cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giftsnokfamilien
Taksonomi
Det var tidligere vanlig å dele inn giftsnokene i kun to underfamilier, nemlig Elapinae (terrestriske arter) og Hydrophiinae (marine og limniske arter). Senere fant man imidlertid ut at Elapinae var ei parafyletisk gruppe. Det førte etter hvert til endinger i inndelingen, som nå består av tre underfamilier.
Beskrivelse
Giftsnoker forekommer i mange størrelser, fra de minste som måler rundt 18 cm til den store kongekobraen som kan bli nærmere seks meter lang. Artene kjennetegnes av to hule og ubevegelige huggtenner framme i overkjeven, runde pupiller og slank hodeform, i motsetning til slanger i hoggormfamilien, som har smale, vertikalstilte pupiller, bevegelige huggtenner, og hoder som generelt er markert bredere enn nakken. Noen få arter kan også sprute gift fra framoverretta åpninger på tuppen av huggtennene.
Blant giftsnokene finner man noen av verdens giftigste og farligste slanger. Giftigst av alle er innlandstaipanen (Oxyuranus microlepidotus) som finnes i Australia, men flere av de andre artene regnes som mye farligere. Dette skyldes at innlandstaipanen lever i svært øde områder og sjelden kommer i kontakt med mennesker. Ifølge australske myndigheter har den, takket være effektiv motgift, aldri forårsaket menneskelige dødsfall, selv om noen få har blitt bitt av den. Arten er imidlertid ikke vanligvis aggressiv.
Inndeling
Inndelingen er sortert i alfabetisk rekkefølge og er i henhold til ITIS (2020).
Otto Sverdrup
Otto Neumann Knoph Sverdrup (født 31. oktober 1854 i Bindal, død 26. november 1930 i Sandvika i Bærum) var en norsk skipsfører, oppdager og polfarer.
Unge år
Otto Sverdrup var født på Horstad gård i Åbygda i Bindal som nest eldst av en søskenflokk på ti. Han var sønn av Ulrik Fredrik Suhm Sverdrup (1833–1914) og Petra Neuman Knoph (1831–1885). Sverdrup og hans ett år eldre bror Peter Jacob hadde morfaren Peter Randulff Knoph som huslærer. Det fortelles at de lærte å svømme ved at morfaren rodde ut på Bindalsfjorden, og kastet dem over bord og ba dem kare seg til lands. Ti år gammel fikk Sverdrup gevær, og fra da av flakket han og hans eldre bror rundt på jakt etter tiur, bjørn og annet, om vinteren på ski. Sin første bjørn skal han ha skutt som 14-åring.
Sverdrup forlot Bindal som 17-åring og seilte tre år i utenriksfart. Sverdrups far kjøpte gården Trana i Ogndal like ved Steinkjer i 1874, og dette ble da også Otto Sverdrups hjem. Sverdrup tok styrmannseksamen i Christiania i 1875, han gikk på skole i Trondhjem 1876–1877, og han tok skipsførereksamen i Kristiania i 1878. Sverdrup seilte som styrmann på en rekke fartøyer i Norge og i USA, og han var kaptein både på en skonnert og på et av Trøndelagskystens første dampskip D/S «Trio» da han som 24-åring var skipper på strekningen Trondhjem–Foldereid. Han var også en sesong på fiske. En gang forliste han utenfor vestkysten av Skottland, og takket være Sverdrups sindighet berget mannskapet.
På ski over Grønland 1888
I 1888 ble Sverdrup, Samuel Balto, Oluf Dietrichson, Ole Nilsen Ravna og Kristian Kristiansen valgt ut som deltakere på 26 år gamle Fridtjof Nansens ekspedisjon over Grønland. På grunn av isforholdene lyktes det ikke å komme i land da de ankom til Grønlands østkyst med selfangerskuta «Jason»; de drev i flere døgn på et isflak sørover langs kysten. Det var dramatisk da det blåste opp om natten mens Sverdrup holdt vakt ved teltet på isflaket. Etter å ha kommet inn til land, rodde og seilte de i to små båter i tolv døgn nordover langs østkysten. På ski forlot de Umivik 15. august 1888, og de ankom til Ameralikfjorden på vestkysten 29. september 1888. Dette var den første dokumenterte kryssingen av Grønland.
Den første «Fram»-ekspedisjonen 1893–1896
thumb|300px|Medlemmene i [[Fridtjof Nansen|Nansens Fram-ekspedisjon i «Fram» etter hjemkomsten 1896:
Foran fra venstre: 1. Theodor Jacobsen (1855–1933), førstestyrmann 2. Bernhard Nordahl (1862–1922), elektriker 3. Hjalmar Johansen (1867–1913), offiser, fyrbøter og meteorologiassistent 4. Otto Sverdrup (1854–1930), kaptein 5. Anton Amundsen (1857–1909), førstemaskinist 6. Henrik Greve Blessing (1866–1916), lege og botaniker) 7. Lars Pettersen (1860–1898), svensk smed og annenmaskinist
Bak fra venstre: 1. Ivar Mogstad (1856–1928), altmuligmann 2. Sigurd Scott Hansen (1868–1937), offiser, navigatør og vitenskapelig assistent 3. Adolf Juell (1860–1909), stuert og kokk 4. Fridtjof Nansen (1861–1930), leder 5. Peder Hendriksen (1859–1932), harpunér og seljeger 6. Bernt Bentsen (1860–1898), sjømann]] I 1893 fikk Sverdrup kommandoen på polarskuta «Fram» på Nansens ekspedisjon over Polhavet. «Fram» seilte fra Vardø, gikk sør for Novaja Semlja og videre langs nordkysten av Sibir til 133° 37' grader øst der «Fram» frøs fast i isen og ble drevet med over Polhavet i tre år. Foruten Nansen og Sverdrup deltok Sigurd Scott Hansen, Henrik Greve Blessing, Hjalmar Johansen, Anton Amundsen, Bernard Nordahl, Bernt Berntsen, Ivar Otto Irgens Mogstad, Peder Leonard Hendriksen, Theodor C. Jacobsen, Lars Peterson og Adolf Juell. Ekspedisjonen foretok en rekke vitenskapelige målinger innen meteorologi, magnetisme, oseanografi og astronomi.
I 1895 forlot Nansen og Hjalmar Johansen «Fram» med ski og hundesleder i et forsøk på å nå Nordpolen. Sverdrup overtok da som leder av resten av ekspedisjonen. Etter at «Fram» hadde kommet løs fra isen i 1896 traff Sverdrup ingeniør Andrée som hadde bestemt seg for å utsette sin ballongekspedisjon til påfølgende år. Dette møtet fant sted på Danskøya på Svalbard.
