cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kornsirkel
Kornsirkler med spektakulære mønstre har oppstått på tilsynelatende uforklarlig vis, og flere har spekulert på opphavet. Mysteriet har blitt forsøkt forklart med ukjente værfenomener, skjulte eksperimenter, overnaturlige krefter og intelligente romvesener. Selv om sirklene i 1990-årene ble avslørt som menneskeskapte påfunn, er det fortsatt kornsirkel-entusiaster som tror på alternative forklaringsmodeller.
En enkel metode for å lage tegninger i en kornåker, er å feste den ene enden av et tau til en staur i jorda og den andre enden til en plankebit som gjør det lettere å presse ned stråene til felt som danner mønstre.
Historikk
Det er ingen kjente tilfeller av kornsirkler fra gammelt av. Fenomenet er likevel blitt knyttet til den såkalte Mowing-Devil i England i 1678. Historien om «Slåttedjevelen» handler imidlertid ikke om at planter blir lagt ned, men om slått av en kornåker i forbindelse med en uenighet. Fortellingen omfatter heller ikke geometriske formasjoner.
Det er uklart når moderne kornsirkler oppstod, men antall tilfeller økte markant fra 1980-årene og var vanligst de første tiårene siden. I England skal det ha vært mange i områdene rundt Stonehenge og tilsvarende fornminner. Flere har angivelig kommet til om nettene og uten mennesker til stede.
I 1991 sto engelskmennene Doug Bower og Dave Chorley frem og påstod at de hadde startet fenomenet i 1978 ved å lage faktiske sirkler i kornåkre ved bruk av enkle verktøy. Kameratene viste hvordan de kunne lage en kornsirkel på én time.
Åpningsforestillingen til De olympiske leker i London i 2012 viste filmopptak av to steder med kornsirkler formet som de olympiske ringene og plassert slik at de kunne sees fra passerende tog.
Alternative forklaringer
Alle funn av kornsirkler er forenlig med menneskelig aktivitet. Likevel har enkelte framsatt fantasifulle og pseudovitenskapelige teorier om tilblivelsen når opphavet til en kornsirkel ikke er kjent.
UFO-entusiaster, tilhengere av new age og esoteriske forestillinger og flere andre har hevdet at det ikke kan være mennesker som står bak alle sirklene. Alternative miljøer og eksperter har derfor foreslått en rekke forklaringer på sirklene.
Det har kommet gjetninger om uvanlig meterologi og ukjente magnetfelt såvel som mystisk plasma og magiske åndsmakter. Andre har ment at åkerfigurene skyldes hemmelig militærteknologi. Atter andre har tolket formasjonene som beskjeder fra utenomjordiske vesener, tidligere sivilisasjoner eller til og med tidsreisende.
Det har også vært påstander om at mystiske, svevende og lysende kuler, og uidentifiserte helikoptre, har blitt sett i nærheten når kornsirkler dannes. Personene bak et videoopptak som dokumenterte lyskuler over kornsirkler, innrømmet senere at filmen var en forfalskning.
I 1980- og 1990-årene brakte populærvitenskapelige tidsskrifter som Illustrert Vitenskap og Fakta rapporter om at plantene i en kornsirkel kunne være bøyd av mikrobølgestråling i stedet for på vanlig mpte. Bladene skrev også om fravær av menneskelig påvirkning og måling av uvanlig stråling. I dag er dette ansett som pseudovitenskap, mens det den gang var tema for seriøs forskning. Det var den gang også mer sannsynlig at en ukjent faktor var inne i bildet, ikke minst sett i lys av at GPS ikke var tilgjengelig for allmennheten.
Selv etter at kornsirkler ble avslørt som spøkefulle menneskeverk, er det fortsatt croppies på nettet, troende kornsirkel-tilhengere som knytter tilblivelsen til kvasivitenskap, konspirasjonsteorier, nyreligiøsitet og overtro som forklaringsmodeller.
