cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elizabeth Norberg-Schulz
Karrière som operasanger
I 1992 debuterte Norberg-Schulz i Lyric Opera of Chicago som Oscar i Maskeballet. Suksessen ble så stor at Metropolitan Opera i New York inviterte henne over i 1995 til å spille samme rolle, noe som ble hennes debut på the Met. Siden har hun gjestet regelmessig Chicago, Los Angeles Opera og Metropolitan Opera med roller som Pamina i Tryllefløyten, Sophie i Rosenkavaleren, Gretel i Hänsel und Gretel, Adele i Flaggermusen og Valencienne i Den glade enke. I Den glade enke sang hun med Plácido Domingo.
På Royal Opera House i London debuterte hun i 1994 i rollen som Liu i Turandot av Puccini.
Norberg-Schulz har gjestet de største festivalene og orkestrene i verden, som blant annet Festspillene i Salzburg, Montreux-festivalen, Beethoven-festivalen i Bonn, Händel-festivalen i Halle, Pesaro, Macerata, Ravello, Glyndebourne, Oslo Kammermusikk Festival, Olavsdagene i Trondheim og Festspillene i Bergen. Hun har sunget med mange av verdens fremste dirigenter, som Riccardo Muti, Claudio Abbado, Sir Georg Solti, Seiji Ozawa, Colin Davis, Riccardo Chailly, Aldo Ceccato, Carlos Kleiber, Giuseppe Sinopoli, Valerij Gergev, Lorin Maazel, Manfred Honeck, Daniele Gatti, Antonio Pappano, Frubeck De Burgos, James Levine, Mariss Jansons, Kurt Mazur, Jeffrey Tate, Jurij Temirkanov, Ivor Bolton og flere.
Norberg-Schulz som konsertsanger
Norberg-Schulz er også en anerkjent konsertsanger. Hun har fremført kirkemusikalske verk som Mozarts og Brahms' rekvier, vokalpartier i store symfonier, som Beethovens niende symfoni, Mahlers andre, fjerde, og åttende symfoni, og tyske, franske og norske lieder og romanser.
Norberg-Schulz holder Liederabender («Lieder-fremføringer») i duo med Håvard Gimse, Tor Espen Aspaas, Erling R. Eriksen, Irwin Gage og Silvia Cappellini Sinopoli.
Orkestrene hun har sunget med er blant annet Berliner Philharmoniker, Wiener Philharmoniker, Bayerischer Rundfunk, New York Philharmonic, London Philharmonic Orchestra, Orchestre National de France, Oslo Filharmoniske Orkester og Bergen Filharmoniske Orkester. Hun synger også ofte med barokke orkestre, som Les Arts Florissants og The English Concert med Trevor Pinnock og William Christie som dirigenter.
Kirsten Flagstad Festival
Norberg-Schulz var fra 2006 til 2010 kunstnerisk leder for Kirsten Flagstad Festival på Hamar. Festivalen har blant annet hatt Kringkastingsorkestret med dirigentene Bjarte Engeset og Ole Kristian Ruud som gjester, og også Kongelige Norske Marines Musikkorps, Toralv Maurstad, Wenche Myhre og Lise Fjeldstad, Randi Stene, Carsten Stabell, Helge Rønning, Luca Canonici og Oslo Strykekvartett.
Undervisningsvirksomhet
Siden 1995 har Norberg-Schulz undervist privat i Roma og som gjesteprofessor ved flere konservatorier, blant annet i Operaskolen i Oslo, Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i Trondheim, Griegakademiet i Bergen og Akademiet S.Cecilia i Roma. Siden 2006 har hun også ledet sommerskolen for operasangere, dirigenter og pianister i Nordfjordeid i samarbeid med Opera Nordfjord.
Priser og utmerkelser
I 1988 mottok Norberg-Schulz Den Norske Hypotekforenings kulturpris, og i 1992 mottok hun Fanny Elstad-prisen. For innspillingen av Grieg-sanger med Håvard Gimse fikk Norberg-Schulz i 1993 Griegprisen, og i 2004 fikk hun Minervaprisen, som går til kvinner som har vist et eksepsjonelt høyt internasjonalt nivå innenfor sitt fag. I 2005 fikk hun Statens arbeidsstipend.
Kunståret 1426
Referanser
1426 in art
Carola Häggkvist
Carola Maria Häggkvist (født 8. september 1966 i Hägersten i Sverige), bedre kjent som Carola, er en svensk sangartist, underholder og mediepersonlighet. Hun synger både pop- og gospelmusikk og er populær særlig i Sverige og Norge.
Hun var gift med den norske frikirkepredikanten Runar Søgaard fra 1990 til 2000. Sammen har de sønnen Amadeus (født 1998). Carola har ellers vært nært tilknyttet frikirkene Livets ord og Södermalmskyrkan.
Carola er bosatt i Saltsjöbaden i Stockholms län.
Diskografi
Album
Singler
Uto-aztekiske språk
Uto-aztekiske språk er en amerikansk indiansk språkfamilie. Den er en av de største (både i geografisk utbredelse og antall språk) språkfamiliene i Amerika. Språk i denne familien finner man fra Great Basin i det vestlige USA (Oregon, Idaho, Utah, California, Nevada, Arizona) og ned til Mexico. Delstaten Utah har fått navnet sitt fra det uto-aztekiske ute-folket. Klassisk nahuatl, som var aztekernes språk, og dets moderne etterkommere er uto-aztekiske språk.
Klassifisering
De uto-aztekiske språka deles vanligvis inn i to hovedgrupper: nordlige og sørlige. Denne inndelinga er ikke akseptert av alle lingvister; noen regner enten fra sju til ni hovedgrupper, mens andre deler inn den nordlige gruppa i fire uavhengige grupper, noe som sammen med den sørlige gir fem hovedgrupper.
I tillegg til språka i lista, er det flere titalls utdødde uto-aztekiske språk med liten eller ingen dokumentasjon.
Sørlig uto-aztekisk
† = utdødd
Kranes konditori
Handling
Filmen utspiller seg i en liten norsk kystby og følger Katinka Stordals liv. Filmen skildrer hennes ensomhet og lengsel etter kjærlighet. Den eneste mannen, som hun noensinne har elsket, har forlatt henne uten å ta farvel. Fra sine barn får hun hverken ømhet eller vennlighet, bare harde, kalde krav. Katinka kjemper for å holde hjemmet sammen. En dag møter hun den svenske sjømannen Stivhatten (Erik Hell) på Kranes konditori. Det sladres friskt om møtet dem imellom i byen, og Katinkas oppførsel vekker forargelse hos mange: Tenker hun å forlate hjem og barn?
