cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jack Johnson vs. James J. Jeffries
Generelt
Etter ett år med utallige oppfordringer og bønner fra velstående og innflytelsesrike personer (og rasister) verden over, godtok den gamle mesteren James J. Jeffries å møte Jack Johnson til kamp om VM-tittelen. Tex Rickard, også kjent som boksingens første superpromotor, kom med et så lukrativt tilbud at Jeffries ikke kunne motstå. Vinneren av kampen ville få 75 % av 101 000 dollar pluss inntekter fra filmopptaket av kampen, som man antok at ville spille inn nærmere 1 million dollar dersom Jeffries vant. Beløpet Jeffries stod til å tjene var nærmest astronomisk i forhold til datidens dollarverdi. Det var ingen inntektskatt i USA i 1910, og en vanlig arbeider tjente ca. 1 dollar pr. dag. Selv om han tapte ville det vært en gullkantet avtale. Jeffries hadde lagt opp som ubeseiret VM-mester fem år tidligere. Han var nå 35 år gammel og hadde ikke holdt seg i form og veide nærmere 150 kg. Han ville trenge alle månedene fra kontrakten ble signert sent i 1909 til 4. juli 1910 på å komme seg i form. Johnson hadde i mellomtiden gjort seg om mulig enda mer upopulær da han omga seg med hvite kvinner. Tanken på at den upopulære Johnson forlystet seg på hvite kvinner i 1910 var for mye for det hvite Amerika. Johnson måtte stoppes og Jeffries ble stemplet som «det hvite håp».
Før kampen
Forberedelsene til kampen fikk mye oppmerksomhet i mediene. Jeffries sved av kilo etter kilo og viste fremgang i sparringsøktene hver dag. Når kampdato nærmet hadde han tatt av seg 45 kg og var nå nede i 104 kg. Oddsmakere satt ham opp som favoritt og enkelte journalister som hadde sett ham i sparringsøkter hevdet at han «will kill the negro when they meet». Pressen døpte kampen «Battle of the Century». Da den store dagen hele verden ventet på endelig kom, rullet 15 chartertog inn til Reno. Byens 15 000 innbyggere fikk besøk av 20 000 mennesker som kom fra alle kanter i USA. Boksere, eks-boksere, skuespillere, millionærer, til og med den notoriske cowboyen Sundance Kid var blant billettkjøperne. Tex Richard hadde fått spesialbygget en egen 20 000-seters utendørs arena, noe han skulle gjøre i mange av de store kampene han stod bak i årene som fulgte.
Kjersti Bronken Senderud
Kjersti Bronken Senderud (født 18. juni 1971) er en norsk forfatter.
Jack Johnson vs. James J. Jeffries
Etter kampen
Da resultatet ble kjent i resten av USA oppstod det raseopptøyer i flere byer. Fargede menn ble lynsjet av hvite mobber, og innen urohetene roet seg hadde 23 mennesker blitt drept og flere hundre skadet.
Kjersti Bronken Senderud
Senderud er utdannet i japansk Butho-dans. Hun debuterte i 1997 med diktsamlingen Fremdeles.
Jack Johnson vs. James J. Jeffries
Etter kampen
Som mottiltak for fremtidige opptøyer erklærte den amerikanske kongressen umiddelbart at opptaket av kampen ikke skulle vises offentlig.
Hawker Tornado
Hawker Tornado var et britisk jagerfly.
Tornado ble utviklet parallelt med Hawker Typhoon som den stort sett var identisk med, med unntak av forskjellige motorer. Tornado benyttet en Rolls-Royce Vulture mens Typhoon benyttet en Napier Sabre.
Tre prototyper ble bygget, en utstyrt med en Bristol Centaurus luftavkjølt stjernemotor, og en av 201 bestilte serieproduserte fly rakk å bli ferdig før Tornado ble kansellert på grunn av store problemer med Vulture-motoren.
Vågsfjorden (Nordfjord)
Vågsfjorden er en sidefjord til Nordfjord i Kinn kommune i Vestland.
Den ligger mellom Husevågøya i sør og Vågsøya i nord. På sørsida av Vågsøya ligger Fåfjorden. Fjorden strekker seg 8,5 kilometer fra vest til øst. Det vestlige innløpet til fjorden ligger mellom Hovden på Husvågøya og Vombaneset. Like innenfor Vombaneset ligger tettstedet Vågsvåg og litt lenger øst tettstedet Holvik. Byen Måløy ligger på sørøstsida av Vågsøya og sørlige deler av byen ligger også ved fjorden. Herfra går Ulvesundet nordover til Sildegapet på sørsida av Stadlandet. På nordsida av Husvågøya ligger bygda Husevåg. Sørøst for Måløy ligger Skavøypollen og tettstedet Tennebø. Fjorden ender på nordsida av Gangsøya.
Det er fergeforbindelse over fjorden fra Oldeide på sørsida av Fåfjorden til Husevågøya og Måløy. Riksvei 16 går langs nordsida av fjorden til Måløy.
São João do Pacuí
São João do Pacuí er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Chidi Odiah
Chidi Odiah (født 17. desember 1983) er en nigeriansk profesjonell fotballspiller som spiller for den russiske fotballklubben CSKA Moskva. Han spiller forsvar, og er også en del av. Odiah har spilt for flere andre klubber i sin karriere, Eagle Cement og Julius Berger fra Nigeria og Sheriff Tiraspol fra Moldova.
Han ble tatt ut til Fotball-VM 2010 i Sør-Afrika.
Arend Friedrich August Wiegmann
Arend Friedrich August Wiegmann (født 2. juni 1802 i Braunschweig, død 15. januar 1841) var en tysk zoolog.
Onitis
Onitis er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
Middelsstore, svarte skarabider, noen ganger med metallglans. Hodet er ganske stort og litt kantete. Pronotum er bredere enn dekkvingene, som er nokså korte. Beina er temmelig lange, leggene med tenner på yttersiden. Føttene (tarsene) mangler på frambeina. Hos hannen er framleggen (protibia) lang og kurvet.
Utbredelse
I Europa finnes disse billene langs kystene av Middelhavet og Svartehavet.
Tolvskillingsoperaen
Tolvskillingsoperaen (tysk: Die Dreigroschenoper) er en musikal med tekst av Bertolt Brecht og musikk av Kurt Weill. Tolvskillingsoperaen, som av opphavsmennene ble betegnet som et «teaterstykke med musikk» (Stück mit Musik), hadde premiere på Schiffbauerdamm Teater i Berlin 31. august 1928. Stykket formidler en sosialistisk, revolusjonær kritikk av det kapitalistiske samfunnet.
