cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristensamfunnet
Lære
Kristensamfunnets manglende tilslutning til religiøse dogmer, praktisering av tros- og lærefrihet, avvisning av misjon og syn på andre religioner som like gyldige som kristendommen, har ført til at representanter for andre kirkesamfunn som legger stor vekt på dogmatikk, slik som den katolske kirke, har stilt spørsmål ved om Kristensamfunnet er kristent; de viser til at Kristensamfunnet er tilnærmet alene om å ta avstand fra dogmer i sin helhet blant kirkesamfunn. Enkelte teologer fra andre kristne retninger mener at Kristensamfunnet i sitt syn på religionen mer ligner en karmisk religion som hinduismen og ikke en abrahamittisk religion som kristendom, jødedom og islam. Noen kristne teologer anser Kristensamfunnet å være et hinduistisk inspirert trossamfunn som er tilpasset europeisk tradisjon og religion. Kristensamfunnet har ingen egen kristologi; Steiner diskuterte i noen av sine foredrag Kristus og Jesus som to forskjellige størrelser, et relativt gammelt motiv som også dukker opp i italiensk renessansekunst, men dette er ikke en del av noen formell lære innen Kristensamfunnet. For flere innen Kristensamfunnet er reinkarnasjon en del av deres tro; i europeisk idéhistorie er debatten om reinkarnasjon eldre enn kirken selv, men var siden oldtiden et minoritetssynspunkt knyttet til gnostiske kristne strømninger, før idéen fikk en populær renessanse på 1800-tallet.
Økumenikk og religionsdialog
Kristensamfunnet hadde fra begynnelsen et økumenisk utgangspunkt med grunnleggere som tilhørte de lutherske, reformerte og katolske retningene, selv om flertallet av grunnleggerne var lutheranere. Rudolf Steiner selv var opprinnelig katolsk og så for seg en syntese av katolske og protestantiske tilnærminger til det religiøse livet for å skape en «moderne Johanneskristendom». Kristensamfunnet bygger både på protestantiske og katolske tradisjoner. Kristensamfunnet ser seg selv som en del av en større kristen kirke som omfatter alle kristne kirker, og mener de andre kirkenes kristendom, og andre religioner enn kristendommen, er like gyldige som deres egen religion. Derfor anerkjenner Kristensamfunnet også dåpen og de andre sakramentene til andre kristne kirker. De store dogmatiske kirkene, slik som Den katolske kirke og de store protestantiske kirkene, anerkjenner derimot ikke Kristensamfunnets dåp, ettersom den er noe forskjellig fra deres egen.
I Norge
Kristensamfunnet i Norge ble etablert i 1927, og hadde 2455 tilskuddstellende medlemmer i 2019. Christian Smit var trossamfunnets første prest og den første i de nordiske land. Trossamfunnet har menigheter i Oslo, Bergen, Trondheim, Stavanger og Hamar. I Oslo har Kristensamfunnet en kirke i Oscars gate på Frogner, viet i 1990.
Kristensamfunnet er en selvstendig bevegelse som er åpen for alle. For prestene i Kristensamfunnet er antroposofien en viktig inspirasjonskilde i arbeidet med evangeliene og som bakgrunn for sjelesorg.
Ronnie O’Sullivan
Ronald Antonio «Ronnie» O'Sullivan (født 5. desember 1975 i Wordsley, West Midlands) er en engelsk profesjonell snookerspiller som har vunnet verdensmesterskapet i snooker sju ganger. Han er kjent under kallenavnet «The Rocket» for sin raske spillestil og har fem sesonger vært rangert som nummer én i verden.
Karriere
O'Sullivan viste tidlig at han hadde et stort talent for snooker og gjorde sitt første maksimum break i en alder av 15 år, ett år senere startet han som profesjonell. Da han var 17 år ble han den yngste noensinne til å vinne en rankingturnering, da han vant UK Championship i 1993.
Han ble verdensmester for første gang i 2001, etter at han slo John Higgins 18–14 i finalen. I 2004 vant han over Graeme Dott med 18–8 etter at Dott hadde tatt en tidlig 5–0 ledelse. Han vant for tredje gang i 2008 etter å ha slått Allister Carter 18–8. O'Sullivan vant sitt fjerde verdensmesterskap i 2012 da han nok en gang slo Allister Carter 18–11. I 2013 ble han verdensmester for femte gang. "The Rocket" slo Barry Hawkins 18–12. I 2014 nådde han helt til finalen, men tapte for første gang en VM-finale. Mark Selby slo Ronnie O'Sullivan 18–14. I 2020 slo Ronnie O'Sullivan Kyren Wilson i finalen 18–8. Dette var «The Rocket» sin sjette VM-tittel.
I 2022 ble han verdensmester for sjuende gang da han slo Judd Trump 18-13 i finalen. Han tangerte dermed Stephen Hendrys rekord. Han ble samtidig den eldste spilleren som er blitt verdensmester. Han var 46 år og 148 dager på finaledagen.
Han er kjent som en meget hurtig spiller og har gjort de fem raskeste maksimum break i verden. Totalt har han tretten maksimum breaks, det raskeste på 5 minutter og 20 sekunder, noe som tilsvarer at en ball ble puttet hvert niende sekund. Som en av få spillere kan han spille tilnærmet like godt med både høyre og venstre hånd, dette gir han en fordel ved at han får større mulighet til å velge hvordan han skal stå når han støter. Han slipper på grunn av dette ofte å bruke en såkalt rest.
Foran sesongen 2007/2008 hadde O'Sullivan gått over to år uten seier i en rankingturnering, og i den andre turneringen for sesongen kom han til finalen i Grand Prix, men tapte 6–9 for Marco Fu. I den påfølgende turneringen, Northern Ireland Trophy, gjorde han sitt syvende maksimum break i karrieren i da han slo Allister Carter 5–2. I tillegg gjorde han serier på over hundre i alle de fire andre partiene han vant, noe som er rekord i en først til ni kamp.
Den 16. desember 2007 vant han igjen en rankingturnering, for første gang siden mars 2005, etter at han slo Stephen Maguire 10–2 i finalen av UK Championship. I semifinalen mot Mark Selby gjorde han igjen et maksimum break i det siste og avgjørende partiet. Under verdensmesterskapet gjorde han sitt tredje maksimum break for sesongen og slo med det Stephen Hendry sin mangeårige rekord med åtte maksimum break i karrieren, han vant også sitt tredje verdensmesterskap
Sesongen 2008/2009 startet O'Sullivan med seier i Northern Ireland Trophy, som var den første turneringen. Han slo Dave Harold 9–3 i finalen. Han kom også til finalen i Shanghai Masters, men tapte denne med 8–10 for Ricky Walden. I januar 2009 vant han Masters for fjerde gang, og ble sammen med Stephen Hendry den eneste som har vunnet turneringen mer enn tre ganger. I en meget jevn og intens finale slo O'Sullivan regjerende mester Mark Selby med 10–8. Like før turneringen hadde O'Sullivan knekt køen sin i frustrasjon mens han trente, han fikk ny kø dagen før han skulle spille sin første kamp i turneringen. Etter at han hadde vunnet over Selby uttalte O'Sullivan at han anså seieren med den nye køen som den beste prestasjonen han hadde gjort i snooker.
