cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liste over fotballklubber som spiller i et annet lands liga
Storbritannia
Før Wales fikk sin egen toppdivisjon i 1992, spilte de beste walisiske klubbene i engelske divisjoner. To walisiske klubber som ikke lenger eksisterer, har spilt i engelske The Football League, nemlig Aberdare Athletic FC og Merthyr Town FC. Bangor City FC spilte i Football Conference fra divisjonen ble opprettet i 1979. Da League of Wales skulle opprettes i 1992, nektet åtte klubber å skifte fra engelsk fotball til den nye divisjonen. Foran oppstarten gikk likevel tre av disse klubbene – Bangor City FC, Newtown FC og Rhyl FC – med på å spille i det walisiske seriesystemet. De fem andre klubbene – Barry Town FC, Caernarfon Town FC, Colwyn Bay FC, Merthyr Tydfil FC (som ikke er samme klubb som Merthyr Town FC) og Newport County AFC – nektet fremdeles å spille i den walisiske ligaen, og som straff nektet det walisiske fotballforbundet disse klubbene å spille kampene sine i den engelske serien hjemme i Wales. Disse klubbene flyttet dermed i midlertidig eksil i England. I 1993 flyttet Barry Town FC tilbake til Wales, og i 1995 fikk de gjenværende fire klubbene en rettsavgjørelse på at de igjen kunne spille hjemmekampene sine i den engelske serien hjemme i Wales. Likevel valgte Caernarfon Town FC å bli med i League of Wales samme år, mens Colwyn Bay FC, Merthyr Tydfil FC og Newport County AFC fortsatte å spille i engelsk serie.
Motsatt spilte den engelske klubben Oswestry Town FC i walisiske divisjoner i alle årene klubben eksisterte, fram til de gikk konkurs og ble slått sammen med TNS FC (tidligere Llansantffraid FC) i 2003. Fram til 1995 kunne klubber fra den vestlige delen av England delta i den walisiske cupen, og flere engelske klubber ble også walisiske cupmestre: Bristol City FC, Chester FC (nå Chester City FC), Crewe Alexandra FC, Hereford United FC, Oswestry United FC, Oswestry White Stars FC, Shrewsbury Town FC, South Liverpool FC, Tranmere Rovers FC og Wellington Town FC. Fra 1995 har verken engelske klubber eller walisiske klubber som spiller i engelsk serie kunnet delta i den walisiske cupen.
I årene 2001–2006 ble den engelske FA-cup-finalen spilt på Millennium Stadium i Cardiff i Wales, mens Wembley Stadium i London ble revet og bygd opp på nytt.
Andre land
Flere fotballag fra de tysk-okkuperte områdene under 2. verdenskrig (inkludert mange midlertidige militærlag) ble integrert i den tyske serien. Det mest kjente av dem er Rapid Wien, som ble tyske mestre i 1941. Andre okkuperte byer med lag i tysk serie var Chorzów, Kraków, Łódź, Poznań og Warszawa i Polen; Brno, Kraslice, Most, Olomouc og Varnsdorf i Tsjekkoslovakia; Mulhouse i Frankrike; Dudelange i Luxembourg.
Etter 2. verdenskrig var den tyske delstaten Saarland besatt av Frankrike, og fotballagene fra Saarland ble utestengt fra den tyske serien i tre år. Republikken Saarland etablerte sin egen serie, men det beste laget, 1. FC Saarbrücken, fikk i stedet tillatelse til å spille i fransk 2. divisjon i sesongen 1948/49. De vant divisjonen, men fikk ikke lov til å rykke opp, og de trakk seg så fra ligaen og spilte bare vennskapskamper de neste to sesongene.
Fredeburg
Fredeburg er en kommune i Kreis Herzogtum Lauenburg i Schleswig-Holstein. Den teller kun 38 innbyggere og tilhører Amt Lauenburgische Seen. Etter innbyggere er den den minste kommunen i kretsen.
Liste over fotballklubber som spiller i et annet lands liga
Andre land
Etter at Tyrkia invaderte den nordlige delen av Kypros i 1974, flyktet den gresk-kypriotiske befolkningen fra den invaderte delen av øya. Flere fotballag fra Nord-Kypros etablerte seg på nytt i sør. Blant annet gjelder dette klubbene Anorthosis Famagusta, Nea Salamis Famagusta og Digenis Morphou. Disse klubbene er i en mellomstilling, siden de for såvidt spiller i det landet de tilhører, men i tvungent eksil fra sine hjembyer.
Slovakia i Eurovision Song Contest
Slovakia debuterte i Eurovision Song Contest i 1994 og deltok syv ganger inntil landet trakk seg fra konkurransen i 2012 på ubestemt tid. Slovakia ble nummer 18 i 1996, og dette er fremdeles landets beste plassering. Etter innføringen av semifinaler i Eurovision Song Contest i 2004 har landet aldri klart å kvalifisere seg til finalen, og Slovakia har ikke deltatt i konkurransen siden 2012. Den slovakiske kringkasteren RTVS har grunngitt fraværet med dårlig økonomi hos RTVS, kombinert med liten interesse hos seerne og dårlige seertall. I juni 2023 bekreftet kringkasteren at den ikke kommer til å delta i 2024, men at den vurderer en retur i 2025.
Historikk
Det var landets allmennkringkaster RTVS, tidligere STV, som valgte landets bidrag og artist til Eurovision Song Contest. Slovakia meldte seg på konkurransen i 1993, sammen med seks andre land fra den tidligere østblokken. For å holde deltakertallet nede, krevde Den europeiske kringkastingsunion at de syv nye landene måtte gjennom en egen forhåndskvalifisering, kalt Kvalifikacija za Millstreet (Kvalifisering til Millstreet). De tre beste i kvalifiseringen ville få en plass i Eurovision Song Contest. Slovakia stilte med låten «Amnestia na neveru», fremført av Elán. Slovakia ble nummer fire i konkurransen og kvalifiserte seg dermed ikke til finalen i 1993. Slovakia var imidlertid bare ett poeng unna å kvalifisere seg.
Debuten
I 1994 fikk imidlertid Slovakia delta i Eurovision Song Contest, sammen med en rekke nye deltakerland som Russland, Romania og Estland. I debuten ble Slovakia nummer 19 av 25, og den lave plasseringen gjorde at landet måtte stå over konkurransen året etter. I 1996 var Slovakia tilbake og fikk sin til nå beste plassering, 18 av 23. Dette var imidlertid ikke nok til å kvalifisere seg til finalen i 1997.
