cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medere
Oldtidens Media svarer omtrent til det nåværende kurdiske kjerneområdet. En av de viktigste byene var Ekbatana. Media var et senter for kultur, og det var mange hærførere som prøvde å angripe landet. Dette førte til at Media bygde en stor borg på en topp like ved, der de søkte beskyttelse når de ble beleiret.
Graven til kong Kyaxares ligger i byen Suleimania i irakisk Kurdistan, mens faren hans (Fraortes) er begravd i Mahabad, iranske Kurdistan.
Mederne omtales i assyriske innskrifter allerede omkring 800 f.Kr. Under Kyaxares erobret de Assyria sammen med Nabopolassar. Senere slo de seg sammen med perserne under Kyros II og erobret Babylonia ved å innta Babylon. Før den persiske invasjonen på 500-tallet f.Kr. klarte mederne å etablere et imperium som strakte seg fra Aran (dagens Aserbajdsjan) til Sentral-Asia og Afghanistan.
Noen arkeologiske steder (oppdaget innenfor «den mediske triangelen» i det vestlige Iran) og fra tekstkilder fra samtidige assyriske og dessuten greske i senere århundrer, har gitt kortfattet dokumentasjon av historien og kulturen til det mediske rike. Disse arkitektoniske kildene, religionens templer, og litterære referanser viser viktigheten av mediske varige bidrag (som safavid-akamenide-mediske forbindelsen i tradisjonen for «søylehallene») til den iranske kultur. En rekke ord fra Median språk er fortsatt i bruk og det finnes språk som kan spores geografisk og relativt tilbake til det nordvestlige iranske språket. Medierne hadde en oldtidsiransk religion (en dyrking av en form for før-zoroastrisme eller av Mithra) med et presteskap som ble kalt «Magi». Senere under styrene til de siste mediske kongene spredte reformene til Zarathustra seg i det vestlige Iran.
Tidlige historiske referanser til Media
Mederne, folket av Media, (den greske form «Μηδοί» er jonisk for Madoi) dukker først opp i historien i 836 f.Kr. da den assyriske erobreren Salmanassar III mottok skatt fra «Amadai» i hans krig mot stammene i Zagrosfjellene. Hans etterfølgere gjennomførte mange ekspedisjoner mot mederne (madai). Sargon II underla dem seg opp til «fjellet Bikni lengst unna» (Elburz) og grensene til ørkenen i 715 f.Kr. og 713 f.Kr.
På dette tidlige stadiet var mederne vanligvis klassifisert sammen med en lignende iransk stamme, skyterne. De var delt inn i mange distrikter og byer, under små lokale høvdinger. Fra navnene i de assyriske inskripsjonene virker det som de allerede hadde adoptert religionen til Zarathustra. Til tross for stadige opprør av de tidlige høvdingene mot det assyriske styret, betalte mederne skatt til Assyria under Sargons etterfølgere Sankerib, Asarhaddon og Assurbanipal når disse kongene marsjerte inn med sine sterke arméer.
Josefus setter mederne i relasjon til den bibelske personen Madai, sønn av Jafet. «Nå til Javan og Madai, sønnene til Jafet. Fra Madai kom madeanene, som blir kalt medere av grekerne». Jødenes antikke tid, I:6
Andre antikke historikere inkludert Strabo, Ptolemaios, Herodot, Polybios og Plinius nevner navn som mantiane, martiane, matiane, matiene for å beskrive den nordlige delen av Media.
Vi kan se hvordan de iranske elementene gradvis blir dominerende. Prinser med iranske navn opptrer av og til som herskere av andre stammer. Men gelae, tapuri, cadusii, amardi, utii og andre stammer i nordlige Media og på kysten av Kaspihavet kan kanskje ikke ha vært av iransk opprinnelse. Polybios (V. 44,9), Strabo (xi. 507, 508, 514) og Plinius (vi. 46) regnet Anariaci til å være blant disse stammene, men deres navn som betyr «ikke-arier», er antagelig et oppsamlingsbegrep for et antall mindre innfødte stammer.
Mederne i assyriske innskrifter
De tidligste historiske kildene om mederne er å finne i assyriske innskrifter. Innskriftene regnes som primære kilder og er de mest troverdige kildene om mederne som er tilgjengelig i dag. Mederne dukket for første gang opp i de assyriske innskriftene til Shalmaneser III i 836 f.Kr. De nevnes etter dette hyppigere og beskrives ofte i detaljer i de nye innskriftene til de assyriske kongene.
Den svarte obelisk er en steinpilar som ble funnet av arkeologer i nimrud på 1800-tallet. Den er et av de best bevarte innskriftene, og med sine 20 relieffbilder og lang innskrift gir den et bilde av ulike konger og folkeslag som underkaster seg assyrerkongen. Obelisken ble reist av Shalmanesher III i 825 f.kr. I innskriftene i steinpilaren brukes betegnelsen ma-da-a-a på mederne. Dette har en funnet ut ved å se på seinere innskrifter der samme toponym blir brukt om mederne. Innskriftene i steinpilaren er de første til å bevise mederne som et historisk folkeslag, og deres geografiske plassering. Utover geografisk plassering og beliggenhet gir den svarte obelisk lite informasjon om mederne.
Tiglat-pileser IIIs innskrifter blir mederne for første gang uttrykt positivt ved at de blir referert til som ”mektige” (dannu) og ikke ond og forrædersk – en betegnelse ofte brukt av assyrerne til å beskrive fremmede. De blir i innskriftene beskrevet som et ridderfolk. Synet på mederne som et ridderfolk forsterkes av at de alltid er vist på hesteryggen i assyriske ortostatisk relieffer.
Under Sargon II omtales mederne i innskriftene mer enn noen gang tidligere. Innskriftene taler i større grad om kontakt mellom mederne og assyrerne. Assyrerne gjør mediske byer til assyriske provinser med guvernører og vasaller som korresponderte med Sargon.
I år 714 gikk Sargon inn i medisk territorium og mottok skatt fra 28 mediske by-konger (bel-ali). Året etter gjorde innbyggerne av en provins opprør mot assyrisk herredømme. Det resulterte i et blodig slag der opprøret ble slått ned. Flere navngitte provinser fikk endret status fra å være provinser til å bli assyriske festninger.
Ashurbanipal
De assyriske innskriftene slutter brått å nevne mederne under Ashurbanipal fra år 655 f. Kr. Neste gang de nevnes er gjennom babylonske krønike i 615 f. Kr. Tre år seinere, i 612 f. Kr, blir assyrerne slått og beseiret av mederne.
De seks mediske stammene hos Herodotus
Herodotus, i. 101, lister opp navnet på seks mediske stammer. Noen av disse har likhet til stammenavn til skytherne, noe som antyder en forbindelse mellom disse gruppene.
