cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Filippinenes sentralbank
Sentralbanksjef
Som sentralbanksjef har han direkte ansvar for å formulere penge- og valutapolitikken til sentralbanken, herunder sentralbankens markedsoperasjoner i statsobligasjoner og de valutareservene sentralbanken forvalter. Overvåkingen av landets forpliktelser overfor utlandet og administreringen av landets politikk overfor utenlandske lån og investeringer ligger også under sentralbankens mandat. Han overvåker sentralbankens utlån til landets finansinstitusjoner, særlig rediskontering, og andre finansielle instrumenter som sentralbanken bruker overfor finansinstitusjonene. Han har også ansvar for å føre tilsyn med sentralbankens gjennomføring av andre finansielle operasjoner som forsikring og trykking og distribusjon av valuta.
Sylvester McCoy
McCoy har også spilt mange roller på teater, så vel i de erkebritiske musikalske komediene som kalles «pantomime» og som settes opp ved juletider (ikke å forveksle med mimekunst) som i oppsetninger av Molières klassiske komedier.
Bøelva (Skien)
Bøelva er en elv i Skien kommune i Telemark. Elva har sine øverste kilder ved Våtkleivvatn (510 moh), bare 5 km sørøst for Nordagutu, og renner herfra i sørlig retning. Den skifter navn flere ganger underveis, og kalles blant annet Eikstulbekken, Gardvasselva og Sagtjernelva, før den til slutt blir kalt Bøelva ved utløpet av Røyvatnet (82 moh) ved Nisterud. Bøelva løper ved Fossum sammen med Hoppestadelva og danner Falkumelva, som munner ut i Skienselva i Skien by.
Elva er 27,4 km lang (9,2 km fra Røyvatnet), og har et nedbørfelt på 83,44 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,20 m³/s.
Lugburz
Lugburz er det første studioalbumet til Summoning som har full lengde. Albumet ble utgitt i 1995
Penryn (andre betydninger)
Penryn kan vise til:
Central Time (andre betydninger)
Central Time kan vise til
Glasgow Coma Scale
Glasgow Coma Scale (også kjent som Glasgow Coma Score, ofte forkortet GCS) er et skåre-system for vurdering av bevissthetsnivået til en pasient, basert på en publikasjon av Teasdale & Jennett (1974) i Glasgow. Systemet kan brukes til vurdering av enhver pasient med bevissthetsnedsettelse, men blir mest brukt overfor pasienter med sykdommer i sentralnervesystemet.
Skalaen består av tre akser, hvor øyeåpning, språkfunksjon og motorisk respons vurderes. Innenfor akse gis det på bakgrunn av pasientens prestasjon en poengsum, som så adderes og tilsammen skal gjenspeile pasientens bevissthetsnivå. En dypt bevisstløs pasient vil ved denne addering ha skåre 3, hvorimot en fullstendig våken pasient skårer 15.
Pasientene skåres etter følgende kriterier:
Øyeåpning
Verbal respons
Motorisk respons
Ferguson TE20
TE20, også kalt Gråtass, er en traktor fra britiske Ferguson produsert i perioden 1946–1956.
Harry Ferguson etablerte traktorprodusenten Ferguson og modellen TE20, like etter andre verdenskrig. Traktoren hadde ca. 20 hestekrefter (varierte mellom variantene). Navnet TE20 står for Tractor England og dens motoreffekt. Traktorene ble produsert ved Banner Lane fabrikken i Coventry, Storbritannia. Traktoren ble symbolet på traktoriseringen og mekaniseringen av landbruket verden over. Dens popularitet skyldes inovative tekniske nyvinnger, samt stor etterspørsel etter traktorer etter andre verdenskrig.
TE20 ble utviklet for å være billig i både innkjøp og drift, samt enkel å operere. Dette gjorde innkjøp av traktoren mulig for svært mange. Tidligere hadde traktorer vært forbeholdt mer velstående bønder og krevde mer teknisk kyndighet. På denne måten effektiviserte TE20 landbruket ved å bli en "folketraktor" verden over. Totalt ble det produsert 517 651 traktorer av modellen TE20.
De første traktorene ble produsert i 1946. De første modellene hadde bensin- eller parafinmotorer og 6 volts elektrisk anlegg. TE20 hadde Lucas elektrisk anlegg med pluss til jord fremfor minus som er vanlig i dag. Det ble utviklet et vidt spekter av ulike varianter. Det ulike variantene fikk en egen bokstav i navnet, eks. TE-A 20 (Standard Motor bensinmotor), TE-D 20 (parafinmotor). I 1954 kom den første TE-F 20 som hadde dieselmotor. Produksjonen stanset i oktober 1956 da Ferguson 35 (Gullkalv/Gullfisk) ble introdusert. Denne byttet navn til Ferguson 35 og fikk endret fargesetning i desember 1957. Motoralternativene var en firesylindret bensinmotor og en firesylindret diesel (standard 23c) som etterhvert ble beryktet for å være vanskelig å starte. Traktoren ble i 1959 hetende Massey- Ferguson 35 og fikk også samme året den mer vellykkede tresylindrede Perkins A3-motoren.
I Norge var det Eikmaskin som fikk enerett til å selge Ferguson-traktorer og utstyr i Norge. Norge og Eikmaskin var de første til å selge Ferguson utenfor Storbritannia. Dette som følge av at Christian Eik var en nær venn av Harry Ferguson. I dag er det fortsatt Eikmaskin som fører dagens Massey-Ferguson, som er en fusjon mellom Harry Ferguson og Massey-Harris i 1953, først med navnet Massey-Harris-Ferguson og fra 1958 Massey Ferguson.
Trepunktssystem og dybdekontroll
Av tekniske nyvinninger ved TE20 var særlig trepunktsystemet. Dette systemet ble utviklet av Harry Ferguson og revolusjonerte traktorproduksjonen. Systemet gjorde det mulig å løfte redskaper opp og ned ved hjelp av hydrauliske løftearmer montert bak på traktoren. Traktorer produsert før TE20 hadde hatt samme funksjon som hesten. De fungerte bare som drivkraft, og utstyr dras i samme høyde under hele arbeidsoperasjonen. Systemet ble utviklet med hensikt å gjøre pløying mer effektivt og trygt for brukeren av traktoren. Det hadde vært et problem med traktorpløying før TE20 at plogen kunne sette seg fast i en hindring under jorden og holdt igjen traktoren slik at denne steilte og kunne tippe bakover. Dette førte til mange alvorlige ulykker i landbruket. Et annet problem var at det var tidskrevende å få opp plogen igjen om den gikk for dypt. Harry Ferguson utviklet et automatisk dybdekontroll-system som samtidig forhindret steiling, med trepunktssystemet. Plogen ble festet på tre punkt til traktoren, to lave og et i topp. De to lave var løftearmer som kunne løfte redskapet opp og ned. Toppfestet utgjorde en viktig del av dybdekontrollen. Når plogen satte seg fast eller fikk for mye motstand ble kraften av dette overført gjennom toppfestet og inn til en kontrollfjær i traktorens hydrauliske system. Når denne fjæren ble presset inn, løftet hydraulikksystemet plogen automatisk til fjæren ikke lengre stod under trykk.