Natt til 20. august 1896 ankom «Fram» til Skjervøy og innledet med det en triumfferd langs kysten til Kristiania. Først gikk ferden til Tromsø der Sverdrup og hans menn ble gjenforent med Fridtjof Nansen og Hjalmar Johansen som hadde ankommet til Vardø én uke tidligere.
Den andre «Fram»-ekspedisjonen 1898–1902
Om bord på «Fram» hadde Sverdrup med seg fem vitenskapsmenn og et mannskap på ti. Vitenskapsmennene var Gunnar Isachsen, kartograf; Per Schei, geolog; Herman Georg Simmons, svensk botaniker; Edvard Bay, dansk zoolog og Johan Svendsen, lege. Harpunér Peder Leonard Hendriksen deltok slik som på den første «Fram»-ferden. Besetningen besto ellers av ekspedisjonens nestkommanderende Victor Baumann, styrmann Oluf Raanes, maskinist Karl Olsen, kokken Henrik Lindstrøm, Jacob Nødtvedt, Rudolf Stolz, Ove Braskerud, Ivar Fosheim og Sverre Hassel som senere deltok på Roald Amundsens Sydpolekspedisjon. Svendsen og Braskerud døde på ferden. En mann Sverdrup ønsket å ha med, men som takket nei på grunn av studier, var Herman Smith-Johannsen.
Ekspedisjonene videreutforsket Ellesmereøya og utforsket og satte navn på Ellef Ringnes' øy, Amund Ringnes' øy og Axel Heibergs land vest for Ellesmereøya i Canada. Et felles navn for disse øyene er Sverdrupøyene.
Sverdrup hadde planlagt tre overvintringer, men isforholdene gjorde det umulig å komme ut i åpent farvann i 1901, ekspedisjonen varte derfor til 1902.
«Den russiske unnsetningsekspedisjon» 1914–1915
I 1914 ledet Sverdrup en ekspedisjon til Karahavet for å lete etter tre russiske ekspedisjoner som alle var savnet.
Slyck.com
Slyck.com er et populært engelskspråklig nettsted som har spesialisert seg på fildeling. Nettstedet tilbyr nyheter, tester og artikler, og har et aktivt brukerforum. Slyck.com kommenterer de ulike fildelingsklientene og nyheter vedrørende fildelingstrafikk.
Slyck ble opprettet sommeren 2000 under navnet Slyway.com. På den tiden var Slyck en nyhetstjeneneste med noe originalt innhold. Slyck var det tidspunktet banebrytende fordi det tilbød velskrevne brukermanualer for den tidens mest populære fildelingsklienter.
I løpet av de påfølgende årene finpusset Slyck elementet som skulle gjøre nettstedet til ledende innfor denne nisjen; mens alle dens konkurrenter fungerte som nyhetstjenester som samlet fildelingsnyheter fra andre nettsteder til sine egne nettsteder, begynte Slyck derimot å produsere sine egne nyheter. Hovedansvarlig for dette var Thomas Mennecke, daglig nyhetsprodusent.
Eugène Molle
Marie-Eugène-Aimé Molle (født 1895, død 1978) var en fransk generalløytnant.
Slyck.com
Slyway skiftet navn til Slyck ett år etter åpningen.
Eugène Molle
Molle hadde en karriere i infanteriet. Han gikk i 1914 ut av École spéciale militaire de Saint-Cyr. Deretter deltok han i første verdenskrig. Under andre verdenskrig kjempet han i 1940 i Finland, deretter 1942 til 1943 i Tunisia etterfulgt av Italia. Molle deltok i frigjøringen av Frankrike og Tyskland.
Peder Bjørnson
Peder Bjørnson (født 1798 i Land i Oppland, død 1871 i Kristiania) var en norsk prest, mest kjent som far til Bjørnstjerne Bjørnson
Slyck.com
Etterhvert som Slyck har utviklet seg, har nettstedets anseelse som en viktig nyhetsressurs økt. Slyck har bl.a. publisert flere intervjuer med viktige personer innenfor fildelingsmiljøet, f.eks. Jon Lech Johansen (DVD Jon), Michael Weiss fra StreamCast, Nir Arbel fra SoulSeek, og Pablo Soto fra Optisoft. Slyck er forøvrig den eneste nyhetstjenesten som noensinne har intervjuet Kevin Hearn of WinMX.
Eugène Molle
Fra 1946 til 1949 var han sjef for École militaire interarmes tilknyttet École spéciale militaire de Saint-Cyr. Molle var øverstkommanderende i Tunisia 1949 til 1951 og fra 1951 til 1955 sjef for 9. militærregion med hovedkvarter i Marseille.
Kem
Kem (russisk: Кемь, finsk: Vienan Kemi) er en historisk by i Republikken Karelia i Nordvest-Russland. Byen ligger ved elva Kems utløp i Kvitsjøen. Jernbanen fra Petrozavodsk til Murmansk går igjennom Kem. Innbyggertall: 14 620 (folketelling 2002).
Det er funnet spor etter mennesker i Kemområdet fra mesolittisk tid (ca. 8000–4000 f.Kr.), og det er også spor etter vikinger i området. Kem er først nevnt som et gods tilhørende Novgorods posadnik (tilsvarer stadtholder) Marfa Boretskaja i 1450, da hun donerte byen til Solovkiklosteret som ligger på den største av Solovkiøyene i Kvitsjøen like utenfor byen.
I 1657 ble en trefestning reist i byen. Byens bemerkelsesverdige katedral, Maria innsovnelses-katedralen, er også en trebygning, reist i perioden 1711–1717. Katedralen er et flott eksempel på en valmtakkonstruksjon (sadeltak hvor deler av gavlene skrås inn mot midten av mønet), som er veldig mye brukt i eldre russisk arkitektur. Katedralens ikonostas (vegg med tre dører som skiller kor fra skip) har samme særpreg som kostelige ikoner fra Novgorod på 1600-tallet.
Innbyggerne i Kem har historisk vært kalt pomorer («kystboere»). Mellom 1740 og 1917 foregikk pomorhandelen mellom folk i Kvitsjøområdet og fiskere i Nord-Norge, med hovedsakelig fisk fra Norge og korn fra Russland som handelsvarer. Kem var en av de viktigste havnebyene som tok del i denne handelen, og byens Pomormuseum har rundt 6500 artikler fra denne tiden.
Eugène Molle
Molle ble høyt dekorert og hadde blant annet storkors av Æreslegionen. I 1946 ble han tildelt det norske Krigskorset med sverd.