Sphaerodactylidae
Sphaerodactylidae er en gruppe gekkoer. De fleste artene er små og dagaktive, og de legger som regel bare ett egg om gangen. Eggene har hardt skall.
Moderne gekkosystematikk begynte med en artikkel av G. Underwood i 1954. I denne artikkelen ble den karibiske slekten Sphaerodactylus plassert i en egen familie, Sphaerodactylidae, sammen med fire nærstående slekter fra det samme geografiske området. Gruppen ble seinere regnet som underfamilien Sphaerodactylinae, og deretter som stammen Sphaerodactylini i familien Gekkonidae. I T. Gamble & al. (2008) blir Sphaerodactylidae gjenopprettet. Til den nye familien regnes også den karibiske slekten Aristelliger og fem slekter fra Den gamle verden. En ny søramerikansk slekt, Chatogekko, ble beskrevet i 2011.
Artene i gruppen ble tidligere regnet til underfamiliene Gekkoninae og Teratoscincinae (Teratoscincus) i den store familien Gekkonidae. Sphaerodactylidae er søstergruppen til Phyllodactylidae + Gekkonidae (i snever betydning).
Gruppen oppstod sannsynligvis langs sørbredden av Tethyshavet i midtre kritt i det området som nå er Nord-Afrika, middelhavsområdet og Arabia. Saurodactylus og artene i Den nye verden ser ut til å skilt lag for 100 til 120 millioner år siden, noe som stemmer bra med tidspunktet for når Atlanterhavet begynte å åpne seg.
Innset kraftverk
Innset kraftverk ligger ved Innset i Østerdalen (Bardudalen) i Troms og Finnmark. Kraftverket utnytter det ca. 185 meter høye fallet mellom Altevatnet og Innsetvatnet.
Kraftverket har en kapasitet på 91 MW fra to francisturbiner. Gjennomsnittlig årsproduksjon på 460 GWh.
Kraftverket er eid av Statkraft.
Haderslev
Haderslev (tysk: Hadersleben) er en by i det østlige Sønderjylland med 21 485 innbyggere (per 2013). Siden 1. januar 2007 har Haderslev i forbindelse med kommunalreformen i 2007 vært administrasjonssentrum i den sammenlagte Haderslev kommune i Region Syddanmark.
Kulturgeografi
Byen ligger i Sønderjyllands lengste tunneldal. Øst for byen ligger Haderslevfjorden og vest for byen ligger Haderslevdammen. Haderslev ble omtalt av Saxo Grammaticus allerede i begynnelsen av 1200-tallet, og i år 1292 fikk den kjøpstadsrettigheter. Bosetning i det området som byen idag strekker seg over, daterer seg imidlertid enda lenger tilbake i tid. Funn fra vikingtiden ved kirken i Starup antyder dette. Haderslev ble skapt der hvor fjorden kunne krysses i nærheten av veien fra Danmarks eldste by, Ribe, til ferjestedet ved Årøsund hvor det siden middelalderen hadde vært ferjetrafikk til Fyn. Under «den tyske tiden», det vil si i perioden 1864–1920, ble det anlagt en rekke jernbanelinjer som tilsammen ble kalt Haderslevs jernbaner.
Bygninger i Haderslev
Haderslevs landemerke er Haderslev domkirke, som har eksistert siden midten av 1200-tallet og som siden 1922 har vært sete for Haderslev bispedømme. Byen var ett av arnestedene for reformasjonen i Danmark, og allerede i 1526 innførte Christian III som hertug av Slesvig-Holsten reformasjonen i Haderslev, åtte år før han ble konge av Danmark.
En annen kirke er den hvitkalkede Gamle Haderslev kirke, som ligger ved bredden av den indre dammen.
En renovering av byens eldre hus har ført til at Haderslev byr på en unik samling av hus og bygninger fra 1400 til begynnelsen av 1900-tallet, og bysentrums brosteinslagte gater og smug danner en opplagt bakgrunn for byvandringer.