Varianter
Modeller og produksjonsår.
Det ble også produsert grå Ferguson traktorer i USA. Disse hadde andre typebetegnelser, TO 20 (Tractor Oversea 20). Det ble produsert 140 000 TO 20 ved fabrikken i Detroit.
Politisk parti
Partistrukturer
Ulike jursdiksjoner har ulike partistrukturer. Partistrukturene bestemmes av antallet partier i systemet og hvor stor innflytelse hvert parti har. I demokratier styres partistrukturen i stor grad av valgsystemet i jurisdiksjonen.
Upartiske systemer
Enkelte politiske systemer har ikke politiske partier. I upartiske valg stiller hver kandidat for seg, og det finnes ingen formelle koalisjoner i den lovgivende forsamlingen. Upartiske systemer utvikler seg som regel politiske partier med mindre det eksisterer restriksjoner på partidannelse. De første valgene i USA var upartiske, og mindre land som Tokelau har beholdt en upartisk struktur. Upartisk struktur er mest vanlig på lokalt og regonalt nivå.
Ett dominerende parti
I ettpartisystemer holder ett parti den politiske makten. Noen systemer tillater mindre partier så lenge de aksepterer det store partiets styre. Strukturene i partiet og staten er ikke nødvendigvis like, men posisjonene i partiet kan ofte være vel så viktige som posisjonene i statsapparatet. De vanligste eksemplene på ettpartisystemer er Nord-Korea og Kina, samt ulike fasciststater som Nazi-Tyskland (1934-45).
I systemer med ett dominerende parti tillates opposisjonspartier, men de har som regel ingen mulighet til å få regjeringsmakt, på grunn av politiske, sosiale, eller økonmiske forhold, eller mangel på støtte blant velgerne. Ett eksempel er People's Action Party i Singapore.
Topartisystemer
I topartisystemer dominerer to partier i så stor grad at det blir umulig å oppnå representasjon for andre partier. I topartisystemer oppstår som regel ett koalisjonsparti på venstre fløy og ett på høyre, men partiene er ofte ideologisk inkluderende. USA fungerer i praksis som et topartisystem.
Flerpartisystemer
I flerpartisystemer blir flere enn to partier valgt til og representert i offentlige organer. Land som Norge og India har to store partier, men mindre partier blir ofte også representert. De mindre partiene kan holde maktbalansen i parlamentariske systemer, og dermed enten bli del av en koalisjonsregjering med ett av de store partiene, eller styre uavhengig av de store partiene.
I land med tre eller flere store partier, der ingen partier får flertall alene, er det vanlig å samarbeide om koalisjonsregjeringer. Dette er vanlig i Tyskland og Irland.
Norge
Den historiske bakgrunnen for betegnelsene «høyreparti» og «venstreparti» kommer fra representantenes plassering i det første franske parlamentet. De radikale hadde sine seter til venstre for podiet, mens de konservative satt til høyre. Senere har «sentrum» kommet til som egen politisk blokkbetegnelse og beskriver partier som legger seg mellom høyre- og venstresiden.
I moderne politikk er det som oftest partienes holdninger i økonomisk politikk, herunder skattepolitikk og fordelingspolitikk, som avgjør om det blir betegnet som et høyreparti eller et venstreparti. Av partiene i det norske Stortinget regnes tradisjonelt SV og Arbeiderpartiet som venstresiden. Senterpartiet, KrF og Venstre regnes som sentrumspartier, mens Høyre og FrP regnes som høyresiden i politikken.
Miljøpartiet De Grønne hevder at den viktigste motsetningen nå er mellom en grå blokk og en grønn blokk.
I Norge reguleres muligheten for å stille lister til valg av valgloven. Partier som fyller visse betingelser (fastsatt i partiloven), kan la seg registrere i Partiregisteret. Dette gir vern av partinavnet, samtidig som det gjøres noe enklere å stille valglister. Partier og grupper som stiller til valg til Sametinget, kalles samepolitiske enheter og registreres gjennom Sametinget.
Partier på lokalt nivå
Landsdekkende partier i Norge er gjerne inndelt i fylkes- og kommunepartier (tidligere kalt herredspartier), som organiserer plattformen som partiene stiller til valg på i fylkene og kommunene. Det kan også være flere lokale avdelinger av partier innen en kommune, som for eksempel ulike arbeiderlag.
Kolsdalen
Kolsdalen er en liten dal i Kristiansand kommune som strekker seg fra Kolsberg til Kolsdalsbukta. Nord for Vesterveien er dalen ubebygd, sør for veien ligger Glencore Nikkelverk og et mindre tankanlegg, begge med dypvannskai mot Vestre havn innerst i Kristiansandsfjorden. I følge Sylfest Lomheim er navnet avledet av mannsnavnet Koll.
Kristiansand Nikkelraffineringsverk etablerte seg i Kolsdalen i 1910. Verket har skiftet navn flere ganger. Forurensningen fra verket gjorde at alle buskene i dalen var forsvunnet. På 1960-tallet begynte verket å rense utslippene, og i 1976 var 80 % av røykvolumet renset.
Razelm
Razelm (rumensk: Lacul Razim) er en innsjø, eller en gruppe innsjøer, like ved Svartehavet i Romania, sør for Donaudeltaet. Razelm er den største innsjøen i landet og er et kompleks av limaner og laguner.
Gruppen av innsjøer kan deles inn i to grupper. Den nordlige gruppen inneholder ferskvannssjøene Razelm og Golovița, mens den sørlige gruppen består av saltvannssjøer. Alle disse innsjøene dekker et område på om lag 1000 km², der Razelm utgjør 500 km² alene.
Skjærslokker
Skjærslokker er et brannslokkingsredskap som bruker høytrykkvann. Apparatet har en høytrykkpumpe, drevet av en ekstern kraftkilde, som gir ca. 30-60 liter/min ved maksimum 300 bar. Til det trykksatte vannet kan det tilsettes et skjæremiddel som gjør at det kan lages hull gjennom stål, betong, laftevegger, o.l. Munnstykket lager en fin vanntåke som fordamper og ekspanderer hurtig i et overtent rom. Dette senker temperaturet i rommet meget effektivt og raskt – med et minimum av vannskader. I kombinasjon med termisk kamera er skjærslokkere svært effektive til å avgrense branner. Utvendig slokking med skjæreslukker kan bli valgt som første innsats for å senke innvendig temperatur, noe som forbedrer røykdykkernes sikkerhet vesentlig. I tillegg til bruk som førsteinnsats er skjærslokkeren også effektiv i etterslokksfasen. Slokkemetoden gir relativt små vannskader og har derfor også en skadebegrensende effekt.