Kem
I Stalin-tiden ble det anlagt flere fangeleirer innen Gulag-systemet i byen. Utbyggingen av slike leirer tok av rundt Kem omkring 1930. I Kem lå de viktigste leirene under anlegget av kanalen mellom Østersjøen og Kvitsjøen der de største slusene ble bygget. I Kem lå også administrasjonssenteret for fangeleirene på Solovkiøyene, og byen var transporthavn til øyene. Det er reist et monument til minne om de som døde i leirene i Kem.
I dag er det turisttransport med båt ut til Solovki-øyene fra havna i Kem. Reisen tar mellom to og tre timer, og er en korteste veien til disse øyene.
Kathrine Sørland
Kathrine Sørland (født 25. mars 1980) er en norsk modell, tidligere Frøken Norge og programleder.
Peder Bjørnson
Bjørnson var av bondeslekt, og var gift med Inger Elise Nordraak (født 1808) fra Kragerø.
Han var prest i Kvikne (der Bjørnstjern ble født 8. desember 1832) fra 1831 til 1838. Den 11. april 1838 ankom prestefamilien prestegården på Nesset i Romsdal. Det var på denne tiden sønnen Bjørnstjern, 5 år gammel, endret navnet sitt til Bjørnstjerne. Familien ble i Nesset i 14 år.
Peder Bjørnson ble utnevnt til sogneprest i Søgne 18. september 1852 og var prest i Søgne frem til 1869. I 1858 viet han sønnen og svigerdatteren i Søgne gamle kirke. Han gjorde følgende notat i kirkeboken:
Peder og Inger Bjørnson hadde også barna Mathilde Cathinka (født i 1834), Petter Elias (født 25. april 1838) og Carl F. (født i 1844).
Kathrine Sørland
Biografi
Kathrine Sørland startet sin karriere i Prestige Modellbyrå som 15-åring. Hun var en ettertraktet modell som hadde mye jobber innen fotografering og moteshow.
I 2002 var hun Norges kandidat til Miss World hvor hun endte på fjerdeplass, og i 2004 deltok hun i Miss Universe, hvor hun endte på en ellevteplass.
Sørland var hoveddommer i den norske versjonen av realityprogrammet Top Model, og hun var også vertinne i Hallvard Flatlands Casino på TVNorge. Kathrine Sørland har dessuten vært programleder for Motebildet, Sangstjerner, samt Norges styggeste rom på TV3. I 2012 hadde hun en liten rolle i Hotel Cæsar der hun spilte seg selv.
Høsten 2013 deltok Sørland i kjendiskonkurransen Skal vi danse på TV 2. Som profesjonell dansepartner hadde hun Tom Erik Nilsen.
Hun giftet seg med eiendomsmegler Andreas Holck i Stavanger domkirke 1. juli 2006. Sammen har de en sønn, Leon, f. 2009.
Den 31. mars 2006 åpnet hun brudekjolebutikken Agape i Oslo sentrum.
I 2014 gjorde hun sin debut som skuespiller med hovedrollen i del 3 av Robert Rønnings kortfilmtrilogi Skriften på veggen, hvor hun spiller en fransk femme fatale i en hyllest til film noir-sjangeren.
Nicoya (kanton)
Distrikter
Kantonen Nicoya er delt inn i sju distrikter:
Raymond Moullec
Raymond Simon J. Moullec også kalt Moret (født 21. mars 1901 i Brest, død 1971) var en fransk kontreadmiral.
Han begynte i 1919 ved École navale og kunne spansk og italiensk. I 1936 ble han utnevnt til marineattaché i Madrid, en stilling han hadde under hele den spanske borgerkrigen. Han fikk i denne perioden sympati for den republikanske siden, fikk en antifascistisk innstilling som også ledet til sympati for kommunismen. I perioden han var fransk attaché i Spania hjalp han også norske sjøfolk og bisto den norske legasjonen i Madrid. For dette ble han i 1938 tildelt St. Olavs Orden.
Etter det tyske angrepet på Norge i 1940 tjenestegjorde Moullec i norske farvann. I mai til juni 1940 var han nestkommanderende på jageren «Le Triomphant», som gjennomførte operasjoner på norskekysten. Han bemerket seg særlig i kamp i Skagerrak 24. april 1940, da to tyske patruljebåter og to vaktbåter ble senket. For dette ble han i norsk statsråd 20. mars 1942 tildelt Krigskorset.
Etter at allierte styrker ble trukket tilbake fra Norge sluttet Moullec seg 6. juli 1940 De frie franske styrker under Charles de Gaulle. Han tjenestegjorde under andre verdenskrig i den frie franske marine.
Etter krigen engasjerte Moullec seg også politisk. Han tilhørte parlamentsgruppen Union des républicains progressistes, minoritetsgrupperingen innen motstandsbevegelsen som sto kommunistpartiet nært.
Saint John
Saint John (St. Jan på dansk) er den minste av de tre hovedøyene i De amerikanske Jomfruøyer. Øya var tidligere en dansk-norsk koloni som en del av Dansk Vestindia. Det bor i dag 4157 mennesker på øya. Øya har ingen flyplass, slik at man må bruke båt for å komme dit. Det går daglige ferger fra Saint Thomas og Tortola
Historie
St. John ble først bebodd av Arawakindianere som kom fra Colombia og Venezuela rundt år 300. Arawakene bebodde øya frem til omkring år 1300, da de ble fordrevet av de mer aggressive og krigerske karibene.
Columbus oppdaget Jomfruøyene på sin andre reise til den nye verden i 1493. Han navnga øyene «las Once mil vírgenes», eller Jomfruøyene, til ære for Saint Ursula og hennes 11,000 jomfruer, som ifølge legenden var hennes martyrer.
Den danske kronen tok full kontroll over kolonien i 1754 sammen med St. Thomas og St. Croix. I 1775 er det antatt at slavene var i flertall overfor danskene med forholdet 5 til 1. Slaveriet ble avskaffet på St. John 3. juli 1848 av den danske generalguvernøren Peter von Scholten for å unngå et blodbad, da opprør blant slavene ble stadig mer vanlige og voldelige.
USA kjøpte Dansk Vestindia i 1917 med det formål å etablere en marinebase for å hindre tysk ekspansjon på den vestlige halvkule. USA betalte $25 millioner dollar for alle øyene i tillegg til å anerkjenne Danmarks krav på Grønland, og dermed avvise Norges krav på Grønland.
I 1956 kjøpte den amerikanske mangemillionæren Laurance Rockefeller store områder på St. John. Det var hans drøm å skape en park for å bevare dens uberørte natur, så han opprettet St. John National Park, noe som førte til økt turisme og flere arbeidsplasser for befolkningen på St. John.
Innbyggerne på Jomfruøyene er nå amerikanske statsborgere, selv om de ikke har adgang til å stemme ved presidentvalg. Jomfruøyene har representanter i kongressen, men disse er uten stemmerett.
