cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mexicos historie
Aztekerne
Mens hodeskallene ble stilt ut på egne stativer, ble kjøttet spist av befolkningen. Det hatet de omliggende stammer hadde bygget opp mot aztekerne gjennom generasjoner var en viktig årsak til at den spanske erobring av landet lot seg gjennomføre med relativ letthet. De så på spanjolene med deres rustninger, skjegg og hester som guddommelige redningsmenn.
Andre kulturer
Også i andre områder av Mexico oppsto det høykulturer. I Oaxaca blomstret Zapotek- og Mixtec-kulturene, sentrert rundt Monte Albán. Michoacán var åsted for purépecha-riket, som sto i mot aztekisk dominans.
Nord-Mexico, nord for en linje mellom Tampico og Guadalajara, var befolket av "chichimekere" – aztekernes ord for barbarer, og var stort sett preget av jeger- og samlerkulturer. Imidlertid blomstret byen Paquimé helt nord i Mexico fra 900-tallet til 1340.
Spansk erobring
Den europeiske erobringen begynte i 1519, da den spanske conquistadoren Hernán Cortés gikk i land det sted som i dag er kjent som Veracruz. Etter noen innledende slag ved kysten og ved Cholula ble Hernán Cortés invitert til å komme til Tenochtitlán som Moctezumas, aztekerkongens, gjest. Sammen med flere hundre spanske soldater og mange tusen allierte styrker, først og fremst totonakere og tlaxcaltekere, ble han innkvartert i byen. Vinteren 1519-20 ble tilbragt i Tenochtitlán, mens forholdet mellom aztekerne og spanjolene ble stadig dårligere. Aztekerne reagerte på den privilegerte posisjonen europeerne og de tidligere fiendene nøt, mens spanjolene var sjokkerte over menneskeofringene som regelmessig fant sted ved helligdommene rundt om i byen. Midt oppe i dette forholdt Moctezuma seg svært lojal mot spanjolene. Hans oppførsel fremstår som en gåte i historien, men blir ofte forklart med sagnet om gudekongen Quetzalcoatl som skulle komme tilbake. Det har blitt foreslått at han trodde at Cortés var Quetzalcoatl. Den spanske guvernøren på Cuba sendte en straffeekspedisjon for å arrestere Cortés. Cortés dro da med ca. 2/3 av sin styrke tilbake til kysten, tok opp kampen med soldatene, beseiret dem og overtalte dem til å bli med på erobringen. Vel tilbake i Tenochtitlán toppet det seg mellom aztekerne og spanjolene, og Montezuma ble drept. Det er usikkert om det var spanjolene eller misfornøyde aztekere som gjorde det. Spanjolene flyktet natta til 30. juni, og fullastet med gull og skatter som mange av dem var, ble mange drept eller fanget og ofret til gudene. Denne natta kalles for la noche triste, den triste natta. De som overlevde, inkludert Cortés, tok tilflukt i Tlaxcallān. En av Cortés' soldater etterlot imidlertid den farligste suveniren, nemlig koppesmitte. Koppeepidemien herjet i Tenochtitlán og utover i aztekerriket, men nådde ikke Tlaxcallān. Våren 1521 kom så spanjolene og tlaxcaltekerne tilbake. De bar med seg båter som ble satt sammen og sjøsatt på Texcoco-sjøen. Dermed kunne de isolere hovedstaden og sulte den ut. Aztekerne gjorde imidlertid sterk motstand, og lot heller hovedstaden bli malt i stykker av spanske kanoner enn å overgi seg. Til slutt, 13. august 1521, opphørte motstanden, og de fleste av de resterende innbyggerne ble massakrert av spanjolene.
Den sentrale delen av Mexico ble så erobret i løpet av 1520-tallet, og ca. 1540 ble Yucatán-halvøya erobret av Francisco Montejo. Dermed var hele Mexico sør for Chichimec-linja erobret. Erobringene videre nordover skulle imidlertid bli mer krevende og langvarige.
Massedød
Spanjolene betraktet sine menneskeofrende motstandere som onde og demoniske, og slaktet ned store antall aztekere. Andre ble drevet til hardt slavearbeid med høy dødelighet. Men aller flest liv blant indianerne krevde sykdommer som fulgte med europeerne, og som befolkningen i «den nye verden» ikke hadde utviklet noe immunforsvar imot. I Europa relativt harmløse sykdommer som vannkopper, meslinger osv. drepte svært mange mennesker i Mexico, enda flere døde av sykdommer som kopper og tyfus.
Kolonien Ny-Spania
Etter erobringen fikk conquistadorene tildelt hver sine områder, kalt «encomiendas». Conquistadoren fikk da ansvaret for å kristne «sine» urfolk. Til gjengjeld måtte de arbeide for ham. Dette systemet var så nært slaveri som det går an å komme. Etterhvert virket prester og munker mot encomienda-systemet, og biskopen av Chiapas, Bartolomé de las Casas og andre gjorde en utrettelig innsats for urfolket. Han foreslo som den første å innføre afrikanere for å avhjelpe mangelen på arbeidskraft i den nye kolonien. Etterhvert ble et stort antall afrikanere brakt som slaver, spesielt til sukker- og kaffeplantasjene i de tropiske kystområdene.
Katolisisme og lærdom
Det ble tidlig opprettet skoler for indianerne. Biskop Zumárraga av Mexico by opprettet allerede i 1534 det berømte Collegio de Santa Cruz for aztekerne og andre indianere i Tlaltelolco. I 1540-årene var leseferdigheten blant utbefolkningen såpass fremskreden at biskop Zumarraga lot utvikle en katekisme på nahuatl-språket. Samtidige kilder bærer vitnesbyrd om den temmelig raske inkulturasjon av kristendommen i forhold til indiansk kultur innen den nye spanskpregede katolske ramme, både som forfattere (på nahuatl, spansk og til og med latin) og komponister og musikanter. I 1553 var det tre viktige kollegier i kolonien: Den før nevnte i Tlaltelolco for indianerne, San Juan de Letrán for mestisene (begge under fransiskanernes ledelse), og et tredje for spanjoler og criollos som ikke ønsket å menge seg med de andre. Samme år, den 3. juni 1553, åpnet også universitetet i Mexico, med alle de fakulteter og privilegier som hjemlandets mest prestisjefylte universitet, det i Salamanca, nøt godt av. De fremste lærekrefter var medlemmer av dominikanerordenen.