Mottagelse
Avisen VG roste det solide skuespillet, men klaget over stiv kameraføring. Fredag 16. februar 1951 skrev de: «Dramaet skulle framstilles fast og stramt, med helt naturlig realisme. Rønnaug Alten og Erik Hell holder denne stilen. Men miljøet og en flerhet av bipersonene er trukket opp med for tykke streker. Filmen er solid, men den er også tung. Dermed blir den ganske enkelt mindre underholdende. Denne svakheten, som har preget så mange norske filmer, har ikke Astrid Henning-Jensen klart å rydde av veien.»
Małgorzata Walewska
Małgorzata Walewska (født 5. juli 1965 i Warszawa) er en berømt polsk operasangerinne (mezzosopran).
Hun fullførte studiene ved musikkakademiet i Warszawa i 1994 og var allerede som student prisvinner av internasjonale sangkonkurranser i Wrocław og Las Palmas. I 1991 ble hun engasjert ved Teatr Wielki i Warszawa, og hadde fra 1996 til 1998 fast kontrakt med Wiener Staatsoper. Fra 1999 samarbeider hun med Semperoper i Dresden. Hun har dessuten gjestesunget ved operahus blant annet i Roma (Teatro della Opera), Berlin (Deutsche Oper), Bremen, Düsseldorf (Deutsche Oper am Rhein), Essen, Genève, Klagenfurt, Las Palmas, Luxembourg, Santa Cruz og Florida (Palm Beach Opera).
Walewska har sunget med artister som Luciano Pavarotti, Edita Gruberova, Plácido Domingo, Thomas Hampson, Bernhard Weikl, Simon Estes, Luis Lima og Renato Bruson. Hun har sunget på flere festivaler og i mange operahus både i Europa og USA.
Hemsedal kirke
Byggverket er i tre og har 420 plasser.
Adkomst til stedet er via Rv52.
Therese Alshammar
Alshammar er vinner av Victoriastipendiet i 2000 og ble utnevnt til årets idrettskvinne samme år. I 2011 fikk hun Svenska Dagbladets gullmedalje som deles ut for «för årets främsta svenska idrottsbragd».
Hun ble under SM i svømming i Uppsala i 2006 den svenske svømmer som har vunnet flest individuele SM-gull gjennom tidene. Alshammar blir trent av Johan Wallberg.
17. mars 2009 satte hun verdensrekord på 50 m butterfly med tiden 25,44 i det australske mesterskapet, noe som var to hundredeler raskere enn hennes egen verdensrekord fra Barcelona i 2007. Hun ble disket fordi hun hadde stilt i to svømmedrakter, noe som ikke var tillatt. Dagen etter diskingen uttalte Alshammar at «Jeg trodde svømmedraktene kunne være så moderate og sømmelige at vi som bruker dem skal kunne skjule våre mest private kroppsdeler».
Bergen Tuba Quartet
Bergen Tuba Quartet (BTQ) er en tubakvartett som holder til i Bergen. BTQ hadde sin debut under en gallaforestilling på danseteateret Carte Blanche, 7. desember 2001. Kvartetten har siden den gang spesialisert seg på underholdningsmusikk, og kan vise til et enormt repertoar bestående av blant annet norske folketoner, viser, filmmusikk, orkestertranskripsjoner, marsjer, originalskrevne verk for tubakvartett, jazzsvisker, kirkemusikk og poplåter.
BTQ har hatt mange ulike oppdrag siden starten. I 2002 og 2003 hadde de sommerturneer på Sørlandet, de spilte konsert hos en Mitsubishi-forhandler i Sveits i 2002, og deltok på konserten «Gamle myter i messingdrakt» (musikk av Torstein Aagaard-Nilsen) i restauranten på Den Nationale Scene i 2004. BTQ har dessuten spilt festkonserter under både BrassWind-festivalen og Adventsklang, og kan høres på Eirik Gjerdeviks solo-CD Eirik the Viking. Kvartetten er sammensatt av Thor-Arne Pedersen (eufonium), Bent Erik Bråten Røed (eufonium), Eirik Gjerdevik (tuba) og Pål Magne Austnes (tuba).
Farsalos
Farsala er sentrum for økonomien og landbruket i regionen. Befolkningen er hovedsakelig ruralt med bomullproduksjon og avl som hovedsyssel, men det eksisterer også en del tekstilindustri. Farsala er kjent for sin særskilte halva, en form for konfekt.
Farsala er åstedet for et berømt slag, slaget ved Farsalos, som avgjorde borgerkrigen i den romerske republikken mellom Julius Cæsar og hæren til det romerske senatet, ledet av Pompeius.
Oldtidens Farsalos
Det homeriske Fthia fra den mykenske perioden, hovedstad i kongedømmet til myrmidonere og av Pelevs, far av helten Akilles, har tidvis blitt identifisert med den senere byen Farsalos, i dag Farsala. En kyklopisk mur som beskyttet en by eksisterer fortsatt i nærheten av moderne Farsala, og det samme gjør en hvelvgrav fra denne perioden.
Farsalos fra den historiske tid var bygd over fjellsiden i en høyde av rundt 160 meter og hvor dagens by ligger. Det var en av de fremste byene i Thessalia og hovedstaden i Fthias tetrark. I perserkrigene stilte byen seg på samme side som Athen. Tidlig på 300-tallet f.Kr. var byen en del av thessalianske fellesskap. Senere ble byen underlagt kongeriket Makedonia ved Filip II. Området ble en krigsskueplass hvor aitoliere og thessalianere førte krig mot makedonere, særlig under den andre og tredje makedonske krigene. Etter nederlaget for det makedonske kongedømmet ble Farsalos og hele området underlagt den romerske republikk. Området led mye under krigshandlingene ved de romerske borgerkrigene. Slaget ved Farsalos i 48 f.Kr. ved byen beseiret Julius Cæsar sin motstander Pompeius.
Geografen Strabon skriver om to byer, Gamle Farsalos (Palaefarsalos) og Farsalos, som eksisterende i historisk tid. Hans uttalelse (9.5.6) om at Thetideion, tempelet til havnymfen Thetis sør for Skotoussa, lå «i nærheten av Farsaloi, den gamle og den nye», synes å indikere at Palaefarsalos ikke i seg selv lå rett ved Farsalos. Selv om slaget i 48 f.Kr. er oppkalt etter byen, har fire antikke forfattere; forfatteren av Bellum Alexandrinum (48.1), Frontinus (Strategemata 2.3.22), Eutropius (20), og Orosius (6.15.27); plassert stedet ved Palaefarsalos.
