsråd, er flere tjenester organisert felles for de fem distriktene. De viktigste er kollektivtransporten, museumstjenesten, arkivtjenesten og brannvesenet. Politiet er organisert felles for Tyne and Wear og Northumberland.
Arabisk-nubiske skjold
Arabisk-nubiske skjold er et 1 - 2 milliarder år gammelt kraton (grunnfjellsskjold) i det nordøstlige Afrika, som i likhet med de fleste kratonene i Afrika og Sør-Amerika er fra proterozoikum, dvs for 1,0 - 2,5 milliarder år siden. Disse kratonene fra (meso-proterozoikum) fløt en tid sammen og dannet urkontinentet Vest-Gondwana.
For 570 millioner år siden startet kollisjonen med Øst-Gondwana som skapte superkontinentet Gondwana, og hvor kollisjonen skapte det det østafrikanske høylandet i sammenstøtet (den østafrikanske fjellkjedefolding). Det arabisk-nubiske grunnfjellskjoldet ble liggende mellom Vest-Gondwana og Øst-Gondwana ved kollisjonen og er dermed en integrert del av det store Østafrikanske orogenet som strekker seg langs hele østsiden av Afrika.
Mot sør ligger det lille Vest-Etiopia-skjoldet som hadde vulkansk aktivitet for 540-830 millioner år siden, på samme tid som det arabisk-nubiske skjoldet.
Mot vest følger det sahariske metaskjold (eller Øst-Ashara-skjoldet) som i det vesentlige ligger som en overdekket plattform under sanden i det østre Sahara, men stikker opp i høyere fjellkjeder.
Det arabisk-nubiske skjoldet har et areal på 445 000 km2 overflatisk, mens det inklusive begravde plattformer utgjør totalt 725 000 km2. Grunnfjellsskjoldet utgjør det østlige Sudan, østlige Egypt, sørlige Sinaihalvøya, deler av Akababukta, og vestre Saudi-Arabia.
Platja de Llevant
Platja de Llevant er en strand i den katalanske byen Barcelona, i distriktet Sant Martí. Den er den nordligste av strendene innenfor bygrensa, og grenser til Platja de la Nova Mar Bella. Platja de Llevant er den siste av de nyoppretta strendene i Barcelona. Den ble åpna midlertidig sommer 2006, og sommeren 2007 var alle de viktigste fasilitetene på plass. På nordsida av stranda er det planlagt å bygge en såkalt marin dyrehage, og plattformen er allerede på plass.
Platja de Llevant er ca. 380 meter lang, og har en gjennomsnittlig bredde på 59 meter.
Færøyske frimerker 1978
Færøyske frimerker 1978. Det ble utgitt i alt ti frimerker fra Færøyene i 1978. Det var fjerde året som Færøyene utga egne frimerker. I 1978 var det tre utgivelser, 26. januar kom en serie med fem merker med motiv fra øya Mykines, 13. april en serie med tre merker med fuglemotiv og 7. desember kom tre jubileumsfrimerker.
Sovjetiske romhunder
De sovjetiske romhundene ble benyttet på 1950- og 60-tallet av Sovjetunionen til eksperimenter i suborbitale ferder og senere til romferder i bane, for å finne ut om menneskelig romfart var gjennomførbar. I denne perioden organiserte Sovjetunionen romferder med plass til minst 57 hunder, men det virkelige antallet er noe mindre siden noen hunder fløy mer enn én gang. Flesteparten av dem overlevde; de få som døde gikk oftest tapt som følge teknisk svikt.
Det ble valgt gatehunder til det russiske romprogrammet, fordi de ville tåle mer stress enn andre hunder. Tisper ble valgt fordi de hadde bedre temperament og ikke skvettet overalt. Det sovjetiske romprogrammet hadde plass til 57 hunder i perioden 1950- og 1960-årene. Men antall hunder som ble bruk var mye mindre, siden noen ble sendt ut mer enn en gang. De ble trenet til å stå stille lenge, ha på seg romdrakter, de ble også plassert i simulatorer, som oppførte seg som en rakett som ble skutt ut. De ble også satt i mindre og mindre bokser for å venne seg til den lille plassen i romkapselen.
Suborbitale ferder
Flere hunder gjorde reiser til ca. 100 km opp og tilbake igjen, i perioden 1951 og 1962.
Lajka
Lajka (Bjeffer) startet sitt liv som laushund i Moskvas gater. Hun var en liten blandingshund med mye husky eller lignede og muligens litt terrier. Hun var ca. 3 år gammel og veide ca. 6 kg, Hun het egentlig Kudrjavka som betyr ”krølleliten”, men folkene på romforskningsprogrammet kalte henne Lajka. På russisk betyr Lajka spisshund. Hun var også kjent som Zjutsjka (Lille bille), Limontsjik (Lille sitron). Amerikanske medier kalte henne Muttnik.
Lajka ble trent opp sammen med to andre hunder Albina og Musja, men det var til slutt Lajka som ble valgt ut til romferden og den sikre død. Hun ble trent i simulator for å kunne overleve den tiltenkte uken i rommet. 3. november 1957 ble Lajka skutt ut i verdensrommet. Hun var passasjer i romfartøyet Sputnik 2. Sputnik 2 var den andre kunstige satellitten satt i bane rundt jorden. Den var fire meter høyt, to meter bred og veide 508 kg. Om bord var det radiosendere, telemetrisystem, programmeringsenhet, temperaturkontroll, vitenskapelige instrumenter og en spesialbygd kabin. I den var Lajka fastspent og redd. Hun hadde mat og vann i gele form. Da Sputnik 2 kom i bane rundt jorden, falt ikke Blokk A kjernen av, og dette medførte at temperturkontrollen ikke fungerte som den skulle. På grunn av dette steg temperaturen til 40 °C, noe som førte til overoppheting av Lajka. Myndighetene sa at hun ble avlivet smertefritt etter en uke, men nyere opplysninger forteller at hun døde av stress og overoppheting bare 5 til 7 timer etter oppskytingen. Selv om Lajka døde så fort var det en stor seier for Sovjet. Dette var også spesielt tydelig i og med at de sa at hun levde en hel uke og ble pent avlivet. Dette viste at det var mulig å overleve en oppskytning og vektløsheten der oppe. Sputnik 2 ”Lajkas kiste”, gikk 2570 ganger rundt jorden før den 4. april 1958 datt ned og brant opp i atmosfæren.
Flere hunder i bane rundt jorden: Neste tur var Bars (Gaupe) og Lisitsjka (Lille Rev) med på. Begge ble drept da raketten eksploderte 28,5 sekund etter start den 28. juli 1960.
