cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puma (PPK)
Historie og utvikling
I 2007 bestilte den italienske hæren 19 Hitrole fjernstyrte våpenstasjoner fra Oto Melara med 12,7 mm mitraljøse. Det er også planer om å øke pansringen.
Teknisk
Vognføreren sitter framme til venstre i skroget og har utsikt gjennom tre periskoper, hvorav ett er utrustet med lysforsterker. Varianten med firehjulstrekk har plass til seks soldater i tillegg til vognfører og varianten med sekshjulstrekk har plass til åtte..
Skroget er laget av sveiset stål, og sidene er hele stålplater for å bedre motstå veibomber.
Vognen kan fra produsentens side bestykkes med TOW eller MBDA Milan panservernmissiler eller Mistral luftvernmissiler. Den kan også bære en 12,7 eller 7,62 mm mitraljøse.
Motoren er en firesylindret turbodiesel fra Iveco som utvikler 132 kW og 500 Nm. Girkassen er en femtrinns automatkasse fra tyske Renk. Motoren og girkassen er montert framme i skroget. Fordelingsgirkassen er noe annerledes mellom utgavene med fire- eller sekshjulstrekk, men ellers er drivverket felles for variantene. Hjulopphenget er hydropneumatisk, med styring på en aksel på utgaven med firehjulstrekk og på to aksler på utgaven med sekshjulstrekk. Alle hjulene har skivebremser.
Millerovo
Millerovo (russisk: Ми́ллерово) er en by i Rostov oblast i Russland. Den ligger rundt 200 km nord for Rostov-na-Donu.
Bosetningen ble grunnlagt i 1786 og er oppkalt etter grunnleggeren, armeoffiseren Ivan Abramovitsj Müller. På slutten av 1800-tallet ble det åpnet en stasjon på jernbanen Rostov-Voronezj i Millerovo. Bystatus ble innvilget i 1926.
Millerovo ligger i et korndyrkingsområde, og byens næringsliv er preget av dette, med næringsmiddelindustri og en fabrikk for landbruksmaskiner.
Millerovo flybase ligger vest for byen.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Joséphine Baker
Freda Josephine Baker (pikenavn McDonald; 1906–1975), også skrevet Joséphine Baker, var en amerikansk-fransk danser, sanger og varietéartist. Hun ble fransk statsborger i 1937. I 2021 ble hun hedret av den franske president da hun fikk en gravplass i Panthéon i Paris.
Liv og virke
Joséphine Baker var etterkommer av nord-amerikanske urinnvånere og av slaver som opprinnelig kom fra Afrika. Hun var uekte barn av vaskekonen Carrie McDonald og den jødiske trommeslageren Eddie Carson, og vokste opp i meget fattige kår.
I 1921 ble hun tatt opp i en vaudeville-trupp i St. Louis; da var hun bare femten år gammel og var allerede gift for andre gang (med Willie Baker; de skilte seg i 1925). Dette brakte henne til Broadway og Plantation Club, der hun umiddelbart ble med i musikaler som Shuffle Along (1921) and The Chocolate Dandies (1924). Hun ble en nær venn av Eubie Blake og flere av datidens mest kjente jazzvokalister. På denne tiden fikk hun tilnavnene «Black Venus», «Black Pearl» og «Creole Goddess».
I 1925 dro hun til Paris og fikk jobb i oppsetningen Revue Negre ved Théâtre des Champs-Élysées. Hennes erotiske dansenummer ble en stor suksess; det vakte også oppsikt at hun var nesten naken på scenen. Forestillingen ble sendt på europaturné, men etter en tid brøt Baker kontrakten og dro tilbake til Frankrike for å starte i et nytt engasjement ved Folies Bergère i 1926.
I 1928 var hun på nytt på europaturné, og da besøkte hun også København og Oslo, med sitt bananskjørt og fremføring av sangen J'ai deux amours – mon pays et Paris.
Senere ble hun stjerne i filmene Den sorte Venus (1934), Princesse Tamtam (1935), Moulin Rouge (1941), Falsk alarm (1940), An jedem finger zehn... (1954) og Carosello del varietà (1955). Hun hadde også et kortvarig engasjement i New York, i oppsetningen av Ziegfeld's Follies (1936).
Etter andre verdenskrig adopterte hun i årenes løp tolv barn med ulik nasjonal og etnisk bakgrunn, som hun gjorde et poeng av å oppdra i ulike religioner for å bevise at barn kan komme godt overens selv om de i det ytre er svært forskjellige.
I USA var hun aktiv i kampen for borgerrettighetsbevegelsen sammen med Martin Luther King jr., og deltok blant annet i marsjen mot Washington i 1963. Hun opptrådte med en varietéforestilling i Oslo i 1957, og så sent som i 1972 var hun i NRK for å støtte fjernsynshusets store innsamlingsaksjon. Et hjerteinfarkt i 1964 avkortet hennes karriere, og kort tid etter et comeback i Carnegie Hall i 1975 døde hun av hjerneslag. Etter at hun var død ble hun hedret i den franske hovedstaden ved at en plass på Montparnasse fikk navnet «Place Josephine Baker».
Utmerkelser
Hun mottok det franske krigskorset Croix de Guerre for sitt motstandsarbeid under den andre verdenskrig. I november 2021 ble det kunngjort at hun ville få et minnesmerke i Panthéon i Paris. Kun fem av de 80 som tidligere hadde fått et gravminne der var kvinner; hun ble den sjette, og den første svarte. Etter familiens ønske ble ikke Bakers jordiske levninger flyttet fra Monaco til Panthéon; urnen som ble satt ned i nasjonalmonumentet i Paris inneholder jord fra USA, Frankrike og Monaco, som var de tre landene som Joséphine Baker særlig knyttet til i sin levetid.
Liuyuan
Hongliuyuan var en gammel poststasjon. I 1958 fikk stedet jernbanestasjon, og det ble bygd en småby på stedet som i 1962 fikk navnet Liuyuan.
Samferdsel
Kinas riksvei 215 begynner i Hongliuyuan og fører sørover til Golmud i Qinghai.
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Synergisme
Synergisme eller synergi har flere betydninger:
Oppfinner
En oppfinner er en person som finner på eller oppdager nye metoder, hjelpemidler eller anordning for å utføre en oppgave. Det hjelpemiddelet eller anordningen som blir funnet opp kalles som en fellesbetegnelse en oppfinnelse.