I 198 f.Kr. lot Filip V av Makedonia Palaefarsalos herje, i henhold til Titus Livius. Om byen hadde ligget rett ved Farsalos ville han ha herjet begge, og Titus Livius ville antagelig ha skrevet «Farsalos» istedenfor «Palaefarsalos». Den britiske forskeren F. L. Lucas har demonstrert at slaget i 48 f.Kr. må ha blitt utkjempet nord for Enipeus, hva som er dagens by Krini; og John D. Morgan har foreslått at Krini er bygd over det eldre stedet Palaefarsalos og hvor den gamle vegen sør fra Larisa dukket opp fra fjellene og til den farsaliske sletten.
Det moderne Farsala
Farsala ble omdøpt til «Çatalca» under osmansk styre. Byen ble frigjort fra Det osmanske rike i 1881 og sammen med resten av Thessalia ble den en del av kongeriket Hellas. Under den gresk-tyrkiske krig i 1897 ble et betydelig slag utkjempet i nærheten av Farsala.
Byen ble nesten fullstendig rasert under et jordskjelv i 1954. De fleste av dagens bygninger er yngre enn det.
Farsala er et viktig trafikknutepunkt: Her krysser nasjonalvei 3 (Europavei 65 - nord-sør) og nasjonalvei 30 (vest-øst). Her er det også stasjon på jernbanelinjen fra Thessaloniki til Athen.
Israelsk vin
Israelsk vin produseres på vingårder som varierer i størrelse fra små boutiqueliknende foretak med en produksjon på noen tusen flasker i året til det største som leverer mer en ti millioner flasker årlig.
Vinproduksjon i tidligere tider
Vin har vært produsert i området fra før-bibelsk tid. Landområdene som var kjent som Kanaan og Judea produserte vin 2000 år før vinproduksjon var kjent i Europa. Vinproduksjonen hadde på denne tiden både stor økonomisk betydning og vin hadde viktige rituelle betydninger.
Byen Gibeon var en sentrum for vinproduksjon på denne tiden. Arkeologiske utgravinger i 1959 og 1960 avdekket vinkjellere med vin som var produsert mellom 600 og 700. Arkitektonisk er det mange likheter mellom disse vinkjellerne og kjellere i Champagne i Frankrike, men lagerrommene i Israel ble bygd 500 år tidligere.
Etter de romerske erobringene i Judea i 70 ble mange vingårder ødelagt. De resterende overlevde ikke den muslimske perioden som startet i 636 og som førte til et 1200 år langt avbrudd i vinproduksjonen.
Kunståret 1424
Kunståret 1424 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1424.
Israelsk vin
Omstart
Den moderne vinproduksjonen i Israel ble grunnlagt av baron Edmond James de Rotschild som eide det berømte Bordeauxslottet Château Lafite-Rothschild. I 1882 støttet han den nye bølgen av jødiske immigranter ved å bidra til oppbyggingen av en levedyktig vinindustri. I starten opplevde pioneerene mange tilbakeslag; jorden var stenete og sandfylt, avlingene overlevde ikke den varme solen og de første vingårdene ble rammet av phylloxera.
I 1906 overlot Rotschild ledelsen av vingårdene til vindyrkerne som dannet et kooperativ. I 1957 donerte neste generasjon Rotschild, James Rothschild, anleggene til vindyrkernes kooperativ. I den første tiden hadde disse vinene navnet Carmel. Utover på 1960-tallet fikk israelske viner ord på seg for å være for tyktflytende og søte til å appellere til europeisk smak.
På 1970-tallet startet Carmel de første forsøkene på å produsere viner basert på rene druetyper (Cabernet Sauvignon og Sauvignon Blanc).
Det første skrittet mot anerkjennelse for kvalitetsproduksjon ble tatt med vinen Carmel Special Reserve 1976 som ble tatt til markedet i 1980. Vinen var det første alvorlige forsøket på å lage en «fin» vin – og det var vellykket. Også 1979-årgangen av denne vinen fikk en god mottakelse.
Vinrevolusjon
På 1980-tallet startet kvalitetsrevolusjonen for alvor, først og fremst med opprettelsen av en vingård på Golanhøydene i 1983. Eksperter fra California ble hentet inn, samtidig som man investerte i førsteklasses utstyr. Beliggenheten i høyere, kaldere klima betød et tidevannsskifte for produksjonen av kvalitetsvin. Under navnet Yarden vant den nye vingården en rekke medaljer på IWSC i London og Vinexpo i Bordeaux.
Resultatene internasjonalt førte til at druer som Grenache, Semillon, Petit Sirah og Carigan ble byttet ut. Fokus ble satt på planting av Cabernet Sauvignon, Merlot, Sauvignon Blanc, Chardonnay, Pinot Noir samt hvit Riesling og Gewürztraminer.
Suksessen fra Golan, førte i neste omgang til av vindyrking ble startet i en rekke andre, høyereliggende områder.
Vinområder
Den største drueproduksjonen skjer fortsatt i Sharon og Shimson, men vinene med best kvalitet kommer fra øvre Gallilea, Golan, Judea og Ramat Arad. Jorden er såkalt Terra Rossa ved kysten, kalkstenspreget på høydene, sandleire i sør og vulkansk i nord. Totalt er det nå 4 000 hektar vinmarker, noe som gjør Israel til et av verdens minste vinproduserende land. Men det er stor klimavariasjon fra det snødekte Hermonfjellet i nordre Golan til Negev i sør, og dermed blir produksjonen svært mangfoldig. Den spesielle kombinasjonen av vulkansk jord og klima i Gallilea har gitt oppløftende resultater.
Druetyper
De vanligste druene i israelsk vinproduksjon i dag er Cabernet Sauvignon, Merlot, Sauvignon Blanc og Chardonnay. Det dyrkes også en del Pinot Noir, Cabernet Franc, Johannisberg Riesling, Gewürztraminer og Muscat Canelli. Blant nyere drueslag er Syrah/Shiraz de mest lovende.
Påvirkning
Selv om vinproduksjonen har franske røtter, er det først og fremst vinekspertise fra California som har bidratt til den utviklingen som har skjedd fra 1980-tallet. Australsk innflytelse har etter hvert også gjort seg gjeldende og israelske vinprodusenter har utdannelse og henter inspirasjon fra Australia, California, Frankrike og Italia. Australia har i dag en dominerende innflytelse.