Belka og Strelka
Belka (Hviten) og Strelka (Lille Pil) var med på neste tur. De tilbrakte en dag om bord i Sputnik 5, med 17 runder rundt jorden før de returnerte tilbake til jorden. Dette skjedde den 19. august 1960. Disse to hundene var koblet til tilsvarende instrumentering som Lajka, og ga Sovjetunionen god informasjon om hvordan kroppen tilpasset seg langt tids vektløshet. I tillegg til disse to hundene hadde de selskap av en grå kanin, 40 mus, 2 rotter og flere planter. Alle overlevde turen. Strelka fikk 6 valper senere, hvorav Pusjinka (Fluffy), ble gitt til gave til USAs president John F. Kennedys datter Caroline av den sovjetiske lederen Nikita Khrusjtsjov. Denne gave var et bevis på Sovjetunionens teknologiske overlegenhet over USA angående romforskning Etterkommere av Pusjinka lever den dag i dag. Etter at hundene døde ble de stoppet ut. Belka er utstilt i Moskva og Strelka er på en verdenstur som del av en vandreutstilling.
Ptsjelka (Lille Bie) og Musjka (Lille flue), hadde sin dag rundt jorden 1. desember 1960 ombord i Sputnik 6, sammen med andre dyr, planter og insekter. På grunn av en navigasjonsfeil knuste romfartøyet da det vendte tilbake 2. desember 1960, og alle ble drept. Musjka var en av de tre hundene som ble trenet for å bli med på Sputnik 2, men hun nektet å spise geleaktige spesialmaten og ble derfor ikke valgt. Zvjozdotsjka (Lille stjerne), hadde en runde rundt jorden sammen med en tre dukke ombord i Sputnik 10, som var den siste prøveturen før Jurij Gagarin fløy sin historiske tur 12. april 1961. Tredukken ble skutt ut, mens Zvjozdotsjka ble igjen i romfartøyet. Begge kom ned i god behold. Zvjozdotsjka fikk sitt navn av Jurij Gagarin. Veterok (Lille vind) og Ugoljok (Glør) ble skutt ut 22. februar 1966 om bord i Voskhod 3 og tilbrakte 22 dager i bane rundt jorden før de landet 16. mars. Denne rekord turen for et levende vesen i rommet ble først slått av mennesker i 1974 om bord i Skylab 2. Dette er fortsatt den lengste romtur noen sinne foretatt av hunder.
Distrikter i Rajasthan
Liste over distrikter i Rajasthan. Distriktene er en administrativ inndeling av den indiske delstaten Rajasthan.
Yuedian kullkraftverk
Yuedian kullkraftverk, også kjent som Yuelian kullkraftverk eller også Lianzhou kullkraftverk, er et kullkraftverk i Lianzhou, nord i Guangdong-provinsen i det sørlige Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 520-600 MW. Anlegget stod ferdigbygd i 2006.
Operatør er selskapet Guohua Group og selskapet Guangdong Yudean Group Co.
Mahendra Bir Bikram Shah
Mahendra Bir Bikram Shah (født 11. juni 1920, død 31. januar 1972) var konge i Nepal fra 1955 til sin død.
Han var sønn av kong Tribhuvan av Nepal og hans kone dronning Kanti, faren hadde flere koner inkludert søsteren til dronning Kanti. Kong Tribhuvan arvet kongetittelen tre år gammel, han hadde aldri noen reell makt, statsministerposten gikk i arv i dynastiet Rana som var de virkelige herskerne i Nepal. I 1951 ble ranaene kastet og et halvdemokratisk styre innført, dette ble støttet av den aldrene kong Tribuvan. I 1955 døde kong Tribuvan og kong Mahendra tok over. Han kom etterhvert på kant med statsministeren og i desember 1960 gjennomførte han et statskupp der han innsatte seg selv som statsminister. Etter noe press trakk han seg i 1963 fra posten som statsminister, men innførte en ordning der han selv utpekte stasministerne.
Han døde av hjerteinfarkt i 1972.
Manang (distrikt)
Manang er et av Nepals 75 distrikter.
Manang ligger i Vestregionen, Gandakhi sone.
Hele distriktet ligger i Himalaya. Laveste punkt ligger på 1 880 moh., høyeste på over 8 000.
Areal er 2 246 km². Folketall i 2001 var 9 587. Manang er det distriktet i Nepal som har minst folketall.
I vest grenser Manang mot Mustang, i nord mot Kinas autonome område Tibet, i øst mot Gorkha, i sørøst mot Lamjung og i sørvest mot Kaski. Manang regnes til høyfjellsdistriktene i Nepal.
Hovedstad er Chame.
Antall distriktsutviklingskomiteer 13. Bykommuner 0.
Manangs lille befolkning er dominert av folkegrupper med tibetansk kultur, som dyrker tibetansk buddhisme. Blant dem fins også gurung.
Heftyebakken (Oslo)
Veien ble anlagt i 1930 og har navn etter Thomas Heftye, som eide Frognerseteren fra 1864. Bakken ble brukt som en del av bobsleighbanen under OL i 1952 og brukes nå som lysløype. Det står en bauta over Heftye ved Midstuen.
Lee Cattermole
Lee Barry Cattermole (født 21. mars 1988) er en engelsk tidligere fotballspiller.
Middlesbrough
Cattermole debuterte i en kamp mot Newcastle den 2. januar 2006, og spilte hele kampen som endte 2-2, der han ble utpekt til kampens beste spiller. Tidligere manager Steve McClaren roste spillet hans og sa: «When we needed people to stand up and be counted, it took a seventeen-year-old to bring everyone together».
Etter et 0-4 tap hjemme for Aston Villa ble en gråtende Cattermole vist på fjernsyn. Men, etter den kampen, vant laget 7 av de 8 neste kampene, og gikk videre til kvartfinalene i både FA- og UEFA-cupene og slo seriemestrene Chelsea 3–0, som bare var deres andre tap i sesongen.
Søkke
Søkke er en samlebetegnelse på lodd som brukes til å senke fiskeredskapen med. Hovedoppgaven er å bringe agnet ned til riktig dyp, og å evt holde det på plass på ønsket sted. Søkker blir også kalt jarstein, jernstein, harpestein, garnstein eller notstein. Et søkke lages av et tungt materiale for raskt å synke ned mot bunnen. I de tidligste tider var steinsøkker mest brukt, senere ble søkker av tegl/keramikk brukt. Og i nyere tid er det mest blylegeringer og i mindre grad jern/stål som brukes.
Lee Cattermole
Middlesbrough
Cattermole skårte sitt første ligamål for Middlesbrough den 2. april, i en 1–0 seier borte mot Manchester City.