I 1998 var Slovakia tilbake i Eurovision Song Contest for tredje gang, men Katarína Hasprová ble bare nummer 21 med åtte poeng – samtlige fra Kroatia. Dermed måtte Slovakia stå over konkurransen igjen i 1999. Den lite suksessfulle starten gjorde at STV holdt seg borte fra konkurransen i elleve år.
Returen
I 2009 kom Slovakia tilbake igjen i Eurovision Song Contest, og for første gang arrangerte STV en nasjonal konkurranse for å velge landets bidrag. Konkurransen ble kalt Eurosong, og finalen ble holdt i Bratislava 8. mars. Kamil Mikulčík og Nela Pocisková vant med sangen «Leť tmou». Returen ble imidlertid lite suksessrik; bidraget kom nest sist i sin semifinale, og Slovakia kvalifiserte seg dermed ikke til finalen i Eurovision Song Contest 2009.
Året etter vant Kristina Eurosong med «Horehronie». Tross i at sangen var en favorittene før Eurovision Song Contest, endte Slovakia igjen nest sist i sin semifinale. I 2011 var STV omorganisert til RTVS, som sendte tvillingsøstrene TWiiNS til Düsseldorf. Der ble Slovakia nummer 13 av 19. Året etter gikk det enda dårligere, da Slovakia endte helt sist i sin semifinale.
Nytt fravær
RTVS har begrunnet fraværet med dårlig økonomi hos RTVS, men i 2019 forklarte kringkasteren at fraværet også bunner i manglende interesse hos seerne og dårlige seertall. I juni 2023 bekreftet kringkasteren at Slovakia ikke kommer til å delta i Eurovision Song Contest 2024, men at den vurderer en retur i 2025.
Deltakere
Under er en liste over Slovakias deltakere, plasseringer og poeng i konkurransen siden debuten i 1994. {{legend|gold|Vinner}} {{legend|#dcdcdc|Andreplass}} {{legend|#f4a460|Tredjeplass}} {{legend|#e0ffff|Sisteplass}}
Stemmehistorikk
Slik har Slovakia stemt i finalene fra 1994 til 2012. Tallene inkluderer ikke poeng avgitt og mottatt i semifinalene.
Skedala
Skedala er et tettsted i Halmstad kommune i Hallands län i Halland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 351 innbyggere.
FK Srem
FK Srem (ФК Срем) er en serbisk fotballklubb fra byen Sremska Mitrovica. I 2005 slo klubben seg sammen med FK Zvezdara men beholdt navnet Srem. FK Zvezdara rykket ned fra øverste divisjonen i serbisk fotball mens Srem rykket ned fra tredje nivå. Fra 2002/03-sesongen spilte FK Srem på andre nivå. Der har klubben holdt seg det siste årene.
I 2007/2008-sesongen endte FK Srem på sjuendeplass i Prva Liga Srbija.
Pukkelhodeciklide
Pukkelhodeciklide er en art i gruppen ciklider. Det er en tropisk ferskvannsfisk som finnes i Tanganyikasjøen i Afrika. Den blir opptil 35 cm lang i fangenskap og lever i opptil 25 år.
Nikkaluokta
Nikkaluokta (nordsamisk: Nihkkáluokta) er en bygd i Gällivare kommune, i nærheten av grensen til Kiruna kommune. Nærmeste tettsted er Kiruna, 66 kilometer østover. Nikkaluokta er kjent som et utgangspunkt for vandringer i Kebnekaiseområdet, deriblant Kungsleden.
Ring Magazine
Ring Magazine, eller The Ring, er et amerikansk boksemagasin første gang utgitt i 1922. Magasinet blir utgitt av London Publications.
Nikkaluokta
Geografi
Nikkaluokta ligger der de to dalene Visttasvággi, Láddjuvággi løper sammen i innsjøen Paittasjärvi og danner Kalixälvens kilder. Mellom disse to dalene ligger Sveriges mektigste høyfjellsområde, Kebnekaisemassivet. Bygden ligger der hvor landeveien tar slutt og fjellstigningene begynner. Bygden ligger også i grenselandet mellom de to reinbeitedistriktene Laevas og Girjas.
Stedet har overnattingshytter, og Nikkaluokta kapell ligger på byens høyeste punkt. Sommerstid finnes det også en helikopterbase på stedet. 5,6 kilometer fra Nikkaluokta, ved innsjøen Láddjujávri begynner leden opp mot Láddjuvággi og Kebnekaise fjellstasjon. Vandringen mellom Nikkaluokta og fjellstasjonen er 19 kilometer og tar vanligvis mellom fire og fem timer; med helikopter tar det seks minutter.
Kalixälven har sine kilder på stedet.
Nikkaluokta har omkring ti bofaste familier. Hovednæringen er turisme. Reindrift, kunst, sløyd og transport er også en del av næringsveien.
Donghu
Donghu (kinesisk: 东湖区; pinyin: Dōnghú Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Nanchang i den kinesiske provinsen Jiangxi. Det har et areal på 18,35 km² og teller 529 000 innbyggere.
Administrative enheter
Distrikter det i:
José Mariano Salas
José Mariano Salas (født 11. mai 1797, død 24. desember 1867) var en general og satt som president i Mexico i to perioder (1846 og 1859).
Arthur Olsen
Arthur Johan Olsen (født 19. mars 1907 i Oslo, død 17. oktober 1943 samme sted) var en norsk olympisk bokser. Han boksa for Idrettsforeningen Ørnulf. Han deltok i sommer-OL for Norge i 1928 i Amsterdam med niendeplass i fjærvekt.
Konflikten på Hanish-arkipelet
Bakgrunn
I 1995 gjorde Eritrea krav på Hanish-arkipelet på grunnlag av at dette området var en del av Eritrea da landet var en italiensk koloni fra 1923 til 1941. I tillegg hadde EPLF brukt øyene som base under den eritreiske selvstendighetskrigen, som varte mellom 1961 og 1991. Da Jemen startet byggingen av turistattraksjoner på øyene, inkludert et dykkersenter og et hotell, stilte Eritrea et ultimatum om at Jemen skulle trekke seg ut og oppgi øyene innen en måned. Jemen svarte på ultimatumet med å sende soldater til øyene for å vokte byggeplassene.
Den 15. desember 1995 gikk Eritrea til angrep. Eritreerne brukte alle de militære skipene de hadde, i tillegg til fiskebåter og en egyptisk ferge. Etter tre dager med kamp var all motstand slått ned, og den største øya, Hanish al-Kabir, var okkupert av eritreerne. I løpet av slaget ble et russisk skip skadet av eritreerne, som mistok det for å være et jemenittisk militærfartøy.
