cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tizian
Stil og motivvalg
Tizian viser en stor uttrykksfullhet i sin kunst. En rytters følelser, universets kosmiske krefter, livets og dødens mysterier og den himmelske og den jordiske kjærligheten var temaer som inspirerte ham.
Tizian produserte en lang rekke religiøse malerier, mytologiske og historiske motiver, samt portretter. På ethvert område bidro han med noe innovativt og avgjørende for kunstens utvikling.
Tizian hadde ikke Leonardos vitenskapelige interesser eller Michelangelos religiøse og poetiske. Ikke var han arkitekt heller, som Rafael. Det var imidlertid Tizian som i høy grad kom til å bli det moderne maleriets grunnlegger, ettersom han gjorde oljefarge på lerret til en hovedteknikk for senere vestlig kunst. Han utnyttet for første gangen alle oljefargens muligheter, fra å gi liv til billedflaten med kraftige penseldrag på lerretets grove overflate til å dra fordeler av kontrasten mellom tykt pålagte, varme, fyldige glansdrag, og – ved hjelp av lasurer – dype, mørke, og fint modulerte fargetoner.
Utvalgte verker
Jomfru Marias himmelferd
Maleriet, som har prydet fransiskanerkirkens høyalter siden 1518, er Tizians første betydelige venetianske bestillingsverk. Bildet har en dynamikk som peker oppad, og en ekspressiv dramatikk som kommer til uttrykk i figurenes mektige bevegelser. Blant annet har jomfru Marias klesplagg en spesiell rød nyanse, som siden er blitt kalt tizianrødt. Alle skikkelsene er fanget i en dramatisk gestikulasjon. Apostlene strekker seg oppover mot Maria, som med vindblåste draperinger bæres opp i en stålkrans av gylne lys, og Gud Faders skikkelse holder armene utstrakte i fri utfoldelse, som om han svevde gjennom billedplanet. For Maria anvender Tizian en konvensjonell kontrapost-poséring, hvilket gir hennes kropp en viss vridning. De to mest fremtredende apostlene gir maleriet et komposisjonelt triangel som peker opp mot Marias skrud og Gud Fader.
Venus fra Urbino
(1538, Uffizi, Firenze)
Tizian malte Venus liggende på en sofa i forgrunnen. Den erotiske utstrålingen og den portrettlignende karakteren foranledet den eldre forskningens betraktning av det virtuost utførte maleriet som et kurtisaneportrett. Dette bildet av en kvinne som helt hengir seg til sin varme og sinnlige mykhet, er en hemningsløs forherligelse av den erotiske opplevelsen til en høyde på samme nivå som virkelig stor kjærlighetspoesi. I dag synes dog motivet å være som en allegorisk fremstilning av den ekteskapelige kjærligheten og troskapen. Den sovende hunden og tjenerinnene ved kisten i bakgrunnen gir inntrykk av det.
Danaë
Keiser Karl V ved Mühlberg
(1548, Pradomuseet, Madrid)
Det berømte rytterportrettet viser keiser Karl V (1500-1558) som feltherre i rustning og med en holdning som utstråler selvbevissthet og makt. Maleriet fastsetter minnet av hans seier over de protestantiske fyrstene i slaget ved Mühlberg den 24. april 1547. Vinteren 1547/1548 sammenkalte keiseren de stridende partienes audiens til riksdagen i Augsburg. Også Tizian var med i Karl Vs hoffølge i Augsburg, og det var der rytterbildet ble til.
François Ponchaud
François Ponchaud (født i 8. februar 1939 i Sallanches i Frankrike) er en katolsk misjonær i Kambodsja tilhørende det parisiske ytremisjonsselskap. Han slo tidlig alarm i Vesten om Røde Khmers folkemord på sitt eget folk, men det tok lang til før han ble trodd. Først i 1977 begynte man å feste lit til hans og andres skildringer.
Han er også forfatter av en rekke verker om Kambodsjas historie.
Liv og virke
François Ponchaud var syvende barn i en familie med åtte barn. Faren var jordbruker og lokalpolitiker, aktiv i Mouvement Républicain Populaire (MRP). Etter å ha tjenestegjort som fallskjermsoldat i Algerie i 28 måneder, valgte François Ponchaud å tre inn i presteseminaret til misjonsordenen Société des Missions Etrangères de Paris (MEP). Han ble bestemt for misjonen i Kambodsja og reiste ut dit fra Marseille den 10. oktober 1965.
Vitne til Røde Khmers folkemord
Pater Ponchaud var øyenvitne til Røde Khmers tømming av Phnom Penh for innbyggere i april 1975, og fikk rikt innblikk i myrderiene som ledsaget og fulgte dette. Han slo alarm gjennom alle kanaler han kunne, men i den grad hans avisartikler kom på trykk i Vesten, ble de ikke trodd, eller betraktet som overdrivelser. I 1977 utgav han boken Cambodge année zéro, som beskrev myrderiene i stor detalj. Han fulgte utviklingen ved å følge nøye med på radio og analyserte og beskrev bevegelsens revolusjonære ideologi, organisasjonen av deres idealsamfunn, dannelsen av en ny kultur. Han kunne plassere folkemordsideologien i sin rette sammenheng både historisk og sosialt og ut fra kjennskap til de ledende kadres personlige historie.
Etter folkemordet
Han var lenge generalvikar for bispedømmet Kompong Cham. Pater François Ponchaud bor nå (2008) i Phnom Penh der han er aktiv i det åndelige og kulturelle liv. Han anses som en ledende kjenner av Kambodsja, og har oversatt Bibelen til khmer.
Han har engasjert seg for en god adaptasjon av kristne uttrykksformer til kambodsjansk kultur, og har uttrykt sterk tvil til de konversjonskampanjer som evangelikale grupper har dratt i gang. Han er engasjert i inter-religiøs dialog og er en respektert kjenner av buddhismen.
Hovedserien 1950–51
Hovedserien 1950-51 var navnet på det øverste nivået i det norske seriesystemet i fotball som gikk fra august 1950 til juni 1951. Hovedserien var delt opp i to avdelinger, med åtte lag hver. vant gruppe A, og gruppe B. De to klubbene spilte finale over to kamper. Fredrikstad vant begge, med 3-1 borte og 4-2 hjemme.
Sentralnettet
Sentralnettet er den delen av overføringsnettet som overfører elektrisk energi over store avstander i Norge. Dette er et landsomfattende nett, som også har forbindelser til utlandet. Det er Statnett som har systemansvaret for nettet og som eier en stor del av det. I de siste årene har det skjedd liten utbygging av nettet samtidig som forbruket av elektrisk energi har økt. Dette har ført til at nettet i perioder er hardt belastet, og at utfall av én del kan føre til at kraftforsyningen i visse områder kan falle ut. Det er derfor satt i gang prosjekter for bygging av nye kraftlinjer.