Gildas
Sankt Gildas (født ca. 500, død 570) var en britonsk prest i det som i dag er Storbritannia. Han er en av de best dokumenterte kristne på De britiske øyer i denne tiden. Han var kjent for sin lærdhet og sin litterære stil ga ham betegnelsen Gildas Sapiens (Gildas den vise). Hans verk De Excidio et Conquestu Britanniae (Om Englands ødeleggelse og erobring) er en av de få samtidige kilder som finnes det sub-romerske Britannia. Han ble innsatt i kirken og i sine verker dyrker han klosteridealet. Fragmenter av brev som han skrev viser at han skrev et regelverk for klosterliv som var noe mindre strengt en de regler som hans samtidige, sankt David av Wales, skrev. Forskeren David N. Dumville mener at han var læreren til Vennanius av Findbarr, som i sin tur var læreren til Columba av Iona.
Liv og virke
Det er etterlatt to vita, helgenbiografier om Gildas: den tidligste ble skrevet av en munk på halvøya Rhuys i Bretagne, muligens på 800-tallet; den andre ble skrevet av walisiske Caradoc av Llancarfan, en venn og samtidige av Geoffrey av Monmouth, og ble skrevet en gang midten av 1100-tallet. Caradoc, som antagelig skrev ved Llancarfan i Wales, nevner ikke noen forbindelse med Bretagne, og det er mulig at Gildas av Britannia og Gildas av Rhuys var to adskilte personer. I andre detaljer utfyller dog de to biografiene hverandre.
Ronnie O’Sullivan
Kontroverser
O'Sullivan har gjennom hele karrieren vært gjenstand for en rekke hendelser som har vært kontroversielle.
Gildas
Rhuys
Den første helgenbiografien, skrevet ved Rhuys av en ikke navngitt skriver, forteller at Gildas var sønn av Caunus (Caw), født i distriktet Alt Clut i Hen Ogledd, det brytonsktalende området i nordlige Britannia. Han ble satt i fostring hos sankt Hildutus (Illtud av Wales) i klosterskolen ved Llan Illtud Fawr sammen med Samson av Dol og Paul Aurelian (Paulinus Aurelianus). Han dro senere til Iren (Irland) for å fortsette sine studier. Etter å ha blitt ordinert som prest dro han tilbake til Hen Ogledd for å preke for hedningene. Sankt Brigidda (Brigid av Kildare, død 524) ba om et tegn og Gildas fikk gjort en klokke som ble sendt til henne. Ainmericus (Ainmuire mac Sétnai, 566-569), overkonge av Irland, ba Gildas om å gjeninnføre kirkeorden, noe han også gjorde. Han reiste til Roma og deretter til Ravenna.
Ronnie O’Sullivan
Kontroverser
Under verdensmesterskapet i 1996 ble han funnet skyldig i å ha angrepet en representant for snookerforbundet og ble ilagt en bot på £20 000. Etter at han vant finalen i Irish Masters i 1998 ble han fratatt seieren på grunn av at han testet positivt på marijuana.
Gildas
Llancarfan
Caradoc av Llancarfan, påvirket av Geoffrey av Monmouth og hans normanniske patroner, og lånte fra helgenbiografien Livet til Cadoc og andre kilder, malte et annerledes bilde enn hva som er nevnt over. Hans helgenbiografi over Gildas hevder at han ble utdannet i Gallia, trakk seg tilbake i ensomhet ved landsbyen Street i nærheten av Glastonbury. Han skal ha bygd en llan, en eneboerplass med en kirke dedikert treenigheten og en innhegning. Rester av plassen som forbindes med han er synlig ved kirken Holy Trinity i Street. Etter sin død ble han gravlagt ved klosteret Glastonbury Abbey. Det er blitt hevdet at denne informasjonen kan være propaganda fra klosterets side som ønsket å knytte navnet av helgen til seg.
Caradoc forteller en historie om hvordan Gildas blandet seg inn mellom kong Arthur og en viss kong Melwas av «Sommerlandet» (Gwlad yr Haf, Somerset) som hadde bortført Guinevere og ført henne til hans festning ved Glastonbury. Hit kom Arthur og beleiret stedet. Den fredsmeglende helgenen overtalte Melwas til å sette Guinevere fri og de to kongene inngikk fred med hverandre. Det er den tidligste bevarte opptreden av fortellingen om Guineveres kidnapping som ble vanlig i senere litteratur. Biografier over personer fra denne tiden som er skrevet så lenge etter blander nesten alltid sammen myte og virkelighet. Om dette skjedde eller om det bare er en del av Arthurlegenden er helt uvisst.
Ronnie O’Sullivan
Kontroverser
O'Sullivan kom samme kveld med en offisiell unnskyldning hvor han beklaget overfor fansen og Hendry for at han ikke hadde fått en skikkelig kamp. I en disiplinærhøring i mai 2007 ble O'Sullivan ilagt en bot på £20 000 og fradømt 900 rankingpoeng for denne episoden. Rankingpoengene tilsvarer poengsummen for den aktuelle matchen. Det fikk dog ingen effekt på den offisielle rankinglisten. I den neste turneringen Masters var imidlertid O'Sullivan tilbake i form og vant turneringen etter 10–3 seier over Ding Junhui.
Gildas
Llancarfan
Caradoc forteller også at brødrene til Gildas gjorde opprør mot Arthur og nektet å anerkjenne ham som deres overherre. Arthur forfulgte Huail ap Caw, den eldste av brødrene, og drepte ham. Gildas prekte i Armagh i Irland på denne tiden, som ifølge Annales Cambriae fant sted i 565, og han ble fylt med sorg over nyheten om brorens død. At Arthur drepte broren, slik Caradocs Vita forteller, kan det være årsaken til at heltekongen ikke nevnes i Gildas' De Excidio Britanniae. Huails fiendskap med Arthur var øyensynlig et populært emne: han er også nevnt som en fiende av Arthur i den walisiske prosafortellingen Culhwch og Olwen, skrevet en gang rundt 1100.
