cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plagionotulus
Utseende
Middelsstore, nokså tettbygde, kontrastrikt tegnede trebukker. Artene kan minne noe om vepser. De er svarte med hvitaktige tegninger. Antennene er spinkle, svarte og omtrent halvparten så lange som kroppen. Pronotum er tønneformet til ovalt, omtrent så langt som bredt. Dekkvingene er jevnbrede. Tegningene omfatter en flekk ved "skuldrene", en omvendt V-formede tegning lenger bak i dekkvingen, også spissen er mer eller mindre lys. Beina er lange og slanke.
Levevis
Larvene utvikler seg i hard og tørr, død ved på greiner og stammer av løvtrær. De voksne billene besøker gjerne blomster.
Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i tropisk Afrika.
Guttene fra Brasil
Guttene fra Brasil (originaltittel: The Boys from Brazil) er en britisk-amerikansk science fiction-thriller fra 1978 regissert av Franklin J. Schaffner. Filmen handler Nazi-jegeren Lieberman som jakter på nazilegen Mengele. Underveis oppdager han at Mengele har iverksatt en djevelsk plan som involverer kloning av mennesker. Hovedrollene spilles av Gregory Peck og Laurence Olivier, mens sentrale biroller spilles av James Mason, Lilli Palmer, Uta Hagen, Anne Meara, Denholm Elliott og Steve Guttenberg. Filmen er basert på ei bok av Ira Levin utgitt i 1976.
Handling
Omkring i verden blir flere unge gutter fedreløse. De er alle like gamle, har tilnærmet identisk utseende og fedrene har samme type yrke. Journalisten Bennet, assistert av den erfarne nazi-jegeren Liebermann, begynner å etterforske saken og kommer omsider på sporet av den beryktede nazilegen Josef Mengele, krigsforbryteren som har holdt seg skjult i en søramerikansk stat siden krigens slutt. Etterhvert innser han at han har snublet over en djevelsk plan igangsatt av Mengele. Han finner ut at 94 tilsynelatende tilfeldig utvalgte menn verden over myrdes på bestemte datoer. Drapene har tilknytning til et prosjekt som går under navnet "Guttene fra Brasil" og som innbefatter kloning av mennesker.
Popularitet og økonomi
Guttene fra Brasil ble en moderat suksess i USA hvor den innbragte $19 millioner.
Anmelderne
Den fikk blandet mottakelse av filmanmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 70 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmkritikeren Leonard Maltin gav den 2,5 av 4 stjerner.
VG gav den terningkast fem.
Priser
Filmen ble nominert i tre Oscar-kategorier, samt en Golden Globe. Laurence Oliver ble tildelt prisen for beste mannlige skuespiller av bransjeorganisasjonen National Board of Review.
I rollene
(utvalg)
Héctor Cúper
Héctor Raúl Cúper (født 16. november 1955) er en argentinsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er landslagstrener for.
Norbert Geis
Norbert Geis (født 13. januar 1939) er en tysk politiker (CSU) fra Bayern. Han var fra 1987 til 2013 medlem av Forbundsdagen. Geis var justispolitisk talsmann for de konservatives (CDU/CSU) fraksjon i parlamentet.
Héctor Cúper
Han var trener for s landslag under VM i fotball 2018.
Torbjørn Svendsen (fotballspiller)
Torbjørn Svendsen (født 1. juni 1954) er en tidligere fotballspiller fra Sola. Svendsen spilte for Viking Fotballklubb og landslaget. Med sine 500 kamper mellom 1973–1986 er han en av de spillerne i Viking med flest kamper for klubben. Han scoret 117 mål i løpet av karrieren. Han var i mange år sportsredaktør i Rogalands Avis.
Stonebreen
Stonebreen er en isbre på østsida av Edgeøya. Den er en østlig fortsettelse av Edgeøyjøkulen og strekker seg ut i havet, hvor den danner Edgeøyas østligste punkt. Breen er oppkalt etter en engelskmann ved navn Stone, sannsynligvis en ansatt i Muscovy Company i London.
Stonebreen er den viktigste bidragsyteren til isfjell i området mellom Svalbard og Bjørnøya.
Aasiaat museum
Aasiaat museum er et lokalhistorisk museum i byen Aasiaat, som ligger ved Diskobukta på vestkysten av Grønland.
Museet ble opprettet i 1978, i forretningsmannen Frederik Lynges hus, bygd i 1932. I 2002 ble museet flyttet til dagens beliggenhet, den gamle kolonibestyrerboligen fra 1860. Den første bygningen museet var i er i dag et lager for museet.
Sanne Keizer
Sanne Keizer (født 6. februar 1985) er en nederlandsk sandvolleyballspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun utslått i gruppespillet.
Batatais
Batatais er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Galärvägen
Galärvägen er en trasé for skip over land mellom Strömstad og Iddefjorden. Skip ble ført gjennom elver, vann, våtmarker og til og med over små berg på strekningen. Den ble anlagt i 1718 av svenskene for å kunne overføre en flotilje  til den innestengte fjorden mot Halden. Tolv større og mindre krigsskip ble overført i juli og august 1718.
Tordenskjold og Swedensborg
Svenskene startet planleggingen for overføringen av krigsskipene fra Strömstad i juni 1718 etter et møte mellom svenskekongen Karl XII og Emanuel Swedenborg. Troppene i Svea Livgarde og Älvsborg Regementet på mellom 500 og 800 mann ble kommandert til arbeidet, som startet den 26. juni 1718. Vannene i terrenget mellom Strömstad og Iddefjorden ble utnyttet, men skipene måtte trekkes over land på strekningene mellom disse.
Swedenborg hadde erfaring og ekspertise fra skipsfarten i Göta älv, der båtene ble trukket over land ved Stora og Lilla Edet før slusene i Trollhättan var anlagt. Men ideen til denne usedvanlige overføringen, som savner sitt sidestykke i skandinavisk historie, er sagt å være inspirert av den dansk-norske sjøhelten Tordenskjold.
I oktober 1717 hadde Tordenskjold vært med på å overføre to dobbelte sjalupper til Iddefjordsflotiljen. Denne operasjonen ble utført etter hans forslag ovenfor krigsrådet. Inspirert av eksempelet mellom Røsneskilen og Isebakkestranden ved Knivsøya gikk Swedenborg til verket.