Industri
Det er ca. 12 kommersielle vinprodusenter i Israel i dag i tillegg til 150 mindre. I tillegg til egne vinmarker, kjøper disse inn råvarer fra flere tusen vindyrkere. De største er:
Oppsummering
Israelsk vin har utviklet seg dramatisk fra den sirupssøte drikken som gav tilnærmet evig avsmak for noen tiår siden. I dag finnes israelske viner på trestjerners Michelinrestauranter og i hyllene på velrenommerte vinforhandlere både i Europa og USA med priser på US$100 eller mer pr flaske. Yarden har etablert et renommé. Carmel finnes på nytt i hyllene i supermarkeder i Europa og USA. Eksporten går til 40 land, først og fremst i Europa og Nord-Amerika. Israel er en nykommer på dagens vinmarked, men tradisjonene er blant de eldste som er dokumentert.
Fri Willy
Fri Willy er et musikkalbum utgitt av Ole Ivars og Arne Willy Foss i 2006.
Gerald Dreyer
Gerald Dreyer (født 22. september 1929, død 5. september 1985) var en sørafrikansk bokser som deltok i de olympiske leker 1948 i London.
Dreyer ble olympisk mester i boksing under OL 1948 i London. Han vant gull i den fjerde letteste vektklassen, lettvekt opp til 62,0 kg. I finalen beseiret han belgiske Joseph Vissers.
Stabæk Fotball Kvinner
Stabæk Fotball Kvinner (2007–) er et norsk fotballag fra Bærum, som per 2022 spiller i Toppserien.
De utgjør Stabæk IFs kvinnelag og startet i 4. divisjon i 2007. Foran 2009-sesongen ble Asker Fotball Kvinner innlemmet i klubben, og Stabæk overtok deres plass i Toppserien. Laget vant Toppserien 2013.
Overtakelsen av Asker (2008)
I 2008 var det spekulasjoner om Asker Fotball Kvinner skulle bli tatt over av Stabæks kvinnelag, noe som ville medføre at Stabæk ville ta over Askers plass i Toppserien. Det ble den 29. august bestemt i Stabæk Fotballs årsmøte at styret kunne gå i forhandlinger om overtakelse av Asker såfremt de økonomiske betingelsene var i orden. Det var snakk om 2,5 millioner kroner som manglet på de 5,5 millioner det var beregnet på å drifte fotballaget. Den økonomiske situasjonen falt ikke på plass, og Stabæk Fotball trakk seg den 10. oktober fra samarbeidet. Saken var likevel ikke ferdigbehandlet og den 23. oktober erklærte Stabæk-leder Mimi Berdal at de hadde funnet ressursene til å ta over Asker Fotball Kvinner. Selv om løsningen først kom på plass etter tidsfristen til NFF, godkjente NFF toppseriesøknaden til Stabæk, og laget ble klart for Toppseriespill fra og med 2009.
Umiddelbar suksess (2009–2017)
Stabæk satte publikumsrekord i sin første kamp i Toppserien. Den nye rekorden var på 1321 tilskuere på hjemmebane mot Røa, og var en forbedring på 49 tilskuere fra forrige rekord. Stabæk var store favoritter før sesongstart, ettersom de hadde fått tak i Trine Rønning, Solveig Gulbrandsen, Kristy Moore og den danske toppscorer Maiken With Pape. De tok også en solid ledelse i de første kampene med fire strake seire, før de fikk sin første uavgjort, etter å ha rotet bort en tomålsledelse mot Trondheims-Ørn. Deretter vant de tre kamper før de begynte sin verste rekke i sesongen, tre kamper på rad med poengtap; først to uavgjort mot Arna-Bjørnar, hvor Melissa Wiik utlignet i siste spilleminutt, og Klepp, og deretter tapte de overraskende borte mot Kolbotn, og falt ned til tredjeplass på tabellen etter 11. serierunde.
Stabæk vant så åtte kamper på rad, før de spilte uavgjort mot Fløya. Dermed lå Stabæk tre poeng bak Røa, men med betydelig bedre målforskjell, før siste serierunde. Siste kamp var borte mot nettopp Røa, og med seier ville Stabæk ha vunnet. Oppgjøret endte imidlertid 0-0, og Stabæk måtte nøye seg med sølv. I cupen ble Stabæk slått ut borte mot Fløya etter straffespark i åttedelsfinalen. Noe etter sesongslutt ble det annonsert at trener Jan Aksel Opsahl Odden sluttet med umiddelbar virkning.
Før 2010-sesongen ble Roger Finjord ansatt som ny trener. Det ble en historisk sesong for Stabæk som gikk ubeseiret gjennom Toppserien. Stabæk sikret seriegullet i nest siste serierunde da de slo Trondheims-Ørn 3-0 på hjemmebane, samtidig som at Røa tapte 0-4 for Kolbotn. Stabæk fulgte opp seriegullet med sølv i 2011, samtidig som de tok seg til cupfinalen for første gang. I cupfinalen ventet seriemester Røa, som tok ledelsen i første omgang. Ledelsen holdt de til overtid av den andre omgangen, før Katrine Pedersen utlignet for Stabæk. Dermed gikk kampen til ekstraomganger, og senere straffesparkkonkurranse. I straffesparkkonkurransen ble Stabæk-keeper Ingrid Hjelmseth den store helten da hun først reddet straffen fra Røa-kaptein Siri Nordby, før hun avgjorde da hun reddet skuddet fra Guro Knutsen Mienna. Dermed kunne Stabæk-jentene slippe jubelen løs og feire cupseieren.
Roger Finjord ga seg som trener etter 2011-sesongen, og 29 år gamle Øyvind Eide overtok som hovedtrener før 2012-sesongen. I Eides første sesong som hovedtrener ble det nok en gang sølv i Toppserien, og ny cupfinale mot Røa. I cupfinalen på Åråsen Stadion ble de to 17-åringene Ada Hegerberg og Caroline Graham Hansen de store heltene. De to unge jentene storspilte, og med hat-trick fra Hegerberg og mål og målgivende fra Graham Hansen vant Stabæk 4-0.
I 2013 tok Stabæk sitt andre seriegull, det ble klart to runder før slutt da de tok en komfortabel tremålsseier over Kolbotn, samtidig som LSK Kvinner tapte 0-1 hjemme mot Amazon Grimstad. Dette året tok Stabæk også the double for første gang, etter å ha slått Avaldsnes 1-0 i cupfinalen. Det ble Stabæks tredje cupgull på rad.
I 2014 tok Stabæk sitt fjerde sølv i Toppserien, og hadde dermed tatt medalje i sine seks første sesonger. 2015-sesongen ble første sesong uten medalje for Stabæk som endte på 4.-plass på Toppserien, før de i 2016 og 2017 tok bronsemedalje.