Hovedveiene i overføringsnettet
Sentralnettet utgjør selve hovedveiene i overføringsnettet og har et spenningsnivå på 420 og 300 kV, men det forekommer også noen 132 kV linjer. Nettet er sammenhengende og strekker seg over hele landet for overføring av store energimengder over store avstander. Nettet har vekselstrømsforbindelser til Sverige, Finland og Russland, mens det er likestrømsforbindelser via sjøkabler til Danmark og Nederland. Til Sverige kan det overføres 3695 MW, til Danmark 1700 MW, til Nederland 700 MW. Fra Finland kan det importeres 80 MW og eksporteres 120 MW. Fra Russland kan 56 MW importeres. 2 nye likestrømsforbindelser settes i drift i 2021 til Tyskland 1400 MW og UK 1400 MW. Kapasiteten for eksport er dermed over 9000 MW og utgjør en betydelig del (24%) i forhold til produksjonskapasiteten (installert effekt) som var 37 732 MW ved inngangen til 2021 for alle kraftverkene i Norge. Det er Statnett som forvalter og styrer nettet, og som er eier rundt 90 % av nettet. De største kraftverkene er direkte tilknyttet sentralnettet, og det samme er de aller største forbrukerne som først og fremst er kraftintensiv industri.
Sentralnettet er det høyeste av tre nivåer som overføringsnettet for transmisjon av elektrisk energi i Norge er inndelt i. De to andre nivåene er regionalnett og lokalt distribusjonsnett. Sentralnettet mater regionalnettet, som er det underliggende overføringsnettet. Bare de alle største kraftverkene og forbrukerne er direkte tilknyttet sentralnettet.
I Norge styres sentralnettet fra følgende hovedkontorer: Region Sør-Norge – Oslo, Region Midt-Norge Sunndalsøra (frem til september 2016) og Region Nord-Norge – Alta.
Historie og framtid
En stor del av nettene er bygget i 1950- og frem til 1980-årene, og den siste delen som bant sentralnettet gjennom hele Norge sammen ble ferdig i 1994. Dette var en kraftlinje fra Salten til Svartisen kraftverk på 420 kV. Det har vært mange år med moderate investeringer i det sentrale overføringsnettet. Myndighetene ser stort behov for ombygging og utvidelse av kapasiteten; i 2015 ble det investert 14,1 milliarder kroner i nettet, og mere forventes. Det er flere grunner til dette, og i stortingsmelding nr 14 (2011-2012) er det nevnt bedre sikkerhet for strømleveransen i noen områder, mer fornybar energiproduksjon, forbruksvekst i blant annet petroleumsindustrien og områder med befolkningsvekst, samt utjevne regionale ubalanser og kraftpriser. Store deler av kraftproduksjonen skjer i kraftverkene på Vestlandet og i Nordland, mens Østlandet har det høyeste forbruket uten at dette kan dekkes av kraftverk i landsdelen. Dermed er kraftflyten i stor grad fra vest mot øst og fra nord til sør i landet. Dette gjenspeiles også i strukturen av sentralnettet.
Feil i nettet
Feil i kraftforsyningen med utfall får alvorlige konsekvenser for samfunnet, fordi elektrisk energi er så viktig i Norge. Varigheten av strømbrudd har mye å si, og et strømbrudd på inntil fire timer får sjelden konsekvenser for liv og helse, men kan øke sannsynligheten for at så alvorlige konsekvenser kan inntreffe. Spesielt om vinteren når det er kaldt blir strømutfall et problem fordi mange husholdninger her elektrisitet som eneste varmekilde. Viktige funksjoner som vannforsyning og telefon kan bli berørt. Spesielt for aluminiumverkene kan bortfall av kraftforsyningen bli svært kostbart fordi den flytende metallet i elektrolysecellene vil kjøles ned og størkne. Da må produksjonen innstilles i lang tid etterpå.
Strukturen av sentralnettet er for en stor del maskenett. Det vil si at det ikke bare er én forbindelse mellom steder der strøm flyter inn og ut av nettet. Strømmen kan med andre ord gå flere veier fra et punkt til et annet. En sier det er parallelle veier mellom produksjonskilder og forbrukssteder. I distribusjonsnettet er det derimot radiale forbindelser, det vil si at om et hus er tilknyttet en nettransformator er det bare en ledning mellom denne og huset. Likeledes er det i fordelingsnettet på 22 kV i hovedsak bare radielle forbindelser, men en har ofte omkoblingmulighet om en del faller ut. At sentralnettet har en masket struktur gjør at en oppnår en stor grad av forsyningssikkerhet, dette fordi utfall av en del (for eksempel en kraftlinje eller transformator) ikke nødvendigvis fører til at forsyningen blir butt. Utfall kan skyldes feil eller utkoblinger. Når dette er oppfylt sier en at N–1-kriteriet er oppfylt. Dette kalles også for redundans. Om nettet har enda større sikkerhet er N–2-kriteriet neste grad av innebygd sikkerhet, og da kan to komponenter samtidig være utkoblet. Om derimot utfall av en komponent fører til at sluttbrukere mister forsyningen omtales dette som N–0.
Kunståret 1334
Dødsfall
...
1334 in art
Sentralnettet
Regioner med manglende redundans
Maksimallast for Norge ble registrert 6. januar 2010 med rundt 24 GW. Dette var en kald vinter som ga stort energibehov. Vinteren 2012/2011 var også kald og det ble målt en ny rekord i kraftimport til Norge i uke 6 i 2011. Utviklingen har ført til at flere områder har økende antall timer uten tilfredsstillende reserve i tilfelle feil og linjeutkoblinnger. Altså det som omtales som N–0-drift. I løpet av de siste 20 årene har årlig maksimalbelastning i kraftsystemet økt med 26 %.
Statnett besluttet i 2010 at N–1-kriteriet skal ligge til grunn for selskapets investeringer. Visse avvik tillates dog basert på samfunnsøkonomiske vurderinger.
Regioner og forsyningssikkerhet
Vannkraften har årvisse variasjoner som dekkes opp nasjonalt med import eller eksport, i tillegg er kan det være store variasjoner for tilsiget og produksjonen regionalt. Dette gjør at det er behov for et sterkt overføringsnett mellom landsdeler, og mellom Norge og utlandet. I tillegg til dette kommer at elektrisitet i stor grad brukes til oppvarming. Den utstrakte bruken av elektrisitet til oppvarming gjør at det er store forskjeller i behovet vinter og sommer, og mellom ulike år. Svingningene mellom kraftproduksjon og forbruk følger heller ikke hverandre, dermed varierer behovet for overføring av kraft betydelig. De regionale områdene har ulikt behov for nettutvikling og Norge er i denne sammenhengen delt inn i fem regioner.