Transportruten
Den 26. juni startet generalkvartermester Baltzar von Dahlheim den første overførelsen ved å føre de første fartøyene opp på land fra bukten ved byen Strömstad og varpe dem på stokker til Strömsvattnet. Ved enden av vannet ble fartøyene dratt på land ved gården Norr Hede sør for Värmlandsbro. Der ble de større fartøyene ført forbi Gröne hög til Färingen, mens de mindre ble ført i skogsterreng til gårdene Kåröd og Jonsbo og så langs Eggedalen til Færingen.
Den tøffeste og meste anstrengende delen av arbeidet for soldatene var Dödmansstenen med en ås fra den nordlige delen av Lången ved Huslös. Her var det en stor stigning til myrene. Stigningen var så stor at soldatene som slepte fartøyene oppover åsen, var nødt til å hvile ut i flere dager. Gården Galejeröd var de svenske soldatenes hvilested før de måtte gi seg i kast med de sagnomsuste Galejmyrarna.
Etter å ha forserte de vanskeligste hindringene, kom fartøyene ned på landeveien Näsinge-Björneröd til Elgsjön. Der hadde et leirsted blitt anlagt for hundrevis av soldater. De oppholdt seg der i telter og barakker ved berget utenfor Elgsjöns nordlige ende. Stedet het nå Lägret eller Leijret. I ettertiden fikk en mindre gård på stedet dette navnet.
«Luren»
«Luren» var det største krigsfartøyet ble trukket på land og slept fra Strömstad til Iddefjorden, men «Luren» var ikke en vanlig galei. Det var en 19,3 meter lang og 4,5 meter bred brigatine som veide 39 tonn. Likevel var «Luren» en like stor trussel som en storgalei etter de lokale forholdene på Iddefjorden og bestykningen var ikke mindre slagkraftig. Den hadde to 12-punds, fire 8-punds og åtte 3-punds kanoner ved siden av åtte 2-punds svingbass.
Forflytningen av «Luren» var meget problematisk og først i september kunne dette krigsfartøyet ligge på vannet ved Pilegården. Det tok svenskene nær en måned å fullføre operasjonen fra Strömstad.
Den svenske flotiljen
Tilsammen tolv større og mindre krigsfartøyer var ført over land og sjø via en tyve kilometer lang strekning til en ny havn i Trångstrandsviken. Denne viken var ikke bare beskyttet av skanser ved Krokstrand, men også av et batteri på odden mellom viken og Iddefjorden. Ved Krokstrand hadde man startet et båtbyggeri på et verft og der hadde mindre rofartøyer kalt læder- og blikkbåter, mindre prammer og tømmerflåte blitt bygget og sjøsatt.
I september 1718 var tre tømmerflåter ferdigbygget, og byggingen av ti prammer var startet. Men kun få var klargjort for kamp. I november var den svenske flotiljen i Iddefjorden på 18 større og mindre krigsfartøy samt et ukjent antall mindre båter.
Under Sjøkrigen i Iddefjorden hadde svenskene opplevd et tilbakeslag ved Pilegården i august da norsk beskytning fra redutten på Skriverøya forårsaket stor ødeleggelse på deres fartøyer og bygninger. I september ble flere vakthus oppført ved Pilegården og et nytt batteri ble reist ved Hälle.
Da den norske Iddefjordsflotiljen ble senket og etterlatt på bunnen av fjorden den 16. november 1718, hadde den svenske flotiljen igjen herredømme over den strategiske viktige fjorden og kunne bidra til beleiringen av Fredriksten festning. Flotiljens oppgave var ikke å ta herredømmet fra nordmennene over fjorden, men å assistere en beleiring. Et beleiringstren med ammunisjon, tyngre beleiringsskyts, en stor mengde kruttønner og mye annet måtte fraktes over fjorden. Dette var grunnen til at flotiljen hadde fått forsyningsoppdraget for beleiringen av festningen i Halden.
Etter Karl XIIs død 11. desember 1718 ble flotiljen viktig på ny, nå for å få fortgang på retretten fra Norge. Frederik av Hessen, som overtok etter sin svogers død, hadde beordret denne, og på kort varsel måtte hele beleiringstrenet med artilleri, ammunisjon, krutt og artillerister føres over til den svenske siden.
Den endelige skjebnen for den svenske flotiljen i Iddefjorden er ikke kjent, men flere fartøyer hadde blitt trukket på land i løpet av vinteren og våren i 1719 og forlatt. Allerede om våren 1719 tok et norsk streiftog seg over fjorden og fant tolv kanoner og seks bombekastere som var gravet ned ved Pilegården.
Shangyu
Shangyu (kinesisk: 上虞; pinyin:  Shàngyú) er en by på fylkesnivå administrert av Shaoxing i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Den hadde drøyt 100 000 innbyggere i 2002. Byen har maritim industri. Wu er talemålet i Shangyu.
Galärvägen
Galärvägen i dag
Naturvården i Strömstad har istandsatt den gamle traséen fra Karlsgatan i Strömstad som turvei. Gjennom turveien har man fått tilgjengelighet til flere mindre severdigheter, blant annet flere fortidsminner.
Shangyu
En elv løper nordover gjennom byfylket. Shangyus bysentrum, Baiguan, ligger der Cao E-elven (曹娥江) kommer ut fra høydene som utgjør halvparten av fylket og ut på det flate slettelandet mot Hangzhoubukten. Denne elven, og Cao E-tempelet (曹娥庙) ved dens bredd, er oppkalt etter en fjorten år gammel jente som ble landskjent i år 143 e.Kr. for sin barnlige hengivenhet. Hun døde i elven mens hun forsøkte å berge i land liket til hennes far (Cao Xu) som druknet mens han forestod en seremoni til ære for Wu Zixu som selv var vidgjeten for sin barnlige hengivenhet.
Galärvägen
Galärvägen i dag
Ved slutten av turveien er det reist en minnestein ved Hällesmörk. Den opplyser at viseadmiral Olof Strömstierna, generalkvartermester Baltzar von Dahlheim og Emanuel Swedenborg ledet transporten av de 12 fartøyene under den store nordiske krig.
Shangyu
Samferdsel
Kinas riksvei 104 løper gjennom fylket. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.
Kinas riksvei 329 går gjennom området, fra Hangzhou via Shaoxing og Ningbo til Putuo på Zhoushanøyene.