Linnorm
Linnorm eller lindorm er et fabelvesen brukt som allegorisk, grafisk og heraldisk figur. Den ligner på fabelvesenet drage, men har to ben og ikke fire som dragen. De oppholder seg gjerne i de store skoger eller i vollgraver. Ordet lindorm kommer fra det norrøne linnormr, hvor forleddet linnr eller linni betyr «slange». I betydningen «bøyelig, smidig og myk» kan ordet også ha gitt navn til treslaget lind.
Lee Cattermole
Middlesbrough
Cattermole ble Middlesbroughs yngste kaptein da han ledet laget i et 1–0 tap borte mot Fulham den 7. mai. Under kampen, kom Middlesbroughs eldste spiller noensinne, Colin Cooper, på banen som innbytter og Cattermole ga opp kapteinsbindet uten instruksjon til Cooper, som spilte sin siste kamp før han la opp.
Fredag 20. oktober signerte Cattermole en ny fireårskontrakt med varighet frem til 2010.
Linnorm
Utseende
Linnorm finnes i en rekke våpenskjold, bl.a. kommunevåpen for Skiptvet i Østfold og slektsvåpen for Aall. Fra ca. 1440 var det en linnorm som våpen for de venders, blant feltene i det dansk-norske unionsvåpen. De venders og goters var en del av den danske kongens tittel. En linnorm figurerer dessuten i kommunevåpenet i Stjørdal i Nord-Trøndelag. Bakgrunnen for motivet er det gamle Stiordølafylkes segl, hvor Sankta Margareta av Antiokia (symbol på det gode) har beseiret lindormen (symbol på det onde). Hele motivet ble imidlertid ikke godtatt av Riksarkivets førstearkivar, slik at kommunestyret måtte velge lindormen (da personer visstnok ikke skulle figurere i kommunevåpen).
Lee Cattermole
Sunderland
12. august 2009 kjøpte tidligere manager i Wigan, Steve Bruce, ham til Sunderland. Kontrakten hans er på fire år.
Linnorm
Utseende
Linnorm brukes om forskjellige fabelslanger og i heraldikken om en dragefigur med to bein og med flaggermusvinger. Det tyske Lindwurm kan oversettes med «drage».
Lee Cattermole
Landslagsspill
Cattermole spilte sine første landskamper for England U21 i sluttspill i oktober 2006 mot Tyskland U21.
Linnorm
I eventyr og i ballader
Linnormen (AT 433) er også tittelen på et omskapingseventyr. I varianten fra Vestfold har kongen har lovet bort sin datter, skjøn Valborg, til den første han møter. Det viser seg å være en linnorm. I Danmark er eventyret kalt Kong Lindorm. Her er linnormen en drage uten bein, men ved å kaste av seg den ene hammen etter den andre, som prinsessen sørger for å brenne, fremstår etter hvert slangen som en prins. I den norske varianten fra Vestfold heter prinsen Hedevig. Det er kun kjent to norske eventyrvarianter, og disse er begge sammenblandet med andre typer. Eventyret har god utbredelse i Europa, og finnes også i India og Kina.
Lee Cattermole
Trivia
Cattermole er søskenbarnet til den engelske musikeren Paul Cattermole som var et medlem i den suksessfulle popgruppen S Club 7.
Linnorm
I eventyr og i ballader
Den naturmytiske balladen Lindormen (TSB A29) har mange motiv felles med eventyret Lindormen, mens kjempevisa om Ormkampen (TSB E156) forteller om hvordan en kjempe smører seg inn med demonavvergende midler for å overvinne slangen i kamp. Som belønning blir han tilbudt en brud, men han er enten allerede gift eller så dør jenta like etter bryllupet har funnet sted.
Looping Louie
Looping Louie er i utgangspunktet et barnespill, men har i enkelte spillkretser også høstet mye popularitet blant voksne. Målet med spillet er å slå på flyet som roterer slik at det treffer de andre spillernes høner og unngår dine. Spillet er designet for fire spillere.
Spillmekanikk
Spillet består av et plastfly som er festet til en bom som kan beveges opp og ned. Selve flyet kan også rotere. En motor fører bommen og flyet rundt i sirkel. Hver spiller har så en liten spake som brukes til å slå flyet opp i luften. Bak spaken står tre hønebrikker som faller ned hvis flyet kommer borti. Siste spiller som har høner igjen vinner.
Alle spillerne bør fortsette å spille til en vinner er kåret, slik at alle spakene er bemannet.
Passos Maia
Passos Maia er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Looping Louie
Looping Louie som kultfenomen
Etterhvert har spillet utviklet seg til rene kultfenomenet blant mange brettspillfantaster. På Alan R. Moons årlige brettspillfestival Gathering of friends arrangeres det hvert år turnering i dette spillet.
Celine
Celine er en form av det franske kvinnenavnet Céline, som har opprinnelse i det romerske familienavnet Caelinus. Dette navnet har igjen opprinnelse i et annet romersk familienavn, Caelius, som er dannet av latinske caelum, «himmel».
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Plymouth Argyle FC
Spillerstall
Oppdatert 7. august 2023.
Nunavut
Nunavut (inuktitut: , oversatt til norsk som: Vårt land) er et hjemmestyreområde i det nordlige Canada. Området ble opprettet i 1999 gjennom  Nunavut Land Claims Agreement Act etter forhandlinger med urbefolkningen i området om deres rettigheter, dette førte til at Nordvestterritoriene ble delt i to. Nunavut omfatter nesten 25 % av Canadas landområder.
Området har cirka 36 000 innbyggere og er nesten seks ganger større enn Norge. Hovedstaden er Iqaluit med 7000 innbyggere, beliggende på Baffinøya. Folketettheten er meget lav og området har bare om lag halvparten av Grønlands befolkning på omtrent samme areal. Folkeveksten er derimot høy i forhold til resten av Canada, mest på grunn av høye fødselstall.
Området har vært bebodd i om lag 4 000 år, og inuittene her hadde trolig handelskontakt med norrøne bosettinger på Grønland. Martin Frobisher besøkte området i 1576, mens Henry Hudson og William Baffin utforsket området på 1600-tallet. I nyere tid er det mye gruvedrift etter diamanter, gull, kobber, nikkel, bly og sink.
Kjente mennesker fra Nunavut inkluderer sangeren Susan Aglukark og ishockey-spilleren Jordin Tootoo.
Naturgeografi
Nunavut har et landareal på 1 877 787 km2, som gjør Nunanvut til den femte største administrative inndelingen i verden. Nunavut omfatter vestlige områder fra Hudsonbukta og nordover med sørøstdelen av Kitlineq (Victoria Island), samt alle øyene i Ungavabukten (øst til Killiniq) og Hudsonbukten helt ned til Jamesbukten (sør til Akimiski). Området teller også de mange øyene nord for Canada – Det kanadiske polararkipelet – inklusive Baffinøya.