Juridisk sett er en oppfinner en som har tatt et patent. Mange ting vil likevel ikke være mulig å patentere, eller er som oftest ikke patentert, men kan likevel bli betraktet som et produkt av arbeidet til en oppfinner. Eksempler er nye metoder eller produkter av kunstnerisk uttrykk og innen matematikk. Hva formelt oppfinnerskap gjelder, er når noen innenfor fagfeltet uttrykker overraskelse for hvordan den nye anordningen eller metoden virker innenfor fagområdet.
Kunstneriske og matematiske oppfinnelser
Et eksempel innen patentering av en kunstnerisk metode eller prosess var Yves Kleins patent på en spesiell blåfarge. Denne blåfargen er kjent som «Kleinan Blue» (kleinisk blå) eller International Klein Blue, se for et fargeeksempel.
Metoder innen matematikken blir ofte assosiert med en spesiell person, slik som Stirlings formel blir knyttet til James Stirling. Noen matematikere mener at matematiske metoder ikke kan bli oppfunnet. De sier at slike ting eksisterer uavhengig av matematikere, slik at matematikere bare oppdager dem. I så fall er Stirling bare oppdageren av «hans» formel, og ikke oppfinneren.
Karl Arne Jespersen
Karl Arne Sjo Jespersen (født 7. desember 1967 i Stavanger) er en norsk forretningsmann.
Han har vært blant annet personaldirektør og administrerende direktør i Nikita Hair i Norge og Storbritannia, kjedeleder i Systemhus, markeds- og salgsdirektør i DIPS og kjededirektør i Mesterhus.
Jespersen var leder i Stavanger Unge Høyre 1986–1989, leder i Rogaland Unge Høyre 1990–1991 og 2. nestleder i Unge Høyres sentralstyre 1992–1994. Han var ansatt som distriktssekretær i Europabevegelsen i Rogaland under opptakten til EU-avstemningen i 1994 og deretter som fylkessekretær i Vestfold Høyre.
Karl Arne Jespersen var elev ved Stavanger katedralskole. Han er utdannet cand.mag. fra Universitetet i Bergen og MBA-kandidat fra Universitetet i Nordland.
Asdf
asdf er de fire første bokstavene på midterste rad i et QWERTY-tastatur. asdf er den vanligste tastekombinasjonen når man bare skal skrive en tilfeldig tekst. Grunnen til dette er tastenes plassering i forhold til normal håndstilling på tastaturet.
Venstrehåndens normalplassering er med pekefingeren på F-tasten, og lillefingeren på A. Ringfinger og langefingeren tar for seg tastene mellom.
Home row
Alchemy
Alchemy er et studioalbum fra gitaristen Yngwie Malmsteen.
Albumet ble utgitt av plateselskapet Pony Canyon 23. november 1999.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Yngwie Malmsteen.
Jack Belden
Jack Belden (født 3. februar 1910 i Brooklyn i USA, død 3. juni 1989 i Paris) var en amerikansk krigskorrespondent som dekket Japans invasjon av Kina, andre verdenskrig og den kinesiske borgerkrig. Som en av de ledende utenlandske korrespondenter i Kina i 1930- og 1940-årene skilte Belden seg ut ikke bare ved sitt flytende kinesisk, men også ved at han dro mye rundt i frontområdene og dekket begivenhetene som de så ut fra soldaters og landsbyfolks perspektiv. Han var ofte i selskap med general Joseph Stilwell, som også behersket kinesisk, og med kollegene Agnes Smedley og Edgar Snow.
Liv og virke
Belden tok eksamen ved Colgate University og tok arbeid som sjømann. I 1933 gikk han i land i Shanghai. Han lærte seg kinesisk og ble rettskorrespondent for lokale engelskspråklige aviser. Etter at Japan invaderte Kina i 1937 ble Belden ansatt av United Press. Life magazine sikret ham seg kort etter, og han tilbragte det meste av andre verdenskrig som korrespondent for Time og Life i Kina, Nord-Afrika og Europa.
Belden kom så til Nord-Afrika og Europa. Han holdt seg så nær kampene som han kunne, og var med troppene under landgangen på Sicilia og etterpå ved Salerno. Ved Salerno ble hans ene fot knust av maskingeværild. Etter pleie i USA kom han seg tilbake til Europa tidsnok til D-dagen og krigens avslutning.
China Shakes The World
Beldens mest kjente bok var hans siste, og kan regnes sammen med Edgar Snows Red Star Over China, Graham Pecks Two Kinds of Time, og Theodore Whites og Annalee Jacobys Thunder Out of China som klassikere som har formet Vestens bilde av den kinesiske revolusjon.
Belden dro snart tilbake til Kina for å skrive om borgerkrigen mellom Kuomintang og det kinesiske kommunistparti.
Han publiserte China Shakes the World i 1949, da det amerikanske publikum var begynt å miste interessen for nyheter fra Kina. Men boken fikk et gjennombrudd i 1960-årene, da den ble gjenopptrykket med en introduksjon ved Owen Lattimore.
2083 – A European Declaration of Independence
2083 – A European Declaration of Independence (norsk: 2083 – En europeisk uavhengighetserklæring) er dels en tekstsamling, dels et selvbiografisk arbeid, samlet og skrevet av Anders Behring Breivik. Dokumentet ble sendt ut til over tusen utvalgte mottagere 22. juli 2011, rett før terrorangrepene i Oslo og på Utøya samme dag. Det er dels en redegjørelse for Breiviks motiv for å begå terrorangrepene og hans oppfatning om at muslimer bør deporteres fra Europa, og dels en dagboklignende redegjørelse for hvordan han planla angrepene. I mediene er verket omtalt som et manifest, mens Breivik i teksten viser til det som et kompendium. Ifølge verket selv er redaktør og hovedforfatter Andrew Berwick, en anglisering av Anders Behring Breivik. Det er skrevet på engelsk.
Manifestet er på 1,518 sider og består både av materiale originalt skrevet av Breivik, materiale skrevet i helhet av andre personer og materiale skrevet av andre personer hvor Breivik har foretatt mindre endringer i teksten. Tittelen er inspirert en artikkel av bloggeren Fjordman – Native revolt: A European Declaration of Independence. Årstallet 2083 er en henvisning til at alle muslimer vil deporteres fra Europa det året ifølge Breivik, 400 år etter at tyrkerne tapte slaget ved Wien. Tekstsamlingen inneholder blant annet 39 tekster som i sin helhet er kopiert fra Fjordmans blogg. Samlingen kopierer enkelte steder uten å angi kilde manifestet til «Unabomberen», Theodore Kaczynski, hvor ordene «leftist» (venstreorientert) er byttet ut med «cultural Marxist» (kulturmarxist) og «black people» (svarte folk) med «muslims» (muslimer).