Ilja Repin
Ilja Jefimovitsj Repin (1844-1930) var en russisk maler og billedhugger som tilhørte Peredvizjniki-skolen. Hans realistiske verker uttrykte ofte stor psykologisk dybde og fremviste motsetningene i den eksisterende samfunnsordenen. På midten av 1920-tallet ble det etablert en Repin-kult i Sovjetunionen, og Repin ble fremholdt som en modell for sosialist-realistiske malere i Sovjetunionen.
Bakgrunn
Ilja Jefimovitsj Repin (russisk: Илья Ефимович Репин) ble født i Tsjuhujiv  Tsjuhujiv nær Kharkiv i den ukrainske del av Tsarrussland. Foreldrene var russiske, faren av fattig kosakkslekt, og moren drev en liten landsbyskole. Repin fikk utdannelsen sin ved en kunstskole i St. Petersburg i 1866.
Det russiske kunstakademiet, før kjent som Sankt Petersburgs kunstakademi, er nå faktisk kjent som Ilja Repin-akademiet fordi han ble sett på som en så viktig del av russisk historie og fordi han senere skulle undervise der.
Kunstner
I perioden fra 1873 til 1876 bodde han, på stipend fra kunstakademiet, i Italia og Frankrike. I Paris ble han påvirket av de franske impresjonistene, noe som skulle vises i hans bruk av lys og farge i sine malerier senere. Han ble likevel ikke impresjonist selv; stilen hans ble liggende nærmere de europeiske mesterne, og da særlig Rembrandt.
Gjennom karrieren malte han ofte vanlige mennesker, gjerne bønder og folk fra fattigere kår, selv om han på slutten av sin karriere også malte medlemmer av det russiske aristokratiet, deriblant tsar Nikolaj II.
Bauru
Bauru er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Lucas Rossi
Lucas Rafael Rossi (født 2. juni 1985) er en argentinsk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på tiendeplass med det argentinske landslaget.
Han tok gull under Sommer-OL 2016.
Buckow
Buckow [ˈbuːkoː] (lang u) er en ortsteil i Berlins bydel Neukölln.
Geografi
Buckow ligger sør i Berlin og er delt i to av orsteilen Gropiusstadt. Den vestre delen Buckow 1, grenser i øst til Gropiusstadt, i sør til Schönefeld i Brandenburg, i vest til Lichtenrade i Tempelhof-Schöneberg og i nord til Britz. Den mindre nordøstlige delen kalt Buckow 2, ligger mellom Britz, Rudow og Gropiusstadt.
Trur’u je er deilig
«Trur'u je er deilig» er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 3. desember 1979 på musikkalbumet Salmer og sanger vi gjerne hiver. Sangen er innspilt 27.-30. august samme år i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var kompband.
Originalen heter «Da Ya Think I'm Sexy?» og ble gitt ut på singel med Rod Stewart i november 1978. Stewart skrev sangen sammen med trommeslager Carmine Appice. Originalteksten handler om de nervøse tankene som oppstår både hos en dame og en mann som møter hverandre på et dansested før hun blir med han hjem.
Tekstens jeg i Prima Veras tekst har mange utseendemessige skavanker, men prøver allikevel å få kontakt med en dame. I Stewarts original forekommer ordet «dime», som i Prima Veras versjon blir sjokolademerket «Dajm». Jahn Teigen synger.
Sangen er også utgitt på samlealbumene Best of Ebba (januar 1981) og Rest of the best vol 2,5 (september 2000).
Prima Vera fremførte «Trur'u je er deilig» på NRK programmet Halvsju den 26. januar 1980. Teigen sang over et playback, mens Tom Mathisen og Herodes Falsk parodierte disco dans.
Randulveedderkopp
Randulveedderkopp (Pardosa palustris) er en av edderkoppene i gruppen ulveedderkopper (Lycosidae). De jakter vanligvis på jordbunn, de spinner ikke fangstnett.
Utbredelse
Randulveedderkopp er utbredt i holarktis. Den finnes i Norge.
Utseende
Randulveedderkopp er lyst eller litt mørkere brun eller brunsvart, med lysere eller mørkere flekker. Som voksne (imago) er hunnen og hannen omtrent 8 mm lang (kroppens lengde).
Mange av artene i slekten Pardosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd. Randulveedderkopp ligner ganske mye på Pardosa monticola.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
Jim Courier
Jim Courier (født 17. august 1970 i Sanford, Florida) er en tidligere amerikansk tennisspiller.
I løpet av karrieren kom han tre ganger til finalen i French Open, og vant turneringen i 1991 og 1992. Han var spesialist på langsomme underlag, og vant også Australian Open i 1992 og 1993. Ved de andre Grand Slam-turneringene i New York og Wimbledon kom han til finalen en gang (henholdsvis i 1992 og 1993), men uten å vinne.
Umbro
Umbro er en sportsutstyrprodusent som ble etablert som merkevare i 1924 i England, nærmere bestemt i Wimslow ved Manchester. Dermed er de et av de eldste merkevarene i sitt slag i dagens marked.
Umbro er sponsor av fotball-landslag som, og.
Umbro Norge har kontorer og lager i Vennesla, rett nord for Kristiansand. De sponser over 600 idrettslag og klubber.
Blant norske toppklubber sponser de blant annet Vålerenga,, , , Jerv, Vipers Kristiansand, Elverum Håndball, ØIF Arendal, Byåsen Håndball Elite, Tertnes.
De anser seg selv som en klubbspesialist, med stort fokus på håndball og fotball.
Marie Elisabeth av Slesvig-Holsten-Gottorp (1634–1665)
Marie Elisabeth av Slesvig-Holsten-Gottorp (født 6. juni 1634 på Gottorp, død 17. juni 1665 i Darmstadt) var landgrevinne av Hessen-Darmstadt.
Hun var datter av hertug Frederik III og dennes hustru Marie Elisabeth av Sachsen. Datteren giftet seg den 24. november 1650 på Gottorp med landgreve Ludwig VI av Hessen-Darmstadt (1630–1678), som hun hadde forlovet seg med året før.
Etter å ha satt 8 barn til verden, døde hun i 1665 under en komplisert fødsel. Marie Elisabeth ble begravet i Stadtkirche Darmstadt.
Reidar Goa
Reidar Goa (født 8. april 1942, død 8. september 2018 ) var en norsk fotballspiller fra Randaberg som spilte i forsvar for, og.
Karriere
Som 15-åring debuterte han på A-laget til og spilte 180 kamper.
