cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hesperidene
Hesperidenes hager
Hesperidene, eller De syv søstre, var navnet for stjernebildet Lille bjørn til rundt 500-tallet f.Kr.
Lille bjørn (latin: Ursa Minor) er et stjernebilde på den nordlige himmelhalvkule.
Francis Weston
Francis Weston (født 1513?, henrettet 17. mai 1536) var en rik hoffmann ved kong Henrik VIII av Englands hoff. Han ble trukket inn i anklagene mot kongens hustru Anne Boleyn, anklaget for forræderi og henrettet sammen med dronningen og fire andre. Historikerne mener at han sammen med de andre var høyst sannsynlig uskyldige.
Liv og virke
Weston ble født inn i en meget rik og familie med gode kontakter og han fant raskt en posisjon ved hoffet. Han skal etter sigende ha vært meget attraktiv mann med et rykte som en levde livet lett og var ofte i festlige lag. Han var gift, men var ofte utro. Ryktene som gikk på denne tiden ville ha det til at han hadde et hemmelig forhold til Margaret Shelton, som hadde vært elskerinnen til kong Henrik VIII i tiden 1534–1535.
Weston ble henrettet da han var tidlig i tyveårene. Han ble antatt falskt anklaget for å ha vært involvert i utenomekteskapelig forhold til dronning Anne Boleyn. Historikerne mener ganske sikkert at anklagene var fabrikkerte.
Han ble halshugget rett utenfor Tower of London den 17. mai 1536.
Serhij Sednjev
Serhij Anatolijovytsj Sednjev (ukrainsk Сергій Анатолійович Седнєв, russisk Сергей Анатольевич Седнев [Sergej Anatoljevitsj Sednev], født 19. desember 1983 i Hlukhiv) er en ukrainsk tidligere skiskytter.
Han debuterte i verdenscupen i 2004 i Ruhpolding. I de følgende årene deltok han vekselvis i europacup- og verdenscupløp. Hans foreløpig beste resultat er en tredjeplass på 20 km under verdenscupløpene i Pokljuka i desember 2007.
Han avla positiv dopingprøve i Antholz 22. januar 2013. Han ble avslørt først to år etterpå etter at nye testmetoder var tatt i bruk.
Plasseringer i verdenscupen
(Per 25. februar 2008)
Balta
Balta (norrønt: Baltey; skotsk: Balta) er ei ubebodd øy i den skotske øygruppen Shetland beliggende øst for Unst og Baltasundet. Øya har tidligere vært bosatt, men finnes ingen spor etter bebyggelse fra nyere tid.
Geografi
Øya, som har et totalt areal på 0,8 km², ligger utenfor østkysten av Unst og sundet Balta Sound. Naturlig klippebue på østsiden av øya. Balta Island Seafare og Skaw Smolts er det nordligste oppdrettsanlegget og fiskeklekkeriet i Skottland og Storbritannia.
Historie
Blant de historiske levninger på øya er ruinene av en broch, et rundhus bygd i stein fra tiden før nordmennene bosatte seg på øya. I norrøn, kristen tid ble det bygd et kapell til ære for den norske helgenen Sunniva av Selja. Det er dessverre ingenting igjen av kapellet, antagelig ødelagt av byggingen av en stasjon for konservering av fisk (som siden også har blitt borte). Det er gressgrodde fundamenter fortsatt, men ingenting over bakkenivået. Et par rektangulære mørke flekker i lysere torv representerer trolig bygninger, men sporene er for vage til å bli tolket.
Det er ingen folketellinger over nyere beboelse.
Den skotske geologen John MacCulloch besøkte Balta i mai 1820 for å utføre en trigonometrisk undersøkelse for Ordnance Survey (etat ansvarlig for landmåling og kartpublikasjon). Balta var den nordligste stedet for måling av senitsektoren.
Fyrtårn
Balta Light, på sørspissen av øya, var en av de første betongkonstruksjonene på Shetland. Fyret ble designet av David Stevenson og bygget i 1895. Det ble revet i 2003 og erstattet av et lite solcelledrevet lys.
MS «Akershus»
MS «Akershus» er et lasteskip bygget ved Rosenberg Mekaniske Verksted A/S som byggenummer 186. Det ble levert til Det Stavangerske Dampskibsselskap i august 1964. Solgt til Indherreds Aktie-Dampskibsselskab i Steinkjær, men kjøp tilbake noen år senere. Solgt videre til Midtøsten, der hun ble rappotert som forlist.
Stein Barth-Heyerdahl
Stein Barth-Heyerdahl (født 12. juli 1909 i Stamnes i Nordland, død 1972 i Eggedal, Buskerud ) var en norsk nasjonalsosialist, nyhedning, redaktør, journalist, politiker og kunstner. Han ble tiltalt i landssvikoppgjøret, men ikke dømt.
Nasjonalsosialisme
Omkring 1930 flyttet Barth-Heyerdahl til Oslo for å studere juss. Studier ble det lite av, desto mer kafeliv og politikk. Den kampglade og taletrengte nordlendingen ble raskt en sentral skikkelse i miljøet rundt Eugen Nielsen og en fast skribent i dennes talerør Fronten. Allerede på denne tiden var han en overbevist nyhedning og antikristen, og i 1933 meldte han seg ut av statskirken.
Barth-Heyerdahl ble tidlig medlem av NNSAP. Her viste han seg som en mer talentfull taler og agitator enn partiets leder, Adolf «Lille-Adolf» Egeberg jr. Deriblant var han en av skikkelsene som ledet an mengden i det såkalte Forumslaget i Oslo sentrum, da 200 unge norske nazister barket sammen med kommunister i studentersamfunnet, før de marsjerte ned til Stortinget med gneldrende «Heil»-rop. Barth-Heyerdahl holdt flere improviserte og vellykkede appeller for mengden, og proklamerte at det ikke skulle være siste gang Oslo SA (Sturmabteilung) marsjerte.
Invitert av Adolf Egeberg jr. deltok han 9. mai 1933 på stiftelsesmøtet til Nasjonal Samling. Barth-Heyerdahl var en av tre som medforfattet det første utkastet til partiets program. Men Barth-Heyerdals radikale antikristne og raseorienterte holdninger førte fra første stund til konflikt med Quisling, og høsten 1934 meldte han seg ut av NS. Fra 1934 til 1936 konsentrerte han sitt politiske engasjement om NNSAP, og da særlig redaktørjobben i partiorganet Nasjonalsocialisten.
Fra 1934-35 arbeidet han som foreleser i norrøn kultur og språk ved Nordisches Institut i Greifswald, et institutt som siden 1920-tallet hadde vært preget av völkische raseideologier.