Kolonisering nordover
Munkeordnene var en viktig del av koloniseringen, fordi de arbeidet for å omvende urfolket til katolisismen, og dermed passiviserte dem. De eldste finnes i og rundt Mexico by. Etterhvert ble også mer fjerntliggende områder nådd av munkenes misjonsiver. De første områdene i nord var gruvebyer som Zacatecas og San Luis Potosí. Nye kolonier kom også til i fjerntliggende områder i nord som Monterrey og Saltillo i 1577 og Santa Fe i dagens New Mexico i 1608, og på begynnelsen av 1700-tallet nådde også misjonærene langt inn i Texas. Fransiskanernes misjonsstasjoner nordover langs stillehavskysten inkluderte slike som senere ble storbyer i den amerikanske delstaten California. Mision San Francisco de Asís ble til San Francisco, Mission San Diego de Alcalá ble til San Diego. Storbyen Los Angeles vokste opp rundt en kirke som var påtenkt som kjernen i en fransiskanermisjon, Nuestra Señora La Reina de Los Angeles de Porciúncula (misjonen ble til slutt anlagt like i nærheten, med et annet navn). De nordligste misjonene ble anlagt på slutten av 1700-tallet nord for San Francisco, hvor de etterhvert støtte sammen med russisk fremrykking.
Befolkningen i disse nordlige områdene var imidlertid svært liten gjennom hele kolonitiden. Krigerske folkegrupper som apachene og comanchene lå i konstant krig med de små koloniene, og ørkenstrøkene ga mindre utbytte enn de rikere områdene i sør. De spanske koloniene i nord hadde en blandet befolkning av europeere og urfolk fra de sentrale områdene, slik som de lojale tlaxcaltekerne.
Raseskille
De tre hundre år med spansk velde hadde et klart skille mellom rasenes innbyrdes stilling og rettigheter. Nederst sto de afrikanske slavene, så urbefolkningen, deretter fulgte mestisene, og så "criollos", europeere født i Mexico. De eneste som kunne inneha offentlige posisjoner var imidlertid "peninsulares", ofte kalt med skjellsordet gachupines, folk født i på Den iberiske halvøy, selv om de ofte hadde en sosialt sett beskjeden bakgrunn fra Spania. I kolonitiden fantes det svært presise betegnelser på de ulike raseblandingene, betegnelser som i dag er helt ute av språket fordi meksikanerne har mistet oversikten over sitt genetiske opphav. Når man ser på klasseforskjellene mellom gruppene og sammenligner med det som var det fremherskende i for eksempel de britiske og de nederlandske kolonier, må det likevel sies at det ikke dreide seg om en så klar rasisme. Både engelskmenn og nederlendere holdt en langt større avstand til de "innfødte" enn tilfellet var i de spanske kolonier. Der var raseblanding langt vanligere og mer akseptert, noe som bevitnes av de relativt store befolkningssegmenter som åpenbart har blandet europeisk-indiansk bakgrunn. Geografiske fordrivelser og apartheid-lignende praksis var relativt sjeldne foreteelser.
Økonomi
Mexico var blant Spanias rikeste kolonier, og bl.a. sølvgruvene i den sentrale delen av landet, f.eks. i Taxco og Guanajuato, ga grobunn for økonomisk vekst. Jordbruk og fedrift var viktig, spesielt i det fruktbare beltet Bajío, samt de store plantasjene for sukker og kaffe i Veracruz. Oaxaca ble en viktig by takket være handelen med cochinille, en rødfarge utvunnet av lus på kaktus. Store byer som Mexico by, Puebla, Guadalajara og andre var sentra for lærdom, kunst og handel. Kolonien Filippinene ble fra 1572 av kolonisert fra Mexico, og handelen Filippinene-Spania gikk via Mexico, over havnene Acapulco på stillehavssiden og så Veracruz på den karibiske siden. Allerede tidlig ble denne blomstrende handelen truet av engelske, nederlandske og franske pirater. Viktige havner som Veracruz og Campeche ble sterkt befestet etter flere ødeleggende piratangrep.
Uavhengighetskamp
I 1767 ble de innflytelsesrike jesuittene utvist fra det spanske rike, noe som sterkt preget kolonien. Jesuittene hadde lånt ut penger til kjøpmenn og jordeiere, og den påfølgende gjeldsinndrivelsen var smertelig for store deler av befolkningen. Motsetningsforholdet mellom "criollos" og "peninsulares", sammen med generell misnøye, skattetrykk og til sist Napoleons inntog i Spania, utløste uavhengighetskampen fra 1810 av. Oppdagelsen av en sammensvergelse i flere byer i Bajío-området førte til at presten Miguel Hidalgo i sin grito de la independencia i kirken i Dolores Hidalgo erklærte Spania krig, og fikk med seg store menneskemengder. En hær på 80 000 mann gjorde etterhvert store landevinninger og erobret alle byene i den rike, vestre delen av landet. Avgjørelsen om ikke å ta Mexico by i 1811 var imidlertid skjebnesvanger, og snart slo de spanske regjeringsstyrkene tilbake og erobret de fleste byene. I den opprørske byen Guanajuato trakk spanjolene lodd om hvem av byens borgere som skulle tortureres og henrettes. Miguel Hidalgo og en rekke opprørsledere ble drept, og hodene ble utstilt til skrekk og advarsel. Motstandskampen fortsatte imidlertid i avsidesliggende områder, og i 1813 møttes en riksforsamling i byen Chilpancingo i Guerrero for å bli enige om en grunnlov for den framtidige staten. Her ble blant annet kravet om opphevelse av slaveriet fremmet. Den nye lederen for motstanden var Jose Maria Morelos y Pavon, som ble skutt i Ecatepec i 1815. Omslaget kom endelig da den spansktro generalene Vicente Guerrero skiftet side, og dermed framtvang en spansk evakuering i 1821.
Uavhengighet
Etter uavhengigheten erklærte Agustín de Iturbide seg som keiser av Mexico i 1822. Allerede i 1823 ble han avsatt, og republikken ble gjeninnført. Samtidig pågikk det krigføring om Mellom-Amerika, som ikke ønsket å være en del av Mexico. Det endte med at Yucatán-halvøya og Chiapas forble meksikansk, mens Guatemala og de øvrige landene dannet en egen republikk.
Territorielle tap
Også i Texas, som hadde tilhørt den meksikanske kolonien siden 1600-tallet, var det uro, og i 1836 erklærte teksanerne seg uavhengig som Republikken Texas under sterkt påtrykk fra den nyankomne engelsktalende befolkningen i staten. General Antonio López de Santa Anna, som var en sentral figur i politikk førte an i en mislykket militærmanøver for å slå ned opprørerne.