Høyeste punkt i Nunavut er Barbeau Peak på Ellesmereøya som har en høyde på 2616 meter og er Canadas 11. høyeste punkt.
Klima
Nunavut har på grunn av sin nordlige posisjon et polart klima, med unntak av de sørligste delene som har et subarktisk klima.
Demografi
I 2016 var Nunavuts befolkning 35 944, en økning på 12,7 % fra 2011. . I 2016 var 84,7 % av befolkningen inuitter, 11,6 % europeisk canadisk, 2,7% andre minoriteter, 0,5 % First nations og 0,5 % Métis. . Befolkningsveksten i Nunavut har vært langt over gjennomsnittet i Canada i flere tiår, hovedsakelig på grunn av høye fødselstall.
Språk
Nunavut har fire offisielle språk; inuktitut, inuinnaqtun, engelsk og fransk. . I 2016 hadde 63,1 % av befolkningen inuktitut som morsmål, 31,5 % engelsk, 1,7 % fransk og 1,4 % inuinnaqtun
Tidlig historie
De første menneskene kom til Nunavut for rundt 4000 år siden. Det finnes ingen skriftlige kilder om Nunavut som er eldre enn 500 år, men man antar at de hadde handelskontakt med norrøne bosettinger på Grønland. Den første skriftlige kilden er fra 1576, da Martin Frobisher ledet en ekspedisjon for å finne nordvestpassasjen. Frobisher fant ikke nordvestpassasjen, men det første kjente møtet mellom europeere og inuitter fant sted under ekspedisjonen. Flere oppdagelsesreisende var utover 1600-tallet i området på jakt etter Nordvestpassasjen, blant annet Henry Hudson, William Baffin og Robert Bylot.
1900- og 2000-tallet
Under den kalde krigen ble områdene nord i Nunavut strategisk viktige for kontroll i Arktis, dette førte til at flere inuitter ble tvangsflyttet fra Nunavik til Resolute og Grise Fiord.
På 1950-tallet startet diskusjonene om å dele Nordvestterritoriene etter etniske skillelinjer, men dette ble stoppet blant annet på grunn av motstand fra myndighetene i Canada. Først i 1982 ble det bestemt at prosessen med å skille ut Nunavut fra Nordvestterritoriene kunne begynne, dette ble vedtatt i 1992 og 1. april 1999 ble Nunavut et eget territorium.
Politikk og administrasjon
Nunavut har en kommissær som er utnevnt av den føderale ministeren for urfolk og nordlige anliggender. Som i de andre kanadiske territoriene er kommissærens rolle symbolsk, og kommissæren har liten reell makt. Nunavut velger én representant til Canadas underhus. Nunavut blir styrt av en lovgivende forsamling i Iqaluit, den lovgivende forsamlingen har ingen partier og medlemmene blir derfor valgt individuelt. Lederen i forsamlingen kalles Nunavuts statsminister og blir valgt av den lovgivende forsamlingen. Den 14. juni tok Joe Savikataaq over som statsminister etter at tidligere statsminister Paul Quassa gikk av på grunn av et mistillitsvotum.
Alkohol
På grunn av lokale og tradisjonelle verdier har Nunavut et strengt regulert alkoholutsalg, og er det eneste området i Canada med så strenge regler rundt alkohol. Reglene varierer mellom de ulike tettstedene, men er generelt svært restriktive. De mange restriksjonene har ført til at Nunavut har et svært lukrativt hjemmebrentmarked, som fører til at alkohol er lett tilgjengelig på svartebørsen.
Selv om territoriet har mange restriksjoner rundt alkohol det likevel et stort samfunnsproblem. Ett estimat viser at alkohol står bak 95 % av alle utrykningene til det lokale politiet i territoriet. Det er sannsynlig at alkohol er en årsak til Nunavuts høye antall av voldshendelser, selvmord og drap. I 2010 ble det utredet hvordan man kunne få ned alkoholproblemene, og mildere alkoholrestriksjoner ble lagt frem som en av løsningene. Dette førte til at det for første gang på 38 år ble opprettet ett alkoholutsalg i Iqaluit i 2017.
Media
Inuit Broadcasting Corporation (IBC) har sitt hovedkvarter i Nunanvut. Canadian Broadcasting Corporation (CBC) produserer radio- og TV-programmer for Nunavut fra sitt produksjonssenter i Iqaluit. Territoriet har to ukentlige aviser, Nunatsiaq News og Nunavut News/North.
Sport
Nunavut er med i de Arktiske vinterlekene, og var sammen med Grønland vert for lekene i 2002. En av de største idrettene i Nunavut er ishockey, og den regionale ligaen heter Hockey Nunavut
Eksterne lenker
Turisme Media
Minquan kullkraftverk
Minquan kullkraftverk  er et kullkraftverk i provinsen Henan i det nordlig-sentrale Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 1 200 MW. Anlegget stod ferdigbygd i 2005.
Hallvar Thoresen
Hallvar Thoresen (født 12. april 1957 i Larvik) er en norsk tidligere fotballspiller.
Thoresen er sønn av den tidligere landslagsspilleren Gunnar Thoresen, og var en av Norges beste og mest meritterte spillere i 1980-årene. Han spilte tilsammen 50, var kaptein i 38 av dem, og scoret ni mål, deriblant vinnermålet for Norge mot England i 1981. Han er én av sju norske landslagsspillere som aldri har spilt i den hjemlige toppserien.
Thoresen har siden hatt karriere som spillerutvikler og trener, blant annet som sportslig leder for fotball i Heming.
Sendte brev til FC Twente og fikk prøvespille
Thoresen begynte karrieren i sin fars gamle klubb Larvik Turn som junior. Han var fremdeles guttespiller da han debuterte for klubbens A-lag, og spilte flere sesonger i 2. divisjon (tilsvarende dagens 1. divisjon). Seniordebuten gjorde han i et 0-2 bortetap for i 1974. Han fikk hjelp av sin far til å skrive brev til fotballklubben FC Twente i Nederland. Hans far, Gunnar Thoresen, var selv en glimrende angriper som fikk 64 landskamper. FC Twente svarte med å invitere ham på prøvespill da han var 19 år. Der overbeviste han såpass at de inviterte ham tilbake for å være læregutt og spille på ungdomslaget samme sommer.
