cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Solobservatoriet på Harestua
Bygging av anlegget
I 1949 ble det anlagt vei fram til tomta, og året etter startet arbeidet med oppføringen av observatoriet. En tyskerbrakke som sto på Storo ble demontert og flyttet til observatorietomta, hvor den ble gjenreist. Et tysk radaranlegg som var etterlatt på Lista flystasjon hadde blitt kjøpt inn høsten 1948 og ble flyttet til Harestua i 1949. Dette anlegget besto av to Würzburg parabolantenner med en diameter på 7,5 m, som kunne manøvreres langs horisont- og i vertikalplanet på samme måte som en kanon. Antennemateriellet ble ombygd til instituttets formål under ledelse av sivilingeniør Gunnar Eriksen. I 1950 startet også arbeidet med observatoriets radioavdeling, hvor den ene parabolantennen fra Lista ble modifisert for å gjøre det enklere å følge solens bevegelse over himmelen. En madrass-antenne ble montert på understellet til den andre radaren. På «radiohaugen» tett inntil parabolantennen, ble det også satt opp en observasjonshytte med forskjellige måleinstrumenter.
Nydalen holdeplass
Nydalen holdeplass er en jernbaneholdeplass på Gjøvikbanen. Den ligger i Bydel Nordre Aker i Oslo kommune, i nærheten av mange kontorarbeidsplasser i Nydalen. I umiddelbar nærhet ligger også Ring 3.
Bollebygd kommune
Tettsteder
Bollebygd kommune har fire tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.
Nydalen holdeplass
Holdeplassen åpnet i 1946 og har aldri vært betjent; den består av kun én plattform. Holdeplassen har tradisjonelt vært en av de mindre stoppestedene på Gjøvikbanen, og var ikke stoppested da Bergenstoget gikk over Gjøvikbanen.
Fra Nydalen holdeplass til Oslo S er det 8,3 kilometer, og turen tar ca. 8–10 minutter. Holdeplassen har ca. 2800 passasjerer i uka. Dette er mer enn en dobling i løpet av de siste tre-fire årene.
Samaria (region)
Samaria eller Shomron (hebraisk: שומרון‎, Šoməron; gresk: Σαμάρεια; arabisk: سامريّون‎, Sāmariyyūn eller السامرة, as-Samarah – også kjent som جبال نابلس, Jibal Nablus) er en fjellrik region i dagens Palestina (oldtidens Israel) i den nordlige delen av det geografiske området vest for Jordanelven, løselig tilsvarende til den nordlige delen av Vestbredden. Navnet er avledet fra oldtidens by Samaria, en gang hovedstaden i kongedømmet Israel. Navnet samaritan kommer av navnet på regionen. I løpet av seksdagerskrigen i 1967 ble hele Vestbredden erobret av Israel. Jordan avsto sitt krav til området til Palestinas frigjøringsorganisasjon (PLO) i november 1988. I 1994 ble kontrollen av Områdene 'A' og 'B' overført til de palestinske myndighetene.
Nydalen holdeplass
Fornyelse 2009
Jernbaneverket oppgraderte holdeplassen i 2009. Den gamle treplattformen (sees på bildet) på Nydalen var lav, lå i kurve og var i så dårlig forfatning at Jernbaneverket måtte bygge en ny. Den nye plattformen ligger 100—150 meter sør (retning Storo, altså mot Oslo S) for den gamle holdeplassen, og ikke lenger i en kurve.
Samaria (region)
Etymologi
Navnet Samaria har bibelsk opprinnelse, avledet fra det individuelle navnet (eller kanskje stammenavnet) Shemer, som kong Omri av Israel kjøpte stedet fra, i henhold til Første Kongebok 16:24. Det var det eneste navnet som ble benyttet for dette området fra oldtiden og fram til Jordans erobring av det i 1948. På det tidspunktet opprettet jordanerne begrepet «Vestbredden».
Nydalen holdeplass
Fornyelse 2009
Den nye holdeplassen er bygget etter en moderne utforming, med en lengre plattform og bedre tilgjengelighet. Betongplattformen er på 170 meter lang og en 76 cm høy over skinnetopp. I tillegg er nytt leskur, benker, nytt høyttaleranlegg og belysning montert. Sykkelparkering ble etablert våren 2010.
Solobservatoriet på Harestua
Bygging av anlegget
Arbeidet med selve soltårnet startet våren 1952. Dette skulle inneholde et tårnteleskop og en spektrograf, og ble tegnet av Riksarkitekten ved arkitekt Bjørnstjerne Albert Bjørnson Langen. De mekaniske delene ble konstruert og montert av Christian Michelsens institutt i Bergen. Her ble også instrumentene til tårnteleskopet laget. De optiske delene måtte imidlertid bestilles fra utlandet. Instrumentene ble montert under ledelse av observatør Rolf Brahde, og parabolantennen ble satt i prøvedrift sommeren 1953. Soltårnet stod ferdig høsten samme år, og den 31. mai 1954 ble Solobservatoriet på Harestua offisielt åpnet.
Samaria (region)
Geografi
I nord grenser Samaria til Jisreeldalen; i øst av Jordandalen; i vest av Karmelberget (i nord) og den fruktbare sletten Saron (i vest); i sør av fjellene ved Jerusalem. I bibelsk tid ble det sagt at Samaria «nådde fra Middelhavet til Jordandalen», inkludert Karmelberget og Saronsletten. Fjellene i Samaria er ikke særlig høye og når sjelden over 800 meter. Klimaet er mer gjestmildt enn klimaet lengre sør.
Nydalen holdeplass
Fornyelse 2009
Den nye holdeplassen har kostet 22 millioner kroner, inkludert et bidrag på fire millioner fra Oslopakke 2, hovedentreprenøren har vært Mesta AS.
Hugo Damian von Schönborn
Hugo Damian von Schönborn (født 19. september 1676 i Mainz, død 19. august 1743 i Bruchsal) var kardinal i den katolske kirke og fyrstbiskop av Speyer og Konstanz.
Solobservatoriet på Harestua
Utvidelser av anlegget
I 1956 gikk instituttet til innkjøp av en Coudé-refraktor (et linseteleskop) fra Carl Zeiss AG i Tyskland. Dette ga instituttet mulighet til å supplere de detaljerte solbildene fra tårnteleskopet og spektrografen med oversiktsbilder av solen. Dette teleskopet ble plassert i en egen bygning, «kikkerttårnet», konstruert av sivilingeniør Gunnar Hagen.
I 1963 ble madrass-antennen på radiohaugen erstattet av en Kennedy-antenne, en parabolantenne levert fra firmaet D. S. Kennedy i USA. Denne hadde en diameter på 9 m.