Junosti
Junosti (russisk: Остров Юности) er ei øy i sentrum av byen Irkutsk i Russland i elven Angara. Øya er dekket av skog og er et populært tursted. Andre attraksjoner er kaféer og diskotek.
En bro går fra bra til elvebredden, nær elvefontenen og et monument av Aleksander III.
Asle Dal
Asle Dal (født 1965) er en norsk produsent, plateselskapeier og trommeslager. Han har blant annet spilt i bandene Couldn't Happen Here, Lost`n Found, Go-Go Gorilla, Norske Gutter, Bob Hurts, Tim og Gunpit Spoil. Sammen med kunstneren Ketil Nergaard eier han labelen Manuzio.
Staten Vietnam
Staten Vietnam (vietnamesisk: Quốc gia Việt Nam) var en stat som gjorde krav på hele Vietnam under Den første indokinesiske krig, og som erstattet den provisoriske statsforvaltningen som kontrollerte i hovedsak «Cochinkina» i 1949.
Staten ble opprettet i 1949 og ble internasjonalt anerkjent i 1950, selv om staten kun hadde delvis kontroll over de sørlige områdene mens Den demokratiske republikken Vietnam dominerte i nord.
Tidligere keiser Bao Dai var statsoverhode, og Ngo Dinh Diem ble statsminister i 1954.
Diem sørget i 1955 for å få avsatt keiseren og proklamerte opprettelsen av Republikken Vietnam.
Bakgrunn
Etter at kamphandlingene i Tonkin ble avsluttet i februar 1947, tok franskmennene tilbake kontrollen over Tonkins hovedstad Hanoi og de viktigste trafikknutepunktene og styrkene knyttet til Viet Minh trakk seg tilbake til jungelen og forberedte den den videre krigføringen som en geriljakrig.
I et forsøk på å svekke Hồ Chí Minhs innflytelse, støttet de franske myndighetene at den tidligere keiseren Bao Dai, som var den siste hersker fra Nguyễn-dynastiet, fikk komme tilbake på tronen, etter at han hadde blitt tvunget av Viet Minh til å abdisere 25. august 1945 under August-revolusjonen.
5. juni 1948 ble det inngått en avtale (Accords de la baie d’Along, «Avtalen fra Hạ Long-bukten») som åpnet for et forent Vietnam til erstatning for Tonkin, Annam og Cochinkina i en assosiasjon med Frankrike gjennom Den franske union, og dette skulle også inkludere kongedømmene Laos og Kambodsja.
Siden avtalen fra Hạ Long-bukten bortsett fra spørsmålet om folkeavstemning, førte til gjennomføringen av avtalen av 6. mars 1946 mellom Hồ Chí Minh og den franske høykommissæren for Indochina, admiral Georges Thierry d'Argenlieu, som representant for Félix Gouins provisoriske regjeringen under ledelse av sosialistpartiet Section française de l'internationale ouvrière, at Staten Vietnam ble av noen ansett for å være et lydrike under Den fjerde franske republikk.
Den franske union
Etter Staten Vietnams uavhengighetserklæring av 14. juni 1949, fikk den nye staten et delvis selvstyre og uavhengighet fra Frankrike som en assosiert stat innen Den franske union. Bảo Đại fikk anledning til å opprette en nasjonal hær for defensive oppgaver. Denne ble ledet av general Nguyễn Văn Hinh.
Staten Vietnam gjorde krav på hele landet, men hadde bare hovedsakelig kontroll i sør. Bảo Đại rivaliserte med den kommunistiske lederen Hồ Chí Minh om lå ha legitimitet og være den lovlige regjeringen for hele Vietnam gjennom militære kamper i Den første indokinesiske krig.
Staten Vietnam søkte støtte hos Den fjerde franske republikk og hos USA (1950–1954), mens Hồ Chí Minh fikk støtte fra Folkerepublikken Kina (fra 1950), og i noe mindre grad fra Sovjetunionen.
Genève-konferansen
Etter Genève-konferansen i 1954, oppnådde Staten Vietnam full uavhengighet og forlot Den franske union, men ble også avgrenset territorielt til den delen av Vietnam som lå sør for den demilitariserte sonen, senere ble kjent som Sør-Vietnam.
I 300 dager, fram til 18. mai 1955 var grensen mellom nord og sør åpen, slik at folk fritt kunne flytte til den delen av landet de ønsket å bo i. Dette førte til en flyktningstrøm på mellom 800,000 og en million nordvietnamesere fra nord til sør, for en stor del av katolikker som fryktet religiøs forfølgelse under kommunistene. 310,000 av disse ble evakuert gjennom under Operasjon Passage to Freedom, organisert av United States Navy i oktober 1954.
Republikken Vietnam
Det var forventet at den sørlige sonen skulle fortsatt være knyttet til Frankrike fram til de avtalte valgene, men Bảo Đại ble imidlertid avsatt av den USA-orienterte statsministeren Ngô Đình Diệm i 1955, som utnevnte seg selv til president i en selvstendig stat, og fikk denne uavhengigheten legitimert i en folkeavstemning som ble gjennomført under noe tvilsomme forhold.
Kong Ping av Zhou
Kong Ping av Zhou (født før 771 – død 720 f.Kr.) (også kalt Zhōu Píng Wáng eller Kong P'ing av Chou) var den 13. hersker over det kinesiske Zhou-dynastiet og den første av kongene i den epoken som går under navnet det østlige Zhou-dynasti.
Det var han som, mens han ennå var kronprins Ji Yijiu, måtte flykte østover etter at Zhou-hovedstaden i vest ble brent og plyndret. Det var Quanrongbarbarene som hadde angrepet Zhongrikets kjerneområder i dagens Shaanxi, drept kong Youwang og plyndret hovedstaden.
Under flukten var han avhengig av at herskerne i nærliggende vennligsinnede vasallstater gav ham beskyttelse mot barbarene og de føydalherrene som hadde gjort opprør mot ham. En hær satt sammen av lensherrene klarte snart å fordrive barbarene. Dermed satte han seg i takknemlighetsgjeld til Qin, Chang og Jin-statene. Han la så hovedstaden til Chengzhou ved Luoyang (provinsen Henan) for å kunne sikre seg bedre mot angrep.
Fyrsten av Qin hadde dekket kongens retrett, og fikk som takk det gamle Zhou-kjerneområdet i len av kong Ping. Dermed ble samtidig grunnlaget lagt for det senere Qin-dynastiet.