Vinteren og våren 1934-35 var Barth-Heyerdahl med på møtene som ledet frem til etableringen av tidsskriftet Ragnarok. Etter hjemkomsten fra Tyskland høsten 1935 skrev han flittig i tidsskriftet, der han gikk til kraftige angrep på jødene og tidens åndelige forfall ved intellektualistene som «ikke forstår nasjonalsosialismens åndelige kjerne».
Da de interne konfliktene i NS kulminerte etter valget i 1936, deltok Barth-Heyerdahl ivrig i Ragnarok-kretsens intriger mot partiledelsen. Deriblant supplerte han Eugen Nielsen med informasjon om konflikten, og han sto bak Frontens oppfordring til desillusjonerte NS-medlemmer om å etablere et uavhengig nettverk av nasjonale grupper.
Da dette aldri ble noe av fokuserte Barth-Heyerdahl energien på Den Frivillige Arbeidertjenesten, der han fra starten av var medlem av landsstyret.
Under andre verdenskrig
Ved krigsutbruddet i Norge var Barth-Heyerdahl på litterær foredragsturne i Tyskland. Han reiste straks til Berlin, og da Quislings statskupp var et faktum kontaktet han sine gamle tyske forbindelser for å advare mot NS, Quisling og frimurerne.
Frem til 1943 oppholdt han seg for det meste i Tyskland, der han primært bedrev journalistisk arbeid. Han bidro flittig til tidsskriftet Ragnarok, ble fast leverandør til det norskspråklige propagandabladet Utsyn og i 1943, redaktør for bladet. I 1941 bet han i det sure eplet og meldte seg inn i NS. Året etter ble han utnevnt til pressesjef ved partiets tysklandsavdeling.
Barth-Heyerdahl oversatte Wulff Sørensens kontroversielle bok Forfedrenes Stemme, som utkom på Hans S. Jacobsens forlag Kamban, skapte stort oppstyr og bidro til konflikten mellom kirken og NS.
Kameraten Per Imerslunds uventede død gikk sterkt inn på Barth-Heyerdahl. De siste årene av krigen isolerte han seg i en hytte på Imerslunds enkes eiendom i Eggedal, der han fordypet seg i religiøse spekulasjoner, norrønstudier, diktning og kunstmaleri. Barth-Heyerdahl produserte en rekke malerier, blant annet naturromantiske bilder med motiv fra barndommens Nordland.
Etter krigen
Etter krigen ble det satt igang etterforskning. I 1948 ble landssviksaken henlagt, etter at politilegen konkluderte at «siktedes karakteravvikelser er så utpregede at man finner grunn til å nære tvil om hans sinnstilstand».
En periode bodde Barth-Heyerdahl hos venner, deriblant hos Hans S. Jacobsen og hos Ernst A. Schirmer på Bygdøy, før han i 1947 flyttet tilbake til Eggedal der han fortsatte sin eneboertilværelse og kunstneriske virksomhet frem til han døde i 1972.
Fønikisk alfabet
Fønikisk alfabet, også kalt for urkanaanittisk alfabet for inskripsjoner som er eldre enn rundt 1050 f.Kr., var et ikke-piktografisk konsonantalfabet, eller abjad, det vil si en form for skriftsystem hvor hver bokstav står for en konsonant og at leseren må legge til vokalen selv. Det ble benyttet for skriving av fønikisk, et nordsemittisk språk som ble brukt av sivilisasjonen i Fønikia. Det har blitt klassifisert som et abjad ettersom det nedtegner kun konsonantlydene, og med tillegg av matres lectionis for en del vokaler.
Fønikisk ble et av de mest utstrakte skrivesystemene, spredt av fønikiske handelsmenn over hele verden rundt Middelhavet hvor det ble assimilert av mange andre kulturer og utviklet seg videre. Det arameiske alfabet, en modifisert utgave av det fønikiske, var utgangspunktet for moderne arabiske og hebraiske skriftsystemer. Det greske alfabetet (og ved dens forlengelse også det latinske, kyrillske og koptiske) var en direkte etterfølger av det fønikiske, skjønt bestemte bokstavverider ble endret for å representere bestemte vokaler.
Foreldreskifter
Det har blitt en konvensjonell tradisjon å referere til skriften som «urkanaanittisk» fram til midten av 1000-tallet f.Kr. da det først ble dokumentert inngravert på en pilspiss av bronse, og som «fønikisk» kun etter 1050 f.Kr.
Spredningen av alfabetet og dets sosiale effekter
Fønikernes tilpasning av alfabetet var meget suksessfullt, og varianter ble tilegnet rundt hele Middelhavet hvor fønikerne drev handel fra 800-tallet f.Kr., særlig at det ga opphav til det greske, gammelitaliske, anatoliske og palohispaniske skriftsystemene. Alfabetets suksess hadde sin årsak delvis i dets fonetiske vesen; fønikerne var de første som benyttet et skrivesystem hvor en lyd var representert av et symbol. Dette enkle systemet sto i kontrast til andre skrivesystemer i bruk på samme tid, særlig kileskrift og egyptiske hieroglyfer som krevde mange komplekse tegn og var vanskelig å lære.
En annen årsak for dets suksess var den maritime handelskulturen til de fønikiske handelsfolkene, som bidro til å spre alfabetet til et antall steder i Nord-Afrika og Europa. Fønikiske inskripsjoner har blitt funnet på arkeologiske steder i et antall tidligere fønikiske byer og kolonier rundt Middelhavet, blant annet Byblos (i dagens Libanon) og Kartago (i dagens Tunisia). Senere funn i Egypt indikerer tidligere bruk av skrivesystemet enn først antatt.
Fønikisk hadde en langvarig effekt på de sosiale strukturene til de sivilisasjonene som de kom i kontakt med. Som nevnt over var skrivesystemet det første utstrakte fonetiske alfabetet. Dets enkelhet ikke bare tillot at det ble brukt i flerfoldige språk, men det gjorde det også mulig for folk flest å lære seg å skrive. Det skaket opp den langvarige statusen til skrivesystemene som eksempelvis egyptiske hieroglyfer som kun ble lært til og benyttet av medlemmer av de kongelige og religiøse hierarkier i samfunnet som benyttet skrivesystemet som et kontrollinstrument over informasjonen overfor resten av befolkningen. Fønikisk skrift forvitret mange av disse klasseinndelingene, skjønt mange kongedømmer i Midtøsten fortsatte å bruke kileskift for juridiske og liturgiske emner til langt inn i historisk tid. Fønikisk alfabet ble oppfunnet og utviklet av et praktisk handelsfolk som trengte et greit skrivesystem for å føre regnskaper og føre kartotek over innbo og handelsvarer. Nettopp av den grunn ble det oppfunnet, ikke av juridiske, religiøse eller kulturelle behov. Fønikerne benyttet ikke skivesystemet til å nedskrive diktning, det var først antikkens grekere som utvidet alfabets virkemåter.