I del tre av dokumentet, i en tilnærmet dagbok-fremstilling, forklarer Breivik hvordan han planla terrorangrepene. De siste sidene inneholder flere bilder av Breivik der han poserer i ulike antrekk. Inntil politiet slapp andre bilder av Breivik, ble noen av disse hyppig brukt i medienes dekning av terrorangrepene og den påfølgende etterforskningen og rettsmøtene.
Nestunnelen (Hole)
Nestunnelen er en 1,276 m lang veitunnel på Europavei 16 i Hole kommune i Buskerud. Tunnelen ligger ved Tyrifjorden og ble åpnet i 1988. Det er fem nødutganger i tunnelen, som alle går via rømingstunneler ut i det fri.
Stengt i tre år for vedlikehold
25. mars 2011 ble tunnelen stengt på ubestemt tid etter at sprøytebetongen i taket begynte å falle ned i veibanen. Midler til rehabilitering av tunnelen var opprinnelig satt av til anleggsstart i 2013, men etter raset ble utbedringen fremskyndet av Samferdselsdepartementet. I mellomtiden ble trafikken en periode ledet over den gamle traséen forbi Utstranda, Fylkesvei 155 (Buskerud), inntil en ny permanent omkjøringsvei fra nordenden av tunnelen og sørover til fylkesveien åpnet 1. oktober 2011 for å avlaste den bebodde delen av fylkesveien. Stengningen skulle bare vare tre måneder, men det ble snart klart at mer omfattende vedlikehold var nødvendig. Dato for åpning ble utsatt flere ganger før tunnelen ble gjenåpnet kl 22:30 31. januar 2014 etter å ha vært stengt i tre år.
23. oktober 2011 omkom pasienten i en ambulanse som kolliderte med fjellveggen ved avkjøringen før nordenden av tunnelen.
Tunnelen var stengt og all trafikk gikk langs Utstranda da Anders Behring Breivik var på vei til Utøya 22. juli 2011. Stor trafikk langs Utstranda bidro trolig til at han brukt lengre tid en planlagt. Politiets aksjon ble også hemmet av trafikken langs Utstranda og av at deler av E16 var stengt.
Helikopterulykke
14. januar 2014 veltet en lastebil i den krappe venstresvingen ved avkjøringen sør for tunnelen. En person var hardt skadet og ambulansehelikopter ble rekvirert. I forsøket på å lande på sørsiden av tunnelen, kolliderte helikopteret med et kabelstrekk og falt i bakken. To av de om bord, piloten og anestesilegen, omkom på stedet. Den tredje om bord, redningsmannen, ble alvorlig skadet. Tunnelen skulle snart åpnes etter vedlikeholdet i 2011-2014 og kunne derfor åpnes midlertidig noen timer for å lette trafikksituasjonen rundt skadestedet.
Steadicam
Steadicam er en innretning for stabilisering av kamera under film- og TV-produksjoner. Innretningen hindrer kameraoperatørens ujevne bevegelser i å påvirke bildet. Ved å sette kameraet i en steadicam-rigg som fotografen har spent fast på kroppen, kan fotografen for eksempel løpe opp en trapp, og kameraet vil få en glidende bevegelse opp trappa. Den som styrer en steadicam kalles en steadicam-operatør.
Historie
Steadicamet ble oppfunnet tidlig på 1970-tallet av oppfinner og kameramann Garrett Brown, som originalt kalte oppfinnelsen «the Brown Stabilizer». Etter å ha lagd den første fungerende prototypen filmet Brown en timinutter lang demo som viste de revolusjonære bevegelsene denne nye innretningen kunne produsere.
Demoen ble sett av en rekke regissører, inkludert Stanley Kubrick og John G. Avildsen. Avildsen regisserte Rocky i 1976, en av de første filmene som viste steadicamopptak. Steadicam ble først brukt i den biografiske Bound for Glory, mens Kubrick brukte Brown Stabilizer i sin 1980-film Ondskapens hotell.
Selv om han ikke var den første til å bruke den i en større film så var Kubricks bruk av steadicam i Ondskapens hotell ansett som det første gjennombruddet for steadicam-teknologien. De lange, jevne sporingsopptakene som ble tatt opp igjennom Overlook-hotellet i filmen hadde stor påvirkning på andre filmmakere. Både Steven Spielberg og Martin Scorsese har spesielt lagt merke til de lave følgeopptakene som Kubrick gjorde av gutten Danny når han syklet på sin trehjuling gjennom lobbyen på Overlook-hotell. Siden steadicamet kunne posisjonere kameraet så nær bakken at det ville være umulig å ta opp med noen form for dolly-kamera.
Cinema Products Corporation fikk de eksklusive rettighetene til oppfinnelsen og den ble senere markedsført som steadicam. I oktober 2000 ble Steadicam® et varemerke av kameraprodusenten Tiffen.
HMS «Invincible» (1907)
HMS «Invincible» var et krigsskip tilhørende den britiske Royal Navy. Skipet var verdens første slagkrysser.
Invincible-klassen av skip ble designet som støtteskip for den nye klassen slagskip som kom med HMS «Dreadnought» noen år i forveien. Slagryssere skulle fungere som speidere for de tyngre skipene i flåten, men måtte unngå åpen kamp med fiendtlige slagskip da pansringen ikke var tilstrekkelig til å kunne kjempe mot disse.
Operativ historie
HMS «Invincible» ble satt i tjeneste i 1909 i 1. krysserskvadron. Fra 1913 ble hun del av første slagkrysserskvadron. Etter at den første verdenskrig brøt ut i 1914 deltok hun i operasjoner i Helgolandbukten, før hun ble sendt til Sør-Atlanteren for å kjempe mot krysserskvadronen til Maximilian von Spee. I slaget ved Falklandsøyene 8. desember 1914 senket «Invincible» og søsterskipet «Inflexible» de tyske panserkrysserene SMS «Scharnhorst» og SMS «Gneisenau».
Tilbake i Nordsjøen deltok HMS «Invincible» på første dagen i Jyllandsslaget 31. mai 1916 hvor hun var flaggskip for admiral Hood. Hun engasjerte en tysk rekognoseringsgruppe på over 9 000 m avstand, og satte de lette krysserene SMS «Pillau» og SMS «Wiesbaden» ut av spill. Hun greide å sette to direkte treff på slagkrysseren SMS «Lützow» som bidro til senkingen av denne, men ble selv truffet av fem skudd fra slagkrysseren SMS «Derfflinger» og SMS «Lützow». Den siste granaten traff «Q»-tårnet og satt fyr på korditten i drivladningene, brannen spredte seg raskt til magasinet og HMS «Invincible» ble sprengt i to av en massiv eksplosjon.