Goa debuterte på G19-landslaget som 17-åring mot Danmark og spilte blant annet sammen med Roald «Kniksen» Jensen, Nils Arne Eggen, Arild Gulden og Bjørn Odmar Andersen. Goa ble kjent for sitt solide spill og gode pasninger fra sin posisjon som forsvarsspiller.
Han spilte i fra 1966 til 1977 og spilte totalt 404 A-lagskamper (inkludert treningskamper) og scoret seks mål. Goa er på niendeplass på listen over Viking-spillere med flest kamper.
I serien spilte Goa til sammen 195 kamper (ingen mål) for Viking i øverste divisjon, og var med på å vinne seriegull fire sesonger på rad mellom 1972 og 1975. Han spilte også fire kamper på A-landslaget mellom 1970 og 1975.
Goa ble tildelt fortjenstmedalje i 1976 og ble æresmedlem i Viking i 2000. Han jobbet også som banekoordinator på Viking stadion og var banemester for Viking fra 1985 til 2010.
Dimităr Sjtiljanov
Dimităr Panajotov Sjtiljanov (bulgarsk: Димитър Панайотов Щилянов; født 17. juli 1976) er en bulgarsk bokser.
Han representerte Bulgaria under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Min Svigerinde fra Amerika
Min Svigerinde fra Amerika er en kort dansk stumfilmkomedie fra 1917 i regi av Lau Lauritzen sr. Manuset ble skrevet av Valdemar Andersen. Det har ikke lykkes å få bekreftet om denne filmen gikk på norske kinoer eller hva den norske tittelen var. Norskfødte Betzy Kofoed medvirker.
Handling
Fru Balle kjører hjemover i hestevogn i den søte tro at hun forbereder ektemannen på en gledelig overraskelse. Det gjør hun, for i hennes fravær flørter han med en ung kvinne i deres hjem. Hun forlater heller ikke hjemmet etter at fru Balle har låst seg inn. Tjenestejenta gir herr Balle et telegram hvor det står at broren Tommy fra USA og hans kone kommer på besøk. I trengselen i havna mister Tommy kona og begir seg alene til sin bror i Danmark. Herr Balle ber Tommy om å lyve om at han allerede har sendt kona dit i forveien (og at det er den unge kvinnen som befinner seg i hjemmet). Fru Balle sender Tommy og «kona» inn i gjesteværelset. I mellomtiden sitter den virkelige kona på en koffert i byen og snakker til danske forbipasserende på engelsk. Ingen forstår hva hun sier, men en politimann hjelper henne til rett bestemmelsessted. Når fru Balle spør mannen om hvem denne kvinnen er, lyver han om at broren er mormon og at hun også er hans kone. Fru Balle henviser henne til gjesteværelset. De to kvinnene begynner å slåss. Herr Balle adskiller dem. Han sier til den amerikanske kvinnen at hennes mann er en ren engel, at han har løst problemene for ham og at han skal «eksportere den overflødige ladyen ut av lokalene».
Gonzalo Peillat
Gonzalo Peillat (født 12. august 1992) er en argentinsk landhockeyspiller. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han endte på tiendeplass med det argentinske landslaget.
Han tok gull under Sommer-OL 2016.
X86-arkitektur
x86-arkitekturen er en instruksjonssettarkitektur som ble introdusert i 8086-prosessoren fra Intel i 1978. Den har siden blitt benyttet i en mengde andre mikroprosessorer, og denne arkitekturen brukes fortsatt i de fleste PC-er. Navnet kommer av at hovedprosessoren i hver av de første prosessorgenerasjonene hadde navn som sluttet på 86. Arkitekturen har vært i stadig utvikling siden starten, noe som leder til mange undervarianter. IA-32/x86-32 er en videreutvikling av x86-arkitekturen, og x86-64 en videreutvikling av x86-32. Begge er bortimot fullt ut bakoverkompatible med den opprinnelige x86-arkitekturen.
Suksessen til denne arkitekturen kom egentlig ikke av dens oppbygning. Arkitekturen presterte ikke noe bedre enn andre typer, og Intel hadde planer om å lansere en nyere prosessor med ny arkitektur tidlig på 80-tallet. IBMs suksess med PC-en, som brukte en 8088-prosessor, gjorde det mest lønnsomt å fortsette med x86-arkitekturen. De kansellerte fremtidsplanene, og fortsatte med å videreutvikle arkitekturen. Dette har ført til både positive og negative sider om den. Den største ulempen er kanskje at arkitekturen har mye gammel tankegang helt tilbake fra 70-tallet, men fordelen er at programmer for x86-prosessorer kan kjøres på utrolig mange PC-er fra 80-tallet og frem til i dag.
x86-prosessorer produseres av Intel og AMD. Også NEC, Harris, Cyrix (senere VIA), IBM m.fl. har produsert X86-prosessorer.
Arkitekturen
x86 er en CISC-arkitektur, noe som gjenspeiles i at instuksjonssettet inneholder mange og til dels kompliserte instruksjoner. Den opprinnelige x86-arkitekturen hadde en standard ordlengde på 16 biter, men dette ble økt til 32 biter i IA-32 og 64 biter i x86-64. Lenge hadde arkitekturen relativt få prosessorregistre, men dette endret seg med tiden, spesielt med introduksjonen av x86-64-arkitekturen.
Som de fleste datamaskinarkitekturer benytter x86-arkitekturen toerkomplement for å representere negative heltall. Dette gjør at man for addisjon og subtraksjon kan bruke de samme instruksjonene for å regne på tallverdier som kan være negative og tallverdier som kun er positive, siden logikken er den samme.
En underarkitektur av x86-arkitekturen er x87. De første x86-prosessorene støttet bare heltallsoperasjoner, så hvis man hadde behov for å regne med flyttall måtte man enten gjøre det i programvaren eller koble til en x87-prosessor. Navnet gjenspeiler som for x86 det faktum at disse prosessorene hadde navn som sluttet på 87. Med Intel 80486 prosessoren begynte man å inkludere FPUen i x86-prosessorene. Etter at SSE ble introdusert har man faset ut x87-instruksjonene som hovedmåten å utføre flyttallsoperasjoner på, men de forblir tilgjengelig av hensyn til bakoverkompatibiliteten. x86/x87 følger hovedsakelig IEEE 754-standarden. Flyttall kan representeres i enkel presisjon (32 bit), dobbel presesjon (64 bit) eller i det interne 80-bit formatet (kun x87-operasjoner).