Etter internasjonal megling aksepterte begge partene et forslag om å bringe saken inn for den internasjonale domstolen for voldgiftssaker i Haag. Voldgiftsretten konkluderte omsider i oktober 1998 at hovedøyene tilhørte Jemen, mens enkelte mindre øyer tilhørte Etirea. Eritrea trakk omsider sine styrker ut i november 1998.
Det har i ettertid blitt spekulert fra jeminittisk hold rundt hvorvidt Israel kan ha hatt en rolle i krigen.
Svenska Teatern
Svenska Teatern er et svenskspråklig teater i Helsingfors. Teaterbygningen fra 1866 ligger ved Skillnaden, krysset mellom Esplanadparken og Mannerheimvägen.
Teateret har to scener: Stora scenen og Miniscenen. De rommer henholdsvis 500 og 127 tilskuere. Teateret har ca. 10 premierer årlig, og ca. 80 ansatte, hvorav 20 skuespillere. Det årlige besøket utgjør 70 000 til 80 000 personer. Teatersjef siden 2002 er Johan Storgård.
Historie
Helsingfors første teaterbygning ble tatt i bruk i 1827. Det var en liten trebygningen i krysset mellom Mikaelsgatan og Esplanaden. Arkitekt var Carl Ludvig Engel. Teateret hadde fra først intet fast ensemble, men huset omreisende teaterselskap, ofte på vei fra eller til St. Petersburg. Teateret ble raskt et populært tilbud, og Engels bygning ble for liten. I november 1860 ble et nytt teater åpnet, på samme tomt som dagens Svenska Teatern. Arkitekt var Georg Theodor von Chiewitz, som bygde i stein. Det første stykket var Princessan av Cypern av Zacharias Topelius og Fredrik Pacius. De første skuespillerne kom fra Pierre Joseph Delands ensemble, som var ansatt ved teatret for sesongen 1860-1861. Bygningen brant ned etter bare tre år, og et nytt bygg ble raskt gjenoppført.
Dagens teaterbygning ble innviet i 1866, og arkitekten var den russiske Nikolaj Benois. Fram til 1887 het teatret Nya Teatern, og da Finska teatern ble etablert skiftet man navn til Svenska Teatern. Teatret ble utvidet i 1935 under ledelse av arkitektene Eero Saarinen og Jarl Eklund. Eksteriøret ble da omformet til en glatt funkisfasade, mens salongen og foajéen ble bevart etter Benois' tegninger.
Fra tidlig 1900-tall ble teatret ledet av svensker, og også flere av skuespillerne kom fra Sverige. I 1915 ble det offisielt vedtatt at teatret skulle være en nasjonalscene for finlandssvensk teater. Siden 1908 driver teatret sin egen Svenska Teaterns elevskola, noe som bidro til en jevn rekruttering av skuespillere.
Spilosoma canescens
Spilosoma canescens  er en bjørnespinner (Arctiidae).
Utseende
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Levevis
Spilosoma canescens tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning.
Navnet
Det latinske navnet Spilosoma betyr med flekket kropp,
Utbredelse
Spilosoma canescens finnes ikke i Europa.
Esters bok
Ester (hebraisk: – ʾÆstēr; gresk:  – Esthēr) er en bok i den tredje seksjon (Ketuvim, «Skriftene») av den jødiske Tanakh (Den hebraiske Bibelen) og i en versjon med en del tillegg i det kristne Det gamle testamentet. Boken forteller om en jødisk kvinne i Persia, født som Hadassa, men kjent som Ester, som ble dronning av Persia og forhindret at det ble begått folkemord på hennes folk. Fortellingen utgjør kjernen i den jødiske festivalen Purim (hebraisk:, , som feires på den 14. dagen i måneden adār, som vanligvis faller rundt mars. Under festivalen er det høytlesning av Esters bok to ganger: en gang på kvelden og på nytt neste morgen. Esters bok og Høysangen er de eneste bøkene i Den hebraiske Bibelen som ikke uttrykkelig nevner Gud.
Den persiske konge
Esters bok har sin handling i den persiske hovedstad Susa (Shushan) i det tredje året av styret til den persiske kong Ahasveros (Asouēros i Septuaginta) Dette navnet tilsvarer Xerxes, hvilket den norske bibeloversettelsen benytter, foruten også andre bibeloversettelser. Navnet er vanligvis identifisert i moderne kilder som Xerxes I av Persia, som styrte mellom 486 og 465 f.Kr. Antatt at Ahasveros faktisk er Xerxes I, da vil de hendelser beskrevet Esters bok ha begynt en gang rundt 483–482 f.Kr. og sluttet i mars 473 f.Kr.
Antikke kilder som den jødiske historikeren Josefus, den jødiske kommentaren Esther Rabbah og den kristne teologen Gregor Bar Hebraeus, foruten også den greske oversettelsen av Esters bok i Septuaginta, har isteden identifisert Ahasveros med enten Artaxerxes I (styrte 465-424 f.Kr.) eller Artaxerxes II (styrte 404-358 f.Kr.).
Fortellingen
Fortellingen begynner med at Ahasveros (eller Xerxes), som er hersker av Persia, holdt en stor påkostet bankett, først for sitt hoff og stormenn og deretter for alle innbyggere i hovedstaden Susa. På den sjuende dagen beordret Ahasveros sin dronning Vasjti om komme og vise fram sin skjønnhet for gjestene og bære sin krone. Hun verget seg. Ahasveros ble da rasende og tok ifra Vasjti hennes posisjon og begynte prosessen å velge en ny dronning fra et utvalg av vakre unge kvinner fra hele riket.
En av disse er Ester, «en velskapt og vakker ung kvinne», tidligere kalt for Hadassa, en jødisk kvinne, datter av Abihail, men etter at hennes foreldre var døde ble fosterdatter av sin slektning Mordokai, en mann av Benjamins stamme. På grunn av sin skjønnhet vinner Ester perserkongens kjærlighet og han gjorde henne til dronning istedenfor Vasjti. Kort tid etterpå oppdaget Mordokai en sammensvergelse fra to hoffmenn, Bigtan og Teres, om å myrde kong Ahasveros. Konspiratørene ble oppdaget og ble hengt opp på et tre. Denne hendelsen nedtegnes i krøniken i kongens nærvær.