Bokstavnavn
Fønikisk benyttet et system av akrofoni for bokstavnavn, det vil si at et bokstavtegn ved det ord som begynner med den lyd som bokstaven uttrykker. Navnene på bokstavene er i all vesentlighet den samme som i de skrifter som alfabet er utgått fra, som igjen er avledet fra bokstavverdiene til de opprinnelige hieroglyfer for hver enkelt bokstav. Det opprinnelige ordet var oversatt fra egyptisk til dets tilsvarende form i det semittiske språket, og deretter ble den begynnende lyd av det oversatte ordet bokstavens verdi.
De fønikiske bokstavformene som er vist her er idealiserte — faktiske fønikiske skrifttegn som er avdekket var langt mer grovere og mer variable i sin opptreden. Det var også betydelige variasjoner i fønikisk bokstavformer fra område og region.
Da skriving med alfabet begynte i antikkens Hellas var bokstavene like, men ikke identiske med de fønikiske og vokalene ble lagt til ettersom det fønikiske alfabetet ikke inneholdt vokaler. Det var også to særskilte forskjeller i skrivesystemene i ulike deler av Hellas, hovedsakelig hvordan fønikiske bokstaver som ikke trengte å være nøyaktig lik til de greske lydene som ble benyttet. En av disse lokale greske alfabetene utviklet seg til det standardiserte greske alfabetet, og et annet til det latinske alfabetet, noe som er årsaken til mange av forskjellene mellom disse to. Tidvis benyttet fønikerne en kort strek eller en prikk som symbol for å skille ordene.
<!--Jeg tok på meg for stor oppgave med tabellen nedenfor. Diagrammet nedenfor viser den grafiske utviklingen i de fønikiske bokstavformene til andre alfabet. Lydverdien endret seg ofte betydelig, både i løpet av den innledende frambringelsen av det nye alfabetet, og grunnet uttaleforskjeller over tid i språkene som benyttet alfabetene.
*This letter is only used in Persisk farsi/dari og er ikke en lyd eller bokstav brukt i arabisk
-->
Karl Kling
Karl Kling (født 16. september 1910 i Gießen, død 18. mars 2003 i Gaienhofen ved Bodensjøen i Tyskland) var en tysk Formel 1-fører og racingmanager. Han deltok i 11 Formel 1 Grands Prix-løp, og debuterte 4. juli 1954. Han oppnådde to 2 pallplasseringer og totalt 17 mesterskapspoeng.
Kling kom inn i motorsport via sin første jobb som resepsjonist hos Daimler-Benz i 1936, og på fritiden konkurrerte han i bakkeløp og pålitelighetsløp i produksjonsbiler fra Mercedes. Under andre verdenskrig fikk han mekanisk erfaring gjennom flyvedlikehold i Luftwaffe. I 1946 startet han igjen med motorsport i en BMW 328, og senere en Veritas.
Kling var med i utviklingen av Mercedes' retur til internasjonale konkurranser først på 1950-tallet, og hans seier i landeveisløpet Carrera Panamericana i 1952, hvor han kjørte den ennå eksperimentelle Mercedes-Benz 300SL var et definerende øyeblikk i å forsikre ledelsen i Daimler-Benz at motorsport hadde en plass i Mercedes' framtid. Han fikk plass som fører i den gjenopplivede Mercedes Grand Prix-troppen i 1954, og fullførte under et sekund bak den legendariske Juan Manuel Fangio i sin Formel 1-debut, og tok andreplassen i Frankrikes Grand Prix 1954 på den raske Reims-Gueux-banen. Denne lovende starten skulle imidlertid ikke vare, og da Stirling Moss kom til Mercedes i 1955 ble Kling i praksis degradert til tredjefører. Kling vant dog imponerende seire både i Berlin Grand Prix 1954 (på AVUS, enda en høyhastighetsbane) og i Sveriges Grand Prix 1955.
Da Mercedes trakk seg ut av Formel 1 etter 1955-sesongen, tok han over etter sin mentor Alfred Neubauer som sjef for Mercedes motorsport. Han satt i denne stillingen under deres vellykkede rallysatsing på 1960-tallet, og kjørte fra tid til annen også løp selv, hovedsakelig langdistanseløp. Han vant blant annet det store transafrikanske Alger-Cape Town-rallyet i 1961 i en Mercedes-Benz 220SE.
Pakistan under Sommer-OL 1972
Pakistan under Sommer-OL 1972. Tjueåtte sportsutøvere fra Pakistan deltok i fem sporter under Sommer-OL 1972 i München. Det var sjuende gangen som Pakistan deltok i et sommer-OL. De kom på delt 33.-plass med en sølvmedalje.
Karl Kling
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde) Noter til tabellen:
Edward B. Lewis
Edward B. Lewis (født 20. mai 1918 i Wilkes-Barre i Pennsylvania i USA, død 21. juli 2004) var en amerikansk biolog og genteknolog. Han vant nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1995.
Korsnes
Korsnes, (lulesamisk: Hierggenjárgga), er ei lita bygd i Hamarøy kommune i Nordland. Det er i dag ca. 50 innbyggere der, for det meste eldre folk. I bygda ligger Korsnes kirke og produksjonslokalene til sjømatprodusenten Taste of North. For å komme til bygda må man ta av E6 like sør for Bognes fergeleie.
Historie
Fra skattemanntallene vet man at de fleste innbyggerne i Tysfjord på 1600-tallet var sjøsamer. Av egnens 98 «skattemenn» i 1609 var kun én nordmann. Men ut mot midten av 1660-tallet ble fisket stadig dårligere, og kystbefolkningen begynte i stadig økende grad å livnære seg ved jordbruk. Dette falt sammen med at stadig flere nordmenn etablerte seg i Tysfjord. I 1665 var det 16 nordmenn i egnen, bosatt på gårdene Forså, Botn, Skogvoll, Sommerset, Leiknesbø, Leiknes og Korsnes. Det bodde 94 sjøsamiske familier i Tysfjord i 1665. Ved folketellingen («matrikuleringen») i 1723 var det bare 57 sjøsamiske familier i Tysfjord, men antallet norske familier var steget til 18. Sjøsamene i Tysfjord på begynnelsen av 1700-tallet skal ha livnært seg av fiske og skogbruk, ifølge datidige kilder. Omkring 1720 nevner en kilde at sjøsamene i Tysfjord er driftige og dyktige båtbyggere og tømmermenn. På 1740-tallet var det kommet borgere og gjestgivere både på Korsnes og i Kjøpsvik like ved.