Kraftbalansen i en region forteller om energioverskudd eller -underskudd innenfor en region. Stor forbruk og liten produksjon betyr underskudd og behov for kraftoverføring fra andre områder. Verdiene er gjennomsnittlige årsverdier og oppgis i TWh. Det kan være nyanser innenfor dette. Bergens-området er et eksempel, her er det knapphet på energi om vinteren i år med liten nedbør, såkalte tørrår. Samtidig kan det være problemer med å få overført alt kraftoverskuddet i år med stor nedbør, det som kalles våte år. Utbygging av store magasiner ville avhjelpe situasjonen rent teoretisk, men i praksis er dette lite realistisk. Forsterkning av nettet blir en mer realistisk løsning.
Det er Statnett som analyserer og legger frem en såkalt nettutviklingsplan som forteller om behovet for utvikling kraftnettet. Fordi investeringsbehovet er så stort og flere prosjekter er kontroversielle er myndigheter og de politiske miljøer involvert. Den omtalte stortingsmeldingen behandler disse behovene. Innenfor disse regionene blir det i det følgende kort forklart hvilke problemer som er analysert og løsningene. All informasjon i de påfølgende avsnittene er hentet fra Nettutviklingsplanen 2013 -2015 og Stortingsmelding 14 fra 2011-2012 :
Øst-Norge
Nettområdet består av Oslo, Akershus, Vestfold, Østfold og store deler av fylkene Hedmark, Oppland, Buskerud og Telemark. Regionen er Norges største forbruksområde og produksjonsområde. 80 % av forbruket er alminnelig forsyning. Kraftutvekslingen med Sverige går gjennom regionen. Samlet kraftforbruk er rundt 49 TWh og i et normalår er kraftproduksjonen ca. 41 TWh. Det betyr at det er et kraftunderskudd på rundt 8 TWh i et normalår. Dette innebærer at regionen er avhengig av kraftutveksling med resten av landet og med Sverige. Forskjellen innenfor regionen er også stor når det gjelder kraftbalansen. I Oslofjord-området er det høyt forbruk og liten tilgang på regulerbar kraftproduksjon. Kraftunderskuddet her er i et normalår ca. 20 TWh, og dette dekkes med import fra andre deler av regionen, fra Vestlandet, Sørlandet og Sverige. Oslo-området vil på grunn av dette være sårbart for feil i overføringsnettet i en vinter med kulde og stort kraftbehov. Telemark og Buskerud er på den annen side et overskuddsområde med høyere produksjon enn forbruk, og i et normalår er overskuddet 13 TWh. Det er her nødvendig med forbedring av overføringskapasiteten. Dessuten er deler av overføringsnettet fra 1950- og 1960-tallet og det er behov for utskifting og oppgraderinger, som vurderes å ha en pris på 14-21 milliarder, og en samfunnsøkonomisk nåverdi på 75 milliarder kroner.
Vest-Norge
Dette nettområdet består av Rogaland nord for Boknafjorden, Hordaland og Sogn og Fjordane. Området er Norges nest største produksjonsområde for kraft og det er mye uregulert vannkraft. Kraftproduksjonen i et normalår er rundt 34 TWH og kraftforbruket er på 26 TWh per år, dette gir et kraftoverskudd på 8-9 TWh. I området er det mye kraftintensiv industri som aluminiumsverk og petroleumsindustri. Kraftbehovet til industrien utgjør her 50 % av forbruket. Nord for Sognefjorden er det normalt balanse eller kraftoverskudd. Nettkapasiteten nordover er begrenset og derfor går kraftflyten sørover om sommeren. Om vinteren kan kraftflyten gå nordover når kraftbehovet er stort og det samtidig er lite vann i magasinene. Utlandskabler forventes å eksportere 10 TWh i året.
Hordaland og Nord-Rogaland er har kraftunderskudd i normalår, spesielt i Bergens-området og området nord for Hardangerfjorden, det såkalte BKK-området. Dette området har hatt en stor forbruksvekst over flere år, samtidig som utviklingen av kraftnettet og utbygging av nye kraftverk har vært liten. I vinterperioder med lave temperaturer og tørt vært, kan det være stort kraftuttak og liten produksjon. Det er derfor behov for økt kapasitet for kraftoverføring fra produksjonskildene lenger øst i Vest-Norge; nye kraftlinjer vurderes at ha en pris på 7-8 milliarder og en samfunnsøkonomisk nåverdi på 29 milliarder kroner.
Augusta
Augusta har flere betydninger:
Sentralnettet
Midt-Norge
Området består av Møre og Romsdal, Sør-Trøndelag og store deler av Nord-Trøndelag, og har en årlig kraftproduksjon på rundt 14 TWH. Forbruket er på rundt 21 TWh og kraftunderskuddet er derfor i et normalår på rundt 7 TWh. Det er få regulerbare vannkraftverk i regionen, denne kapasiteten utgjør bare 8 % av landets magasinkapasitet. Midt-Norge er den regionen med størst kraftunderskudd, og 35 % av forbruket dekkes av import i et normalår.
Det er stort energibehov i kraftintensiv industri og i petroleumsvirksomheten, og normalforbruket per år er på 10 TWh eller 50 % av forbruket. Når det gjelder kraftunderskuddet er det store forskjeller innad i regionen, da Sør- og Nord-Trøndelag har svakt kraftunderskudd. Derimot har Møre og Romsdal betydelig kraftunderskudd. Det var på 2000-tallet at kraftsituasjonen ble betydelig forverret med stor økning i petroleumsindustri og kraftintensiv industri, og det er utsikt til økning av forbruket av elektrisk kraft til å produsere gass i Nyhamna. Situasjonen er vanskeligst om vinteren og våren i tørrår. Utvikling av kraftsystemet de nærmeste årene er fokusert om å bygge ut overføringskapasitet til naboregioner med kraftoverskudd, som Sogn og Nordland. Midt-Norge er forøvrig transittområde for kraftflyt fra nord til sør i Norge. Statnett besluttet i 2016 å bygge en 420 kV ledning mellom Namsos og Trollheimen. Kabelen under Trondheimsfjorden skal bygges senest i 2028.