Støtte for SIMD ble introdusert av Intel med MMX i 1997 og har siden blitt utvidet av AMDs 3DNow! og Intels SSE.
Heliophorus (Lycaenidae)
Heliophorus er en slekt av gullvingene. De er sommerfugler i gruppen glansvinger.
Utseende
Små (vingespenn ca. 25-32 millimeter) sommerfugler, bakvingen ender gjerne i en stjert. Oversiden har brun grunnfarge, gjerne med oransje felter eller med blålig metallglans. Enkelte arter er svært fargerike. Undersiden er lysbrun eller rødlig, gjerne med oransje ytterkant og brune tverrstriper.
Levevis
Disse sommerfuglene finnes gjerne i skogkanter, ved dyrket mark og i andre forstyrrede områder.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia, fra Kashmir i vest til Java i øst.
Patrick Rafter
Patrick Michael Rafter (født 28. desember 1972) er en tidligere australsk tennisspiller.
Han vant US Open i 1997 og 1998. I 2000 kunne han ha blitt den første australske vinneren av Wimbledon-turneringen siden Pat Cash, men han tapte finalen mot Pete Sampras. I 2001 tapte han igjen finalen, denne gang mot Goran Ivanišević.
Rafter vant doubleturneringen i Australian Open i 1999.
I Davis Cup kom han til finalen med det australske laget i 2000 og 2001, men begge gangene ble det tap, mot Spania i 2000 og mot Frankrike i 2001.
Han la opp som tennisspiller i 2002.
Vicente Escobedo
Vicente Escobedo (født 6. november 1981) er en amerikansk bokser.
Han representerte USA under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Ringulveedderkopp
Ringulveedderkopp (Pardosa prativaga) er en av edderkoppene i gruppen ulveedderkopper (Lycosidae). De jakter vanligvis på jordbunn, de spinner ikke fangstnett.
Utseende
Ringulveedderkopp er mørkere brun eller brunsvarte, med lysere eller mørkere flekker. Biena er gulbrune med flere mørkere ringer. Som voksne (imago) er de omtrent 6 mm lange (kroppens lengde).
Mange av artene i slekten Pardosa er ganske lik hverandre og er variable i farge, selv om enkelte kan ha artstypiske flekker (mønster). For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.
Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og et hode-bryst parti (prosoma eller cephalothorax). Foran på hodet er det åtte øyne, hvorav de to midterste er langt større enn de andre.
Liliana Fernández
Liliana Fernández Steiner (født 4. januar 1987) er en spansk sandvolleyballspiller. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i åttendedelsfinalen.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun utslått i åttenedelsfinalen.
Abercius
Abercius var en martyr i Den kristne kirke. Han ble drept med sverd. Hans festdag er 28. februar. Han er inkludert i Menaea Graeca og Menologium der Orthodox-Katholischen Kirche des Morgenlandes
Alder
Alder betegner vanligvis tiden som har gått mellom en persons/organismes fødsel eller en gjenstands tilblivelse/produksjon og enten dens død/ødeleggelse eller nåtiden. Ordet har flere spesialiserte betydninger:
Jesús Gallardo
Jesús Daniel Gallardo Vasconcelos (født 15. august 1994) er en meksikansk fotballspiller som spiller for CF Monterrey.
Antroposentrisme
Antroposentrisme eller antroposentrisitet betegner et (eventuelt for sterkt) fokus på mennesket eller et (eventuelt for) menneskelig perspektiv.
Jesús Gallardo
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Haizhu
Haizhu (kinesisk: 海珠区; pinyin: Hǎizhū Qū) er et av de ti distrikter i storbyen Guangzhou i Folkerepublikken Kina. Den er for det meste på en stor øy som dannes av armene av elvene i deltaet som Guangzhou ligger ved.
Antroposentrisme
Et eksempel kommer fra miljøetikken, der det fins forskjellige måter å begrunne vern om naturmiljøet på. En antroposentrisk begrunnelse er at miljøet må beskyttes fordi man i motsatt tilfelle vil risikere at mennesker blir skadelidende. Det motsatte ville i dette tilfellet være en økosentrisk begrunnelse, der man tar utgangspunkt i at miljøet har en verdi i seg selv, og derfor ikke trenger å referere til mennesket.
Jesús Gallardo
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Antroposentrisme
En annen vanlig antroposentrisme er at evolusjon ofte fremstilles som en utviklingsrekke fra fisk via amfibium, krypdyr og ape til menneske. Men dette er kun en (attpåtil svært forenklet) fremstilling av menneskets evolusjon, ikke av evolusjon som et fenomen som har frembragt millioner av ulike arter.
Haizhu
Det har et areal på 102 km². I 2001 hadde det ca. 820.000 innbyggere.
Etter at bygrensene ble utvidet var Haizhu et av de aller største bydistriktene sammen med distriktene Liwan og Yuexiu og det daværende distriktet Dongshan. Det var da også det eneste distriktene sør for Zhujiang (Perlefloden), og ble/blir dermed ofte kalt «Henan» (som betyr sør for elven), selv om Henan også er en kinesisk provins, som har fått sitt navn fordi den ligger for det meste sør for Guleelven.
Haizhu er nå et av de mest kostbare områdene i byen etter boligprisene. Navnet Haizhu betyr «havets perle».
Hovedcampus til Sun Yat-sen-universitetet ligger i Haizhu.
Kulturminner
Det tidligere sete for militærregjeringens generalissimo (孫中山大元帥府紀念館) står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Hart County (Kentucky)
Hart County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky.
Harrison County (Kentucky)
Harrison County er et fylke i den amerikanske delstaten Kentucky. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket 18 846 innbyggere.
.mq
.mq er Martiniques nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.
Toppnivådomenet .mq ble administrert av SYSTEL, men det selskapet opphørte, og landskodens tekniske kontakt er ikke å finne. SYSTEL ble etterpå kjøpt av Mediaserv, men registreringstjenestene er ikke blitt gjenåpnet til nå.
