cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Porsgrunn
Sentrum
Fra 2018 var det planlagt store investeringer på 12 til 15 utbygginger til næring og leiligheter, nye gater og veier, nye byrom, opparbeidelse av parkanlegg, miljøgater og ny parkering inne i fjell eller under bakken. Det ble da anslått en investering av private investorer og utbyggere i de nærmeste år på ca. 6 til 8 miliarder kroner.
«Grønn lenke» fra vest til øst over Porsgrunnsbrua var i 2018 et av de planlagte miljøprosjektene. Andre planlagte infrastrukturtiltak per 2018 var «Knutepunkt Porsgrunn» for sammenknytning av Vestfoldbanen og Sørlandsbanen for jernbane, og ny firefelts E 18 gjennom kommunen.
I februar 2023 vedtok bystyret i Porsgrunn med 28 mot 21 stemmer å iverksette bygging av en ny gang- og sykkelbro over elven, fra Storveien på Vestsiden til Reynoldsparken på Østsiden. Etter planen per februar 2023 skulle den nye broen stå ferdig ved årsskiftet 2024/2025.
Osebakken
Osebakken er en av Porsgrunns eldste bydeler. Bydelen ligger langs østsiden av elven som deler Porsgrunn by. Osebakken starter like nord for Porsgrunn rådhus, og grenser til Skien i nord. I denne bydelen finner man blant annet Tollboden fra 1891, Galleri Osebro, Kafé K og kulturhuset Ælvespeilet. Skiensfjordens mekaniske fagskole ble etablert på Osebakken i 1884; skolebygget fra 1895 var i likhet med tollboden fra 1891 tegnet av Haldor Larsen Børve. Skolen ble i 1972 flyttet til bydelen Kjølnes, og fikk da navnet til Telemark ingeniørhøgskole.
Flåtten / Grønli / Rønningen
Nord i området Flåtten/Grønli/Rønningen ligger Grønli skole, som er en barneskole med ca. 300 elever (per 2020). Rønningen barnehage holder også til i dette området. Ellers holder noen håndverkerbedrifter og forretninger til i området.
Mesteparten av bebyggelsen i området er eneboliger, tomannsboliger, rekkehus og lavblokker. Boligområdene ble hovedsakelig bygd ut på begynnelsen av 1960-tallet, som følge av at den industrielle ekspansjonen på Herøya medførte økt behov for boliger til de ansatte. Mange av boligene i dette området ble bygd for Hydro-ingeniørene, spesielt på Grønli og Rønningen. En stor del av eneboligene og tomannsboligene er arkitekttegnede boliger som ble masseprodusert.
Området har ellers mye naturlig skogsterreng, blant annet nærhet til «Sykehusskogen», Bjørntvedtbruddet og Flåtten-jordet med Stridsklev / Urædd-løypa som vinterstid er en mye brukt skiløype.
Stridsklev
På Stridsklev finnes Stridsklev barneskole og ungdomsskole, Stridsklevhallen med blant annet nyrenovert svømme-/badeavdeling (per 2017), og Stridsklev kirke. Videre finnes to dagligvareforretninger, bensinstasjon, gartneri, apotek, frisør og storkiosk.
Hovet
På Hovet ligger tidligere Hovet barneskole, som etter 2012 brukes av International School Telemark.
Området er et boligstrøk med en blanding av rekkehus og eneboliger. Her finnes også enkel tilgang til friluftsaktiviteter, som turløyper, lysløype om vinteren, samt gangavstand til flere bade- og fiskemuligheter i Eidangerfjorden.
Bjørntvedt
Bjørntvedt er et villastrøk nær sentrum. Det er delt opp i Øvre og Nedre Bjørntvedt langs Louis Vauverts gate, og grenser til sentrum i vest, Bjørntvedt skogen i øst, Grønli i sør og Vallermyrene i nord.
Fasiliteter er blant annet velforeningens «løkka», med lekeplass, fotball- og volleyballbane, grill, tennisbaner og skog med hundepark.
Sundjordet
Nord for Rønningen ligger Sundjordet. Bydelene er skilt av Øyekastveien. Bydelen ligger mellom sentrum og Herøya industripark.
Hovenga
Bydelen Hovenga er både sentrumsnær og naturnær. Det er flere boligprosjekter under utvikling og oppføring. Lilleelva, eller Leirkup, bukter seg gjennom området. Området har ny skole og mange barnehager.
Borge
Borge hørte opprinnelig til gamle Gjerpen kommune, men da Gjerpen ble en del av Skien, ble Borge innlemmet i Porsgrunn kommune.
Porsgrunn Vest («Vessia»)
På vestsiden av elven ligger PP-Senteret og Porsgrunds Porselænsfabrik. «Vessia» er et klassisk arbeiderstrøk, med rundt 3 000 innbyggere. I 2006 ble det bygget ny skole i bydelen.
Bydelens idrettsklubb er IF Pors, som har utearealer og klubbhus nord i bydelen, på Pors stadion. Pors stadion er også hjemmearena for fotballaget Pors Grenland, som spiller i 3. divisjon idag, men har spilt i toppdivisjon og 1. divisjon tidligere.
Herøya
Herøya ligger sørvest for Porsgrunn sentrum. Herøya omfatter både Herøya industripark og boligområdet sør for parken.
Bebyggelsen på Herøya består i hovedsak av eneboliger, villaer og rekkehusbebyggelse. Mye av bebyggelsen stammer fra 30-, 40 og 50-tallet. Med gode lekeområder og turmuligheter og et bredt fritidstilbud til barn og unge er bydelen et attraktivt område for barnefamilier. Bydelen har et eget bydelshus (Herøyahuset) hvor det arrangeres ulike arrangementer i løpet av året og som også kan leies til private tilstelninger
På Herøya finnes blant annet Klevstrand barneskole, Skrapeklev barnehage, Tippen barnehage, Herøya legesenter, Herøya kirke og Herøya misjonskirke. I tillegg finnes dagligvarebutikker, post i butikk, lekeområder, frisør, pizzautsalg, treningssenter og idrettsforening som favner bl.a. fotball, håndball og turn.
Herøya industripark, som ligger på en halvøy, ligger klart avgrenset fra boligbebyggelsen. Skillet markeres av Herøyakanalen. Industriparken rommer om lag 40 industri- og servicebedrifter.
Brevik
Brevik var tidligere en selvstendig bykommune. Bebyggelsen har vesentlig bestått at lave trehus, og Brevik fremstår som en liten, hvit kystby. Den høyreiste Breviksbrua har navn etter dette tettstedet, og var en del av E18 frem til 1996. I dag er Brevikbrua del av fylkesvei 354.