Aktiviteter
Observatoriet skulle i første rekke innhente informasjon om solaktiviteten. Dette ble gjort ved hjelp av optisk astronomi, der solen ble studert med teleskopet og spektrografen, mens de to radioantennene ble brukt til radioastronomi.
I begynnelsen ble hovedfagsstudenter fra universitetet brukt i arbeidet ved observatoriet. Disse var på vakt en uke av gangen, og jobbet som assistenter i soltårnet og på «radiohaugen». Etter hvert inngikk imidlertid instituttet en avtale med US Air Force gjennom organisasjonen Air Research and Development Command, noe som sikret finansiering av driften ved observatoriet.
Generalsekretær
Generalsekretær er tittelen på den «overordnede sekretæren», det vil si den daglige lederen, i en stor organisasjon eller institusjon, for eksempel en interesseorganisasjon eller et vitenskapsakademi. Generalsekretæren er som regel ansatt, til forskjell fra organisasjonens styreleder som ofte blir valgt på et landsmøte eller en generalforsamling.
Solobservatoriet på Harestua
Aktiviteter
I 1959 inngikk professor Rosseland og instituttet en avtale med US Air Force om utplasseringen av et satellittkamera på Harestua. Dette inngikk i amerikanernes planer om et nett av observasjonsposter rundt jorden som til en hver tid skulle holde rede på hvor deres satellitter befant seg. Avtalen ble gjort gjennom NORADs Space Detection and Tracking System (SPADATS), og systemet på Harestua ble således et ledd i en verdensomspennende kjede bestående av totalt tolv satellittstasjoner. Professor Rosseland hadde som betingelse at ingenting skulle hemmeligstemples, og universitetet ga tillatelse til å bruke deler av observatorietomta til dette formålet. Kameraet ble montert vinteren 1960, i en spesialkonstruert bygning kalt «satellitthuset». Etableringen av satellittstasjonen gjorde at aktiviteten ved observatoriet økte betraktelig. Det ble nå ansatt en stasjonssjef og en prosjektleder, var det fem heltidsansatte. I tillegg til satellittkameraet fikk stasjonen et nøyaktig elektronisk ur og en fjernskriver for å kunne sende resultater til Smithsonian Institution i Cambridge, Massachusetts, USA. Værforholdene på Gunnarshaugen var imidlertid for ustabile til permanent drift, og i 1968 ble satellittstasjonen lagt ned. Satellittkameraet ble demontert, og «satellitthuset» ble tømt innhold. Dette gjorde at det ble en ledig plass for «Bull-kikkerten», et Cassegrain-teleskop fra ZEISS-Jena, som hadde blitt donert til universitetet av kommandør Johan Andreas Bull i Horten.
Utover 1970-tallet gjorde datateknologien at store mengder data kunne nå samles inn og bearbeides ved observatoriet. Aktiviteten var på sitt høyeste i perioden fra 1960 til 1980, men ettersom instituttet gradvis prioriterte deltakelse ved internasjonale prosjekter, ble driften av observatoriet på Harestua nedprioritert.
I 1986 ble observatoriet nedlagt som vitenskapelig forskningsstasjon. Antennene fra Lista ble demontert, og overtatt av Forsvarsmuseet, og fra 1987 ble anlegget tatt i bruk som kurs- og opplysningssenter for skoleklasser og andre interesserte, under ledelse av astrofysiker Knut Jørgen Røed Ødegaard. Observatoriet ble etter hvert løst fra instituttet, og lagt direkte under Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet. Universitetet avviklet virksomheten ved observatoriet i 2008, og anlegget bar etter hvert preg av mangelfullt vedlikehold. Faren for riving var overhengende, da redningen kom ved Tycho Brahe Instituttet AS som overtok driften av anlegget
Generalsekretær
Generalsekretæren i politiske partier kan også kalles partisekretær.
Solobservatoriet på Harestua
Fredning
Solobservatoriet er Norges største astronomiske anlegg, og regnes som et av landets viktigste tekniske/vitenskapelige kulturminner. Samtidig er observatoriet landets eneste av sitt slag, og ble i 2014 foreslått fredet etter kulturminneloven. Anlegget ble fredet av Riksantikvaren 11. august 2016.
Generalsekretær
Eksterne lenker
事務総長 Secretary_(title)
Hugo Damian von Schönborn
Bakgrunn
Hugo Damian von Schönborn var tredje sønn av i alt 18 barn av den kurmainzske statsminister, og var nevø av kurfyrst-erkebiskop Lothar Franz von Schönborn. Hans brødre var fyrstbiskopene Franz Georg von Schönborn, Friedrich Carl von Schönborn og Johann Philipp Franz von Schönborn. Selv om han fikk en religiøs utdannelse, var han først ikke tiltenkt den geistlige stand. Etter studier i Würzburg, Mainz, Roma, Leiden og Löwen var han fra 1699 kompanifører i den keiserlige hæren.
Kardinal
Fra 1706 var han gesandt ved hoffet i Wien, men etter forslag fra Friedrich August II av Sachsen og Polen ble han av pave Klemens XI utnevnt til kardinal, med San Nicola in Carcere som tittelkirke, senere ble det San Pancrazio. Han deltok på to konklaver, men fikk ingen innflytelse ved kurien.
Biskop
I 1719 ble han valgt til fyrstbiskop av Speyer, takket være onkelens innflytelse. Hans mer enn tyveårige regjeringstid var en fredelig epoke, og han gikk inn for reformer i forvaltning og næringsliv. I 1722 innførte han allmenn skoleplikt.
Rebecca Adlington
Rebecca Adlington (født 17. februar 1989 i Mansfield, Nottinghamshire) er en britisk svømmer som konkurrerer i fristil. Under OL 2008 i Beijing vant hun gull på 400 m fri da hun svømte inn til tiden 4.02,24 som også er rekord i Samveldet av nasjoner.
Hugo Damian von Schönborn
Biskop
Etter heftig strid med rådet i (den protestantiske) riksbyen Speyer la han sin residens til Bruchsal, hvor han lot bygge et slott, bl.a. med hjelp fra sin brors byggmester Balthasar Neumann. I 1722 ble han koadjutor til bispedømmet Konstanz, men fikk først 18 år senere tatt dette bispedømmet i besittelse, da han etterfulgte Johann Franz Schenk von Stauffenberg.
Hugo Damian døde av malaria, som han hadde blitt smittet av i Roma. Hans levetid markerte høydepunktet for den mektige Schönborn-familiens innflytelse i det tyske rike. Han er en slektning av nåværende kardinal Christoph Schönborn, som også bærer hans fornavn.