Eksterne lenker
Toppdomän
Beta Israel
Beta Israel (hebraisk: ביתא ישראל: Beta Israel, «Huset Israel»; Ge'ez: ቤተ እስራኤል Bēta 'Isrā'ēl) er det historiske navnet på det jødiske samfunnet i Etiopia, de fleste av disse lever i dag i Israel. De er også kjent som Falasha, falashaere (geez for «landflyktige» eller «fremmede») av etiopiere som ikke er jøder, men etiopiske jøder betrakter denne betegnelsen som nedsettende. Andre betegnelser som dette samfunnet har blitt kjent som er Kayla, en betegnelse gitt av noen av deres opprinnelige nabofolk, blant annet agavfolket, og hebraiske Habashim, knyttet til det ikkejødiske, sørsemittiske habesha-folket.
Bortimot alle etiopiske Beta Israel-samfunnet, bestående av mer enn 120 000 mennesker, bor i dag i Israel under Loven om tilbakevending som gir jøder og de med jødiske foreldre eller besteforeldre, og alle deres barn, retten til å bosette seg i Israel og få israelsk statsborgerskap. Den israelske regjeringen har satt i verk flere redningsoperasjoner, de mest kjente er Operasjon Moses (1984) og Operasjon Salomo (1991) for å redde de etiopiske jødene da de var truet av hungersnød og borgerkrig i Etiopia. En del innvandring har deretter fortsatt opp til i dag. I dag har 81 000 etiopiske jøder blitt født i Etiopia mens 38 500 eller 32 prosent av dette særegne samfunnet er født i Israel.
De beslektede Falasha Mura er etterkommere fra Beta Israel-samfunnet som har konvertert til kristendommen. En del av disse har gått tilbake til å praktisere jødedommen, lever i Falash Mura-samfunn og observerer Halakhá, jødiske regler om religiøs livsførsel. Åndelige ledere innenfor Beta Israel, blant annet Kes Raphael Hadane, har argumentert for å akseptere Falasha Mura som jøder. Dette kravet har dog vært omdiskutert i Israel.
Beta Israels trosforestillinger
Etiopiske legender beskriver i Kebra Negast, eller «Boken om kongenes storhet» at etiopierne er etterkommere av israelittiske stammer som kom til Etiopia sammen med kong Menelik I av Etiopia, en påstått sønn av kong Salomo og dronningen av Saba (eller Makeda i legenden), se Første Kongebok og Andre Krønikebok i Det gamle testamente. Legenden forteller at Menelik kom tilbake til sin far i Jerusalem da han var en voksen mann og deretter bosatte han seg på nytt i Etiopia. Med seg tilbake fra Jerusalem hadde han med seg Paktens ark, i henhold til Den hebraiske Bibelen et gullskrin, en hellig jødisk gjenstand som sto i Tempelet i Jerusalem og beskrevet som i Klagesangene som «Israels skjønnhet».
Bibelen nevner ikke at dronningen av Saba hverken giftet seg eller hadde noen seksuell kontakt med kong Salomo. Fortellingen nevner at hun var imponert av hans rikdom og visdom, og at de utvekslet kongelige gaver, og at hun deretter reiste tilbake dit hun kom fra for å herske over sitt folk i Kusj. «Kongelige gaver» kan dog velvillig tolkes som seksuell kontakt. Tapet av arken er heller ikke nevnt i Bibelen.
Kongedømmet Kusj var et oldtidsrike i den nordlige delen av dagens Sudan. Navnet «Kusj» eller «Kush» (hebraisk כוש) er beskrevet i Første Mosebok som det sted hvor Kusj, en av sønnene til Kam, sønn av Noah, bosatte seg i det nordøstlige Afrika. Den hebraiske Bibelen omtaler Kusj i flere anledninger, men europeiske oversettelser har oversatt dette vanligvis som Nubia, Sudan, og Etiopia og lignende. Faktisk ble Moses’ hustru beskrevet som kusjitt i Fjerde Mosebok, men den norske oversettelsen oppgir det som «nubier».
Selv om Kebra Nagast og en del tradisjonelle etiopiske fortellinger har hevdet at Yodit (eller «Gudit»), en usurpisk (en som tilraner seg tronen) dronning fra 900-tallet, var jødisk, er det ikke sannsynlig at dette er riktig. Det er mer sannsynlig at hun var hedensk sørlending eller en usurpisk kristen dronning fra Aksum eller det aksumittiske rike (sør for Egypt på 300-tallet f.Kr. til 900-tallet e.Kr.), et av de første rikene som ble kristne og et av de påståtte hjemlandene til dronningen av Saba.
Andre kilder forteller at mange jøder ble ført som krigsfanger fra oldtidens Israel av Ptolemaios I av Egypt og ble plassert langs grensen av Egypt mot Nubia (Sudan). En annen tradisjon som er videreført muntlig hevder at de etiopiske jødene kom enten via det gamle distriktet Qwaraprovinsen i nordvestlige Etiopia mellom Tanasjøen og grensen av Sudan, eller via elven Atbara, også kalt for «den svarte Nilen», hvor Nilens grener flyter inn i Sudan. En del redegjørelser spesifiserer faktisk den reiseruten som deres forfedre benyttet langs elven fra Egypt.
Rabbanittiske synspunkter
Den jødiske reisende Eldad ha-Dani på 800-tallet e.Kr. hevdet at Beta Israel nedstammet fra Dans stamme og at et jødisk kongedømme rundt eller i Øst-Afrika eksisterte på denne tiden. Hans skrifter kan representere den første omtalen av Beta Israel siden dronningen av Saba, men hans nøyaktighet er usikker. Forskere peker på hans mangel på førstehånds kunnskap om Etiopias geografi og til etiopisk språk, selv om han hevder at dette området var hans hjemland.
Rabbiner Ovadiah Yare fra Bertinoro skrev i et brev fra Jerusalem i 1488:
En del jødiske lovkyndige har også hevdet at Beta Israel er etterkommere av Dan stamme, en av De ti tapte stammene. I deres syn etablerte disse folkene et jødisk kongedømme som varte i hundrevis av år. Da kristendommen oppsto og senere islam kom det til indre stridigheter og det ble tre kongedømmer som kjempet mot hverandre. Til sist reduserte de kristne og muslimske kongedømmene i Etiopia det jødiske kongedømmet til en liten fattig seksjon. Den tidligste autoriteten som styrte denne vegen var Radbaz (rabbiner David ben Zimra, 1479– 1573). Radbaz forklarte i et svar statusen til en Beta Israel-slave:
En annen kjent posek, jødisk lovtolker, fra de ikkesionistiske sirkler, plasserte en halakháisk tvil over hvor jødiske Beta Israel egentlig var. Slike avvikende meningsforskjeller omfattet rabbinerne Elazar Shach, Yosef Shalom Eliashiv, Shlomo Zalman Auerbach, og Moshe Feinstein. Tilsvarende tvil ble fremmet innenfor de samme sirkler, og dessuten av russiske emigrantjøder på 1990-tallet.