Tøffere tider (2018–)
Fra 2016 ble budsjettene til A-lag kvinner i Stabæk, gradvis kuttet. Det gjorde også at resultatene gradvis ble dårligere. Etter å ha tatt medalje i åtte av sine ni første sesonger i Toppserien, ble det en 8.-plass i 2018. Før 2019-sesongen ble Stabæk spådd en tøff sesong, og det ble beskrevet som et mulig veiskille for Stabæk som topplag. Sesongen ble tøff, og etter å ha tapt 1-3 for Trondheims-Ørn i nest siste serierunde var nedrykket et faktum etter 11 år i Toppserien.
Stabæk var i 2020 suverene i 1. divisjon, og to runder før slutt feide de all mulig tvil til side og sikret opprykket etter å ha vunnet 7-0 over KIL/Hemne på Nadderud.
Landslagsspillere
Disse spillerne har spilt A-landskamper for Norge som Stabæk-spillere:
Omstillingskommune
For å få status som omstillingskommune må kommunen sende søknad til Fylkesmannen om å bli definert som omstillingskommune og dette blir da eventuelt innvilget for 2 år om gangen. For hvert andre år kreves det at kommunen sender en ny søknad ellers vil man miste status som omstillingskommune.
Mount Aniakchak
Mount Aniakchak er et 3 400 år gammel vulkankrater som ligger på Aleutene i Alaska. Det gjenværende kaldera er om lag 10 km i diameter.
Området rundt vulkanen omfattes av nasjonalparken Aniakchak National Monument and Preserve, som drives av National Park Service. I november 1967 ble Aniakchak Caldera erklært som et nasjonalt landemerke av National Park Service.
Aniakchak er en sovende vulkan. Det er registrert at det må ha hatt minst ti større utbrudd med lavastrømmer siden kalderaen ble dannet i 1645 f.Kr, siste lavastrøm kom i 1931.
Trillingbolle
Trillingbolle, drikkekar til øl. Trillingboller er laget av ett stykke tre, og det er gjerne hull mellom bollene slik at ølet kan renne mellom dem. Det kan være vanskelig å drikke av trillingboller uten å søle, og de er brukt på 1700- og 1800-tallet på bygdene i Norge som ”skjemtekar”.
Det er funnet lignende boller av keramikk i flere europeiske jernalderfunn, og det er mulig at disse har hatt en rituell funksjon.
Kunståret 1272
Kunståret 1272 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1272.
Dødsfall
1272 in art
Halo 3
Halo 3 er et førstepersonsskytespill utviklet av Bungie Studios og det tredje i Halo-trilogien. Det ble bekreftet at spillet var under utvikling under E3 (Electronic Entertainment Expo) 9. mai 2006. Spillet fikk en tilleggspakke og utgivelse gjennom Halo: ODST som ble utgitt i 2009.
Gu Cheng
Gu Cheng (kinesisk: 顾城, pinyin: Gù Chéng, født 24. september 1956 i Beijing i Kina, død 8. oktober 1993 i Auckland i New Zealand) var en kinesisk dikter og fremtredende representant for den såkalte «tåkediktningen» (Menglong shi).
Halo 3
Utgivelse
Spillet ble lansert i USA 25. september og i Europa 26. september 2007. Halo 3 er foreløpig kun tenkt lansert for spillkonsollen Xbox 360. Halo 3 ODST er enda en utvidelse av Halo 3 som ble lansert høsten 2009. Året etter ble Halo: Reach lansert.
Beta
15. november 2006 ble det annonsert at en online betaversjon av spillet skulle komme på Xbox Live. Testperioden startet 16. mai og skulle slutte 6. juni. Banene Valhalla, Snowbound og High Ground var tilgjengelige for testing. Etter at et problem med crackdown-versjonen av betaen oppsto ble betatestingen utvidet til 10. juni. Det var tre muligheter for å bli med i betaen:
Gu Cheng
Bakgrunn
Gu Chengs barndom var privilegert ved det at hans far var Gu Gong, et berømt medlem av Kuomintang og kjent militærdikter. I en alder av tre år oppfant han et eget språk, som han holdt for seg selv og ikke lærte til noen andre.
Halo 3
Nye ting
Halo 3 introduserte en rekke med nye ting som
Trailere
Det er sluppet flere reklametrailere for Halo 3.
Gu Cheng
Bakgrunn
Gu Cheng arbeidet etter hvert også blant annet som snekker.
Halo 3
Grafikk
Bungie Studios har uttalt at spillet vil bruke «det fulle potensialet i Xbox 360». Enspillerdelen vil benytte seg av en helt ny og forbedret grafikkmotor, mens man er mer usikker på hva som blir gjort med flerspillerdelen. Flere skjermbilder av multiplayerdelen i spillet er lagt ut på hjemmesiden til Bungie Studios samt alle trailerne som har kommet ut til nå.
Gu Cheng
Dikter
Gu Cheng skrev sine første dikt i 1977, men fremstod i den større offentlighet som dikter i samband med det kulturelle tøværet som oppstod etter Deng Xiaopings maktovertagelse i Folkerepublikken Kina i 1979. Han var en av grunnleggerne av det litterære tidsskriftet Idag (Jintian). Han ble kjent som en av de viktigere blant de kinesiske såkalte tåkedikterne.
Halo 3
Utvidelsespakker
Det er utgitt fire flerspiller kartpakker for spilling, som kan kjøpes for til sammen 1760 Microsoft Points eller følger med i Halo 3 ODST flerspiller CD. Halo 3 ODST skulle egentlig være en utvidelsespakke til Halo 3, men Bungie følte at det ble et eget spill og gjorde det til et separat spill.
Gu Cheng
Dikter
I 1987 utvandret Gu Cheng til New Zealand, der han underviste ved Universitetet i Auckland. Sammen med sin hustru. lyrikeren Xie Ye, reiste han meget rundt om i verden, etter at han var blitt berømt ved oversettelser av sine verker. De bosatte seg i Rocky Bay, et lite sted på Waiheke Island.
I oktober 1993 tok Gu Cheng livet av seg ved hengning, etter å ha påført sin hustru livstruende skader med øks.
Platycis minutus
Platycis minutus er en bille i delgruppen (underfamilien) nettrødvinger i familiegruppen rødvinger. Den er sjelden, finnes lengre sør i Europa og østover i Asia.