Skammekrok
Skammekrok er et virkemiddel og en avstraffelsesmetode i barneoppdragelsen der voksne plasserer ulydige barn i en krok av et værelse for en viss tid. Der skal barnet sitte eller stå i ro og taushet, tenke over og angre det barnet har gjort feil, og føle og pådra seg skam. Metoden blir brukt for å irettesette, straffe og ydmyke barn som oppfører seg annerledes enn de voksne vil. Den skal også lære og motivere barna til lydighet, disiplin og ønsket atferd. Skammekrok var vanlig i klasserom og privathjem på 1800- og 1900-tallet, ofte som alternativ til fysisk avstraffelse, men har vært mindre brukt etter 1970-tallet.
En moderne variant av skammekrok er time-out eller «kamppause», en metode for å avbryte og roe en voldsom konflikt med små barn. Også bortvisning av bråkmakere i skolen kan sammenliknes med gamle dagers skammekrok.
Ordet «skammekrok» kan i overført betydning også brukes i forbindelse med personer som burde skamme seg, blir irettesatt på en ydmykende måte eller blir satt eller kommer i en underlegen posisjon.
Skammekrok kalles skamvrå på svensk og skammekrog, eventuelt glemmekrog og tidligere også skamkrog, på dansk. På andre språk må fenomenet som regel forklares med flere ord. Ordene er kjent fra i hvert fall 1700-tallet.
Nordiske eksempler på 1800-tallet
I den danske folkeskoleloven av 1814 ble bruken av skammekrok i skolen formelt forbudt. Der heter det om skolelærerens avstraffing av vanskelige elever: ''«Han maae aldrig tillade sig, at give Børnene Ørefigen, Stød eller Slag med Haanden, at knibe dem, eller bruge Skieldsord imod dem. Ligesaalidet maae han indføre nogen Skambænk eller Skamkrog; og overalt ingenlunde betiene sig af vanærende Straffe, som kunne qvæle Ærefølelse, og mere tiene til at forhærde, end forbedre det.» Læreren har likevel anledning til å slå elever under 10 år med et lite ris, og bruke en taustump («uden Knuder»'') på de eldre. Andre tvangsmidler lærerne hadde overfor elevene, var å gi anmerkninger, nekte elevene friminutt eller opprykk til neste klassetrinn og annet. Skammekroker kan nok likevel ha blitt brukt også i danske skoler. Det fortelles blant annet om en dansk lærer som omkring år 1800 hadde sin egen form for skammekrok: I den ene leirveggen i skolestua var det hull i forskjellige høyder der ulydige barn måtte stille seg opp med nesa i et passende hull.
En av de viktigste finske forfatterne på 1800-tallet, Zacharias Topelius (1818–1898), skrev i 1895 blant annet dette om barneoppdragelse og straff i boka Blad ur min tänkebok: ''«Min erfarenhet är, att aga är berättigad för osanning och uppsåtlig olydnad från tredje till sjunde året för alla, och för gossar till tolfte eller trettonde året. Mildare straff, såsom arrest (icke i mörkt rum), skamvrå och tvånget att bedja om förlåtelse, afpassas efter graden af fel. Kärleken är icke kärlek, om den ej förenas med tuktan. Barnet bör se föräldrarna sörja öfver deras olydnad.»'' («Min Erfaring gaar ud paa, at legemlig Tugtelse er berettiget for Usandhed og forsætlig Ulydighed, fra Barnets tredie til dets syvende Aar for alle, og for Gutter til det I2te eller 13de Aar. Mildere Straf saasom Stuearest (ikke i mørkt Værelse), Skammekrog o.s.v. afpasses efter Feilens Grad. Kjærlighed er ikke Kjærlighed, om den ikke er forenet med Tugt. Børnene bør se Forældrene sørge over deres Ulydighed.»)
Etter 1900
Moderne psykologi og nye samfunnsideologier på 1900-tallet endret gradvis det vestlige samfunnets syn på og forhold til barn og barndom. Det oppstod en ny pedagogikk og barneoppdragelse der straff, enten det dreide seg om fysisk vold eller mildere alternativer som skammekrok, ikke lenger ble ansett som virkningsfullt og riktig. Skammekrok gikk derfor ut av bruk for de fleste i Norge i løpet av 1960-tallet. Istedenfor streng disiplin og barnetukt, overtok da ideer om en friere og sunnere barneoppdragelse. De voksne skulle ikke lenger straffe dårlig oppførsel, men overse feilene, og heller belønne og rose når barnet gjorde noe riktig. Men det har vært store forskjeller fra familie til familie, slik det alltid vil være for skikker og tradisjoner i private hjem.
Det er imidlertid mange eksempler på bruk av skammekrok og liknende straffer for ulydige barn fram til 1960-tallet. Oppdragelsen skulle etter manges mening fortsatt tukte til disiplin og impulskontroll, med autoritære straffemetoder som pryl og skammekrok. I barnelitteraturen kom dette til uttrykk gjennom en mengde eksempelfortellinger om hvordan det gikk den som var ulydig. I 1959 kom blant annet barneboka «Lille Pipp i skammekroken», en norsk oversettelse av en av den svenske forfatteren Sid Roland Rommeruds mange bøker om Lille Pipp. Tittelen forteller at skammekrok var noe de fleste hadde et forhold til. Også i flere tidlige tegneseriehistorier fra Donald Duck blir småbrødrene Ole, Dole og Doffen satt i skammekrok. Der må de sitte og skamme seg, utvist fra fellesskapet, fordi de har vært rampete. Alf Prøysens korte barnevise «Furtelise», som han framførte i det folkekjære radioprogrammet Barnetimen for de minste på 1950-tallet, viser tydelig datidens syn på metodene i barneoppdragelsen og hvordan barn skal være. Hele sangteksten lyder: ''«Her ser du Lise som furter. Hva skal vi gjøre med det? Snu ansiktet hennes mot veggen en stund. Så blir hun nok blid, skal du se.»''. Også i hans populære barnevise «I bakvendtland», som ble utgitt på plate i 1959, nevnes skammekrok der skoleelevene må stå «til timen er forbi». I den svenske oversettelsen av Eve Curies biografi «Min mor, Marie Skłodowska Curie» som kom på svensk i 1937, heter det likevel: «Aldrig blevo vi (i vårt hem) satta i skamvrån, aldrig förvägrades oss vår efterrätt.» («Aldri ble vi ( i hjemmet vårt) satt i skammekroken, aldri ble vi nektet dessert.») Så praksisen har selvsagt variert stort.