Tolvskillingsoperaen er en bearbeidelse av John Gays Tiggeroperaen (engelsk: The Beggar's Opera) fra 1728. Oversettelsen av Gays drama ble gjort av Brechts medarbeider Elisabeth Hauptmann. Teksten var i utgangspunktet ganske lik originalen, men Brecht forandret den på flere viktige punkter. Blant annet ble det innlemmet sanger, inspirert av Rudyard Kipling og François Villon (Brecht innrømmet senere at han hadde plagiert en tysk Villon-oversettelse og latt oversetteren få royalties for verket).
Sangene
De norske sangtitlene er hentet fra Halldis Moren Vesaas' oversettelse av stykket til nynorsk.
Tolvskillingsromanen
Oppsetningen av Tolvskillingsoperaen i 1928 ble en umiddelbar suksess, noe som fikk Brecht til å skrive et filmmanus med samme tema. Manuset ble imidlertid ikke brukt; istedenfor fikk regissøren Georg Wilhelm Pabst rett til å filmatisere sceneversjonen i 1931 – i strid med Brechts ønsker. Under sitt eksil i Danmark i årene 1933 og -34 gjenopptok Brecht materialet, og Tolvskillingsromanen (Dreigroschenroman) utkom i Nederland i 1934.
Norge
Tolvskillingsoperaen har blitt satt opp i Norge flere ganger, blant annet ved Det norske teatret i 2008 med Paul Ottar Haga i hovedrollen som Mackie Kniven, og Heidi Gjermundsen Broch som Polly Peachum, ved Trøndelag Teater i 2011 med Mads Bones i rollen som Mackie Kniven, Ingrid Bergstrøm som Polly Peachum og Jan Grønli som Jonathan Jeremiah Peachum, og ved Det norske teatret i 2021 med Kristoffer Olsen som Mackie Kniven, Kjersti Dalseide som Polly Peachum, Pål Christian Eggen som herr Peachum, og Mimmi Tamba og Heidi Gjermundsen Broch alternerende i rollen som fru Peachum.
Donkeymann
₥Donkeymann (fra engelsk donkeyman – eselmann) er en betegnelse som ble brukt på en erfaren mann i maskinrommet på dampskip. Betegnelsen ble gjerne brukt på en erfaren seiler som manglet formell utdannelse eller sertifikater.
Uttrykket nyttes også i donkeyboiler, en donkeykjele. En donkeykjele er for eksempel en tønne med vann montert over et ildsted.
Vindfang
Vindfang er et lite gjennomgangsrom i tilknytning til inngangsdøra til et hus. Formålet er å redusere husets varmetap, eller som ordet sier, hindre vinden å blåse rett inn i bygningen. Rommet fungerer med andre ord som en sluse og reduserer samtidig også mengden skitt og fuktighet som tas med inn i huset.
Et bislag utenfor inngangsdøra kan ha vegger og være helt innebygd, og dermed ha omtrent samme funksjon som et vindfang.
Krysskulturell psykologi
Krysskulturell psykologi er det vitenskapelige studiet av menneskelig atferd og mentale prosesser spesielt med tanke på ulike kulturelle forhold. Sentrale temaer, for eksempel affekt, kognisjon, oppfatninger av selvet, og spørsmål som psykopatologi, angst og depresjon, kan mangle ekstern validitet når "eksportert" til andre kulturelle kontekster. Faget undersøker disse ved hjelp av metoder utviklet for å granskei kulturelle forskjeller, slik som å ta hensyn til kulturelle varians.
Kirsti Blom
Kirsti Blom (født 1. mai 1953) er en norsk forfatter, oppvokst i Hov i Søndre Land.
Hun debuterte 20 år gammel i 1973 med romanen Bilde av et menneske. Blom har siden skrevet flere romaner, dikt- og novellesamlinger samt en rekke barnebøker, deriblant faktabøker om dyr og natur i Polarserien.
I 2007 ble Kirsti Blom og Kit M. Kovacs nominert til Brageprisen for Isbjørnen i klassen Sakprosa for barn. I 2013 ble hun «langlistet» til P2-lytternes romanpris for Jeg så alt.
Romanen Kitten fra 2003 er fortellingen om en ung nordmann som drar til Belgisk Kongo i år 1900, og gjennomgår en utvikling fra nokså uskyldig ungdom til undertrykker og overgriper.
Norway Says
Norway Says var et norsk designfellesskap i Oslo som arbeidet innen møbeldesign og elektronikkdesign. Konseptet ble formalisert med et selskap som ble startet i 2002 etter at gründerne Torbjørn Anderssen, Espen Voll, Tore Borgersen, Frode Myhr og Andreas Engesvik som hadde idéen til navnet, i 2000 hadde samarbeidet om et utstillingsprosjekt i Milano. Norway Says samarbeidet blant andre med møbelprodusenten L.K. Hjelle og elektronikkprodusenten Asono.
Kirsti Blom
Flere av hennes romaner dreier seg om kunstneres forhold til seg selv og omverdenen. I 2013 utga hun en roman om den spanske maleren Francisco Goya, og i 2017 kom romanen Av jord, som handler om maleren Jean og hans forsøk på å trekke seg fullstendig tilbake fra resten av verden for å kunne male sant.
Bøkene hennes er oversatt til engelsk, arabisk, serbisk, makedonsk og spansk.
Blom har bodd i Tromsø og er i dag bosatt i Oslo.
DS «Samlanes»
DS «Samlanes» var et dampskip som var eid av den norske skipsrederen Hans Storaas fra Bergen. Skipet gikk mellom Bergen, England og Gibraltar. 13. mars 1941 traff Samlanes en mine ved Lizard Head utenfor Cornwall i England, og gikk ned. Hele besetningen omkom.
Siste seilas
Samlanes dro fra Swansea mot Shoreham den 12. mars 1941. Skipet var lastet med 907 tonn kull. Rundt to nautsike mil fra Lizard Head utenfor Cornwall i England gikk «Smalanes» på en mine.
Kystvakten observerte hendelsen og sendte ut en redningsskøyte, men ingen overlevende ble funnet blant vrakrestene. Besetningen bestod av 13 nordmenn, en ire og en svenske.
En tom flåte fra «Samlanes» ble funnet to dager senere av en belgisk tråler. Ifølge Nortraships flåte seilte DS «Botne» omtrent ti nautiske mil forut. Fra Botne hørte de ikke eksplosjonen, men en røysky ble observert i retning av «Smalanes».