Rebecca Adlington
Under sommer-OL 2012 i London vant hun bronse på 400 meter fri den 29.juli 2012. I semifinalen hadde hun dårligst tid av de som kvalifiserte seg.
Kilian Patour
Kilian Patour (født 20. september 1982) er en fransk landeveissyklist.
Han ble proff i Crédit Agricole i 2005. I 2007 gikk han til Team Slipstream, før han i 2010 gikk over til UC Orléans.
Valentin Ivanov
Valentin Valentinovitsj Ivanov (russisk: Валентин Валентинович Иванов, født 4. juli 1961 i Moskva, Russland) er en russisk fotballdommer. Han dømmer blant annet Mesterliga og landskamper. Valentin Ivanov var dommer i EM 2004 i Portugal og VM 2006 i Tyskland.
X-Wing
X-Wing er en serie flysimulatorspill som er lagt til Star Wars-universet. I det første spillet er man pilot for opprørerne, i det andre pilot for Imperiet og i det fjerde en pilot som til slutt ender hos opprørerne. Det tredje spillet har ikke en historie og man kan spille på begge sider. Spillerne må fullføre en rekke oppdrag for å klare spillene, alt fra enkle kamper til eskortering, rekognosering og fanging av fiendefartøy.
Spillene
Det første spillet i serien, Star Wars: X-Wing, og det siste, Star Wars: X-Wing Alliance, har angrepene på den første og den andre dødsstjernen som avsluttende oppdrag. Spillene refererer til Imperiets marine istedenfor Imperiets stjerneflåte slik som filmene. X-Wing vant i 1994 Origins Award i kategorien Best Fantasy or Science Fiction Computer Game of 1993.
Størsteparten av spillene hadde stemmer for karakterene (noe som var uvanlig da X-Wing og TIE Fighter kom ut) og håndtegnede (og rendrede) mellomsekvenser som ble laget for viktige scener i historien, skjønt disse ikke er like omfattende som sekvensene i Wing Commander-serien som X-Wing-serien har lånt en del fra. Spillene har også musikk fra den originale trilogien (episode 4–6) så vel som spesialkomponert musikk som reagerer på det spilleren gjør i spillet takket være iMUSE-motoren.
X-Wing
Utvidelsespakkene – Imperial Pursuit og B-Wing – fokuserer på at opprørernes flåte evakuerer Yavin etter ødeleggelsen av dødsstjernen og å beskytte flåten mens de leter etter en ny base. Spillet slutter med at opprørerne ankommer hoth-systemet hvor de setter opp en ny base rett før hendelsene i Imperiet Slår Tilbake.
Historien har en potensiell feil. Hendelsene i tre oppdrag finner sted nær Corsuscant, Imperiets hovedplanet, og det er usannsynlig at opprørerne kunne ha bevegd seg så nær den planeten uten å ha blitt fanget. Dette kan bety at Coruscant ikke hadde blitt den offisielle hovedplaneten for Imperiet da spillet ble laget, eller at utviklerne for X-Wing ikke visste om det. Feilen er ikke rettet i noen av utvidelsespakkene eller senere utgivelser av spillet, men den har blitt korrigert i oppfølgeren Star Wars: TIE Fighter.
TIE Fighter
Hovedpersonen i TIE Fighter er Maarek Stele. Navnet er dog ikke nevnt i spillet, bare i den offisielle strategiguiden. TIE Fighter hadde avansert grafikk for sin tid, blant annet gouraudskyggelegging som gjør at polygonmodellene ser mer realistiske ut. Man hadde også et avansert målsystem hvor man kunne se hvor målet befant seg.
Bortsett fra de vanlige skipene fra filmene (TIE fighter, TIE Bomber og TIE Interceptor), kunne man også fly nye skip med skjold, andre våpen og overlyshastighet. Disse skipene heter Cygnus Assault Gunboat, TIE Advanced Avenger, TIE Defender (også lagt til i Star Wars: Essential Guide to Vehicles) og Cygnus Missile Gunboat (i Defender of the Empire og Enemies of the Empire). Pussig nok kan man ikke fly Darth Vaders TIE Fighter (TIE Advanced x1) fra Et nytt håp og X-Wing i spillet. Når man kommer til den femte delen av historien har de nye skipene avløst skipene kjent fra filmene. Dette resulterer i at spillet blir mer likt X-Wing siden oppdragene ikke lengre består av store angrep med mange erstattbare skip (slik som Imperiet gjorde når det var mest mektig), og spilleren ikke har fordelen av andre på sin side. Dette kan forklares med at spilleren blir en del av en spesiell gruppe ledet av Thrawn, hvis hovedoppdrag er å drepe forræderen Zaarin.
TIE Fighter og utvidelsespakken Defender of the Empire introduserer mange skip og andre romfartøy som aldri dukker opp utenfor X-Wing-serien. For eksempel romplattformer, Mon Calamari Light Cruiser, R-41 Starchaser og T-Wing.
X-Wing vs. TIE Fighter
X-Wing vs. TIE Fighter (1997) er litt annerledes enn de andre spillene i serien. Det var laget for flerspillermodus og enspillermodus består av oppdrag som ikke er satt sammen av en historie eller et scenario. Det er heller ingen mellomsekvenser. X-Wing vs. TIE Fighter ble også kritisert fordi modellene var de samme som i det da gamle TIE Fighter. Den eneste forskjellen var overflateteksturer. Siden historiedelen fra de to første spillene var det de fleste spillerne likte mest, innså LucasArts at å fjerne dette aspektet var en feil og de ga ut utvidelsespakken Balance of Power som inkluderer en historie med en serie oppdrag for både Imperiet og opprørerne og mellomsekvenser slik som i de to første spillene.
X-Wing Alliance
X-Wing Alliance (1999) blander sammen forbedringene gjort i de nye versjonene av X-Wing og TIE Fighter og har en lengre og mer kompleks historie som foregår før og i løpet av Imperiet slår tilbake og Jediridderen vender tilbake. Spilleren er Ace Azzameen, det yngste medlemmet av Azzameenfamilien som eier et transportselskap. De første oppdragene består i å jobbe for familien og familiens konflikt med konkurrenten Viraxo. Den andre delen handler om Aces karrière som frilanspilot for opprørerne. I det siste oppdraget får man fly Millennium Falcon i slaget om Endor.
SC Bastia
Sporting Club bastiais, også kjent som bare SC Bastia, er en fransk fotballklubb basert i byen Bastia på øya Korsika. Klubben ble grunnlagt i 1905, og lagets draktfarger er mørkeblå med hvite detaljer, mens bortedraktene er helhvite med blå detaljer. Bastia spiller sine hjemmekamper på Stade Armand Cesari.