Ronnie O’Sullivan
Kontroverser
Etter å ha blitt slått ut av China Open i mars 2008, havnet O'Sullivan i klammeri med den fremmøtte pressen. Først klaget han over at journalistene stilte lange spørsmål, før han deretter plasserte en mikrofon mellom bena. Deretter sammenlignet han mikrofonen med sin egen penis, og kom med obskøne tilnærminger til andre personer under pressekonferansen. O'Sullivan ble i juni samme år bøtelagt og fradømt 900 rankingpoeng på grunn av oppførselen.
Gildas
Llancarfan
I henhold til dateringene i Annales Cambriae ville Gildas ha vært en samtidig med kong Arthur. Imidlertid nevner hans egne verker aldri Arthur med navn.
Ronnie O’Sullivan
Utmerkelser
O'Sullivan ble i nyttårslisten for 2016 utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire.
Gildas
Andre tradisjoner
En sterk tradisjon i nordlige Wales plasserer halshoggingen av Gildas bror Huail ap Caw ved Ruthin, hvor man mener at steinen hvor han ble henrettet er blitt bevart i byens torg. En annen bror av Gildas, Celyn ap Caw, var basert ved Garth Celyn på nordkysten av Gwynedd sammen med landområdet i det nordøstlige hjørnet av Angelsey.
Gildas er blitt kreditert med en hymne kalt Lorica eller «Brystpanser», en bønn for frelse fra det onde og som inneholder levninger av hiberno-latin. Et ordtak er også tilskrevet Gildas: mab y Gaw in the Englynion y Clyweid
Ronnie O’Sullivan
Turneringsseire
O'Sullivan har til sammen 37 seire i rankingturneringer:
Gildas
Andre tradisjoner
I Bonedd y Saint (Helgenenes avstamming) er Gildas nedtegnet for å ha hatt tre sønner og en datter. Gwynnog ap Gildas og Noethon ap Gildas er nevnt i de tidligste traktater, sammen med deres søster Dolgar. En annen sønn, Tydech, er nevnt i et senere dokument. Iolo Morganwg legger til sankt Cenydd til listen.
Ronnie O’Sullivan
Turneringsseire
Prispenger tjent i karrieren: NaN britiske pund
Gildas
Andre tradisjoner
Forskeren David Dumville har foreslått at Gildas var læreren til Vennianus av Findbarr, som igjen var læreren til sankt Columba av Iona. Forskeren Thomas Stephens kom frem til at han antagelig var faren til dikteren Aneirin.
De Excidio et Conquestu Britanniae
Gildas' hovedverk, De Excidio et Conquestu Britanniae (Om Englands ødeleggelse og erobring), er en preken i tre deler som fordømmer sine samtidige, både sekulære og religiøse. Den første delen består av Gildas' forklaring av sitt verk og en kort fortelling om romersk Britannia fra den erobring og fram til hans egen tid. Han beskriver romernes handlinger og misnøyen til britonerne hvor britonerne gjorde en siste anmodning om militær støtte fra den bortreise romerske militære.
Han refset britonerne for deres synder mens han på samme tid fremmet helter som Aurelius Ambrosius. Gildas er den første til å beskrive denne som en leder av motstanden mot sakserne. Han nevner seieren i slaget ved Mons Badonicus som i senere tekster er blitt tilskrevet kong Arthur, skjønt Gildas er uklar på hvem som ledet slaget.
Del to besto av fordømmelsen av fem britonske konger, Constantine, Aurelius Conanus, Vortiporius, Cuneglas, og Maelgwn. Ettersom Gildas er den eneste samtidige som gir informasjon om disse er denne delen av særlig interesse for forskere av britisk historie.
Del består av et tilsvarende angrep på presteskapet i hans tid.
Hippolais
Hippolais er en gruppe spurvefugler. De lever stort sett av insekter, men kan også ete bær og frø. Gruppen var tidligere plassert under sangerfamilien, men er nå flyttet til Acrocephalidae.
Seefliegerhorst Aalborg
Seefliegerhorst Aalborg  var en sjøflyplass i Aalborg, som ble opprettet av tyskerne under andre verdenskrig.
Flere typer sjøfly var stasjonert på basen, f.eks. Arado Ar 196A, med henblikk på overvåkning av havområdene omkring Danmark og Sydnorge. Et sjøfly fra Seefliegerhorst Aalborg tok den britiske ubåten «Seal» til fange i Kattegat, den 5. mai 1940. Den var havarert under utlegging av 50 sjøminer.
Ved krigens slutt ble der opprettet flyktningleir på sjøflyplassen inntil 1947.
Aalborg Forsvars- og Garnisonsmuseum er nå opprettet i sjøflyplassens store hangar. Museet har i 2009 bygget ennå en utstillingshall og har innredet sjøflyplassens kommandobunker med utstillinger.
Sun Air of Scandinavia
Sun-Air of Scandinavia er et dansk flyselskap som ble startet av Niels Sundberg i 1979 med hovedvekt på renovasjon og kjøp/salg av fly. Selskapet har siden 1996 samarbeidet med British Airways, og alle selskapets flygninger markedsføres i dag som British Airways-flygninger. Alle fly er også malt i British Airways' farger.
Fra Billund, Århus og Aalborg betjener Sun-Air i dag en rekke flyplasser i Europa.
Sun-Airs flåte består i dag av en blanding av British Aerospace Jetstream 32, Dornier 328 Turboprop og Dornier 328 JET.
Tandbergs Radiofabrikk
Tandbergs Radiofabrikk var en norsk produsent av forbrukerelektronikk.
Selskapet ble etablert i 1933 av sivilingeniør Vebjørn Tandberg. I sin storhetstid hadde selskapet fabrikker på Brekke (TR1 og TR2), Kjeller (TR3, 1966), Skullerud (TR4, 1974), Notodden (TR6, 1973) og Haddington (Skottland, TR7, 1975).
Det ble produsert radioer, datautstyr, språklaboratorier, fjernsyn, båndopptakere og stereoutstyr.
Historie
Radiofabrikken startet med tre ansatte i lokaler i Kongens gate 15, Oslo, i 1933. Den ble raskt utvidet, og flyttet i 1936 til Folkets hus i Schleppegrellsgate 32. I 1939 flyttet fabrikken som da hadde 90 ansatte til Malmøgate i Oslo. I denne perioden ble varemerker som Tommeliten, Corona, Huldra og Sølvsuper introdusert.
I 1951 ble det bygget en stor fabrikk på 9 600 kvm på Brekke (TR1). I 1962 ble denne utvidet med en høyblokk som inneholdt laboratorium og forskningsanlegg (TR2).