Tidligere hadde byen slottet Haderslevhus, noe gatenavnet Slotsgade (Slottsgate) fortsatt vitner om. Slottet menes å ha eksistert siden 1200-tallet, men i midten av 1500-tallet ble det revet ned og erstattet av Hansborg, som ble oppført som et moderne renessanseslott av hertug Hans den eldre. Etter hans død falt det tilbake til den danske kronen, og Frederik II, som selv var født på det gamle Haderslevhus, bygget Hansborg ferdig. Det var på størrelse med Kronborg slott. Det nye slottet ble heretter igjen gitt det gamle navnet Haderslevhus. Det ble ett av Christian IVs favorittslott. Her giftet han seg, og mange av hans barn ble født på slottet. Ulykkeligvis ble Haderslevshus nedbrent under Hannibalfeiden i 1664 og siden ble det aldri gjenoppført. En del av stenene ble i 1660-årene brukt til oppføringen av Det Kongelige Bibliotek.
Slesvigske musikkhus er oppført ovenfor Haderslev kaserne til bruk for Slesvigske musikkorps og områdets øvrige musikkaktiviteter.
Annet
Byen opplevde en katastrofe i Haderslevdammen den 8. juli 1959, da det brøt ut en brann om bord i turbåten Turisten. Det hele endte med tap av 57 menneskeliv. På 50-årsdagen i 2009 ble en minnestein reist i en park ved dammen.
Haderslev er den eneste byen i Danmark utenom København med en vaktparade, ettersom det slesvigske musikkorpset marsjerer gjennom byen til domkirken de fleste fredager kl. 12. I domkirken blir et minneblad snudd i et minnekapell for det slesvigske fotregimentets falne.
Byskilt på tysk og dansk har lenge vært alminnelige i Nordtyskland, og i 2015 forsøkte Haderslev som første danske by seg med parallelle tyske navn på byskiltene, slik at det under «Haderslev» også står «Hadersleben».
Sport
Haderslev er hovedsete for sportsklubben Sønderjysk elitesport, som blant annet har et fotballag i Superligaen og som har hjemmebane på Haderslev fotballstadion.
Vennskapsbyer
Haderslev er vennskapsby med:
Litteratur
Sandbeck, Randi: Katastrofe får et mindesmærke i JydskeVestkysten, 30. mars 2008.
Ole Festad
Ole Festad (født 18. september 1882 på Festad i Østre Toten, død 2. mars 1967) var ordfører i Østre Toten fra 1932 til 1934. Han representerte Bondepartiet, som hadde hatt ordføreren sia 1923. Etter Festad begynte en 60 år lang periode med Arbeiderparti-styre i bygda.
Festad var sønn av gardbruker Ole Festad og Olina, f. Bøe. Etter eksamen fra Storhove landbruksskole i 1904 oppholdt han seg en sommer i Danmark. Festad tok over farsgarden og ble i 1918 gift med Hjørdis Olafsby (1890–1929).
Han var medlem av herredsstyret i periodene 1917-1922 og 1932-1934, den siste perioden som ordfører. Festad var dessuten formann i blant annet provianteringsrådet og ligningsnemnda, samt styret for Østre Toten bondelag, Lena meieri og Valle landbruksskole.
Villa de Cortés metrostasjon
Villa de Cortés er en stasjon på Mexico bys metros Linje 2. Den ligger sør for byens sentrum, langs Calzada de Tlalpan i distriktet Benito Juárez. Stasjonen befinner seg på bakkenivå.
Stasjonens logo skal forestille en hjelm av samme typen som de spanske conquistadorene brukte. Under ledelse av Hernán Cortés invaderte de aztekerimperiet på 1500-tallet. Området rundt stasjonen har vært kjent som Villa de Cortés siden kolonitiden.
Antalya (provins)
Antalya er en av Tyrkias 81 provinser. Provinsens areal er 20 723 km². Administrasjonssenteret ligger i byen Antalya.