Glimt
Glimt kan vise til:
Marianne Paulsen
Marianne Paulsen (født 20. mai 1980 i Harstad) er en norsk tidligere fotballspiller. Hun startet karrieren i idrettsklubben Medkila i hjembyen Harstad. Paulsen var aktiv og god i flere idretter, og hun ble blant annet nordnorsk mester i langrenn to ganger.
Det var derimot fotball Paulsen valgte å satse på. Da hun forlot Harstad og Medkila i 1999 for å studere i Trondheim, ble hun med på damelaget til Byåsen. Hun ble kåret til «Årets høyreback i Norge» sesongen 2000. I 2002 fikk hun kontrakt med Arna-Bjørnar i Bergen som hun vant cupsølv med i debutsesongen. Samme året ble hun også stemt frem til «Årets komet» i norsk fotball i en avstemning gjort blant spillere fra alle toppserielagene. I 2003 mottok hun «Fairplay-prisen».
Marianne Paulsen dro tilbake til Trondheim og begynte på toppserielaget Trondheims-Ørn i 2005. Hun la opp etter 2007-sesongen. Paulsen har fullført økonomiutdanning.
Meritter
Med Trondheims-Ørn:
Med Arna-Bjørnar:
Med landslaget:
Manuel Ferraz de Campos Sales
Manuel Ferraz de Campos Sales (født 15. februar 1841 i Campinas, død 28. juni 1913 i Santos), var en brasiliansk politiker og Brasils fjerde president, i årene 1898-1902.
Plommesekk
Plommesekken er en del av fosteret hos virveldyr med egg med mye eggeplomme. Hos slike dyr vil ikke cellekløyvingen være i stand til å splitte opp plommemassen, og fosteret vokser i stedet rundt plommen. Etter hvert som dyret vokser vil mengden plomme i sekken minske, og sekken vil til slutt trekkes inn i buken og bli en del av magesekken hos det voksne dyret.
Ved klekking vil mange dyr ha en synlig ytre plommesekk som de lever av de første dagene etter klekking. Dette gelder særlig hos yngel av beinfisk, skilpadder og krokodiller og forekommer hos en del fugler og skater.
Selv om de fleste pattedyr ikke har noen plomme, vil en plommesekk likevel formes som et ledd i utviklingen av fordøyelsessystemet. Denne plommesekken er også synlig på menneskefosteret i de første fire ukene av utviklingen før den inkorporeres i tarmsystemet. Plommesekken er også utgangspunktet for dannelsen av morkake og navlestreng hos dyr med morkake.
Problemløsning
Problemløsning eller problemløsing er å analysere og omforme et problem, løse det og vurdere gyldigheten.
Dette er en metode som spesielt anvendes i matematikk, og som står sentralt i fagplanen for grunnopplæringen i den norske skolen. Problemløsning som matematisk metode er grundig beskrevet av den ungarske matematikeren George Pólya.
Metoden kan brukes innen alle praktiske og teoretiske områder. Her er 9 trinn til problemløsning og beslutninger.
Typer av problem
For løsning av sosiale problemer brukes vanligvis uttrykkene «konfliktløsning» eller megling.
Former for problemløsning
En interessant kjensgjerning ved dette tema, er at to problemer aldri er like. Både i omfang og fagområde varierer problemstillingene, selv om generelle metoder gjelder for alle typer:
Problemløsning i grupper
Problemløsning i grupper er en måte å løse problemer på som kan brukes i flere sammenhenger. For at grupper skal fungere sammen og som et team er det en viktig oppgave å identifisere faktorer som både fremmer og hemmer problemløsning i gruppen. Da kan man bruke dette for å senere utvikle hensiktsmessige problemløsningsprosedyrer (Kaufmann & Kaufmann 2003:255).
Fem fremmende faktorer
Fem fremmende faktorer når det gjelder problemløsning i grupper kan være:
Fem nedbrytende faktorer
Fem nedbrytende faktorer når det gjelder problemløsning i grupper kan være:
Kjetil Brottveit
Kjetil Augundson Brottveit (født 10. april 1969) er en norsk forfatter, født og oppvokst i Valle i Setesdal.
Han debuterte i 2003 på Forlaget Oktober med romanen Nattradioen. Boka handler om Kari og Roar, som før eller siden kommer til å møte hverandre. Hvordan dette vil skje er ukjent.Kari jobber i Nattradioen på Tyholttårnet i Trondheim og Roar er lærervikar i samme by. I 2004 fikk Brottveit Sørlandets litteraturpris for denne romanen.
Kjetil Brottveit bor i Oslo og har arbeidet som journalist, først og fremst i Dag og Tid, men også i Forskerforum, der han var redaksjonssekretær fra 2006. Fra 2009 har han vært redaktør av Forskerforum.
Sigurd O. Westbye
Sigurd O. Westbye (født 19. juli 1881, død 28. oktober 1972) var en norsk musiker og kabaretartist. Med Arne Svendsen komponerte han den kjente revyvisa «Klonken», først fremført av Victor Bernau i den første norske lydfilm i 1929. Han ga ut Gitarskole til undervisning og selvstudium, for lutt – enkelt og dobbelt, banjo-gitar og hawaii-gitar (Norsk Notestik og Forlag, 1932).
Han var far til jazzmusiker Finn Westbye.
Tsjekkisk litteratur
Tsjekkisk litteratur er litteraturen i de historiske landskapene Böhmen, Mähren og den tsjekkisk-talende del av Schlesien (idag en del av Tsjekkia, tidligere Tsjekkoslovakia). Dette betyr oftest litteratur skrevet av tsjekkere, på tsjekkisk, skjønt kirkeslavisk, latin og tysk også ble brukt, for det meste i de tidligste periodene. Moderne forfattere fra det tsjekkiske området, som skrev på andre språk (for eksempel tysk), regnes som regel for seg, og verkene deres eksisterte vanligvis parallelt med den tsjekkisk-språklige litteraturen, uten gjensidig påvirkning. Slik faller f. eks. Franz Kafka, som skrev på tysk (skjønt han forstod tsjekkisk), inn under den østerrikske litteraturen, selv om han levde i Tsjekkia.
Tsjekkisk litteratur inndeles i flere hovedperioder: middelalderen, den hussittiske perioden, re-katoliseringen og barokken, opplysningstiden og den tsjekkiske oppvåkningen på 1800-tallet, avant-garden i mellomkrigstiden, årene under kommunismen og Våren i Praha, og litteraturen i Tsjekkia etter kommunismens fall.