Økonomi
Noen av de mest populære strendene i Karibia ligger på den nordlige delen av øya. Den mest kjente stranden er Trunk Bay, som regnes blant de «Ten Best Beaches in The World» av Condé Nast Traveler magazine.
Kåhög
Kåhög er et tettsted i Partille kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 832 innbyggere.
Bjørn Borgen
Bjørn Borgen var aktiv fotballspiller fra 1956 til 1968 og spilte tolv sesonger for Fredrikstad FK. Han ble seriemester for klubben i 1956/57, 1959/60 og 1960/61 og cupmester i 1957, 1961 og 1966. I 1959 dro han fra hjembyen for å spille for Lyn, hvor han kun ble værende én sesong. I 1960 var han tilbake i Fredrikstad og var med på å slå ut det nederlandske mesterlaget Ajax fra Amsterdam i Europacupen. Borgen spilte 35 landskamper for Norge og scoret totalt seks mål.
Rossiya
Rossiya (russisk: Россия) er et russisk flyselskap som eies av den russiske staten. Flyselskapet har base i St. Petersburg og flyr ruteflyvninger, charterflyvninger samt VIP-flyvninger for den russiske stat.
Historie
Rossiya ble etablert i 1992 og er eid av den russiske stat. I 2006 fusjonerte den russiske staten Rossiya Airlines med Pulkovo Aviation Enterprise, og det dannet Rossiya. Det nye selskapet begynte med flyvninger 29. oktober 2006, og flyr i dag til destinasjoner i Europa, Afrika og Asia.
Will Lee
Will Lee aka William Franklin Lee IV (født 8. september 1952 i San Antonio, Texas) er en amerikansk musiker best kjent som bassist i The CBS Orchestra, husbandet til Late Show with David Letterman.
Oppvekst og karriere
William Franklin "Will" Lee IV ble født 8. september 1952 i San Antonio, Texas. Hans far, William Franklin Lee III aka Bill Lee, var jazzpianist, trompetist, bass fiolinist, komponist, arrangør, forfatter og musikklærer ved blant annet University of Miami School of Music. Han mor, Lois Ruth Lee (født Snyder), sang sammen med storband. Han har tre søsken, Robert "Rob" Terry Lee (f.1953), Patricia "Pat" Lynn Lee (f. 1955) og Peggy Ann Lee (f. 1958).
Har turnert/spilt inn plate med Bette Midler, Barry Manilow, Horace Silver og The Brecker Brothers, Tatsuro Yamashita, Mariah Carey, Carly Simon, Steely Dan, Cat Stevens, Michael Bolton, Ringo Starr, Frankie Valli, Laura Nyro, Spyro Gyra, Gloria Estefan & the Miami Sound Machine, Nancy Wilson, Luther Vandross, Cyndi Lauper, Chaka Khan, James Brown, George Benson, Donald Fagen, Cher, D'Angelo, Michael Franks, Weather Report, Al Green, Bob Mintzer, Frank Sinatra, Barbra Streisand, Diana Ross, B.B. King, David Sanborn, Ricky Martin, Billy Joel, Liza Minnelli, Carl Perkins, Natalie Cole,Gato Barbieri, Ronnie Spector og Ace Frehley fra KISS.
Har gitt ut jazzalbumet BirdHouse sammen med faren Bill Lee.
Begynte som bassist i The World's Most Dangerous Band 2. februar 1982, som var husbandet til Late Night with David Letterman. Han var med dermed en av de originale medlemmene av The World's Most Dangerous Band sammen med Paul Shaffer, Hiram Bullock og Steve Jordan. Han og Paul Shaffer var de eneste som var med i originalbesetningen som var med fra første sending 1. februar 1982 til siste sending 20. mai 2015. Will ble senere med Letterman, Shaffer og co. over til CBS og Late Show with David Letterman i 1993. Bandet måtte da skifte navn til The CBS Orchestra, på grunn av at NBC mente de hadde rettighetene til navnet.
Will Lee spiller sammen med Jimmy Vivino, Rich Pagano, Frank Agnello og Jack Petruzzelli i Beatles tributebandet The Fab Faux.
Fantomet 2003
Det kom ut tjueseks ordinære utgivelser av Fantomet i 2003 i Norge, Sverige og Finland. I tillegg kom det i Norge også ut seks utgivelser av Fantomet Krønike, samt at seks krønikebøker ble utgitt.
Essex
Essex er et grevskap i England. Det ligger i regionen Øst-England, og grenser mot Stor-London, Hertfordshire, Cambridgeshire, Suffolk og Kent. Sistnevnte grense er definert i midten av Themsen. Navnet kommer fra det angelsaksiske kongedømmet Essex, østsaksernes rike. Administrasjonsbyen er Chelmsford.
Det seremonielle grevskapet består av de tolv distriktene i det administrative samt de to enhetlige myndighetene Thurrock og Southend-on-Sea, som fikk selvstyre i 1998. Fram til 1965 inkluderte grevskapet også distriktene Havering, Barking and Dagenham, Redbridge, Waltham Forest og Newham, som i dag er del av Stor-London.
Demografi og topografi
På grunn av nærheten til London er mange byer og landsbyer i Essex i praksis forsteder til hovedstaden, hvor store deler av befolkningen pendler.
Et område definert som Londons grønne belte har forhindret at storbyen har spredd seg langt inn i Essex. To nye byer, Basildon og Harlow, ble anlagt etter andre verdenskrig for å skaffe boliger etter bombeødeleggelsene i London. De har siden vokst kraftig. Nord for det grønne beltet er det, med unntak av Chelmsford, landlige omgivelser med en rekke småbyer og landsbyer med hus i tradisjonelle materialer.
Colchester, i nordøst, er Storbritannias eldste dokumenterte by, med historie tilbake til romersk tid.
Befolkningen i Essex har fått et ufortjent rykte for å være en spesiell type mennesker; unge kvinner er vulgære og unge menn kjører rundt i Ford Escort; på norsk ville man kanskje beskrive det som «rånerkultur». Stereotypen oppsto i 1980-årene, da mange unge mennesker plutselig fikk mer penger å rutte med, og ble forsterket gjennom filmer og TV-programmer som spilte på dette.
Lepidiota
Lepidiota er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Essex
Næringsliv og kommunikasjon
Thurrock har et av Englands første utenbys kjøpesentre, Lakeside Shopping Centre. Mange reiser fortsatt langveis fra for å handle der, til tross for konkurranse fra det nyere Bluewater Shopping Centre, og de uunngåelige trafikkorkene på motorveien M25.