Utseende
Kroppen er svart, med skarlagensrøde dekkvinger. Brystskjoldet (pronotum) er helt svart uten rødlige kanter. Hodet er kort, men ikke snuteformet forlenget framover. Det er synlig, sett ovenfra (det vil si, det dekkes ikke av brystskjoldet). Antennene er svarte, men det ytterste leddet er mer gult. Antenner har elleve ledd og er festet tett sammen på pannen like ved fasettøynene. Brystskjoldet (pronotum) har en nær kvadratisk form, ofte med en markert og noe oppstående sidekant. Midtpartiet består av et område dannet av en oppstående ribbe, dette er ikke lukket, men åpent i bakkant. Dekkvingene er kraftig kitiniserte, parallellsidige og har lengderibber. Alle føtter har fem ledd.
Levevis
Platycis minutus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres. Larvene forpupper seg i morkent eller skadd tre, blant annet av bøk.
Wiese (elv)
Wiese er en elv i Baden-Württemberg i Tyskland og Basel-Stadt i Sveits og en av sideelvene til Rhinen fra høyre med en lengde på 57 kilometer. Elven har sitt utspring i Schwarzwald ved Feldberg og renner gjennom Todtnau, Schönau im Schwarzwald, Schopfheim og Lörrach.
Etter å ha krysset grensen til Sveits renner Wiese gjennom deler av Basel og munner ut i Rhinen vis-à-vis den franske byen Saint-Louis.
Tim Commerford
Tim Commerford (født 26. februar 1968) er kjent som bassist i rockebandene Rage Against The Machine og Audioslave. Commerford er lett å legge merke til, med sine karakteristiske tatoveringer på armene. Zack de la Rocha, vokalisten i Rage Against the Machine, og Commerford har kjent hverandre helt siden barndommen.
Terje Strømdahl
Terje Strømdahl (født 22. august 1952) er en norsk skuespiller, dramapedagog og regissør.
Karriere
Tidlig i karrieren ble han kjent for norske TV-seere som medprogramleder for NRK Barne-TV s serie ''Portveien 2. ''Senere var han gjennomgangsfigur på NRK som karakterene Jean Claude og Sorte Maske i flere underholdningsserier. I 2002 debuterte han som regissør på NRK med sitcom-serien Mia.
Som sceneskuespiller har Strømdahl arbeidet ved Nationaltheatret, Torshovteatret og Oslo Nye Teater, og har gjestet Trøndelag Teater flere ganger.
Strømdahl har også lest inn lydbøker og medvirket i radioproduksjoner.
Familie
Terje Strømdahl er bror til læreren Trond Strømdahl.
Postbåt
Postbåt var opprinnelig mindre robåter og seilbåter eid av bønder, såkalte postbønder, som ble pålagt å føre post i sitt distrikt. Denne plikten ble pålagt første gang i 1653.
Siden er postbåt nyttet om dampdrevne kystruteskip som primært skulle sørge for rask og regelmessig postgang. Postverket ble Norges første dampskipsrederi da DS «Constitutionen» ble satt inn på ruten fra Christiania til Christianssand i 1827. Dette skipet ble primært anskaffet for å sikre postgangen.
Året etter ble den supplert med DS «Prinds Carl» i postrute mellom Stavern, Göteborg og København.
De første forsøkene med dampskip i fast postrute på Nord-Norge startet med hjuldamperen DS «Prinds Gustav» som gikk fra Trondheim 5. mars 1838 med Hammerfest som endelig bestemmelsessted. I 1841 var det etablert sammenhengende, rutemessig postbåtforbindelse fra Oslo til Hammerfest.
Universal Networks International
Universal Networks International, tidligere NBC Universal Global Networks, er et amerikansk medieselskap som opererer med hele 11 underholdningskanaler for TV over hele verden. Selskapets seks største «kanal-varemerker» er Hallmark Channel, Movies 24, Sci Fi Channel, 13th Street, Studio Universal og Universal Channel. I 2007 kjøpte NBC Universal opp det britiske media selskapet Sparrowhawk Media Group, som da ble til NBC Universal Global Networks.
I Norge tilbyr NBC Universal Global Networks kun en TV-kanal, Hallmark Channel, som sender en kombinasjon av prisbelønte dramaserier fra verdens beste studioer, filmer og serier fra Storbritannia, og episke eventyr fra NBC Universals omfattende bibliotek. Kanalen viser i all hovedsak serier fra NBC og CBS. I tillegg viser kanalen noen australske serier. De er spesialister på serier og filmer som passer for hele familien.
Tore fra Bjarkøy
Tore fra Bjarkøy var en mektig mann i Bjarkøy i Hålogaland. Han var far til Tore Hund, Sigurd Toresson og Sigrid Toresdotter.
Tore fra Bjarkøy var en betydelig herse i nord. Han var i viking med småkongen Harald Grenske, far til Olav Haraldsson, og var sammen med Harald på frierferd til Sigrid Storråde, og hvor begge mennene ble brent inne.
Árni Magnússon
Árni Magnússon (født 13. november 1663, død 7. januar 1730), latiniserte navnet til Arnas Magnæus, på dansk som Arne Magnussen eller Arne Magnussøn, var islandsk filolog og historiker.
Bakgrunn
Arni Magnusson ble født i Kvennabrekka i det vestlige Island og vokste opp på Hvammur der morfaren Ketil var prest og skrev av sagaer. I 1683 dro Magnusson til København for å studere, og var ferdig utdannet teolog i 1685, men langt mer interessert i Nordens oldtid.
Allerede før han var ferdig utdannet ved universitetet, ble han ansatt som sekretær for den kongelige antikvar, professor Thomas Bartholm den yngre (1659–90). Da Bartholm døde fikk han stillingen som arkivsekretær for Gehejmearkivet, senere kalt for Rigsarkivet, en stilling han beholdt resten av livet. I 1701 ble han i tillegg professor for danske antikviteter (professor philosophiae et antiquitatum danicarum), en nyopprettet stilling som for øvrig ble overtatt av Ludvig Holberg i 1730.
Magnússon var professor på Københavns Universitet i mange år og var engasjert i å samle og dokumentere middelalderdokumenter fra Norge, Island, Danmark og Sverige. Hans samling kjennes som den Arnamagnæanske Samling. Mot slutten av livet hans var Island så å si tømt for sin middelalderlitteratur; det som var tilbake, var mest avskrifter av mindre betydning som Magnusson ikke fant det verd å bry seg med. Under bybrannen i København i oktober 1728 gikk det meste av biblioteket hans tapt da det tok fyr i Trinitatis kirke som lagret Københavns universitetsbibliotek på loftet sitt. Her hadde Magnusson lagret dokumenter samlet gjennom 40 år. Heldigvis hadde han nylig fått fikset hjulene på sin hestekjerre, som jevnlig ble ødelagt av den ujevne brolegningen. I løpet av seks kveldstimer ble hele den samlingen som i dag finnes av tekster fra middelalderens Island, reddet fra ilden i denne kjerren. Det meste af Magnussons samling ble uansett flammenes rov, rundt 5.000 kopier af brev og diplomer som det heller ikke fantes avskrifter av.