Middelalderen
Litteraturen i de tsjekkiske områdene oppstod på 700-tallet e.Kr., i kongedømmet Stor-Mähren. Helgenene Kyrillos og Methodios, som ble sendt av den bysantinske keiser Mikhael III for å fullføre kristningen av kongedømmet, skapte det første skrevne slaviske språk, kirkeslavisk, som ble skrevet med det glagolittiske alfabetet. Deres oversettelser av latinsk liturgi til slavisk er den eldste overlevende litteratur i de tsjekkiske områdene.
Etter Stor-Mährens undergang på slutten av 800-tallet, vendte Böhmen seg politisk og kulturelt fra Bysants til Roma. Man vet lite om de to neste århundrenes litterære utvikling, for selv om det finnes fragmenter av verker fra denne tiden, er mange simpelthen sitater fra verker man kjenner fra andre steder. Ved slutten av årtusenet hadde latinen fortrengt kirkeslavisk som offisielt liturgi- og kulturspråk i Böhmen og Mähren, og de kulturelle kontaktene vendtes fra øst mot vest. Christians legende (Vita et passio sancti Venceslai et sanctae Ludmilae aviae eius), skrevet på latinske vers i annen halvdel av 900-tallet, en beskrivelse av helgenene Ludmilas og Wenceslas' liv, er det fremste bevarte verket fra denne perioden, men dets ekthet er omstridt.
I Böhmen under Přemysl-dynastiet på 1100- og begynnelsen av 1200-tallet, er alle bevarte verker skrevet på latin. Historiske krøniker og helgenbeskrivelser utgjør mesteparten av de bevarte verkene. De böhmiske helgenbeskrivelsene konsentrerer seg utelukkende om böhmiske helgener (Ludmila, Wenceslaus, Procopius, Kyrillos, Methodios og Adalbert), skjønt tallrike legender om böhmiske helgener også ble skrevet av utenlandske forfattere. Den viktigste krøniken fra denne perioden er Chronica Boemorum av Kosmas. Dette verket ble oppdatert og utvidet av flere forfattere i løpet av 1200- og 1300-tallet.
I løpet av første del av 1200-tallet utvidet Přemysl-dynastiets konger sin politiske og økonomiske innflytelse vestover, og kom i kontakt med kongedømmene i Vest-Europa. Kulturutvekslingen åpenbarte seg i litteraturen gjennom innførelsen av den tyske hoffpoesien, kalt «Minnesang», i annen halvdel av 1200-tallet. Etter mordet på Wenceslas III og de følgende urolighetene i 1306, vendte imidlertid den böhmiske adelen seg vekk fra den vestlige kulturen og så etter litteratur på morsmålet. Til tross for dette vedvarte tysk som et viktig litteraturspråk i Böhmen inntil 1800-tallet. Den nye litteraturen på tsjekkisk bestod i stor grad av to slags episk diktning: legenden og riddereposet, begge basert på apokryfiske fortellinger fra Bibelen, samt tidligere perioders helgenbeskrivelser. Den tsjekkiske prosaen ble også først utviklet i denne perioden: administrative og didaktiske tekster, som nødvendiggjorde utviklingen av et mer omfattende og spesialisert ordforråd; de første tsjekkisk-latinske ordbøkene stammer fra denne perioden. Omfattende krøniker, slik som Dalimils krønike Chronicon aulae regiae er de mest iøynefallende eksemplene, og det ble også skrevet kunstnerisk prosa (f. eks. Smil Flaška z Pardubic og Johannes von Saaz).
Den husittiske perioden
Den husittiske revolusjonen på 1400-tallet dannet et brudd i den tsjekkiske litteraturutvikling, og danner sin egen historie innenfor tsjekkisk litteratur. Denne litteraturens hensikt synes i hovedsak å ha vært å utbre og å argumentere for en religiøs lære. Dens form var for det meste prosaen. Jan Hus' teologiske verker dukket opp ved begynnelsen av 1400-tallet; han skrev først på latin, senere på tsjekkisk. Denne splittelsen vedvarte gjennom mye av den senere perioden: til diktning og intellektuell prosa bruktes for det meste latin, mens folkelig prosa ble skrevet på tsjekkisk eller tysk. Hus' skrifter konsentrerer seg om tekniske, teologiske spørsmål, men han utgav også noen av sine tsjekkiske prekener og formet ortografiske og grammatiske regler som skulle komme til å brukes til å danne grunnlaget for moderne tsjekkisk på 1600- og 1700-tallet. Bare fragmenter er tilbake av den radikale taborittenes litterære verker – disse var for det meste latinske forsvarsskrifter for taborittenes lære (Mikuláš Biskupec z Pelhřimova, Petr Chelčický). Generelt avvek de hussittiske skriftene fra den foregående perioden ved deres fokus på sosiale spørsmål – de henvendte seg til under- og den lavere middelklassen. Det ble også skrevet verker som forsvarte katolisismen og angrep hussittene, for eksempel verkene av Jan Rokycana. Den hussittiske perioden utviklet også de første tsjekkiske salmer til erstatning for latinske hymner og latinsk liturgi, f. eks. Jistebnický kancionál.
Etter valget av Georg av Poděbrady til den tsjekkiske tronen ved avslutningen av hussitterkrigene, slo en ny kulturell bølge inn over Böhmen. Humanismen så et ideal for litteraturen og kulturen i antikkens klassikere. Hovedtrekket i denne periodens litteratur er konkurransen mellom katolikkene, som skrev på latin (f. eks. Bohuslav Hasištejnský og Jan Dubravius) og protestantene, som skrev på tsjekkisk (f. eks. Viktorin Kornel z Všehrd og Václav Hájek). På samme tid gjorde Gutenbergs trykkpresse bøker og pamfletter mer tilgjengelige, hvilket kom til å endre litteraturens status i samfunnet.
Barokken
De tsjekkiske protestantenes nederlag i slaget ved Bílá hora kom til å ha stor påvirkning på den tsjekkiske litteraturens utvikling. Den sterke re-katoliseringen og fortyskningen av Böhmen og de påfølgende konfiskasjonene og fordrivelsene så å si utryddet den protestantiske middelklassen og splittet litteraturen i to: den hjemlige katolske og den protestantiske emigrant-grenen. I motsetning til andre europeiske land på samme tid, var ikke den tsjekkiske adelen del av det litterære publikum, og denne splittelsen førte til stillstand i den tsjekkiske barokk-litteraturen, sett i forhold til andre land, spesielt i sjangrene som ble skrevet for de adelige hoffene. Den tsjekkiske barokk-litteraturens største personlighet er Comenius, som tilbragte sin ungdom i Böhmen, men senere ble tvunget i eksil. Han var pedagog, teolog, undervisningsreformator og filosof; verkene hans omfatter grammatikker, teoretiske avhandlinger om undervisning og teologiske arbeider. Ved hans død i 1670 forsvant så å si den protestantiske litteraturen på tsjekkisk. De katolske barokk-verkene er av to slags: religiøs diktning (f. eks. Adam Michna z Otradovic, Fridrich Bridel og Václav Jan Rosa) og religiøs prosa (homilier, helgenbeskrivelser, og historiske beretninger som av Bohuslav Balbín).