Nord-Norge
Nettregion Nord-Norge består av Finnmark, Troms, Nordland og Nord-Trøndelag nord for Tunnsjødal. Samlet årlig kraftforbruk er på 19 TWh og produksjonen i et normalår er på 24 TWh. Kraftoverskuddet er dermed på 5 TWh i et normalår. Det er forskjeller innad i regionen og Sør-Troms har i et normalår kraftunderskudd. Sør for Ofoten er det kraftverk med store magasiner, mens det i den nordlige del av regionen er mest uregulerbar vannkraft. Dette betyr at det i nord er størst produksjon om sommeren. Kraftbehovet er vesentlig til alminnelig forsyning som står for 60 % av behovet, som dermed er temperaturavhengig. Området nord for Ofoten har om sommeren i et normalår kraftoverskudd og stor overføring av kraft sørover. Om vinteren er situasjonen omvendt. Dette gir store sesongvariasjoner i forbruk og produksjon som gjør at overføringskapasiteten i kraftsystemet er en begrensning.
I et tørrår kan situasjonen nord for Ofoten bli vanskelig, spesielt om det er feil i overføringsnettet. Regionen er avhengig av kraftutveksling med resten av landet og med Sverige, i tillegg til en viss kraftimport fra Russland og Finland. Økt petroleumsvirksomhet og gruvedrift i Finnmark kan komme til å øke forbruket. Det er i tillegg potensial for stor utbygging av vannkraft, dette vil i så fall for en stor del være uregulert vannkraft og vindkraft. Dette er utviklingstrekk som gir behov for større overføringskapasitet innad i regionen og sørover mot Midt-Norge og mot Sverige.
Tiltak for å håndtere begrenset overføringskapasitet
Norges kraftsystem er delt inn i prisområder som tilsvarer nettregionene. Forskjell i pris mellom områdene forteller om flaskehalser i kraftoverføringene mellom regionene. Konseptet gjør synlig behov for nettinvesteringer og gir en verdisetting av dette behovet. Statnett har plan for nettutvikling.
Inndelingen av prisområder har vært kontroversiell og i 2010 mottok EFTA-s overvåkningsorgan, ESA, en klage på Statnett sin praksis. Klageren mente at prisforskjellene er diskriminerende på kraftforbrukerne, at det skaper usikkerhet for investeringer i industrien og at de virker hemmende på investeringer i Norge. Imidlertid forsvarer Olje- og energidepartementet denne praksisen med at det gir en bedre utnyttelse av nettet og at flaskehalser i nettet håndteres bedre. Det gir også intensiver for å utnytte vannmagasinene for kraftverkene bedre, ved at magasinene ikke tappes ned for fort. En annen virkning er at industribedrifter får prissignaler til å stenge ned produksjonen i situasjoner med regionalt kraftunderskudd.
Utbygging av nye kraftlinjer
På grunn av de problemene en har med kapasiteten for overføring i kraftnettet er det en rekke prosjekter under planlegging i Norge i dag. I tabellen under er planlaget kraftlinjer listen opp:
I tillegg til disse linjene er det flere andre kraftlinjer som det er sett behov for, men som er avhengig av om fremtidige prosjekter realiseres, som vindkraft og industrietablering.
Kontroverser
Det oppstod store kontroverser rundt byggingen av kraftledningen fra Eidfjord til Samnanger, da denne går gjennom uberørte naturområder. Lokalpolitikere og privatpersoner i Hardanger, samt miljøorganisasjoner protesterte mot planene. De ønsket kraftoverføringen lagt i sjøkabel. Denne kraftledningen ble satt i drift i desember 2013. Flere av prosjektene er kontroversielle, og i slike saker er det Olje- og energidepartementet som tar den endelige avgjørelsen.
Kraftutveksling med utlandet
I 1960 ble det for første gang eksportert elektrisk kraft via en høyspent kraftlinje mellom Norge og Sverige. Siden har det blitt bygget flere kraftlinjer til Sverige, samt til daværende Sovjetunionen. Utviklingen etter 1960 ble at Norge, Sverige, Finland og Danmark bygde ut sine sentralnett i et sammenhengende kraftnett. Dette samarbeidet fikk navnet Nordel, hvor også Island var medlem. Denne organisasjonen er senere erstattet av ENTSO-E, som er en lignende organisasjon for alle de europeiske landene.
I 1977 ble det lagt en høyspent sjøkabel mellom Norge og Danmark, den såkalte Cross-Skagerrak. Senere har flere kabler blitt lagt mellom landene, og en fjerde ble satt i drift i desember 2014. Dette vil øke overføringskapasiteten fra 1000 MW til 1700 MW.
NorNed er en annen sjøkabelforbindelse som ble tatt i bruk i 2008 mellom Norge og Nederland. Denne har en kapasitet på 700 MW.
NordLink er en sjøkabelforbindelse under planlegging mellom Norge og Tyskland. Den er planlagt med en kapasitet på 1400 MW, og skal være i kommersiell drift i 2020. En annen sjøkabel under planlegging er North Sea Network som skal gå mellom Norge og Storbritannia. Denne vil også få en kapasitet på 1400 MW. Med disse to kablene vil eksportkapasiteten til utlandet økes med 50 %. Kablene skal sikre norsk energiforsyning i år med liten vannkraftproduksjon og kalde vintre. Dessuten forventes det at vannkraft vil erstattet fossile energikilder i Europa, og bidra til verdiskapning i Norge.
Norges vannkraftbaserte kraftsystem med sin store magasinkapasitet er spesielt interessant for kraftutveksling med naboland med termiske kraftsystemer. En grunn er at vannkraftverkene har evne til hurtig å endre produksjonen, mens kraftstasjoner med dampturbiner ikke kan endre sitt effektpådrag like hurtig. Dette er en ulempe når forbruket gjennom døgnet endrer seg, spesielt om forbruket har en kortvarig toppverdi. En tilknytting til det norske systemet vil derfor kunne bidra med effekt når behovet i disse landene øker og minker. En annen grunn er den store årvisse variasjonene som kan oppstå i det norske kraftsystemet: I år med mye nedbør vil en ha større innenlandsk produksjon enn forbruk av energi. Dette medfører eksport fra Norge. I år med lavt tilsig vil Norge derimot være avhengig av import fra nabolandene.
En ny situasjon vil oppstå når kabelforbindelsen NordLink til Tyskland står ferdig. I Tyskland har det såkalte energiewende skjedd de siste årene, dette vil si en markant overgang til fornybare energikilder som sol- og vindkraft. Selv om det fremdeles er et stort bidrag fra konvensjonelle energikilder for elektrisitetsproduksjon, er bidraget fra disse ikke regulerbare kildene så store at det er behov for tilknytning til kraftverk som hurtig kan balansere ut endringene. Om sol eller vind hurtig gir mindre bidrag er det behov for rask økning av eksporten fra Norge til Tyskland. Altså at norske vannkraftverker hurtig øker sin produksjon. Det motsatt er ønskelig om disse kildene bidrar mye, da er det ønskelig at norske vannkraftverker hurtig kan stanses. Denne typen energiutveksling kalles for balansekraft.