I 1841 brøt også Yucatán-halvøya med sentralregjeringen, og ble først gjeninnlemmet i Mexico i 1848. I 1846 til 1848 førte den meksikansk-amerikanske krigen mot USA til at store deler av landet, inkludert hovedstaden, ble okkupert, og i fredsavtalen måtte Mexico avstå Øvre California, det som i dag er Utah, Nevada, Colorado, New Mexico, Arizona og Texas til USA. Dette området var på ca. 2 millioner kvadratkilometer, og utgjorde halvparten av Mexico. I 1853 kjøpte USA en del av dagens Arizona og New Mexico i det som kalles Gadsden-kjøpet. Pengene gikk stort sett rett i lommen til general SantaAnna, noe som skapte stor misnøye i Mexico, og bidro til å marginalisere ham innen politikken.
Fransk invasjon
I 1863 ble Mexico erobret av franske tropper, som innsatte keiser Maximilian som meksikansk keiser. Bakgrunnen for invasjonen var Mexicos manglende evne og vilje til å betale utenlandsgjeld. Under ledelse av den karismatiske reformatoren zapotek-indianeren Benito Juárez ble imidlertid Maximilian drevet tilbake, og ble til slutt tatt til fange og henrettet i 1867.
El Porfiriato
Etter en reformperiode ble Mexico mot slutten av 1800-tallet styrt av den diktatoriske Porfirio Diaz, som gjennomførte storstilte utbygginger av veier og jernbaner, samt prestisjeprosjekter i Mexico by og andre storbyer. Mye av midlene til investeringen kom fra utlandet. Rikdommen ble imidlertid stadig skjevere fordelt, og småbønder i store deler av Mexico ble fratatt jorda, noe som førte til utbredt sosial misnøye. Porfirio Diaz benyttet også svært hardhendte metoder for å holde på makten, og gikk ikke av veien for arrestasjoner og politiske mord.
Den meksikanske revolusjonen
I 1910 brøt den meksikanske revolusjonen ut. Den liberale opposisjonsføreren Francisco I. Madero vant overraskende årets presidentvalg, som ble underkjent. Et bredt, folkelig opprør sørget imidlertid for å få Madero til makten igjen. Porfirio Diaz ble avsatt og dro i eksil i 1911, og Mexico ble kastet ut i en endeløs kamp mellom ulike opprørsgrupper og regjeringssoldater. To av revolusjonens største motstandskjempere er Pancho Villa, som dannet en kraftfull hær i den nordlige delen av landet, og Emiliano Zapata som opererte i den sentrale delstaten Morelos. I 1913 grep den konservative Victoriano Huerta makten, avsatte Madero, som så ble henrettet. I 1917 ble hovedstaden tatt av opprørerne, og en ny grunnlov som fortsatt gjelder, ble utarbeidet. Revolusjonen spiser imidlertid sine barn, og i 1919 ble Zapata myrdet, Pancho Villa døde i 1923. Revolusjonen kostet sannsynligvis en million liv i Mexico, og var preget av stor brutalitet.
Mexico etter revolusjonen
Siden revolusjonen ble avsluttet i 1920, har Mexico vært preget av politisk ro under partiet PRIs maktdominans. Dette hegemoniet ble først brutt i år 2000.
Mellomkrigstid og etterkrigstid
Etter revolusjonen holdt opprørerne sitt løfte til folket om jordreformer, og i løpet av årene etter revolusjonen ble de store jordegodsene, haciendaene, i all hovedsak oppstykket og gitt til småbønder. Unntaket var delstaten Chiapas, hvor jordeierne klarte å holde tett kontroll over samfunnet. De revolusjonære dannet i 1929 partiet Partido Nacional Revolucionario (PNR), som senere ble omdøpt til Partido Revolucionario Institicional (PRI). Dette partiet holdt på makten fram til valget i 2000. I noen perioder har PRI vært svært populært i brede lag av befolkningen, i andre perioder har PRI brukt udemokratiske metoder som valgfusk og politisk vold for å holde på makten.
Religionsstrid
Grunnloven av 1917 var sterkt anti-katolsk, og ble fulgt opp med en rekke anti-katolske tiltak. i 1924 ble disse tiltakene ytterligere skjerpet, slik at man kunne tale om en regulær forfølgelse. Dette utløste en katolsk-konservativ geriljabevegelse, cristeros, som på 1920-tallet fikk sterk støtte i Jalisco, Michoacán og delstatene rundt. Fra myndighetenes side ble forfølgelsene ytterligere skjerpet, med en serie av massehenrettelser, blant annet i Guadalajara, også av prester som ikke hadde vært involvert i de væpnede konflikter verken med råd eller dåd. Den katolske kirke fikk på denne måten en rekke martyrer. Den kanskje best kjente var pater Miguel Pro. Denne jesuittpresten ble henrettet uten rettergang eller dom i november 1927, fordi regjeringen mente at han i sin prestegjerning hadde trosset myndighetene. Regjeringen spredte fotografier av henrettelsene for på den måten å skremme opprørerne til underkastelse, men bildene virket tvert imot oppflammende. Cristerosene ble inspirert til å følge pater Pro inn i martyriet, opprøret grep mer om seg. Det var ikke før i 1929 at stridighetene ble avsluttet, etter megling fra både Vatikanet og USA. Den katolske kirken truet etter hvert med ekskommunisering av katolikker som ikke rettet seg etter myndighetene.
Olympisk uro
I 1968 arrangerte Mexico by OL, og i forkant ble hundrevis av studenter massakrert under en demonstrasjon i Tlatelolco i Mexico by. Mexico arrangerte Fotball-VM i 1970 og i 1986.
Krise i Chiapas
1. januar 1994 startet også Zapatista-opprøret i den sørlige delstaten Chiapas. I denne delstaten, som ikke hadde gjennomgått noen jordreform i revolusjonsårene, var misforholdet mellom det fattige urfolket og den rike overklassen spesielt graverende. Okkupasjonen av byen San Cristóbal de las Casas ble snart opphevet av regjeringsstyrker, men opprørerne lyktes i å rette verdens oppmerksomhet mot urettferdigheten i delstaten.
PRIs fall
President Ernesto Zedillo gjennomførte i sin periode 1994-2000 en omfattende økonomisk snuoperasjon som langsomt fikk landet på beina igjen. Desillusjonerte meksikanere ventet seg den tradisjonelle krisen ved slutten av el sexenio (seksårsperioden), men dette inntraff ikke. Imidlertid fikk ikke PRI uttelling for økt stabilitet ved neste presidentvalg. Et stridsspørsmål i perioden var også tilslutningen til TLCAN (på engelsk NAFTA, den nordamerikanske frihandelstraktaten) som trådte i kraft 1. januar 1994, og som i årene etterpå på den ene sida utsatte jordbruksprodusenter og beskyttet industri for konkurranse, men som på den andre sida etablerte en omfattende industri av maquiladoras, forbruksvarefabrikker, langs grensen til USA.