På 1970-tallet og tidlig på 1980-tallet ble Beta Israel tvunget til å gjennomgå en modifisert konvensjon som involverte nedsenking i et rituelt bad, en erklæring hvor de aksepterte rabbinsk lov, og for menn en «symbolsk omskjæring». Sjefsarabbiner Avraham Shapira har senere forlatt kravet om «symbolsk omskjæring», noe som er kun påkrevd når det er halakháisk tvil. Mer nyere har sjefsrabbiner Shlomo Amar bestemt at etterkommerne av etiopiske jøder som var tvunget til å konvertere til kristendom at de er «uten tvil jøder i enhver henseende». Med tilslutning fra rabbiner Ovadia Yosef bestemte rabbiner Amar at det er forbudt å tvile på dette samfunnets jødedom, nedsettende kalt Falashmura. For øyeblikket krever det øverste rabbinerembetet i Israel rituell neddypping før ekteskap fra etiopiske jøder eller enhver annen tilsvarende slekt.
DNA-studier
En forskningstudie fra 1999 ved Lucotte og Smets som studerte DNA av 38 mannlige etiopiske jøder som ikke var i slekt i Israel og 104 etiopiere som levde i regioner lokalisert nord for Addis Abeba konkluderte med at «særpreget til spredningen av Y-kromosom haplotype av Beta Israel fra den konvensjonelle jødiske befolkningen og deres relative større likhet i haplotype-profil til ikkejødiske etiopiere er konsistent med det syn at Beta Israel nedstammer fra oldtidens innbyggere i Etiopia og ikke fra Levanten». Denne forskningen bekreftet funn fra en studie i 1991 av Zoossmann-Disken et al. En forskning fra 2000 av Hammer et al. av Y-kromosom bialleliske haplotyper av jødisk og ikkejødisk grupper antyder at «genpol fra farssiden av jødiske samfunn fra Europa, Nord-Afrika, og Midtøsten nedstammer fra en felles forfedre fra Midtøsten», med unntak av Beta Israel som var «nærmere tilsluttet med ikkejødiske etiopiere (ikke-Beta Israel) og andre østafrikanere».
Ytterligere en studie av mitokondrielt DNA (som passerer gjennom kun slekt på morssiden til både menn og kvinner) av Thomas et al. viser at de fleste felles mtDNA-typer som er funnet blant prøver fra etiopiske jøder var kun til stede i Somalia. Dette støtter ytterligere synet at alle etiopiske jøder var av lokal eller etiopisk innbyggere som på et eller annet tidspunkt konverterte til jødedommen.
Akademisk syn
I fortiden var verdslige forskere delt i synet på opprinnelsen til Beta Israel; om de var etterkommere av en israelittisk stamme, eller konvertert av jøder som levde Jemen, eller av et jødisk samfunn i sørlige Egypt ved Elefantine. På 1930-tallet argumenterte Jones og Monro at de viktigste semittiske språkene i Etiopia kan antyde en jødisk oldtid i Etiopia. «Det gjenstår fortsatt merkelige omstendigheter at et antall abyssinianske ord knyttet til religion, slik ord som helvete, idol, påske, renselse og almisse er alle av hebraisk opprinnelse. Disse ordene må ha blitt avledet direkte fra en jødisk kilde, for kirken i Abyssinia kjenner skriftene i kun en versjon på ge'ez, oversatt fra Septuaginta». Richard Pankhurst oppsummerte de ulike teoriene som har blitt fremmet for deres opprinnelse i 1950 at de første medlemmene av dette samfunnet var:
I henhold til Menachem Waldman kom en betydelig bølge av innvandring fra kongedømmet Judea til dagens Etiopia fra tiden tilbake til den assyriske beleiringen av Jerusalem, på begynnelsen av 600-tallet f.Kr. Rabbanittiske redegjørelser av beleiringen hevder at kun rundt 110 000 jøder ble igjen i Jerusalem, ledet av kong Hiskia, mens rundt 130 000 jøder ledet av Sjebna hadde deltatt i den assyriske kongen Sankeribs hærtokt mot farao Taharqa, konge av Egypt og Kusj. Sankeribs krig mislyktes og Sjebnas hær gikk tapt «ved mørkets fjell», noe som har blitt foreslått å være Semienfjellene nord i Etiopia. Denne fortellingen har blitt støttet av Aristeasbrevet (13), som også beskriver flere senere anledninger hvor hærer fra Judea ble sendt mot etiopiske styrker. I henhold til Jacqueline Pirenne krysset tallrike sabaeanere Rødehavet til Etiopia for å unnslippe assyrerne som hadde ødelagt kongedømmene Israel og Judea på 700-tallet og 600-tallet f.Kr. Sabaeanere var et oldtidsfolk som snakket et gammelarabisk språk og som levde i dagens Jemen, men en del også i D'mt, lokalisert i nordlige Etiopia og Eritrea på grunn av deres nærhet til Rødehavet. Denne bølgen kan også ha omfattet jøder som flyktet fra den babylonske erobringen av Judea.
I 1987 hevdet Steven Kaplan, professor i afrikanske studier og komparativ religionsstudier ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem at «Selv om vi ikke har en eneste skikkelig etnografisk undersøkelse av Beta Israel, og nyere historie av denne stammen har mottatt bortimot ingen oppmerksomhet av forskerne, har hver eneste som har skrevet om jødene i Etiopia følt seg forpliktet til å bidra med sin andel til den pågående debatten om deres opprinnelse. Politikere og journalister, rabbinere og politiske aktivister, ikke en eneste av dem kunne motstå fristelsen til å spille historikerens rolle og finne på en løsning på denne gåten.»
Richard Pankhurst hevdet i 1992 at «Den tidlige opprinnelsen til falashaene er innhyllet i mystikk, og ved mangel på dokumentasjon vil det forbli så for alltid.»