Kjølnes
På Kjølnes ligger Universitetet i Sørøst-Norge, Porsgrunn videregående skole og Kjølnes ungdomsskole. I området finnes også svømmehall, tennishall, idrettens hus med legesentral og flere fotballbaner på gress og en på kunstgress. I august 2010 åpnet det nye skateanlegget på Kjølnes. Anlegget er lokalisert i forbindelse med idrettsanlegget på Kjølnes. Porsgrunn kommune har investert 5,5 millioner i en betongpark på Kjølnes i Porsgrunn, som består av en stor «bowl» og en 66 meter lang «street».
Langangen
Tettstedet Langangen hadde 513 innbyggere per 1. januar 2012, og ligger ved grensen til Vestfold og Larvik, innerst i Langangsfjorden. Langangen har blant annet egen barneskole, butikk og kirke. Tidligere var tettstedet delt av hovedveien mellom Porsgrunn og Larvik, men i 1979 ble E18 lagt om, og ført i bro over tettstedet.
Navnet Langangen kommer av lang og angr (fjord, vik) og betyr «den lange fjorden». Slik sett skulle man tro at uttalen var Lang-angen. Men lokalt og i områdene rundt uttales navnet normalt Lang-gangen.
«Korketrekkeren» er den gamle veien ned til Langangen, som går rundt seg selv, 360°. I flere år har det også blitt arrangert et meget populært bil-bakkeløp her.
Heistad
Tettstedet Heistad ligger ved Eidangerfjorden, ca. 9 kilometer sør for Porsgrunn sentrum. Før 1964 var Heistad en del av Eidanger kommune. Stedsnavnet kommer fra gårdsnavnet Heistad (også «Heiestad» og «Heidinstad»). Europavei 18 gikk tidligere gjennom Heistad sentrum, men ble i 1996 lagt utenom Heistad. Det lokale idrettslaget heter IL Hei.
Nilosahariske språk
Nilosahariske språk er en språkfamilie som tales av folkegrupper i en område som strekker seg fra Niger i vest til det nordlige Tanzania i øst, med tyngdepunkt i Uganda, Kenya og Sudan. Noen av de viktigste språkene er kanuri, songhai, luo, masai og nubisk.
Porsgrunn
Bergsbygda/Lillegården/Døvika/Bjønnes
Bergsbygda skole har eksistert siden 1881. Skolen ble stengt i 2009 av Porsgrunn kommune. I 2012 ble lokalene tatt over av Montessoriskole.
Eidanger
I Eidanger ligger den eldste fungerende kirken i Telemark, Eidanger kirke, som trolig ble bygget rundt 1150. I den gamle prestegårdshagen drives det andelslandbruk under navnet Prestegårdshagene.
På Eidanger ligger også Tveten barneskole og Tveten ungdomsskole, samt Grenland folkehøgskole.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er området mellom rådhuset og Porsgrunnselva med den nåværende Rådhusplassen og deler av Østre brygge. Området ligger strategisk til med stor grad av offentlige servicekontorer, rådhuset med teatersal, kino, bibliotek og kulturhuset Ælvespeilet, og står sentralt i satsingen på «kreativ byutvikling».
Rådhusplassen har lange tradisjoner som møteplass, sted for torghandel, kultur og som arena for større byarrangementer. Tusenårsstedet stod ferdig til Porsgrunns byjubileum 3. juli 2007, da byen feiret sine 200 år som kjøpstad. Prosjektet fikk navnet «Rådhusamfiet».
Alle skolene i kommunen fikk i 2000 et eget tusenårstre som de kunne plante på skoleområdet.
Kultur og samfunn
Porsgrunn huser en årlig teaterfestival – Porsgrunn Internasjonale Teaterfestival – med skuespillere og gjøglere fra hele verden en uke i juni. Kommunen feirer årlig Barnas Dag, med kostymeparade, tivoli, leker og underholdning.
Porsgrunn har tiltrukket seg en rekke nye virksomheter etter at Norsk Hydro trakk seg ut. Kommunen ble etablert som pilotkommune for Miljøverndepartementet og har fått 3,5 millioner kroner for å forme ny kollektivterminal. Gjennom prosjektet «Bo i Grenland» jakter kommunen og næringslivet aktivt på flere unge til ledige jobber. Porsgrunn har via brukerundersøkelser sett en markant økning i folks trivsel og tilhørighetsfølelse. Kommunen har en høyere prosentvis økning i handel og omsetning på utesteder enn i resten av landet. Porsgrunn er ifølge en rapport fra Transportøkonomisk institutt foregangskommune når det gjelder å få et yrende liv tilbake til sentrum av byen.
Kendujhar (distrikt)
Kendujhar (oriya: କେନ୍ଦୁଝର ଜିଲା ) er et distrikt i den indiske delstaten Orissa. Distriktets hovedstad er Kendujhar.
Demografi
Ved folketellingen i 2011 var det 1,802,777 innbyggere i distriktet, mot 1,561,990 i 2001. Den urbane befolkningen utgjør 14,04 % av befolkningen.
Barn i alderen 0 til 6 år utgjorde 14,06 % i 2011 mot 15,60 % i 2001. Antallet jenter i den alderen per tusen gutter er 957 i 2011 mot 962 i 2001.
Antibiotika
Antibiotika (entall: antibiotikum, fra gresk anti - mot, bios - liv) er benevnelsen på en rekke medikamenter som hemmer formeringen av, eller dreper, mikroorganismer. For biologer betyr det stoffer produsert av levende organismer for å holde andre organismer borte. For eksempel lever både bakterier og sopp enten som parasitter eller av å bryte ned dødt materiale. Siden begge har samme matkilde, prøver de å forgifte hverandre ved å skille stoffer som de andre ikke tolererer. For eksempel produserer enkelte muggsopper penicillin for å holde bakterier unna, mens aktinobakterier produserer amfotericin for å holde sopp unna.
De antibiotika som har blitt kjent for helsepersonell og i forlengelsen for allmenheten er de som kan benyttes som legemidler. Når det snakkes om antibiotika i dagligtalen, viser man til legemidler mot bakterier i sin alminnelighet, også preparater som er syntetiske, det vil si som mangler motstykker i naturen. Slike legemidler kan enten være baktericide (bakteriedrepende) eller bakteriostatiske (veksthemmende).