I flere land er fysisk og psykisk avstraffelse av barn i dag forbudt både i skolene og hjemme. I Sverige ble såkalt aga, det vil si kroppsstraff og vold som oppdragelsesmetode, helt forbudt i folkeskolen i 1958. Svenske foreldres rett til å slå barna ble avskaffet i 1966, og et uttrykkelig forbud ble innført i Sverige, som det første landet i verden, i 1979. Siden har flere land, særlig i Europa, vedtatt tilsvarende lover, blant annet i Norge i 1987. For øvrig har foreldre i Storbritannia fortsatt lov å slå barna, så lenge volden ikke setter synlige merker. Disse lovene har forsterket den holdningsendringen som allerede har vært på gang.
I Arnhild Skres intervjubok Dagmammaer i dagslys fra 1991 skriver hun at norske dagmammaer bruker skammekrok, og flere også dask og annet for å irettesette barna de skal passe. Hun forteller at for enkelte er dette en helt naturlig reaksjonsform for å lære barna forskjell på rett og galt, mens andre anser slik straff som tabu.
Også sekulariseringen av den kristne flertallskulturen har ført til nye moraloppfatninger og etiske regler. Dette har videre ført til at gamle skam- og æresbegreper har endret betydning, og at bruken av skammekrok dermed har blitt mindre hensiktsmessig, og meningsløs for mange. I dag hevder derfor flere at skammekrok ikke hjelper i barneoppdragelsen på lang sikt. De mener tvertimot at slik ydmykende straff bare skaper kuede, engstelige og aggressive barn, og at metoden er en form for maktovergrep og barnemishandling på linje med fysisk vold.
I 2004 ble det i flere danske medier påstått at privatskolen Grundtvigskolen i København hadde gjeninnført skammekroken. Lederen ved skolen hadde godtatt at en gutt i 8. klasse, som hadde kastet leire etter en tysklærer, måtte stå i hjørnet og «tænke over sine ugerninger». Det kom siden fram at elever hadde stått slik i inntil fire timer. Det danske Børnerådet uttalte i en kommentar at skammekrok grenser til psykisk terror, mens andre sa at lærerne manglet sanksjonsmidler overfor frekke elever, og at elevene ikke tok skade av å måtte stå noen timer inne på skoleinspektørens kontor og føle seg flaue som straff.
Andre skammekroker
Dette var en form for såkalt kirketukt, det vil si at noen i menigheten blir helt eller delvis utelukket fra det kirkelige fellesskapet. Kirketukt omfattet tidligere også verdslige straffer, men bruker i dag bare kirkelige, for eksempel at noen blir nektet å få nattverd dersom de anses å ha en umoralsk livsførsel.
Time-out
En moderne teknikk som likner på å sette noen i skammekroken, er bruken av time-out eller «kamppause». Metoden fikk navn av den amerikanske atferdspsykologen Arthur Staats i ei bok om utviklingspsykologi, barneoppdragelse og atferdsterapi i 1963. Disipllinmetoden er i nyere tid blitt kjent gjennom TV-serier som Supernanny fra 2005, en opprinnelig britisk virkelighetsserie der strenge barnevakter og erfarne barneoppdragere hjelper familier med urolige eller problematiske barn.
Time-out går ut på å plassere et barn et bestemt sted en kort stund for å hindre at en konflikt blir verre, for å avslutte en aggressiv handling og gi rom for en puste- og tenkepause. Hensikten med skammekrok og time-out er derfor forskjellig. Time-out skal stoppe eller dempe en konflikt og gi alle mulighet til å roe seg ned og tenke seg om, mens skammekroken først og fremst skal straffe barnet gjennom ubehaget å måtte være i kroken.
Time-out brukes i mange land som et alternativ til voldelig avstraffelse. Teknikken brukes også i Norge, for eksempel i enkelte barnehager når det blir slåssing og voldsom uro. Andre reaksjoner på uønsket atferd kan være at barnet må sitte på gangen, sitte alene ved annet bord eller bytte plass med annet barn, at det blir fratatt mat eller drikke, nektet å være med på en spesiell aktivitet etterpå, får surt fjes på et skjema, får strengt tilsnakk eller blir tatt til side.
Andre hevder at time-out er en dårlig metode for å løse konflikter, og at barn trenger å bli innlemmet i fellesskapet når vanskeligheter oppstår, ikke å bli ekskludert fra det. Disse kritikerne mener at kommunikasjon og empati i form av rolige samtaler, forklaringer og avledninger er bedre.
Stigmatisering og offentlig skam
Det er flere måter å bruke skam for å straffe og ydmyke umulige barn. Den vanligste metoden er selvfølgelig å skjenne, kjefte og klage på barnet, og gjøre narr av det, gjerne når andre hører på. En annen metode er å merke og stigmatisere elever som ikke klarer skoleoppgavene eller ikke har gjort leksene sine. Straffe- og mobbemetoder med latterlige hodeplagg, i form av en spiss «dumrianhatt» (på engelsk kalt dunce cap og på svensk dumstrut) eller eselører laget av papir, har vært benyttet i flere land. Ofte har eleven i tillegg blitt plassert i skammekrok i klasserommet.
Bortvisning
Også det å bli sendt på gangen og måtte sitte igjen på skolen etter at skoledagen er slutt, kan sammenliknes med en skammekrok. Slik bort- og utvisning har vært omstridt som pedagogisk metode i Norge, men har fått ny status som effektiv disiplinærstraff og pedagogisk virkemiddel i kampen mot bråkete elever.
Unnskyldning
En mildere og psykologisk sunnere form for bruk av skam- og angerfølelse ligger i å måtte be om unnskyldning. Her er det viktigste å få tilgivelse, ikke å føle seg flau. Den kristne læren om guddommelig nåde, tilgivelse og syndsforlatelse har gitt opphav til den katolske skikken med fortrolige skriftemål.
Husarrest
Skammekrok som straff kan også sammenliknes med å bli tvunget inn på barneværelset, få husarrest eller bli stengt inne på et mørkt rom eller en annen form for «straffecelle»
Mjøsa
Mjøsa (skogfinsk: Myösinjärvi) er en innsjø som ligger i Innlandet fylke og i Viken fylke.
Med et areal på 365 kvadratkilometer er den Norges største innsjø, og den 35. største i Europa, slått av Gardasjøen på 34.-plass. Den er også Norges og Europas fjerde dypeste innsjø med en største dybde på 453 meter. Av norske innsjøer er bare Hornindalsvatnet, Tinnsjå og Salvatnet dypere. Mjøsa ligger 123 moh. og er 117 km lang med største bredde 9 km. Den nordlige armen mellom Gjøvik og Lillehammer er jevnt om lag 2 km bred, den sørlige delen er 2–3 km bred. Mjøsa inneholder 56,2 km3. Reguleringsvolumet (mellom laveste og høyeste regulerte vannstand) er på 1312 millioner m3. Målt i luftlinje er innsjøen 89,7 km lang og på denne lengden krummer overflaten 158 meter. Sammen med Gudbrandsdalslågen og Vorma utgjør Mjøsa den vestlige delen av Glommavassdraget.