Ved 1994 har moderne forskere av etiopisk historie og etiopiske jøder generelt støttet den ene av to motstridende hypoteser som er oppsummert nedenfor av Kaplan:
Middelalderen
I 1329 drev keiser Amda Seyon I av Etiopia krigføring i de nordvestlige provinsene Semien, Wegera, Tselemt, og Tsegede, områder hvor mange hadde blitt konvertert til jødedommen og hvor folket Beta Israel hadde fått framgang. Etter sigende sendte keiseren soldater dit for å bekjempe folk «som jødene» (Ge'ez ከመ:አይሁድ kama ayhūd)
I de neste tre århundrene var det hyppig opprør fra Beta Israel mot keiserne i Etiopia. Religion var imidlertid mindre viktig for keiserne enn lojalitet. Opprørske Beta Israel-ledere dannet ofte allianser med andre fiender av keiserne til tross for ulik tro. Sent på 1300-tallet kopierte eksempelvis Qozmos, en kristen munk, Orit (Det gamle testamente) for Beta Israel-samfunnene. Han ledet dem mot lokale kristne før de ble beseiret av keiser Dawit I. Likeledes benyttet guvernøren i Tsellemt på 1400-tallet både kristne som jødiske soldater i sitt opprør. De første personlige krigene mot opprørske Beta Israel-områder skjedde ikke før regimet til keiser Yeshaq I (r. 1414-1429). Da Yeshaq beseiret guvernørene i Semien og Dembiya begynte han deretter med å utøve religiøst press. Han reduserte jødenes sosiale status til mindre enn de kristnes. Yeshaq tvang jødene til konvertere eller minste landområder. Det ville bli gitt vekk som «rist», en nå foreldet form for kommunal eierskap av land i Etiopia, som gjorde dem for alltid arvelig av mottakeren. Yeshaq slo fast ved dekret «han som er døpt i den kristne religionen kan arve sin fars land, i motsatt fall la ham være en Falāsī.» Dette kan være opprinnelsen til begrepet «Falasha» (falāšā, «vandrer» eller «landløs person»). På 1400-tallet begikk keiser Zara Yaqob blant de verste massakrer, angrep og tvungne konvensjoner i Etiopia gjennom tidene. Zara Yaqob var på den ene siden en av de største keiserne i Etiopia, men i hans senere år ble han utpreget paranoid og brutal.
En annen konvertitt til etiopiske jødedom var Abba Sabra (eller Sabriqu) av Madra Kabd i nærheten av Zeqwala i Shewa, som levde på 1400-tallet. I henhold til Falasha-tradisjonen, hvor han er en opprinnelig figur, vendte Abba Sabra til liv i botsøving etter å ha begått mord, en gjerning i denne boten var å bygge en kirke i Dankaz i nærheten av Gonder. Ikke lenge senere «omfavnet [han] troen til israelittene», og konverterte en av Zara Yaqobs sønner, Saga-Amlak, som i henhold til en del redegjørelser også konverterte mange andre mennesker. Abba Sabra er også husket for hans undervisning av Orit, foruten også renhetslovene kjent på amharisk som attenhugn. Han er også antatt å ha introdusert til Beta Israel praksisen med klosterliv, noe som ble et av de mest karakteristiske trekkene til denne jødiske sekten. Innflytelsen til konvertitter som Qozmos og Abba Sabra kompliserer arbeidet med å spore denne gruppens mulige arv fra de tidligste tilslutning.
Beta Israels selvstyre i Etiopia sluttet i 1624 da keiser Susenyos konfiskerte deres landområder, solgte mange mennesker som slaver og tvangsdøpte mange andre. Jødiske skrifter og religiøse bøker ble brent. Å praktisere enhver form for jødisk tro ble forbudt i Etiopia og som et resultat av denne perioden med undertrykkelse har mye av den opprinnelige jødiske troen og praksisen blitt tapt eller endret.
Uansett, Beta Israel-samfunnet synes å ha fortsatt og delvis blomstret i løpet av denne perioden. Hovedstaden i Etiopia, Gonder, i Dembiya, var omgitt av Beta Israel-områder. Beta Israel-folk tjenestegjorde som håndverkere, murere og tømrere for keiserne fra 1500-tallet og framover. Slike yrker har blitt uglesett av andre etiopiere som lavt og mindre ærverdige enn å drive jordbruk. I henhold til samtidige redegjørelser av europeiske besøkende, portugisiske handelsmenn og diplomater, franske, britiske og andre reisende, var antallet Beta Israel på rundt en million mennesker på 1600-tallet. Disse redegjørelsene har også nevnt at en del kunnskap om hebraisk fortsatt eksisterte blant disse menneskene på 1500-tallet. Eksempelvis, Manoel de Almeida, en diplomat og reisende fra Portugal på den tiden skrev at:
Graden av De Almeidas kunnskap er ikke kjent, om det var personlig opplevelse eller noe han hadde hørt av andre. Beta Israel var ikke eksempelvis ikke hovedsakelig av arabisk rase, men han kan ha mente betegnelsen løselig eller at de også forsto arabisk. Det er flere usikkerhetsmomenter ved dette vitnemålet.
Beat Israel tapte deres relative økonomiske fordeler på slutten av 1700-tallet og tidlig på 1800-tallet i løpet av perioden til Zemene Mesafint som var preget av hyppige borgerkriger og uro. Selv om hovedstaden i navnet var Gender i løpet av denne tiden, førte desentraliseringen av regjeringen og domineringen av regionale hovedsteder til en nedgang og undertrykkelse av Beta Israel av lokale herskere. Det var ingen sterk sentral regjering som var interessert i å beskytte dem. I løpet av denne tiden ble den jødiske religionen tapt for over førti år og den ble ikke restaurert før på 1840-tallet av Abba Widdaye, den framragende munken fra Qwara.
Tidlig moderne og moderne kontakt med andre jøder
Den tidligste bevarte vitnemål på disse skjulte kongedømmene kommer fra 800-tallet. I det siste tiåret av dette århundret fikk jødene i Kairouan i Tunisia besøk av en mann som kalte seg for Eldad, sønn av Mahli, danitten. Eldad danitten (Eldad ha-Dani), som han ble referert til i jødiske nedtegnelser, sa at han var den eneste overlevende fra et skipbrudd. Han hevdet at han hadde unngått kannibaler og hadde opplevd fantastiske eventyr før han kom til Tunisia. Han ble beskrevet som en mann med mørk hud og snakket en fremmed utgave av hebraisk og ikke noe arabisk. Han hevdet å være en jøde av stamme som drev sauer i et land Havila bortenfor elvene av Etiopia.