Til langt opp på 1900-tallet var Korsnes et handelssted med telegrafstasjon, postkontor og faste dampskipsanløp. Knut Hamsun var ansatt som handelsbetjent på Korsnes en periode. Fotografen Magdalena Norman (1877-1979) vokste opp på Korsnes. Hun fikk bygget et fotoatelier på Korsnes i 1911, og Museum Nord har en rekke bilder fra hennes atelier. Hovedsakelig virket hun imidlertid som fotograf i andre deler av landet. Men i 1940 dro hun tilbake til Korsnes og arbeidet som dampskipsekspeditør og poståpner der frem til 1970. Fotoarkivet hennes ble gjenoppdaget i Harstad i 1985; det består av 6500 glassplater.
Pico de Orizaba
Pico de Orizaba, opprinnelig kalt Citlaltépetl fra nahuatl, er det høyeste fjellet i Mexico på nesten 5 700 moh. Navnet, Citlaltépetl, kommer fra citlalli som betyr «stjerne» og tepetl som betyr «fjell». Dette fjellet er av vulkansk opprinnelse. Siste utbrudd med pliniansk aktivitet skjedde i 1687, 1630, 1613, 1569, 1566, 1545–1565? og 1537. Det skjedde også et mindre utbrudd i 1867. Selv om det ikke har vært noen store utbrudd siden 1687, regnes vulkanen som aktiv. Siden det siste utbruddet i 1867 har det kun vært fumarolsk aktivitet.
Fjellet hører til Det transmeksikanske vulkanbeltet og befinner seg i Orizaba som hører til delstaten Veracruz og i delstaten Puebla. Fjellets høyeste punkt befinner seg i Puebla. De i Orizaba som snakker nahuatl, omtaler fjellet som Iztactépetl som kan oversettes som «hvit dame». Sørøst for Pico de Orizaba finner man fjellet Sierra Negra, som er synlig til venstre på bildet. Sierra Negra har en høyde på 4 580 meter.
Pico de Orizaba var viktig for tidligere kulturer som aztekere og Totonacas.
Fjelltoppen og høydedragene rundt det er i dag del av en nasjonalpark. Det finnes flere ruter for å nå vulkanen og mange mennesker besøker den.
Kåfjordtunnelen
Kåfjordtunnelen er en veitunnel på 1 208 m gjennom fjellet Sáhkkobátni (Sakkobadne) som ligger mellom Kvenvik og Kåfjord i Finnmark. Den ble bygget som en del av vegprosjektet E6 Møllnes-Kvenvik (Parsell 6, Alta vest) som igjen er et delprosjekt av E6 Storsandnes-Alta (Alta vest). Tunnelen og resten av vegstrekningen har gjort E6 mellom Alta og Kåfjord seks kilometer kortere.
Arbeidet med selve tunnelen ble påbegynt fra Kvenvik-siden 2. september 2011. Gjennomslaget på Kåfjord-siden ble utført 22. juni 2012. Tunnelen ble åpnet for trafikk 20. desember 2013.
I byggeperioden het tunnelen Kåfjordtunnelen, men vegvesenet foreslo å endre tunnelens navn, da det er mange andre steder som heter Kåfjord. Blant forslagene var Kvenviktunnelen etter stedet på østsiden av tunnelen, og navnet som så ble valgt, Sáhkkobátnitunnelen etter fjellet den går igjennom. Senere har man gått bort fra dette navnet.
Klaustrofobi
Klaustrofobi er angst for innestengte/lukkede rom, som for eksempel heiser. Den som har en slik fobi vil selv være klar over det og normalt forsøke å unngå trange, mørke rom. Klaustrofobi er vanlig, og mange som har denne type fobi som unge klarer i løpet av tiden å komme over det uten noen bestemt behandling.
Unni Wilhelmsen
Unni Elisabeth Wilhelmsen (født 12. juli 1971) er en norsk sanger, låtskriver og musiker.
Musikken hennes er visepreget popmusikk i den opprinnelige amerikanske visetradisjonen singer/songwriter. Da Wilhelmsen slo gjennom i 1996 med debutalbumet To Whom It May Concern (Polygram) ble hun samtidig en viktig formidler av en sjanger som i dag har fått bredt feste i norsk populærmusikk.
Wilhelmsen skriver i hovedsak musikk og tekster selv, men har tidvis skrevet tekst eller musikk i samarbeid med andre, enten i samarbeid med hennes samboer Terje Borg eller av Borg alene. Disse tekstene er også hennes første utgivelser på norsk etter fem album på engelsk.
Wilhelmsen arbeider heltid som artist/musiker og driver sitt eget plateselskap St. Cecilia Music. Selskapet utgir kun Wilhelmsens egen musikk.
Bakgrunn
Wilhelmsen hadde hatt piano øverst på ønskelisten i mange år da hun fikk en gitar av sin onkel til tolvårsdagen. Hun har selv beskrevet det som et frustrerende møte, og det endte med at hun hadde gitaren stående i skapet i ti år. Hun begynte etterhvert å spille på Skillingsborgen i Oslo hvor hun hadde hun sin debut som singer/songwriter. Etter hvert fikk hun tilbud om den første betalte konserten arrangert av Viseklubben Nye Skalder. Hun signerte etter hvert kontrakt med Polygram, som på den tiden var et av de største og viktigste plateselskapene som opererte i Norge. Debutalbumet «To Whom It May Concern» ble utgitt på Polygram i 1996.
Hennes første singel «Won't go near you again» klatret i 2006 opp på øverste del av VG-lista. låten har vært på hennes konsertrepertoar frem til i dag.
Postkort fra Lillebjørn
I 2012 deltok Unni Wilhelmsen i teaterforestillingen Postkort fra Lillebjørn på Oslo Nye Teater, hvor bypoeten Lillebjørn Nilsens karrière og sangskatt ble hedret. Forestillingen var uten dialog, og hele historien ble fortalt gjennom Lillebjørns sanger. Wilhelmsen deltok som skuespillende vokalist og gitarist.
Di Derre med Hu Derre
I 2013 ble Unni Wilhelmsen medlem av det norske popbandet Di Derre og overtok plassen etter Knut Nesbø som døde tidligere samme år. Hennes første prosjekt med bandet ble en såkalt antologi med gamle opptak og utgitt materiale som ble utgitt samme år under tittelen Historien om et band. Senere har hun fortsatt som bandets faste gitarist.
Ny trio
Unni Wilhelmsen ble venn med artist og låtskriver Solveig Heilo fra det norske bandet Katzenjammer mens hun turnerte Europa sammen med dem som oppvarmingsartist i 2011. Dette ble begynnelsen på en ny trio bestående av henne selv, Solveig Heilo og Hanne Mari Karlsen. Trioen spiller utvalgte låter fra Unni Wilhelmsens åtte album, låter skrevet av Solveig Heilo, og låter opprinnelig utgitt av blant annet Katzenjammer, Joni Mitchell, Lillebjørn Nilsen, First Aid Kit med flere.