I 2000 måtte PRI gi fra seg makten til Vicente Fox fra det konservative partiet PAN. Nytt presidentvalg fant sted i juli 2006, med Felipe Calderón fra samme parti som vinner. I Fox' presidentperiode har Mexico langsomt bygd seg opp igjen etter peso-krisen. Politisk har PRI fortsatt holdt på makten i mange av delstatene, og fortsetter å vinne guvernørvalg. Ved presidentvalget i 2006 klarte de imidlertid ikke å få mer en vel 22% av stemmene. Også det venstreorienterte partiet, PRD, anført av Mexico bys tidligere ordfører Andrés Manuel López Obrador står politisk sterkt, og tapte presidentvalget med knapp margin. Utviklingen i Mexico går mot en politisk landskap som ligner det søreuropeiske, med et stort kristeligdemokratisk parti og et stort sosialdemokratisk parti, slik som i land som Spania og Italia. Politisk innhold og politisk retorikk er dermed svært annerledes enn i USA, som både er nærmeste nabo og overlegent største handelspartner.
Ammerudveien (Oslo)
Ammerudveien (3-131, 2-300 ) er hovedgata på Ammerud i bydel Grorud i Oslo. Veien går fra Trondheimsveien, (Riksvei 4), gjennom hele drabantområdet på Ammerud med stigende husnummer til nummer 300 / 131, ved steinbruddet Huken pukk- og asfaltverk, der veien fortsetter i Hukenveien.
Veien går i stor grad i den gamle gårdsveien mellom de tre gårdene, Søndre, Mellom og Nordre Ammerud.
Pyongchon
P'yŏngch'ŏn-guyŏk er et av nitten distrikter (guyŏk eller gu) i den nordkoreanske provinsen og byen Pyongyang. Distriktet ligger sør for Taedongelva og nord for Pothongelva. Det ligger øst for sentraldistriktet Chung-guyŏk, med jernbanelinja som grense. Distriktet ble opprettet i oktober 1960 av Pyongyangs folkekomité etter mandat fra sentralkomiteen i Koreas arbeiderparti.
Moranbong
Moranbong-guyŏk er et av nitten distrikter (guyŏk eller gu) i den nordkoreanske provinsen og byen Pyongyang. Det ligger nord for Chung-guyŏk eller sentraldistriktet, og sør for Taesŏng-guyŏk. Distriktet har fått navn etter Moranhøyden. Distriktet ble opprettet i oktober 1960. Deler av denne delen av byen ble utviklet ved hjelp av penger fra den svenske investoren Nalle Knutsson.
I distriktet ligger Triumfbuen og Pyongyang TV-tårn.
Filateli
Filateli er studiet av og fritidsinteressen som går ut på å samle på frimerker og andre postrelaterte objekter som konvolutter, frankeringsmerker, førstedagsbrev og poststempler. En filatelist er en som samler både filatelistiske objekter og kunnskapen om dem. Følgelig kan ikke alle frimerkesamlere kalles filatelister.
Mange norske filatelister er medlem av Norsk Filatelistforbund. Blant aktuelle blader om filateli finner vi det norske Norsk Filatelistisk Tidsskrift og det svenske Nordisk Filateli.
Potonggang
Pot'onggang-guyŏk er et av nitten distrikter (guyŏk eller gu) i den nordkoreanske provinsen og byen Pyongyang. Distriktet har fått navn etter Pothongelva. Distriktet ble opprettet i oktober 1960.
I distriktet ligger Ryugyong Hotel. Distriktet er primært et sted med ulike arbeidsplasser og mangler de store severdighetene. I Ragwon-dong ligger kontorene og hovedkvarteret til Nord-Koreas forsvarskommisjon.
Isach Jørgen Coldevin
Isach Jørgen Coldevin (født 28. juli 1724, død 13. desember 1793 på Dønnesgodset) var en norsk militær og godseier.
Coldevin ble godseier på Dønnesgodset 1751, gjennom giftermål med enearving Maria Anna Emahus Tønder (1731–1802) av Tønder (slekt). I 1760 ble han eier av Tjøttagodset, da eid av Dass-familien. Som godseier var han tidvis i strid med leilendinger og husmenn, som i 1764 da han i brevs form klaget til biskopen av Trondheim, vedrørende manglende inntekter fra de straffesaker han gikk glipp av fordi ulovlige leiermål ikke ble rapportert. Likeledes var han i strid om retten til å kreve kirketiende for bruk av Dønnes kirke som da var del av godset. Han var også tidvis arkitekt, ivrig i restaurering av de samme kirkene, og fra 1770 i embeds medfør, engasjert i meteorologien med daglig loggføring. Forfremmet til oberstløytnant i 1782. Sønnesønnen Isach Jørgen Coldevin (1802–1885) bar altså samme navn og var en senere eier av gården.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1980 – 1500 meter herrer
1 500 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1980 og ble avholdt på James B. Sheffield Olympic Skating Rink i Lake Placid, USA den 21. februar 1980.
36 utøvere fra 16 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Dette var gjeldende verdens og olympisk rekord før Vinter-OL i 1980:
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Chung
Chung-guyŏk er et av nitten distrikter (guyŏk eller gu) i den nordkoreanske provinsen og byen Pyongyang. Distriktet utgjør byens viktige og prioriterte sentraldistrikt som blant annet er senter for landets økonomi.
Uli Spieß
Ulrich «Uli» Spieß (født 15. august 1955 i Innsbruck) er en tidligere østerriksk alpinist. Han er sønn av Erika Mahringer og bror av Nicola Spieß (gift Werdenigg).
I løpet av karrieren vant Uli Spieß to utforrenn i verdenscupen, og hadde ytterligere fire pallplasseringer. I utforcupen sammenlagt kom han som best på 4.-plass (sesongen 1980/81). Han bor i Mayrhofen i Zillertal og driver skiutleie, en restaurant og en kafé/bar.