Castro (Lazio)
thumb|En tegning fra 1663, noen år etter byen ble ødeagt. Castro (ødelagt 1649) var en gammel by på vestsiden av Bolsenasjøen i Lazio i Italia, akkurat på grensen til Toscana.
Den gikk antagelig tilbake til latinernes tid.
Hertugdømmet Castro
thumb|Kart over hertugdømmet, [[Bolsenasjøen i nordøst, Det tyrrenske hav i sør.]] thumb|Kart fra 1642 over hertugdømmene Siena og Castro (helt nederst på kartet). Hertugdømmet Castro hadde sitt sete her fra 1537 til 1649 da byen ble ramponert av paven. I denne tiden var det seks hertuger av Castro fra familien Farnese. Hertugdømmet strakte seg fra Det tyrrenske hav i vest til Bolsenasjøen i øst, avgrenset av elven Fiora i nord og elven Marta i sør.
Byen var omkjempet av pavene på den ene side (Urban VIII og Innocens X) og de farnesinske hertugene av Parma på den annen (Odoardo Farnese og så hans sønn Ranuccio II Farnese). Byen kom dårlig fra "Castro-krigene"; på ordre av pave Innocens X ble den til slutt jevnet med jorden den 2. september 1649. Den ble aldri gjenoppbygd.
Bispesetet ble etter dette flyttet til Acquapendente. Det hadde ligget her siden omkring år 600, først med navnet Bisentium, og fra 680 som Castrum in Tuscia.
Fylkesvei 283
Fylkesvei 283 (Fv283) går mellom Lerberg i Øvre Eiker og Brakerøya/Strømsø i Drammen.
Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.
2019 ble veien forlenget med strekningen Hamborgstrømtunnelen – Strømsø, som ble overført fra fylkesvei 282.
Sørlig alligatorøgle
Sørlig alligatorøgle er en stålorm som lever i det vestlige Nord-Amerika. Kroppen er lang med solid skjellpanser, men i motsettning til mange stålomarter har alligatorøglene bein.
Kilafors
Kilafors er et tettsted i Bollnäs kommune i Gävleborgs län i landskapet Hälsingland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1,126 innbyggere.
Kilafors herrgård, som har fløyer fra 1700-tallet, ligger ved bredden av innsjøen Bergviken. Postordrefirmaet Garntjänst har sitt hovedkvarter i Kilafors.
I Kilafors finnes det også en kino fra 1933 som drives av en ideell forening, og som fremdeles viser moderne filmer. Kinoen ble i 1991 kjøpt av kommunen, som hadde planer om å rive bygningen. Etter en langvarig kamp for å bevare bygget, ble etter hvert Kilafors Biografförening dannet, som siden den gang har drevet lokalene. I begynnelsen leide de lokalene av kommunen, men har fra 2001 stått som eier.
Holen kraftverk
Holen kraftverk er et  vannkraftverk ved Botsvatn i Bykle kommune i Agder.
Det består av
Valen
Valen kan vise til:
Holden
Holden kan vise til:
Vest-Florida
Vest-Florida var en region på den nordlige kysten av Mexicogulfen som opplevde flere grense-endringer og som skiftet eier flere ganger i sin historie. Deler av territoriet ble holdt til forskjellige tider av Frankrike, Spania, Storbritannia og USA, i tillegg til de kortvarige Republikken Vest-Florida og Amerikas konfødererte stater.
Til slutt tok USA kontroll over hele regionen som nå utgjør deler av statene Louisiana, Mississippi, Alabama og Florida.
Baranor
Baranor var en fiktiv mann fra J.R.R. Tolkiens verden Midgard. Han var sønn av Baran, av Bëors hus, og var selv sønnesønn til Bëor den gamle. Han bodde i Estolad med folket fra Bëors hus. Baranor hadde en bror ved navn Boron, og en sønn ved navn Bereg.
Baranor Lista Gondorczyków
Xochicalco
Ved sommersolverv kan man observere et lysfenomen i Xochicalcos offergrotte under den sentrale pyramiden, og hele grotta fylles med lys.
Xochicalco ble tatt opp på UNESCOs verdensarvliste i 1999.
Nausta
Nausta er en elv som renner gjennom Naustdal kommune i Sogn og Fjordane. Den har utspring fra et lite tjern på Trollebottsegga og renner i vestlig retning til den munner ut i Førdefjorden i Naustdal sentrum, under Kletten.
Nausta er en av Norges beste smålakselver.
Vassdraget ble i 2005 vernet mot kraftutbygging gjennom Supplering av Verneplan for vassdrag.
Jainaøya
Jainaøya (spansk: Isla Jaina) er en liten øy i den meksikanske delstaten Campeche på Yucatánhalvøya. Den fungerte som gravplass for mayaene og er et viktig førkolumbisk arkeologisk sted. Stedet er særlig kjent for keramikkfigurene som er funnet der. Jainaøya var bebodd fra rundt 300 til 1200 e.Kr.
Microphysidae
Microphysidae er en familie av insekter som tilhører tegene, en gruppe av nebbmunner. Disse små tegene er rovdyr som suger ut kroppsvæsker fra ulike smådyr. De ligner mest på nebbteger (Anthocoridae), men ser ut til å være nærmere beslektet med bladtegene (Miridae).
Gruppen omfatter ca. 30 kjente arter fordelt på fem slekter. Det er funnet 17 arter i Europa og fire i Norge. Alle beskrevne arter lever i Holarktis, men det er kjent en, til nå ubeskrevet, art fra Sør-Afrika.
Utseende
Små (1 – 3 mm), gjerne brunlige teger. Særlig nymfene er påfallende pæreformede sett ovenfra. Hodet er lengre enn bredt, med små fasettøyne. Hos artene i den palearktiske sone er det stor forskjell mellom kjønnene: hannene er gjerne slanke og langvingede, hunnene trinne med reduserte vinger. De artene som lever i Nord-Amerika har mye mindre forskjeller mellom kjønnene.
Levevis
Microphysidae finnes ofte på barken av trær, sørlig om den er kledt med lav og moser. De er rovdyr som lever av ulike små leddyr, for eksempel midd og spretthaler. De kan også finnes mellom løvstrø på bakken. Vanligvis finner man ikke kjønnene sammen, hanner og hunner har muligens noe forskjellig biologi.
The Crusher
The Crusher er Amon Amarths fjerde studioalbum og det ble utgitt den 8. mai 2001. Albumet ble utgitt igjen den 29. juni 2007 som dobbel LP. LP-versjonen ble begrenset til bare 500 kopier.