Sjøkabelforbindelse til Nederland og den fremtidige til Storbritannia vil på sikt også ha behov for balansekraft. I henhold til IEA trenger Europa totalt 100 GW med balansekraftkapasitet. Det er estimert at det norske kraftsystemet kan bidra med minst 25 % av dette. Norge blir av den grunn kalt «Europas grønne batteri». Norske myndigheter er interessert i å se på løsninger for omfattende utveksling av balansekraft, men har også forsøkt å dempe forventningene til hvor enkelt dette lar seg gjøre.
I en studie som Markedskraft utførte i 2014 viser at nettoeksporten via kabelforbindelsen til Tyskland vil bli null i 2020. Altså at import og eksport utbalanseres over året. For sjøkabelen til Storbritannia forventer Markedskraft at nettoeksporten fra Norge kan bli 10 TWh i 2020. Dette er nesten like mye som kabelens maksimale kapasitet. Årsaken er at Storbritannia vil komme til å legge ned mange kullkraftverk i årene som kommer. Som en følge av dette forventes det at Norge ikke vil ha noe kraftoverskudd i 2020, dette til tross for utbygging av mange småkraftverk og andre fornybare kilder. Prisen for elektrisk kraft i Norge er som en følge av disse kabelforbindelsene beregnet til å øke med cirka 4 øre/kWh. Samme konklusjoner har Statnett kommet frem til: I sine konsesjonssøknader for kablene til Storbritannia og Tyskland har Statnett beregnet prisøkningen til å bli cirka 4 øre/kWh i 2020, og nesten 3 øre/kWh i 2030 sammenlignet med om kablene ikke var bygget.
Georgia (andre betydninger)
Georgia kan vise til:
Stig Roar Husby
Stig Roar Husby (født 12. september 1954 i Trondheim) er en norsk tidligere langdistanseløper. Han representerte Strindheim Idrettslag og IL i BUL. Husby deltok i sommer-OL for Norge i 1984 i Los Angeles, men fullførte ikke maratonløpet.
Kulturrevolusjonsgruppen
Kulturrevolusjonsgruppen (kinesisk: 中央文革小组, Zhōngyāng wéngé xiǎozǔ) var en gruppe som ble dannet i mai 1966 og som kom til å spille en viktig rolle under kulturrevolusjonen i Folkerepublikken Kina. I denne gruppen inngikk blant annet Jiang Qing, Kang Sheng, Chen Boda, Yao Wenyuan og Zhang Chunqiao.
Naturpark Hohe Mark
Naturpark Hohe Mark er den største naturparken i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Naturparken har et areal på 1040,87 km².
Kulturrevolusjonsgruppen
I lengre tid var kulturrevolusjonsgruppen i virkeligheten, skjønt ikke formelt, Kinas sentrale maktorgan.
Stig Roar Husby
Husby er i dag trener i Nesodden Idrettsforening.
Leif Hovde
Leif Arne Hovde (født 24. april 1943 i Ålesund) er lærer og lokalpolitiker (KrF) i Ålesund.
Han har i tillegg engasjert seg i barne- og ungdomsarbeid gjennom KFUM, i menighetsarbeid og i Ålesunds vennskapsbysamarbeid med Peterhead i Skottland. 18. april i 2007 ble Hovde overrakt Kongens fortjenstmedalje i gull. Han er bror av presten Steinar Hovde
Sigurd Lodvesson
Sigurd Lodvesson (født ca. 960, død 23. april 1014), norrønt Sigurðr Hlǫðvisson, også kalt for Sigurd Digre, sønn av Lodve Torfinnsson, og etterfulgte sin far som jarl over Orknøyene og styrte mellom 991 – 1014. Han var en betydelig maktfaktor nord for Skottland, noe som vises ved at han ble gift med Olith, den yngste av den skotske kongen Malcolm IIs tre døtre. De fikk sønnen Torfinn Sigurdsson Rike som også ble jarl av Orknøyene.
Liv og virke
Sigurd jarl nevnes i Orknøyingenes saga og i Snorre Sturlasons Heimskringla foruten andre skrifter fra middelalderen. I henhold til blant annet Njåls saga så overtalte Gormflaith sin sønn Sigtrygg Silkeskjegg til å be Sigurd jarl kom fra Orknøyene og til Irland for å slåss mot hennes tidligere ektemann, Irlands overkonge Brian Ború:
I henhold til irsk kilde fra 1100-tallet, Cogadh Gaedhil re Gallaibh, om det som skjedde i slaget ved Clontarf utenfor Dublin i 1014. De «fremmede og menn fra Leinster» ble ledet av Brodir fra Man og Sigurd, og at kampen varte hele dagen. Selv om kong Brian ble drept i slutten av slaget ble de norrøne krigerne jaget på flukt og de dro sjøvegen. Sigurd jarl var blant de som falt ved Clontarf.
Heimskringla forteller at kong Harald Hårfagre bøtela Einar jarl og alle orknøyingene med seksti mark gull. Bøndene på Orknøyene synes det var en tung bør, og da tilbød jarlen å betale boten for dem på betingelsen at all odel på øyene ble hans eiendom. Slik var det at jarlen på Orknøyene eide all odel inntil jarl Sigurd Lodvesson ga odelen tilbake til bøndene (side 69).
Den islandske skalden Gunnlaug Ormstunge nevnes i sin saga med samme navn at han reiste fra Irland til Orknøyene hvor han blir en tid hos Sigurd jarl om vinteren før han drar videre til Skara i Vestre Gøtaland i Svitjod (Sverige) hvor Olof Skötkonung er konge.
Hatesphere
Hatesphere er et thrash metal-band fra Århus i Danmark, stiftet i 2000.
Sigurd Lodvesson
Liv og virke
Sigurd jarl blir tvangsdøpt til kristendommen av den harde misjonskongen Olav Tryggvason. Den ukjente islandske forfatteren av Orknøyingenes saga (Kap. 9) forteller at Olav Tryggvason seilte med fem skip ut mot øyene og tilkalte jarlen for en samtale:
Sigurd jarl ble tvunget til å ta imot kristen dåp som en markering på at han underkastet seg kongen samtidig som han selv og mennene måtte sverge troskapsed til kong Olav. Misjonskongen var ikke tilfreds med dette og tok med seg til Norge sønnen til Sigurd jarl som gissel. Sønnen Valp eller Hunde blir med til Norge som gissel og faren så ham aldri igjen da han dør noen år senere i Norge, «og siden viste ikke Sigurd jarl noen lydighet mot kong Olav.»