En tid senere utnevnte kongen Haman til sin kongelige visir. Mordokai, som satt i kongens port, verget seg for å bøye knærne og falle ned for Haman. Haman ble rasende og da han oppdaget at Mordokai var jøde, planla Haman å drepe ikke bara Mordokai, men alle jøder i riket. Han fikk Ahasveros’ tillatelse til å gjennomføre denne planen mot en betaling på ti tusen talenter sølv
I sin posisjon som dronning greide Ester å omgjøre Hamans morderiske angrep mot jødene i Perserriket ved at hun fikk kongens tillatelse for at jødene skulle kunne gjøre motstand og drepe sin motstander. Etterpå skrev Ester sammen med Mordokai en tekst til jødene med en oppfordring om å feire purimfesten til minne av denne hendelsen.[2]
Ordet «pur» betyr lodd. Haman hadde kastet lodd om att tilintetgjøre jødene.
Raymond Johansen
Raymond Johansen (født 14. februar 1961) er en norsk rørlegger og politiker (Ap) som har vært leder for Oslo byråd siden 2015.
Johansen var statssekretær i Utenriksdepartementet i Jens Stoltenbergs første og andre regjering, og han var partisekretær i Arbeiderpartiet fra 2009 til 2015.
Liv og familie
Thorbjørn Berntsen, tidligere miljøvernminister for Arbeiderpartiet, er Johansens onkel. Johansen var tidligere gift med Carolina Maira Johansen som er datter av den chilenske politikeren Inés Vargas (Vargas var gift med Reiulf Steen, tidligere leder for Arbeiderpartiet). Robert Steen, Reiulf Steens sønn og Johansens «ste-svoger», har vært medlem av byrådet siden 2015. Johansen har siden 2016 vært gift med partifellen Christin Kristoffersen.
Politisk virke
Johansen har tidligere vært medlem av Sosialistisk Venstreparti (SV), og han var leder av Sosialistisk Ungdom 1986–1988, dvs. mellom lederperiodene til Kristin Halvorsen og Paul Chaffey. I tiden 1990–1991 var han leder for Oslo SV. Johansen var en av tre SV-byråder i det samarbeidsbyrådet som Rune Gerhardsen ledet i Oslo fra 30. september 1992 til 25. oktober 1995, og var da byråd for miljø og samferdsel.
Under folkeavstemningen om EU i 1994 markerte byrådene Raymond Johansen og Terje Kalheim seg som EU-tilhengere. Johansen ble stilt opp nest øverst på SVs liste ved kommunevalget i 1995, men ble strøket over 2000 ganger. Han ble ikke valgt inn i bystyret, men ble 5. vara. Johansen var avdelingsdirektør i Norad i perioden 1996–2000.
Johansen ble medlem av Arbeiderpartiet i 1997 og var statssekretær i Utenriksdepartementet for Arbeiderpartiet i Jens Stoltenbergs første regjering i perioden 2000–2001. Etter Arbeiderpartiets valgnederlag ved stortingsvalget i 2001 ledet Johansen det interne utvalget som studerte valgnederlaget og foreslo tiltak for å gjenreise partiets tillit. Han var generalsekretær i Flyktninghjelpen 2002–2005. Johansen var igjen statssekretær i Utenriksdepartementet i Jens Stoltenbergs andre regjering i perioden 2005–2009. Som statssekretær arbeidet Johansen med internasjonale (ikke-europeiske) spørsmål, ikke minst med fredsarbeidet i Palestina, Sudan, Eritrea, og Afrika forøvrig. Fredsarbeid og utviklingsspørsmål er Johansens fremste interessefelt i utenrikspolitikken, og i denne egenskap var hans ansvarsområde som statssekretær i Utenriksdepartementet delvis overlappende med miljø- og utviklingsminister Erik Solheims fagfelt.
I 2009 ble Johansen valgt som partisekretær i Arbeiderpartiet etter Martin Kolberg, og satt i vervet til 2015. Høsten 2014 ble han valgt som byrådslederkandidat og listetopp for Oslo Arbeiderparti til kommunevalget i 2015. Etter valget ble han byrådsleder i Oslo.
Raymond Johansen var sportslig leder i Vålerenga Fotball, men trakk seg fra det vervet som leder av sportslig utvalg i august 2009.
Bokutgivelse
I 2022 ga han ut boka Gjennom krisa (sammen med Anders Lundell, Cappelen) med fokus på håndtering av koronapandemien og relasjonen til statlige myndigheter. I boken knytter han også pandemikrisen til egen oppvekst i en arbeiderfamilie på Tveita. Sven Egil Omdal i Stavanger Aftenblad beskriver boken som forfriskende og pågående, med preg av assosiasjonsstrømmer som det er vanskelig å vite hvor leder. Omdal kan den terningkast 5. VGs anmelder ga terningkast 3 og mener det er mye selvskryt i boken. Espen Søbye i Morgenbladet mener boken er preget av at den er kalkulert kommunikasjon ved at den har med uvesentlige private opplysninger (som at han har pacemaker og bor på Bislett) samtidig som andre vesentlige opplysninger er utelatt (som at han har en familierelasjon til byråd Robert Steen og at velgerne vraket ham ved kommunevalget i 1995). Dagens Næringslivs anmelder synes det ikke er en særlig god bok.
Tann
En tann er en emaljedekket benvekst i munnen på pattedyr, krypdyr, amfibier og fisk. Det er bare virveldyr som har virkelige tenner, selv om strukturer med tilsvarende funksjoner finnes hos mange virvelløse dyr. Tennene er festet til kjevebeinet gjennom røtter. Tenner kan regnes som en del av fordøyelsessystemet, selv om både nyttegraden og bruken varierer mye mellom artene.
Gan
Gan har flere betydninger:
Tann
Generelt om tenner
Ulike arter har ulikt antall tenner. Haier og krypdyr har gjerne et høyt, men variabelt antall, og tennene skiftes løpende. Pattedyr har derimot et fast antall tenner, og bytter tenner bare en gang i livet (melketennene). De første pattedyrene hadde 44 tenner, men hos de aller fleste er dette antallet sterkt redusert og gjerne nøye tilpasset artens kostholdsvaner. Hos flertallet av pattedyr finnes tre grunnleggende tanntyper; fortenner, hjørnetenner og kinntenner (forjeksler og jeksler).
Tennene sier mye om et pattedyrs kostvaner, og en zoolog vil kunne fortelle mer om et ukjent dyr ved å se på tennene enn ved å se et foto av dyret. Siden tennene også er kroppens hardeste bestanddeler, og derved forholdsvis lett blir fossiler, er studiet av tenner viktig i paleontologien. Mange grupper kjennes bare fra funn av nettopp tenner. Særlig gjelder dette de første virveldyrene (conodonter) og tidlige pattedyrene fra kritt-tiden.