FIDE-mester
FIDE-mester (FM) (FIDE Master på engelsk) er en sjakktittel som utdeles av det internasjonale sjakkforbundet FIDE. Den rangeres mellom titlene Kvinnelig stormester i sjakk og Kvinnelig internasjonal mester i sjakk. I motsetning til de høyere rangerte titlene GM, IM og WGM kan ikke FM oppnås ved at spilleren får et bestemt antall normer. Tittelen tildeles spillere som på et eller annet tidspunkt har oppnådd en offisiell rating på 2 300, eller ved å oppnå et av følgende resultater :
Referanser
Títols de la FIDE FIDE titles Meester (schaken)
Ochteridae
Ochteridae er en gruppe av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Gruppen omfatter ca. 60 kjente arter fordelt på tre slekter, av disse forekommer én art i Europa.
Utseende
Små, bredt ovale teger, moderat flattrykte, vanligvis mørke med lysere tegninger, oversiden fløyelsaktig. Hodet er kort og bredt med nokså store, nyreformede fasettøyne. De har to punktøyne (ocelli). Sugesnabelen er fire-leddet, tynn og når vanligvis bakenfor bakhoftene. Ulikt de aller fleste andre Nepomorpha har de små og tynne, men tydelige, trådformede antenner som består av fire ledd. Pronotum er mye bredere enn langt. Scutellum er nokså stort og trekantet. Beina er slanke.
Levevis
Ochteridae lever i strandsonen ved ferskvann, helst på sandete eller mudrete bredder. I motsetning til de aller fleste andre vannteger (Nepomorpha) lever de ikke i vannet. De er rovdyr som angriper fluelarver, spretthaler, bladlus og andre tynnhudete byttedyr.
En gammel gruppe
Den fossile arten Pristinochterus zhangi ble beskrevet fra overgangen mellom jura og kritt, det vil si for rundt 145 millioner år siden. Om denne er korrekt plassert til familie, viser den at gruppen er meget gammel.
Systematisk inndeling / europeiske arter
Et latinsk familienavn ender med ...idae, og et navn på en overfamilie på ...oidea.
Svea Finans
Svea Finans er en svensk bank som tilbyr låne- og sparetjenester til privatmarkedet og bedriftsmarkedet. Konsernet er et av Nordens største privateide finanshus, og er blant de største i Norden innen faktura- og reskontroservice, samt inkasso.
Moderselskapet i konsernet er Svea Ekonomi AB, og ble etablert i 1981. Konsernet har i dag virksomheter i følgende land: Sverige, Norge, Danmark, Finland, Estland, Latvia, Nederland,Tyskland, Østerrike og Sveits. Svea tilbyr inkasso, salgsfinansiering, billing, kredittopplysning, faktura- og reskontroservice, factoring, fakturakjøp, porteføljekjøp og betalingsgaranti i Norden og verden for øvrig.
I Norge leverer Svea tjenester under navnet Svea Finans. Svea Finans har kontorer i Hamar, Trondheim og Oslo, med til sammen 100 ansatte. Virksomheten er regulert og godkjent av både Finanstilsynet og Datatilsynet.
General Grant National Memorial
General Grant National Memorial, eller Grant's Tomb, er mausoleet på Manhattan hvor Ulysses S. Grant og hans kone Julia Boggs Dent er gravlagt.
Mausoleet befinner seg i Riverside Park. Mausoleet er et av monumentene over presidentene i De forente stater.
Nordiske grener under Vinter-OL 1948
Under Vinter-OL 1948 i St. Moritz ble det arrangert fem øvelser i nordiske grener.
18 km
Dato: 31. januar 1948
50 km
Dato: 6. februar 1948
4 x 10 km
Dato: 3. februar 1948
Kombinert
Dato: 31. januar / 1. februar 1948
Skihopping
Dato: 7. februar 1948
Verdensmesterskap
Resultatene og medaljefordelingen for verdensmesterskapet er nøyaktig den samme som for OL. Den eneste forskjellen er resultater og medaljer oppnådd i OL av Det forente Tyskland (EUA) i perioden 1956–1964, hvor FIS har registrert resultatene og medaljene under Tyskland (GER).
De Samiske Samlinger
De Samiske Samlinger (nordsamisk: Sámiid Vuorká-Dávvirat) i Karasjok er hovedmuseum for samisk kunst, kultur og historie. Det ble etablert i 1972 og er administrasjonssete for RiddoDuottarMuseat, som er en konsolidert enhet bestående av fire museer.
Ved De Samiske Samlinger er det bevart om lag 5000 gjenstander. I tillegg dette finnes en kunstsamling på om lag 800 verk. Her finnes også et utemuseum med over et titalls bygninger.
Juan José Cobo
I 2011 vant han Vuelta a España. Det internasjonale sykkelforbundet fratok ham tittelen i 2019 grunnet brudd på dopingreglementet.
Kvitsund Gymnas
Kvitsund Gymnas er en privat videregående skole med internat i Kviteseid i Telemark. Skolen og internatet eies og drives av Norsk Luthersk Misjonssamband (NLM). I skoleåret 2007–2008 var det ca. 185 elever ved skolen, og om lag 175 av disse bodde på skoleinternatet.
Skolen tilbyr studiespesialisering med programfag innenfor realfag og språk, samfunnsfag og økonomi.
Historie
I 1914 ble Telemark folkehøgskole flyttet fra Seljord til Utsund i Kviteseid. Under krigen ble skolen rekvirert av nazistene til frontkjemperskole. I 1954 kjøpte NLM skolen av Jakob Naadland. Skolen ble drevet som linjedelt ungdomsskole fra 1957.
Da NLM kjøpte Telemark Folkehøgskole, var det ulike meninger om hva de skulle kalle stedet. Stedet hadde tidligere vært kjent som gården Utsond, så man endte til slutt opp med en kombinasjon av Utsund og Kviteseid, nemlig Kvitsund. Navnet ble avgjort i en konkurranse. Den som foreslo "Kvitsund" var Mary J. Ringdal, Hedrum. Det nye navnet ble tatt i bruk i styret den 15. juni 1955. Rundt midten av 1970-tallet ble Kvitsund Norges første private kristne videregående skole med allmennfag.
Erik Skram
Asbjørn Oluf Erik Skram (født 10. mars 1847 i København, død 21. november 1923 samme sted ) var en dansk journalist og forfatter.
Bakgrunn
Han var sønn av jernbanedirektør Gustav Skram (tidligere Schram) og Ida Johanne Hoë. Han var også lillebroren til Henriette Skram (født 1841, død 1929).
i 1864 utbrøt Andre slesvigske krig. mellom Danmark og Tyskland. Erik Skram gikk da fra skolen som frivillig ut i krigen, ble såret og tatt til fange i kampene på Als. Han avsluttet sin utdannelse fra Metropolitanskolen i 1866 og tok sitt filosofikum i 1867.