Lepidiota
Utseende
Middelsstore til ganske store (de fleste mellom 20-30 millimeter) biller med avlang kroppsform. Kroppen er ofte kledt med ovale, lyse skjell og kan være skinnende hvit eller mer eller mindre gul- eller brunaktig.
Essex
Næringsliv og kommunikasjon
London Stansted Airport ligger i Essex, og det er også flere mindre flyplasser som er anlagt på jagerflybaser fra andre verdenskrig.
Tilbury er en av Storbritannias tre største havner. Fra havnen i Harwich er det fergeforbindelse til Hoek van Holland i Nederland og til Esbjerg i Danmark.
Lepidiota
Levevis
Larvene lever i ofte to år, og lever av røttene på mange ulike planter. Eggene legges i flere omganger i jorden. For de artene som lever i kaldt klima overvintrer larvene ved å trekke seg ned i jorden under frostlaget. Neste vår kommer de opp og eter videre eller klekker til voksne biller. De voksne billene er oftest skumrings- eller nattaktive og kommer gjerne til lys. De er planteetere, mange eter blader, men det er også en del som lever av pollen. Noen av artene er betydelige skadedyr, blant annet på sukkerrør.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia og Afrika.
Essex
Næringsliv og kommunikasjon
Industrivirksomhet finnes for det meste i den sørlige delen av Essex, mens det i nord er mest landbruk. Harlow er et sentrum for elektronikk, forskningsbedrifter og farmasøytiske bedrifter, mens Ford Motor Company har en fabrikk i Basildon.
Landemerker
Over 14 000 bygninger har status som verneverdige, og rundt 1000 av disse er anerkjent som betydningsfull til oppnå graderingen I eller II. Bygningenes alder strekker seg den saksiske kirken St Peter-on-the-Wall fra 600-tallet til Royal Corinthian Yacht Club som var Storbritannias oppføring til Den internasjonale utstilling av moderne arkitektur som ble arrangert av Museum of Modern Art i New York City i 1932.
Idrett
De to fotballklubbene Colchester United og Southend United (The Shrimpers) er de to lagene fra Essex som er høyest oppe i det engelske ligasystemet, henholdsvis League two og National League.
Jonsered
Jonsered er et tettsted i Partille kommune i Västra Götalands län i landskapet Västergötland i Sverige. Det ligger cirka 15 kilometer øst for Göteborg. I 2010 hadde tettstedet 930 innbyggere.
Codan
Codan er Skandinavias tredje største forsikringsselskap. Selskapet heter Codan i Danmark og Trygg-Hansa i Sverige. Codan-konsernet har 3 200 ansatte i Norden og tilbyr skadeforsikring til både privatkunder og næringslivet.
Selskapet er resultat av en rekke fusjoner gjennom mange år og har røtter tilbake til England i 1781. I Norge har Codan vært representert under diverse merkenavn, de ti siste årene som Trygg-Hansa Forsikring.
Selskapet i Norge ble etablert så tidlig som i 1937, da under navnet Rutebileiernes Forsikringsselskap Gjensidig og ble i 1996 kjøpt opp av Trygg-Hansa Försäkrings AB. I 1999 kjøpte det danske Codan-konsernet alle aksjer i Trygg-Hansa Försäkrings AB, og det norske selskapet ble omgjort til filial. 1. januar 2008 skiftet selskapet i Norge navn fra Trygg-Hansa til Codan Forsikring.
Navnet Codan er betegnelsen på havet rundt Danmark: Sinus Codanus, som er det latinske navnet for Skagerrak.
Codan konsernet er 100 % eid av britiske RSA Group. Det er dermed en del av et av verdens største forsikringsselskap med ca. 20 millioner kunder og 24 000 medarbeidere rundt i verden.
Norsk kulturindeks
Norsk kulturindeks er en årlig oversikt over kulturtilbud og kulturaktivitet i norske kommuner, regioner og fylker. Indeksen utarbeides av Telemarksforsking og er basert på registerdata fra en rekke offentlige etater, interesseorganisasjoner og foreninger.
Norsk kulturindeks inneholder en rangering av kommunene i ti kategorier: Kunstnere, Kulturarbeidere, Museum, Konserter, Kino, Bibliotek, Scenekunst, Kulturskolen og Den kulturelle skolesekken, Sentrale tildelinger og Frivillighet.
I 2014 rangerte Røros, for tredje år på rad, på toppen av Norsk kulturindeks.
Gelindo Bordin
Gelindo Bordin (født 2. april 1961 i Vicenza) er en italiensk tidligere langdistanseløper. Han fikk sitt første gjennombrudd i EM 1986, der han vant gull på maratondistansen.
Året etter løp han igjen maraton i verdensmesterskapet i Roma. Maratonløpet gikk på en dag med høy temperatur og luftfuktighet, og han la seg et godt stykke bak ledergruppen. Han tok igjen flere løpere etter 35 km, og kom til slutt på bronseplass.
Bordin forsvarte tittelen i EM 1986 i 1990, og ble den første som vant EM-tittelen i maraton to ganger. I VM 1991 i Tokyo tok han en skuffende åttendeplass. Bordin la opp etter OL i 1992, der han brøt maratonløpet etter halv distanse.
Bordin er den eneste løperen som har vunnet både Boston Marathon og OL-gull i maraton. Han vant Boston Marathon i 1990.
Metylnitrat
Metylnitrat er metylesteren til salpetersyre og har kjemisk formel CH3NO3. Det er en høyeksplosiv og giftig organisk væske. Kokepunktet er 64,6 °C. (eksploderer). Smeltepunktet er -82,3 °C. Metylnitrat må ikke forveksles med nitrometan. Metylnitrat fremstilles ved kondensering (destillasjon) av metanol og salpetersyre.
Dette er en risikabel prosess som innebærer stor eksplosjonsfare på grunn av varm metylnitratgass. En annen produksjonsmetode er å foretrekke.
Det kan også produseres ved å tilsette metanol til en blanding av konsentrert salpetersyre og svovelsyre. Denne produksjonsmetoden er nesten identisk med prosessen for produksjon av nitroglyserin. Forskjellen er at reaksjonen foregår under noe høyere temperatur.
Detonasjonshastigheten til metylnitrat er ca. 8000 m/sek. Det er et av de kraftigste og mest sensitive høyeksplosiver som er kjent. Metylnitrat har ikke fått noen utbredelse som sprengstoff på grunn sin flyktighet og problemer med håndtering. Det ble brukt som rakettdrivstoff av tyskerne under 2. verdenskrig, og ble da blandet ut med 25 % metanol. Denne drivstoff blandingen hadde navnet Myrol. Denne drivstoff blandingen er mye mindre sensitiv enn ren metylnitrat, og innebar derfor en lav risiko for utilsiktet detonasjon.