1. Busae-gruppen er trodd å stamme fra det persiske begrepet «buza» som betyr opprinnelige folk (dvs ikke iranske). Om dette var basert på et opprinnelig iransk begrep eller deres eget navn, er ukjent.
2. Paraetaceni, eller «Parae-tak-(eni)» og tilhørte nomadiske innbyggere av fjellene i Paraetacene. Dette navnet minner om det skythiske «Para-la-ti», folket av Kolaxis, trodd å generelt representere det vanlige folket.
3. Stru­khat
4. Arizanti, hvis navn kommer fra ordene arie (edel) og zantu (stamme, klan).
5. Budii, også funnet blant skytherne ved Svartehavet som Budi-ni. Buddha var av stammen Budha, sakaenes (østlige skythere) form av navnet.
Det mediske imperium
I den andre halvdelen av det 7.århundret, fikk mederne sin uavhengighet og ble forent av et dynasti. Opprinnelsen og historien til det mediske imperiet er ganske uklart, siden det omtrent ikke finnes noen samtidig informasjon og ikke et eneste monument eller inskripsjon fra Media selv. Historien om at Ktesias gav en liste over ni konger som begynte med Arbaces, som er sagt å ha ødelagt Ninive rundt 800 f.Kr., tatt vare på i Diod. ii. 32 sqq. og kopiert videre av mange senere forfattere, har ingen historisk verdi, selv om mange av hans navn kan komme fra lokal tradisjon.
Gjenfortellingene til Herodot inneholder mer verdifulle historiske element. Dersom en kan stole på ham, oppsto dynastiet fra Deioces, en medisk høvding i Zagros, som i likhet med sine likemenn ble transportert av Sargon til Hamath (Haniah) i Syria i 715 f.Kr.
Kongene som etablerte det mediske imperiet er vanligvis regnet å være Fraortes og hans sønn Kyaxares. De var antagelig høvdinger av en nomadisk stamme i ørkenen, Manda, nevnt av Sargon, og de grunnla antagelig hovedstaden ved Ekbatana. Den babylonske kong Nabonidus omtalte alltid mederne og deres konger som manda.
Fra assyriske inskripsjoner er det tydelig at disse tidlige mederkongene som forsøkte et opprør mot assyrerne i tiden til Asarhaddon og Assurbanipal, var alliert med høvdinger av cimmerianerne (som kom fra den nordlige kysten av Svartehavet og invaderte Aemenia og Lilleasia), saparda, ashguza og andre stammer. Jeremia og Sefania i Det gamle testamentet bekrefter at en massiv invasjon av Syria og Palestina av nordlige barbarer faktisk fant sted i 626 f.Kr.
Ifølge Herodot ble erobringene av mederen Kyaxares avbrutt av en skythisk invasjon som varte i 28 år. Det eneste sikre fakta er at i 612 lyktes Kyaxares (med hjelp av Nabopolasser kaldeeren) i å ødelegge Ninive og innen 606 de siste restene av assyrisk kontroll.
Fra da av hersket mederkongen over store deler av Iran, Assyria og nordlige Mesopotamia, Armenia og Kappadokia. Hans makt var veldig farlig for hans naboer og de forviste jødene forventet ødeleggelsen av Babylon av mederne. (Jes 13;14;21 og Jer 1). Da Kyaxares angrep Lydia, intervenerte kongene av Kilikia og Babylon og forhandlet en fred i 585 f.Kr. hvor Halys ble etablert som Medias grense med Lydia. Nebukadnessar av Babylon giftet seg med en datter av Cyaxares en tilstand av balanse rådet mellom stormaktene inntil perserne reiste seg under Kyros den store.
Om den interne organiseringen av mederriket, vet vi at grekerne adopterte mange seremonielement fra persernes domstoler, kongens vaner osv gjennom Media.
Underlagt perserne
Kyros, kongen av Persia, gjorde opprør mot sin føydale herre, mederkongen Astyages, sønnen til Kyaxares, i 553 f.Kr. Han vant en avgjørende seier i 550 f.Kr. som endte i at Astyages ble fanget av sine egne misfornøyde adelsmenn og overgav ham umiddelbart til den triumferende Kyros. Dermed var mederne underlagt sine nære slektninger, perserne. I det nye imperiet beholdt de en viktig posisjon. I ære og krig stod de ved siden av perserne, deres hoffseremonier ble adoptert av de nye herskerne som i sommermånedene holdt til i Ekbatana og mange mediske adelsmenn ble ansatt som tjenestemenn, satraper og generaler. Etter mordet på tronraneren Smerdis, en meder som gjorde krav på å være en sønn av Kyaxares, forsøkte å gjeninnføre det mediske kongedømmet, men ble beseiret av de persiske generalene og henrettet i Ekbatana. Et annet opprør i 409 mot Dareios II var av kort varighet. Men de ikke-ariske stammene i nord, særlig Cadusii, var alltid problematiske. Mange avbrutte ekspedisjoner mot dem av de senere kongene nevnes.
Under persisk styre var landet delt i to satrapier. I sør lå ekte Media, eller større Media som det ofte ble kalt, med Ekbatana og Rhagae (Rai), utgjorde i Dareios sin organisering den ellevte satrapien. I nord lå distriktet Matiane og utgjorde den attende satrapien sammen med de fjellrike distriktene Zagros og ekte Assyria (øst for Tigris), samt østlige Armenia.
Da Det persiske riket begynte å falle fra hverandre og Cadusii og andre fjellstammer gjorde seg selvstendige, ble det østlige Armenia en spesiell satrapi, mens Assyria ser ut til å ha blitt forent med Media. Derfor kaller Xenofon alltid Assyria for «Media» i Anabasis.
Media og hellenismens Hellas
Aleksander okkuperte Media sommeren 330 f.Kr.. I 328 utpekte han Atropates, en av Dareios tidligere generaler som satrap. I delingen av hans imperium, ble det sørlige Media gitt til makedoneren Peithon, men den nordlige delen som lå langt borte og var av liten interesse for hans generaler som kjempet over Aleksanders arv, ble etterlatt til Atropates.
Mens det sørlige Media med Ekbatana ble overtatt og styrt av Antigonus og etterpå (rundt 310) til Selevkos I, holdt fortsatt Atropates posisjonen som satrap og lyktes i å grunnlegge et uavhengig kongedømme. Dermed ble delingen av landet som Persia hadde introdusert varig. Nordelen ble kalt Atropane etter grunnleggeren av dynastiet, et navn som fortsatt er bevart i det moderne Aserbajdsjan.