X-Wing
Samlerutgaver
Collector's CD-ROM — Både X-Wing og TIE Fighter ble utgitt på CD-ROM etter sine originale utgivelser. CD-versjonene inkluderte utvidelsespakkene og andre forbedringer. X-Wing ble oppdatert til å bruke TIE Fighters forbedre spillmotor og det ble også lagt til stemmer for alle karakterene. TIE Fighter ble oppdatert til å kunne kjøre i 640x480 (i motsetning til 320x200 som originalversjonen kjørte i) og det fikk også stemmer lagt til for alle karakterene. Begge spillene fikk også noen bonusoppdrag lagt til som man kunne spille utenom den vanlige historien. I 2000 ga LucasArts også ut en samleutgave som inneholdt X-Wing vs. TIE Fighter og Balance of Power.
SC Bastia
Historie
Klubbens største sportslige suksess kom da Bastia nådde finalen under UEFA-cupen 1977/78, hvor de til slutt tapte 3–0 sammenlagt mot den nederlandske storklubben PSV Eindhoven. I hjemlandet har klubben blant annet vunnet Ligue 2 i 1967/1968-sesongen, samt Coupe de France i 1981.
X-Wing
Samlerutgaver
X-Wing Collector Series: — I 1998 ble X-Wing og TIE Fighter igjen oppgradert og utgitt. Denne gangen ble de oppgradert til å bruke samme spillmotor som X-Wing vs. TIE Fighter og de ble laget for å kjøres i Windows. En demoversjon av X-Wing vs. TIE Fighter kalt Flight School var også inkludert.
SC Bastia
Historie
Klubben spilte seg frem til finalen i UEFA Intertoto Cup 1997, som de vant sammen med AJ Auxerre og Olympique lyonnais. Bastias største rival er for øvrig den lokale klubben AC Ajaccio.
På slutten av 2016-2017 sesongen, klarte klubben sist i Ligue 1 og ble henvist til Ligue 2. Men på grunn av økonomiske problemer blir korsikanerne først demotert til National 1, tredje divisjon, før må filen for konkurs og gå tilbake til National 3, den femte divisjonen.
Lothar Franz von Schönborn
Han var sønn av den kurmainzske tjenestemannen Philipp Erwein von Schönborn (1607–1668), den eneste broren av Mainz kurfyrste-erkebiskop Johann Philipp von Schönborn og Maria Greiffenclau von Vollrads (1610–1682), en niese av kurfyrste-erkebiskop Georg Friedrich von Greiffenklau.
Hans nevøer var fyrstbiskopene Johann Philipp Franz von Schönborn, Friedrich Carl von Schönborn, kardinal Hugo Damian von Schönborn og Franz Georg von Schönborn.
Kroningen av keiser Karl VI den 22. desember 1711 i domkirken i Frankfurt am Main markerte høydepunktet i hans karrière.
War Resisters’ International
War Resisters' International (WRI) er en internasjonal pasifistisk organisasjon, med tilknyttede organisasjoner i mer enn tretti land. Hovedkvarteret er i London i Storbritannia.
Historie
WRI ble grunnlagt i Bilthoven i Nederland i 1921. Organisasjonen valgte et brukket gevær som sitt symbol, og grunnleggerne vedtok en erklæring som har forblitt uendret: «Krig er en forbrytelse mot menneskeheten. Jeg er derfor fast bestemt på ikke å støtte noen slags krig, og å virke for å fjerne alle grunner til krig».
Mange av grunnleggerne hadde vært involvert i motstanden mot første verdenskrig, blant annet hadde den første sekretæren, Herbert Runham Brown, sittet to år i britisk fengsel som militærnekter. Den sosialistiske internasjonale hadde vedtatt en internasjonal generalstreik mot krig, men denne kollapset raskt. Det ble derfor bestemt å stifte en organisasjon som skulle vie all sin innsats mot krig. I 1923 ble War Resisters League grunnlagt i USA av Tracey Mygatte, Frances Witherspoon, Jessie Wallace Hughan og John Haynes Holmes.
WRIs arbeid har flere former. Det individuelle valget har alltid stått sterkt i organisasjonen, noe som ble understreket allerede i grunnleggelseserklæringens personlige form. Medlemmer i land som har verneplikt nekter å gjøre militærtjeneste, mens andre nekter å betale skatt som støtter militære formål eller å arbeide for selskaper som selger produkter til militæret. I tillegg arrangerer medlemsorganisasjonen kampanjer. Også i disse kan det individuelle engasjementet komme sterkt frem, som ved brenningen av innkallingskort i USA under Vietnamkrigen. 1. desember hvert år publiseres en æresliste over samvittighetsfanger som er fengslet på grunn av motstand for sivil motstand mot krig, hvorav mange er militærnektere. Medlemmene representerer et bredt spekter i samfunnet, både aldersmessig og sosialt, samt at begge kjønn er omtrent like sterkt representert.
Mange av medlemsorganisasjonene har også engasjert seg i opplæring i ikkevoldelig motstand og konfliktløsning. Dette arbeidet har ofte hatt bånd til andre spørsmål, hvor WRI-organisasjoner har bidratt til å fremme ikkevoldelige kampmetoder fremfor fysisk kamp eller sabotasje som potensielt kan skade mennesker. I 1940-årene ble Mahatma Gandhis kamp for indisk uavhengighet en viktig inspirasjonskilde for dette arbeidet.
WRI var svært aktiv i 1930-årene da det gikk mot en ny storkrig i Europa, i 1960-årene i forbindelse med de første kampanjene mot atomvåpen, borgerrettsbevegelsen i USA og den internasjonale bevegelsen mot Vietnamkrigen, og i 1980-årene da nye konflikter brøt ut og vernepliktssystemet kom under angrep i mange land. I 1930- og 1940-årene hjalp WRI opposisjonelle i Francos Spania og Hitlers Tyskland å flykte, og drev hjelpearbeid for ofrene for den spanske borgerkrigen, spesielt foreldreløse barn og enker. WRI-medlemmer i Nederland, Danmark og Norge deltok under andre verdenskrig i organiseringen av ikkevoldelig motstand. Sekretæren i den nederlandske avdelingen ble henrettet ved skyting i desember 1944 for trykking av illegale pamfletter.
Under den kalde krigen arbeidet WRI for militærnektere i østblokken, først individuelt og etterhvert gjennom nettverk. Etter invasjonen av Tsjekkoslovakia i 1968 organiserte WRI protester i hovedstedene i fire Warszawapaktland. I 1980-årene begynte WRI med personlige fredsavtaler, der fredsaktivister i øst og vest erklærte sin lojalitet til felles verdier og motstand mot stats- og militærmaskineriet. Det ble også drevet mye undergrunnsaktivitet, blant annet smugling av pasifistisk litteratur til østblokken og personlige vitnesbyrd til vesten.