Historie
Antibiotika ble opprinnelig fremstilt av mikroskopiske sopparter, men produseres i dag syntetisk. Antibiotika brukes mot bakterie- og amøbeinfeksjoner, men ikke virus siden virus ikke er levende. Penicillin er en type antibiotika de fleste har hørt om, og var også den første typen som ble oppdaget. I 1928 ble penicillin oppdaget ved en tilfeldighet av den skotske legen Alexander Fleming (1881–1955). Først i 1950-årene ble penicillin tatt ordentlig i bruk.
Typer antibiotika etter angrepspunkt
For at et antibiotikum skal kunne brukes må det være i stand til å skade eller drepe bakterieceller (prokaryote celler) uten i alt for stor grad å skade menneske- eller dyreceller (eukaryote celler). Det må derfor virke på elementer eller prosesser i bakterier som mangler, eller er svært forskjellige fra, eukaryote celler. Det er kun et fåtall som kan virke slik.
Folatsyntese eller virkning
Til forskjell fra eukaryote celler kan bakterier produsere folsyre. Trimetoprim er ett eksempel på et vanlig antibiotikum som hemmer denne produksjonen. Det benyttes også innimellom sammen med sulfonamid som også hemmer folatsyntesen.
Betalaktam-ring
De aller fleste bakterier, til forskjell fra alle dyreceller, har en cellevegg. Antibiotika som ødelegger eller hindrer oppbygging av denne tillhører de mest brukte antibakterielle legemidlene. Den største gruppen av disse kalles betalaktamantibiotika og omfatter penicilliner, cefalosporiner og karbapenemer.
Betalaktamantibiotika har en baktericid virkemåte.
Enkelte glykopeptider, for eksempel vankomycin, ødelegger også oppbyggingen av celleveggen.
Proteinsyntesen
Såvel bakterier som eukaryoter har ribosomer som produserer proteiner etter RNA-tegninger. Det finnes likevel forskjeller i oppbygningen deres, prokaryoter har en 70 S-ribosom bygget opp av en 30S- og en 50S-enhet, mens eukaryoter har en 80S-ribosom som består av en 40S- og en 60S-enhet. Antibiotika som tetracykliner, aminoglykosider, linkosamider (klindamycin), kloramfenikol, makrolider og linezolid hemmer på forskjellige måter proteinsyntesen i ribosomene.
Nukleinsyresyntese
Bakterier mangler cellekjerne, men har på samme måte som eukaryote celler DNA. Kinoloner og metronidazol ødelegger på forskjellige måter DNA-syntesen mens rifampicin hemmer RNA-syntesen.
Cellemembranfunksjon
Noen polypeptider, for eksempel Polymyxin E, fungerer som løsningsmiddel i det fettrike cellemembranet, og dette medfører at bakteriens celleinnhold lekker ut og bakterien dør.
Bredspektrumantibiotika
Det er mange ulike slag bakterier som forårsaker infeksjoner. De fleste antibiotika er derfor bare i stand til å påvirke en del av disse bakteriene. Antibiotika som påvirker mange ulike bakterier sies å ha et bredt spektrum. , mens antibiotika som kun påvirker en mindre gruppe bakterier sies å ha et smalt spektrum.
Kinoloner og tetracykliner er eksempler på bredspektrumantibiotika.
Nye antibiotika
Den grunnleggende utfordringen i utviklingen av nye antibiotika er å identifisere og utnytte forskjeller i cellestruktur og mekanismer mellom på den ene siden vertsorganismens celler og på en andre siden bakteriecellene. Det er avgjørende for et antibiotikums verdi som legemiddel at det har en effektiv virkning mot en eller flere mikroorganismer, samtidig som det utøver så lite skade som mulig på den vertsorganismen der infeksjonssykdom skal kureres. Dette vilkåret navnga Paul Ehrlich som "selektiv toksisitet", altså forholdet at stoffet er skadelig for de sykdomsfremkallende mikroorganismene, men ikke eller i liten utstrekning skader vertsorganismens celler.
Resistens
Etterhvert som bruken av antibiotika har tiltatt, har det oppstått stadig større problemer med såkalt antibiotikaresistens eller motstandsdyktighet. Slik resistens medfører at de vanlige antibiotiske midlene ikke lenger er virksomme.
Ved dyrkning av en bakterieprøve skilles først ut forskjellige typer bakterier. Deretter kan hver bakteriestamme fra prøven gå igjennom resistensbestemmelse som viser om bakterien er følsom eller resistent mot forskjellige aktuelle antibiotika.
Det antas at den genetiske koden som gir antibiotikaresistens har sin opprinnelse i det naturlige miljø der ulike mikroorganismer benytter antibiotika i sin innbyrdes "krigføring". Resistens kan enten forekomme gjennom spontane mutasjoner i bakteriens genom eller ved at bakterien får andre bakteriers resistensgener gjennom en av tre mekanismer:
Konjugasjon - Overføring av plasmider mellom bakterier (skjer normalt mellom kroppens egen normalflora og fremmede bakterier)
Transduksjon - Overføring av gener mellom bakterier gjennom en bakteriofag, dvs et bakterievirus
Den stadige økningen i antalle motstandsdyktige bakterier som følge av antibiotikabruk bør føre til at legene bare skriver ut resepter på antibiotika når det er nødvendig, og at det om mulig brukes såkalte smalspektrede antibiotika. I Norge lå antibiotikabruken stabilt fra 1993–2004, men har steget med 6 % årlig fra 2004. Norge har lenge hatt lite resistensproblematikk sammenliknet med andre europeiske land, men større reiseaktivitet har ført til økt import av resistente bakterier.
Det er risikofritt å ta antibiotika så lenge man tar hele dosen, på nøyaktig foreskrevet tid. Ved hver antibiotikabehandling som ikke tar livet av 100 prosent av bakteriene er det bakteriene som har den største motstandskraften som overlever. Dette kan skje om behandlingen avbrytes for tidlig eller om dosen er for lav. Da er det stor risiko for at man blir syk igjen (de overlevende bakteriene er resistente mot den tidligere medisinen og da må en ny medisin benyttes). Det er også en fare for at samme effekt kan oppstå ved at bakterier utsettes for små mengder antibiotika fra søl, rester av antibakterielle rengjøringsmidler eller urin og avføring fra antibiotikabehandlede. Gjennom et slikt utvalg øker bakteriestammens resistens. Viktige tiltak for å forebygge resistens er å minke den totale bruken av antibiotika og å sørge for at antibiotikabehandlinger ikke avbrytes for tidlig.