Opplysningstiden
På slutten av 1700-tallet gjennomgikk de böhmiske områdene store forandringer – Habsburg-keiseren Josef II avskaffet føydalismen og støttet religiøs og ideologisk toleranse. Opplysningstidens klassisisme, som søkte å anvende den rasjonelle vitenskaps prinsipper til alle sider av dagliglivet, brøt frem. En nasjonal kultur og litteratur på ens eget nasjonalspråk begynte å anses som en nødvendighet for foreningen av en spirende nasjon. I litteraturen medførte dette en fornyet interesse for prosaromanen (f. eks. Matěj Václav Kramerius), for tsjekkisk historie og den tsjekkiske kulturens historiske utvikling (f. eks. Josef Dubrovský, som regulerte den tsjekkiske grammatikken, og Antonín Jaroslav Puchmayer, som systematisk forsøkte å utvikle en tsjekkisk dikterisk stil). Litteraturens publikum ble utvidet fra prester og menigheter til legfolk og allmennheten. Litteraturen begynte å anses som et middel til kunstnerisk fremstillelse. Böhmen og Mähren vedvarte imidlertid å være innenfor den østerrikske og tyske kultursfære. Den nye nasjonale litteraturen etterlignet derfor først populære tyske sjangre, og skulle først senere komme til å utvikle særegne uttrykk; dette gjaldt særlig dramaet, f. eks. Václav Kliment Klicpera.
1800-tallet
Før-romantikken dannet en overgang mellom opplysningstidens klassisme og romantikken – før-romantikerne oppgav ikke helt vekten på diktformen hentet fra antikken, men tviholdt mindre på den strenge adskillelsen mellom sjangrene og vendte seg bort fra opplysende verker til mer lyriske og folkelige verker (f. eks. Jan Kollár og František Čelakovský). Det var i denne perioden den virkelig nasjonale litteraturen og kulturen oppstod, som en avvisning av Bernard Bolzanos visjon om en to-språklig og to-kulturell tsjekkisk-tysk stat. Perioden huskes i Tsjekkia også for Josef Jungmann, som oversatte mange av verdenslitteraturens klassikere, og brukte sitt liv til å etablere tsjekkisk litteratur som en seriøs, rik litteratur. František Palacký og Pavel Jozef Šafárik revurderte den tsjekkiske historien. Som ledd i arbeidet med å etablere en herkomst for tsjekkisk litteratur og kultur, søkte tidens tsjekkiske historikere etter bevis for middelalderens heroiske heltedikt. De trodde seg å ha funnet slike bevis i Rukopis královédvorský og Rukopis zelenohorský (hhv. Hradec Králové-manuskriptet og Zelená Hora-manuskriptet), men disse ble senere avslørt som forfalskninger.
Ved 1830-tallet var grunnlaget for en tsjekkisk litteratur lagt, og forfatterne fokuserte heretter mer på sine verkers kunstneriske verdi og mindre på å utvikle idéen om en tsjekkisk litteratur og kultur i det hele. I løpet av denne perioden ble det skrevet to slags litteratur: Biedermeier-litteratur, som søkte å opplyse leserne og oppfordret dem til lojalitet mot Østerrike-Ungarn (f. eks. Karel Jaromír Erben og Božena Němcová), og romantikken, som la vekt på individets frihet og fokuserte på subjektiviteten og det underbevisste (f. eks. Karel Hynek Mácha). Disse forfatternes verker ble i stor grad offentliggjort i avisene eller i det litterære magasinet «Květy», som ble utgitt av Josef Kajetán Tyl.
Året 1848 bragte frem en ny generasjon av tsjekkiske forfattere, som fulgte i Máchas fotsport og publiserte sine arbeider i det nye tidsskriftet Máj (mai) (f. eks. Vítězslav Hálek, Karolina Světlá og Jan Neruda. Disse forfatterne forkastet det snevre idealet om en rent nasjonal kultur og ønsket en kultur som ville etablerte tsjekkisk litteratur i den europeiske kulturen, og hentet inspirasjon fra fremskrittene i utlandet. Arbeidene deres kommenterte imidlertid også den begynnende industrialiseringen, og fokuserte i økende grad på det enkle liv i motsetning til det ubundne romantiske idealet.
Máj-generasjonen ble fulgt av nyromantikerne, som fortsatte i den romantiske tradisjonen, men også tok i bruk mer moderne stilarter: realisme, symbolisme og dekadense. Man skjelner mellom tre perioder: den første fulgte av skuffelsen på grunn av de manglende politiske og sosiale fremskritt i 1870-årene (f. eks. Václav Šolc); den andre var poesiens tilbakekomst, spesielt den episke diktningen (f. eks. Josef Václav Sládek); og den tredje fokuserte på prosaen (f. eks. Alois Jirásek).
Den neste generasjonen forfattere helte mot realisme og naturalisme. De foretrakk samtidige emner fremfor historiske, og forsøkte å nedtone forfatterens stemme til fordel for karakterenes tale. To temaer gikk igjen: utforskningen av den tsjekkiske landsbyen, og i virken grad den forble en oase av god moral (Jan Herben, Karel Václav Rais, Alois Mrštík); og Praha, spesielt de lavere klassenes liv (Ignát Herrman, Karel Matěj Čapek Chod).
Den siste forfattergenerasjonen på 1800-tallet innvarslet et klart brudd med fortiden og modernismens komme. Felles for disse forfatterne er deres tilslutning til en spesiell stilart, og deres ofte meget kritiske syn på de tidligere generasjonenes verker. Modernistene innvarslet også dyrkelsen av kunstneren, og denne perioden innebar etableringen av litteraturkritikken som et selvstendig yrke. Betydelige diktere var bl. a. Josef Svatopluk Machar, Antonín Sova, Otokar Březina, Karel Hlaváček, prosaforfattere (Vilém Mrštík, Růžena Svobodová, Josef Karel Šlejhar.