Hovedstaden var Gazaca i den sentrale sletten med den sterke borgen Phraaspa, antagelig identisk med den store ruinen Takhti Suleiman, hvor der er resten av sasanidenes ildaltere og et senere palass. Kongene hadde en sterk og krigersk armé, særlig kavaleri. Likevel ble kong Artabazanes tvunget av Antiokos III i 220 f.Kr. til å inngå en ufordelaktig avtale. I senere tider ble herskerne avhengige av partherne, Tigranes av Armenia, senere Pompeius som bekjempet deres kong Dareios, Antonius (som invaderte Atropatene) og Augustus av Roma. På Strabos tid (17) eksisterte fortsatt dynastiet, men senere ser det ut til at landet ble en provins i Parthia.
Atropatene er det landet i Vest-Asia som ble minst påvirket av hellenismen. Det finnes ikke en eneste mynt av dets herskere. Men meningen til moderne forfattere om at det var et spesielt tilfluktssted for zoroastrisme er basert på feil tydning av navnet (feilaktig forklart som «landet med ildtilbedelse». Der er ingen tvil om at kongene hørte til den persiske religionen, men det er ikke sannsynlig at det var dypt grunnfestet blant dets innbyggere, særlig blant ikke-ariene.
Sørlige Media forble en provins av selevkidenes imperium i 150 år og hellenismen ble introdusert over alt. Media er omringet overalt av greske, i henhold til Aleksanders plan om å beskytte den mot barbarer i nabolaget. Bare Ekbatana beholdt sin gamle karakter. Men Rhagae ble den greske byen Europus, og med nevner Strabo Laodicea og Apamea Heraclea eller Archais. De fleste ble grunnlagt av Selevkos I og hans sønn Atiokos I.
I 221 forsøkte satrapen Molon å gjøre seg uavhengig (der var bronsemynter med hans navn og kongelige tittel) sammen med hans bror Aleksander, satrapen av Persis, men de ble beseiret og drept av Antiokus den store. På samme måte erobret den mediske satrapen Timarchus Babylonia. På myntene kalte han seg den store kongen Timarchus, men igjen lyktes den legitime kongen, Demetrius I, i å slå ned opprøret og Timarchus ble drept. Men med Demetrius begynte oppløsningen av selelvkidenes imperium, som startet hovedsakelig av romernes intriger. Kort tid etterpå, rundt 150, erobret den parthiske kongen, Mithridates I Media.
Fra denne tiden forble Media undersåtter til arsakidene eller partherne som forandret navnet på Rhagae, eller Europus, til Arsakia og delte landet inn i fem små provinser. Fra partherne gikk det videre i 226 til sasanidene sammen med Atropatene.
På denne tiden hadde de eldre ariske stammene i Iran tapt sine distinkte kjennetegn og hadde blandet seg til ett folk, iranerne. Gjenoppblomstringen av zoroastrisme som ble gjennomført av sassanidene overalt, fullførte denne utviklingen. Det var bare først da at Atropatene ble hovedsetet for ildtilbedelse med mange ildaltere. Arsakia (Rhagae) ble nå den helligste byen i imperiet og setet til lederen av det zoroastriske hierarkiet. Sasanidiske Avesta og tradisjonen om Parsees regnet derfor Rhagae som hjemmet til profeten Zoroaster.
Asiamesterskapet i fotball for kvinner 1975
Asiamesterskapet i fotball for kvinner 1975 ble arrangert i Hongkong. Det var første arrangementet av Asiamesterskapet i fotball for kvinner. New Zealand slo Thailand i finalen og ble de første asiatiske mestre.
Gruppespill
De seks landene som deltok: Australia, Hongkong, Malaysia, New Zealand, Singapore og Thailand ble fordelt i to grupper. Vinner og nummer to gikk videre til semifinalen.
Semifinale
! align=right|Vinner !! Resultat !! align=left|Taper
Bronsefinale
! align=right|Vinner !! Resultat !! align=left|Taper
Finale
! align=right|Vinner !! Resultat !! align=left|Taper
Riksrøys
Riksrøys er et grensemerke mellom Norge og nabolandene. Navnet kommer av byggemåten som er tørrmur, og således framstår som en slags røys. På toppen er plassert en hjertestein. På denne steinen er det inngravert monogram til de regjerende monarkene da riksrøysa ble bygd. Det er også angitt byggeår og nummer. Ved den første merkingen av grensa i perioden 1752–1756 ble det bygget omkring 300 riksrøyser, med tilhørende nummer. Senere er det bygget flere, og det er nå over 800 av dem. Mange har derfor nummer med tilføyelse av en bokstav, f.eks. Riksrøys 240A.
Kald pils, hett brygg
Kald pils, hett brygg er et musikkalbum utgitt av Bryggerigangen Bluesband i 1991.
Lorenzo Barili
Lorenzo Barili (født 1. desember 1801 i Ancona i Italia, død 8. mars 1875 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet det pavelige diplomati og Den romerske kurie.
Biografi
Den 13. mai 1848 ble han utnevnt til apostolisk nuntius i Brasil, men han kom seg ikke avsted fra Ancona på grunn av den første italienske uavhengighetskrig. I Ancona ble han utnevnt til pro-generalvikar av kardinal Antonio Maria Cadolini, biskopen av Ancona, og forble der til 1849. Til slutt ble han den 26. mai 1851 sendt som apostolisk delegat til Visekongedømmet Ny-Granada, og der ble han til 7. oktober 1853.
Senere var han i 1857 nuntius i Spania, og prefekt for Kongregasjonen for avlater og relikvier 1872–1875.
Han ble kreert til kardinal i 1868 av pave Pius IX, med Sant'Agnese fuori le mura som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Fernand Decanali
Fernand Julien Decanali (født 7. juli 1925 i Marseille, død 9. januar 2017 samme sted) var en fransk syklist som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Giuseppe Berardi
Giuseppe Berardi (født 28. september 1810 i Ceccano ved Ferentino i Det franske keiserdømme, død 6. april 1878 i Roma i Italia) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie.
Fernand Decanali
Decanali ble olympisk mester i sykling under Sommer-OL 1948 i London. Sammen med Serge Blusson, Charles Coste og Pierre Adam vant han lagkonkurransen 4000 meter forfølgelsesritt foran Italia og Storbritannia.
Giuseppe Berardi
Han ble kreert til kardinal i 1868 av pave Pius IX.
Han deltok ved konklavet 1878 som valgte pave Leo XIII.
Utdanning (tidsskrift)
Utdanning er et norsk fagblad for undervisningspersonell som utgis av Utdanningsforbundet og kommer ut ca. hver 3. uke. Ansvarlig redaktør er Kaja Mejlbo.