Carlos Queiroz
Carlos Manuel Brito Leal de Queiroz (født 1. mars 1953) er en portugisisk fotballtrener som er landslagstrener for.
Managerkarriere
Han var trener for fra 1990 til 1993. Han gikk så videre til Sporting Lisboa i portugisisk Superliga. Her ble han i ett år. Neste jobb var i USA og trener for MetroStars, men her ble han ikke lenge. Neste tur ble til Japan og Nagoya Grampus Eight fra 1996 til 1997. Han vendte tilbake til landslag i 1999, denne gangen til. Her var han i 1999 til han fikk jobben som trener for Sør-Afrika i 2000. Han var her i to år. I 2002 kom han til England og Manchester United som assisterende manager for Alex Ferguson. I 2003 gikk han til Real Madrid som hovedtrener, men det bar tilbake til United. Etter at Luiz Felipe Scolari ble trener for Chelsea FC etter Fotball-EM 2008, tok C.Queiroz over det portugisiske landslaget. Han var landslagstrener for fra 2011 til 2019, da han overtok som landslagstrener for Colombia frem til 2021. 8. september 2021 ble Carlos Queiroz utnevnt til trener i Egypt.
Einar Lasse Kolsrud
Einar Lasse Kolsrud (født 14. oktober 1959 i Drammen) er en norsk billedkunstner og illustratør.
E. Lasse Kolsrud har sin utdannelse og diplomoppgave fra kunst- og håndverksskolen i Oslo der han gikk på grafisk linje fra 1981 til 1985. Han har som avistegner blant annet tegnet for Morgenbladet på 1980-tallet. Siden har han arbeidet mest med rein billedkunst, særlig grafikk. Lasse Kolsrud har blant annet samarbeidet med sin kone, billedkunstneren Gunhild Vegge, om en rekke fargetresnitt med stiliserte og humoristiske motiver. I 2002 illustrerte de poeten Henning Kramer Dahls barnebok Treet som ikke sto stille.
Lasse Kolsrud har deltatt på en rekke utstillinger, mottatt flere offentlige stipender og hatt flere verv i norske kunstnerorganisasjoner, blant annet i Tegnerforbundet og for Norsk kulturråd. Vegge og Kolsrud er innkjøpt av Norsk kulturråd, Nasjonalgalleriet, Nord-Trøndelag Fylkesgalleri, Norsk Skogmuseum og Haugesund Billedgalleri.
Lasse Kolsrud bor og arbeider i Oslo. Han spiller også musikk i garasjebandet The Good Guys Band. Tidligere spilte han gitar og sang i Grill Bill and The Hot Dogs.
Sognevassdammen
Sognevassdammen er demningen sør i Sognevannet, som ligger i Strømsoddbygda nord for Sokna i Ringerike kommune. Dammen ble i sin tid anlagt for å samle opp tømmer fra Kollsjøvassdraget og resten av Strømsoddbygdvassdraget, for brøtning ned Soknavassdraget til sagene og Tyrifjorden. Muligheten for å regulere vannet ble borte da lukene og dammen rundt ble revet midt på 1980-tallet.
Evangelista Torricelli
Evangelista Torricelli (født 15. oktober 1608 i Roma, død 25. oktober 1647) var en italiensk fysiker og matematiker. Han var en av de viktigste matematikere og fysikere i det 17. århundre og var sterkt påvirket av Galileo Galilei.
Den mest berømte oppdagelsen som Torricelli gjorde i fysikk var atmosfæretrykket og kvikksølvbarometeret som kunne måle dette trykket. Han ba Viviani, som var en vitenskapsmann og spesialist på glassrørproduksjon, om å lage et rør som var omtrent 1 meter langt og åpen i den ene enden. Dette røret fylte han med kvikksølv og snudde det i en bolle full av kvikksølv. Høyden på kvikksølvsøylen inni røret gir et mål på atmosfæretrykket, fordi en slik søyle kompenserer for vekten til luften utenfor. Høyden av søylen satte han i riktig forbindelse med den spesifikke vekten av materialet. Han regnet med at for vann så ville den korresponderende søylen være omtrent 10 meter høy. Dette ble senere bekreftet av Pascal.
Torricelli inspirerte også den tyske vitenskapsmannen Otto von Guericke, som oppfant de magdeburgske halvkuler.
Biografi
Torricelli var den eldste av tre barn og ble født 15. oktober 1608 i Faenza, en liten by nordøst i Italia. Byen hørte til Romagna-området som på den tiden var under pavens direkte styre. Faren hans, Alessandro, var en beskjeden tekstilhåndverker og så potensialet hos sønnen. I samarbeid med onkelen, camaldolesemunken Jacabo, var han i stand til å gi ham en grunnleggende humanistisk utdannelse, slik at han kunne begynne på matematikk- og filosofikurs ved jesuittskolen i Faenza. Der viste han så fremragende evner at han ble sendt til Roma og skolen til jesuitten Benedetto Castelli, en tidligere elev til Galileo. Castelli ansatte Torricelli som sin sekretær og mente han var en flink vitenskapsmann.
Det første dokumentet som handlet om hans vitenskapelige studier, er hans korrespondanse med Galileo. Der erklærer han sin fulle støtte til det kopernikanske verdensbildet.
Etter en tiårsperiode som sekretær for monsignor Giovanni Ciampoli, som var guvernør i ulike byer i Kirkestaten, dro Torricelli tilbake til Roma og skrev en artikkel om dynamikken til materielle gjenstander. Artikkelen ble lagt merke til av fader Castelli og Galileo, som inviterte ham til Arcetri.
Torricelli tilbrakte de siste månedene av 1642 i Arcetri, som nær venn av Galileo. Etter at Galileo døde, ble Torricelli utnevnt til hans etterfølger i stillingen som matematiker og filosof for hertug Ferdinando 2. av Toscana. Der fikk han god lønn og losji i Medicipalasset.
Torricelli ble i denne stillingen til han døde 25. oktober 1647. Han produserte arbeider som var av stor vitenskapelig betydning. Det eneste som ble publisert mens han levde, var «Opera geometrica» som gjorde han godt kjent i hele Europa som en geometriekspert.
Innflytelse på vitenskapen
Mange av oppdagelsene hans i matematikk og fysikk ble kjent gjennom en omfattende korrespondanse mellom de italienske og franske lærde Cavalieri, Fermat og Roberval. Godt kjent er diskusjonen med Roberval om førsteretten på oppdagelsen av noen egenskaper til sykloiden, blant annet at arealet mellom sykloiden og grunnlinjen er tre ganger arealet til sirkelen som er utgangspunktet.
Viktig er også hans studier av hydrodynamikken, inkludert teorembeviset som bærer hans navn; farten til en vannstråle fra et hull i en full beholder er den samme som en væskedråpe ville hatt hvis den falt fritt fra væskeoverflaten og ned til utstrømmingshullet.