I land som har verneplikt har WRI ofte støttet den alternative pressen, og annonsert i media. I 1988 ble en utgave av Weekly Mail i Sør-Afrika inndratt av myndighetene på grunn av en annonse rettet mot verneplikt.
Under flere store konflikter, som den spanske borgerkrigen, andre verdenskrig, Vietnamkrigen og Balkankrigene har WRI vært under stort indre press. En betydelig gruppe innen fredsbevegelsen har sett på konfliktene som forsvarskrig mot en brutal, aggressiv fiende, og mange medlemmer har satt spørsmålstegn ved sin personlige overbevisning om å ikke støtte noen form for krigføring. WRIs viktigste svar på dette har vært å arbeide med å utvikle ikkevoldelige kampmetoder som kan bryte voldsspiralen. I 1971 blokkerte pakistanske tropper det som dengang var Øst-Pakistan, og WRI satte igang «Operasjon Omega» i Bangladesh. Dette var en operasjon som benyttet ikkevoldelig direkte aksjon for å få inn nødhjelp til innbyggerne, og dermed bryte ned effekten av den militære blokaden.
En av WRIs tilknyttede organisasjoner, International Deserters Network (IDN), har bistått personer som har nektet å gjøre tjeneste i krig og som dermed ofte har fått status som desertører. Organisasjonen var blant annet aktiv under Gulfkrigen i 1991 og under Balkankrigene; i sistnevnte konflikt var det et stort antall desertører. IDN bidro også med forsøk i internasjonal ikkevoldelig intervensjon under Balkankrigene, blant annet ved å bistå lokale grupper som arbeidet for menneskerettigheter og fred, og å forene slike grupper fra forskjellige deler av konfliktområdet.
Organisasjon
WRI er et nettverk av medlemsorganisasjoner (se nedenfor). Det holdes en internasjonal konferanse minst hvert fjerde år; de kalles triennaler fordi de opprinnelig ble holdt hvert tredje år.
Ledere
Siden 1926 har organisasjonen hatt en leder. De som har hatt dette vervet er:
Medlemsorganisasjoner
Forkortelser brukt i tabellen:
Store Zimbabwe
Store Zimbabwe (eller Great Zimbabwe) er det navn som er blitt gitt til steinruinene av en gammel by i det sydlige Afrika i det nåværende Zimbabwe i den moderne provinsen Masvingo. Store Zimbabwe er det moderne Zimbabwes fremste nasjonalsymbol, hvor zimbabwefuglen (et annet nasjonalsymbol) ble oppdaget. Store Zimbabwe ble opptatt på UNESCOs verdensarvsliste i 1986.
Den moderne staten Zimbabwe tok sitt navn fra denne by.
Ziimba remabwe betyr omtrent den storslagne steinbygningen på shona. Når det heter Great (store), sjelnes det mellom de mange hundre små ruiner, nå kjent som «zimbabwes», som ligger spredt rundt i Zimbabwe Highveld.
Beskrivelse, historie
Stedet var sentrum for et stort rike, kjent som Munhumutapariket. Dette riket dominerte et område som omtrent dekker det nåværende Zimbabwe (som tok sitt navn fra denne byen) og Mosambik. De handlet med omverdenen via havner som Sofala sør for Zambeziflodens delta fra 400-tallet til 1400-tallet.
Byen ble bygd og beboddd av shonafolket mellom 400-tallet og 1400-tallet. Dermed er disse ruiner de eldste, og største, i Afrika sør for Sahara. Som mest antas byen å ha hatt omkring 18 000 innbyggere.
Her er tre arkitektoniske grupper over et areal på 7 km²; Hill Complex, Valley Complex og det egentlige borgområdet - Great Enclosure. Man har funnet over 300 bygninger bare i dette store borgområdet.
Ingen vet hvorfor byen etterhvert ble forlatt. Kanskje det var tørke, sykdommer eller rett og slett at gruvene ikke lenger gav så meget sølv som de tidligere hadde gjort.
Europeiske besøkere
Kjøpmenn fra Portugal var de første europeere som kom til levningene av denne by, tidlig på 1500-tallet. De trodde at de hadde funnet den myteomspunne dronningen av Sabas by.
På 1800-tallet ble det velkjent for britiske lesere av James Theodore Bents The Ruins of Mashonaland. Bent, som bare hadde arkeologisk erfaring fra Hellas og Lilleasia, mente at ruinene var bygd av fønikere. Man hadde på den tiden vanskelig for å tro at de kunne vært bygd av folk med opphav i det sørlige Afrika. og mente at det bare måtte være en kobling til Middelhavsområdet eller til noe bibelsk. Alle slike spekulasjoner kunne imidlertid tilbakevises på 1900-tallet.
Muhammed Alim Khan
Emir Muhammed Alim Khan (født 3. januar 1880 i Bukhara, død 28. april 1944) var den siste emiren av Manghit-dynastiet i Emiratet Bukhara. Selv om byen var et protektorat under det russiske keiserdømmet fra 1873, ledet emiren de interne forhandlingene i emiratet som absolutt monark, og regjerte fra 3. januar 1911 til 30. august 1920. Han var en direkte etterkommer av Djengis Khan, som var den første khagan.
65 Cybele
65 Cybele er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 8. mars 1861 av Ernst Wilhelm Tempel fra Observatoire de Marseille i Marseille. Den er oppkalt etter den frygisk-greske gudinnen Kybele.
Al-Sijzi
Abu Sa'id Ahmed ibn Mohammed ibn Abd al-Jalil al-Sijzi (forkortet al-Sijistani eller bare al-Sijzi) var en persisk astronom og matematiker fra Sistan. Sijistan eller Sistan er en region øst i dagens Iran. Dets historiske navn er Sakastan fra navnet Saka som var øst-iranske innbyggere i regionen. Sakastan er nevnt mange ganger i Shahname.
Det antas at al-Sijzi ble født rundt 945 e.Kr. og levde frem til ca. år 1020. Innen vitenskap fokuserte han mest på astronomi. Han hadde mye kunnskap om litteratur som han brukte til sin fordel. Han dedikerte arbeidet sitt til 'Adud al-Dawla og prinsen av Balkh. Han jobbet også i Shiraz der han gjorde astronomiske observasjoner i 969-970. Han arbeidet også mye med geometri.
Al-Biruni skrev at al-Sijzi trodde på et heliosentrisk system der Jorden var i bevegelse og at han oppfant et astrolabium kalt «Zuraqi». Al-Sijzi var en matematiker som gjennomførte en spesiell studie av skjæringspunktene i kjeglesnitt og sirkler. Han erstattet den gamle kinematiske tredelingen av en vinkel med en rent geometrisk løsning (skjæringspunktet i en sirkel og en likesidet hyperbel.)