Utdanning sendes til ca. 130,000 medlemmer av Utdanningsforbundet. Målgruppen er lærerstudenter, barnehagelærere, lærere, adjunkter, lektorer, og lærere på universiteter og høyskoler, samt skoleledere og rektorer. Bladet sendes også til ulike kompetansesentre, skole- og oppvekstadministrasjon på kommune-, fylkes- og nasjonalt nivå, samt skolepolitiske journalister i såvel aviser som radio og tv.
Bladet mottok Fagpresseprisen for 2003 og 2017.
Wagyu
Wagyū (av jap. 和牛, Wagyū, i betydningen japansk fe) er en gammel japansk landrase med helt unike egenskaper som kjøttfe. Landrasen eksisterer som fire rasevarianter, som videre består av mer enn 300 lokale økotyper. Wagyū er verdenskjent for sin høye kjøttkvalitet, deriblant fullblods tajimakveg som på vilkår er opphav til «tajimabiff» og «kobebiff». Begge kommer utelukkende fra tajimakveg som er alet opp i Hyōgoprefekturet på øya Honshu, og kobebiff regnes gjerne av kjennere som verdens beste biffkjøtt. Det er også svært kostbart. Alt wagyūkjøtt er imidlertid kostbart, enten det er produsert i Japan eller andre steder i verden.
Om wagyūkveg
Wagyūkveg er en japansk kvegtype som deles inn i fire kjøttferaser: Dette er japansk svart (nasjonal kjøttfetype, står for cirka 95 % av produksjonen av wagyū); japansk brun (Kumamoto, Kōchi), japansk korthorn (Iwate, Aomori, nord på Hokkaidō), og japansk poll (Yamaguchi). Blant disse fire kjøttferasene finnes det mer enn 300 merkevarer med wagyū, der såkalt Tajima wagyū (tajimakveg) fra Hyōgoprefekturet er mest kjent. Av andre kjente japanske kjøttfetyper kan nevnes Matsusaka wagyū fra Mieprefekturet, Ōmi wagyū fra Shigaprefekturet, Yonezawa wagyū fra Yamagataprefekturet, og Sendai wagyū fra Miyagiprefekturet. Det verdenskjente tajimakveget tilhører storferasen japansk svart kveg.
Wagyūkveg har særegne kvaliteter; det gir svært mørt kjøtt med en unik fett-marmorering. Fettet inneholder dessuten flerumettede fettsyrer og egner seg utmerket for personer på en kalorifattig diett. Den flotte kvaliteten kommer fra dyr som bare beiter naturlig. Kjøttet klassifiseres etter japansk standard.
Kjøttferasen er uvanlig og sjelden i Vesten. Det hevdes at japansk wagyukveg ikke har blitt blandet med andre raser siden 1200-tallet, fordi rasen ble isolert i de japanske fjellene. Dette er imidlertid kun en halvsannhet med mange modifikasjoner. De rene blodslinjene gjelder kun for en svært begrenset del av kveget, og perioden er helt feil. Det er derimot sant at tajimakveg, som brukes til kjøttproduksjon av såkalt kobebiff, beviselig har hatt rene blodslinjer siden Edo-perioden (1615–1867) og fram til dags dato.
I dag finnes det wagyukveg mange steder i verden, og prisen på slikt kjøtt holder seg stadig høy på grunn av den høye kvaliteten. Kjøtt fra wagyukveg er imidlertid ikke uten videre verken tajimabiff eller kobebiff. Både tajimabiff og kobebiff kommer nemlig utelukkende fra tajimakveg som har beitet hos utvalgte sertifiserte oppdrettere i Tajima-regionen på øya Honshu, nær Kobe i Japan. Og slikt biffkjøtt koster fort det dobbelte eller (for kobebiff) mer per kilo sammenlignet med annet wagyūkjøtt.
Det verserer også en rekke morsomme, men usanne rykter om oppdrett av wagyukveg, som at det får lytte til klassisk musikk, drikker maltøl, eller at det blir massert hver dag. Tajimakveg blir imidlertid svært godt behandlet; det slaktes ved en viss alder og antatt vekt, og man er svært forsiktige med å stresse dyrene før slakting, for å unngå utsondring av stresshormoner. Visse dietter av for eksempel malt kan forekomme.
Carl Bugge
Carl Bugge (født 13. september 1881 i Heddal, død 4. april 1968) var en norsk geolog og tidligere direktør ved Norges geologiske undersøkelse (NGU) fra 1921 til 1951.
Wagyu
Om wagyūkveg
Avlsdyr selges gjerne på auksjon, og høyt premierte okser kan oppnå anselige summer. Oksen som vant førsteprisen ved Matsusaka Beef Cattle Exhibition i 2013 ble for eksempel solgt for 23 millioner yen på en auksjon like etter utstillingen.
Carl Bugge
Bugge avla bergeksamen ved Universitetet i Oslo i 1903, og var amanuensis ved Metallurgisk laboratorium ved universitetet frem til 1905. Han var fra 1907 til 1921 myntmester ved Den Kongelige Mynt i Kongsberg, hvilket innebar at han hadde ansvar for landets produksjon av mynter. Med sin avhandling "Kongsbergfeltets geologi" ble han dr.philos i 1918. På Kongsberg hadde han flere kommunale verv. Hans assistent var Arne Bugge (1887–1968) som var halvbror av Carl og senere ble statsgeolog ved NGU. Så jobbet han fra 1921 til 1951 hos NGU og fikk i 1951 Kongens fortjenstmedalje i gull.
Wagyu
Om wagyūkveg
Også slakt selges som hele skrotter på auksjon, og en førsteklasses skrott (A5) kan oppnå svært høye bud. Størst pris oppnås for fullblods tajimakveg (altså genetisk 100 % renavlet), som er alet opp hos utvalgte oppdrettere i Hyōgoprefekturet.
Carl Bugge
Han var sønn av distriktslege Johan Carl Bugge (1847–1902) og Theodora Drolsum. Carl ble i 1911 gift med Catharine Werenskiold (1883–1968). Sønnen Jens Andreas Werenskiold Bugge (1913–84) ble professor i geologi i Oslo og i Trondheim.
Wagyu
Tajimakveg
Tajimakveg tilhører gruppen wagyūkveg og inngår i kjøttferasen japansk svart. Tajimakveget har sin opprinnelse i Tajima, en fjellregion med bare noen få åpne felt på nordsiden av Hyōgoprefekturet, som vender mot Japanhavet.
Wagyu har røtter langt tilbake i tid, og det beskrives alt i «Shoku Nihongi» (The Continued Chronicles of Japan eller Japans kronikker), som ble nedtegnet ved innledningen til Heian-perioden, fra cirka år 794 og framover). Tajimakveg utgjør en unik genetisk stamme innenfor wagyūkveg. Dette unike renrasede kjøttkveget har helt siden Edo-perioden og fram til i dag opprettholdt rene blodlinjer. Gjennom å beskytte disse linjene har japanerne også klart å ivareta den unike smaken av dette kjøttet.