Noen arter har utviklet tennene til å bli spesialredskaper, og da kan enkelte tenner benevnes som noe annet. For eksempel har rovpattedyrene utviklet fire av sine kinntenner til å bli et spesialisert kutte- og skjæreredskap som benevnes som rovtenner. Hoggtenner er et annet eksempel. Dette er hjørnetenner som har vokst seg spesielt lange og gjerne fungerer som et kombinert gripe-/drepe redskap hos en del arter. Smilodon er et nå utdødd eksempel på en art som utviklet hjørnetennene i overkjeven til det ekstreme. Noen arter har også utviklet såkalte støttenner. Dette er helst omdannede fortenner som vokser seg svært lange og gjerne stikker ut (ofte fra kinnene) foran ansiktet på dyrene. Slike tenner bruker både til forsvar, angrep og andre nyttige oppgaver. Elefanter er et godt eksempel på dyr som har utviklet støttenner.
Oppbygning
En tann er bygd opp lagvis. Det innerste laget er pulpa, med nerven. Siden kommer dentinet, som er ganske porøst. Ytterst kommer tannemaljen som består av et tynt lag. Emalje er det hardeste stoffet i kroppen.
Tenner hos voksne
Et voksent menneske har til sammen 32 tenner. Fire av disse er visdomstenner, og de er det ikke alle som får. Uten visdomstennene har mennesket altså 28 tenner.
Frembrudd av voksentenner
Tenner hos barn
Barn har 20 tenner. Disse tennene kalles melketenner og skal felles. Det skjer vanligvis mellom 6-12 års alder. Det som skjer er at de blivende tennene («voksentennene») vokser seg så store at de er klare til å erstatte melketennene, og dermed «spiser opp» roten til melketennene. Melketennene faller da lett ut.
Frembrudd av melketenner
Felling av tenner
Inndeling / Nomenklatur
Tannsettet deles inn i fire kvadranter, som er nummerert 1-4. Man begynner å telle fra høyre halvdel i overkjeven: Kvadrant 1 er oppe til høyre; kvadrant 2 er oppe til venstre; kvadrant 3 er nede til venstre; og kvadrant 4 er nede til høyre. Tennene nummereres dernest fra en til åtte, hvor man teller fra fortannen nær midten og ut mot siden. Seksårsjekselen, for eksempel, er tann nummer 6. Tolvårsjekselen er tann nummer 7 i rekken.
Karies
Karies, som på folkemunne kalles hull, er nærmest blitt en folkesykdom. Ifølge Statistisk sentralbyrå hadde femåringene i Norge i 2004 gjennomsnittlig 1,2 tenner med karieserfaring. 12-åringene hadde 1,7 tenner med karieserfaring i gjennomsnitt, mens det samme tallet for 18-åringene er 5 tenner.
Karies deles inn i fem graderinger:
Eksterne lenker
사람의 이
Steele County
Steele County er navnet på to fylker i USA:
Nils Jensen
Nils (Niels) Hjørring Jensen (født 19. april 1901, død 17. januar 1975) var en norsk bokser. Han fikk gull i fjærvekt i NM 1918 og i NM 1919. Han representerte først Bergens Atletklub og senere Oslo Atletklub.
Nils Jensen var sønn av Valdemar Jensen, også bokser.
Spiris striata
Utseende
Spiris striata har gule framvinger med tydelige mørke lange strektegninger. Strekene er framkommer fordi den har en mørkere brun farge på mellomrommet mellom vingenes ribbenett. På hver vinge er noen gjennomskinnelige lyse gulhvite flekker. Flekkene er vingeskjell uten farge. Vingene holdes taklagt bakover og sammenrullet rundt kroppen i hvile. Vingespennet er mellom 28 og 40 millimeter.
Bakkroppen er ensfarget gul-brunlige, men litt lyser bakerst. Den har en svart flekk på oversiden av hvert ledd, hos hunnen, og bredere flekker hos hannen, slik at flekkene danner bånd på bakkroppen.
Larvene er ofte sterk behåret med brune hår på siden og lengre mørke hår på ryggsiden. Hårene er arrangert i dusker på hvert ledd. Disse danner rekker av hårdusker bakover kroppen. Den har røde flekker langs ryggen, på hvert ledd, og de danner derfor langsgående linje på larvens kropp. Siden av kroppen er lysere, mer hvit, lengs ned. Utvokst blir den ca. 3 centimeter lang.
Levevis
Spiris striata finnes på soleksponerte, tørre steder, gjerne der det er noe sandholdig jord. Flygetiden er i juni og august. Sør i Europa flyr den i to generasjoner.
Hunnen legger opptil 200 egg rett på næringsplanten, eggene legges i ringformede grupper på 20-100 egg.
Larvene lever på ulike planter og urter. De lever av å gnage av bladene, de vokser seint, og overvintrer som halvt utvokst.
Spiris striata tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der bjørnespinnerens indre og ytre organer endres. I hvilestadiet ligger puppen i en kokong larven har spunnet. Kokongen er ofte delvis gjennomskinnelig spunnet og består også ofte av noe av larvens hårbekledning. Puppen klekkes etter to til tre uker.
Navnet
Det latinske navnet Spiris betyr noe som er sammenrullet, og slekten har trolig fått navnet fordi den «ruller» vingen sammen rundt kroppen i hvile. Navnet striata betyr streket. På svensk heter den Streckhedspinnare, på engelsk Feathered Footman
Utbredelse
Spiris striata er utbredt i det sydligste Europa, østover til Kina. Ikke i Norge. Men er funnet i aller sydligste Sverige og Danmark
Elliniki Podosferiki Omospondia
Elliniki Podosferiki Omospondia (EPO) (gresk: Ελληνική Ποδοσφαιρική Ομοσπονδία) er særidrettsforbundet for fotball i Hellas. EPO er gresk fotballs øverste organ og er ansvarlig for å avholde nasjonale serie- og cupmesterskap samt landskamper for herrer og kvinner i Hellas. Forbundet ble grunnlagt i 1926 og ble medlem av FIFA i 1927 og UEFA i 1954.
Ryparia purpurata
Ryparia purpurata  er en bjørnespinner (Arctiidae).
Elliniki Podosferiki Omospondia
EPO arrangerer blant annet Superligaen, Den greske fotballcupen og Supercupen.