Jean de Hoe
Jean de Hoe var en belgisk turner.
Savannah (katt)
Savannah er en relativt ny katterase fra USA. Den er opprinnelig en hybrid mellom en rasekatt (Felis silvestris catus) og en serval (Leptailurus serval), et mellomstort viltlevende kattedyr fra Afrika.
Opprinnelse
Rasen oppsto da bengaloppdretteren Judy Frank krysset en serval (hann, tilhørende Suzi Woods) med en siameser (hunn). Resultatet ble en hunnkatt født 7. april 1986, som fikk navnet Savannah. Katten trigget interessen til Patrick Kelley, som kjøpte et av Savannahs avkom i 1989. Senere ble Kelley en av dem som jobbet mest entusiastisk med å få den nye katterasen anerkjent. I dette arbeidet søkte han hjelp hos flere servaloppdrettere, og fikk det til slutt av Joyce Sroufe fra Ponca City. Sammen skrev de den første rasestandarden, som ble presentert for styret i TICA i februar 1996.
Joyce Sroufe, som ble en meget suksessfull oppdretter av savannah, var den første som stilte ut en slik katt, ved en stor katteutstilling i Westchester County, New York i 1997. Katterasen ble som sådan akseptert for registrering av The International Cat Association (TICA) i 2001. Savannah ble i 2012 fullverdig rase i TICA.
Beskrivelse
Savannah er en langstrakt, langbeint og elegant katt med karakteristiske, lange stående ører som gir rasen et serval-lignende uttrykk. Den ser dessuten større ut enn hva vekten skulle tilsi. Hannene blir gjerne større (typisk 5-8 kg) enn hunnene (typisk 3,5-5 kg).
Atferd
Savannahkatter hevdes å være nysgjerrige, lekne og nærmest hundeaktige i sin væremåte. Mange liker også å leke med vann. Savannah skal normalt ha godt temperament og være et blidt og nysgjerrig familiemedlem. De kan læres til å gå i bånd, gi labb og apportere.
Annet
Såkalt F1 (første generasjon), F2 (andre generasjon), F3 (tredje generasjon) og F4 (fjerde generasjon) avkom er ikke tillatt innført til Norge. F5 og senere generasjoner er lovlige i norge. For å stilles ut i TICA må katten være SBT (Stud book traditional). Det blir den etter 3 generasjoner med savannah til savannah parring og er først da en renraset savannah. Første mulige generasjon som kan være SBT er F4. Etter F2 har generasjon lite å si for størrelsen på katten.
Savannahkatten ble først innført til Norge i 2008 av SavannahNorway og første kull ble født i august 2008. Mor til kullet var A1Savannahs Dakota.
Marvin Harrison
Marvin Darnell Harrison Sr. (født 25. august 1972) er en amerkinask Pro Football Hall of Fame wide receiver som spilte for Indianapolis Colts i National Football League (NFL) i 13 sesonger. Han spilte college football for Syracuse Orange og ble draftet av Colts i første runde av NFL Draft i 1996.
Harrison vant en Super Bowl-ring med laget i Super Bowl XLI over Chicago Bears. Han ble utvalgt til Pro bowl og All-Pro åtte ganger og holdt rekorden for flest mottakelser i én sesong med 143 frem til Michael Thomas slo den med 149 i 2019. Harrison ble innlemmet i Hall of Fame i 2016 og blir av mange sett på som en av ligaens beste wide receivere noensinne.
Karriere i college
Harrison gikk på Syracuse University hvor han var kampstarter i tre år for Syracuse Orange, og spilte med quarterback Donovan McNabb i sitt siste år. Harrison satte en skolerekord med 2 718 mottatte yards, som ble stående frem til 2017 da Steve Ishmael slo den i sin siste kamp. Harrison returnerte også 42 punts for 542 yards og to touchdowns, og var nummer to med 20 mottatte touchdowns, kun bak Rob Moore. Harrison ble uteksaminert med en grad i Retail Management.
Hendelseshorisont
Innen den generelle relativitetsteorien er hendelseshorisonten en grense i tidrom hvor hendelser innenfor ikke kan observeres av noen utenfor, og hvor tyngdekraften er så kraftig at ingenting kan unnslippe, ikke engang lyset.
Marvin Harrison
Profesjonell karriere
Harrison ble plukket opp som #19 av Indianapolis Colts i NFL Draft 1996, et pick Colts fikk da de byttet Jeff George til Atlanta Falcons. Harrison skulle gå videre til å bli en av de mest produktive mottakerne fra det draftet, som inkluderte spillere som Keyshawn Johnson, Eric Moulds, Bobby Engram, Muhsin Muhammad, Eddie Kennison, Terry Glenn, Amani Toomer, Joe Horn og Terrell Owens.
I 2002 slo Harrison Herman Moores sesongrekord med tjue mottakelser, etter å ha avsluttet sesongen med 143 og 1 722 mottatte yards. Rekorden stod frem til 22. desember 2019 da New Orleans Saints' Michael Thomas avsluttet en sesong med 144. I desember 2006 ble Harrison den fjerde spilleren i NFLs historie til å nå 1 000 mottakelser, etter Jerry Rice (1 549), Cris Carter (1 101) og Tim Brown (1 094). Han er også en av kun syv wide receivere i NFLs historie som har nådd 100 touchdowns.
Hendelseshorisont
Det vanligste tilfellet av en hendelseshorisont er et sort hull, hvor lyset som sendes fra innsiden aldri kan nå en observatør på utsiden. Det betyr at noen som ser på et objekt som nærmer seg en hendelsesorient aldri vil se at objektet forsvinner, men i stedet vil se at objektet beveger seg langsommere og langsommere mot, men aldri når, horisonten. Fra selve objektets perspektiv vil imidlertid overgangen «gjennom» horisonten ikke merkes, og objekter utenfor hendelseshorisonten vil være synlige for en observatør innenfor.
Marvin Harrison
Profesjonell karriere
Under en kamp mot Detroit Lions 14. desember 2008 tok Harrison imot sin pasning #1 095, og forbigikk Tim Brown for tredjeplass på topplisten over mottatte pasninger i en spillerkarriere. Han gikk forbi Cris Carter da han tok imot sin pasning #1 102 i en 23–0 seier over Tennessee Titans 28. desember 2008.
Etter 2008-sesongen ba Harrison om å bli løslatt av Colts, og fikk ønsket oppfylt. Etter å ikke ha spilt gjennom hele 2009-sesongen gikk han av med pensjon.