Dette er småvokst kjøttfe med en spesielt stram og fast kropp. I eldre tider var den høyt verdsatt siden den kunne bevege seg i krappe svinger på jorder med smale kanter, og de ble brukt til gårdsarbeid og for å bære tunge lass. De unike egenskapene kjøttet får skyldes den spesielle gresskvaliteten engene har og det mineralrike vannet i denne fjellregionen. Tajima-regionen preges av store forskjeller i dag- og nattetemperaturene, noe som eksponerer naturen der for nattdugg.
Anne Lise Gjetvik
Anne Lise Gjetvik (født i 1956) er en norsk journalist og redaktør. I 1993 ble hun Aftenposten s første kvinnelige nyhetsredaktør.
Wagyu
Kobebiff
Kobebiff regnes av eksperter som verdens beste biffkjøtt og er svært kostbart. Derfor blir det også jukset mye med begrepet «kobebiff». Mye av kjøttet som tilbys under denne benevnelsen i vesten er ikke ekte kobebiff, men selges allikevel som om det skulle være ekte. Det er altså ikke nok at dyret er av kvegrasen wagyū. Det må også være oppdrettet fra ekte tajimakveget i Tajima, der alle dyr gentestes og skrotten klassifiseres etter en standard etter slakting. Dyr som tilfredsstiller standarden får autorisasjon som kobebiff og stemples på fire steder med den spesielle logoen, hvoretter et «Kobe Beef Certificate of Authenticity» blir utstedt for hvert slakt. All kobebiff kan derfor spores fra nettstedet Kobe Beef, via en unik 10-sifret kode som skal finnes på forpakningen. Denne unike koden blir tildelt utvalgte dyr hos definerte oppdrettere mens de fortsatt er kalver. Logoen en stilistisk japansk krysantemum, ikke den samme, men i likhet med Japans riksvåpen og det japanske keiserseglet (som er det samme).
Anne Lise Gjetvik
Gjetvik hadde erfaring blant annet som journalist i Dagbladet og vaktsjef i VG, da hun fikk ansvaret for å bygge opp VGs nye forbrukersider, som fikk vignetten «VG Spesial». Dette prosjektet førte til at hun ble hentet inn som ny ansvarlig redaktør i ukebladet Det Nye.
Gjetvik ble ansatt som redaktør for Aftenpostens helgebilag A-magasinet for å legge om driften og snu den økonomiske nedgangen. Dette lyktes ikke, og hun fikk i stedet ansvaret for å legge ned A-magasinet. (Helgebilaget gjenoppstod i ny drakt mange år senere, og fikk samme navn som forgjengeren etter en leseravstemning.) Etter nedleggelsen av A-magasinet ble hun i 1993 ansatt som nyhetsredaktør i Aftenposten. Senere ble hun redaktør for ukebladet Maison Interiør, og i 2010 ble hun i tillegg forlagsdirektør for magasiner og tegneserier i Schibsted Forlag. Per 2018 var hun reportasjeleder i Egmont Publishing.
Wagyu
Kobebiff
Såkalt tajimabiff (herunder også tajima-gyu) og kobebiff (herunder også kobekjøtt og kobe-gyu) er registrerte varemerker, men ikke uten videre samme kvalitet, selv om begge kommer fra samme type kjøttkveg.
Biffkvaliteten rangeres med en poengskala, der skrotten klassifiseres etter hvor godt den lar seg utnytte (altså utbyttet av kjøtt kontra bein), der A er best og C er dårligst, og kjøttkvaliteten rangeres etter hvor fin og tett marmoreringen er (BMS), på en skala der 1 har minst og ujevn marmorering og 12 tettest og finest marmorering. I tillegg kvalitetsgraderes kjøttet på en skala fra 1 (dårligst) til 5 (best), alt etter fargen og lyshetsgraden på kjøttet; fastheten og teksturen på kjøtt; og fargen, glansen og kvaliteten på fettet. Tajimabiff kan klassifiseres fra enten A eller B dyr og ha en BMS innenfor 2–12 (A,B 2–12), mens kobebiff bare kan klassifiseres blant tajimabiff med en BMS som ligger innenfor 6–12 (A,B 6–12).
Kjøtt som klassifiseres som C og/eller med en lavere BMS enn 2 kan verken kalles tajimabiff eller kobebiff, selv om avl av dyrene tilfredsstiller alle krav til oppdrettet. Det samme gjelder skrotter der kua (kun kviger) ikke har en slaktevekt innenfor 270 kg—499,9 kg og okser (kun gjeldokser) 300 kg—499,9 kg, samt dyr det oppdages skader på etter slakt. Likeledes må slaktedyr være mer enn 28 og mindre enn 60 måneder gamle når de slaktes.
Betsaida
Betsaida (hebraisk : בית צידה, bet sajda, «fiskerhus» eller lignende), også kjent som Julias, var en liten fiskerlandsby ved Genesaretsjøens nordre bredd. Stedet kjennes som hjemsted for apostlene Peter, Andreas og Filip. I skrifter ca år 400 har for eksempel Chrysostomos og Hieronymus fremholdt Bethsaida som stede der også apostlene Jakob og Johannes stammer fra. Byen omtales flere steder i Det Nye Testamente: Matt 11,21, Mark 6,45, Mark 8,22, Mark 8,26, Luk 9,10, Joh 1,44, Joh 12,21.
Ruiner fra oldtiden ble oppdaget ved en utgravning av høyden Et-Tel i 1987. Senere er et annet sted også blitt utgravd, El-Araj i nærheten av Et-Tel, og det er noen som finner dette også som mulig sted for Bethsaida. Begge steder er på israelskokkupert område som tilhører guvernementet Quneitra men som vært okkupert av Israel siden 1967, og annektert av samme land siden 1981 (Golanloven som imidlertid ikke bruker ordet «annektering»), noe som ikke er anerkjent av det internasjonale samfunnet.
Tilgang til Betsaida er i praksis bare mulig fra israelsk side.
Shin-Nagoya gasskraftverk
Shin Nagoya kraftverk er et varmekraftverk i byen Nagoya i Japan. Installert produksjonseffekt er 2 992 – 3 058 MW, med blant annet 4 x 400 MW gassturbinblokker i det nyeste anlegget (Shin Nagoya 8). Brenselkilden er naturgass form av LNG.
Operatør er energiselskapet Chubu Electric Power. Anlegget sto ferdig i 1999, men ble utvidet fra 2008 med enhetene 7-8. Enhet 8 er bare halvparten så NOx-intensiv som enhet 7.