Overraskende etablerte han seg kjapt på laget. Dette var en klubb som hadde vært finalist i UEFA-cupen i 1974/75, men i debutsesongen til Thoresen (1976/77) fikk laget en dårlig start. Thoresen sier selv at «jeg hadde litt tur. Twente gjorde det unormalt dårlig i seriestarten, og begynte å prøve nye spillere». Etter hvert gjorde laget det bedre og han var med på å vinne den nederlandske cupen våren 1977, med 3–0 mot PEC Zwolle. Thoresen gikk så å si rett inn i startoppstillingen, spilte alle de store kampene i debutsesongen, og var siden aldri ute av laget i sine nederlandske klubber, om ikke skader satte ham utenfor.
Ettertraktet av storklubbene
Han ble ettertraktet i Nederland, og da hans kontrakt med Twente gikk ut våren 1981, var både PSV Eindhoven og Ajax ute etter ham. Men Twente var villig til å strekke seg langt for å beholde sin stjernespiller. Daværende landslagssjef for, Tor Røste Fossen, fortalte at «Vinteren 1980 var landslaget på treningsleir i Nederland og spilte mot Twente. Da tok manageren deres meg til side og sa at dersom jeg fikk Hallvar til å fortsette i klubben, skulle det komme en konvolutt til meg også. Jeg forsto det slik at det var snakk om en pen sum penger. Deretter fortalte presidenten i klubben at Hallvar ville bli tilbudt en tiårskontrakt med de beste betingelsene noen spiller i Nederland hadde fått, Johan Cruijff inkludert. Det sier noe om Hallvars storhet som spiller».
Kaptein for PSVs storlag i 1980-årene
Han valgte til slutt å signere for PSV Eindhoven på grunn av de sportslige utfordringene. Overgangssummen var 3,5 millioner kroner, noe som var rekord for en norsk spiller. Allerede i 1982/83 ble han toppscorer med 22 seriemål, og sesongen etter ble han klubbens kaptein. Han var stjernen på laget, selv med spillere som Ruud Gullit, Ronald Koeman, Gerald Vaneburg, Willy van de Kerkhof, Frank Arnesen og Hans van Breukelen. Thoresen var jevn på et høyt nivå, og scoret over 20 seriemål fire sesonger på rad.
Thoresen spilte som regel angriper, men kunne også spille ving hvis klubben valgte en 4-3-3 formasjon. PSV vant serien etter å ha vært nær i mange år. Seriegullet beskrives av Thoresen som hans beste minne. Klubben gikk til topps også de to påfølgende sesongene. Men den siste sesongen ble en nedtur for Thoresen. Han spilte noen kamper høsten 1987, også i serievinnercupen, men hele våren 1988 gjorde en kneskade det uaktuelt å spille. Laget vant europacupen, men da altså uten lagkapteinen på banen.
I 1988 returnerte Thoresen til Norge, hvor han spilte en kort periode for andredivisjonsklubben Frigg. Tor Røste Fossen var leder i Frigg på denne tiden, og de hadde planer om å lede klubben tilbake til øverste divisjon.
Thoresen er fremdeles den utenlandske spilleren som har scoret mest mål i den nederlandske æresdivisjonen, med 152 mål. Han scoret imponerende 106 mål på 179 kamper for PSV. Målene hans holder for øvrig til en 12.-plass på listen over flest scorede mål i samme land.
Landslaget
Framganger med landslaget ble det mindre av, siden laget i 1970- og 1980-årene ikke hadde stabiliteten som var nødvendig for å kvalifisere seg for et sluttspill. Laget hadde enkeltspillere som holdt internasjonalt nivå, som Thoresen, Tom Lund, Arne Larsen Økland, Åge Hareide, Einar Aas, Anders Giske og Roger Albertsen, men det var ofte ikke slik at alle sammen var i toppform til samme tid. Norge var oftere i nærheten av mesterskapskvalifikasjon, og var ikke lengre avhengig av «skippertaksmetoden» slik landslaget tidligere var kjent for. Thoresen debuterte for landslaget i en privatlandskap mot (0–0) 21. mai 1978, i Røste Fossens andre landskamp som hovedtrener. Thoresen var mer eller mindre fast på landslaget i de påfølgende ti årene, og spilte bare én landskamp etter at Røste Fossen ga seg. Thoresen scoret også vinnermålet i VM-kvalifiseringen mot England i 1981 på Ullevål da Norge vant 2-1 og ble kåret til banens beste spiller da Norge vant 2-1 i Lecce mot Italia i 1985.
Landslagssjefen uttalte i sin tid følgende om Thoresen: «Hallvar var en spiller i verdensklasse, og selvfølgelig uhyre viktig for landslaget. Han hadde også naturlige lederegenskaper, og vi utviklet et meget godt samarbeid. Kvalitetene på banen og som leder gjorde ham til kaptein på PSV, som kanskje var verdens beste klubblag midt i 1980-årene. Det var en opplevelse å se Hallvar i aksjon på Philips Stadion. Publikum sto alltid og ropte taktfast 'Hallfar! Hallfar!' (v uttales f på nederlandsk)».
I sitt Hall of Fame-intervju med TV 2-Sporten forteller Thoresen også om episoder med korrupsjon fra tiden på landslaget. Ifølge Thoresen opplevde han flere ganger merkverdige offsideavgjørelser, blant annet i Øst-Europa.
Trenerkarriere
Etter at spillerkarrieren tok slutt har Thoresen vært trener i Frigg (1991), Strømsgodset (1992), Brann (1993–95), Odd Grenland (1997) og Skeid (2001–02). Han har vært hjelpetrener og spillerutvikler i Lillestrøm (1998–2000 og 2002–04), trener for det norske U21-landslaget og sportssjef for Odd Grenland.
Annet
Thoresen har også prøvd seg som skuespiller. I 1981 var han med i filmen Escape to Victory, hvor han spilte mot Sylvester Stallone, Max von Sydow, Michael Caine og fotballstorhetene Pelé, Bobby Moore, John Wark, Mike Summerbee og Osvaldo Ardiles. Handlingen utspiller seg under andre verdenskrig. Et lag satt sammen av krigsfanger fra mange ulike land spiller uavgjort mot sine særdeles usportlige tyske fangevoktere, og flykter etterpå. Hallvars rollefigur hadde navnet Gunnar Hilsson.
Tang Enbo
Tang Enbo (kinesisk: 汤恩伯; pinyin: Tāng Énbó; Wade-Giles: T'ang En-po, født 20. september 1898 i Wuyi i provinsen Zhejiang i Kina, død 29. juni 1959 i Tokyo i Japan) var general i Kuomintangs væpnede styrker i Republikken Kina. Sammen med Hu Zongnan og Xue Yue var Tang blant de Kuomintang-generaler som ble tatt mest på alvor og fryktet av japanerne under den annen sino-japanske krig.
Auguste Cavadini
Auguste Cavadini var en fransk skytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.