Ljusnan
Ljusnan er ei elv i midt-Sverige. Den er 443 kilometer lang med et nedbørfelt på 19 828 km². Middelvannføringen er 230 m³/s.
Elva har sitt utspring i Ljusnetjärnen (1 149 moh) på sørsida av fjellet Haftorstöten ved riksgrensa, nordøst for Aursunden i Norge. Elva mottar flere tilløpselver og renner gjennom Härjedalen og Hälsingland i en hovedsakelig sørøstlig retning. Den munner ut i Bottenhavet ved byen Ljusne. De største sideelvene er Voxnan, Veman og Härjån.
Ljusnan er sterk utbygd til produksjon av vannkraft, og det ligger i alt 18 kraftverk langs elva og dens sideelver, med en samlet produksjon i 2001 på 4,5 TWh. Ljusnan var tidligere også en viktig fløtningselv.
Predrag Đorđević
Predrag Đorđević (født 4. august 1972 i Kragujevac) er en serbisk tidligere fotballspiller som sist spilte på midtbanen for den greske klubben Olympiakos i perioden 1996 til 2009.
Klubbkarriere
Djordjevic startet sin karriere i hjembyen Kragujevac for Radnicki, hvor han ble en sesong. Den unge vingen viste stort potensial, og ble raskt plukket opp av storklubben Røde stjerne Beograd hvor han spilte fast i sin andre sesong på profesjonelt nivå. Siden fikk han større konkurranse om plassen sin, og ble utlånt til Spartak Subotica. Der ble han en sesong til han ble hentet til den ambisiøse, greske, andredivisjonsklubben Paniliakos. I Panaliakos ble han raskt en hit, sammen med spillere som Stelios Giannakopoulos.
Sommeren 1996 ble han hentet til Olympiakos, hvor han siden ble klubbens kaptein. Allerede i sin første sesong spilte han fast på laget, og var klubbens straffeskytter fra årsskiftet 1996/1997. Djordjevic var svært delaktig da Olympiakos tok seg videre til kvartfinalen i Mesterligaen under 1998/1999-sesongen. Deretter fulgte sesonger hvor Djordjevic stadig ble mer viktig både for Olympiakos og sitt landslag. Da Djordjevic fylte 33 år foran 2005/2006-sesongen trodde mange at karrieren var på hell, men serberen svarte på tiltale og fikk sin beste sesong i havnebyen Pireaus med 15 mål og 14 målgivende på 29 kamper.
Også i sesongen 2007/2008 var Djordjevic svært viktig for klubben da de tok seg videre fra Champions League-gruppespillet for første gang på åtte år. Djordjevic hadde flest målgivende pasninger av alle i turneringen i gruppespillet. Predrag Djordjevic signerte i februar 2008 en kontrakt som ville holde han i klubben ut 2008/2009-sesongen, men var da allerede tiltenkt en rolle i støtteapperatet rundt klubben.
Devendra Banhart
Devendra Banhart (født 30. mai 1981 i Houston, Texas, USA) er en amerikansk musiker.
Stemmen hans sies av mange å være meget spesiell. Han akkompagnerer seg selv med enkelt gitarspill.
Hans fjerde plateutgivelse, Cripple Crow, ble utgitt høsten 2005.
La ley de Herodes
La ley de Herodes er en meksikansk film fra 1999. Det er en satirisk komedie som tar for seg korrupsjonen i Mexico og den retter seg direkte mot partiet PRI. Handlingen foregår i året 1949. Filmen er produsert av Luis Estrada.
Den vant blant annet den meksikanske Arielprisen.
Handling
En ordfører i den fiktive landsbyen San Pedro de los Saguaros blir lynchet av sinte landsbyboere, blir et parti-medlem fra Partido Revolucionario Instituciona som heter Juan Vargas utnevnt til midlertidig borgermester av statsguvernøren. I begynnelsen forsøker den nye ordføreren å gjøre så godt han kan. Men mangel på økonomiske midler. Det faktum at flertallet av landsbyboerne ikke snakker spansk, og all motstanden fra både en lokal lege og Doña Lupe (en bordell-eier) ødelegger hans innsats. Han ønsker hjelp fra sin overordnede, López, sekretæren til PRI-guvernøren, som ikke hjelper ham.
Vargas blir etter hvert korrupt, først aksepterer han bestikkelser fra Doña Lupe, og snart går han videre til å presse fra butikk-eiere og landsbyboerne for selv de minste overtredelser. Vargas påstår at han finansierer et nytt prosjekt for å bringe elektrisitet til landsbyen. Vargas blir gradvis mer og mer korrupt, og dreper Doña Lupes og hennes nye livvakt som hevn fordi de ikke gjør som han krever. Han anklager Filemón, en lokal alkoholiker, for denne forbrytelsen, og underveis for å levere ham til føderale myndigheter dreper han Filemón.
Vargas presser også legen til å forlate byen, eller bli fengslet. Etter å ha kvittet seg med fiendene sine, blir Vargas enda mer besatt av makt til det punktet hvor hele byen forakter ham. Han krever absurde skatter for alt, fengsler de som nekter å betale, stjeler eiendelene deres, og omskriver flere lover til hans egne absurde og tyranniske innfall. Det er midt i dette at López og hans håndlanger, Tiburón, kommer til landsbyen. Han krever alle pengene Vargas hadde presset fra landsbyboerne. Men Vargas oppdager at hans egen kone har stukket av, og tatt hele formuen hans med seg.
Kenneth Dwight Venner
Kenneth Dwight Venner (født 1946 i Kingstown, død 22. desember 2016 ) var en sanktluciansk økonom. Han var sentralbanksjef i Den østkaribiske sentralbanken (ECCB), som er sentralbanken for åtte østkaribiske stater, fra 1989 til 2015.
Han ble sentralbanksjef 1. desember 1989. Før dette var han finans- og planleggingsminister på Saint Lucia fra november 1981 til november 1989.
Venner var utdannet i økonomi ved University of the West Indies på Jamaica, der han avla BSc-grad og MSc-grad. Han underviste og forsket ved samme universitet fra 1974 til 1981.
I 2001 ble Venner utnevnt til Knight Commander av Order of the British Empire og derved opphøyet i ridderstanden. Han har deretter rett til å føre tiltaleformen sir foran sitt navn. Etter 26 år som sentralbanksjef valgte han å trekke seg i 2015, og Timothy Antoine overtok stillingen 1. februar 2016.