Byer ved Mjøsa er Lillehammer, Gjøvik, Moelv, Brumunddal og Hamar. Største øy i Mjøsa er Helgøya, som også er den største øya i Norge som ligger i en innsjø. Landskapet på begge sider av Mjøsa, kalt Toten og Hedmarken, domineres av Mjøsbygdene som er et av de mest fruktbare jordbruksdistrikter i Norge. Mjøsa er drikkevannskilde for 50,000 til 100,000 mennesker.
I 1995 ble et kanadisk Handley Page Halifax bombefly hevet fra Mjøsa. Flyet er i dag restaurert og utstilt i Canada.
NVEs innsjødatabase angir Svartevjua på Jørstadmoen som Mjøsas nordligste punkt, og overgang mellom Lågen og Mjøsa ved Hovemoen. Kartverkets kart angir Lågen omtrent sør til Vingnesbrua og Mjøsa sør for brua. Sørligste punkt (utløp til Vorma) er angitt ved Minne og Minnesund jernbanebru.
Navn
I diktet «Til Mjøs-Dampbaaden Jernbarden» omtalte Henrik Wergeland Mjøsa som fjord: «Held dig, Vidundersnekke paa Mjøsens stolte Fjord!»
Geologi
Det særpregete geologiske området Oslofeltet går nord til Gjøvik og Brumunddal, det inkluderer deler av berggrunnen rundt Mjøsa.
Geologisk er Mjøsa et sammensatt område bestående av blant annet permiske dypbergarter, permisk sandstein (sparagmitt), gneis, granitt, skifer og kalkstein.
Det er høy radonfare i deler av området. Alunskifer fra berggrunn og løsmasser er hovedkilde. Alunskiferen er dannet sen kambrium og tidlig ordovicium. Også uranrik granitt og granittiske gneiser er mulig kilde. I noen områder på begge sider av Mjøsa er rådet å utvise «Særlig høy aktsomhet»
Mjøsa ligger i en dal som har blitt gravd ut av isen gjennom flere istider. Den geologiske prosessen som skapte det undersjøiske dalføret er den samme som for en fjord. En brearm grov ut masse og etterlot en bergterskel og et isfrontdelta som demmer opp innsjøen. Moreneavsetning fra brefronten på Mjøsbreen for 9200 år siden har dannet Minnesundtrinnet, et bredfrontdelta dannet av breelvene. . Mjøsa er en oversvømt, overfordypet U-dal. Overfordypet vil si at bunnen i den indre del av fjorden er dypere enn ved munningen. Mjøsa er en såkalt fjordsjø
Mjøsas største dybde er 453 meter, utenfor brattlendet Skreiaberget (Skreiafjellet). Bunnen er altså mer enn 300 m under havnivå. Årsaken ligger i at innsjøen er dannet ved breerosjon, som er den eneste erosjonsprosess som gjør at bunnen kan bli liggende under havnivå.
Havets høyeste nivå etter siste istid, den marine grensen, er målt til 192 moh. ved Minnesund. Nordover i Mjøsa og i områder rundt Mjøsa som ligger under en beregnet marin grense er det «lite eller ingen marin påvirkning». Isfronten lå ved Minnesund og blokkerte for havet. Landhevningen var stor under isavsmeltingen. Når mjøsbassenget ble isfritt hadde landet steget så mye at havets strandlinje lå lavere enn Mjøsa. Området fra Minnesund sydover til havet er preget av marin påvirkning på områder som ligger under den marine grensen. Syd for Minnesund lå det som har blitt kalt «Romeriksfjorden», havet strakk inn til Mjøsbreen syd i Mjøsa og inn til nordenden av Hurdalsjøen.
Litt nord for Minnesund er det smaragdgruver som ble drevet noen år omkring år 1900.
Vannføring og vannstand
Gjennomsnittlig vannføring (målt 1931–1982) er 316 m3/s. Med gjennomsnittlig årlig avløp på 9 959 millioner m3 oppholder vannmassen seg teoretisk 5,6 år i innsjøen. Gudbrandsdalslågen er viktigste tilførsel med et nedbørsfelt på 11500 km2 av et samlet nedbørsfelt til utløpet på 16568 km2. Gudbrandsdalslågen drenerer en stor del av Jotunheimen (med Galdhøpiggen som høyeste punkt og gjennomsnittlig ligger nedbørsfeltet 950 m.o.h.) ved sideelvene Otta, Sjoa og Vinstra; mens Lesjaskogsvatnet regnes som hovedelvens begynnelse. Utløpet til Vorma har en middelvannføring på rundt 330 m3/s. Høyeste vannstand i Mjøsa er vanligvis i forbindelse med snøsmeltingen mai-juli; det forekommet høyere vannstand i forbindelse med kraftig regn om høsten. Reguleringstiltakene i vassdraget reduserte flomtoppen (ved flommene i 1995, 2013 og 2014) med 0,60 meter.
I 1858 ble Sundfossdammen ved Eidsvoll ferdig og den hevet vannstanden i Vorma slik at dampbåtene kunne gå mellom Mjøsa og Eidsvoll. Mjøsas vannstand er regulert opp flere ganger (andre gang 1909) og i 1947 ble reguleringen overtatt av staten. Siden 1961 har Mjøsa hatt samme nivå som i dag. Reguleringen av Mjøsa skjer ved demningen og slusen ved Svanfossen før Vorma renner ut i Glomma. Mjøsa reguleres ved Svanfoss slik at Vorma ovenfor Svanfoss sammen med selve Mjøsa inngår i magasinet. I løpet av vinteren reduseres vannstanden så mye  at de fleste småbåthavnene ikke kan benyttes, og Skibladner ikke kan bruke kaianlegg, før vårflommen og snøsmeltingen øker vannstanden igjen. I juli 1927 ble vannstanden målt til 125,89 moh.,, 24. juli 1789 (Storofsen) ble vannstanden målt til 127,79 moh., og 11. juli 1995 (Vesleofsen) ble vannstanden registrert til 125,63 moh. Flomtoppen 22. juni 1860 var bare et par centimeter under Storofsen og vannet sto i Storgata på Hamar. Mjøsa er Norges nest største reguleringsmagasin regnet etter volum mellom høyeste og laveste regulerte vannstand.