Provinsen ligger sørvest i Tyrkia og grenser til provinsene Muğla i vest, Burdur, Isparta og Konya i nord og til Karaman og Mersin i øst og i sør har den en over 65 mil lang kystlinje mot Middelhavet.
Distrikter
Provinsen Antalya består av nitten distrikter:
Munthes gate (Oslo)
Munthes gate (25-41, 30, 38-40) er en gate på Frogner i Oslo. Den går fra Eckersbergs gate til Kirkeveien og krysser også Tidemands gate. Nordraaks gate ender i Munthes gate.
Antalya (provins)
Referanser
Antalya
Muntlig litteratur
Muntlig litteratur er ulike former for litterære uttrykk ivaretatt og formidlet gjennom tale og/eller sang, ofte gjennom flere ledd. Forskjellige former for folkediktning som for eksempel sagn, eventyr og ballader, er klassiske eksempel på muntlig litteratur. Forøvrig kan alle slags typer muntlig overleverte fortellinger med en viss struktur komme inn under definisjonen muntlig litteratur. Selv om det kan være krevende å dra klare grenselinjer, er det tjenelig å skille mellom muntlig litteratur og muntlige sjangre, der sistnevnte også favner for eksempel samtalen.
Den kollektive bevissthet
Samfunn uten skriftkultur har per definisjon ingen skriftlig litteratur, men mange har likevel en rik og variert flora av muntlige overleveringer som fortellinger og lyrikk. Når man sammenligner muntlig overlevert litteratur med skriftlig litteratur har den muntlige flere tydelige trekk for seg selv. Røttene til muntlig overlevering er dypt begravd i faste tradisjoner og riter og bevart i hukommelsen og gjentagelsen i framførelsen. Fortellingene gir uttrykk for livsvisdom og årelang erfaring, gjerne over mange generasjoner. Muntlig litteratur i tradisjonell framføring anses som en bedre projeksjon av de innerste dyp i samfunnets sosiale og kulturelle liv, dets tradisjoner, vaner, skikker, oppførsel, riter og lignende, enn nedskrifter av den samme litteraturen.
Ettersom kilden for muntlig overlevering stort sett er anonym kan den samme fortellingen ofte framføres i til dels svært ulike versjoner ved at fortellingen renner like friskt som vannet strømmer i en elv. Fortellingen blir videreført fra munn til munn, fra dialekt til dialekt, fra dal til dal, fra gammel til ung, og hvor alle bidrar ved å legge til eller trekke fra og dermed berike fortellingen og etablere dens kollektive basis, jamfør tradisjonsøkologi.
Her kan det tillegges at i eldre tid, og i skriftløse samfunn, var/er muntlig overlevering til dels underlagt streng kontroll. Her til lands ble for eksempel lovverket overlevert muntlig og korrekt gjennom mange generasjoner. Det ser ut til at korreksen til en viss grad også gjaldt sagafortellinger og ættesoger m.m..
Metoder for erindring
De fleste samfunn uten skriftkultur har hatt en tradisjon for muntlig overlevering, inkludert korte fortellinger, sagn, myter, ordspråk, gåter, ættetavler, men også lengre fortellinger. Muligens var fremveksten av poesi og musikk en måte å huske lengre fortellinger utover fortellingens struktur ved hjelp av en tekstur med rytme og faste skjemaer som gjentar seg selv. Bruk av gjentagelser er eksempelvis et typisk trekk ved muntlig litteratur.
Et unntak i nord
De norrøne skaldekvadene ble også framført, husket og videreført av en skald, eller en rekke skalder, men øyensynlig ble kvadene i liten grad endret. Et trekk ved norrøn litteratur er at krigeren også er en forteller, en som tar vare på den kollektive hukommelse, og i motsetning til mange kulturer hvor fortellingen ikke bare er kollektiv, men også anonym og ansiktsløs, skjelnet de gamle nordmenn sylskarpt mellom skalden og den som bringer kvadet videre.