Magnusson er gravlagt i Københavns domkirke.
Håndskriftsamlingen
Hele sitt voksne liv var Magnússon engasjert i å samle inn gamle håndskrifter eller sørge for å avskrive dem om eieren ikke var villig til å selge. Samtidig var han nøye med å skrive ned og dokumentere alt som kunne gi uvurderlige opplysninger over dokumentets historie, de tidligere eierne og lignende. Mange av dokumentene var i dårlig befatning, men Magnússon forsto at selv det minste fragment kunne ha betydelig historisk og kulturell viktighet.
Kort tid før sin død testamenterte Magnússon sin samling av håndskrifter og gamle dokumenter, trykte bøker og hele sin formue til Københavns Universitet. Håndskriftsamlingen ble da en del av Universitetsbiblioteket. Den besto da av rundt 2.500 katalognumre. De eldste var fra 1100-tallet. Halvparten av håndskriftene er fra Island, men samlingen omfattet også en stor gruppe med norske dokumenter, ca. 280, hvilket var mer enn den tilsvarende danske, ca. 250. I tillegg var det også en mindre samling svenske skrifter, ca. 30, og en samling fra andre land, ca. 100.
Tilbakeleveringen til Island
I 1965 vedtok det danske Folketinget ved lov at mesteparten av samlingens islandske håndskrifter skulle overleveres til Islands Universitet. I alt 1.666 håndskrifter ble utlevert fra Det Arnamagnæanske Institut. Utleveringen kom som respons på et vedvarende krav fra Islands side, påbegynt alt på 1830-tallet fra biskop Steingrímur Jónsson, men da forgjeves. I 1907 anmodet Alltinget om at få utlevert de rettslige og kirkelige dokumenter som Arne Magnusson hadde lånt, men aldri leverte tilbake. Denne anmodning ble også avvist. Kravet kom tilbake med stor styrke etter Islands konstitusjonelle løsrivelse fra Danmark i 1944.
George (elv)
George River er en elv langt nord i den canadiske provinsen Quebec. Den er 609 km lang og faller fra 488 meters høyde til utløpet i havet ved Ungavabukten i nord. Elven starter ved innsjøen Lac Janniere. Langs elven drev husittiske misjonærer arbeid tidlig på 1800-tallet, og ga elven sitt navn. Hudson's Bay Company hadde et anlegg, Fort Trial, ved bredden av Jeannine-sjøen.
Janis Joplin
Janis Lyn Joplin (født 19. januar 1943 i Port Arthur i Texas, død 4. oktober 1970 i California) var en amerikansk rockeartist, og hun regnes ofte som en av rockehistoriens største legender på lik linje med Jimi Hendrix.
Oppvekst
Janis Joplin ble født klokka 09.30 på St. Mary’s Hospital til foreldrene Dorothy East og Seth Ward Joplin, tre uker før termin. Hun veide bare 2,4 kg.
Dorothy hadde to spontanaborter før fødselen av Janis Joplin’s yngre søster; Laura Lee Joplin, i 1949 og Janis sin yngre bror Michael Ross Joplin i 1953.
Dorothy og Seth Joplin oppdaget fort at de hadde et barn med svært spesielle evner. Janis kunne spise på egen hånd uten å søle i en alder av 11 måneder, hun kunne lese og skrive i en alder av tre år, hun spilte kompliserte pianostykker av Beethoven og Mozart da hun var fire og hun var en spesielt begavet maler. Som ung pike var Janis Joplin sine foreldres øyesten.
Janis vokste opp i Port Arthur, en liten by i sørøst Texas, som var « more Louisiana than Texas», slik innbyggerne beskrev den lille byen som også befinner seg like ved grensen til Louisiana. I sin barndom holdt Janis seg til reglene og normene som dominerte den konservative, kristne byen. Hun sang i kirkekoret og respekterte grenser, men da hun begynte på Thomas Jefferson High School som fjortenåring «The whole world turned, it just turned on me» som hun selv beskrev det.
Janis Joplins foreldre var ikke-religiøse, intellektuelle og velutdannede middelklassemennesker, og Laura Joplin har senere forklart at den største hendelsen i deres familie var når en kunne skrive sitt eget navn, for da fikk man nemlig et bibliotekkort. Dorothy var en streng og intellektuell kvinne som oppfordret barna sine til å tenke selv og ha egne meninger. Laura Joplin har senere i sin biografi om Janis Joplin forklart at de alltid ble inkludert i de voksnes diskusjoner og at deres meninger ble lyttet til og respektert.
Seth Joplin var en følsom mann, og selv om det er sannsynlig at han var alkoholiker hadde det ingen effekt på det faktum at han må ha vært en veldig god ektemann og far. Foreldrene til Janis lærte barna sine at kvinner var likeverdige med menn og svarte likeverdige med hvite. Dette oppfordret Janis til å reise seg opp i klasserommet og si at svarte burde ha samme rettigheter som hvite og at de blir diskriminert i samfunnet. Dette skapte store problemer for Janis Joplin, spesielt på skolen, hvor de andre barna kalte henne ”nigger lover” og kastet steiner på henne.
Da Janis Joplin kom i puberteten ble hun overvektig, fikk akne og oppdaget at hun ble tiltrukket av jenter. Hun lå med eller lot som hun lå med mange gutter på denne tiden, skal vi tro hennes beste venninne på den tiden; Karleen Bennett. Dette gjorde hun mest for å være opprørsk og i størst mulig grad bryte med det som ble forventet av en tenåringsjente på femtitallet i en liten, konservativ, amerikansk by. Dette skapte også problemer hjemme. Foreldrene hennes bad henne om å roe seg ned og ikke provosere så mye. Disse sårbare årene har antagelig vært sentrale når det gjaldt å forme den sensitive Janis Joplin som laget følelsesladet musikk og alltid trengte bekreftelse. Janis sa senere i et intervju «I was a misfit. I read, I painted, I didn't hate niggers».