Orknøyingenes saga (Kap. 10) nevner at Sigurd jarl hadde noen eldre sønner med andre kvinner enn datteren til skottekongen: Sumarlide, Bruse og Einar Vrangmunn. Etter at Sigurd jarl faller i «Brianslaget», som Snorre kaller slaget ved Clontarf, ble de tre sønnene tatt som jarler av Orknøyene, og de delte øyene i tre deler mellom seg. Torfinn Sigurdsson var da fem år gammel da faren døde, og da kong Malcolm II av Skottland hørte dette, i henhold til Snorre, ga han områdene Katanes (Caithness) og Suderland (Sutherland) i nordlige Skottland «til Torfinn, frenden sin, og gav ham jarls navn og satte menn til å styre riket for ham.»
Lundetangens Bryggeri
Lundetangens Bryggeri var et bryggeri i Skien. Det ble etablert i 1854 av Edvard Otto Jonassen, og holdt det gående til 1986. Ølet brygges i dag av Aass Bryggeri.
Bryggeriet ble i sin tid grunnlagt i lokaler der Henrik Ibsens far, Knud Ibsen, drev spritproduksjon.. At han overtok det forgjeldede Lundetangens brennevinsbrenneri etter svigermoren, enkefru Hedevig Altenburg, har blitt foreslått som en av flere mulige forklaringer på at han rundt midten av 1830-årene mistet de fleste av sine verdier og måtte oppgi sitt fasjonable hjem i Skien, selv om han aldri gikk konkurs i lovens forstand. Det var også som følge av dette at familien Ibsen i en vanskelig tid måtte flytte ut til gården Venstøp i Skien.
Edvard Otto Jonassen avsluttet brennevins-produksjon til fordel for øl som var langt mindre skadelig og på den tid et bidrag til måteholdssaken.
Colt Canada
Colt Canada er en kanadisk våpenprodusent, tidligere kjent som Diemaco. Diemaco ble kjøpt opp av Colt Defense LLC 20. mai 2005 og byttet da navn til Colt Canada Corporation. Diemaco har produsert AR-15-klonene C7, C8 og SFW, som er i bruk av MJK/FSK-HJK.
Stéphane Augé
Stéphane Augé (født 6. desember 1974 i Pau, Frankrike) er en fransk tidligere profesjonell syklist.
Augé ble proff i 2000. Han begynte sin karriere i Festina, men byttet i 2001 til Jean Delatour og gikk i 2003 til Crédit Agricole. Fra 2005 syklet han for Cofidis.
Augé fikk en etappeseier i Tyskland rundt 2002 og 2008, og i Tour de Poitou-Charentes 2000. Han har deltatt åtte ganger i Tour de France (2002, 2003, 2005-2010), hans beste plassering var 115.-plass sammenlagt i 2002.
Han vant en etappe og sammenlagtseieren i Firedagers i Dunkerque i 2008.
Sigurd Lavard
Sigurd Lavard (født ca. 1175, død ca. 1200) var kong Sverre Sigurdsson av Norges eldste sønn. I henhold til den danske krønikeskriveren Saxo Grammaticus ble Sigurd født mens Sverre fortsatt bodde på Færøyene og fikk navnet Unås etter Sverres antatt egentlige far. Senere kom Sverre til Norge og hevdet der at han var sønn av kong Sigurd Munn. Han skal da i henhold til dette ha endret navnet på sønnen. Tilnavnet Lavard skal komme fra angelsaksisk eller gammelengelsk hlaford, lord, tilsvarende herre.
Sigurd ble oppfostret hos kongens stallare Gudlaug Vale og nevnes senere som en av birkebeinernes ledere både mot øyskjeggene og baglerne. Hans ettermæle er, kanskje urettferdig, at han verken hadde mot eller talent som feltherre.
Sverre ble konge av Norge ved å lede et opprør mot den daværende kongen, Magnus Erlingsson, som ble beseiret og drept i 1184. I 1196 reiste Magnus’ gamle tilhengere og andre misfornøyde en ny fraksjon, baglerne. Det første sammenstøtet mellom kong Sverre og baglerne skjedde på kysten av Ranrike. Her ble Sigurd Lavard gitt ansvaret for å vokte en kastemaskin, men i løpet av natten angrep baglerne overraskende. Sigurd og hans menn ble tatt på sengen og jagd av sted mens kastemaskinen ble ødelagt. Ifølge Sverres saga skal kong Sverre ha blitt så rasende på sin sønn at han fratok ham kommandoen etter dette: «Ve den kongssønn som fører sin sveit så slett som du har gjort i dag».
Sverres tukting av sønnen var ikke helt rettferdig da Sigurds menn var i mindretall, men skaden hadde skjedd. Rundt 1200 satt kong Sverre i Oslo, kan Sverres saga fortelle, og baglerne samlet seg mot ham med en stor hær. Det ble et voldsomt slag på isen på Frysja og i Ryenbergene nedenfor Kværner. Sigurd Lavard og broren hans Håkon hadde merkene sine ved Ryenbergene for å hindre angrep fra bøndene derfra. «Bøndene egget da hverandre innbyrdes og stevnet ned berget. Men Sigurd Lavard dro mot dem. (...) Det ble en hard kamp. Birkebeinerne hadde fire hundre mann, men bøndene nesten tyve hundre.» Overtallet gjorde at Sigurd Lavard igjen måtte trekke seg tilbake.
Kanskje var det i nettopp dette slaget han fikk et sår han døde av samme år? Sagaen er sparsommelig med detaljene, men Sigurd Lavard døde kort tid etter, enten i 1200 eller 1201 mens hans far fortsatt var i live. Sigurd etterlot seg en ung sønn, Guttorm, som senere ble utropt til konge da han var kun fire år gammel i 1204. Gutten døde selv noen få måneder senere av sykdom.
Gennadij Janajev
Gennadij Ivanovitsj Janajev (russisk: Геннадий Иванович Янаев; født 26. august 1937 i Perevos, død 24. september 2010 i Moskva) var en sovjetisk politiker.
Han arbeidet for Komsomol, Sovjtunionens kommunistiske ungdomsorganisasjonen, fra 1963 og var deretter leder for presidiet for de sovjetiske fagforeninger. Fra juli 1990 til januar 1991 var han medlem av Politbyrået, og fra desember 1990 til august 1991 var han Sovjetunionens visepresident. Han deltok i statskuppet i august 1991 og ble under kuppdagene 19. august til 21. august utnevnt som midlertidig president av kuppmakerne. Han ble arrestert etter at kuppet var slått ned og ble dømt for landsforræderi. Janajev ble løslatt i forbindelse med et generelt amnesti i 1994.