Båndopptakere ble tidlig en suksess for firmaet; den første modellen het TB1, og var en stor suksess. Dette var en to-spors maskin som medførte at man måtte snu båndet for å spille på det andre sporet. Fordelen med nesten alle Tandbergs maskiner var at det i stor grad var mekanisk overføring av alle vitale deler. Det ble tidlig benyttet PVC-bånd (polyvinylklorid) til disse maskinene.
Bedriften ekspanderte utover hele 1950- og 60-tallet med blant annet ny fabrikk på Kjeller, (TR3), men møtte etter hvert større konkurranse fra utlandet.
I 1970 ble datadivisjonen grunnlagt. Denne krevde i starten store investeringer i produktutvikling, uten å kunne generere inntekter på flere år. Dette bidro til å svekke bedriftens økonomi, selv om teknologien var meget lovende.
En annen norsk radiofabrikk, Radionette, fikk økonomiske problemer på begynnelsen av 1970-tallet, og ble på randen av konkurs, fusjonert med Tandberg i 1972, etter påtrykk fra industriminister Finn Lied og høyesterettsadvokat Jens Christian Hauge. Vebjørn Tandberg sa gjentatte ganger nei til fusjon. En av årsakene til hans avvisning var at Tandberg Radiofabrikk ikke hadde fagorganiserte ansatte - til forskjell fra Radionette som var gjennom-organisert. Tandberg var i ferd med å bygge en ny fabrikk, men klarte ikke å skaffe sluttfinansiering på 10 mill. kroner. Dette var pressmidlet som tvang Tandberg til å akseptere fusjon. Jens Christian Hauge garanterte for at nevnte lån skulle være på plass ved aksept.
Bedriften ekspanderte stadig. En fabrikk i leide lokaler på Notodden åpnet i 1973, en selveid fabrikk på Skullerud i Oslo (TR4) åpnet i 1974, og en fabrikk i Haddington i Skottland i 1975, Tandberg Electronics. I 1976 hadde Tandbergs Radiofabrikk rundt 3 100 ansatte og en omsetning på ca. 670 mill. kr.
Den fusjonerte fabrikken møtte sterk konkurranse fra japanske og andre asiatiske elektronikkprodusenter, og gikk med underskudd fra 1976. Etter flere runder med refinansiering, deriblant statlige lån, ble Tandbergs Radiofabrikk erklært konkurs i desember 1978. Dette skjedde i en tid der mange andre tradisjonelle nasjonale europeiske produsenter av forbrukerelektronikk forsvant.
Grunnleggeren Vebjørn Tandberg tok sitt eget liv i august 1978, fire måneder før konkursen. Han hadde da fått beskjed av det nye, delvis statlige styret om at hans nærvær på fabrikken ikke lenger var ønsket. Han hadde videre fått beskjed om å fraflytte Tandbergs Radiofabrikks Representasjonsbolig.
Konkursen ble etter ti års bobehandling gjort opp med full dividende til alle kreditorer. Etter konkursen ble betydelige deler av driften fortsatt ved at datadivisjonen ble til Tandberg Data, mens resterende virksomhet ble samlet i Tandberg Industrier.
Eierskap
I 1939 ble eierskapet i selskapet overført til Tandbergs Radiofabrikks Fond. Dette ble på grunn av endringer i aksjeloven omgjort til aksjeselskap årsskiftet 1944/45. Tandbergs Radiofabrikks Fond eide 4 998 aksjer, Vebjørn Tandberg 1 og 1 av en av de først ansatte. Dette var på grunn av aksjelovens krav om at selskapene skulle ha minimum 3 eiere.
Anne Dorte Maltoft-Nielsen
Anne Dorte av Rosenborg (Anne Dorte Maltoft-Nielsen) (født 3. oktober 1947 i Frederikssund, Danmark, død 2. januar 2014 i Gentofte ) var en dansk adelskvinne. Hun var gift med dronning Margrethes fetter, grev Christian av Rosenborg (1942-2013).
Anne Dorte giftet seg med grev Christian i Lyngby utenfor København den 27. februar 1971. De har tre døtre:
Filmåret 1990
Filmåret 1990 er en oversikt over hendelser, lanserte filmer, utdelte priser og fødte og døde filmpersonligheter i 1990.
Priser
Golden Globe (utvalg):
Grorud stasjon (jernbane)
Grorud stasjon ligger nær bunnen av Groruddalen, ved Østre Aker vei. Stasjonen ble åpnet så tidlig som i 1854, og trafikkeres av lokaltogene mellom Spikkestad og Lillestrøm på Hovedbanen.
Filmåret 1990
Priser
Golden Raspberry Awards (utvalg):
Grorud stasjon (jernbane)
De engelske ingeniørene som bygde Hovedbanen i 1854 kalte stasjonen for Grorud, til tross for at den lå på Furuset-siden.
Bill Foulkes
William Anthony Foulkes (født 5. januar 1932 i St. Helens, død 25. november 2013 i Manchester) var en engelsk fotballspiller som etter å ha vært profesjonell fotballspiller i England ble fotballtrener i Norge.
Foulkes var midtstopper på Manchester United i 18 sesonger, og er spilleren med tredje flest kamper for klubben gjennom tidene. Foulkes overlevde München-ulykken, og var med på å vinne Serievinnercupen ti år senere.
Fotballkarriere i England
Foulkes ble profesjonell i Manchester United i 1951, etter å ha spilt amatørfotball i Liverpool. Han debuterte på klubbens førstelag i 1952, og ble fast på laget fra og med 1953/1954-sesongen. Han var med på å vinne to strake ligamesterskap, i 1955/1956 og i 1956/1957, og spilte sin første og eneste landskamp for i 1955.
Foulkes slapp fra flyulykken i München i 1958 med bare lettere skader, og spilte fotball igjen bare to uker senere, da United spilte sin første kamp etter ulykken. Til tross for at United stilte med et nesten helt nytt lag, og til tross for den påkjenningen det må ha vært å spille fotball kort tid etter at sju lagkamerater hadde mistet livet (Duncan Edwards var på dette tidspunktet fortsatt i live), vant klubben 3-0 mot Sheffield Wednesday.
Lagets manager Matt Busby bygget etterhvert opp et nytt storlag, og Foulkes ble ligamester for tredje gang i 1964/1965. Det ble et nytt ligamesterskap i 1966/1967, og sesongen etter – ti år etter flyulykken – gikk United helt til topps i Europacupen for serievinnere. Foulkes og Bobby Charlton var da de eneste gjenværende spillerne fra 1958-laget.