Franz Georg von Schönborn
Franz Georg von Schönborn (født 15. juni 1682 i Mainz, død 18. januar 1756 i Ehrenbreitstein ved Koblenz) var erkebiskop av Trier, tysk-romersk kurfyrste, fyrstbiskop av Worms og fyrsteprost av Ellwangen. Han var niende barn av den kurmainzske statsminister og nevø av kurfyrst-erkebiskop Lothar Franz von Schönborn. Hans eldre brødre var fyrstbiskopene Johann Philipp Franz von Schönborn, Friedrich Carl von Schönborn og Hugo Damian von Schönborn.
Fra 1702 studerte han jus, filosofi, teologi, geografi, historie og språk i Salzburg, Siena og Leiden. Følgende reiser bragte ham til kurien samt det engelske og spanske hoff. Gjennom sin onkels innflytelse knyttet han viktige kontakter ved det keiserlige hoff i Wien.
Etter at onkelen døde i 1729 og erkebiskopen av Trier etterfulgte ham i Mainz, ble Franz Georg valgt til erkebiskop av Trier og dermed tysk kurfyrste. Han ble preste- og bispeviet av sin bror Friedrich Carl. Takket være pavens gunst ble han tre år senere også fyrstbiskop av Worms og fyrsteprost av Ellwangen.
Politisk holdt han seg nær habsburgerne og så sine kurland dermed i den første delen av sin regjeringstid stadig innviklet i konfliktene mellom stormaktene. I andre halvdel av sin regjeringstid trakk han seg tilbake fra rikspolitikken og konsentrerte seg om forvaltningen og om byggeprosjekter, bl.a. oppførelsen av den barokke residensen i Ellwangen, og kirker som den berømte «Tokirken» St. Laurentius i Pfalz.
Mot slutten av sitt liv måtte han se sin families svekkede makt i øynene, og døde som den siste av sine mektige brødre etter lengre sykdom i sin yndlingsresidens Ehrenbreitstein. Han ble bisatt i domkirken i Trier.
Anne Merete Bull
Bull har vært helsesøster, pleie- og omsorgssjef og politiker i Sykepleierforbundet. I tre perioder var hun fylkesleder i Oslo. På slutten av 1990-tallet meldte hun seg til tjeneste for Norges Røde Kors. Første oppdrag var på et feltsykehus i en flyktningleir for kosovoalbanere i Makedonia. Etter Kosovokrigen var hun ett år i Kosovo. I mellomtiden var hun i Tyrkia etter i jordskjelvet i İzmit. Siden var hun i Palestina og to år i Irak. Her hjalp hun Iraks Røde Halvmåne med å bygge ut et stort hjelpenettverk, slik at de bedre kunne stå på egne bein og takle de mange humanitære oppgavene i landet. Hun har også vært i Jemen samt vært involvert i aids-problematikken i Afrika.
Bull har også vært engasjert i den norske Palestinakomiteen og i 2020 ble hun valg til organisatorisk nestleder for komiteen.
Hun har vært bidragsyter i boka Sykehjemsmedisin for sykepleiere og leger fra 2007. Boka tar utgangspunkt i, drøfter og beskriver standarder og prosedyrer som kan sette sykehjemmet i stand til å håndtere faglige, etiske og juridiske utfordringer på en god måte.
Familie
Hun ble gift i 1971. Ekteskapet ble senere oppløst.
Ruch Autonomii Śląska
Ruch Autonomii Śląska (norsk: Bevegelsen for autonomi i Schlesien, tysk: Bewegung für die Autonomie Schlesiens) er et polsk politisk parti som ble stiftet i januar 1990. Det er et regionalparti i Schlesien som arbeider for at regionen skal få selvstyre, i rammen av et forent Europa, og står i den rike schlesiske autonomistiske tradisjonen.
Den tapre soldat Švejk og hans eventyr i verdenskrigen
Den tapre soldat Švejk og hans eventyr i verdenskrigen (tsjekkisk originaltittel: Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války, direkte oversatt «Skjebnen til den gode soldat Švejk i verdenskrigen»), ofte bare kalt Den tapre soldaten Švejk, er en ufullendt satirisk antikrigsroman av den tsjekkiske forfatteren Jaroslav Hašek. Bøkene ble utgitt i tre bind 1921–1923.
Utgivelse og fortsettelse
Den produktive og humoristiske forfatteren Jaroslav Hašek (1883–1923), som også var soldat, redaktør og kommunistisk kommissær og agitator, utgav den første av fem fortellinger om Den gode soldat Švejk i 1911 (i bokform i 1912). Den andre versjonen av Švejk ble utgitt i Kiev i 1917 med tittelen: Den gode soldat Švejk i fangenskap.
Men Jaroslav Hašeks berømmelse hviler på romanen Den tapre soldat Svejk og hans eventyr i verdenskrigen  (Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války) som ble påbegynt i 1921. Den var planlagt utgitt i seks bind, men forfatteren døde før han var ferdig med det fjerde. Dette ble fortsatt av Karel Vaněk, som senere tilføyde to egne bind, Švejk i russisk fangenskap (Švejk v ruském zajetí) og Švejk under revolusjonen (Švejk v revoluci) (1924). Vaněks Švejk har en målbevisst antimilitaristisk holdning, som ikke finnes hos Hašek. Vaněks Švejk er ikke oversatt til noen av de nordiske språkene. Den er også utelatt i nesten alle andre oversettelser, inkludert de tre engelske.
Handling
Bøkene handler om soldaten Josef Švejk, en godmodig hundehandler fra Praha, som ved å spille enfoldig og fortelle en ustoppelig strøm av anekdoter, duperer sine overordnede i den østerriksk-ungarske hæren under første verdenskrig.
Den tapre soldaten Švejk er det første eksempelet i Sentral-Europa på en moderne pikaresk roman, det vil si en fortelling som framstiller livet til en ofte komisk person gjennom en rekke løst sammenknyttete episoder.
Handlingene har en rekke selvbiografiske elementer. Švejks reise til fronten ligger ganske nær opptil forfatterens egen, både geografisk og tidsmessing. Likeledes har en rekke av personene i handlingen forbilder fra det virkelige liv.