Cavadini vant en olympisk bronsemedalje i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass på 300 meter armégevær 3 stillinger, bak Sveits og Norge. Det var 30 deltakere fra seks nasjoner som deltok i konkurransen 300 meter armégevær. Den med høyest score vant den individuelle konkurransen og i lagkonkurransen ble resultatet av de fem deltakerne fra hver nasjon summert. De andre skytterne på det franske laget var; Léon Moreaux, Achille Paroche og René Thomas. Cavadini kom på ellevteplass i den individuelle konkurransen med 880 poeng, som var det nest beste resultatet i lagskytingen for Frankrike.
Adam av Dryburgh
Adam av Dryburgh (født ca. 1140, død ca. 1212), også kalt for Adam Scotus (= Adam Skotten) og Adam Anglicus ble født i Berwickshire i sørlige Skottland og fungerte i de første årene som predikant. Under en reise i Premontre i Frankrike ble han kjent med den strenge karteuserordenen ved Val St. Pierre. Ordenen var blitt grunnlagt av Roger, den første abbed ved klosteret i Dryburgh som likesom han selv ble kannik hos premonstratenserordenen i 1184. Etter å ha søkte råd fra Hugh av Lincoln kunne han tre inn som karteuser ved Witham i Somerset i England i 1188. Han var øyensynlig i St. Andrews og rundt tyve år senere hadde han steget i gradene og blitt abbed og biskop ved Candida Casa i Whithorn i Galloway.
Tungekyss
Et tungekyss (også kalt fransk kyss) er et kyss der tungene til de som kysser, rører ved hverandre.
I tillegg til at tungene røres, kan tungekyss også omfatte at man suger eller småbiter på hverandres lepper.
Hekkbåt
Hekkbåt er en betegnelse på et skip eller en båt med utoverhengende eller iøynefallende hekk akterut. Uttrykket hekkbåt har vært brukt om ulike båttyper og endog skip med variert betydning fra middelalderen til i dag. Hekkbåt er i dag benyttet som en beskrivning av en type seilbåter.
Hekkbåt som skip
Navnet hekkbåt dukket opp så tidlig som i 1252 og fra tollreglementet for Zwin hadde visse skip blitt beskrevet som hekkbåt i middelalderen. Det nederlandske ordet «heghboth» betyr «hekkbåt», «boot» er en fellesbetegnelse på mindre farkoster som på norsk er oversatt til båt. De største hekkbåtene kunne være opptil 130 fot lange.
Hekkbåtene ble et vanlig handelsfartøy på 1600-tallet og har vært beskrevet som et slags fløytskip, bredt forut og akter, med et undervannskrog som fløytskipet, og delen over vannet hadde form etter en pinass. Et slikt skip ble ofte kalt «katt uten ører», om en katt får skåret av seg ørene, er den redusert og lite pen. Dette skyldes utseendet på hekkbåten, den var klumpet bygget og manglet gallerier, stort speil og annen pynt. En kraftig hekkbjelke gjorde skipet bredt oppe, slik at det kom til å ligne en pinass med bred hekk. Riggingen på hekkbåten er fregattrigg av samme slag som på pinassen.
Hekkbåt på engelsk het hekboat og denne betegnelsen har blitt tatt i bruk om en bestemte skipstype på 1700-tallet som liknet sterkt på en fregatt, men med undervannskroget tatt fra fløyten som ikke stakk dypt, og var flatbunnet i sammenligning med de engelske merchant frigates. Akterspeilet på hekkbåten fra 1700-tallet er bredere støttet opp av hekkbjelken enn i samtidens handelsfartøyer.
Hekkbåt som motorbåt
Den første hekkbåten som var bygget med bensinmotor, er Gottlieb Daimlers klinkbygde 20 fots hekkbåt på slutten av 1800-tallet, den dannet grunnlaget for den nye båttypen med utoverhengende hekk og skarp skrogform. Verdens eldste motordrevne båt som er bevart, er Daimlers gave til Otto von Bismarck som fikk navnet «Marie» etter Bismarcks ungdomsvenninne Marie von Blankenburg, fra 1888.
De første hekkbåtene i Norge ble importert fra USA, der forskjellige varianter av denne båttypen var produsert med både dampmaskin, naftamaskin og forbrenningsmotor på samme skrogtype. En av de første som var kjøpt av den amerikanske forretningsmannen Frederick Croft, er bevart i dag som «The Queen», antagelig en opprinnelig «naphta launch», noe som førte til det usedvanlige kallenavnet naftabåten. Som de fleste hekkbåtene er denne kravellbygd med et kort dekk lik vaterbord helt for og akter. Midt på båten lå rommet der motoren stod midtskips i det fri sammen med langsgående benker. Som en turbåt er hekkbåten åpen og kan ha kalesje til beskyttelse.
De norske variantene av den amerikanske båttypen har vært utstyrt med vanlig rorpinne. Styreposisjonen på den amerikanske var oftest helt forut, der et lite ratt var montert. Rommet ble kalt kokpit, innrammet med den såkalte dampbøyde damp-karmen. Med få forskjeller lignet de norske hekkbåtene sterkt på de amerikanske hekkbåtene fra begynnelsen av 1900-tallet. Denne båttypen fikk ingen utbredelse i Norge fordi den med et skarpt akterskip ikke ble populær for båtfolk som ofte fant råte i hekken. Den måtte ha et komplisert vedlikehold over tid.
Hekkbåtene ble ikke lenger benyttet ved midten av 1900-tallet, som båttype betegner hekkbåt i dag en type seilbåt.
Guvernementet Estland
Dette var en periode med først betydelig kulturell frihet, hvor området de første hundre år var styrt av en landdag av adel bestående av baltiske tyskere. Etterhvert ble området offer for en mer håndfast russifisering, og oppheving av livegenskapet kom først i 1819. Ved oktoberrevolusjonen høsten 1917 forble området under sovjetisk kontroll, inntil den estiske uavhengigheten 24. februar 1918.
Russiske guvernører og tyske landdagsledere
Guvernører som ikke residerte og styrte guvernementet i det daglige, står med navn i kursiv skrift.
Huadian Guang’an kullkraftverk
Huadian Guang'an kullkraftverk  er et kullkraftverk beliggende langt øst i provinsen Sichuan, i det sentrale Kina. Det har en installert produksjonskapasitet på 2.400 MW, en dobling av den opprinnelig utbygde ytelsen. Anlegget stod ferdigbygd i 2005. Operatør er Huadian Group.