I 1970, etter nesten 20 år på Old Trafford, la Foulkes opp som profesjonell fotballspiller. Han hadde da spilt 688 førstelagskamper, derav 563 i ligaen, for klubben – og var med det spilleren med flest kamper for United gjennom tidene. Den rekorden ble slått et par år senere av hans mangeårige lagkamerat Bobby Charlton. Noen stor målscorer var imidlertid Bill Foulkes aldri; i løpet av sin lange karriere scoret han bare ni mål.
Fotballtrener i Norge
I Norge var han trener i IL Bryn, Steinkjer FK, Viking FK og Lillestrøm SK.
Adi Tekelezan
Adi Tekelezan er en liten by i Anseba-regionen i Eritrea. Den ligger på ruten mellom Asmara og Cool. Den er en blomstrende handelssentrum i Eritrea med en befolkning anslått til 4,000 per 2005.
Historie
Byen ble et stoppsted for de gamle kristnes pilegrimsferd til hellige steder. Området ble først befolket av det muslimske Tigre-folket, men Tigrinya-folket har senere innvandret til byen.
På 1920-tallet konstruerte italienerne Asmara-Keren motorveien gjennom byen Adi Tekelezan. På grunn av dette ble det også en svært populær hvilested og en markedsplassen vokste opp i byen. Byen var også plasseringen for italienerne for å forsvare Asmara mot dee møtende britiske styrker under andre verdenskrig.
Kunsthallen Nikolaj
Kunsthallen Nikolaj i København er et utstillingssted for samtidskunst som holder til i restene av Sankt Nikolaj kirkes tårn. Utstillingsstedet avholder mellom 5 og 6 danske og internasjonale utstillinger i året. I tillegg blir det avholdt konserter og holdt foredrag, gjerne i forbindelse med utstillingene. Kunsthallen Nikolaj har også en liten bokhandel i tilknytning til utstillingslokalene.
Kunsthallen Nikolaj tilhører Københavns kommune.
Bygningens historie
Sankt Nicolai ble oppført i begynnelsen av 1200-tallet og er Københavns tredje eldste kirke etter Skt. Clemens kirke og Vor Frue kirke. Den nevnes første gang i et testamente i 1261, men var antagelig langt eldre. Kirken lå rett ved stranden, var sjømennenes kirke og fikk navn etter de sjøfarendes helgen Sankt Nikolas.
Den var opprinnelig en senromansk teglstenskirke med tre fløyer. Rundt 1500 ble den avløst av en stor treskipet bygning i gotikk med koromgang og takrytter. I årene 1582-1591 ble det føyet til et tårn vest for skipet, dette er tilskrevet Hans van Steenwinckel den eldre. Tårnet ble i 1611 forsynt med et åttekantet spir. I 1628 falt spiret ned og forårsaket skader på kirken, i hovedsak i koret. Hans van Steenwinckel den yngre sto for gjenreisingen av koret som ble ferdigstilt rundt 1630. Fra dette tidspunkt og frem til kirken ble ødelagt i bybrannen i 1795 var kirken mye benyttet og ble den ledende kirken for deler av borgerskapet og adelen.
Flere kjente personer ble begravet i selve kirken eller på kirkegården. Hans van Steenwinckel den yngre var blant dem, det samme var Mikkel Vibe (1565-1624) som var handelsmann og borgermester i København. Rikshoffmester Joachim Gersdorff (1611-1661) ble også begravet her.
Da spiret styrtet ned i 1628 har sannsynligvis også orgelet blitt ødelagt for i begynnelsen av 1630-tallet bygget Johan Lorentz d.e. et nytt orgel på 40 stemmer til kirken. Sønnen - Johan Lorentz d.y. - var ansatt som organist i kirken fra ca. 1634/35 og holdt hverdagskonserter på farens orgel.
Fra 1805 har den ikke offisielt vært en kirke.
Kirkeruinene ble revet ned, mens det solide tårnet er bevart. Rundt tårnet ble det bygd slakterboder, som mot slutten av 1800-tallet ble nedlagt. Etter at spiret ble ødelagt i 1795 bestod tårnet av en plattform på toppen, og man fant ut at det kunne utnyttes på flere måter. En tårnvekter ble plassert for å oppdage brann, og hvis han så tegn til brann skulle han signalisere med en lanterne.
Nåværende spir er en moderne rekonstruksjon av det opprinnelige, etter initiativ og bekostning av Carl Jacobsen.
Dagens bygning ble innviet i 1912 og er en moderne rekonstruksjon i mindre størrelse av den ødelagte kirken, og i forbindelse med det gamle tårnet har den også blitt brukt som orlogsmuseum og hovedbibliotek før den fikk sin nåværende funksjon. Selve tårnet er fredet.
Hawke’s Bay
Hawke's Bay er en av New Zealands 16 regioner, den ligger på Nordøya og har en areal på 14 164 km². I 2013 hadde regionen 151 179 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Napier.
Alarmprisen 2007
Alarmprisen 2007 var den syvende og siste utgaven av Alarmprisen og ble delt ut på Sentrum Scene lørdag 27. oktober 2007. Det var første gang prisen ble delt ut på høsten etter å ha blitt delt ut på begynnelsen av året de 6 første gangene. Utdelingen ble overført direkte på NRK P3TV og i redigert opptak dagen etter på Lydverket på NRK3. Ida Maria vant Alarmprisen til tross for at hun foreløpig ikke har gitt ut noe album, mens Superfamily ble tildelt to priser i klassene beste låt og live.
Det ble delt ut pris i seks sjangerbestemte klasser og seks tilleggsklasser. Publikum hadde mulighet å være med å stemme på de nominerte i de sjangerbestemte klassene og kategoriene nykommer, live og beste låt via Alarmprisens hjemmesider. Publikumsstemmene og journaliststemmene talte 50 prosent hver når vinnerne ble kåret. Vinnere av klassene Alarmprisens hovedpris, RiksAlarm! og Alarmprisen for beste video ble bestemt av en fagjury.
Prisen RiksAlarm! ble delt ut i samarbeid med Rikskonsertene og skulle være en pris til en norsk artist eller band i etableringsfasen. Vinneren av denne klassen ble Ungdomskulen som fikk en turné i Norge med start under by:Larm i Oslo.
Utdelingen ble ledet av Steinar Sagen, Tore Sagen og Bjarte Tjøstheim fra NRK P3s Radioresepsjonen. I tillegg til kåring av vinnere i de ulike klassene, opptrådte artistene Satyricon, Ida Maria, Kim Hiorthøy, WE, Mari Boine & el Axel, Superfamily og 120 Days.