Karl Muru
Karl Muru (født 1. januar 1927 i Kaarepere, død 30. mai 2017) var en estisk professor i litteratur.
Han tok lærerutdanning ved Tartu seminar 1945–51, og studerte 1951–58 ved Universitetet i Tartu. Fra 1951 til 1959 underviste han i videregående skole, hvoretter han fra 1962 underviste i estisk litteratur ved TRU. Han tok doktorgraden i 1974 på en studie av 1930-tallslyrikk.
Fra 1974 var han også medlem av den estiske forfatterforeningen.
Hans forfatterskap omfatter hovedsakelig studier av estisk lyrikk. Han skrev og utviklet også undervisningsmateriell til skolebruk. I perioden 1989–95 utga han den årlige diktantologien Sonár.
Den magiske leketøysbutikken
Den magiske leketøysbutikken (originaltittel: Mr. Magorium's Wonder Emporium) er en eventyrkomedie for barn, skrevet og regissert av Zach Helm. Filmen har Dustin Hoffman i hovedrollen som eier av en magisk lekebutikk, og Natalie Portman som hans medarbeider.
Karl Muru
Muru mottok i 1995 Estlands kulturfonds litteraturpris for sitt arbeid med Sonár-antologiene. Han fikk i 1997 en medalje fra Universitetet i Tartu og mottok i 2002 Den hvite stjernes orden.
Den magiske leketøysbutikken
Handling
Molly Mahoney (spilt av Natalie Portman) en amatør-pianist, er ansatt ved «Mr. Magorium's Wonder Emporium» en magisk leketøysbutikk som drives av den 243 år gamle Mr. Edward Magorium. I tillegg til Molly og Mr. Magorium, er også en strongman Bellini (spilt av Ted Ludzik) ansatt. Eric Applebaum (spilt av Zach Mills) er en gutt som kommer til butikken daglig, og fungerer som ansatt til tross for sin unge alder.
Mr. Magorium gir Molly en Congreve Cube, en blokk av tre, og forteller henne at denne gjenstanden kan lede henne til en ny tilværelse hvis hun har genuin tro på den. Molly ønsker å begynne som profesjonell konsertpianist og komponist. Mr. Magorium kunngjør at han har tenkt å forlate butikken, og overgir deretter hele butikken til Molly. Magorium ansetter en regnskapsfører, Henry Weston (spilt av Jason Bateman) for å organisere butikkens papirer. Henry tror ikke på at leketøysbutikken er magisk.
Molly innser at Mr. Magorium snart kommer til å dø, så hun får ham til sykehus, hvofra han blir utskrevet dagen etter. Molly tror ikke at hun er i stand til å drive en slik magisk butikk, og legger Wonder Emporium ut for salg. Men butikken mister deretter all magien. Men når Molly etter hvert bekjenner sin fulle tro på butikken, flyr Congreve Cube rundt over hele butikken. Etter å ha blitt vitne til dette, besvimer Henry av sjokk.
My Blueberry Nights
My Blueberry Nights er en romantisk dramafilm fra 2007, regissert av Wong Kar Wai, hans første spillefilm på engelsk. Manuset av Wong og Lawrence Block er basert på en kort kinesisk-språklig film skrevet og regissert av Wong. Denne filmen var debuten til jazz-sangerinnen Norah Jones som skuespiller, og hun spilte mot Jude Law, David Strathairn, Rachel Weisz og Natalie Portman.
Handlingsreferat
Jeremy eier en liten kafé i New York City. Kafeen blir et fristed for Elizabeth, en ung kvinne, når Jeremy forteller henne at han oppdaget at kjæresten hennes var utro mot henne. Elizabeth, som nå kaller seg Lizzie, reiser senere til Memphis, Tennessee, hvor hun skaffer seg to forskjellige jobber, servitør om dagen og bartender om kvelden, for å tjene nok penger til å finansiere kjøp av en bil. Lizzie sender regelmessig postkort til Jeremy, og liker ham, uten å avsløre hvor hun bor eller arbeider, og selv om han forsøker å finne henne ved igjen å ringe til alle restaurantene i området, klarer han ikke å finne henne.
Senere bestemmer Jeremy seg for å sende ut postkort til alle restauranter hvor han tror at hun kan befinne seg for å prøve å finne henne. En av Lizzies faste kunder ved begge jobbene er den lokale politibetjenten Arnie Copeland, en alkoholiker som ikke kan akseptere det faktum at hans kone Sue Lynne har forlatt ham. Arnie innrømmer overfor Lizzie at hans mange forsøk på å oppnå edruelighet har mislykkes. En sen kveld ved baren hvor Lizzie arbeider, blir han beruset og truer Sue Lynne med pistolen sin hvis hun går fra ham for godt. Senere kjører en full Arnie, og blir drept etter å ha krasjet med bilen sin.
Lizzie trøster Sue Lynne, før hun forlater byen. På vei vestover får Elizabeth - som nå kaller seg Beth - en annen servitør-jobb ved et kasino i en liten by i Nevada. Her møter hun Leslie, en poker-spiller som har tapt alle pengene sine. Beth samtykker i å låne henne 2 200 dollar i bytte mot en tredjedel av gevinstene - eventuelt bilen hennes, en Jaguar XK, hvis hun taper. Når hun taper, oppfyller hun løftet sitt ved å gi Beth sin Jaguar. Men Leslie ber henne kjøre henne til Las Vegas, slik at Leslie kan låne penger fra faren sin - som hun ikke har snakket med på veldig lenge.
Underveis mottar Leslie en telefon-samtale fra et sykehus i Las Vegas, hvor faren blir innlagt og dør. Leslie kunngjør at hun ønsker å beholde bilen, som hun tidligere hadde stjålet fra faren sin. Hun innrømmer at hun virkelig vant kort-spillet sitt og gir Beth den lovede andelen av gevinsten, som hun bruker til å endelig kjøpe den bilen hun alltid har ønsket seg. Elizabeth vender senere tilbake til Manhattan og oppdager at eks-kjæresten har kommet videre med livet sitt. Hun går deretter til kafeen, for å finne ut om hennes følelser for Jeremy blir gjengjeldt.
Black Midnight, Stars & Streetlights
Black Midnight, Stars & Streetlights er et musikkalbum utgitt av The Crank Bros. den 28. september 2009. Dette er gruppas debutalbum.
Utviklingen av kommunestrukturen i Minas Gerais/Vila do Carmo/Ponte Nova
Dette er et stamtre som viser utviklingen av kommunene i Minas Gerais som har sitt opphav i bosetningen Vila do Carmo. Stamtreet er bygd opp slik at hver kommune som er skilt ut av en annen havner til høyre og nedenfor «moderkommunen» og har en heltrukket linje. Dersom en kommune har skiftet navn, vil det nye navnet havne i en boks rett til høyre og med stiplet linje. Dette er kun en utdrag av hele treet.