Youjeen
Cho Youjeen er en etnisk koreaner, født og oppvokst i Japan. Hun gikk på en koreansk skole hvor hun møtte personene som skulle utgjøre bandet Cherry Filter. Youjeen forlot senere Japan og reiste til Korea for å gjøre en karriere innenfor musikk i bandet Cherry Filter. Hun snakker flytende japansk, koreansk og engelsk og bruker alle tre språkene i sangene sine, men de fleste sangene er på japansk. Youjeen forlot midlertidig Cherry Filter i 2001 for å prøve seg i Japan som solo-artist. Der fikk hun hjelp av ex-LUNA SEA medlemmet J og Franz Stahl fra Foo Fighters. Youjeens karriere var noe vellykket der hun utgav 5 singler og 2 album over en periode på to år. Men etter hennes andre japanske album BEWITCH, begynte hennes japanske musikalske aktiviteter å opphøre. Men Youjeen er fremdeles veldig aktiv i Korea som et medlem av Cherry Filter.
Birendra Bir Bikram Shah Dev
Birendra Bir Bikram Shah Dev, वीरेन्द्र वीर विक्रम शाहदेव Vīrendra Vīra Vikrama Śāhadeva, (født 28. desember 1945, død 1. juni 2001 i Katmandu slott) var konge i Nepal fra 1972 til sin død.
I 1990 var han med på å gjeninnføre det parlamentariske demokratiet som hans far, kong Mahendra, hadde avskaffa i 1960.
Han blei drept sammen med sin nærmeste familie i en massakre i Katmandus slott. Ifølge den offisielle forklaringa var den skyldige hans egen sønn, kronprins Dipendra, som sjøl blei dødelig såret og døde tre dager seinere uten å ha kommet til bevissthet. Men de fleste trodde at Birendras egen yngre bror, Prins Gyanendra, var den virkelige bakmannen bak massakren, kanskje med hjelp av sin sønn, prins Paras.
Birendra blei fulgt på tronen av sin sønn, Dipendra, som lå i koma de fire dagene han formelt var konge, og deretter av Gyanendra.
Stanley Cup
Stanley Cup Troféet Stanley Cup Utdelt til: Vinner av sluttspillet i NHL Presentert av: National Hockey League Land: Canada/USA Utdeles: I arenaen der siste kamp ble spilt Først utdelt: 1893 Nåværende innehaver: Vegas Golden Knights (2023)
Dominion Hockey Challenge Cup of Canada (kjent som Stanley Cup på engelsk og La Coupe Stanley på fransk) er trofeet som overrekkes vinneren av sluttspillet i Dominion of Canadas National Hockey League. Stanley Cup er derfor det mest prestisjefylte trofeet noen ishockeyspiller kan vinne.
Etter at Stanley Cup i 1914 gikk over fra å være et utfordrertrofé til å bli et sluttspill mellom lag som hadde vunnet ulike ligaer, har troféet blitt vunnet av 20 av de 32 lagene som nå er med i NHL, og fem nedlagte lag. Før 1914 ble troféet vunnet av ni forskjellige lag. Det mestvinnende laget er Montreal Canadiens som har vunnet Stanley Cup 24 ganger, og har i tillegg spilt ytterligere ti finaler. Laget er også det siste canadiske laget som har vunnet troféet, i 1993. Det første laget fra USA som vant troféet var Seattle Metropolitans i 1917.
Det har i troféets historie vært to år hvor det ikke ble delt ut, i 1919 på grunn av spanskesyken og som følge av lock out som følge av en arbeidskonflikt i 2005.
Historie
I de første årene, fra 1893 til 1914, ble det spilt om Stanley Cup som et utfordrertrofé («challenge trophy»), ved at tittelholderen hadde denne til den ble utfordret av noen andre, som da eventuelt vant den, eller en mester fra en annen liga formelt utfordret tittelholderen og da eventuelt vant cupen fra den tidligere tittelholderen i en avtale kamp eller kampserie. Dette ble til gjennom en avtale mellom de to aktuelle klubbene, men utfordren måtte først bli godkjent som utfordrer av forvalterne («trustees») av Stanley Cup.
Fra 1909 ble Stanley Cup et trofé for profesjonelle lag. I 1908 ble derfor Allan Cup innført som trofé for canadiske amatørlag og utdelt første gang i 1909. Troféet blir fortsatt delt ut til beste canadiske amatørlag etter en årlig turnering mellom vinnerne av de regionale ligaene.
Før 1912 kunne disse utfordringene komme når som helt, og flere ganger gjennom samme sesong, avhengig av hva baner og annen infrastruktur tillot. I 1912 ble det imidlertid bestemt at mesterskapet bare skulle forsvares ved utløpet av tittelholderens sesong.
Også i løpet av denne perioden hadde ingen av de ligaene som spilte om trofeet noe årlig sluttspillsystem for å bestemme de respektive ligaenes mestere, de som lå øverst på tabellen vant ligatittelen.
I 1919 tvang Spanskesyken Montreal Canadiens og Seattle Metropolitans å kansellere deres finaleserie, og dette ble første gang Stanley Cup ikke ble utdelt.
Spillesystemet for Stanley Cup mesterskapet ble endret i 1921–22 sesongen da Western Canada Hockey League (WCHL) ble etablert. Da ble det tre ligaer som konkurrerte om Stanley Cup, og dette gjorde det nødvendig med en semifinale mellom to ligamestre, mens den tredje gikk direkte til finalen. I 1924–25-sesongen ble PCHA nedlagt og bare Vancouver Maroons og Victoria Cougars gikk inn i WCHL. Etter tapet av PCHA, ble mesterskapet avgjort gjennom en enkel serie. Etter at de vant i 1925, ble Victoria Cougars det siste laget utenfor NHL til å vinne Stanley Cup. Fra 1925–26-sesongen ble WCHL omdøpt til Western Hockey League (WHL). Med Victoria Cougars' tap i 1926 var dette siste gang et lag utenfor NHL kjempet om Stanley Cup.
Det første laget fra USA som ble invitert inn var Boston Bruins i 1927.
Pokalen
Pokalen ble satt opp av lord Stanley av Preston i 1892. Han var generalguvernør (Det britiske monarkis representant) i Canada mellom 1888 og 1893. I denne perioden ble han og hans familie store ishockeyentusiaster, og både datteren og hans syv sønner ble aktive spillere i Canada og etterpå i England.
Ved familiens avreise fra Canada tilbake til England etter endt tjenestetid, satte derfor Frederick Stanley opp dette troféet til det beste (amatør)laget i Canada. Selve bollen («cup») er egentlig en salatbolle i sølv, kjøpte han av en sølvsmed i England og fikk gravert inn «Dominion Hockey Challenge Cup of Canada» på den ene siden, og «From Stanley of Preston» på den andre. Etter hvert som ishockeyen i Canada og De forente stater ble mer integrert, ble en gjennom den ordningen med forvaltere som Stanley satte opp, enige om at pokalen skulle tilfalle det beste (profesjonelle) laget i Canada og USA.