Forfatter
Erik Skrams første roman var Herregaardsbilleder fra 1877. Romanen Gertrude Coldbjørnsen fra 1879 ble den mest kjente romanen han skrev. Utover den skrev han kun et par romaner og skuespill og en enkelt reiseskildring. Gertrude Coldbjørnsen ble en offentlig skandale da den utkom, men Georg Brandes skrev pent om den i Det moderne Gjennembruds Mænd (1883). Gertrude Coldbjørnsen handler om en ganske ung pike som på grunn av sin strenge religiøse oppdragelse ikke tør si nei da en meget eldre mann frir til henne. Romanen er i tidens stil et skarpt angrep på miljøet, men samtidig er den en spennende kærlighetshistorie hvis utfordrende budskap er at det ingen unnskyldning gis for å velge feil i kjærlighet.
Skram var ansatt som stenograf i Rigsdagen fra 1868 til 1918, fra 1894 som protokollsekretær. I tillegg leverte han politiske kommentarer og artikler til Morgenbladet og Politiken, samt skrev teateranmeldelser i Illustreret Tidende og Tilskueren. Han var en del av kretsen bak det moderne gjennombrudd.
Erik Skram ble ridder av Dannebrog i 1908 og fikk Dannebrogordenens hederstegn i 1918.
Han er begravet på Bispebjerg Kirkegård.
I 2002 ga Janet Garton ut samlingen Elskede Amalie : brevvekslingen mellom Amalie og Erik Skram, i tre bind på Gyldendal Norsk Forlag.
Best of The Beach Boys
Best of The Beach Boys er det første samlealbumet fra The Beach Boys, utgitt sommeren 1966. Albumet ble utgitt kun to måneder etter Pet Sounds, og inneholder mange av bandets mest kjente sanger fra 1963 til 1965. Capitol Records ga ut albumet som en slags kommersiell brekkstang etter at Pet Sounds ikke solgte like godt som forventet.
Brian Wilson skal ha blitt irritert over plateselskapets utgivelse, da han på dette tidspunktet skrev mere sofistikerte og komplekse låter enn den glade og lette rock/popmusikken de var blitt kjent for. Han mente utgivelsen var ødeleggende for ønsket om et mer «seriøst» image.
Albumet kom på 8.-plass på Billboard 200 i USA, og ble i 1991 sertifisert til 2 x platina. I Storbritannia ble albumet utgitt med en noe annerledes sporliste og to ekstra låter, og denne versjonen kom på 2.-plass på UK Albums Chart.
UFFA
UFFA eller Ungdom For Fri Aktivitet er et selvstyrt ungdomshus i Innherredsveien 69C i Trondheim.
UFFA ble startet i 1981 og holdt opprinnelig til i et okkupert hus i Kjøpmannsgata 28. Da dette huset brant i juli 1982, inngikk UFFA en kommunal driftsavtale, og fikk overta nedlagte Østbyen barnehage i Innherredsveien.
UFFA er og har vært tilholdssted for en rekke band i Trondheim, har og har hatt en viktig rolle i konsertlivet, huset anarkistavisen/magasinet Folk & Røvere samt diverse anarkistiske/radikale organisasjoner. På UFFA finner man byens billigste vegetarkafé: Kafe Knaillhard. Bokkaféen Ivar Matlaus har også en filial på UFFA.
UFFA-miljøet er politisk aktive og har blant annet deltatt i antirasistiske markeringer og demonstrasjonen mot NATOs toppmøte i Åre.
I motsetning til den marxist-leninistiske holdningen i Blitzmiljøet i Oslo har UFFA utad ønsket å framstå som anarkistisk og ikkevoldelig, og har i sin lokale praksis vært klart mindre militant. Denne linja ble mulig gjennom Trondheimspolitiets og – politikernes relativt pragmatiske holdning til fenomenet ungdommelig autonomi. Trøndelags lange og mangslungne radikale tradisjon informerte sosialdemokratenes takling av UFFA, og harde konfrontasjoner, som mellom den borgerlige kommuneledelsen i Oslo og UngMob (senere Blitz), ble unngått.
Skippergata (Oslo)
Skippergata (3–35, 8–44) er en av gatene i Kvadraturen i Oslo.
Skippergata er fortsettelsen av Akershusstranda fra Myntgata. Gaten går til Storgata i krysset Nygata. Gaten ble anlagt etter at man i 1657 besluttet å utvide byen nedenfor Dronningens gate ved å fylle sjøbunnen, og var derfor ikke en del av Christian IVs opprinnelige festningsby. Noen vil derfor hevde at den ikke er en del av Kvadraturen. Den startet opprinnelig ved nåværende Grev Wedels plass. Frem til 1840-tallet var den sørlige delen stengt av sjø- og forstadshus som var bygget ved Revieret før gaten ble anlagt. I 1868 ble gaten forlenget sydover til Glacisgata. I dag er den sydlige delen en del av Akershusstranda. Nordover ble den først i 1931 ført frem til Storgata.
Numismatikk
Numismatikk er læren om mynter, pengesedler og medaljer, og fritidsinteressen myntsamling. Hovedfokus er på mynter, mens samling av sedler gjerne inngår i numismatikken som en undergruppe. Seddelsamling kalles også notafili.
Myntsamling foregår i stor grad på samme måte som filateli ved at de fleste samlere ofte konsentrerer seg om et felt, for eksempel et land eller tidsepoke. En vanlig måte å samle mynter er å samle mynter av samme valør fra ulike årstall, for eksempel 1-kroner fra 1875 til 2008. Det finnes utallige andre måter å samle mynter på, for eksempel olympiske mynter, dollar-mynter, nød-mynter.
Kvalitet er viktig for å avgjøre en mynts samlerverdi. I Norge benytter samlere seg av en skala: 0, 0/01, 01, 1+, 1, 1- og 2. En plettfri usirkulert mynt kalles en 0-mynt, mens et normalt sirkulert eksemplar kalles en kvalitet 1 mynt. Kvalitetsvurderingene tar ikke hensyn til myntens alder. Likevel kan måten mynten ble preget på spille inn i vurderingen, for eksempel om mynten er preget for hånd eller ved pregepresse.
Ramasanger
Ramasanger (vitenskapelig navn Hippolais rama) er en fugl i sangerfamilien.
Numismatikk
Proof-mynter er preget på en spesiell måte som resulterer i mynter av høy pregekvalitet. Disse myntene er oftest speilblanke, men noen er preget som matte proof-mynter. Proof-mynter ligger som oftest i kapsel, og må ikke håndteres uten spesiell beskyttelse på fingrene om man tar den ut av denne, siden avsetning av hudens naturlige fettstoffer på mynten kan misfarge den over tid, og dermed senke verdien.