Janis Joplin var ferdig på Thomas Jefferson High School i 1960 og ble innrullert ved Lamar State College of Technology i Beaumont, Texas, og senere University of Texas i Austin, men fullførte aldri studiene. Skoleavisa hadde en artikkel om henne i 1962 med overskriften «She Dares To Be Different». Her lærte hun å spille gitar og harpe. Det var også på denne tiden Janis Joplin ble introdusert for ulovlige rusmidler. I begynnelsen dreide misbruket seg hovedsakelig om cannabis og alkohol, men etter hvert begynte Joplin å bruke stadig mer amfetamin. Venner og klassekamerater av Janis kom med følgende utsagn om denne kritiske perioden: ”Janis sov ikke, spiste ikke, hvilte ikke. Utenom skoletid satt hun bare og slurpet, sniffet og slikket i seg alt av dop hun kom over mens hun spilte og sang blues”. Etter et halvt år veide 169 cm høye Janis bare 38 kg. Moren hennes kom og hentet henne etter å ha mottatt bekymrede brev fra Janis’ venner og la henne øyeblikkelig inn til avrusning. Janis så ut til å bli helt rusfri etter kort tid og returnerte raskt tilbake til college, med løfte om å ukentlig gå til en psykolog Dorothy Joplin hadde tatt kontakt med. I Friedmans biografi "Janis Joplin; buried alive" ble psykologen intervjuet, og han avslørte at Janis faktisk holdt løftet hun hadde gitt moren og gikk til psykologen en til to ganger i uka. Han har hittil ikke villet gi så mange detaljer om hva Janis snakket om, men har nevnt i grove trekk at Janis snakket om affærene med andre kvinner, forvirringen og fortvilelsen over sin legning, sine voldsomt skiftende humørsvigninger og hvordan hun identifiserte seg med de plagede blueskvinnene som for eksempel Bessie Smith.
Hun ble kjent med en mann som het Chet Helms som lovte henne en musikkarrière og en bussbillett hjem hvis det skar seg, og sammen dro de til California.
Karriere
Janis Joplin fant etter hvert ut at det var musikken hun ville leve av. Hun skaffet seg mange kontakter innen musikkbransjen, og gjennom Chet Helms kom hun i kontakt med et musikerband som kalte seg Big Brother and the Holding Company som etterlyste en kvinnelig vokalist. Bandets friske blues- og rockinspirerte musikk passet perfekt til Janis Joplins stemme. Bandet opptrådte først på barer og spisesteder, men etter hvert begynte de å opptre i større sammenhenger, og publikummet ble større og mer intenst. De fikk gi ut en plate Big Brother and the Holding Company, men bandet var foreløpig så ukjent at platen ikke fikk større oppmerksomhet.
Samme året som Janis hadde flyttet til California og slått seg sammen med bandet, fikk de opptre på Monterey Pop Festival. Dette var en berømt musikkfestival i Monterey i California hvor noen av datidas største stjerner skulle opptre, deriblant Mama Cass. Her fremførte de det som skulle bli en av Janis Joplins aller mest berømte låter; «Ball and chain». I løpet av knapt en time hadde Joplin sprengt alle grenser for hva som noen gang hadde vist seg av musikalske prestasjoner, spesielt av en kvinne. Under konserten her ga Janis og bandet alt de hadde, og et storøyd publikum flokket seg mot scenen. Janis sang for full hals, skrek, ljomet, sparket med beina, og stønnet inn i mikrofonen. Bandet dundret løs, og de fremførte fantastiske prestasjoner. Like etter konserten ble de tilbudt platekontrakt på stedet. Først kom en singel med favorittlåta «Piece of my heart», og et år senere var plata ferdig. Cheap thrills het den, og den solgte til gull i løpet av tre dager. Janis Joplin ble satt på verdenskartet og er siden kåret til den største kvinnelige artisten som noen gang har satt sine bein på jorda.
Med berømmelsen falt Janis raskt tilbake til sitt rusmisbruk, som forverret seg stadig. Hun slet deriblant med et sterkt heroinmisbruk. Det kunne gå perioder hvor hun omtrent ikke var rusfri i det hele tatt, og hun drakk mye alkohol. Hun gikk flere ganger i terapi for å bli kvitt alkoholavhengigheten uten større suksess.
På den nye plata tok Janis Joplin et langt og kraftig skritt fra skitten, enkel rock'n'roll til dyp og intens blues. Her ble det brukt mye kraftige, rolige blåseinstrumenter og mindre, enkel gitar og trommespilling. De store, intense bluesballadene som «Little girl blue» og «Maybe» har blitt noen av Janis mest kjente og klassiske ballader. Men til tross for det nye albumets bluesdominerte stil, skimter man litt mer rockeinspirerte blueslåter her også, som i låta «Kozmic blues», eller den store rockelåten «Try». Selv om dette var en spennende plate, var nok dette et litt drastisk steg for Janis å ta fra den sjarmerende, enkle rocken hun hadde vist tidligere. Til tross for stor suksess med denne plata også, var ikke den friske sjarmen der, og det amerikanske publikummet virket ikke like begeistret. Med det nye bandet turnerte Janis Joplin gjennom Europa der hun holdt konserter i bl.a. Sverige, Danmark, Nederland, England og Tyskland. Turneen inkluderte ikke Norge. Spesielt konserten i Frankfurt am Main, Tyskland, har blitt pekt ut som en spesielt sterk forestilling hvor Janis virkelig viste hva hun var god for, også med et bluesband i ryggen. Europa ønsket Janis velkommen med stor begeistring, mens hjemme i Amerika sviktet publikummet og fansen. Janis gjorde da det eneste fornuftige. Hun oppløste bandet og dannet enda et nytt. Full Tilt Boogie Band ble denne gruppa kalt, og den hadde den friske sjarmen man hadde funnet hos Big Brother. Her ble det ikke brukt så mye pompøse blåseinstrumenter, og deres musikk kledde Janis atskillig bedre.
Bandet jobbet godt og lenge med det tredje (fjerde, hvis man medregner Big Brothers album) og siste albumet til Janis. Men Janis var revet inn i et tungt rusmisbruk. Hun hadde til og med en skrekkslagen kveld kommet så ruset ut på scenen at hun ikke kunne stå støtt, og konserten måtte avlyses. I sin korte og ville karriere hadde hun rukket å bli forlovet flere ganger, nesten gift, prøvd alt som fantes av rusmidler og tjent seg styrtrik. Janis var en ubeskrivelig sårbar og intens person. Hun ville ha kjærlighet, hun ville gjøre opprør, og hun var alltid ensom og ulykkelig. Etter en konsert uttalte hun: «I just made love to 25,000 people, but I'm goin' home alone.»