Privat
Wilhelmsen vokste opp på Carl Berners plass og på Grünerløkka i Oslo. Hun er en ivrig tennisspiller og har vært medlem av Verdikommisjonen og har også engasjert seg i arbeidet for artisters rettigheter.
To Whom It May Concern 1996
1996 To Whom It May Concern (Polygram) innspilt og produsert i Bugges Room, produsert av Bugge Wesseltoft. Alle låter skrevet av Unni Wilhelmsen, unntatt «Can't stop», skrevet av Unni Wilhelmsen, Marius Brovold, Tor Haugsnes.
Definitely me 1997
1997 Definitely me (Polygram) innspilt hos Alar Suurna i Oslo Lydstudio, produsert av Bugge Wesseltoft. Alle låter skrevet av Unni Wilhelmsen, unntatt «The thread» skrevet av Espen Jørgensen, og «Grey Encounter» skrevet av Unni Wilhelmsen, Marius Brovold, Tor Haugsnes.
Medvirkende musikere: Unni Wilhelmsen, Bugge Wesseltoft, Kyrre Sætran, Tore Wildhauer, Johan Nordberg, Marius Reksjø, Fredrik Sager, Espen Jørgensen, Bengt Rosengren, Christer Jansson, Ann Kristin Haugen
Back in the blonde 2000
2000 Back in the blonde (Universal Music) innspilt i New Orleans hos Jim Watts i Clovet St. Studio, produsert av Malcolm Burn. Alle låter skrevet av Unni Wilhelmsen, unntatt «Long black dress» og «For the lonely ones» skrevet av Unni Wilhelmsen og Espen Jørgensen.
Disconnected 2001
2001 Disconnected (Universal Music) innspilt ved Øya Studio, produsert av Espen Jørgensen, unntatt «Niagara» innspilt i Studio Studio og produsert av Ronnie Le Tekrø og Knut Bøhn. Alle låter skrevet av Unni Wilhelmsen.
Medvirkende musikere: Unni Wilhelmsen, Espen Jørgensen, Finn Tore Tokle, Erik Holm, Johnny Skalleberg, William Hut, Ronnie Le Tekrø, Tor Sørensen, Bjarte Ludvigsen, Knut Bøhn, Tore Wildhauer, Ron Olsen, Dag Stokke
Hurricane's eye 2003
2003 Hurricane's eye (St. Cecilia Music) innspilt hos Kjetil Saunes i Høytoglavt Studio, produsert av Kjetil Saunes. Låter skrevet av Unni Wilhelmsen, unntatt «3 choices» skrevet av Unni Wilhelmsen og Espen Jørgensen, «Autumn Dawning» skrevet av Unni Wilhelmsen og Terje Borg, «Humbly for her» skrevet av Unni Wilhelmsen og Kjetil Saunes.
Medvirkende musikere: Unni Wilhelmsen, Kjetil Saunes, Espen Jørgensen, Anders Engen, Paulin Skoglund Voss, Sigmund Groven, Eivind Aarset
Til Meg 2006
2006 Til Meg (St. Cecilia Music) innspilt hovedsakelig i Fett Studio, samt Lydmølla Studio. Produsert av Unni Wilhelmsen, Fredrik Møller Ellingsen og Ole Jørn Myklebust, samt Ulf Holand (spor 3 «Goliat»). Mikset av Ulf Holand i Lydlab. Alle låter skrevet av Unni Wilhelmsen og Terje Borg, unntatt «Goliat» skrevet av Unni Wilhelmsen, Terje Borg og Ulf Nygaard.
Medvirkende musikere: Unni Wilhelmsen, Fredrik Møller Ellingsen, Ole Jørn Myklebust, Eivind Kløverød, Finn Tore Tokle, Ulf Nygaard, Børge Petersen-Øverleir, Jo Bakke, Tora Terese Wærvågen, Kristine L. Martens, Fritz Wepper, Trygve Seim, Øyvind Brekke, Jarle Bernhoft, Arild Nyborg, Peter Nielsen, Svein Schultz, Jørn Øien, katten Purre.
Unni Wilhelmsen live med Bodø Rythm Group & Bodø Sinfonietta (2013)
Diskografi
Livealbum fra 2013.
Einar Kvamme
Einar Kvamme (født 16. september 1925 i Bergen, død 24. april 2014 samme sted) var en norsk maler.
Utdanning og karriere
Kvamme hadde en solid faglig bakgrunn men utdannelse fra Bergen Kunsthåndverkskole, Ole Eydes malerskole og Statens kunstakademi i Oslo. Spesielt fremhevet han Jean Heiberg som en god læremester. Einar Kvamme debuterte på Vestlandsutstillingen i 1947 og var en av deltakerne på utstillingen 7 Bergensmalere i Bergen Kunstforening i 1952.
Så fulgte noen år da familien var i fokus og penselen ble lagt mer eller mindre på hyllen. Den neste separatutstillingen hadde han i 1974 i Bergen Kunstforening. Etter dette har han deltatt på en rekke utstillinger før han hadde sin neste separatutstilling i 2000. I 2005 hadde han en separatutstilling i Åsane kunstforening.
Kvamme var opptatt av at bildet er en selvstendig komposisjon som folk skal ha en selvstendig opplevelse av, så han presiserte at en ikke skal ta hans titler og tolkninger som en fasit.
Kvamme var medlem av Bildende Kunstneres Forening i Bergen, men ikke tilsluttet BONO. Hans verk er innkjøpt av Bergens Kunstforening, Bergen kommune og Hordaland fylkeskommune.
Terje Rød-Larsen
Terje Rød-Larsen (født 22. november 1947 i Bergen) er en norsk sosiolog, diplomat og tidligere politiker (Ap), som er særlig kjent for sin rolle i prosessen som førte fram til Oslo-avtalen. Han var i 1981 med å grunnlegge og var i en årrekke leder for Fagbevegelsens senter for forskning, utredning og dokumentasjon, som opprinnelig var en avdeling i LO, men som i 1993 ble en selvstendig organisasjon. Han var planleggingsminister i Thorbjørn Jaglands regjering i en drøy måned høsten 1996. Fra 1999 til 2004 var han FNs visegeneralsekretær for Midtøsten. Han var mellom januar 2005 og oktober 2020 leder for tankesmien International Peace Institute i New York.
Familie
Terje Rød-Larsen er gift med diplomaten Mona Juul, som var norsk ambassadør i Israel fra 2001 til 2004. De har en datter og en sønn sammen. Fra et tidligere ekteskap med oversetteren Merete Alfsen har han datteren Hilde Rød-Larsen som er forfatter og oversetter.