Ramasanger
Ramasanger var tidligere vurdert som en sørøstlig underart av tartarsanger (Hippolais caligata) (da benevnt som dverspottesanger underarten H. c. rama), men nå vurdert som fullverdig art (nom. form). Hekkeutbredelse fra nordøstlige deler av Arabiske halvøy til Afghanistan. Som tartarsanger trekker ramasangeren til sørøstlige deler av India og Sri Lanka, hvor den overvintrer.
Numismatikk
Sedler vurderes også etter en skala ganske lik mynter, men her tar man da utgangspunkt i ganske nøyaktige kriterier. Dette er beskrevet i boken Norske pengesedler av Karl Sæthre.
Ramasanger
Ramasangeren er en svært sjelden gjest i Vest-Palearktis. Det kun påvist med ett funn i Norge pr 2007. Eneste funn i Norge utgjøres av en ramasanger som ble fanget inn for ringmerking på Mønstermyr, Flekkefjord i Vest-Agder den 20. september 1997. Et eldre 'dvergspottesangerfunn' fra Forus i Rogaland kan bli Norges andre funn.
Numismatikk
Studiet av numismatikk er de fleste steder organisert som et spesialstudium innen kunsthistorie, ofte med berøringspunkter til arkeologi.
Ramasanger
Insekteter og liten sangerart som trives best i åpne landskap med enkelte høge busker og trær. Ramasangeren frekventerer også i høye trær/busker.
Forvekslingsmuligheter er først og fremst bleksanger, tartarsanger og maurersanger.
Eksterne lenker
Presentasjon av Norges første ramasanger: tekstdel til artikkel av Atle Grimsby i Feltornitologen.no sin årbok 2005
Georges Rouault
Georges Henri Rouault (født 27. mai 1871, død 13. februar 1958) var en fransk fauvist og ekspresjonist, maler og grafiker innen litografi og etsning.
Unge år
Han var født inn i en fattig familie. Moren oppmuntret ham til å tegne, og han fikk lærlingplass som 14-åring hos en glassmaler og -reparatør. Der ble han til 1890. Måten å arbeide på med blyglassinnfatninger er foreslått som en forklaring for hans sterke understrekninger av konturer og forkjærlighet for sterke farger i senere malerier. Han var også kveldselev ved den offisielle kunstskolen i Paris, Ecole des Beaux-Arts, hvor han hadde Gustave Moreau som lærer og støtteperson senere. Moreaus innflytelse kan sees i Rouaults fargebruk i tidlige arbeider. Da Moreau døde i 1898, ble Rouault innstilt som kurator for Moreaumuseet i Paris.
Han kom i kontakt med fauvistene, som han delte syn med, og ble venn med Henri Matisse, Albert Marquet, Henri Manguin og Charles Camoin. Etter 1895 deltok han i offentlige utstillinger som Salon d’Automne med malerier med religiøse motiver, landskaper og stilleben. I 1905 stilte han som medlem av fauvistene på salonen. Matisse var den reflekterte og rasjonelle eksponenten, mens Rouault var mere spontan og arbeidet instinktivt. Denne siden av hans stil tilskrives innflytelse fra Vincent van Gogh som var ekspresjonist.
Rouault og ekspresjonismen
I 1907 begynte Rouault på en serie bilder av narrer, klovner og horer. Disse blir nå ansett som sosialkritiske. Han ble tiltrukket av spiritualisme og av den dramatiske eksistensialismen til filosofen Jacques Maritain, som han ble livsvarig venn med. Alt han laget etterpå, ble om kristne, religiøse emner. Han sa blant annet: «Et tre mot himmelen har samme interesse, samme karakter og samme uttrykk som den menneskelige skikkelse.»
I 1910 hadde han utstilling i Druet Galleri. Verkene hans ble tilgjengelige for tyske kunstnere med base i Dresden, som noen år senere ble kjernen i den tyske ekspresjonismen.
Etter 1917 laget han kun malerier, først og fremst med fokus på Kristi lidelse som han så som uttrykk for menneskehetens, der gjenoppstandelsen var eneste håp.
Mot slutten av livet brente han opp 300 av sine gamle bilder. Han døde i Paris i 1958.
Framtiden i våre hender
Framtiden i våre hender er en norsk miljøorganisasjon som arbeider for et grønt forbruk og en rettferdig fordeling av verdens ressurser. Organisasjonen er kritisk til det stadig økende forbruket i rike land som Norge og mener at hensynet til natur og klima er viktigere enn vekst i forbruk og økonomi. Organisasjonen ble grunnlagt av Erik Dammann i 1974, og ledes i dag av Anja Bakken Riise. Per 2020 er Framtiden i våre hender Norges største miljøorganisasjon med mer enn 35.000 medlemmer.
Historie
I 1972 utgav Erik Dammann boka Fremtiden i Våre Hender, som kom til å prege den norske samfunnsdebatten med sin tematisering av spørsmål knyttet til fattigdom, livsstil og miljøødeleggelser. Sentralt i budskapet til Dammann var en sivilisasjonskritikk som problematiserte økonomisk vekst, økende forbruk, unødvendig fattigdom og forskjellene mellom fattige og rike land. Fremtiden i våre hender ble snart en bestselger og ledet opp til dannelsen av folkeaksjonen ved samme navn. Dannelsen av folkebevegelsen foregikk på et folkemøte i Nadderudhallen i Bærum i 1974, der ca. 3000 fremmøtte fikk høre foredrag av Dammann selv, men også bidrag fra Arne Næss, Trygve Bull og Georg Borgstrøm. Foredrag og innlegg ble senere gitt ut i boken Ny livsstil.
Både boka og den etterfølgende folkebevegelsen fikk internasjonal oppmerksomhet. I 1975 ble det gjort målinger som viste at bevegelsen hadde stor appell i befolkningen. Folkeaksjonen tok i bruk informasjon som sitt viktigste virkemiddel for samfunnsforandring. Et informasjonssenter ble opprettet i Oslo med Erik Dammann som daglig leder. Flere tusen mennesker støttet sentret med en årlig kontingent. Etter hvert ble det også dannet lokale grupper over det meste av Norge. Etter at boka Fremtiden i våre hender ble utgitt på engelsk oppsto det også grupper og søsterorganisasjoner i Sverige, Danmark, England, Sri Lanka og noen andre land. Slutten av 1970-tallet var gjenstand for flere nyvinninger innenfor organisasjonsarbeidet. I 1978 var pådrivere fra Framtiden i våre hender med på å starte opp Utviklingsfondet. Året etterpå, i 1979, lanserte organisasjonen bladet Folkevett.