Betydning og utbredelse
Den geniale og modige idioten Švejk har i ettertid blitt verdensberømt, ikke minst som en folkekjær karikatur av tsjekkere og prahaboere. Fortellingene er oversatt til 58 språk og har inspirert mange dramatiseringer (Erwin Piscators fra 1928 er oppført flere ganger i Norge), filmer, fortsettelser (Bertolt Brecht: Schweyk im zweiten Weltkrieg, 1946) og de nesten like berømte illustrasjonene av Hašeks venn, maleren Josef Lada. Også Joseph Heller har blitt inspirert av Den tapre soldat Švejk.
Romanen kom ut på norsk i 1958 (i revidert utgave i 1968), oversatt fra tysk, svensk og dansk av Odd Bang-Hansen. Den norske oversettelsen er noe forkortet. Blant annet er forfatterens innledning utelatt, samt at noen eksplisitte politiske ytringer ikke er tatt med. En oppdatert og fullstendig svensk utgave, oversatt av Karin Mossdal, ble utgitt senest i 2004.
Guangqiparken
Guangqiparken ligger ikke langt fra Xujiahui-katedralen i bydelen Xujiahui i bydistriktet Xuhui.
Mastercard
Mastercard Inc. (stilisert som MasterCard fra 1979 til 2016 og mastercard siden 2016) er et multinasjonalt selskap med virksomhet innen betalingstransaksjoner, spesielt transaksjoner med debet- og kredittkort som bærer selskapets varemerke. Selskapet ble etablert i 1966 med navnet Interbank og senere Master Charge.
Selskapets betalingskort utstedes av en rekke store banker i alle verdensdeler. Mastercard har brukersteder i 210 land og territorier, og innehavere av kortene kan ta ut kontanter i over to millioner minibanker.
I Norge har Mastercard flere utstedere. De aller fleste, norske bankene har muligheten til å tilby Mastercard-kort til sine kunder, enten produsert selv eller fra en annen leverandør.
Mastercards hovedkvarter ligger i New York i USA.
Stokkalandsvatnet
Stokkalandsvatnet (lokalt kalt «Stokki») ligger i Stokkaland, Sørbø og Lunde i Sandnes kommune. Utløpet til Storåna vest i innsjøen ligger på Ganddal. Vannet har et rikt fugleliv, og er en viktig rasteplass for trekkfugler. Området hvor Høylandsåna renner inn i vannet, er vernet som naturreservat. Fuglelivet ble fredet i 1996. Ved utløpsosen står det en statue av Harald Herredsvela, som var en forkjemper for å få vernet fuglelivet.
Rundt vannet går en tursti med forbindelse til Gandsparkene. Deler av turen går langs Ålgårdsbanen, som kom i drift i 1924. Det siste ordinære godstoget gikk i 1988. Det er badeplasser flere steder rundt vannet. Bydelslunden som ligger ved turstien nordøst for vannet ble plantet 8. mai 2010 og har et eiketre for hver bydel i Sandnes og et for hele kommunen.
Miljøtilstanden i vannet klassifiseres som moderat, og det er i perioder lite oksygen i dypere lag av innsjøen. Det er en rik fauna av virvelløse dyr. Firetornet istidskreps (Pallaseopsis quadrispinosa) har her sin eneste forekomst på Vestlandet. Krepsdyrene Mysis salemaai og Proasellus coxalis er ikke funnet andre steder i Norge.
Lindhøy
Lindhøy er et sted sentralt plassert på Tjøme i Færder kommune. Her ligger Lindhøy skole.
Lindhøy er et navn med opprinnelse i dansk språk. Høy betyr haug, og oversatt til moderne norsk skulle navnet være Lindehaug. En fjellknaus med flere markante store lindetrær ligger rett ved fylkesvei 308.
Holmboe
Holmboe er en norsk slekt som kom fra Jylland, Danmark, til Norge med brødrene Jens Olsøn Holmboe (død 1743) og Hans Olsøn Holmboe (død 1762) i 1705 henholdsvis 1716. Navnet er beskyttet etter navnelovens bestemmelser (Lov om personnavn, navneloven § 3.Frie, beskyttede og nye etternavn). Ifølge Statistisk sentralbyrå er det 178 personer med slektnavnet Holmboe.
Slektsvåpen
I blått skjold et lindetre mellom et (heraldisk) venstreskråstilt anker og et hus med tak, vinduer og dør, alt av sølv og på en grønn «holme» (kan heraldisk være gjengitt som en skjoldfot dannet av et buesnitt). Hjelmtegnet er et lindetre. Hjelmkledet og vulsten er av blått og hvitt.
Våpenskjoldet er dermed et såkalt talende våpen; det viser den som bor i et hus på en holme i et vann symbolisert ved ankeret.
Jens Olsen ble hundre år (omtrent 1600–1700) og det hadde seg slik at sønnene tok navnet Holmboe i tillegg til Jenssen. En av sønnene, Ole Jensen Holmboe (1637–1715), var prest i Torvild på Jylland og fikk to sønner som havnet i Norge
81 (tall)
81 (åttien, også skrevet enogåtti på riksmål) er det naturlige tallet som kommer etter 80 og kommer før 82. 81 er et oddetall.
Kongespinner
Kongespinner (Citheronia regalis) er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae).
Utseende
En stor (vingespenn 95 – 155 mm) spinner. Den har ikke det største vingespennet, men den massive hunnen er den tyngste sommerfuglen i Nord-Amerika. Kroppen er oransjerød med hvite striper, de delvis gjennomsiktige forvingene grå med oransjerøde årer og gulhvite flekker, bakvingene oransjerøde. Larven er som uvokst grønn med hvite flekker. På de to fremste kroppsleddene har den lange, røde «horn» med svarte spisser.
Levevis
Larvene kan finnes på mange ulike treslag, men de foretrekker vanligvis valnøtt (Juglans) og hikkori (Carya). I motsetning til mange andre påfuglspinnere spinner de ikke en kokong, men graver seg ned i bakken og forpupper seg i et utgravd kammer. Det er en generasjon hvert år, som flyr i juni – august. Som vanlig for påfuglspinnere tar ikke de voksne spinnerne til seg næring. Hunnen sitter mest i ro og sender ut feromoner, som hannen med sine fjærformede antenner kan merke på lang avstand.
Utbredelse
Kongespinneren har en forholdsvis begrenset utbredelse fra staten New York i nordøst (der den i dag er meget sjelden) til Texas i sørvest.
Leidulv Risan
Leidulv Risan (født 1948) er norsk manusforfatter og regissør. Han var tilknyttet Den norske filmskolen som professor II i regi fra 1998–2005. Fra august 2005 til 2009 var han ansatt som professor og leder for manuslinjen ved filmskolen. Fra 2014 til 2018 var Risan manuskonsulent ved NFI.