"Man kjenner, ja man overdriver forfatterstoltheten og legger stor vekt på originalitet, " skriver Arnold Hauser om de gamle nordmenn i boken Kunsten og litteraturens sosialhistorie (München, 1953). «Her bevares forfatternes navn sammen med selve verkene: et fenomen som ikke forekommer noe annet sted, før de geistlige forfatterne dukker opp, og som i Norden kanskje er forbundet med den prestisje som dikteren har som kriger.»
En stor skald som Øyvind Finnsson, som bevisst lånte en strofe fra «Håvamål» i sitt «Håkonarmål» fikk høre det i kallenavnet ‘Skaldespiller’, skjønt det neppe var ment så nedsettende slik ettertiden synes å tro, men vitner om en ekstrem forfatterbevissthet.
Muntlig litteratur etter skriftkulturens etablering
Skriftkulturen ble opprinnelig til som et hjelpemiddel for å huske det talte ord, spesielt fortellinger og taler. Med tiden ble det skrevne ord tillagt større vekt enn det talte. Dette gjaldt også løfter og bekreftelser av ulike slag. De gamle nordmenn så i begynnelsen med skepsis på bøker og mente at det skrevne ord ville gå ut over hukommelsen og det man var vant til å huske. En gammel Telemarksbonde som ikke kunne lese, regnet seg som en ordholden mann, og var direkte krenket over at han skulle være nødt til å legge fram skriftlig dokumentasjon.
Ettersom skriftkulturen ble etablert i det vestlige samfunnet ble betydningen av den muntlige fortellingen redusert. Fortelleren – i motsetning til forfatteren – som yrke forsvant. Samtidig gikk ikke de tradisjonelle fortellermiljøene tapt med det første, selv om skriftspråket tvang seg fram. I tradisjonsbevisste miljøer ble en lang rekke arenaer for fortelling holdt i hevd, og mange formidlere la vekt på å fremføre historiene sine stilrent og med spenst. Det ble sett på som en stor kvalitet og kunne formidle historier godt. Mange tradisjonsbærere sørget for å få stoffet sitt skrevet ned, gjerne med referanse til for eksempel en bestefar som kilde, fordi de visste det ellers ville gå tapt.
Endret i skriftlig form
Mange oldtidsfortellinger ble ikke skrevet ned før på 1800-tallet. Det gjelder for eksempel det finske Kalevala-diktet som ble samlet og bearbeidet i årene 1835–1849. En god del folkeeventyr, slik som de eventyrene brødrene Grimm samlet i Tyskland og Asbjørnsen og Moe samlet i Norge, faller også i denne kategorien. I alle de tre eksemplene ble det gjort redigeringer i.o.m. den skriftlige bearbeidelsen. Asbjørnsen la vekt på å skape en «muntlig-skriftlig» fortellerstil i sin utgave, der han baserte stilen på en essens av stilen til de beste fortellerne han hadde skrevet ned etter. Folkeeventyrene ble bevisst utvalgt, forskjønnet, utbrodert og endret av nasjonalistiske og puristiske årsaker jamfør tidsånden i 1800-tallets Europa.
Den typen redigeringer som utgiverne gjorde på 1800-tallet baserte seg på borgerlige ideer som «die gesunkendes Kulturgut» og «den naive bonde». Man tenkte seg at for eksempel eventyrene hadde en slags fullkommen form i en idealisert fortid, og at eventyrene var blitt forringet i årenes løp. Man anså dessuten den enkelte tradisjonsbærer kun som bærer av tradisjon og ikke som et selvstendig kulturbærende individ. Utgiverens rolle ble dermed å finne tilbake til en slags idealform uten nevneværdig respekt for den enkelte tradisjonsbærer og dennes særegne kulturuttrykk. Denne tidens romantiske oppfatning har få tilhengere blant dagens forskere. Opp gjennom 1900-tallet er statusen til den individuelle kulturbærer blitt langt mer verdsatt, og dermed er også kravene til mest mulig korrekt skriftlig gjengivelse av den muntlige litteraturen jamfør kilden skjerpet. For øvrig ser man i dag på nedskriften, om den er aldri så nøyaktig ført i pennen, som et endimensjonalt avtrykk av hvordan fortellingen ble formidlet der og da.