Torricelli hadde en betydelig evne til å gjøre eksperimenter, noe som er dokumentert i hans evne til å lage optiske linser og teleskoper av veldig høy kvalitet. Noen av disse er fremdeles bevart på det historiske vitenskapsmuseet i Firenze. Linsene har en kvalitet som har vist seg å være sammenlignbar med de som er laget i nyere tid.
Stolypin-reformene
Stolypin-reformene var en serie reformer i keisertidens Russland med det formål å bedre leveforholdene på landsbygden. Reformene fikk navn etter den russiske statsministeren Pjotr Stolypin, og ble satt i verk i perioden 1906–14.
Målet med reformen var å omdanne den tradisjonelle obsjtsjina-modellen til noe mer effektivt. Dette systemet sørget for kollektivt eierskap til land, jordflekker spredt rundt i landsbyen og stor kontroll fra familiens overholder. Den konservative Stolypin håpet å unngå radikalisering og en mulig revolusjon ved å modernisere dette systemet, siden landeiende bønder tradisjonelt var mer konservative enn de landløse.
Reformene begynte i 1906 da bøndene fikk en ubetinget rett til å overta den kollektive jorden de arbeidet på. Samtidig ble det oppmuntret til at folk skulle ta landbruksutdannelse, og det ble innført mer eller mindre frivillige landbrukskooperasjoner. Dessuten ble det etablert et nytt bondeparti, som skulle tale de frie bøndenes sak.
Stolypin-reformene ble omgjort med tvangskollektiviseringen i Sovjetunionen under Josef Stalin.
Andenes
Andenes (nordsamisk: Ánddanjárga) er administrasjonssenteret og det største tettstedet i Andøy kommune i Nordland. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger på nordenden av Andøya. Andenes er et viktig fiskevær og her finnes også Andøya flystasjon og Andøya lufthavn, Andenes.
Fylkesvei 82 går sørover til Risøyhamn og Sortland, og om sommeren er det fergeforbindelse mellom Andenes og Gryllefjord på Senja.
Et tydelig landemerke på Andenes er fyret, som er 40 meter høyt og ble bygd i 1859. På Andenes arrangeres også rockefestivalen Rock Mot Rus, som har vært arrangert siden 1983.
Andøys egen lokalavis er Andøyposten blir utgitt på Andenes og Andenes IL er stedets idrettslag.
Andøy videregående skole har landslinje innen Vg3 romteknologi, som den eneste skolen i Norge. De samarbeider med Andøya Space Education om dette tilbudet. Det er tre klasser av 12 elever som får plass hver år.
Andenes kommune
Andenes var tidligere en egen kommune. 1. januar 1924 ble gamle Dverberg kommune delt i tre, og Andenes, Dverberg og Bjørnskinn kommuner ble opprettet. Andenes kommune hadde ved opprettelsen 2213 innbyggere.
1. januar 1964 ble de tre kommunene slått sammen igjen. Den nye kommunen fikk da navnet Andøy. Ved sammenslåingen hadde Andenes kommune 3 812 innbyggere.
Storhetstid
I Havnevæsenets historie fra 1914 står det 'stedet er et meget gammelt fiskevær, og det hadde i aarene omkring 1885 betydelig større eksport av fiskeprodukter end noget andet vær i Vesteraalen'. På 1500-tallet var Andenes det største fiskeværet i Nordland fylke. Hele middelalderen var en storhetstid for fiskeriene på nordspissen av Andøya. Tyskere og hollendere oppsøkte Andenes og kjøpte opp tørrfisk. Fiskerne kom også i kontakt med Hansa. I årene omkring 1885 hadde Andenes betydelig større eksport av fiskeprodukter enn noen annet vær i Vesterålen. Dette skyldes særlig Andenes gunstige beliggenhet: det kan drives fiske året rundt enten østenfor på Andfjorden eller vestenfor, hvor havfisket drives på eggen (som ligger 1,5 til 2 mil fra land). Det finnes få steder der den store styrtning mot verdenshavets dyp kommer kysten så nær som ved Bleik (Bleiksdjupta), sørvest for Andenes. Strekningen utenfor Andenes og Senja er en av de mest fiskerike havstrekninger i Europa.
Nedgangstid fra 1700-tallet
I begynnelsen av 1700-tallet gikk folketallet ned på Andenes som følge av et dramatisk fall i tørrfiskprisene i Bergen og en påfølgende stagnasjon i tørrfiskhandelen. Dermed kom også Andøya inn under Bergens monopolhandel i Nord-Norge. Fram til 1800-tallet levde Andenes og hele kyst-Andøya en slags skyggetilværelse. Fiskeværet eksisterte, men heller ikke mer.
I 1821 begynte et nytt tilbakeslag. Denne gangen skyldtes det 'Storskaden', der mange båter forliste ute på havet i et uvær som oppsto på grunn av et polart lavtrykk. I alt 30 mennesker omkom, av de 10 fra Andenes. Resten fordelt rundt Andøya, og en fra Hadsel og en fra Roksøya i Sortland. Minnebautaen på Værbakken sentralt i Andenes minner i første omgang om denne hendelsen, men har opplisting av navn på omkomne etter 1921.
Bakgrunn
Det var om sommeren i gode værforhold at båtene kunne ligge trygt ute. Ved nordvest vind om vinteren ble båter ofte slått mot hverandre eller kastet på land og ødelagt. Når fiskerne kom på land i storm, risikerte de at de miste både båt og fangst. Det fantes ingen pålitelig liggeplass for båt eller fartøyer. Likevel fantes to bukter, to brede innskjæringen i Andenes sin strandlinje. Det var en bukt rett ned for bebyggelsen, som ble kalt for Trondhjemsbugten, som ble benyttet som landingsplass ved østlig vind. Navnet Trondhjemsbugten kommer sannsynligvis av at det var her fiskekjøperne ankret på Andenes. En bukt østenfor, som ble kalt for Vikangbugten, ble benyttet når vinden kom fra vest. Mellom disse to buktene lå en rev av cirka 2 km. lenge, som dannede en naturlig dekning. På vestersida av Trondhjemsbukta ligger Lankanholmen som gav ly for vind fra vest. I tillegg fantes det ved Trondhjemsbugten en rekke småskjær, som ved lav vann kunne yte noen dekning for nordlig vind. Ved nordlig til vestlig vind var Trondhjemsbugten ubrukbar som havn, og ved nordlig til østlig vind var Vikanbugten umulig. Likevel var alle stedene sårbare så snart vinden snudde.