Fra 2002 til 2005 mottok han Statens kunstnerstipend for filmkunstnere og dramatikere. Risan har sin utdannelse fra Stockholms universitet og Dramatiska institutet i Stockholm. Risan har skrevet manus og/eller regissert en rekke norske kort- og spillefilmer samt dramaserier for fjernsyn.
Lodejnoje Pole
Lodejnoje Pole (russisk: Лодейное Поле) er en by i Leningrad oblast i Russland. 22 500 innbyggere (2007). Etter kommunereformen i Leningrad oblast i 2006 er byen egen kommune, men samtidig også det administrative sentrum i regionen med samme navn. Regionen har i tillegg til Lodejnoe Pole fem mindre kommuner med til sammen 11 800 innbyggere.
Byen ligger ved elva Svir som er en del av Volga-Østersjøkanalen, 239 km nordøst for St. Petersburg.
Historie
Byen ble grunnlagt i 1702 på befaling fra tsar Peter den store og fikk bystatus i 1785. Bakgrunnen for grunnleggelsen var tsarens opprettelse av den baltiske flåte (østersjøflåten), som trengte fartøyer, og der, på strekningen mellom Sankt Petersburg til Arkhangelsk (den arkhangelske trakt) skulle bygges Olonets' skipsverft ved Svir, navngitt etter sin beliggenhet i ujezd Olonets. I 1703 og 1704 ble østersjøflåtens sto første skip bygd her. Frem til verftet ble stengt i 1830 bygde det over 400 skip, blant dem fregatten «Mirnyj», et av de to skip i de første russiske Antarktisekspedisjonene under Lasarev og Bellingshausen. Det var under disse ekspedisjoner at det antarktiske kontinent første gang ble betrådt.
Under annen verdenskrig (fortsettelseskrigen) lå frontlinjen i desember 1941 frem til våkenstillstanden i september 1944 i over 1000 dager i umifddelbar nærhet av byen. Deer srto den fast, ettersom de finske styrkers forsøk på å forsere Svir slo alle feil.
Lodejnoe Pole er vennskapskommune med Gildeskål i Nordland. Samarbeidet ble formelt etablert i 1993.
Fossá
Fossá er en fraflyttet bygd på Færøyene. Den ligger på Borðoy, like nord for Norðdepil, like ved et sted hvor flere fosser møter havet, derav navnet. Fossá ble grunnlagt i 1860-årene som en niðursetubygd, men i de siste årene har ingen bodd ved Fossá.
Kurt Vonnegut
Kurt Vonnegut jr. (født 11. november 1922 i Indianapolis i Indiana, død 11. april 2007 i New York City i New York) var en amerikansk forfatter. I en karrière som strakte seg over 50 år utga Vonnegut 14 romaner, 3 samlinger med noveller, 5 skuespill og 5 samlinger med ulike tekster. Mange av dem er oversatt til norsk. Hans opplevelser fra den annen verdenskrig, og ikke minst bombingen av Dresden i 1945, som han bevitnet som krigsfange, hadde stor innflytelse på en stor del av hans verk, særskilt den mørke og satiriske roman Slaktehus-5 eller Barnekorstoget (1969), hans mest kjente roman. Vonnegut var en selverklært humanist og sosialist, noe som ofte kom til uttrykk i hans forfatterskap.
Vonnegut ble født og oppvokst i Indianapolis i Indiana, studerte ved Cornell University, men hoppet av i januar 1943 og ble innrullert i den amerikanske hæren. Som en del av hans trening studerte han maskinteknikk ved Carnegie Institute of Technology (nå Carnegie Mellon University) og ved Universitetet i Tennessee. Han ble deretter utplassert i Europa for å kjempe i den andre verdenskrig. Han ble tatt til fange under slaget ved Bulge, internert som krigsfange i Dresden og overlevde de alliertes bombing av byen ved å søke tilflukt i slakterhus. Etter krigen giftet Vonnegut seg med Jane Marie Cox, som han fikk tre barn med. Han adopterte senere sin søsters tre sønner etter at hun døde av kreft og hans svoger samtidig døde i en togulykke.
Senere i sin karrière utga Vonnegut flere samlinger med selvbiografiske essayer, korte fortellinger og noveller, inkludert Fates Worse Than Death («Skjebner verre enn døden», 1991), og A Man Without a Country («En mann uten et land», 2005). Etter sin død ble han hyllet som en morbid komisk kommentator av det samfunn han levde i og som en av de mest betydningsfulle samtidsforfatter. Vonneguts sønn Mark utga en samling av farens til da ikke tidligere utgitte tekster, titulert Armageddon in Retrospect. Tallrike akademiske verker har undersøkt Vonneguts uortodokse fortellerkunst og hans særskilte skrå humor.
Familie og tidlige år
Selv begge foreldrene snakket tysk flytende, førte den fiendtlighet som ble rettet mot tyske innvandrere og alt som var tysk under og etter den første verdenskrig til familien Vonnegut oppga denne kulturen for vise at de var amerikanske patrioter. De lærte således ikke sin yngste sønn tysk eller introduserte ham til tysk litteratur og tradisjon, og etterlot ham «uvitende og rotløs». Vonnegut krediterte senere Ida Young, hans families afroamerikanske kokk og hushjelp for de første ti årene av sitt liv, for å ha oppdratt ham og gitt ham verdier. «[Hun] ga meg en instruksjon i anstendig moral og var ytterst hyggelig mot meg. Så hun hadde vel så stor innflytelse på meg som noen annen.» Vonnegut beskrev Young som «human og klok», la til at «den medfølende, tilgivende aspektene av [hans] tro» kom fra henne.
Den finansielle sikkerheten og sosial velstanden som familien Vonnegut hadde ble ødelagt i løpet av noen få år. Liebers’ bryggeri ble stengt i 1921 etter at det ble innført alkoholforbud i USA. Da den store depresjonen rammet landet var de få som kunne bygge store bygninger, noe som medførte at farens arkitektfirma fikk få klienter. Vonneguts bror og søster hadde fullført sin utdannelse i privatskoler, men Vonnegut selv måtte grunnet familiens økonomi gå på en offentlig skole, daværende Public School No. 43, nå kjent som James Whitcomb Riley School. Personlig var han ikke plaget av det, men hans foreldre var dypt preget av sin økonomiske ulykke. Hans far trakk seg tilbake fra normalt liv og ble hva Vonnegut karakteriserte som en «drømmende kunstner». Hans mor ble deprimert, tilbaketrukket, bitter og var verbalt bitende. Hun arbeidet for å gjenvinne familiens rikdom og status, og Vonnegut uttalte at hun uttrykte hat «så etsende som saltsyre» for sin ektemann. Edith Vonnegut henga seg til skriving og forsøkte å selge noveller til magasiner som Collier's og The Saturday Evening Post med dårlig hell.