Muntlig fortelling i våre dager
I dagens samfunn lever fortellinger mellom mennesker på arbeidsplasser, i pauserom, på kaféer og på kroer, kort sagt der folk samles. Mange av disse «vanlige» fortellerne trenger bare den riktige inspirasjonen for å komme i gang, slik de alltid har gjort. Fortellinger av dette slaget går «over bordet» i et lystig lag. På samme tid finner vi fortellere som har tatt scenen i bruk som teknisk virkemiddel. I våre dager er muntlig fortelling blitt et håndverk som kan studeres og tilegnes på høyskolenivå. Høgskolen i Oslo gir utdannelse i muntlig fortelling hvor studentene «får blant annet innblikk i hvordan du kan utvikle din evne til å kommunisere direkte med en gruppe tilhørere», noe en god forteller gjør intuitivt.
I Oslo arrangerer Stiftelsen Fortellerfestivalen årlige festivaler som viser nasjonal og internasjonal muntlig fortellerkunst av høy kvalitet. Muntlig fortellerkunst defineres her som et bredt spekter av ulike muntlige uttrykk som har det til felles at de formidler/forteller en historie. Stiftelsen skal også ta et faglig ansvar for utvikling av fortelling som kunstnerisk uttrykk gjennom andre tiltak som veiledning, fagarrangementer og nettverksarbeid.
Forfatterne Hilde Eskild og Benedicte Hambro har utgitt boken Snikk, snakk, snute – En praktisk bok om muntlig fortelling. Den handler om å fortelle selv – om hvordan man tilegner seg en fortelling, husker den og forteller den.
Priz
Priz er en russisk ubåttype, som blant annet ble brukt i redningsoperasjonen da ubåten «Kursk» havarerte. Ubåten AS-34 nådde «Kursk», men oppnådde ikke å effektivere redning.
5. august 2005 satte en Priz-ubåt (AS-28) seg fast i antennen til en hydrofon syd for Petropavlovsk på Kamtsjatka, øst i Russland. Den russiske marine iverksatte en redningsaksjon for å redde de syv besetningsmedlemmene. Den 7. august frigjorde en britisk ROV ubåten og den kunne trygt til overflaten. .
Zim Zum
Timothy Michael Linton (født 25. juni 1969 i Chicago) bedre kjent som Zim Zum, er en amerikansk rockemusiker/lyriker og tidligere gitarist i Life, Sex & Death og Marilyn Manson (1996–1998). Pr februar 2006 var han med i bandene Pleistoscene og The Pop Culture Suicides.
Biografi
Han er mest kjente for sitt samarbeid med bandet Marilyn Manson, der han ble med etter at Daisy Berkowitz gikk ut av bandet på grunn av dårlig forhold mellom han og de andre bandmedlemmene. Zim Zum (som spilte gitar på «Irresponsible Hate Anthem» på albumet Antichrist Superstar) ble da invitert med som gitarist. Etter at Dead to the World-turnéen var ferdig spilte han på alle sangene på albumet Mechanical Animals bortsett fra to, som ble spilt av John 5 og Twiggy Ramirez. Deretter sluttet han i bandet for å konsentrere seg om en solokarriere, skjønt Marilyn Manson selv har sagt at han ble sparket ut av bandet for ikke å ha møtt opp på øvinger.
Maurilio Fossati
Maurilio Fossati (født 24. mai 1876 i Arona ved Novara i Italia, død 30. mars 1965 i Torino) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Torino 1930–1965.
Bakgrunn
Maurilio Fossati inntrådte etter skoleårene i presteseminaret i Novara der han studerte filosofi og katolsk teologi.