Temperatur
Høst og vår er vanntemperaturen nokså lik fra overflaten til bunnen, mens om sommeren stiger overflatetemperaturen til 13-16 °C og opp til 20 °C innerst i Furnesfjorden. Det relativt varme overflaten på 13-16 °C kan i august gå ned til omkring 10-15 meter dybde. Om sommeren kan vind og strøm føre til store forskjeller i overflatetemperature mellom ulike deler av Mjøsa slik at overflatetemperaturen ved Minnesund kan være under 10 °C samtidig som det er opp mot 20 °C i Furnesfjorden. Når innsjøen er islagt er vannmassene mer i ro og temperaturen stiger fra de laveste temperaturene rett under isen på overflaten til 3-4 °C i dypere vannmasser. Innerste delen av Furnesfjorden og Mjøsa nord for Vingrom fryser ofte til i desember (og der kan den bli liggende til mai). I januar blir normalt hele Furnesfjorden og Mjøsa sør til Helgøya blir islagt. I kalde vintre kan hele Mjøsa bli islagt i løpet av februar. Isløsningen ved Helgøya begynner normalt i april.
Tilløp og utløp
Nedbørfeltets høyeste punkt er Galdhøpiggen og midlere felthøyde er 950 moh. Største elv som renner inn i Mjøsa er Gudbrandsdalslågen (nedbørfelt 11,500 km²), helt i nordenden av Mjøsa ved Hovemoen i Lillehammer. Lågen står for om lag 85 % av den totale tilførselen til Mjøsa, mens resterende kommer fra flere elver av ulik størrelse. Om lag tre fjerdedeler av tilsiget skriver seg fra det nordvestlige hjørnet av nedbørsfeltet (i og omkring Jotunheimen, Breheimen og Ottadalen). Lågendeltaet, Lågens utløp i Mjøsa, strekker seg om lag fra Gausas utløp til om lag Trossetsanden ovenfor Lillehammer bru. NVEs innsjødatabase angir Mjøsas nordgrense ved Moshølen mellom Hovemoen og Jørstadmoen. Hos Kartverket er Lågen avmerket til Lillehammer bru.
Elver som renner inn i Mjøsa fra vest:
Elver som renner inn i Mjøsa fra øst:
Forurensningshistorie
I 1871 ble Hamar rammet av en tyfus-epidemi som varte i ti år. Den berodde på at kloakken ble sluppet ut for nær vanninntaket. I 1899 tok Hartvig Huitfeldt-Kaas de første vitenskapelige prøvene som dokumenterte at algeinnholdet i Mjøsa var for høyt. De ble først analysert i 1946. I 1931 ble Gjøvik rammet av en tyfusepidemi, som resulterte i at nitten mennesker mistet livet. Vannkilden ble mistenkt siden en fange i fengselet, som fikk vann og brød, også ble syk.
Fra 1940 til 1970 ble flere hundre tonn ammunisjon fra håndvåpen og Sidewinder missiler dumpet i Mjøsa av Forsvaret og Raufoss Ammunisjonsfabrikker.
Fra slutten av 1940-årene, og frem mot de første virkingene av Mjøsaksjonen på slutten av 1970-tallet, var vannet så grumsete at guttene som stupte etter mynter som passasjerene på Skibladner kastet ut, måtte fange dem innen de falt i vannet og ble borte. Sent i 1960-årene, verst i 1969, var Mjøsa så full av blågrønnbakterier at en ikke så sine egne tær når en stod med vann til knærne. I begynnelsen av 1970-årene var siktedypet i vannet fem–seks meter. I perioden 2001–2008 var det gjennomsnittlig sju–ti meter.
Vannkvaliteten har vært overvåket etter tiltak for å bedre vannkvaliteten fra omkring 1980. På 1970-tallet ble det registrert stor oppblomstring av alger og bakterier i fjorden på grunn av forurensing (overgjødsling).
Kloakk og annet avløp fra omkring 200.000 mennesker havner i Lågen og Mjøsa. Også utslippene fra industri og fra jordbruk var en stor belastning. I 1970-årene var utslippene av fosfor på 460 tonn. I 2008 er de på 190 tonn hvert år. I 1970-årene var det tolv mikrogram fosfor per liter mjøsvann. I 2008 er det fire mikrogram. I gjennomsnitt er det i 2008 over åtti prosent mindre alger i Mjøsa enn det var i 1970-årene.
Offisielle data om norske innsjøer, elver og fjorder kan finnes i internett-tjenesten Vann-Nett, som eies av miljøforvaltningen og Norges vassdrags- og energidirektorat (NVE). I Vann-Nett finnes også oppdatert informasjon om miljøtilstanden i Mjøsa.
Drikkevann
Omkring 80.000 personer får sitt drikkevann fra Mjøsa. Lillehammer bruker grunnvann nær Lågens utløp og ved høye vannstander kommer også vann fra Mjøsa inn i løsmassene. Vannverkene i Mjøsa har inntak på 100 til 200 meters dyp. Nedenfor Minnesund er det i tillegg vannverk i Akershus og Østfold knyttet til vassdraget.
Miljøgifter som har blitt funnet i Mjøsa
Konsentrasjonen av kvikksølv i fisk har gått betydelig ned siden de høye nivåene på 1960- og 1970-tallet, men for ørret var det en viss økning i 2006–2011 sammenliknet med data fra de foregående ti år. For ørret er det overveiende sannsynlig at kvikksølvkonsentrasjonen overskrider omsetningsgrensen på 0,5 mg for fisk større enn 55 cm eller 1,9 kg.
Siden midten av 2000-tallet har det vært en betydelig reduksjon i konsentrasjonene av de bromerte flammehemmere PBDE (Polybrominated diphenyl ethers) og HBCD (Hexabromocyclododecane) i fisk og dyreplankton i Mjøsa. Konsentrasjonene av PBDE i lagesild var i 2011 på omtrent samme nivå som i 1993 og 1995, dvs. før de store lokale utslippene startet, trolig fra Gudbrandsdalen Uldvarefabrikk på Lillehammer.
Midlere konsentrasjon av dioksiner og dioksinliknende PCB i ørret (2,9 kg) var 2,7 pg TE/kg våtvekt, dvs. under omsetningsgrensen på 8 pg TE/kg våtvekt.
Norsk institutt for vannforskning og Universitetet i Stockholm har påvist at to typer siloksaner (D5 og D6) hoper seg opp i fisk (ørret, lågåsild og krøkle) og dyreplankton i Mjøsa. Studien viser at nivåene av siloksaner i Mjøsa og Randsfjorden er mye høyere enn i Femunden, og at disse stoffene trolig kan finnes i de fleste innsjøer i folketette områder.