Harrison ble innlemmet i Indianapolis Colts Ring of honor under en kamp mot Carolina Panthers 27. november 2011. Harrison er innlemmet i Pro Football Hall of Fame.
Privatliv
Harrison ble saksøkt av Dwight Dixon, en straffedømt narkotikalanger, etter at han ble skutt utenfor Chuckie's Garage, en bedrift eid av Harrison, den 29. april 2008. De to hadde vært i en krangel noen minutter før skyteepisode over en hendelse noen uker i forkant, hvor Dixon og Harrison hadde endt opp i en krangel etter at Harrison nektet Dixon inngang til Playmakers, en bar som Harrison eide. Dixon påstod at det var Harrison som hadde skutt ham. Den 6. januar 2009 bekreftet statsadvokat Lynne Abraham at våpenet som ble brukt mot Dixon var samme modell som Harrisons pistol, men de kunne ikke fastslå hvem som hadde avfyrt våpenet.
Abraham erklærte også at de ikke kom til å følge opp med en kriminalsak som følge av motstridende vitneforklaringer. Harrison ble ikke sett på som en mistenkt i saken allerede en uke etter skyteepisoden. Dixon, som først hadde gitt navnet et falskt navn og påstod at han hadde blitt ranet av to, men da han ble forhørt på sykehuset, ble senere dømt for å ha gitt en falsk forklaring, og fikk seks måneder prøvetid. Det ble senere rapportert at Dixons advokat hadde søkt om en ny rettssak, da dommen ville bety at Dixon hadde brutt prøveløslatelsesbetingelser i en urelatert sak. Harrison ble også saksøkt av Robert Nixon, et offer i skuddvekslingen som utpekte Harrison som skytteren i et politiavhør.
Dixon døde 21. juli 2009 etter å ha blitt skutt flere ganger i sin bil utenfor et bygg to kvartaler fra Harrisons sportsbar. I sykehuset etter skuddvekslingen fortalte Dixon etterforskere at hendelsen stammet fra skuddevkslingen året før, og påstod at Harrison hadde leid inn en leiemorder. En informant sa også at personen som hadde skutt Dixon var Lonnie Harrison, som var Marvin Harrisons søskenbarn. Den 16. juni 2010 rapporterte ESPN The Magazines Shaun Assael at politiet hadde konfiskert et 9mm håndvåpen fra Harrison under et trafikkstopp i Philadelphia. Politiet hadde testet våpenet for å se om de tre patronhylsene som endte opp i Dixons bil etter skytingen i april 2008 stammet fra den. Dixon, som eventuelt ble skutt og drept etter å igjen ha saksøkt, påstod at hylsene kom fra et annet våpen som Harrison hadde brukt. Myndighetene hadde allerede funnet en match mellom andre kuler og et annet skytevåpen Harrison eide. Harrison ble ikke siktet.
Blå fugl
Blå fugl er en pris som utdeles årlig av Radioteatret i NRK.
Marvin Harrison
Privatliv
I 2014 klarte Harrison knapt å unngå en annen skyteepisode i Philadelphia.
Blå fugl
Det var Radioteatrets daværende sjef Merete Skavlan som tok initiativet til prisen, som ble utdelt første gang i 1985. Den tildeles en kunstner som har gjort en ekstraordinær innsats for Radioteatret foregående år. Æresprisen har blitt delt ut tre ganger.
Marvin Harrison
Privatliv
Harrisons sønn, Marvin Jr., annonserte at han skulle spille for Ohio State Buckeyes som wide receiver 31. oktober 2019.
202 (tall)
202 er det naturlige tallet tallet som kommer etter 201 og kommer før 203. Det kan også skrives som «to hundre og to».
Glenn Tipton
Glenn Raymond Tipton (født 25. oktober 1947 i Blackheath) er en engelsk musiker. Han har vært gitaristen i heavy metal-bandet Judas Priest siden 1974.
Som barn spilte Tipton piano, men da han ble 21 år begynte han å spille gitar. Etter noen få år ble han med i hard rock-bandet The Flying Hat Band. The Flying Hat Band rakk aldri å gi ut noen studioalbum, men dro på turné som support for Deep Purple. I 1974 forlot Tipton bandet for å bli med i Judas Priest og The Flying Hat Band ble oppløst. Han har spilt gitar for Judas Priest siden, sammen med bandets andre gitarist K.K. Downing som har vært fast medlem siden 1969.
Solo-prosjekt
Da Judas Priest-vokalist Rob Halford forlot Judas Priest i 1992 ble det en stille periode for Judas Priest. To år senere, i 1994, startet Glenn Tipton et soloprosjekt som han bare kalte Glenn Tipton. Tim «Ripper» Owens kom inn som vokalist i Judas Priest i 1996 og året etter kom debutskiva til Glenn Tipton, Baptizm of Fire. Med seg hadde han flere gjestemusikere og på nyutgivelsen av albumet følger det med en bonussang med navnet «New Breed». Denne er skrevet av Glenn Tipton sammen med hans datter og sønnen hans på trommer. I 2006 ga Glenn Tipton ut sitt andre album, Edge of the World.
Avisa Valdres
Den første avisutgava kom lørdag 14. mars 1903, tre dager før selskapet formelt ble stifta. Valdres hadde i 2000 over 3300 abonnenter utenfor Valdresregionen, dette skyldes at mange hytteeiere er lesere av avisa og at mange utflytta valdriser holder kontakten med hjemstedet gjennom lokalavisa.
Valdres kommer fra 2015 ut tre ganger i uka, tirsdag, torsdag og lørdag, og dekker de seks kommunene i Valdres, Vang, Øystre Slidre, Vestre Slidre, Nord-Aurdal, Sør-Aurdal og Etnedal. Valdres Media utgir også Valdresmagasinet som sendes ut til alle som eier hytte i Valdres.
Ansvarlig redaktør og daglig leder er Hilde Lysengen Havro. Redaktør er Torbjørn Moen.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Ara Abrahamian
Ara Abrahamian (født 27. juli 1975 i Leninakan i daværende Sovjetunionen, nå Armenia) er en armensk-svensk bryter.
Han startet med å trene bryting som åtteåring og ble tre ganger armensk juniormester.
I krigen mellom Armenia og Aserbajdsjan på begynnelsen av 1990-årene lå han ved fronten i fire måneder. Under Stockholm Junior Open besluttet Abrahamian seg for å hoppe av sammen med noen kamerater.