Tore Strindberg
Tore Strindberg, født 19. februar 1882 i Stockholm, død 6. februar 1968 var en svensk billedhugger og medaljegravør.
Tambov oblast
Tambov oblast (russisk: Тамбо́вская о́бласть, Tambovskaja oblast) er et føderasjonssubjekt i Russland (en oblast). Det administrative senteret er byen Tambov.
Schlesiere
Schlesiere er betegnelsen på de folkene som lever i eller kommer fra Schlesien. Schlesien var alltid et blandet område med tyskere, polakker og en mindre andel tsjekkere, og preget av både tysk og polsk kultur. I nyere tid har enkelte definert schlesierne som et eget folk, som hverken er tyskere, polakker eller tsjekkere, men påvirket av alle disse kulturene. I folketellingen i 2011 erklærte 817 000 mennesker i Schlesien at deres nasjonalitet var «schlesisk», hvorav over 300 000 kun erklærte schlesisk nasjonalitet, og nesten 450 000 erklærte polsk-schlesisk nasjonalitet. De fleste schlesere regner seg som polakker, men det er en gruppe som ikke anser seg selv som noen - bare schlesere.
Tambov oblast
Innbyggertall: 1 144 800 (est. 2005), ned fra 1 320 763 ved folketellingen i 1989. Ved folketellingen i 2002 var tallet 1 178 443.
Schlesiere
Det er likevel alminnelig å skille mellom tyske schlesiere, som før annen verdenskrig utgjorde tre fjerdedeler av befolkningen i Schlesien og var i flertall i Nedre Schlesien og deler av Øvre Schlesien, og polske schlesiere som før annen verdenskrig var i flertall i deler av Øvre Schlesien. Etter krigen ble størstedelen av den tyskspråklige befolkningen på 4,5 millioner fordrevet, slik at det lever mange mennesker av schlesisk herkomst i Vest-Tyskland og det tidligere DDR. Mange av disse er organisert i Landsmannschaft Schlesien, som bl.a. arbeider for å ta vare på schlesisk kultur og identitet. Over 600 000 omkom eller ble savnet i fordrivelsesprosessen. Til gjengjeld ble Schlesien befolket av polakker fra andre deler av Europa, bl.a. dagens Ukraina.
De tsjekkiske schlesierne er betegnelsen på tsjekkere i det området som var kjent som Østerriksk Schlesien, som var den lille delen av provinsen Østerrike beholdt da resten av Schlesien ble avstått til Preussen. Delen av Østerriksk Schlesien (nå kjent som Cieszyn Schlesien i Polen og Tsjekkia) hører også til Polen og der bor polakker eller polske schlesere (polske-schlesere). Tsjekkiske (Østerriksk) Cieszyn Schlesien har en betydelig befolkning av polakker.
Matthew Vaughn
Matthew Vaughn (født 7. mars 1971) er en engelsk filmprodusent og regissør som er kjent for å ha produsert filmene Lock, Stock and Two Smoking Barrels og Snatch og for å ha regissert filmene Layer Cake, Stardust og Kick-Ass.
Kiefer Sutherland
Kiefer William Frederick Dempsey George Rufus Sutherland (født 21. desember 1966 i London i England) er en canadisk film- og TV-skuespiller og sanger. Sutherland er sønn av skuespillerne Donald Sutherland og Shirley Douglas. Han er tvilling med 17 minutter yngre Rachel Sutherland. Sutherland har vært gift med Camelia Kath, som han fikk datteren Sarah Jude med.
Skuespillerkarriere
Kiefer Sutherland er for mange mest kjent som den døgnville Jack Bauer i TV-serien 24. Han har også hatt sentrale roller i spillefilmer som The Bay Boy (1984), Stand by me (1986), Et spørsmål om ære (1992), Phone Booth (2002), Taking Lives (2004) og The Sentinel (2006). Sutherland har for tiden hovedrollen i den amerikanske tv-serien Touch som går på den amerikanske tv-kanalen Fox.
Sutherland har, i likhet med sin far, vært gjesteskuespiller i TV-serien The Simpsons. Han har vært i to episoder, én som Jack Bauer i episoden «24 Minutes» og som oberst i episoden «G.I. D'oh.»
Sutherland har også spilt inn stemmen til Sgt. Roebuck i førstepersonsskytespillet Call of Duty: World at War, som kom ut høsten 2008
Serpa
Serpa er en by og kommune (concelho) i Distrito de Beja i den portugisiske regionen Alentejo. Kommunens areal er 1 104,0 km² og i 2011 hadde den 15 623 innbyggere.
Kommunens sogn
Serpa består siden 2013 av fem sogn (freguesias):
Solenergi
Den 27. april 2006 GE Energy Financial Services, Powerlight Corporation og Catavento Lda kunngjorde at de ville bygge et av verdens største solcellekraftprosjekter på et enkelt område i Serpa. Den 11-megawatt store solenergistasjonen, bestående av 52 000 solcellemoduler, skulle bygges i en av Europas mest solrike områder. Kraftverket ble innviet 28. mars 2007.
Mediatisering
Mediatisering er betegnelsen på prosessen der en rekke mindre riksumiddelbare fyrstedømmer innenfor Det tysk-romerske rike ble avskaffet, og der riksfyrstelige slekter mistet sine fyrstelige rettigheter.
Et stort antall små- og mellomstore stater, både verdslige og geistlige (katolske fyrstbispedømmer), ble avskaffet under og rett etter Napoleonskrigene.
Avskaffelsen av de geistlige fyrstenes fyrstedømmer ble imidlertid ikke kalt mediatisering, men sekularisering.
Baitul Futuh
Bait'ul Futuh er den største moskeen i Vest-Europa. Den ble bygget av ahmadiyya-bevegelsen i 2003. Moskeen ligger sørvest i London, i forstaden Morden, i nærheten av jernbanestasjonen Morden Sør og Morden undergrunnsstasjon. Moskékomplekset ble i sin helhet ferdigstilt gjennom frivillige donasjoner av Ahmadiyya Muslim-fellesskapet.
Dukhless
Dukhless (originaltittel: Духless) er en russisk film fra 2012, regissert av Roman Prygunov.
Baitul Futuh
Den har plass til 10 000 troende muslimer. Kostnadene ved prosjektet var ca 5.5 millioner pund.
Moskeen har også blitt listet på topp-50-listen over bygninger av Spectator Magazine.