Dyreliv i Mjøsa
Mjøsa er åsted for Norges største innlandsfiske og er også en av landets mest artsrike innsjøer. Noe arter som abbor og ørekyt er bentisk (lever nær bunnen eller i strandsonen), arter som lagesild og harr lever mest i de frie (pelagiske) vannmassene. Hver høst fanges lagesild langs de nordre deler av innsjøen, 150–200 tonn tas opp i det organiserte fisket hver sesong. Lagesild-fisket er omtalt så tidlig som i 1462. Det er flere stammer av storvokst ørret i Mjøsa, blant annet hunderørreten som vandrer opp i nedre del av Gudbrandsdalslågen for å gyte, og Brumundaørreten som gyter i Brumunda ved Brumunddal Mjøsørreten består av flere stammer som vandrer opp i sine elver og bekker for å gyte, men som bruker Mjøsa som oppvekstområde. De største ørretene bruker Lågen som gyteområde. Mjøsørretens særpreg skyldes at innsjøen er stor og dyp, at det finnes mange gode gyteelver og at det er godt beite på mindre fisk.
Det er funnet 21 fiskearter i Mjøsa:
Det er mange arter av planktoniske krepsdyr i Mjøsa. Vanlig arter er de calanoide hoppekrepsene Eudiaptomus gracilis, Limnocalanus macrurus og Heterocope appendiculata, de cyclopoide hoppekrepsene Cyclops lacustris, Thermocyclops oithonoides og Mesocyclops leuckarti, og vannloppene Daphnia galeata, Daphnia cristata, Bosmina longispina, Holopedium gibberum (gelekreps), Leptodora kindtii og Polyphemus pediculus.
Noen dyrearter som er avhengig av kaldt vann, vandret inn i Mjøsa i perioden med store bredemte innsjøer rett etter istidens slutt. Det gjelder for de såkalte istidskrepsene: Mysis relicta, firetornet istidskreps, trollistidskreps og hoppekrepsen Limnocalanus macrurus. Til Mjøsa-Storsjø-fiskene som innvandret fra øst hører mort, krøkle, steinsmett, lagesild, vederbuk, brasme, gullbust, laue, hork, karuss, hornulke. Dypvannsfisken hornulke ble ikke oppdaget før i 1978. Røye finnes ikke i Mjøsa, selv om den forekommer i sammenlignbare innsjøer som Randsfjorden og Tyrifjorden. Det kan tenkes at den blir utkonkurrert av andre planktonetere som krøkle, sik og lagesild. Det ble satt ut ål omkring 1900, men det er ikke registrert fangst utenom ål som har blitt tatt i Gausa. Noen av tilløpselvene har kreps.
Åkersvika er fredet som naturreservat.
Samferdsel
Minnesundet, utløpet av Mjøsa til Vorma, krysses av tre broer, Minnesund jernbanebru, Minnesund bru (Nye Minnesundbrua, E6) og Langset bru (Gamle Minnesundbrua). Nessundet bru til Helgøya åpnet 1957. Framnesbrua krysser nordenden av Furnesfjorden. Ved Lågens utløp i nordenden av Mjøsa går Vingnesbrua og Lillehammer bru (E6) over sundet. E6 krysser også Mjøsa på Mjøsbrua.
Historie
Mjøsa har historisk sett vært en transport- og ferdselsåre, selv i islagt tilstand. I Sverres saga fortelles at kong Sverre trakk båter fra Randsfjorden over Einavatnet og langs Hunnselva til Mjøsa. Vindforholdene gjør seiling langsomt sammenlignet med på kysten, og de enkle råseilene kunne ikke brukes til kryssing. Varetransporten på innsjøen var trolig omfattende og godt organisert i vikingtiden og i Hamars storhetstid i høymiddelalderen. Føringsbåter på Mjøsa er kjent fra skriftlige kilder fra 1600-tallet og fremover. Båtene var trolig, som Torgunrudbåten, relativt flatbunnet for å kunne gå inntil de grunne strendene, men de hadde kjøl. Nordover gikk salt, korn (i dårlige år), jern, kaffe, sukker og tobakk; sørover gikk sprit, glass, malm, tømmer, ost, smør og i god år korn. «Dølvegen» var isvegen på langs av Mjøsa mellom Eidsvoll og Fåberg, navnet kommer av at trafikken var dominert av gudbrandsdøler som tok på seg dette som ekstraarbeid om vinteren. Trafikken på tvers av Mjøsa var mer dominert av persontransport – handelen mellom øst og vest var liten fordi det ble produsert nokså like varer, en situasjon som endret seg da Hamar ble kjøpstad i 1849 og leveringer til blant annet melkefabrikken tiltok. Kirker og større gårder på østsida hadde til dels eiendom og sæterretter på andre siden av innsjøen. Helt fra middelalderen av omfattet administrative inndelinger tildels områder på begge sider, for eksempel hørte Redalen (nå i Gjøvik) lenge til Ringsaker sogn.
Før 1840 ble alle markedene i området holdt om vinteren for å kunne frakte varer på snøføre og is. Fra 1600-tallet var bøndene pliktig til å bygge, holde og føre båter for å transportere øvrighetspersoner. Trafikkene med disse såkalte kongsbåtene gikk særlig fra Eidsvoll og nordover til flere havner rundt Mjøsa. På begynnelsen av 1800-tallet kom føringsbåtene, som var åpne klinkbygde lastebåter (jakter) med stort råseil. Et eksempel på en slik båt er vraket av Torgunrudbåten, som ble gjenstand for flere marinarkeologiske undersøkelser i løpet av 1980-årene. Torgenrud-båten kunne frakte opp til 10 tonn jordbruksprodukter. Såkalte mjøsjakter var i bruk til tung varetransport også etter at dampbåtene kom rundt 1860. Mjøsjaktene var 15-20 meter lange klinkbygde seilbåter, de fleste hadde base i Totenvika.
Lillehammer vokste frem som en markedsplass og omlastingsplass mellom dalstrøkene og Mjøsa. Lillehammer fikk bystatus i 1842. Hamar fikk bystatus i 1849 for å stimulere handelen Østerdalen-Hedmarken-Christiania.
Etter anlegg av Hovedbanen ble det satt opp en reguleringsdam i Sundfossen nedenfor Eidsvoll, vannstanden i Vorma mellom Minne og Eidsvoll ble da hevet og dampbåtene kunne gå til Eidsvoll hele året. Det ble også bygget et sluseanlegg i Sundfossen slik at båtene kunne gå hele Vorma. Slusene ved Sundfossen ble revet da slusene i Svanfossen ble bygget i 1910.
Det var ferjetrafikk over Vingnessundet og over Minnestryken, disse ble avløst av bruer. Over Nessundet var det også bilferje før den ble avløst av bru. Ferjetrafikken over Minnesundet ble nedlagt i 1925 da broen ble åpnet.
Etter andre verdenskrig drev SAS forsøksvis direkterute mellom Lillehammer og København med flystripe på Mjøsisen.