Wigmore Hall
Wigmore Hall er en konsertsal i City of Westminster i London.
Bygningen het opprinnelig Bechstein Hall, og ble tegnet av Thomas Edward Collcutt for den tyske klaverfabrikanten Bechstein. Selskapet bygde også lignende saler i St. Petersburg og Paris. Den er reist i renessansestil, med vegger i alabaster og marmor. Selve salen er rektangulær med en liten, hevet scene og en kuppel.
Under første verdenskrig ble salen beslaglagt ettersom eieren var et tysk selskap. Den ble gjenåpnet som Wigmore Hall i 1917.
Det fremføres for det meste kammermusikk og solofremføringer av klassisk musikk, med omkring 400 konserter i året.
August Konow Fleischer
August Konow Fleischer (født 26. januar 1884 i Kristiania, død 5. juli 1941 i Kopperå) var en norsk industrileder.
Han hadde examen artium, påfølgende handelsgymnas i Tyskland samt praktisk utdannelse fra under- og overordnede stillinger i Tyskland og Norge. I 1904 ble han ansatt ved Meraker smelteverk i Kopperå, hvor han var kontorsjef 1907–1920, disponent 1920–1932 og administrerende direktør fra 1932. Fleischer var også formann i Elektrokemisk Arbeidsgiverforening, medlem av Norsk Arbeidsgiverforenings sentralstyre og medlem av Meråker herredsstyre.
Alyattes II av Lydia
Alyattes II var en konge av Lydia som regjerte 619–560 f.Kr. Han var sønn av Sadyattes og kom fra mermnadedynastiet som stammet fra kong Gyges.
Kongetid
Alyattes betraktes som den som grunnla det lydiske riket. I flere år fortsatte han krigen mot den greske bystaten Milet som hans far han startet, men ble til sist tvunget til å vende sin oppmerksomhet mot mederne og babylonerne lengre øst. Den 28. mai 585 f.Kr., under slaget ved Halys (ved dagens elv Kızılırmak), utkjempet mot Kyaxares av Media, skjedde det samtidig en solformørkelse (se filosofen Tales fra Milet), fiendtlighetene ble innstilt, fred ble inngått og elven Halys ble grensen mellom de to kongedømmene.
Alyattes fordrev kimmeriere fra Anatolia, underkastet karerne, og erobret flere joniske byer, inkludert Smyrna og Kolofon. Smyrna ble ødelagt og brent, i alle fall deler av den.
Han ble etterfulgt av sin sønn Kroisos (bedre kjent i mytene som Krøsus). Hans datter Aryenis ble gift med Astyages, konge av Media.
Hans grav står fortsatt på et platå mellom innsjøen Gygaia og elven Hermos nord for Sardis. Det er en stor gravhaug med et underlag av store steiner. Den ble utgravd i 1854, ikke av profesjonelle arkeologer, men av Ludwig Peter Spiegelthal, prøyssisk konsul i Smyrna, som gravde en tunnel inn og fant et stor gravhvelv gjort av store marmorblokker med inngang ved passasje i samme stein fra sør. Sarkofagen og dens innhold hadde derimot blitt fjernet av tidligere gravplyndrere. Det som var igjen var en del ødelagte vaser i alabast, keramikk og trekull. På toppen av gravhaugen struttet en stor fallos av stein.
Mary Willis Walker
Mary Willis Walker (født 24. mai 1942 i Wisconsin, USA), egentlig Mary Willis, er en amerikansk forfatter.
Walker studerte til Bachelor of Arts i engelsk ved Duke University i Nord-Carolina. Hun har undervist som lærer i High School i blant annet New York, Vancouver, Buffalo og til slutt Austin, Texas hvor hun ble boende med sin familie. I 1978 avsluttet hun sin lærerkarriere og etablerte seg etterhvert som litteraturkritiker og manusforfatter for TV.
I 1991 utga Walker sin første kriminalroman, Zero at the Bone, som ble belønnet med Agatha-prisen. Hun har senere mottatt en rekke kriminalliterære priser. Etter å ha blitt skilt fra sin mangeårige ektemann tok hun tilbake døpenavnet Mary Willis, men beholdt Mary Willis Walker som forfatternavn.
Henrik Jæger
Henrik Bernhard Jæger (født 4. januar 1854 i Bergen, død 17. desember 1895) var en norsk kritiker og litteraturhistoriker.
Til Henrik Ibsens 60-årige fødselsdag utgav Jæger et festskrift, som er den første større Ibsen-monografi. I 1892 begynte han utgivelsen av sitt betydeligste arbeide: Illustreret norsk literaturhistorie (3 bd, etter forfatterens død avsluttet av Otto Anderssen). Det voluminøse verk vidner om Jægers flid og allsidige kjennskap til den norsk-danske bokverden, men fremstillingen er for mange enkeltheters vedkommende ujevn og uoversiktlig; mest verdifull er skildringene av Holberg, Wergeland og Welhaven. Av Jægers øvrige skrifter kan nevnes En gammel kjærlighedshistorie, en halvt novellistisk fremstilling av P. A. Heibergs og fru Gyllembourgs livsskjebner; Bergen og bergenserne; Kristiania og kristianienserne samt Mixed pickles, en samling litterære føljetonger.
1880–83 var Jæger artistisk konsulent ved Christiania teater, 1888-89 sceneinstruktør ved Bergens teater; i forbindelse hermed kan nevnes at han forfattet et par mindre skuespill, Løse fugle og Arvegods. Han var medstifter av Norsk Kvinnesaksforening i 1884.
Sorte Muld
«Sorte Muld» er en meget rik jernalderboplass, sannsynligvis en meget tidlig bydannelse fra jernalderen, ved Svaneke på Bornholm, Danmark.
Stedet, som ligger ca. to kilometer inne i landet, har fått navnet etter den påfallende mørke og usedvanlig frodige matjorda på stedet. Allerede fra 1700-tallet er det kjent at det er funnet gjenstander i pløyelaget, også av gull. I årene 1948-53 åpnet professor Ole Klindt-Jensen et begrenset felt, og konstaterte at det svarte jordsmonnet er kulturlag fra en omfattende jernalderbosetning. Han kunne konstatere at det hadde stått flere hus på stedet, men at lagene var så sammensatte at de var usedvanlig vanskelige å tolke.
I 1985 fant amatørarkeologer en del gullgubber i markoverflaten, og det ble åpnet nye utgravninger fram til 1987. I disse kom det fram et omfattende gjenstandsmateriale, blant annet hele 2300 gullgubber. I 1998 ble det satt inn nye undersøkelser med kjerneboring. Ved måling av fosfatverdiene i undergrunnen kom det fram et interessant mønster. Det later til å ha vært en stor sentralplass, med flere mindre bosetningskonsentrasjoner omkring. Det hele dekker ca. en kvadratkilometer.