Ernst Kaltenbrunner
Ernst Kaltenbrunner (født 1903, henrettet 16. oktober 1946 i Nürnberg, Tyskland) var en østerriksk høyere offiser (Obergruppenführer ) i Schutzstaffel (SS) som var sjef for det tyske Reichssicherheitshauptamt (RSHA) fra 1942 til 1945. Etter andre verdenskrig ble han i Nürnbergprosessen mot ledende nazister dømt til døden og henrettet.
Han var en av hovedpersonene bak holocaust og var selv en innbitt antisemitt. For de allierte var han i motsetning til blant andre Hermann Göring, Alfred Rosenberg og Joachim von Ribbentrop en relativt ukjent figur fordi han nådde til topps i naziregimet i krigens siste fase.
Bakgrunn og familie
Ernst Kaltenbrunner ble født 4. oktober 1903 i Ried im Innkreis i Østerrike.
Kaltenbrunners far var advokat og han studerte også selv juss ved universitetet i Graz etter først å ha studert i Linz. Han tok avsluttet studiene med doktorgrad i juss i 1926 og drev advokatpraksis i Linz. I 1926 avla han eksamen og begynte å jobbe som advokat, først delt mellom Linz og Salzburg, og fra 1928 kun i Linz. Adolf Eichmann kom også fra Linz og de to var bekjente fra Linz. Eichmann ble i 1932 medlem av det østerrikske nazistpartiet og SS på invitasjon fra Kaltenbrunner. Kaltenbrunner behandlet Eichmann som sosialt underlegen ham selv.
Harley Race
Harley Leland Race (født 11. april 1943 i Quitman, Missouri, død 1. august 2019 i Missouri) var en amerikansk fribryter i National Wrestling Alliance, American Wrestling Association, World Wrestling Federation og World Championship Wrestling. Han har vært NWA World Heavyweight Champion åtte ganger. Harley Race er innført i NWA, WCW og WWEs Hall of Fame.
Indoeuropeistikk
Indoeuropeistikk er et fagfelt innenfor lingvistikken. Det omhandler de indoeuropeiske språkene, og forsøker å avdekke informasjon om det hypotetiske urspråket som er stamfar for alle disse språkene.
Indoeuropeistikkens barndom
Allerede i 1647 hadde nederlenderen Marcus Zuerius van Boxhorn påpekt likhetene mellom en rekke europeiske og asiatiske språk, men det var først etter at engelskmannen William Jones hadde påpekt det samme, at et vitenskapelig studium av dette slektskapet vokste frem. Studiet av sanskrit skulle vise seg å spille en nøkkelrolle i denne utviklingen. De tyske romantikerne fattet interesse for orientalske språk, og en av dem, Friedrich Schlegel, utga i 1808 den innflytelsesrike boken Über die Sprache und Weisheit der Indier («Om indernes språk og visdom»). En yngre sanskrit-student, Franz Bopp, regnes som grunnleggeren av indoeuropeistikken som vitenskapelig fag. I en banebrytende avhandling (1816) sammenlignet han verbalsystemet i sanskrit med verbalsystemene i gresk, latin, persisk og germansk, og beviste at det måtte være slektskap mellom disse språkene. Hans senere studier ga opphav til den store Vergleichende Grammatik des Sanskrit, Zend, Griechischen, Lateinischen, Litauischen, Gotischen und Deutschen («Sammenlignende grammatik for sanskrit, zend, gresk, latin, litauisk, gotisk og tysk»), hvor flere språk var trukket inn. På dette stadiet antok man at sanskrit lå nærmest opp til det opprinnelige urspråket, og at urspråket derfor kun hadde hatt vokalene a, i og u, mens e og o hadde oppstått senere i de andre språkene. Til å begynne med var man også mest opptatt av morfologi, men etter hvert begynte man også å studere og sammenligne de ulike språkenes lydsystemer. Det ble nå klart at sanskrit ikke representerte det opprinnelige urspråket, men at dette urspråket hadde vært forskjellig fra sanskrit og måtte rekonstrueres av forskerne.
Nygrammatikerne
I 1860-årene sto en ny generasjon av språkforskere frem, en generasjon som var påvirket av naturvitenskapelige metoder og Charles Darwins evolusjonsteori. Gruppen, som ble kalt nygrammatikere, ville underkaste språkene et rigorøst studium, og antok at endringer i språkene var lovmessige. Blant de fremste nygrammatikerne var August Leskien, Karl Brugmann, Berthold Delbrück, Hermann Osthoff, Eduard Sievers og Ferdinand de Saussure. De fleste av disse holdt til i Leipzig, som var hovedsentrum for studiet av indoeuropeiske språk helt frem til første verdenskrig.
Ved hjelp av de nye metodene klarte man blant annet å forklare unntakene til Grimms lov (Verners lov, 1875). Man fikk også et klarere bilde av slektskapet mellom de ulike grenene av de indoeuropeiske språkene; for eksempel ble armensk utskilt som en egen gren i 1876. Nygrammatikerne Karl Brugmann og Berthold Delbrück samlet sin tids viten om de indoeuropeiske språkene i det store verket Grundriss der vergleichenden Grammatik der indogermanischen Sprachen, som fremdeles er grunnleggende på flere områder.
1900-tallet
På 1900-tallet dukket det opp nye data som kastet lys over utviklingen av de indoeuropeiske språkene. 1906–1909 ble det funnet kileskrifttavler skrevet på et hittil ukjent språk, hettittisk. På 1920-tallet ble det fastslått at dette språket var et tidlig indoeuropeisk språk. Ca. 1900 ble det funnet gamle manuskripter skrevet på to språk som viste seg å være indoeuropeiske, nemlig tokarisk A og B. Gjennom arkeologiske utgravninger på Kreta fant man dessuten en rekke tavler med en ukjent skrift, Linear B. Da skriften ble tydet i 1952, viste det seg at de var skrevet på en tidlig form for gresk. Blant disse oppdagelsene kom oppdagelsen av hettittisk til å spille en særlig rolle, ettersom de hettittiske materialene gjorde forskerne i stand til å påvise at indoeuropeisk hadde hatt laryngaler, noe som var blitt postulert av Saussure alt på 1870-tallet.
Ivan Gontsjarov (skiskytter)
Ivan Vladimirovitsj Gontsjarov (russisk: Иван Владимирович Гончаров; født 3. april 1985) er en russisk handikappidrettsutøver som konkurrerer i skiskyting.
Han representerer Russland i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver, der han deltar i 12,5 km skiskyting for sittende.
Mendoza (provins)
Mendoza er en provins som ligger vest i Argentina. Naboprovinser er San Juan, San Luis, La Pampa, Río Negro og Neuquén. I vest ligger Chile. Mendoza har en befolkning på (2010) og dekker et areal på  km². Hovedstaden heter Mendoza.