Ryparia purpurata
Utseende
Ryparia purpurata har gule framvinger. På hver vinge er noen litt utydelige brunlige flekker. Bakvingene er ensfarget røde, men er litt lyser bak, innved kroppen. De har flere markerte mørke runde flekker. Vingespennet er mellom 36 og 52 millimeter. Vingene holdes taklagt bakover kroppen i hvile.
Enkelte arter bjørnespinnere i delgruppen Arctiinae kan kanskje forveksles med andre sommerfugler, kanskje særlig andre arter i gruppen Noctuoidea. Men de kan skilles fra disse ved de to duftkjertlene hunnene har like ved eggleggingsåpningen, helt bakerst på bakkroppen. Samt at mange av artene har en bakkropp i rødt eller orange med mørke flekker. Mens høreorgan (Tympanalorgan) på siden av brystet (metathorax) er felles for gruppen Noctuoidea.
Levevis
Flygetiden er i juli og august. Den er normalt nattaktiv, men hannen er av og til dagaktiv.
Hunnen legger flere hundre egg rett på næringsplanten, eggene legges i små grupper.
Utbredelse
Ryparia purpurata er utbredt i Europa, særlig i sørøst. Den finnes østover i Asia til Japan. Ikke i Norge. Men er funnet i helt sør i Finland, hvor den finnes delvis og i perioder med varmt klima. Den er funnet tre ganger i det sørøstlige Sverige, disse funn er trolig migresjoner.
Navnet
Det latinske navnet Ryparia betyr uren eller skitten. Navnet purpurata betyr purpurfarget. På svensk heter den Citrongul igelkottspinnare, på engelsk Purple Tiger
Lepismatidae
Lepismatidae er en familie (biologi) med primært vingeløs insekter, som er representert med sølvkre og fyrkre i Norge. De er relativt små og unserlige dyr, men kan utgjøre en plage innomhus. Dyrene er varmesøkende og lyssky.
Utseende
Lepismatidae har en avlangt dråpeformet kroppsform og er gjerne ca. 1 centimeter lange. Kroppen er kledt med løstsittende, ofte metallisk fargede skjell. Antennene er lange og tynne, trådformede, fasettøynene ganske små. Som andre Zygentoma har de kjever (mandibler) med to ledd-knuter (condyler). Bakerst har de tre lange haletråder, de på sidene kalles cerci og midt-tråden terminalfilament.
Levevis
thumb|left|300px| [[Fyrkre (Thermobia domestica)]] Lepismatidae lever på steder med høy luftfuktighet. Ved siden av arter som lever i menneskelige omgivelser, finner man mange arter som lever utendørs, i jord eller under løv osv. Dyrene trives best på litt varme steder, og i hus er de mest vanlige på kjøkken og bad, eller i kjellere som har kombinasjonen fuktige og varme rom.
Dyrene er lyssky og er aktive i mørke (nattaktive). De kryper rundt om natten, på leting etter mat. Om dagen gjemmer de seg i gulvsprekker og lignende.
Dyr som lever i menneskelige omgivelser, lever av matrester, tapetklister, papir og lignende. De viltlevende artene lever av alger, sopp og detritus (dødt organisk materiale).
NATO-medaljen
NATO-medaljen er en medalje som tildeles av NATO for innsats i alliansens operasjoner. Den ble vedtatt innført 20. desember 1994 av Det nordatlantiske råd og første gang tildelt 27. november 1995 til mottakere fra 14 nasjoner i alliansen, for tjeneste i det tidligere Jugoslavia. Medaljen er senere tildelt for deltakelse i operasjoner andre steder. NATOs generalsekretær fastsetter reglene for tildeling i det enkelte tilfelle. Medaljen kan tildeles for både militær og sivil innsats.
Lepismatidae
Utvikling
Hunnen legger opptil 100 egg, enkeltvis eller noen få sammen, som regel skjult i sprekker eller i forbindelse med næringsstoffer. De nyklekte larvene er de Ca. 2 mm lange. De har åtte hudskift før de er utvokst og kjønnsmodne.
NATO-medaljen
Utforming
NATO-medaljen er rund med en diameter på 35 mm og utført i bronse. Den bærer på advers NATOs emblem, kompassrosen, satt inn i en olivenkrans. Revers bærer i midten innskriften «IN SERVICE OF PEACE AND FREEDOM» og «AU SERVICE DE LA PAIX ET DE LA LIBERTE» med en gren imellom. Langs kanten står omskriften «NORTH ATLANTIC TREATY ORGANIZATION» og «ORGANISATION DU TRAITE DE L'ATLANTIQUE NORD».
Lepismatidae
Utvikling
De har ametabol utvikling, det vil si at de ikke har «forvandling» (metamorfose), noe puppestadium. Nymfene er like de utvokste (kjønnsmodne) individene (imago), bortsett fra størrelsen. I vanlig romtemperatur tar det Ca. 6 måneder før de blir voksne, og kan leve i 2-4 år.
NATO-medaljen
Utforming
Medaljen er opphengt i et bånd i NATOs farger, blått og hvitt, med tillegg av gult. Båndets utforming varierer etter hvilken operasjon det er snakk om. Det utstyres med en spenne som indikerer hvilken operasjon medaljen er tildelt for.
Lepismatidae
Skadedyr
Lepismatidae kan gjøre skade i hus, ved at de gnager i papir. De kan også være plagsomme når de finnes på kjøkken og bad. Men normalt innebærer ikke aktivitet av disse dyrene noen fare. De er kanskje heller «nyttige» da de er en indikator på at det kan være problemer med høy fuktighet i et rom. Senkes luftfuktigheten og det blir et tørrere klima, vil dyrene forsvinne av seg selv.
Systematisk inndeling
thumb|300px| Skjeggkre Ctenolepisma longicaudata
NATO-medaljen
Utforming
Medaljestripen kan utstyres med arabiske tall for å indikere gjentatt tjeneste i samme operasjonsområde. Denne praksisen ble innført i 1999 og opphørte i 2003, men ble gjenopptatt i 2011.
NATO-medaljen for det tidligere Jugoslavia
Med tilbakevirkende kraft fra 1. juli 1992 og ble NATO-medaljen tildelt alle militære medlemmer av NATOs fredsbevarende styrke som tjenestegjorde i minst 30 dager i landene tilhørende den tidligere Sosialistiske føderale republikken Jugoslavia. For personell som deltok i støtteoperasjoner fra europeiske baser eller skip i Adriaterhavet var kravet for tildeling minst 90 dager i direkte støtte til NATOs oppdrag i det tidligere Jugoslavia. Under de samme krav til tjeneste har noen medaljer også blitt tildelt NATO internasjonale sivile og andre sivile tilknyttet medlemsstatenes militære styrker. Tildeling av NATO medaljen for tjeneste i Jugoslavia opphørte 31. desember 2002.