De nominerte til de sjangerbestemte klassene og klassene nykommer og live ble offentliggjort 27. september, mens nominasjonen til beste låt fortsatte ved hjelp av publikumsstemmer fram til 5. oktober og ble offentliggjort etter dette. For klassen RiksAlarm! måtte band/artister selv sende inn søknad. For klassen beste video var alle videoer som er tilgjengelig i NRKs arkiv nominert, mens det ikke ble gjort nominasjoner til Alarmprisens hovedpris.
Øvrige nominerte
Rock:
Pop:
Metal:
Jazz:
Hiphop/Rap:
Nykommer:
Live:
Beste låt:
Griend
Griend (vestfrisisk: Gryn) er ei lita øy i Vadehavet, 12 kilometer sørvest for Terschelling i Nederland. Øya er ei av de frisiske øyene. Griend var tidligere bebodd, men som et resultat av ei stormflo i 1287 er øya ubebodd og ubebygd den dag i dag. Griend er et naturreservat og ikke tilgjengelig for allmennheten. Griend tilhører Terschelling kommune.
Kannonkoski
Kannonkoski er en finsk kommune i landskapet Mellersta Finland. Kommunen har cirka 1 600 innbyggere og et areal på 549,72 km² hvorav 104,87 km² er vann. Kannonkoski er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Karstula, Kivijärvi, Saarijärvi, Viitasaari og Äänekoski.
Eusebius av Cæsarea
Eusebius av Cæsarea (gresk: Εὐσέβιος, Eusébios; født ca. 260/265, død 339/340 e.Kr.), også kjent som Eusebius Pamfili, var en gresk historiker av kristendom, ekseget, og kristen polemiker. Han ble biskop av Cæsarea (Caesarea Maritima) en gang rundt 314. Sammen med Pamfilos av Cæsarea var han en lærd i den bibelske kanon, og er ansett som en særdeles lærd kristen i sin tid. Han skrev  Demonstrasjoner på evangeliet, Forberedelser for evangeliet, og Om uoverensstemmelser mellom evangeliene, som var studier av de bibelske tekstene. Som «Kirkehistoriens far», som han har blitt kalt, skrev han Ekklesiastisk historie, en kronologisk redegjørelse av utviklingen til den tidlige kristendom, Om livet til Pamfilos, Krøniken (Chronicon) og Om martyrene.
Kilder
Lite er kjent om livet til Eusebius. Hans etterfølger ved bispesetet i Cæsarea, Acacius skrev hans biografi, Livet til Eusebius, et verk som siden har gått tapt. Eusebius' egne bevarte verker representerer antagelig bare en liten andel av hva han til sammen skrev. Bortsett fra notiser i hans bevarte tekster, er de betydelige kildene kirkehistorkere fra 400-tallet, Sokrates av Konstantinopel, Sozomenos og Theodoret av Kyros, og den kristen forfatteren Hieronymus. Det er blandete notiser om hans aktiviteter i skriftene til hans samtidige: Athanasius av Alexandria, Eusebios av Nikomedia, Alexander av Alexandria. Eusebius' elev, Eusebius fra Emesa som har gitt en del tilfeldig informasjon.
Tidlige år
I sin kirkehistorie, Ekklesiastisk historie, skrev Eusebius om Dionysios av Alexandria som sin samtidige. Om det er riktig må Eusebius' fødsel ha vært før Dionysios' død høsten 264; de fleste moderne forskere har datert hans fødsel til et tidspunkt på fem år mellom 260 og 265. Han ble antagelig født i den byen hvor han levde og bodde det meste av sitt voksne liv, Caesarea Maritima. Han ble døpt og fikk sin undervisning i byen, og levde i Palestina i 296 da keiser Diokletians hær passerte gjennom regionen (i Livet til Konstantin minnes Eusebius at han så Konstantin reiste sammen med hæren). Eusebius ble gjort til kirkeforstander av biskop Agapius av Cæsarea. En del, som teologen og kirkehistorikeren John Henry Newman, forstår Eusebius' utsagn om at han hadde hørt Dorotheos av Tyr «tolke skriftene klokt i kirken» til å indikere at Eusebius var elev av Dorotheos mens presten bodde i Antiokia ved Orontes; andre, som forskeren D. S. Wallace-Hadrill, bedømmer frasen for tvetydig til at det er mulig å trekke en slik konklusjon.
Via aktivitetene til teologen Origenes (død 254) og skolen til hans etterfølger Pamfilos (død 309), ble Cæsarea et senter for kristen lærdom. Origenes var i stor grad ansvarlig for samlingen av praktisk informasjon, eller hvilke kirker som benyttet hvilke evangelier angående de tekster som senere ble Det nye testamente. Informasjonen ble benyttet for å opprette Påskebrevet (sent på 300-tallet) som erklærte aksepterte kristne tekster, og var antagelig basert på Eusebius' Ekklesiastisk historie (EH) hvori han benyttet informasjonen gitt til ham av Origenes for å opprette både hans liste ved EH 3:25 og Origenes' liste ved EH 6:25. Eusebius fikk sin informasjon om hvilke tekster som var akseptert av 200-tallets kirker over hele den kjente verden, en stor del av disse som Origenes personlig kjente ved sine omfattende reiser, fra biblioteker og fra skriftene til Origenes.
På sitt dødsleie kom Origenes med et ønske om at hans private bibliotek gikk til det kristne samfunnet i byen. Sammen med bøkene til hans beskytter Ambrosius ble biblioteket til Origenes (inkludert de originale manuskriptene til hans verker) kjernen i samlingen som Pamfilos etablerte. Pamfilos organiserte en skole som var lik (eller fortsettelsen av) den til Origenes. Pamfilos ble sammenlignet med Demetrios fra Faleron ettersom han hadde samlet bibler "fra alle deler av verden." Som hans forbilde Origenes beholdt han nær kontakt med sine studenter. Eusebius, i hans historie om forfølgelsene, hentyder til det faktum at mange av martyrene fra Cæsarea bodde sammen, kanskje under Pamfilos.
Kort tid etter Pamfilos bosatte seg i Cæsarea, en gang på 280-tallet, begynte han å undervise Eusebius som da var en ung mann på 20-25 år. På grunn av hans nær forhold til sin læremester ble Eusebius stundom kalt for Eusebius Pamfili, det vil si "Eusebius, sønn av Pamfilos". Det er faktisk tre tolkninger for dette begrepet. En: at Eusebius var den "åndelige sønn", eller favoriserte elev, av Pamfilos; to: at Eusebius bokstavelig ble adoptert av Pamfilos; og tre: at Eusebius var Pamfilos biologiske sønn. Den siste forklaringen er det minst foretrukne hos forskerne. Betegnelsen kan også indikere at Eusebius ble gjort til Pamfilos' arving. Pamfilos innprentet en sterk beundring hos Eusebius for tankene til Origenes, men verken Pamfilos eller Eusebius kjente Origenes personlig; Pamfilos hadde antagelig plukket opp tankene til Origenes mens han studerte under Pierius, som ble kalt for «Origenes junior», mens han var i av Alexandria. I Cæsarea ble Origenes' tanker fortsatt i en generasjon etter hans død ved Theotecnus, biskop av Cæsarea på slutten av 200-tallet, og selv tidligere elev av Origenes' skole.