Erik Dammann trakk seg som leder av organisasjonen på begynnelsen av 1980-tallet, men var, i samme periode, aktivt involvert i prosjekter. I 1982 var Dammann, og Framtiden i våre hender, med på å starte opp forskningsprosjektet Alternativ Framtid, som blant annet skulle undersøke mulighetene for en mer økologisk bærekraftig samfunnsutvikling. I 1985 begynte Steinar Lem som talsperson for organisasjonen, og han skulle vise seg å bli en viktig stemme i den norske samfunnsdedebatten i årene som kom. Mot slutten av 1980-tallet var Reidar Andestad daglig leder i organisasjonen. Andestad ble senere avløst av Tor Traasdahl som ledet organisasjonen utover på 1990-tallet.
I 1991 fikk FIVH og Naturskyddsforeningen i Strømstad medhold i Eidsivating lagmannsrett for at miljøvernorganisasjoner har rett til å fremme erstatning i tilfeller der det har forekommet ulovlige utslipp til friområder. Problemstillingen ble senere løftet til høyesterett, og i 1992 vant FIVH frem i rettsapparatet med en prinsipiell dom som omhandlet miljøvernorganisasjoners rett til å saksøke bedrifter for brudd på forurensningsloven. På midten av 1990-tallet hadde organisasjonen også tiltrukket seg oppmerksomheten til fagbevegelsen. I 1994 uttalte daværende LO-leder Yngve Hågensen at han så "med interesse på det arbeidet Framtiden i våre hender" gjorde. Senere kom nyskaping knyttet til organisasjonens nyhets- og informasjonsarbeid. I 1995 etablerte FIVH det journalistiske prosjektet Norwatch, som er underlagt redaktørplakaten, og har som oppgave å følge med på norsk næringslivs etiske praksis i utenlandske markeder. Men det var også nye prosjekter på forbrukerområdet. I 1998 var FIVH en pådriver for den norske markeringen av «Buy Nothing Day», som ble markert under navnet "Kjøpefri dag". I tillegg til dette publiserte organisasjonen, gjennom hele 1990-tallet, en rekke rapporter som satte søkelys på utvalgte politiske og sosiale problemstillinger knyttet til miljø og forbruksvekst.
I 2001 overtok Arild Hermstad stillingen som daglig leder i organisasjonen. Publiseringen av rapporter fortsatte, og på starten 2000-tallet begynte det også å komme rapporter fra organisasjonens eget forskningsinstitutt; Framtiden i våre henders forskningsinstitutt. Organisasjonenen fortsatte også å engasjere seg på forbrukerområdet. På midten av 2000-tallet inngikk FIVH i en allianse, med bl.a Forbrukerombudet og Barneombudet, mot reklame i skolen. I 2006 var organisasjonen med på å starte opp Besteforeldrenes klimaaksjon. I 2008 ble tidligere Arbeiderparti-statsråd, og LO-leder, Gerd Liv Valla valgt inn som styremedlem i organisasjonen.
På midten av 2010-tallet gikk FIVH sammen med Forbrukerrådet og lanserte Etisk Bankguide; en rangering av norske bankers etiske praksis. Arild Hermstad satt som leder frem til 2017. Han ble avløst av Anja Bakken Riise, som er organisasjonens nåværende leder.
Organisasjon
Framtiden i våre hender er organisert som en frivillig medlemsorganisasjon og hovedkontoret fungerer som et informasjonssenter. Organisasjonen hadde i 2019 over 38.000 medlemmer.
Organisasjonens øverste styringsorgan, og besluttende myndighet, er Landsmøtet. Ifølge vedtektene avholdes Landsmøtet hvert andre år. Landsmøtet vedtar den offisielle politikken; behandler årsregnskap og beretninger; vedtar toårsstrategien; gjennomfører valg; forvalter organisasjonens profil og offisielle navn; behandler innkomne saker og forslag. I tiden mellom landsmøtene styres organisasjonen av et Hovedstyre. På lokalt nivå har organisjonen lokallag, som i noen tilfeller kan utvides til regionlag.
Ifølge vedtektene arrangeres det i tillegg en landssamling hvert andre år. Landssamlingen fungerer som et politisk verksted, et møtested for skolering og debatter.
Kjernesaker
Blant de kjernesaker som organisasjonen jobber for er:
Publikasjoner og rapporter
Organisasjonen ga i flere år ut avisen Ny livsstil, der Damman var ansvarlig redaktør i oppstarten. Ny Livsstil ble senere erstattet av magasinet Folkevett. Helt siden 1990-tallet har Framtiden i Våre Hender satt fokus på dagsaktuelle politiske saker gjennom publisering av en rekke rapporter. Disse rapportene ble ofte omtalt i media. I tillegg til enkeltrapporter begynte det også å komme årlige statusrapporter.
På begynnelsen av 1990-tallet kom to rapporter som henvendte seg til samferdselsektoren. I 1990 kom en rapport som fremhevet hydrogen som et miljøvennlig alternativ til bensin og diesel, og i 1991 kom en rapport der organisasjonen argumenterte for en langsommere utskifting av bilparken. Senere kom rapporter som aktualiserte internasjonale politiske spørsmål. I 1992 utga organisasjonen en rapport der de kritiserte GATT-forhandlingene og de negative aspektene ved en mulig økt mat-import. I 1993 kom første utgave av I-hjelpen, en rapport som problematiserte Norges fordel av å handle med U-land i en situasjon der råvareprisene var fallende. Rapporten var laget av forsker Jon Hille, på oppdrag fra FIVH, og skulle vise seg å bli en årlig rapport.
I 1995 etablerte organisasjonen den årlige rapporten Økologisk Utsyn. Samme år satte organisasjonen fokus på "det klassiske naturvernet" og kom med en uoffisiell rangering av innsatsen på området. I rapporten, som var laget Steinar Johannessen på oppdrag fra FIVH, kom Norge på en andreplass blant OECD-landene. Hovedkonklusjonen i rapporten var at fattige land vernet mest. I 1996 var dagsorden på nytt rettet mot internasjonal handel og råvarepriser. I en rapport problematiserte organisasjonen en handelssituasjon der Norge lå an til å tjene mye penger på import fra fattige land. I 1998 var budskapet i FIVH-rapporten at den økonomiske veksten i Norge ikke medførte et mer miljøvennlig forbruk, og i 1999 omtalte organisasjonen den norske forbruksveksten i lys av den årlige tilstandsrapporten Økologisk Utsyn.