Medaljer for påfølgende operasjoner
NATO-medaljen er senere tildelt for en rekke andre operasjoner der NATO-styrker har deltatt. Disse var også i de første tilfeller knyttet til land i det tidligere Jugoslavia. I 2001 kom Atlanterhavspaktens artikkel 5 for første gang til anvendelse etter terrorangrepene i USA 11. september 2001 og flere NATO-operasjoner fulgte av dette. For NATO-medaljen fikk dette den konsekvens at båndspennen indikerer deltagelse i artikkel 5-operasjoner eller operasjoner under annet mandat.
NATOs fortjenstmedalje
NATOs fortjenstmedalje (engelsk: NATO meritorious service medal) for operativ og ikke-operativ innsats av militært eller sivilt personell, har blitt delt ut siden 2003. Medaljen er i sølv. Medaljebåndet er blått med hvite kantstriper besatt med smale gule og blå striper. Båndet er utstyrt med en spenne med innskriften «MERITORIOUS». Det tildeles omkring 150 medaljer i denne kategorien årlig.
Norske mottagere Medaljen er tildelt bl.a. Trond Melting og Torgeir Gråtrud.
Tildeling
NATO-medaljen tildeles etter nominasjon av personell fra hvert enkelt medlemsland. Medaljen kan også tildeles personell fra land som ikke er medlem i NATO, men som deltar i NATO-operasjoner.
St Germans
St. Germans (kornisk: Lannales) er en landsby og verdslig sogn i østlige Cornwall i England. Byen ligger ved elven St Germans eller Lynher, en del av elven og elvemunningen Tamar. Byen har sitt navn fra Sankt Germanuskirken til St. Germans priorinnekloster. En praktfull og gammel normannisk kirke er ligger tilstøtende til eiendommen Port Eliot til den nåværende jarl av St Germans. Sognet hadde en befolkning på 1427 innbyggere i 2001, noe som økte til 1 460 ved folketellingen i 2011.
Beskrivelse
Byen var opprinnelig en travel fiskelandsby på 1800-tallet. Kaianleggene i St. Germans var hektisk opptatt i det siste århundret med å laste tømmer, kull og kalkstein. Inntil den andre verdenskrigen var veistein viktig. I dag er kaien hjemstedet for byens seilingsklubb, Quay Sailing Club (QSC), som nå er godt etablert og del av byens liv.
Byen var en gang en av de såkalte «råtne valgkretser» som valgte to medlemmer til Underhuset før det ble reformert ved reformloven av 1832. Som ved mange råtne valgkretser i Cornwall var stemmeretten i St Germans begrenset til et lite antall av «frimenn» enn til alle beboere. Det var dog ikke mange som bodde i St Germans. I 1832 var det kun 247 mannlige beboere, men en tidligere folketelling hadde vist hele prestegjeld (hvor valgkretsen bare var en liten fraksjon av) hadde en reell befolkning på 2 404, og det opprinnelige forslaget var at St Germans skulle bare miste den ene av dets to underhusmedlemmer, men regjeringen (Whig) bestemte at tilgjengeligheten av en tilstrekkelig befolkning i de omliggende prestegjelder ikke skulle være nok for å berge valgkretsen fra stemmeretten ble fjernet om ikke en betydelig del av befolkningen allerede innenfor valgkretsens grenser, og vedtakets gjennomførelse ble endret slik at det fjernet begge underhusmedlemmene fra St Germans. Tory-opposisjonen angrep beslutningen som politisk motivert og St Germans var en Tory-valgkrets. Stemmegivningen i Underhuset var en av de smaleste i samtlige debatter om reformlover.
St. Germans var opprinnelig bispesetet for Cornwalls bispedømme før setet ble slått sammen med Exeter i 1261. I da er biskopen av Truros stedfortreder kjent som biskopen av St. Germans i innrømmelse av dette, skjønt han har ingen spesiell forbindelse til landsbyen.
Jernbanestasjonen i St. Germans ble åpnet den 4. mai 1859 på vestsiden av St, Germans’ viadukt (bruvei), 32 meter over kaianlegget. Det er notabel for å ha den best bevarte korniske stasjonsbygning.
Apogeum
thumb|350px|Apogeum i Bs bane rundt jorden (A) er her markert som Y. [[Perigeum er markert som X.]] Apogeum er det punktet i en elliptisk bane rundt jorden som befinner seg lengst mulig unna jorden. Motsatt kalles punktet som befinner seg nærmest mulig jorden perigeum.
Apogeum brukes bare for baner rundt jorden, mens et tilsvarende punkt i en bane rundt solen kalles aphelium, og et tilsvarende punkt i en bane rundt et generelt himmellegeme kalles apoapsis.
Apogeum og perigeum brukes for å beskrive baner til både kunstige satellitter, slik som Den internasjonale romstasjonen, og naturlige satellitter som månen.
Wells County
Wells County er navnet på to fylker i USA:
Elizabeth Woodville
Elizabeth Woodville (også skrevet Wydville, Wydeville, eller Widvile, født ca. 1437, død 8. juni 1492) var Edvard IV av Englands dronning fra 1464 til hans død i 1483. På den tiden da hun ble født var hennes familie rangert som lavadel i det engelske aristokrati. Hennes første ekteskap var med en mindre tilhenger av huset Lancaster, sir John Grey av Groby; han døde i det andre slag ved St. Albans og etterlot Elizabeth som enke med to sønner. Hennes andre ekteskap med Edvard IV førte til en cause célèbre, kontrovers eller skandale, i sin tid grunnet Elizabeths store skjønnhet og hennes mangel på adelig bakgrunn og eiendommer. Edvard var kun den andre kongen i England etter den normanniske erobringen i 1066 som giftet seg med av sine undersåtter, og Elizabeth var den første som ble kronet som dronning. Hennes ekteskap ble beriket av hennes søsken og barn, men deres framgang pådro seg fiendskapet til Richard Neville, jarl av Warwick, «Kongemakeren» og hans ulike allianser med de fleste seniorfigurer i den økende delte kongefamilie.