Eusebius' Forberedelse for evangeliet vitner om Origenes' litterære smak: Eusebius siterer ingen komedie, tragedie eller lyrisk poesi, men har referanser til verkene til Platon og til en omfattende rekke av senere filosofiske verker, hovedsakelig til mellomplatonister fra jødiske Filon og til slutten av 100-tallet. Hvilken enn dens sekulære innhold, det fremste målet til Origenes og Pamfilos' skole var å fremme hellig lærdom. Bibliotekets bibelske og teologiske innhold var imponerende: Origenes' Hexapla og Tetrapla; en kopi av den originale arameiske versjon av Evangeliet etter Matteus; og mange av Origenes' egne skrifter. Margkommentarer i bevarte manuskripter viser at Pamfilos og hans venne og elever, inkludert Eusebius, korrigerte og reviderte mange av de bibelske tekstene i deres bibliotek. Deres anstrengelser gjorde Septuaginta, den greske oversettelsen av Den hebraiske Bibelen (og Det gamle testamentet) økende populær i Syria og Palestina. Ikke lenge etter at Eusebius begynte på skolen til Pamfilos, begynte han å hjelpe sin læremester i å utvide bibliotekets samlinger og øke dens tilgang til ressurser. På omtrent denne tiden satte Eusebius sammen et manuskript med fortellinger om martyrer, antagelig som et generelt referanseredskap.
På 290-tallet begynte Eusebius arbeidet på sitt magnum opus, sitt hovedverk, Ekklesiastisk historie, en historisk fortelling om kirken og det kristne samfunn fra den apostoliske tidsalder og fram til Eusebius' egen tid. På omtrent samme tidspunkt arbeidet han også på sin Krønike, en universal kalender på hendelser fra skapelsen og fram til hans egen tid. Han satte sammen de første utgave av kirkehistorien og universalhistorien før 300.
Volterra
Volterra er en by i den italienske provinsen Pisa i Toscana. Byen ligger ca. 50 km syd for Pisa og ca. 50 km fra havet. Volterra har 11 267 (2001) innbyggere (ned fra 13 800 i 1991).
Eusebius av Cæsarea
Biskop
Etter Pamfilos' martyrdød i 310 flyktet Eusebius til Tyr for å unnslippe forfølgelsen av kristne som pågikk der. Han fortsatte til Egypt, hvor han satt fengslet i noen måneder.
Volterra
Historie
Volterra har en lang historie. Etruskerne har hatt bosettinger i området fra det 8. århundre f.Kr. De bygget forsvarsanlegg på toppen av en kolle i det 4. århundre f.Kr. Volterra ble en av etruskernes 12 bystater som Velathri. Med kobber og sølv tilgjengelig i området, rike skoger og et godt landbruk fikk området en god vekst.
Romerne tok herredømme i området og i 260 f.Kr. byttet byen navn til Volaterrae.
Til å begynne med var forholdet til Roma godt, og i noen år hadde innbyggerne rett til romersk borgerskap. De havnet på tapende side i borgerkrig, og mistet sine rettigheter. Takket være Cicero ble ikke sanksjonene verre enn at Volterra kunne fortsette sin velstand. Byens teater stammer fra denne tiden.
Eusebius av Cæsarea
Biskop
I 315 var han biskop av Cæsarea; utnevnelsen må ha funnet sted mellom 310 og 315. I striden om arianismen støttet han Arius, og ble fordømt og fjernet fra sitt embete av konsilet i Antiokia, et lokalt kirkekonsil holdt i 324/325. Kort tid etter, ved konsilet i Nikea i 325, ble han gjeninnsatt av keiser Konstantin etter å ha framsagt en trosbekjennelse. Han hevdet selv senere at denne trosbekjennelsen utgjorde grunnlaget for den nikenske trosbekjennelse, men det er svært tvilsomt om dette stemmer. Eusebius godtok den nikenske trosbekjennelsen, men bare halvhjertet. Han fortsatte også å være en motstander av Athanasius av Alexandria, arianismens argeste motstander.
Omkring 327 ble han tilbudt bispesetet i Antiokia, men tok det ikke imot. Han deltok på konsilet i Tyr, et lokalt kirkekonsil, i 335, og han var også med på vigslingen av Oppstandelseskirken i Jerusalem. Etter dette ble han kalt til Konstantinopel for å gi keiser Konstantin råd om hva som skulle gjøres med Athanasius av Alexandria. Keiseren sympatiserte med arianismen, selv om han selv hadde vært sentral i bekjempelse av den ved konsilet i Nikea. Derfor, og fordi han generelt mislikte uro i riket, ønsket han å sørge for at Athanasius sluttet med sin aggressive holdning mot arianerne. Eusebius, som selv hadde arianske sympatier, var derfor den perfekte rådgiver. Ved feiring av 30-årsjubileet for Konstantins tronbestigelse holdt han en tale, som er bevart.
Eusebius regnes ikke som en helgen, noe som antagelig mest skyldes hans arianske sympatier.
Skrifter
Det viktigste verket Eusebius har etterlatt er hans Ekklesiastisk historie, det første verk som ble skrevet om kirkehistorie. Det er den viktigste kilde til den tidligste kirkehistorie, fram til Eusebius' egen tid. Litterært sett er det ikke noe stort verk, og hans bruk av kilder holder, som man kan vente av oldtidens forfattere, ikke mål etter dagens akademiske standard. Verket består av 10 bøker (bokruller), og behandler nesten utelukkende østlig kirkehistorie. Naturlig nok er det om sin egen tid han hadde mest å skrive, så de tre siste bøkene behandler hans egen levealder. Mange forskere mener at han opprinnelig skrev 7 bøker, som ble avsluttet med året 303, og at de tre siste ble utgitt en etter en inntil den siste kom ca. 325. I tillegg til den greske originalutgaven er det bevart tidlige oversettelser til latin, syrisk og armensk.