Funnene fra Sorte Muld er utstilt ved Nationalmuseet i København og ved Bornholms Museum i Rønne.
NOU 2009: 19, Kapitalfluktutvalget
Utvalget ble ledet av professor Guttorm Schjelderup fra Norges Handelshøyskole. De øvrige medlemmene var Alexander Cappelen, Morten Eriksen, Odd-Helge Fjeldstad, Marte Gerhardsen, Eva Joly, Lise Lindbäck, Jon Gunnar Pedersen, Anne Fagertun Stenhammer og Ragnar Torvik.
Forslag
Utvalget foreslo en mer offensiv utviklingspolitikk med fokus på å sikre fattige land større skatteinntekter og redusere mulighetene for omfattende korrupsjon. Norge burde innføre kontroll av nordmenn som registrerer selskaper eller åpner kontoer i skatteparadis.
Norfund
Statens investeringsfond for næringsutvikling i utviklingsland (Norfund) fikk omfattende omtale i rapporten. Praksisen med å investere gjennom skatteparadis ble foreslått avviklet over en treårsperiode.
I forbindelse med fremleggelsen av innstillingen uttalgt uttalte Erik Solheim: «Vi kan ikke la Norfund investere norske bistandsmidler via skatteparadis samtidig som vi ønsker å bekjempe dem».
Sean Moyses
Sean Moyses (født 11. november 1964 i Norfolk, England) er en britisk musiker som har spesialisert seg på banjo. Han er mest kjent for sitt talent på plectrum-banjo, men også banjo-ukulele, gitar og sang. han har spilt banjo siden han var 11 år.
Kampsesjon
Kampsesjoner (kinesisk: 批鬥大會, pinyin: Pīdòu dàhuì, kortversjon for 批判鬥爭大會) er en type politiske møter (avhør, fordømmelsesallmøter) som er avledet av marxistisk dialektisk teori og som ble særlig beryktet under kulturrevolusjonen i Folkerepublikken Kina. Kampsesjonene må sees i lyset av klassekampen, de var møter som hadde til hensikt å ta oppgjør med «kontrarevolusjonær» og «reaksjonær» tenkning.
Under kulturrevolusjonen utartet kampsesjonene ganske raskt fra ikke bare verbal kamp, som i og for seg kunne være belastende nok for de enkeltpersoner som ble gjenstand for slike møter, men også for fysisk kamp. Det kunne ende med drap, og politiet hadde ordre om ikke å gripe inn. Dette var utbredt i den delen av kulturrevolusjonen da rødegardistene hadde fritt frem, fra 1966 til 1969. I teorien skulle kampsesjonene føre til selvkritikk og selvinnsikt hos de som ble utsatt for den, slik at det skulle gagne vedkommende som nå skulle kunne engasjere seg i klassekampen med kraft på «den rette side»; det var imidlertid andre ting som skjedde: Personen ble utrensket, og vedkommendes familie ble i etterkant ofte også rammet med harde tiltak. Som ofte var utvelgelsen av personer det skulle «kjempes imot» diktert av hva som var gunstig i de pågående maktkamper, eller av personlige motsetninger som ikke hadde noe med ideologi å gjøre, eller av rødegardisters ønske om å bevise sin iver.
Utenom denne kinesiske kontekst er lignende metoder blitt tatt i bruk av kommunistiske makthavere, men mindre spektakulært og tildels kombinert med hjernevask.
Jean-Honoré Fragonard
Jean-Honoré Fragonard (født 5. april 1732 i Grasse i Frankrike, død 22. august 1806 i Paris) var en fransk rokokkomaler.
Sykling under Sommer-OL 1960
Sykling under Sommer-OL 1960. Sykling var med for 14. gang på det olympiske programmet for OL-1960 i Roma. Det ble konkurrert om totalt seks olympiske titler, to på landevei og fire på bane, kun for menn. Italia vant fem gullmedaljer, Sovjetunionen én.
Jean-Honoré Fragonard
Fragonard, som hadde studert under Chardin, har blitt mest kjent for sine malerier av elskende par i hager, for eksempel Husken og Overraskelsen, samt små hendelser ved hemmelige kjærlighetsmøter, for eksempel Det stjålne kysset.
Johan Schreiner
Johan Christian Schreiner (født 25. mai 1903 i Drøbak, død 8. oktober 1967) i Oslo, var en norsk historiker, mest kjent for studiet av økonomien i norsk middelalder.
Etter examen artium 1921 og cand.philol. 1927 ved Universitetet i Oslo, skrev han en del bøker, var litt i Mot Dag med kona Kirsten Moe (de var gift 1928–30) og hadde stipend fra Rockefeller-stiftelsen. Etter at hans mentor Edvard Bull d.e. gikk bort i 1932 var Johan stipendiat 1932-37, ansatt som dosent 1939. Han satt på Bredtvet under den andre verdenskrig, delte rom med Johs. Andenæs, var så på Grini hvorfra han skrev bok.
Da han ble utnevnt til professor i historie den 1. juni 1946 uttalte han at «vår egen samtid må være utgangspunkt for studiet [i historie]» og at «epokelesingen en driver med nå er tøv». Schreiner skrev ellers ofte og mye i VG. De fleste av hans utgivelser var del av Det Norske Videnskaps-Akademis Skrifter. Da han fylte 50 år ble han spurt om sitt livssyn og svarte at «Jo mer jeg lærer av historie, dess mer nærmer jeg meg en liberalistisk holdning til politiske og økonomiske problemer. Jeg blir stadig mer interessert i selve problemstillingene enn i den materialistiske løsningen på dem».
Han var sønn av Kristian Emil Schreiner (1874–1957) og Alette Schreiner (1873–1951) som begge var anatomer og forsket sammen. Hans bror Fredrik Schreiner (1905–1988) jobbet mest i det offentlige, og var far til samfunnsøkonomen Per Schreiner (1932–2005).
Mons Mjelde
Mons Olaisson Mjelde (født 8. april 1905 i Haus på Osterøy, død 12. oktober 1994 i Larvik) var en norsk skøyteløper. Som 8-åring flyttet han til Kongsberg. Han gikk sitt store gjennombrudd i 1925, da han satte ny verdensrekord på 500 meter med tiden 45,9. Hans beste plasseringer i internasjonale mesterskap er en sjetteplass fra allround-VM 1928 i Davos. Fem år senere ble han nummer 7 under VM i Trondheim. Hans beste NM-plassering var en andreplass fra 1933.