Denne fiendtligheten utviklet seg til åpen splid mellom kong Edvard og Warwick og førte til en viljekamp som til sist resulterte i at Warwick endret posisjon og allierte seg med saken til huset Lancaster. Elizabeth forble å utøve politisk innflytelse selv etter at hennes sønn var blitt kortvarig utropt som kong Edvard V av England, men ble avsatt av hennes svoger, Rikard III og som selv grep kongetronen. Hun kom til å spille en betydningsfull rolle å sikre tronen for Henrik Tudor i 1485, noe som førte til slutten for rosekrigene. Etter 1485 ble hun imidlertid tvunget til side til fordel for Henrik Tudors mor, Margaret Beaufort, og hennes innflytelse på hendelsene i disse årene, og at hun deretter ble tvunget til å trekke seg fra hoffet har forblitt uklare.
Tidlige år og første ekteskap
Til tross for denne ugunstige begynnelsen fikk det gifte paret snart framgang, hovedsakelig grunnet Jacquettas fortsatte gode posisjon innenfor den kongelige familie. Han beholdt sin rang og enkestatus som hertuginne av Bedford. Det siste ga i begynnelsen en inntekt på mellom 7000 og 8000 pund i året. I årenes løp ble denne inntekten minsket grunnet territoriale tap i Frankrike og sammenbruddet i kongelige finanser i England. Richard ble æret med militære ranger hvor han beviste at han var en dyktig soldat. Ytterligere æresbevisninger fikk de begge da Henrik VI giftet seg med Margaret av Anjou. Hennes onkel var Jacquettas svoger ved at Jacquettas søster Isabelle hadde giftet seg Margaret of Anjous onkel på farssiden, Charles du Maine. Ekteparet Woodville var blant de som ble utpekt til eksortere bruden til England, og familien fikk ytterligere fordeler ved denne doble forbindelsen til kongefamilien. Richard ble opphøyd til rangen av baron Rivers i 1448. Deres barn vokste således opp til å få betydelige privilegier og materiell bekvemmelighet.
Elizabeth, den førstefødt av ialt 14 barn, ble sendt til lady Grey da hun var gammel for lære å bli en adelskvinne og administrere sin egen husholdning. 15 år gammel ble hun i 1452 gift med familien Greys eldste sønn, John Grey av Groby, arvingen til baroniet Ferrers av Groby. Et år etter bryllupet født hun sin første sønn, Thomas (senere marki av Dorset), og deretter sin andre sønn Richard i 1457. Til tross for den lykkelige begynnelsen for det unge paret, kom det ikke til å vare lenge. England havnet i en innbyrdesstrid mellom huset Lancaster (de røde) og huset York (de hvite) om den engelske tronen. Begge familiene Woodville og Grey var alliert med Lancaster. I det andre slag ved St. Albans som en del av rosekrigene, sto huset York igjen som seierherre. Både Elizabeths far og bror måtte trygle om nåde til den nye konge Edvard IV, men hennes ektemann John Grey ble drept. Hennes eiendommer etter ektemannen ble tatt fra henne og etterlot hennes sønner uten arv. Elizabeth ble tvunget til å flytte tilbake til familiens hjem i Grafton.
Gift med Englands konge
Edvard IV hadde mange elskerinner, den beste kjente av dem var Jane Shore, og han hadde ikke nye rykte for å være trofast, heller tvertimot. Det synes som om Elizabeth nektet kun å bli hans elskerinne. Edvard IV giftet han seg således med Elizabeth Woodville, en enke med to barn, men bryllupet skjedde i hemmelighet og selv om datoen ikke er kjent er det tradisjonelt antatt å ha skjedd på hennes familiehjem i Northamptonshire den 1. mai 1464. Kun brudens mor Jacquetta og to terner var tilstede med presten. Edvard giftet seg med Elizabeth kun tre år etter at han hadde erobret den engelske tronen i etterdønningene av sin overveldende seier over Lancester-fraksjonen i slaget ved Towton 29. mars 1461, kanskje det blodigste slaget på engelsk jord med kanskje så mange som 30 000 falne. Slaget førte til at kong Henrik VI ble avsatt. Ingen andre hadde kunnskap om bryllupet, og det var først da Edvards nærmeste rådgiver, lord Warwick, foreslo et frieri han hadde gjort med en fransk prinsesse at det ble avslørt at Edvard allerede var gift. Elizabeth ble kronet som Englands dronning den 26. mai 1465.
I de første årene av sitt styre var Edvard IV avhengig av en liten sirkel av tilhengere, mest betydningsfull var hans rådgiver, Richard Neville, jarl av Warwick. Uvitende om Edvards nylig inngåtte ekteskap forhandlet han en allianse med Frankrike for å utligne et lignende arrangement som ble gjort av hans store fiende Margaret av Anjou, hustru av den avsatte Henrik VI. Da det ble kjent at kongen allerede var gift med Elizabeth Woodville, som ikke var adelig og dessuten fra en familie Lancaster-tilhengere, ble Warwick både overrasket, ydmyket og fornærmet. Hans forhold til kongen bedret seg aldri igjen. Ekteskapet ble også dårlig mottatt av Privy Council, det kongelige råd, som i henhold til Jean de Waurin som fortalte Edvard med stor oppriktighet at «han måtte vite at hun var ingen hustru for en fyrste som ham selv.»
Med ankomsten av den nye dronningen kom også mange slektninger av henne til hoffet. En del av dem var inngiftet med flere av de store familier i England. Tre av hennes søstre var gift med jarlene av Kent, Essex og Pembroke. En annen søster, Catherine Woodville, giftet seg med dronningens 11 år gamle verge Henry Stafford, 2. hertug av Buckingham, som senere allierte seg med Edvard IVs bror Rikard, hertug av Gloucester, i opposisjon til familien Woodville etter at Edvard IV døde. Elizabeths 20 år gamle bror John Woodville giftet seg med Katherine Neville, hertuginne av Norfolk. Hertuginnen hadde blitt enke tre ganger og var antagelig rundt 65 år gammel, noe ble en skandale ved hoffet, og kjent i samtiden som et «diabolisk ekteskap». Elizabeths sønn fra hennes første ekteskap, Thomas Grey, ble gift med Cecily Bonville, 7. baronesse Harington.
Til tross alle kontroverser gikk Elizabeths ekteskap med Edvard bra, og de var åpenbart lykkelige sammen. Imidlertid hadde hun født ham tre døtre, men de trengte en sønn som arving, og da hun ble gravid for fjerde gang, ba hun om en sønn. Den 2. november født hun en sønn som ble oppkalt etter faren, Edvard V. Hun fødte totalt ti barn, inkludert enda en sønn, Richard, hertug av York, som senere ble sammen med sin bror som en av prinsene i Tower. Fem døtre vokste også opp til de ble voksne.