I sommer-OL 2008 slapp han bronsemedaljen som han vant i bryting, på brytematten, og forlot den. Dette var en protest, forårsaket av at han mente det var feil dommeravgjørelse å gi seieren til hans italienske motstander i semifinalen. Abrahamian fikk dermed ikke denne bronsemedaljen.
Abrahamian er nå svensk statsborger, bosatt i Stockholm og konkurrerer for Stockholms Sporvägar.
Andrew Murray
Andrew Murray, også kalt Andrew de Moray (født ca. 1265, død 1297) var en adelsmann fra nordlige Skottland som startet et opprør mot England i det nordlige Skottland og deretter ledet en felles hærstyrke sammen med William Wallace i slaget ved Stirling Bridge. Sammen med Wallace korresponderte han med tyske handelsbyer. Andrew Murray er blitt kalt for «den ukjent braveheart».
Bakgrunn
Det er lite som er kjent om Andrew Murray før 1296 da han ble tatt til fange og sendt i fengsel i Chester Castle mot grensen til Wales i kjølvannet av det katastrofale slaget ved Dunbar i 1296. Rundt 40 000 dårlig væpnede skotter ble overkjørt av en betydelig mindre, men adskillig mer velorganisert engelsk styrke, og rundt 10 000 skotter ble massakrert eller tatt til fange.
Andrew Murray var «sønn og arving av Skottlands beste familie, bærer av et historisk navn, en leder som nedstammet fra en slekt av krigere», ifølge historikeren Ewan MacLeod Barron. «Han er nylig gift, han er ung, galant, og full av liv og håp. Han er arving til familiens store eiendommer, landene ved Petty, Avoch, Boharm, Croy, og de store godsene ved Bothwell. Han er den mest begunstiget av samtlige unge skotske adelsmenn, og om lojalitet til kong Edvard I av England ville betale noen, ville det ha betale nettopp ham, men likevel er ham forberedt til å risikere alt på et foretak som ingen visste bedre enn ham selv om den enorme faren han satte seg i. Med faren og onkelen i engelske fengsel hadde han ingen illusjoner om Englands styrke og den engelske kongens karakter.»
Fra fengsel til opprør
Hugh av Avranches bygde Chester Castle i en typisk normannisk stil, først i tømmer, deretter i stein og deretter utbygd til formidabel festningsverk av stor strategisk betydning. Senere overtok kronen og utbedret og forsterket festningen, først Henrik III og deretter Edvard I og i årene 1247–1251 ble den ytre palisaden erstattet av massiv steinmur. Chester Castle var grensefestningen og herfra ble nordlige Wales angrepet og til slutt erobret. Her satt betydningsfulle fanger bak høye murer og tung bevoktning. Det var vanskelig å slippe levende ut og de færreste klarte det.
Andrew Murray var øyensynlig en særdeles viljesterk og målbevisst motstandsmann for han brøt øyeblikkelig ut av fengselet, sannsynligvis i mai 1297. Detaljene om hvordan finnes ikke, men han reiste gjennom fiendeland til han nådde tilbake til provinsen Moray på det skotske høylandet og familiens sete, Avoch Castle. Det var på alle måter en utrolig prestasjon.
Med Avoch Castle, knappe 12 km fra Inverness på motsatt bredde av Inverness Firth, som utgangspunkt samlet Andrew Murray støtte for et gjenopptatt opprør mot de forhatte engelskmennene. Innen kort samlet opprørte patrioter seg om Andrew Murray som leder. Fra Inverness kom en fri mann (ikke adelig og ikke livegen) ved navn Alexander Pilche og ble Murrays fortrolige nestkommanderende.
Engelskmennene hadde okkupert Inverness, og holdt festningene ved Urquhart, Nairn, Forres, Elgin og Lochindorb. Andrew Murrays gruppe av frynsete og sammenraskete høylendere red rundt og foretok korte og hurtige geriljaangrep på engelske utposter, en krigføring som ble speilet av tilsvarende angrep i sydlige Skottland av andre frihetskjempere som William Wallace, og de vant små, men viktige psykologiske seire.
Andrew Murrays krigere skapte så mye uro at den 25. mai 1297 viser opptegnelser at Sir Reginald le Chen, den engelske vokteren av området, tilkalte sin underordnete til en rådslagning om hvordan skottenes uortodokse krigføring best kunne bekjempes. Etter konferansen rir Sir William Fitzwarine, konstabel på Urquhart Castle, i spissen for sine menn mot Loch Ness, sydvest for Inverness, og rir rett inn i et bakhold. Andrew Murray og mennene hans angriper, dreper storparten av engelskmennene, men Fitzwarine og noen av hans folk greier å bryte igjennom og haster tilbake i sikkerhet bak murene av Urquhart Castle.
Beleiringen av Urquhart Castle
Den påfølgende morgenen beleirer Murray, Pilche og en stadig voksende hærstyrke av skotter Urquhart Castle. I løpet av de neste timene kommer enda en hærstyrke til Urquhart, ledet av grevinnen av Ross og hennes sønn. Hennes ektemann, jarlen av Ross, er en av de skotske adelsmennene som sitter i engelsk fengsel, og hun forsøker å få ham satt fri ved å støtte England. Hun sender en utsending til festningen for å tilby hjelp, og de samtaler over murene til skue for Murray og opprørene. Fitzwarine er mistenksom for hennes motiver og avviser forslaget.
Grevinnen trekker da sin hærstyrke tilbake og overvåker beleiringen på avstand. Grevinnen er mellom barken og veden. Jarldømmet Ross grenser mot de Marrays landområder, og hennes sønn er venn av Andrew Murray. Deltar hun på skottenes side risikerer hun sin manns liv eller frihet, og hjelper hun engelskmennene risikerer hun skottenes hevn.
Likevel tar hun til slutt stilling og beordrer sønnen til å frakte proviant til festningen. Det finnes ingen opptegnelser på hvordan dette ble utført, men Fitzwarine har bekreftet handlingen i et brev og takket være forsyningene bryter beleiringen sammen. Andrew Murrays hær forlater området uten å ha tapt eller vunnet, men ryktene om hendelsen går fra munn til munn og nye menn samler seg om opprørernes banner. Det finnes ingen opptegnelser av hvor mange, men mange nok til at Andrew Murray deler hærstyrken i to grupper, den ene opererer fra Avoch Castle og den andre fra den erobrede Balconie Castle.