FAFO
Rød-Larsen ledet Fagbevegelsens senter for forskning, utredning og dokumentasjon (FAFO), som han var med å grunnlegge i 1981. FAFO var først en egen avdeling i LO, men ble etterhvert omorganisert til Forskningsstiftelsen FAFO i 1993. Organisasjonen var ment å være en møteplass for forskere, politikere, fagorganiserte og næringslivsfolk, i tillegg til å drive forskning.
Oslo-avtalen
På slutten av 1980-årene ble FAFOs internasjonale engasjement større. Terje Rød-Larsen flyttet til Kairo i 1989 da hans kone, UD-diplomaten Mona Juul, ble stasjonert på ambassaden der. I Midtøsten utførte han i FAFO-regi en omfattende levekårsundersøkelse blant palestinerne i Gaza, på Vestbredden og i Øst-Jerusalem. Dette førte ham nærmere i kontakt med personer som både hadde samband med israelske myndigheter og PLO, og Rød-Larsen brukte disse kontaktene til å spille en viktig rolle i de senere hemmelige forhandlingene som førte til en fredsavtale, og undertegnelsen av denne foran Det hvite hus i september 1993.
Ifølge professor Hilde Henriksen Waage tok Rød-Larsen med seg alle dokumenter tilknyttet fredsprosessen og har de i sitt private arkiv. Dette ble gransket av riksarkivaren, og Rød-Larsen innrømmet at han hadde et betydelig privat arkiv fra de hemmelige forhandlingene i Norge. Terje Rød-Larsen avviste å levere tilbake dokumentene, selv etter Riksarkivaren påpekte at det var brudd på norsk arkivlov.
Utenriksdepartementet
Samme år som fredsavtalen ble undertegnet, ble Terje Rød-Larsen ansatt i UD som spesialrådgiver i Midtøsten-spørsmål, med rang som ambassadør. Som nær medarbeider for utenriksminister Johan Jørgen Holst var han med å tilrettelegge Oslo-avtalen som i 1993 ble undertegnet mellom lederne for Israels regjering og Palestinas frigjøringsorganisasjon. I 1994 ble han utnevnt til visegeneralsekretær i FN og spesiell koordinator for de palestinske områdene, og hadde denne stillingen fra juni 1994 til oktober 1996.
Statsråd
I oktober 1996 ble Rød-Larsen bedt av Thorbjørn Jagland om å lede et nytt planleggingsdepartement i hans nye regjering.
1. november 1996 skrev så avisa Fiskaren en artikkel med tittelen: «Planla fiasko i Finnmark», der avisa undersøkte Fideco-prosjektet som FAFO ved Gudmund Hernes og Terje Rød-Larsen hadde vært involvert i mot slutten av 1980-årene. Dette ble begynnelsen på flere reportasjer om Terje Rød-Larsens fortid. Det kom fram at Rød-Larsen hadde tjent 600,000 kroner på å selge sine aksjer i Fideco tilbake til Bird Technology AS, som han hadde kjøpt dem fra. Det ble reist tvil om tidspunktet for det opprinnelige aksjekjøpet, og om fortjenesten skyldtes at aksjene hadde økt i verdi eller om Rød-Larsen hadde fått kjøpe dem til underpris. I så fall skulle det vært oppført i selvangivelsen og beskattet.
Terje Rød-Larsen fortsatte å være toppoppslag i alle aviser, radio og fjernsyn gjennom hele november og primo desember måned. Til slutt trakk han seg, og sa på pressekonferansen: «...Av hensyn til regjeringens videre arbeid og min egen situasjon, har jeg på denne bakgrunn innlevert søknad om å gå av som statsråd...» – Terje Rød-Larsen var minister i 35 dager, fra 25. oktober til 29. november 1996. Etter at han hadde erklært sin avgang, forlot han pressekonferansen med kommentaren «Dette har jeg ikke fortjent!», en kommentar som gikk ut på radio og fjernsyn.
4. mars 1997 besluttet Økokrim å gi Rød-Larsen en bot på kr. 50,000 for uriktige eller ufullstendige opplysninger i selvangivelsen for 1986. Etter å ha vurdert dette i seks uker, bestemte Rød-Larsen seg for å akseptere boten for «å spare familien og seg selv for ytterligere personlige og økonomiske belastninger». Han påpekte i en uttalelse at han ikke erkjente skyld, og var uenig i Økokrims vurdering av skattesaken.
I januar 1997 vurderte Oslo likningsnemnd saken, og kom til at Rød-Larsen hadde fått en skattepliktig fordel som han burde ha tatt med i selvangivelsen. Men da det hadde gått svært lang tid, og fordi Skattedirektoratet hadde kjent til forholdet uten å gjøre noe, besluttet flertallet i nemnda å henlegge saken.
Ambassadør og visegeneralsekretær i FN
I januar 1998 utnevnte Bondevik-regjeringa Rød-Larsen til ambassadør med ansvar for fredsforhandlingene i Midtøsten. Høsten 1999 ble han utnevnt til visegeneralsekretær i FN, FNs spesialkoordinator for fredsprosessen i Midtøsten og generalsekretærens representant overfor PLO og den palestinske selvstyremyndigheten.
Rød-Larsen var også involvert i forsøkene på å få avsluttet kampen i Libanon under de israelske angrepene mot Hizbollah i Libanon i 2006.
International Peace Institute
Gransking
International Peace Institute har i årenes løp mottatt langt over 100 millioner kroner av norske myndigheter. Riksrevisjonen har gjennomgått dokumenter om forbindelsen mellom UD og IPI. Mens Geir O. Pedersen var ekspedisjonssjef i UD, ga departementet 36 millioner kroner til tankesmien ledet av hans venn, Terje Rød-Larsen. Pedersen bestemte selv at han var habil i saken, senere ble Pedersens kone, Mona Christophersen ansatt i IPI. Ine Eriksen Søreide Riksrevisjonen vil granske habilitetsspørsmål ved UDs forhold til IPI ledet av Terje Rød-Larsen, og mener det er grunnlag for å se nærmere på saken, sier riksrevisor Per-Kristian Foss.
IPI har i etterkant av Rød-Larsens avgang startet en intern gransking via et eksternt regnskapsbyrå for å avdekke om det finnes ytterligere transaksjoner mellom IPI og Epstein.
Hedersbevisninger
25. januar 2008 dekorerte Frankrikes tidligere president Jacques Chirac personlig Terje Rød-Larsen med Æreslegionen. I august 2017 ble han utnevnt til kommandør av Æreslegionen, med Jean Todt som vertskap.
Arve Jørgensen
Arve Jørgensen (født 16. april 1978 i Klæbu) er en tidligere norsk turner.
Jørgensen representerte Trondhjems Turnforening, der han har turnet siden barndommen. Han vant NM-gull sammenlagt i 2006, og brøt med dette Espen Jansens 5-årige seiersrekke, der Jørgensen fikk 5 sølv på rad. Jansen fikk i dette NM-sølv, og Joachim Hanche-Olsen bronse.