André Palmeiro
André Palmeiro (født 1569 i Lisboa i Portugal, død 3. april 1635 i Macao i Kina) var katolsk misjonær tilknyttet jesuittordenen. Han reiste med skuta Nossa Senhora da Guia den 21. april 1617 til Østen, og var visitator for jesuittenes misjoner i India til 1626. Han fikk så samme oppdrag for misjonene i Kina og Japan. i 1627 ledet han Jiadingkonferansen der jesuittene avklarte en rekke misjonsstrategiske spørsmål som blant annet den beste kinesiske terminologi men skulle benytte seg av for «Gud». I 1628 kom han til Beijing.
Clara Woltering
Clara Woltering (født 2. mars 1983 i Münster) er en tysk håndballmålvakt, som spiller for den tyske klubben og det tyske landslaget.
Klubb
Woltering ble tysk cupvinner med i 2002 og cupfinalist i 2005. I 2005 vant hun EHF Challenge Cup med. I 2012 vant hun Mesterligaen med.
Landslag
Woltering gjorde sin debut på det tyske landslaget i 2003, kom på 5.-plass under Håndball-EM 2004 og på 6.-plass Håndball-VM 2005. Håndball-EM 2006 resulterte i en 4.-plass og under Håndball-VM 2007 ble det bronsemedalje.
Woltering deltok i Sommer-OL i 2008 i Beijing, hvor Tyskland kom på 11.-plass.
«St. Oluf» (1570)
'''«St. Oluf»''' bygd på det norske orlogsverftet Hegdekjær, Tjorestrand i Strandfjorden i årene 1567 til 1573 var ved sjøsettingen i 1570 ansett som verdens største skip i sin samtid. Skipet ble sjøsatt om våren i krigsåret 1570 som det dyreste skipet i kong Fredrik IIs regjeringstid, men kom ikke til København før om våren 1573.
Det norske storskipet var bygd som en del av gjenreisningen av den dansk-norske orlogsflåten etter katastrofen ved Gotland i 1566 under den nordiske sjuårskrigen 1563-1570. Det kom for sent til å delta i det siste krigsåret mot Sverige, og måtte ligge i vannet for videre utbedringer for andre tre år. Storskipet ble først hentet av en eskadre fra København ved april 1573 seilte på et sjøtog vestover på Nordsjøen.
Når dette storskipet som måtte i opplag for lang tid fordi dette var meget krevende i både vedlikehold og benyttelse var tatt ut av tjeneste, er meget omstridt. Senest 1599 til 1600 skulle «St. Oluf» ha blitt tatt ut av tjeneste etter å ha vært i flåtelistene siden 1573 i over tjue år.
Verdens største skip
De dokumenterte opplysninger om storskipet «St. Oluf» som generelt er ansett som en av de tre største krigsskipene i Danmark-Norge etter den nordiske sjuårskrigens slutt, har blitt mottatt med sunn skepsis i lang tid.
Det er kjent at lengden på kjølen som på et storskip fra 1500-tallet bare representerte opptil to tredjedeler av den totale lengden som en regel, skulle være på «70 norske alen» Skipsbyggerne skulle ha benyttet det norske alnet som hadde ulike alenmål gjennom tidene fra minst 47,4 cm på tommelalen til 55,3 cm på vanlig alen. Et kongelig vedtak hadde likevel siden 1541 besluttet at det sjællandske alnet på 63,256 cm skulle være gjeldende i det dansk-norske kongeriket. Det er også kjent at fotsystemet ved bruk av fot som lengdemål har også vært brukt om «St. Oluf», det er oppgitt en kjølslengde på 140 fot uten at man vet hvilken fot var brukt. En svensk opplysning i bokverket «Svenska Flottans Historia» fra 1940-årene ment at storskipet kan ha en lengde på opptil 88 meter.
Deplasementet på storskipet ifølge de samme opplysningene var også umåtelig stort selv sammenlignet med de samtidige storskipene som «Wohl Herr in Gottes Namen» og «Fortuna» i den dansk-norske fellesflåten. Den bedre kjente «Fortuna» som forresten var et artilleriskip med to lukket kanondekker og et åpent kanondekk mellom for- og akterkasteller, var på over 600 lester i deplasement. I sammenligning skulle «St. Oluf» ha 1200 lester som deplasement, dette ment et deplasement på 3600 tonn. Normalt er kommerse-lestmålet som var brukt for beregning av skipstørrelse, på 2 registertonn pr. kommerse-lest. Men det varieres gjennom tidene fra sted til sted, og lestmålet kan være på mellom to og tre tonn pr. lest.
Besetningen på «St. Oluf» ved krigstid når alle tilgjengelige ressurser skulle mobiliseres for utrustningen av en krigsflåte, skulle være på opptil 1500 sjømann og soldater. Under den nordiske sjuårskrigen hadde begge parter innsett behovet for et ekstra stort mannskap av menn under de til dels blodige sjøslagene, og sørget for å tettpakke skipene med så mange væpnede menn som mulig. Storskipet «Jægermester» som gikk tapt til svenskene i 1565, hadde over 1 000 mann ombord sammen med admiral Otto Rud. «Fortuna» som erstattet den eldre «Fortuna» i 1566, hadde en besetning på 1 159 mann.
«St. Oluf»
Etter den store katastrofen ved Gotland 26. juli 1566 hadde de allierte Danmark-Norge og Lübeck bare rester tilbake av den tidlige storslagne krigsflåten etter et tap på 15 skip og over 5000 liv i løpet av én natt. Den dansk-norske kongen Fredrik II var blitt tvunget til å utruste krigsflåten med ekstraordinære midler allerede i forveien, og katastrofen kunne ha blitt ulykkesbringende om det ikke var for den svenske admiral Klas Horns død i det samme året som tok pusten for godt ut av den svenske krigsflåten. Resten av krigsårene til sjøs var begivenhetsløst ettersom begge parter var meget utmattet og opptatt med å ruste ut nytt utstyr, hentet inn eller bygde nye skip, å kjøpe til seg skyts og krutt samt rekrutterte folk som høyst motvillig gikk med på å gå om bord på krigsskipene.
Intet av de tre storskipene som var beordret senest 1565 til 1566, så kamp, inkludert «St. Oluf». Erfaringene som var høstet under sjøslagene, hadde vist at admiralskipene stort sett var i sentrum for kampene til sjøs mellom partene, og dermed måtte et admiralskip være meget stort, kraftig utrustet og tettpakket med stridsberedne menn klar til å slåss i meget blodige entringskamper. Som et resultat ønsket den dansk-norske fellesflåten mye større skip enn normalt, og allerede i 1565 var de første handlinger om å skaffe seg slike storskip truffet. Fra Lübeck var flere skip deriblant «Fortuna» under oppføring som søsterskipet til «Der Adler» på vegne av Fredrik II. Kongen hadde også inntruffet en avtale med skipsbyggeren Frederik Brinck fra Amsterdam om å dra til Norge og bygge et skip etter den samme fasong som det gamle «Fortuna». Om denne opplysningen har noe forbindelse med byggingen av «St. Oluf» som startet i 1567, er ikke kjent ettersom kildebakgrunnen var meget uklart.