Balconie Castle tilhørte grevinnen av Ross. Etter å ha forlatt Urquhart Castle ledet Andrew Murray hærstyrken inn i landområdet Ross og slo dermed fast at samarbeid med engelskmennene hadde konsekvenser. Balconie Castle ble ytterligere et sted for rekruttere patrioter fra nordområdene og med to festninger utvidet de Murray angrepene på engelskmennene på flere fronter.
Innenfor murene på Inverness Castle sender Sir Reginald le Chen besked til Edvard I av England om militær støtte. Sir Andrew de Rait på Rait Castle i nærheten av Nairn og nabo til Murray er den sannsynlige budbringeren. Mens brevet er på veg til London øker Andrew Murray angrepene på engelske utposter. På samme tid leder Robert Bruce angrep på engelske hærstyrker i Ayeshire og William Wallace begynner å bli en faktor i Argyll.
Comynene
Underveis får de ordre om å slå ned det skotske opprøret ledet av Andrew Murray. Ordren setter Comynene i en vanskelig stilling. Kong John Balliol hadde abdisert fra den skotske tronene og Comynene var arveberettiget, men de var avhengig av den engelske kongens hjelp for holde tronen innen familien.
De fire mennene som Edvard har beordret å slå ned opprøret kommer sammen i Aberdeen for å finne ut hva de skal gjøre. Det er Henry le Chen, biskopen av Aberdeen; Sir Gartenet, sønn av jarlen av Mar, John Comyn, jarlen av Buchan og konstabel av Skottland; og Sir Alexander Comyn, hans bror. Av disse er det kun biskopen av Aberdeen som er fullstendig lojal til den engelske tronen. De andre følte seg nødtvungent til å delta. Samtidig hadde en engelsk hærstyrke tvunget det skotske opprøret i Ayr, ledet av Robert Bruce, biskopen av Glasgow og Sir William Douglas, far til den berømte Svarte-Douglas, til å kapitulere. En annen engelske hærstyrke på 300 ryttere og 10 000 fotsoldater er kommet til Berwick-upon-Tweed i Northumberland, og disse to engelske hærstyrkene ville snart bli slått sammen. Med vissheten om det engelske styrkeforholdet bestemmer Comynene seg for å utføre den engelske kongens ordre.
Slaget som ble utsatt
Unge Andrew Murray satt ikke uvirksom mens planene om å uskadeliggjøre ham skjedde. Han siktet seg inn mot landområdene mellom Forres og Elgin som Reginald le Chen ervervet via ekteskap med Murray-familien. Andrew Murray rir om Inverness og herjer og brenner landområdene, erobrer og ødelegger festningen Duffus Castle, den gamle ættestedet til de Murray, og tar Sir Reginald le Chen til fange. Deretter krysser han Spey og samler hærstyrken ved Boharm, en av farens festninger, og her akter han å møte den engelske hærstyrken fra Aberdeen som hovedsakelig besto av skotter. Unge Andrew Murray hadde valgt grunnen med taktisk omhu.
Murray hadde en betydelig styrke av menn fra Moray og frie menn fra Inverness ledet av Alexander Pilche. Han posisjonerte hærstyrken på en skogkledd bakke med den hensikt å ligge i bakhold mens motstanderne fra Aberdeen krysset Spey mellom Cullen og Elgin på veg til Inverness. John Comyn er vel kjent med høylendernes måte å sloss på og nærmer seg i kampberedskap. Den forsiktige Andrew Murray oppfatter dette og trekker seg tilbake for en bedre anledning. Comyn sender Sir Andrew de Rait fra Rait Castle etter fienden for å forhandle med ham, men Murray avviser samtaler og overvåker Comyns bevegelser uten å angripe.
Aberdeen faller
Trygg bak murene i Inverness Castle samler Comynene og rådslår med Sir William de Fitzwarine. Her møter også styrkene til John av Aird og grevinnen av Ross. Sir Reginald le Chen, bror til Henry, biskopen av Aberdeen, er den engelske kongens stedsfortreder i Moray. Sønnen hans er gissel i fangenskap i England. Det samme gjelder for sønnen til John av Aird og ektemannen til grevinnen. Man får nyheter om omfanget av de Murrays opprør, størrelsen på hans styrker og den skaden som blir gjort på engelske interesser på det skotske høylandet. De bestemmer seg for å sende et brev til Edvard I med beskrivelse av forholdene, og Andrew de Rait reiser på nytt den sammen ruten han hadde foretatt seks uker tidligere. Samtidig tør ikke biskopen av Aberdeen, Henry le Chen, å la Aberdeenshire være ubeskyttet og forlater festningen med sine menn. Frykten er begrunnet for underveis får de høre om et spontant opprør i byen. De sender beskjed tilbake til Inverness om støtte. Comynene og Sir Gartenet av Mar oppgir kampanjen mot opprørerne og vender tilbake til Aberdeen.
I mellomtiden har sheriffen av Aberdeen, Henry de Latham, kommandoen av Aberdeen Castle, men når opprøret skjer bytter han side, overgir festningen til dem og de gjenværende engelskmennene blir fengslet. Med kontroll over festningen faller Aberdeen i hendene på opprørerne, inspirert av Andrew Murrays eksempel.
Forholdene i Skottland var da at i nord var det Andrew Murray og byen Aberdeen i kamp mot engelskmennene. I sør er William Wallace i skogene ved Selkirk med sin hærstyrke, men Lothian er under engelsk kontroll. Robert Bruce, sammen med Sir William Douglas, Sir Alexander Lindsay og Wisehart, biskopen av Glasgow, har kapitulert for England uten at et sverdslag ved Irvine i Ayreshire den 7. juli 1297. Det er Andrew Murray og William Wallace som representerer motstanden mot England på skotsk jord, men disse to har ennå ikke møtte hverandre.
Wallace drar mot nord
Etter den ydmykende kapitulasjonen ved Irvine leder William Wallace sine styrker ut av skogene i Selkirk og inn i Argyll for å ta opp kampen mot en hærstyrke bestående hovedsakelig av irer og et mindre antall skotske leiesoldater, ledet av MacFadyen, en irsk alliert av kong Edvard I. Etter en besværlig marsj møtes hærstyrkene i nærheten av Loch Dochart. Kampen er jevn, men svinger så i Wallaces favør og MacFadyen unnslipper med 15 mann inn i en hule ved Craigmore. Wallaces fortrolige, Duncan av Lorne, følger etter og slakter dem ned.
Wallace inn i Høylandet og erobrer Perth med kastemaskiner for første gang. Deretter går han mot Cupar og fortsetter nord for Aberdeen. På vegen angriper han Dunnottar Castle. Til tross for biskopen av Dunkelds bønn om at det engelske mannskapet skal bli spart beordrer Wallace at 4000 mann skal henrettes.