Dagens bruk
Pokalen er en vandrepokal og hvert vinnende lag kan supplere med en sølvring med lagets navn og år, hvilket alle gjør. De siste vinnerne står nederst, og nå inngraveres også navnet på alle spillerne, trenere og støtteapparat. Opprinnelig var det bare en bred ring nederst for å danne en såle, nå utgjør denne delen mer en halvparten av pokalens samlede høyde.
Stanley Cup spilles nå hvert år mellom vinnerne av sluttspillene innen henholdsvis Eastern Conference og Western Conference.
Monacos klippe
Klippen består av kalkstein og stikker ut i Middelhavet som en halvøy. Den er syv hundre meter lang og seksti meter høy over havflaten. Siden de eldste tider fungert som en naturlig festning og gitt beskyttelse til dens beboere. I dag er klippen den eldste av Monacos fire bydeler, Monaco-Ville, hvor gamlebyen ligger. Festningen på klippen er i dag fyrstepalass (fransk Le Palais Princier).
Stanley Cup
Dagens bruk
For tiden er pokalen 89,54 cm høy og veier 15,5 kg, og originalen finnes i National Hockey Leagues The Hockey Hall of Fame (engelsk) eller Le Temple de la Renommée de hockey (fransk) i Toronto.
Da Detroit Red Wings vant trofeet i sesongen 2007–08, var dette første gangen at et lag med europeisk lagkaptein (svensken Nicklas Lidström) gikk til topps.
Monacos klippe
Tidlig historie
Klippen har siden forhistorisk tid var et ettertraktet sted. Mennesker har bodd i området i minst 30,000 år, noe hulemalerier i området bevitner. Den høye klippen har antagelig fungert som vern og en naturlig festning for mennesker i områder siden de eldste tider.
Monacos klippe trakk til seg oppmerksomheten fra grekere som hadde dannet en koloni i Massalia (dagens Marseille) rundt 600-tallet f.Kr. Grekerne kalte den iøynefallende klippen for Monoïkos (gammelgresk Μόνοικος), muligens navngitt etter en ligurisk stamme som oppholdt seg området og som måtte bekjempes for kontroll over klippen.
Opprinnelsen til fyrstedømmet Monaco
Setet for fyrsten av Monaco, i dag Fyrstepalasset i Monaco, ble etablert på klippen som en festning i 1191 da havnen ble tatt av Republikken Genova. I 1215 begynte arbeidet på en ny festning, bestående av fire tårn forbundet av en festningsvoll beskyttet av en ytre mur. Denne formen danner kjernen i dagens palass.
Den 8. januar 1297 tok guelferen Francesco Grimaldi fra Grimaldi-familien i Genova seg inn i festningen om kvelden forkledd som en fransikanermunk. Mens beboerne var i kirken tok han vaktene ved overraskelse, åpnet portene og slapp soldatene sine inn. På denne listige måten erobret Francesco Grimaldi festningen og selv om han mistet kontrollen fire år senere, og siden døde barnløs, overtok senere hans fetter Rainier Grimaldi festningen. Således kom Francescos familie til å herske over Monaco fram til denne dag, først som føydale herrer og fra 1600-tallet som selvstendige fyrster.
Hendelsen i 1297 er minnet i Monacos riksvåpen hvor skjoldet blir støttet opp av to munker bevæpnet med sverd.
I bildet fra 1890 kommer blandingen mellom klassiske fasader og middelalderske festningsverker klart fram, men den moderne utviklingen av Monte Carlo og blomstrende vekst av flora gjør dette mindre lett å se i dag.
Paulo Lopes
Paulo Lopes er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Vuelta a Burgos
Vuelta a Burgos er et etapperitt i Burgos i Spania. Rittet arrangeres over fem etapper i august.
Vinnere
• 2020 Remco Evenepoel
• 2018  Iván Sosa
• 2017  Mikel Landa
• 2015  Rein Taaramäe
• 2014  Nairo Quintana
• 2013  Nairo Quintana
• 2012  Daniel Moreno
• 2011  Joaquim Rodríguez
• 2010  Samuel Sánchez
• 2009  Alejandro Valverde
• 2008  Xabier Zandio
• 2007  Mauricio Soler
M48 Patton
M48 er en stridsvogn i en serie av amerikanske stridsvogner kalt Patton. Tidlige M48 har 90-mm kanon og senere modifikasjoner har 105-mm kanon. M48 var i utstrakt bruk rundt i verden.
Vuelta a Burgos
Vinnere
• 2006  Iban Mayo
• 2005  Juan Carlos Domínguez
M48 Patton
Historie og utvikling
Midt på 1970-tallet ble en del M48 oppgradert til M48A5-standard, blant annet med 105 mm kanon. Videreutvikling av M48 resulterte i M60-serien.
Vuelta a Burgos
Vinnere
• 2004  Alejandro Valverde
M48 Patton
Historie og utvikling
Vognene ble bygget av Chrysler, Ford, General Motors og Alco Products. M48 er eller har vært i tjeneste med Hellas, Iran, Israel, Jordan, Libanon, Marokko, Norge, Pakistan, Portugal, Spania, Sør-Korea, Taiwan, Thailand, Tunisia, Tyrkia, Tyskland og Vietnam.
Vuelta a Burgos
Vinnere
• 2003  Pablo Lastras
M48 Patton
Teknisk
Vognføreren sitter framme i skroget. Vognkommandøren og skytteren sitter til høyre i tårnet med laderen til venstre.
Vuelta a Burgos
Vinnere
• 2002  Francisco Mancebo
M48 Patton
Teknisk
Skroget er av sveiset stål, og pansringen har en maksimal tykkelse på 120 mm.
Vuelta a Burgos
Vinnere
• 2001  Juan Miguel Mercado
M48 Patton
Teknisk
Kanonen kan eleveres fra -9° til +19°.
Vuelta a Burgos
Vinnere
• 2000  Leonardo Piepoli
M48 Patton
Teknisk
Motoren på M48A5 er en Teledyne Continental AVDS-1790-2D dieselmotor som gir 750 hk ved 2 400 omdreininger i minuttet. Vogna bærer med seg 1 420 liter diesel.
Patton i Norge
Fra 1963 fikk Kavaleriet til sammen 38 M48 stridsvogner utstyrt med 90 mm kanoner og bensinmotorer. Disse ble oppgradert til M48A5 standard med 105 mm kanon og dieselmotor mellom 1982 og 1985. Ytterligere 17 M48A5 ble også kjøpt inn i 1986. M48 ble faset ut i 1993.
Vuelta a Burgos
Vinnere
• 1998  Abraham Olano