Dukhless
Handling
Filmen forteller en historie om den 29 år gamle Max Andreev (spilt av Danila Kozlovsky) som bruker penger på forskjellige overdådige måter: Blant annet kostbare luksusbiler, store leiligheter, nattklubber, elegante unge kvinner, fester og narkotika.
Men en dag møter Max en 19 år gammel kvinne som heter Yulia, en universitetsstudent som tilhører lavere middelklasse i Moskva. På grunn av Yulia innser Andreev etter hvert at ha har kastet bort de siste 10 årene av livet sitt.
Roman Prygunov
Roman Lvovitsj Prygunov (Рома́н Льво́вич Прыгуно́в; født 1969) er en russisk regissør og manusforfatter.
Rolf Aakervik
Rolf Aakervik (født 11. mai 1915 i Trondheim, død 15. januar 1976 var en norsk journalist, fra 1946 til 1949 formann i Arbeidernes ungdomsfylking.
Han var før krigen styremedlem, siden formann i Oslo-Akershus distrikt av AUF.
Det første krigsåret spilte han en sentral rolle da AUF og sosialdemokratiet arbeidet for å holde sitt organisasjons- og partiapparat intakt. Han ble første gang arrestert 2. juli 1941. I mars året etter ble han tatt på nytt, plassert på Grini og deretter sendt til Sachsenhausen. Der satt han som «fange 62935» til freden kom.
På AUF-landsmøtet i 1946 ble han valgt til formann, et verv han hadde til 1949. I 1951 ble han ansatt som opplysningssekretær i Bygningsarbeiderforbundet og hadde ansvaret for redaksjonen av forbundets fagblad.
Fra 1966 til 1968 hadde han vervet som leder for Oslo Arbeiderparti.
Han var far til AP-politiker Anne Aakervik.
Dickon Mitchell
Dickon Amiss Thomas Mitchell (født 1978) er en grenadisk advokat og politiker som har vært Grenadas statsminister siden 24. juni 2022. Han er landets niende statsminister. Han har også vært leder for partiet National Democratic Congress (NDC) siden 2021. Han ledet partiet til seier ved parlamentsvalget 23. juni 2022 da hans parti fikk 51,8% av stemmene og partiet fikk 9 av 15 seter i Representantenes hus.
Biografi
Mitchell er født i Petit Esperance i provinsen Saint David Parish på Grenada. Han fullførte sin juridiske utdannelse i 2002 ved University of the West Indies at Cave Hill på Barbados og Hugh Wooding Law School i Trinidad og Tobago.
Zhang He
Zhang He (kinesisk: 張郃, pinyin: Zhāng Hé, født 167 i Mao i det som i dag er Renqiu i Hebei i Kina, død 231) var en ledende general under den mektige krigsherre Cao Cao i overgangstiden mellom Han-dynastiet og de tre rikers tid i Kina. Hans militære karriere begynte da de gule turbaners opprør brøt ut i 184. Senere tjenestegjorde han under Han Fu og Yuan Shao før han skiftet side og gikk over til Cao Cao under slaget ved Guandu. Han var med på en rekke større felttog, blant annet mot Yuan Tan, Zhang Lu, Ma Chao og Liu Bei. Etter Cao Caos død i 220 var Zhang He primært engasjert i forsvaret av Cao Wei mot nordekspedisjonene ledet av kansler Zhuge Liang av kongeriket Shu. Han døde av et pileskudd i et sammenstøt med Zhuge Liangs styrker i 231.
Zhang He fikk et veldig ry; han ble av Chen Shou, forfatter av De tre rikers historie, ansett som en av de fem ledende generaler i kongedømmet Wei, sammen med Zhang Liao, Xu Huang, Yue Jin og Yu Jin. Han skal også ha vist stor respekt og støtte for konfucianske lærde, og støttet tiltak for å få kjennere av de fem klassikere inn i ledende verv i Cao Pis hoff.
20 Beste (PK & DanseFolket-album)
20 Beste er et samlealbum utgitt av PK & Dansefolket i 2008.
Annibale Capalti
Annibale Capalti (født 21. januar 1811 i Roma i Italia, død 18. oktober 1877 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie. Han var blant annet prefekt for Kongregasjonen for studiene 1870–1877.
Han ble kreert til kardinal i 1868 av pave Pius IX, med Santa Maria in Aquiro som tittelkirke.
Cubase
Cubase er programvare for å lage musikk og lyd, utviklet av Steinberg Media Technologies i Tyskland.
Første utgave kom for Atari i 1989 og støttet lydformatet MIDI. Lydteknikeren ser lydsporene grafisk. Senere tilkom DSP for lydeffekter og VST (Virtual Studio Technology) for kobling til andre programvarer (plugins). Cubase er fortsatt (i 2017) blant de dominerende lydprogram på markedet.
Canada under Vinter-OL 1968
Canada under Vinter-OL 1968. Syttini sportsutøvere, sekstifire menn og femten kvinner, fra Canada deltok i ni sporter, aking, alpint, bobsleigh, kunstløp, langrenn, hurtigløp på skøyter, skihopping, skiskyting og ishockey under Vinter-OL 1968 i Grenoble i Frankrike. Canada kom trettende plass med en gull-, en sølv- og en bronsemedalje.
Kirkegata (Sandefjord)
Kirkegata er en gate i Sandefjord sentrum, fra Sandefjord kirke nord for krysset med Stockfleths gate, til krysset Torggata og Skolegata. Gaten ble regulert med bredde 18 meter, bredere enn de andre gatene som ble nyregulert etter bybrannen i 1900, og har allé de to første kvartalene fra kirken. Før bybrannen lå Kirkegaden lenger øst i sentrum.
Kirkegata er en viktig gate i murbyen i Sandefjord sentrum, og ligger et kvartal vest for Byparken, det sentrale byrommet. Arkitekt Carl Michalsen har tegnet tre markante bygninger langs gaten: kirken; nr. 8 fra 1900 med rikt fasadeutstyr, løkkupler og spir; og nr. 3, bankbygningen fra 1932.
Historie
Før bybrannen i 1900 gikk Skolegaden i Kirkegatens senere trasé fra Langgaden (nåværende Kongens gate) til Torggata. Gaten har tidligere også hatt navnet Vinkelgaden.
Alletrærne var nyplantet i 1904.
Langs gaten
Arkitekt Carl Michelsen har tegnet tre fremtredende bygninger: kirken, nr. 3 og nr. 8.
Liste over fotballstadioner etter tilskuerkapasitet
Dette er en liste over fotballstadioner etter tilskuerkapasitet og viser alle fotballstadioner rundt om i verden, med mer enn 50.000 seter og som brukes til fotball. I hvert tilfelle er brukere av stadion, type, tak, året for åpningen og tilskuerkapasiteten nevnt.