Ved siden av turn er han utdannet lege, og har jobbet ved Stavanger universitetssjukehus siden august 2007. Videre har han søkt om å bli ESAs neste astronaut, og har søkt om å få ta en doktorgrad innen romfartsmedisin ved University of Texas.
Kjerringvatnet (Hattfjelldal)
Kjerringvatnet (sørsamisk: Aahkanjaevrie) er en innsjø i Hattfjelldal kommune i Nordland.
Tarjei Vesaas’ debutantpris
Tarjei Vesaas’ debutantpris er en norsk litteraturpris som hvert år blir delt ut til årets beste skjønnlitterære debutant. Prisen deles ut av Den norske Forfatterforening, og det er foreningens litterære råd som er prisjury. Juryen består av rådets ni medlemmer, som alle er medlemmer av forfatterforeningen, og de velger en prisvinner ut fra en fri og selvstendig vurdering basert på estetiske kriterier.
I henhold til en avtale mellom forfatterforeningen og Den norske Forleggerforening blir all ny norsk skjønnlitteratur sendt til alle medlemmer av det litterære råd. Rådets medlemmer velger derfor årets debutant uten at det foreligger en direkte påmelding til denne prisen. Prisen deles vanligvis ut i mars.
Prisen ble innstiftet av Tarjei Vesaas i 1964 med pengene Vesaas mottok som vinner av Nordisk råds litteraturpris dette året.
Terezín
Terezín (tysk: Theresienstadt) er en by og en tidligere militær festning og garnisonsby i regionen Ústí nad Labemi Tsjekkia. Byen er best kjent for sin fortid som Theresienstadt konsentrasjonsleir under andre verdenskrig.
Theresienstadt konsentrasjonsleir
Under andre verdenskrig var Theresienstadt brukt av tyske myndigheter som ghetto/konsentrasjonsleir for jøder fra Tsjekkoslovakia, Tyskland, Østerrike, Nederland og Danmark. Mer enn 140 000 jøder ble sendt til Theresienstadt og rundt 33 000 døde i ghettoen, rundt 90 000 ble transportert videre til tilintetgjørelsesleirer som Auschwitz.
X86-64
x86-64 (også kjent som x64, x86_64 og AMD64) er 64-bit versjonen av x86 instruksjonssettet og er fullstendig bakoverkompatibel med 16-bit og 32-bit x86-kode.
Eikefjorden
Eikefjorden er en fjord i Kinn kommune i Vestland innenfor Florø. Fjorden er en fortsettelse av Vassreset og Solheimsfjorden som ligger på sørsiden av Florø og strekker seg omtrent 16 kilometer inn til Eikefjord.
Fjorden har innløp mellom Mækjevika i nord og Neståa i sør. Fjorden blir smalere like etter innløpet og ved Leversundet er den rundt 300 meter bred. Fjorden går først østover før den svinger svakt sørøstover og inn til Kvalvik. Her blir fjorden langt videre og deler seg i to, en del øst til Eikefjord og en del vest til Botnavik. Lengst sørøst i fjorden ligger grendene Orehola og Sunnarvik.
Riksvei 5 går langs hele nordsiden av fjorden mellom Eikefjord og Florø.
Haggis
Haggis (fra skotsk hag, norsk: hakke opp) er en tradisjonell matrett som er laget av innmat av får, blandet med løk, havregryn og krydder og kokt i en dyremage. Den kommer i pølseform, det vil si maten er stappet inn i et pølseskinn, men ved servering skjæres skinnet opp og retten fortæres som en kjøttmos. Haggis serveres vanligvis med «neeps and tatties» (kålrotstappe og potetmos).
Haggis anses vanligvis for å være en skotsk nasjonalrett, men det finnes ingen historiske bevis som slår fast at retten er eksklusivt skotsk. Én teori er at norske vikinger tok med seg retten til Skottland på 800-tallet.
Den første kjente oppskriften for en matrett med navn «haggis» dukker opp i kokeboka Liber Cure Cocorum fra rundt 1430 i Lancashire, Nordvest-England. Omtrent samtidig dukker retten opp i en annen engelsk kokebok, da under navnet «Hagws of a schepe».
Haggis markedsføres ofte under navnet highland breakfast, en tung, skotsk frokost bestående av blant annet blodpølse, stekt egg og flesk.
Wolfgang Lüth
Wolfgang Lüth (født 13. oktober 1913, død 13. mai 1945) var en tysk baltisk marineoffiser og ubåtkommandør som blir regnet som den nest mest suksessfulle ubåtkommandøren i Kriegsmarine. Han var også den yngste noensinne til å få graden Kapitän zur See. Han mottok Jernkorsets ridderkors med ekeløv.
Lüth vervet seg til Kriegsmarine i 1933, med grad av seekadett. Deretter deltok han på et åtte måneder langt treningsoppdrag på den lette krysseren «Karlsruhe». I 1934 tjenestegjorde han på lettkrysseren «Königsberg». I februar 1937 ble han overført til ubåten U-27. Denne ubåten patruljerte under den spanske borgerkrigen.
Under hele andre verdenskrig tjenestegjorde han på mange forskjellige ubåter med stor suksess. Han senket totalt 43 skip med en vekt på tilsammen 225 712 tonn.
Lüth døde av vennlig ild den 13. mai 1945 og ble den siste som fikk statlig begravelse under det tredje rike. Den nye føreren Karl Dönitz talte ved begravelsen.
My Dying Bride
My Dying Bride er et doom / death metal-band fra England. Bandet ble startet i juni 1990 av Andrew Craighan (gitar), Aaron Stainthorpe (vokal), Calvin Robertshaw (gitar) og Rick Miah (trommer).
My Dying Bride regnes som en av de første som gjorde sjangeren kjent. Bandet var også en av de første til å spille doom metal med death growl vokal.
Diskografi
{| cellpadding="2" cellspacing="2" border="0" style="width: 100%;"
Studioalbum
(Peaceville Records) (Peaceville Records) (Peaceville Records) (Peaceville Records) (Peaceville Records) (Peaceville Records) (Peaceville Records) (Peaceville Records) (Peaceville Records) (Peaceville Records) (Peaceville Records) |
Kerstin Hellström
Kerstin Hellström Walan (født Kerstin Viktoria Hellström den 23. januar 1950 i Uppsala, død 7. desember 2014) var en skuespiller, lærer i skuespillerkunst og teaterregissør.
Som pedagog er hun benyttet blant annet av:
Wallander – Mørket
Mørket er en svensk film fra.