John Woo
John Woo (吴宇森, pinyin: Wú Yǔsēn; født 1. mai 1946 i Guangzhou i Kina) er en kinesisk filmregissør og manusforfatter som er kjent for sine voldsomme actionfilmer.
Woo vokste opp i Hongkong. Woo gikk på Concordia Lutheran School der, og fikk en kristen oppdragelse. Hans kristne bakgrunn skinner ofte gjennom i hans filmer.
Woo begynte sin karriere som filmregissør i Hongkong. Hans internasjonale gjennombrudd kom med filmer som A Better Tomorrow (1986) og The Killer (1989). Hovedrolleinnehaveren i Woos hongkongbaserte filmer var ofte Chow Yun-Fat. Fra og med 1993 bor og virker Woo i USA og hans første Hollywood-film kom det året: Hard Target med Jean-Claude Van Damme i hovedrollen. Face/Off (1997) og Mission: Impossible 2 har vært Woos fremste suksesser i USA.
Mendoza (provins)
Mendoza er en jordbruksprovins og er den viktigste av flere frukt- og vinprodusernede regioner i Argentina. Hvert år i februar eller mars holdes den store høstningsfestivalen Fiesta de la Vendimia
Flynneffekten
Flynn-effekten er et brysomt fenomen for de som tror at intelligenstester gir en objektiv synsvinkel på en persons intelligens, ettersom det skulle bety at dagens mennesker er mer intelligente enn tidligere generasjoner. Flynn anser selv at dette ikke er tilfellet, men mener at det isteden er mulig at noe i det moderne samfunn (større krav til abstrakt tenkning, tilgang til datamaskiner, mer visuelt orientert kultur etc.) er årsaken.
Bedre ernæring er også en teori. Data fra Skandinavia viser at IQ-nivået økte til og med i de heller dårlige årene under og rett etter andre verdenskrig.
Ernst Kaltenbrunner
Partikarriere
I 1932 meldte han seg inn i DNSAP og i 1933 i den østerrikske grenen av Schutzstaffel. Han var tidlig en talsmann for at Østerrike skulle bli en del av Tyskland. Han ble Gauredner («distriktstaler») og Rechtsberater («juridisk konsulent») for SS Division VIII. I januar 1934 ble han arrestert etter ordre fra Engelbert Dollfuß' regjering, og plassert sammen med andre nasjonalsosialister i Kaisersteinbruch. Han ble dømt til seks måneders fengsel for å ha konspirert om et attentat på Dolfuss. Han mistet da advokatlisensen.
Indoeuropeistikk
Samtidig forskning
Følgende universiteter har institutter for indoeuropeisk forskning (ufullstendig liste):
Ernst Kaltenbrunner
Partikarriere
Kaltenbrunner fortsatte i farens advokatfirma mens han var i DNSAP. Han ga juridisk hjelp til partimedlemmer og sympatisører.
I 1937 ble han leder for det uoffisielle østerrikske SS (Nürnbergdommen oppgir 1935). Han tok aktiv del i hendelsene omkring Anschluss, innlemmelsen av Østerrike i Det tredje rike (Tyskland 1933–1945). Göring instruerte østerrikske nasjonalsosialister om å ta kontroll over regjeringen i landet. Under Kaltenbrunners kommando omringet 500 østerrikske SS-menn kvelden 11. mars kanslerens kontorbygg. Mens Arthur Seyss-Inquart forhandlet med forbundspresident Miklas trengte SS-menn seg inn i bygget. Hitler forfremmet ham til SS-Brigadeführer samme dag som Anschluss var fullført. Han reiste til Wien og tok kommandoen over SS og politiet der samt i Niederösterreich og Oberösterreich. I 1938 ble han også minister for sikkerhet i Østerrike og 11. september 1938 ble han forfremmet til SS-Gruppenführer. Med base i Østerrike bygget han opp et stort etterretningsnettverk blant annet på Balkan. Samme år ble han valgt inn i Riksdagen.
Politikarriere
I april 1941 ble han tildelt graden generalmajor i politiet og ble HSSPF. Året etter ble Reinhard Heydrich, sjefen for RSHA, likvidert av partisaner i Riksprotektoratet, og letingen etter en etterfølger begynte. Himmler utnevnte 30. januar 1943 overraskende Kaltenbrunner til stillingen og dermed sin nestkommanderende. Han hadde denne posisjonen, som innebar kontroll over Sicherheitsdienst og Gestapo, inntil slutten av krigen. Gjennom SD og Gestapo hadde han ansvar for undertrykkelse av befolkningen i okkuperte områder. I denne stillingen hadde han også ansvar for gjennomføring av holocaust. Heinrich Fehlis i Norge var delvis under Heydrichs og Kaltenbrunners kommando.
Han var en venn av familien til Adolf Eichmann, og hadde tidligere rekruttert ham til SS. I 1932 ble Eichmann medlem av søsterpartiet DNSAP hvor han ble kjent med Kaltenbrunner, nyere kilder oppgir at de var barndomsvenner. Eichmann sluttet seg til det uoffisielle østerrikske SS. Eichmann ble Kaltenbrunners protesje og Kaltenbrunner ga Eichmann stadig viktigere og mer krevende oppgaver. Ved gjennomføring av holocaust i Ungarn fikk Eichmann instrukser direkte fra Himmler og Kaltenbrunner eller fra Heinrich Müller i Gestapo, ikke fra fra Edmund Veesenmayer eller Otto Winkelmann som var de stedlige tyske administratorene. Eichmann orienterte ikke Veesenmayer eller Winkelmann om ordrene han fikk. Kaltenbrunner skal ha protestert da Himmler høsten 1944 stanset forsøkene på å deportere flere jøder fra Ungarn. Høsten 1943 instruerte han RSHAs mann i Roma (Herbert Kappler) om at det hastet med å få fjernet jødene i Italia (de allierte hadde på dette tidspunktet gått i land i Sør-Italia). Kappler fikk tydelig beskjed om at oppgaven måtte utføres tross vanskeligheter.
Han fikk stadig større makt, spesielt etter 20. juli-attentatet. Ettersom flere ledere i den militære etterretningstjenesten Abwehr hadde deltatt i komplottet, ble Abwher oppløst og oppgavene ble lagt under SD og dermed også under RSHA. Kaltenbrunner fikk direkte tilgang til Hitler, og det sies at selv Heinrich Himmler fryktet ham, 15. november 1944 ble han tildelt Krigsfortjenestekorset ridderkors med sverd. Han var da SS-Obergruppenführer og general i politiet. Han hadde også andre utmerkelser, som Blutorden.