Wallace synes å ha nådd Aberdeen da opprøret raste for fullt. Når han kommer inn i byen er de gjenværende engelskmennene i ferd med å flykte sjøveien. Wallaces hær stormer ned mens tidevannet er på det laveste og ødelegger de engelske skipene før de seiler sørover og beleirer den kraftig befestete Dundee.
I august 1297 er Edvard I klar til å invadere Frankrike og beordrer John de Warenne, 7. jarl av Surrey, sammen med Hugh de Cressingham, til å samle og lede en stor hærstyrke av riddere og fotsoldater inn i Skottland og marsjere mot Stirling Castle. Nyheten når William Wallace og han bryter straks beleiringen, bortsett fra en mindre styrke ledet av Alexander Scrymgeourer til å fullføre jobben. Den engelske hærstyrken er på formidable 50 000 mann. Wallaces hær er på knappe 5 000. Han er ikke i stand til å slå tilbake engelskmennene alene. Han trenger hjelp. Han kontakter Andrew Murray.
Alliansen mellom Murray og Wallace
Vi kjenner ikke til detaljene om hvordan det historiske møtet mellom Andrew Murray og William Wallace forløp, heller ikke hvor, men antageligvis er det nord for Forth, i nærheten av Ochil Hills. Sannsynligvis hadde de to opprørslederne kommuniserte sammen etter at Wallace dro nordover. Kanskje fungerte den skotske geistligheten som mellommenn slik de ofte gjorde under den skotske uavhengighetskrigen.
På veg sørover møtes de to hærstyrkene og blir til en stor arme på rundt 15 000 mann, ledet av den store Wallace og den unge, men erfarne Andrew Murray. Antagelig sto de to sammen ved Abbey Craig og stirret ned på at den massive engelske hæren komme fra Stirling Castle og mot elven. Alle odds var imot en skotsk seier; at en sammenrasket gjeng av skotske geriljasoldater skulle kunne slå tilbake en profesjonell og tallmessig overlegen engelsk hær må ha syntes som en umulighet.
Slaget ved Stirling Bridge
De fleste historikere anser at det var Andrew Murray som var strategen bak skottenes posisjoner. Selv om det er spekulasjon er det grunner til å tro at Murray stasjonerte de skotske styrkene slik at de tok fordel av broen og den bløte bakken på motsatt side av Stirling Castle. Regulære feltslag var ikke Wallaces måte. Han var en nådeløs geriljakriger. Til tross for Murrays unge alder, han var trent i krigsstrategi og regulær krigføring. Wallace håpløse valg ved Falkirk et år senere understøtter dette synet, men uansett hvem som sto for strategien, det var to kommandanter som bar Skottlands skjebne på sine skuldre den 11. september 1297. De hadde liten støtte fra den skotske adelsstanden, kun en mindre gruppe kavalerister av lavadelige og en hovedhær bestående av vanlige folk fra lav- og høylandet.
Om skottene hadde en god slagplan var engelskmennene tilsvarende dårlig forberedt. Med 1000 tungt armerte kavalerister og kanskje opptil 50 000 fotsoldater var det lite som tydet på annet enn en engelsk seier, men Cressingham overprøvde de forsiktige overveielsene til de Warenne ved å lede kavaleriet over den smale broen. Cressinghams arrogante uttale sies å være:
«De er ingen grunn til å trekke dette lenger ut og sløse med vår konges utgifter for ingenting!»
På motsatt side av elven sier William Wallace, ifølge historikeren John McKay: «La oss rykke framover og gjøre vår plikt slik vi bundet til å gjøre.»
Da Cressingshams kavaleri krysset broen, fulgt av fotsoldatene, ble hestene tungt manøvrerbar på den bløte bakken. Deretter stormet ville og motiverte skotter på dem og hogde dem ned for fote. Den skotske seieren ble total og aldri tidligere hadde Skottland noen gang triumfert så stort over den engelsk aggresjonen.
Andrew Murray dør
Hvordan Murray fikk sitt dødelige sår er ikke nedtegnet, men det er kjent at han levde i flere uker etter slaget. Sannsynligvis ble han tatt nordover til familiens festning ved Bothwell. På det skotske rådsmøtet i Perth i oktober ble Murray og Wallace begge tiltalte som «ledere av kongeriket Skottlands hær», men om Murray var til stede er ikke kjent. Noen historikere mener at både Murray og Wallace ble gjort til riddere ved rådsmøtet og at Robert Bruce, den framtidige kong Robert I av Skottland, utførte seremonien.
Det er fra denne perioden hvor det berømte brevet som var signerte både Murray og Wallace ble sendt til borgermesterne av Lübeck og Hamburg for å informere om at Skottland var «ved krig blitt frigjort fra Englands tyranni» og landets havner igjen var åpen for handel. Brevet kan ses på som et bevis at Murray virkelig var tilstede. To andre brev ble sendt fra Hexam den 7. november. Alle de tre brevene var signert «Andrew Murray og William Wallace», med Murrays navn først.
Det er blitt rapportert at brevet til Lübeck gikk tapt i 1942 under engelsk bombing av den tyske byen, men det har senere blitt avslørt at brevet, sammen med byens øvrige arkiver, ble flyttet i trygghet til en saltgruve. Ved krigens slutt tok den sovjetiske arme arkivene østover, og det ble formodet tapt, men gjenfunnet i 1970 og etter forhandlinger tilbakelevert Lübeck i 1990 hvor de fortsatt er.
Ettermæle
«Det var Andrew de Moray heller enn William Wallace som gjorde hendelsene ved Stirling Bridge mulige,» skriver Evan MacLeod Barron i boken The Scottish War of Independence. «Sommeren 1297 var navnet og berømmelsen til Andrew de Moray større i områdene Midland og i syd enn navnet og berømmelsen til William Wallace var i nord…»
Hadde Andrew Murray levd videre er det sannsynlig at hans berømmelse i skotsk bevissthet hadde vært tilsvarende den som ble Wallace til del. Han var direkte ansvarlig for opprøret i nord, ansvarlig for opprøret i Aberdeen og den ene av to ledere ved Stirling Bridge.
Mens både faren og onkelen døde under miserable forhold i Tower of London fortsatte en annen onkel, David de Moravia, uavhengighetskrigen som et medlem av den geistlige militsen før han ble biskop av Moray i 1299. Han figurerer prominent ved siden av biskop Lamperton under Robert Bruce.