Et orlogsverft ble oppført på Hegdekjær så tidlig som i 1558 med en slipp for bygging av skip og godt tilgang på tømmer på et sted som også hadde vært benyttet for utskiping av trelast fra Strandfjorden. I årene mellom 1560 og 1587 var orlogsverftet under kongelige drift, men i 1566 var det besluttet om å anla provisoriske festningsanlegg før den planlagte byggingen av et storskip. Arbeidet på storskipet som deretter skulle het «St. Oluf», startet i 1567 med et fast arbeiderlag på opptil seksti mann samt bøndene i området. Storskipet ble sjøsatt om våren 1570, men var så kostbart at arbeidet deretter gikk langsomt idet krigen gikk mot slutten.
Skissen i Selfjord kirke
I 2011 oppdaget Geir Åsen fra historieprosjektet Nordisk Orlogshistorie at den kjente skipsskissen på kirkeveggen i Seljord kirke var dels utvisket, der var motivet en soldat som skyter piler mot masten på et skip, med årstallet innrisset - 1573. Selfjord var kjent for gode mastetømmer ettersom lokalklimatiske forhold sørget for sein vekst og rake stokker ut av trærne, i april 1572 var mastene det siste som gjensto før ferdigbyggingen av «St. Oluf». Åsen som undersøkte skissen, som endog har blitt påskrevet «Sanct Oluff», var i stand til å rekonstruere fram den utviskede delen og dermed få fram et større skipsmotiv med akterskip og rigging i grove trekk.
Dette er den eneste referansen om utseendet på «St. Oluf» som kan være laget av en øyevitner som hadde betraktet storskipet etter innsettelsen av mastene i forkanten av utseilingen. Akterskipet kan ikke sees med letthet på kirkeveggen, men viser at skipet som hadde tjent som motiv for skissemakeren, var dobbelt så stort som det som kan sees. Det må likevel huskes at skipsrelieffer på kirkevegg hvor Olav den hellige utgjør et viktig motiv, ikke var uvanlig som i Skamstrup kirke, Nordvestsjælland der et kalkmaleri vist et kappløp mellom to skip - den hedenske broren Harald med sitt hurtigseilende skip beseires av sin kristne bror Olav som hadde et tungt handelsskip.
Ennå er det dokumentert at byggingen av det meget store skipet hadde vært meget omfattende, hele fire len - Nedenes len, Mandels len, Lister len, Bratsberg len - hadde leverte tømmer til verftet i Strandfjorden hvor de også mottok enorme mengder jern fra Arendalsfeltet - og behovet for mastetømmer var registrert i et kongelig brev i april 1572. Seljord var en naturlig kilde for egnede mastetømmer for å sluttføre byggingen.
Norconsult
Norconsult er et norsk konsulentforetak med hovedkontor i Sandvika og filialer i de øvrige landene i Norden. Selskapet tilbyr rådgivning innen samfunnsplanlegging, prosjektering og arkitektur.
Norconsult er eid av de ansatte. Hovedkontoret ligger i Sandvika utenfor Oslo, i et bygg tegnet av Platou arkitekter.
Norconsult har i tillegg 70 kontorer i andre norske byer, rundt 60 kontorer i utlandet. Selskapet har ca. 5 300 ansatte. Bedriften har prosjekter i 50 land over hele verden, og rundt 1 750 av medarbeiderne jobber i utlandet. Konsernsjef i selskapet er Egil Hogna. Årlig er Norconsult engasjert i over 20 000 prosjekter for offentlige og private oppdragsgivere innen arkitektur, bygg og eiendom, fornybar energi, industri, geo og miljø, samfunn og byutvikling, samferdsel, vann og digitalisering. Konsernets omsetning var 7427 MNOK i 2021, med et driftsresultat på 509 MNOK.
Norconsult har kontorer i en rekke byer over hele Norge samt i følgende land: Danmark, Finland, Island, Polen og Sverige. I tillegg har Norconsult en internasjonal virksomhet med datterselskaper i Afrika (Botswana, Mosambik og Zambia), Sørøst-Asia (Filippinene, Malaysia og Thailand).
1. september 2021 ble JAF Arkitektkontor innlemmet i selskapet.
Tanzania
Selskapet har vært en stor aktør i bistandsprosjekter i Tanzania i over 30 år med en omsetning på over 200 millioner kroner i landet på disse årene. Men i 2008 trakk selskapet seg ut etter at det ble avslørt korrupsjon i datterselskapet der. To norconsultansatte ble dømt for korrupsjon, men selskapet ble ikke idømt foretaksstraff i den norske retten. Verdensbankens parallelle prosess som baserer seg på intern granskning, har ført til en midlertidig utestengelse, og kan føre til permanent utestengelse fra kontrakter i prosjekter finansiert av verdensbanken. Norconsult ble frifunnet av norsk Høyesterett.
Norconsult har gjennom årene hatt over 100 bistandsprosjekter i Tanzania, og hadde 60 personer ansatt der da de vedtok å legge ned datterselskapet og trekke seg ut av landet.
RoboCop 2
RoboCop 2 er en science fiction film fra 1990, med handling satt i nær framtid i Detroit i Michigan.
Filmen er en oppfølger til RoboCop fra 1987. Hovedrollen spilles av Peter Weller, som også spilte RoboCop i den første filmen. Dette var siste gangen Weller hadde rollen som RoboCop, selv om det senere ble spilt inn enda en oppfølger, samt en TV-serie. Weller mente det var slitsomt å ha på seg RoboCop-drakten, samt at han mislikte å arbeide på film-settet til RoboCop 2.
RoboCop 2 ble regissert av Irvin Kershner, og manus ble skrevet av Frank Miller og Walon Green.
Handling
Hovedhandlingen i RoboCop 2 er tittelfigurens kamp for å få tilbake menneskeligheten som mange av figurene i filmen følte at han mistet da han ble til RoboCop (en cyborg som kombinerer hjerne og annet vev fra liket etter en myrdet politimann, Alex Murphy, og en robotkropp) i den første filmen. Dette er en type handling som også ble brukt i den første filmen, men film nummer 2 drives i tillegg av en rekke underhandlinger.