Slutten av krigen
Mot slutten av 1944 forsøkte han overta Himmlers rolle som megler overfor Røde Kors og etablere kontakt med de allierte via Allen Dulles, sjef for OSS i Europa. Dette lykkes han ikke med.
I februar 1945 innledet den svenske grev Folke Bernadotte forhandlinger om å gi Røde Kors tilgang til konsentrasjonsleirene og evakuering av fanger. Forhandlingene begynte med samtaler med Walter Schellenberg og Kaltenbrunner før han fikk snakke direkte med Himmler. Bernadotte beskrev Kaltenbrunner som kjølig, høflig og nysgjerrig. Schellenberg fortalte Bernadotte at Kaltenbrunner hatet ham. Ifølge Bernadotte forsøkt Kaltenbrunner å velte avtalen han inngikk med Himmler og sa i møte med Bernadotte tidlig i mars at han ville forsøke å stanse prosjektet. Ifølge Bernadotte hadde Kaltenbrunner stor innflytelse på Hitler de siste månedene av krigen, blant annet gjennom sitt vennskap med Hermann Fegelein, Eva Brauns svoger.
Bernadotte inngikk en avtale med Himmler om at danske og norske konsentrasjonsleir-fanger skulle samles i leiren Neuengamme ved Hamburg, og derfra hentes av svenskene. Himmlers motiv for dette var et håp om å oppnå kontakt med general Eisenhower gjennom svenskene, for å inngå en separat våpenhvile i vest, slik at vestmaktene sammen med Tyskland kunne gå til felles angrep på Sovjetunionen. Kaltenbrunner ble rasende over dette forræderiet mot Hitler, samtidig som han også ble skremt av utsikten til at utenlandsk Røde Kors kunne få tilgang til de tyske konsentrasjonsleirene. Så langt hadde de bare fått se nøye tilrettelagte deler av leiren Theresienstadt. Nå gjaldt det om å få skandinavene raskt sendt til Neuengamme, så svenskene fikk se minst mulig av det som foregikk i leirene. Den tyske utenriksministeren Joachim von Ribbentrop hadde underrettet Bernadotte om at svenskene selv måtte stå for fangetransporten ut av Tyskland, og svenskene begynte dermed i all hast å samle frivillige mannskaper og militære busser i Skåne, kjent som de hvite bussene. Men 1. mars gav den tyske forhandlingslederen svenskene beskjed om at fangene alt var på vei med tog, via leirene Buchenwald og Neuengamme. Det var Kaltenbrunner som saboterte Himmlers plan så godt han kunne. Samme dagen, 1. mars, fikk danske og norske fanger i Buchenwald beskjed om å melde seg på appellplassen for å komme seg med et tog som brukte bortimot en uke på å frakte dem til Neuengamme.
Kaltenbrunner hadde ved feriestedet Altaussee i Østerrike anlagt sitt siste hovedkvarter. Eichmann kom dit med mesteparten av sine nærmeste medarbeidere og regnet med at Kaltenbrunner ville fortsette kampen. Kaltenbrunner nektet å ta i mot ham og ba ham forlate Altaussee. Ifølge Bettina Stangneth forsøkte å Kaltenbrunner å distansere seg fra Eichmann og håpet at Eichmann ville falle i kamp et sted i alpene. Etter krigen bodde Eichmanns kone i Bad Aussee, Steiermark, og Kaltenbrunners kone bodde like ved.
Arrestasjon
Robert Matteson, amerikansk etterforsker av krigsforbrytelser, kom 5. mai 1945 til Ebensee konsentrasjonsleir. Matteson reiste sammen med infanterisoldater videre til Altausee på jakte etter Kaltebrunner. Office of Strategic Services hadde i april 1945 fått kjennskap til at Kaltenbrunner og andre ledende nazister hadde søkt tilflukt i fjellet ovenfor Altausee. I tillegg til Kaltenbrunner var blant andre Wilhelm Höttl, Walter Riedel, Erich Alt og William Knothe. Matteson fant etter noen dager Kaltenbrunner og tre SS-vakter i jakthytte i fjellet ved Altausee. Han ble tatt til fange 16. mai. En jeger på stedet hadde angitt Kaltenbrunner til amerikanerne. Kaltenbrunner ble tatt til fange av amerikanerne i 1945, men hadde kastet medaljene sine i et vann, og utgav seg for å være lege. Imidlertid ble han avslørt helt tilfeldig, da elskerinnen hans fikk øye på ham og ropte navnet hans høyt idet han ble ført forbi sammen med en gruppe fanger. Kaltenbrunner ble bragt til London der han ble holdt i ti uker for forhør og i september 1945 fraktet til Nürnberg der han i oktober fikk overlevert tiltalen.
Kaltenbrunners eneste gode gjerning ser ut til å være foretatt 3. mai 1945, da han gav grønt lys for å redde de stjålne kunstskattene som Hitler hadde fått gjemt vekk i saltgruvene ved Altaussee i Steiermark. Den lokale Gauleiter, August Eigruber, hadde satt seg imot at de utplasserte sprengladningene ble fjernet, og erklærte tvertimot at han personlig ville «kaste granater ned i gruvene» hvis krigen var tapt, så alle de uerstattelige kunstverkene gikk tapt for bestandig. Gruvearbeideren Alois Raudaschl, en aktiv nasjonalsosialist, kjente imidlertid til at Kaltenbrunner var oppvokst i området og nå var på vei dit. Raudaschl fikk ordnet et møte hos en felles venn, og Kaltenbrunner sa seg enig i at verken kunstverkene eller gruvearbeidernes levebrød burde ødelegges så unødvendig. Samme kveld begynte gruvearbeiderne å klargjøre seks tonn sprengstoff, 386 fenghetter og 502 forsinkelseskoblinger, slik de ville sperre de 137 gruveinngangene og sikre kunstverkene, en tyve timers operasjon under ledelse av ingeniør Otto Högler, som ble truet på livet. Kaltenbrunner reagerte på trusselen mot Högler med å ringe til Eigruber og få ham på andre tanker. Ved daggry 5. mai kunne Högler og direktør for saltgruvene, Erich Pöchmüller, trekke pusten lettet, da sprengladningene ble utløst og de 137 gruvene forseglet. Med ryggdekning fra Kaltenbrunner hadde de to mennene lyktes i å redde Michelangelos Madonna fra Brugge, Jan van Eycks altertavle fra Gent, Jan Vermeers Astronomen og utallige andre kunstverker.