Mot et tryggere havn
Bygging av Andenes fyr i årene 1856-59 hadde gjort havna tryggere. Men under storstormen fra 1881 var det flere store båter som forliste i fjæresteinene, og nødvendigheten for et tryggere havn ble igjen påpekt. Andenes var på denne tiden den største eksporthavna for fisk i hele Vesterålen og behov for anløp av større båter økte kravet om havneutbygging. Havnearbeidskommisjonen foreslo å bygge molo fra Nakken som skulle dekke Vikanbugten. Det var ikke før 1894-95 at Stortinget bevilliget anlegg av havn, men på vestsida. Rett utenfor fyret, ble det konkludert, var den eneste forholdsvis store og rene byggeplass som hadde en såpass dybde at fartøyer kunne ligge der. Så kom planen om å bygge molo rett utenfor fyret på banen, en molo som skulle bygges over noen holmer og skjær mot Senholmen.
Utbygginga av havna samt godt fiske gjorde Andenes til et av de betydelige fiskeværene i landet. På det meste hadde stedet nitten fiskemottak, men seinere strukturendringer har redusert antallet sterkt.
Senere solgte kommunen, til en svært lav pris, storparten av sine tråleraksjer, noe som i realiteten førte til at stedets trålerflåte "flagget ut" til nabokommunen. Denne handelen har avstedkommet mye kritikk mot kommuneledelsen i ettertid.
Bygging av molo 1895–1904
1895 var året bygginga av molo begynte: en bygningsprosess som skulle strekke seg over ti somre, fram til 1904. Om vinteren lå arbeidet stille, men i sommerhalvåret kunne det være opp til hundre mann som jobbet på moloanlegget. For å kunne transportere stenene ut over moloen ble en trallebane brukt. Steintraller ble trukket med hest inntil man fikk lokomotivet ‘Røiken’. Stenene ble så reist på plass med en liten hånddreven kran. Innerste kjernen av moloen blir kalt for jeté, og bildet fra byggingen av moloen i 1902 viser arbeidere som holder på å legge jetéens krone. Det ble brukt tradisjonelle håndredskaper som slegge, meisel og spett for å få de store steinene ordentlig på plass.
Stenene som ble brukt til moloanlegget veide opp til ti tonn og ble delvis hentet fra Andenes: fra Flamberggodden, nær fyret og fra Trollhaugen (ved Kjerringnesset). Til transport ble det brukt hester (steinbruddet på Ravnholmen) og jernbaner (steinbruddet på Trollhaugen og fra Bjørnhaugen). Slik gikk jernbanen fra moloen langs fyret til steinbruddet på Merket. Men det ble også hentet stein fra steinbruddet i Steinavær. Steinavær er en øygruppe i Andfjorden i nåværende Harstad kommune (mellom Andøya og Senja) og disse steinblokkene måtte fraktes på store prammer. I hele anleggsperioden var det kun to ganger at dampbåten «Andenes» måtte gjøre vendereis på grunn av dårlig vær.
Moloen ble 440 meter lang (regenet fra foten av fyret til ytterste tuppen ved lykta) og var den første molo av sitt slag her i nord. Den ble kalt for Rausamoloen. Hele byggeprosjektet kostet over 650 000 kroner. Moloen beskyttet havna mot Nordishavet og gav båtene bedre forutsetninger. Moloen gav dermed store ringvirkninger for fiskeværet, men var kun en del av en større havneutbygging som skulle følge årene etter.
Nordostbahnhof undergrunnsstasjon
Nordostbahnhof er en undergrunnsstasjon på Nürnbergs undergrunnsbanenettverk. Nordostbahnhof er på linjen U2 og forsterkerlinjen U21.
John Toll
I 1978 medvirket han på sitt første filmprosjekt, Norma Rae, som kameraoperatør. Han vant to Oscar for beste kinematografi på rad i 1994 og 1995 for filmene Legends of the Fall og Braveheart. Han ble også nominert til Oscar for sitt arbeid med Den tynne røde linjen i 1998.
Ove Hansen
Ove Hansen (født 27. april 1957 i Haugesund) er en norsk tidligere sprangrytter. Han har drevet profesjonelt med hest i 30 år. Han gikk i lære hos Jens Christian Eriksen på Foss Eikeland i Sandnes og hos N.K. Hansen i Danmark. Hansen har som rytter og som trener vunnet over 100 mesterskapsmedaljer, som fordeler seg på norgesmesterskap, nordisk mesterskap og europamesterskap. Han deltok under sommer-OL for Norge i 1984 i Los Angeles og i 1988 i Seoul. Han deltok også i verdensmesterskapet i sprangridning i Aachen i 1986 med en 21.-plass.
Lorentz Eckhoff
Lorentz Julius Holtermann Eckhoff (født 30. oktober 1884 i Drammen, død 25. september 1974 i Oslo) var en norsk litteraturviter i engelsk og fransk litteratur.
Etter examen artium i 1902 gikk han Krigsskolen, før han ble cand.philol. i 1911 i engelsk og fransk litteratur. Eckhoff var lektor ved Aars og Voss' skole, Sigurd Hallings skole og Vahl skole. Studier i Frankrike førte til en doktorgrad (dr.philos.) i 1922 på en avhandling om Paul Verlaine og symbolismen. Universitetsstipendium fra 1922 til 1927. Eckhoff ble styremedlem i Norsk PEN 1930-35, i Alliance française Oslo 1932–63 og ledet En Verden sammen med Odd Nansen på 60-tallet. Lorentz Eckhoffs hovedbeskjeftilgelse var som professor i engelsk litteraturhistorie ved Universitetet i Oslo fra 1946-54.
Litteraturvitenskapelig produksjon
I 1928 gav Lorentz Eckhoff ut en samling essays, Førerne i vår tids franske litteratur med analyser av bl.a. France, Gide og Valéry. Et lite programskrift, Den nye litteraturforskning; syntetisk metode kom 1930. Hans hovedverk er De tre kulturformer er et stort anlagt kulturfilosofisk arbeid i tre deler: Adelsmannen (1938), Borgeren (1958) og En verden (1964). I 1939 utgav han en bok om Shakespeare, som i 1954 kom i engelsk oversettelse, Shakespeare: Spokesman of the Third Estate.
Eckhoff var prestesønn av slekten Eckhoff og fikk med sin hustru Halldis Bomhoff (Kronprins Olavs lærer) sønnene Karl, Øivind Eckhoff, Erik og Ivar.
Arne Post
Arne Post (født 20. september 1983) er en norsk idrettsutøver fra Langhus i Ski kommune som representerer Kjelsås Idrettslag og Team United Bakeries, han representerte tidligere Oppegård IL. Hovedidretten er langrenn, men han driver også med orientering, vintertriathlon, sykling og løping.