Handling
En tenåringsjentes selvmord viser seg å ha ett motiv som tynger flere tenåringsjenter fra en og samme skole i Skåne. Saken havner på Linda Wallanders bord. Hun har aldri før vært så fast besluttet på å løse en sak. Den har berørt henne på dypet da det viser seg at jentene på skolen blir hensynsløst lurt, utnyttet og fornedret. Kurt Wallander dras uventet inn i saken etter at han, uten noen foranledning, blir utskjelt og kalt gubbejævel av en fremmed, trettenårig jente; en ung jente hvis forpinte sjel roper på hjelp.
Om filmen
Mørket er den fjerde wallanderfilmen i serien. DVD-en kom ut den 12. oktober.
Singapore under Sommer-OL 1972
Singapore under Sommer-OL 1972. Sju sportsutøvere, fem menn og to kvinner fra Singapore deltok i tre sporter under Sommer-OL 1972 i München. De vant ikke noen medaljer.
Ilomants
Ilomants (finsk: Ilomantsi) er en kommune i landskapet Norra Karelen i Finland. Kommunen har 5,507 innbyggere (2014) og et areal på 3,172.9 km² hvorav 409 km² er vann. Ilomants er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Joensuu og Lieksa. Den har også en cirka ti mil lang grense mot Russland i øst.
Diego Tristán
Diego Tristán Herrera (født 1. mai 1976 i La Algaba) er en spansk tidligere fotballspiller. Han har blant annet spilt for, , , og. Han fikk også 15 kamper og fire mål for Spanias herrelandslag i fotball, hvor han blant annet var med i troppen til VM i fotball 2002.
Ilomants
Ilomants er det eneste sted i dagens Finland hvor det var kamper i vinterkrigen og fortsettelseskrigen. De østlige områder av kommunen ble avstått til Russland etter krigen.
Mimosa (stjerne)
Mimosa eller Beta Crucis er den nest klareste stjernen i stjernebildet Sørkorset. Stjernen ligger 353 lysår fra vårt solsystem. Dette er en dobbeltstjerne, som kretser rundt hverandre i løpet av 5 år, adskilt med 8 astronomiske enheter.
Stjernen står så langt sør at den er bare synlig sør for Krepsens vendekrets. Den har derfor ikke noe navn av latinsk/gresk/arabisk opprinnelse. Navnet «Mimosa» henspiller på fargen.
Flakavatnet
Flakavatnet er et vann som ligger i Hol kommune i Viken samt Ulvik kommune i Vestland. Innsjøen ligger i et pass som nesten skjærer gjennom Hallingskarvet. Innsjøen er blant de største innsjøer i Europa som ligger i overgangen til den høyalpine sone, der vegetasjonen er minimal eller fraværende og påvirkning fra permanente snøleier og breer er påtagelig.
Flakavatnet i vitenskapelig sammenheng
Flakavatnet ble første gang sporadisk undersøkt i vitenskapelig sammenheng sommeren 1933, av Norges første professor i limnologi, Kaare Strøm. Fordi årets høyeste temperatur i vannet såvidt kom over 4 °C (i slutten av august måned) foreslo han at innsjøen representerte en «semi-arktisk» innsjøtype. Denne betegnelsen er senere endret til «subpolar» – Flakavatn var dengang typelokaliteten. Innsjøen var vanskelig tilgjengelig med tungt vitenskapelig utstyr, og nettopp fordi den krever betydelig fysisk innsats, har undersøkelsene av innsjøen vært begrenset.
Vitenskapelige undersøkelser av Flakavatnet har vært tatt opp igjen fra 2002, og målinger og beregninger som Strøm gjorde har vært fulgt opp, til sammenligning. Ut ifra fotografier (blant annet i Strøm 1934) er det tydelig at breen Flakavassfonn har skrumpet betydelig, og påvirkningen av smeltevann fra denne og andre snø- og isrester må ha avtatt siden de første undersøkelser. Limnologene ved Universitetet i Oslo følger derfor innsjøen nøye, og er interessert i de fysiske, kjemiske og biologiske endringer som har skjedd, og vil kunne skje, under de foreliggende klimabetingelser.
Island under Sommer-OL 1952
Island under Sommer-OL 1952. Ni sportsutøvere fra Island deltok under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. De vant ikke noen medaljer.
Endelig vals
Endelig vals er debutplata til felespilleren Ragnhild Furebotten, utgitt høsten 2007. Medmusikere på plata er Frode Haltli og Gjermund Larsen. Albumet inneholder kontemporær folkemusikk. Det er utgitt på plateselskapet Ta:lik. Albumet ble nominert til Spellemannprisen 2007 innenfor folkemusikksjangeren.
Middelalderlatin
Middelalderlatin (Latina Mediaevalis) er den type latin som utviklet seg fra senlatin. Det ble brukt fra 800-tallet og fram til 1400-tallet i særlig vestlige Europa, hovedsakelig akademisk utveksling for lærde mellom ulike nasjoner, innenfor vitenskap, filosofi og jus, og dessuten innenfor liturgien til den romersk-katolske kirken. Til tross for den kirkelige opprinnelsen til mange av språkets forfattere, skal middelalderlatin ikke forveksles med kirkelatin. Det er ingen bestemt enighet om de nøyaktige grensene for når senlatin slutter og middelalderlatinen begynner. En del akademisk forskning begynner med framveksten av tidlig kirkelatin på midten av 300-tallet, men andre har forskjøvet tiden til rundt 500, og andre har plassert det omtrentlige tidspunktet med erstatningen av skriftlig senlatin med skriftlig romanske språk (som fransk, spansk, italiensk...) som begynte i det små rundt 900.
A Day to Remember
A Day to Remember er et amerikansk band fra Ocala Florida.
Bandet ble opprettet i 2003 av gitaristen Tom Denny og trommeslageren Bobby Scruggs. De er mest kjent for sin udefinerte musikksjanger som bærer preg av metalcore, pop-punk, rock og emo.
Carl Spitzweg
Carl Spitzweg (født 5. februar 1808, død 23. september 1885) var en tysk maler og dikter fra romantikken. Han regnes som en av de viktigste kunstnerne fra Biedermeierepoken. Han malte landskaper og figurbilder og ble særlig kjent for sine humørfylte og idylliske sjangerscener fra det småborgerlige liv.
Han ble født i Unterpfaffenhofen som den andre av Franziskas og Simon Spitzwegs tre sønner. Faren, en velstående kjøpmann, var behjelpelig med å utdanne Carl som farmasøyt på universitetet i München. Etter et sykdomsavbrekk, begynte han å male. Spitzweg var selvlært som kunstner, og kopierte verk av flamske mestere. Han bidro med sitt første arbeid i satiriske tidsskrifter som Fliegende Blätter. En rekke av hans tegninger for dette bladet ble utgitt i Spiessbürger und Käuze zum Lachen (1913) og andre samlinger. Da han mottok arv i 1833, viet han seg til maleriet alene.