Kritikk
Flere kritikere mente filmen var overdrevet slem og voldelig, at den manglet vittigheten fra den første filmen og at den hadde liten sammenheng med den første siden Alex Murphy\Robocop utviklet menneskelige følelser. Det ble ofte klaget over at filmen ikke fokuserte nok på RoboCop og hans partner Lewis, og at filmens hovedhandling om en mann fanget inne i en maskin forsvant i en sjø av dårlig smak og sadistisk ondskap.
Aleksej Sjirov
Aleksej Sjirov (født 4. juli 1972 i Riga, Latvia) er stormester i sjakk og som tidligere spilte for Spania. Han har per september 2009 en FIDE-rating på 2730, noe som tilsvarer 18.-plass i verden.
I 1994 giftet Sjirov seg med argentinske Verónica Álvarez, og flyttet til Tarragona og ble spansk statsborger. Selv om han fortsatt spiller for Spania, bor han nå i igjen i Latvia, gift med litauiske IM og WGM Viktorija Čmilytė. Han valgte å bytte tilbake til Latvisk statsborgerskap i forkant av en Lynsjakkmatch mot Aleksandr Morozevitsj i oktober 2011.
I mai 2009 vant han M-Tel Masters i Sofia, Bulgaria, foran Magnus Carlsen og Veselin Topalov.
NM i bandy 1990
Solberg vant seriemesterskapet. Solberg, Stabæk, Skeid, Drafn, Mjøndalen, Sarpsborg, Røa og Strømsgodset gikk til kvartfinale. Solberg ble norgesmester etter finaleseier 6-3 mot Stabæk.
Elite B
Pors og Ready klare for 1. divisjon påfølgende sesong etter kvalifiseringsspill mellom de fire nederste lagene i Elite B, samt de to øverste i 2. divisjon (Pors og Sagene).
Finale
Valle Hovin stadion, Oslo, 2. mars 1990, 400 tilskuere. Dommere: Finn Johansen, Sarpsborg, Rolf Hatland, Mjøndalen, Amund Amundsen, Frem-31.
Målscorere:
Florence Bell
Florence Bell er navnet til flere personer:
Arbrå
Arbrå er et tettsted i Bollnäs kommune i Gävleborgs län i landskapet Hälsingland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 2 215 innbyggere.
Fram til 1961 var Arbrå egen kommune og municipalsamhälle i Hälsingland.
Historie
Arbrå kommune ble dannet i 1863. I 1907 ble kommunen delt i to, da stasjonsbyen dannet et municipalsamhälle i forbindelse med at jernbanen ble lagt. Nabokommunen Undersvik ble i forbindelse med storkommunereformen i 1952 en del av Arbrå kommune. Ni år senere, i 1961, ble Arbrå municipalsamhälle lagt ned, og stasjonsbyen ble igjen en del av Arbrå.
Industri
Arbrå hadde lenge ulik industri, blant annet flere verksteder, en skapprodusent og Forsbro textil. Arbrå ligger i Ljusnandalen og fikk tidlig sitt eget vannkraftverk. Sporene av vannkraften er fremdeles godt synlige i de nesten tørrlagte bekkene som omgir Forsön i det sentrale Arbrå. Det finnes spor av tidlige demninger, og siden 1905, har et relativt stort vannkraftverk, Norränge kraftstasjon, ligget like nord for tettstedet. Derfra ledes vannet fra Ljusnan ned i en tunnel som har sitt utløp på sørsiden av Forsön. Fortums kundeservice har sitt hovedkvarter i Arbrå. Dette kontoret var tidligere hovedkontor for Hälsingekraft. Her arbeider i dag ca. 200 personer.
Idrettsliv
Idrettslivet i Arbrå har sterke tradisjoner, mest kjent er håndballklubben, der damelaget spiller i 2. divisjon (2009). I tillegg er det både ski- og fotballklubber. Ikke langt unna ligger hoppbakken Koldemoåsen, en av Hälsinglands første.
Stranden skole
Stranden skole kan vise til:
Verdenscupen i orientering 2015
Herrer
Merknad: I verdenscupfinalen (løp 11) ble det delt ut dobbelt antall verdenscuppoeng.
Poengberegning
De 40 beste løperne i hvert enkeltløp ble tildelt poeng. Vinneren fikk 100 poeng. I finalen (løp 11 - Mellom) ble det gitt dobbelt antall poeng.
Prestasjoner
Gjelder individuelle konkurranser.
Jens Harald Bratlie
Jens Harald Bratlie (født 22. november 1948) er professor i klaver ved Norges musikkhøgskole, og står bak en rekke innspillinger, hovedsakelig av norsk musikk.
Han debuterte i 1965, etter studier med Hans Solum, Vlado Perlemuter og Robert Riefling i Paris, der han også vant konservatoriets statsministerpris i 1967. Han er fast solist med norske orkestre, inkludert turneer utenlands til London, Los Angeles, Moskva og Leningrad. Han har også spilt konserter med orkestre i USA, Østerrike, England, Latvia og skandinaviske land. Bratlie har turnert i den tidligere Sovjetunionen, USA og Tyskland som solist.
Edvard Holm
Peter Edvard Holm (født 26. januar 1833 i København, død 18. mai 1915 i samme by) var en dansk historiker. Han var professor i historie ved universitetet i København 1864–1899 og er kjent for sine verker om Danmark-Norges historie.
Magnus Nielsen
Magnus Nielsen (født 1. november 1947) er en norsk skuespiller og forfatter. Han er utdannet skuespiller ved Trøndelag Teaters elevskole, og var ansatt ved teatret til 1978. Han spilte der i flere musikaler og andre forestillinger, og i Kierlighed uden strømper, som også ble vist på TV, spilte han Jesper. Magnus Nielsen var deretter i flere år tilsluttet Cabaretgruppen i Oslo som skuespiller, hvor han også skrev og oversatte en rekke cabarettekster.
Magnus Nielsen er utdannet journalist fra Norsk Journalisthøyskole (1980), og har som frilanser jobbet som journalist og programleder i NRK i ti år, (1978-1988), i blant annet Ni-timen, Reiseradioen og flere egenproduserte radioprogram. Han har en bred erfaring fra både teater, film og fjernsyn, og har hatt flere roller i TV-serier, som blant andre Mot i brøstet, Holms, Hotell Cæsar, Karl og Co, Brødrene Dal og ''Hjem.
John Montagu, 4. jarl av Sandwich
'''John Montagu, 4. jarl av Sandwich''' (1718–1792) var en engelsk adelsmann som var statsråd i den britiske regjeringen. Da han var ti år gammel, i 1729, arvet han jarl etittelen fra sin bestefar Edward Montagu, 3. jarl av Sandwich.