Blant andre historiske skrifter finner man Palestinas martyrer; en beretning om den diokletianske forfølgelse (303–311), som han selv hadde måttet flykte fra; en krønike i 2 bøker som dekket den for ham kjente verdens historie og Konstantins liv. Sistnevnte er et panegyrisk verk, men i smigeren finner man en rekke detaljer omkring keiserens liv som ikke er kjent fra andre kilder.
Av teologiske verker som er bevart kan nevnes Theofanien, to bøker som angriper teologien til Marcellus av Ankyra; en samling av skriftsteder i Det gamle testamente for forutsier Kristi komme; kommentarer over Salmenes bok og Jesaja; en bok om vanskelige passasjer i evangeliene; et skrift om påsken (bevart på latin som De solemnitate Paschali) og et verk om bibelsk topografi (Onomastikon).
Ameland
Ameland (vestfrisisk: Amelân) er ei av De frisiske øyer i Nederland. Ameland er en egen kommune. Nord for Ameland ligger Nordsjøen, sør ligger Vadehavet og den nederlandske kysten.
Bengt Jönsson (Oxenstierna)
Bengt Jönsson Oxenstierna (født på begynnelsen av 1390-tallet (senest 1393), var myndig 1409, død 1450) var en svensk riksforstander. Han var sønn av Jöns Bengtsson (Oxenstierna) og Märta Finvidsdotter (Frössviksætten).
Bengt Jönsson ble herradshøvding i Tierp 1426, riksråd i 1437 eller 1438, lagmann i Uppland 1439 eller 1440, ridder i 1441, var rikshovmester 1441–1448 og riksforstander i januar–juni 1448 sammen med sin bror Nils Jönsson (Oxenstierna).
Han giftet seg i 1416 med Kristina Kristiernsdotter (Vasa) som døde i begynnelsen av 1430-tallet samt 1437 med Märta Lydekadotter (Stralendorp). Han var far til erkebiskop Jöns Bengtsson (Oxenstierna), Kristiern Bengtsson, Arvid Bengtsson og David Bengtsson.
Knut Lundstrøm
Knut Lundstrøm (født 17. februar 1951 i Sannidal) er en norsk funksjonshemmet idrettsutøver.
Han mistet begge beina i en arbeidsulykke ved Tangen verft i august 1978.
Mottok Telemark fylkeskommunes kulturpris 1988.
Ble første æresborger av Kil i 2012.
Galteryggen tunnel
Galteryggen tunnel er en 100 meter lang veitunnel på Europavei 6 i Sarpsborg kommune i Østfold, beliggende på strekningen mellom Råde og Sarpsborg.
La Vega oljekraftverk
La Vega oljekraftverk er et varmekraftverk i Den dominikanske republikk. Det har en installert produksjonskapasitet på 87,5 MW, fordelt på 5 x 17,5 MW blokker. Anlegget ble påbegynt omkring 1995, og stod ferdig i 2000. Brenselkilden er fyringsolje og tungolje.
Operatør er Union Fenosa, og utstyret og arbeid er levert av MAN, m.fl.
Italias Grand Prix 2006
Italias Grand Prix 2006 var et Formel 1-løp arrangert 8. september – 10. september 2006 på Autodromo Nazionale Monza i Italia. Det var det femtende løpet i Formel 1-sesongen 2006.
Under pressekonferansen etter løpet annonserte Michael Schumacher at han skulle legge opp etter sesongen.
Kvalifisering
Noter til tabellen:
Taranaki
Taranaki er en av New Zealands 16 regioner, den ligger på Nordøya og har en areal på 7 273 km². I 2013 hadde regionen 109 608 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Stratford.
Engelsmanplaat
Engelsmanplaat (vestfrisisk: Kalkman) er ei lita frisisk øy mellom Ameland og Schiermonnikoog. Navnet kommer antagelig av at skjellfiskeren Feye Willems Engelsman gikk på grunn her i 1708, den dag i dag kan man finne rester etter båten.
Eddie Colman
Edward «Eddie» Colman (født 1. november 1936, død 6. februar 1958) var en britisk fotballspiller. Colman var midtbanespiller på Manchester Uniteds storlag på siste halvdel av 1950-tallet, og var den yngste spilleren som omkom i München-ulykken. Han var med på å vinne to ligamesterskap før sin altfor tidlige død i 1958.
Acrocinus longimanus
Harlekinbukk (Acrocinus longimanus) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Denne spektakulære billen lever i regnskogsområder i Sør- og Mellom-Amerika.
Utseende
En meget stor (kroppslengde 43–75 mm), avlang, litt flat trebukk, kontrastrikt farget i hvitt, svart og rosa. Arten er lett å kjenne igjen. Det mest slående kjennetegnet er at hannens frambein er sterkt forlenget. Antennene er omtrent en og en halv gang så lange som kroppen, ganske tynne. Pronotum har en skarp pigg på siden.
Callum Morris
Callum Morris (født 3. februar 1990) er en engelskfødt nordirsk-irsk fotballspiller som spiller for den skotske klubben Ross County FC.
Morris signerte for Newcastle United i juli 2006. Han har siden da spilt både for junior-laget og reservelaget, og har også tre treningskamper for Irlands U19-landslag.
Kenyas flagg
Kenyas flagg ble første gang heist 12. desember 1963. Det er basert på flagget til Kenya African National Union (KANU) som styrte Kenya i nesten 40 år etter løsrivelsen fra Storbritannia. Partiet har svart, rødt og grønt som sine farger. Fargene symboliserer svart flertall, rødt for blod spilt i kampen for frihet og grønt for naturlig velstand. De hvite skillelinjene symboliserer fred. Midt på flagget er det tradisjonelle masaiskjoldet foran to kryssede spyd, som symboliserer forsvaret av alle tingene nevnt ovenfor.
Flagget er i forholdet 2:3 og benyttes som nasjonalflagg, handelsflagg og statsflagg.
Orlogsflagg
Kenyas orlogsflagget er basert på britiske flaggtradisjoner. Flaggduken er hvit og nasjonalflagget er plassert i kantonen. Til forskjell fra de egentlige white ensign har flagget ikke rødt kors. Et rødt anker er plassert i flaggets frie ende.
Emiratet Bukhara
Emiratet Bukhara (tadsjikisk: Аморати Бухоро) var en sentralasiatisk stat som eksisterte fra 1785 til 1920. Den okkuperte landområdet mellom elvene Amu-Darja og Syr-Darja, tidligere kjent som Transoxiana. Dens kjerneterritorium var landområdet langs nedre del av elven Zeravsjan, og dens urbane sentrum var oldtidsbyene i Samarkand og emiratets hovedstad, Bukhara. Staten eksisterte på samme tid som Khanatet Khiva i vest, i Khoresm, og Khanatet Kokand i øst, i Fergana.