Prest
Den 27. november 1898 ble han presteviet. Etter tre år som sjelesørger ble han i 1901 personlig sekretær til den nye erkebiskop av Genova, Edoardo Pulciano, som hadde blitt kjent med ham i bispedømmet Novara. I 1911 inntrådte fader Fossati i ordensfellesskapet Den hellige Karl og den hellige Gaudentius av Novara-oblatene. Fra 1911 til 1914 arbeidet han som menighetsprest i bispedømmet Novara. Årene 1914 til 1919 deltok han i Første verdenskrig som militærsjelesørger. Fra 1919 til 1924 ledet han Oblaten som superior i Varallo Sesio.
Biskop, erkebiskop
Pave Pius XI utnevnte Maurilio Fossati den 24. mars 1924 til biskop av Galtelli-Nuoro på Sardinia. Bispevielsen den 27. april samme år fikk han av Torinos erkebiskop kardinal Giuseppe Gamba; medkonsekrerende var Angelo Giacinto Scapardini, erkebiskop og biskop av Vigevano, og Giovanni Garigliano, biskop av Biella. Den nye biskop erkjente dem unge generasjons begeistring for journalistikk og stiftet et katolsk uketidsskrift i Nuoro.
I 1925 ble Fossati dessuten apostolisk administrator av Ogliastra. I 1929 promoverte paven ham til erkebiskop av Sassari. I desember 1930 utnevnte pave Pius XI ham til erkebiskop av Torino.
Kardinal
Han ble kreert til kardinal i 1933 av pave Pius XI, med San Marcello al Corso som tittelkirke. Også i Torino satset han på videreutviklingen av den katolske presse. Kardinal Fossati sympatiserte med Francisco Francos og António de Oliveira Salazars regimer i henholdsvis Spania og Portugal. Han støttet også den italienske kolonialpolitikk i Afrika.
Hans holdning til Benito Mussolini og de italienske fascister endret seg etter landet i 1938 innførte antijødiske raselover. Hans åpne innstilling over or jødedommen forklarer også hans veldige avstandtagen fra Hitlers nasjonalsosialisme. Sjelesørgerisk stor han i Tridentinerkonsilets tradisjon.
Under Andre Verdenskrig var kardinalen en talefør motstander av fascismen, og oppfordret katolikker til å ta jøder og sigøynere inn i sine hjem. Han fikk skjult mange av dem i byens klostre, og hjalp organisasjonen DELASEM, i et samarbeide med Francesco Repetto.
Fossati overbeviste Wehrmacht til å unngå Torino og dermed skåbe buen fra krigsødeleggelser han den i 1945 trakk seg tilbake. Av katolikker i den italienske motstandsbevegelse var det ifølge Peter Hebblethwaite slik at det tidlig i 1944 var om lag 20 000 partisaner som var utgått fra Azione Cattolica. De var kjente som Brigate Fiamme Verdi og nøt støtte fra sympatisk innstilt provinspresteskap i nord, idet de ble støttet sympatisk sinnet presteskap som kalte tyskerne som «urettferdige invasjonsstyrker» og mente at det var lovlig og æresfullt å drive dem tilbake. «Biskoper tenderer mot større forsiktighet», skrev Hebblethwaite, men Maurilio Fossati «besøkte partisanenheter i fjellene, hørte deres skriftemål og leste messe for dem».
Maurilio Fossati deltok i konklavet 1939 som valgte pave Pius XII, konklavet 1958 som valgte pave Johannes XXIII, og konklavet 1963 som valgte pave Paul VI, og dessuten deltok han på Annet Vatikankonsil.
Kardinal Maurilio Fossati døde den 30. mars 1965 i Torino, etter at hans helsdtilstand helt siden 1950-årene hadde svekket seg.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Britannia Inferior
Britannia Inferior (latin for «Nedre Britannia») var en ny romersk provins som ble opprettet i romersk Britannia i tiden rundt 197 under reformene til keiser Septimius Severus. Å ta vekk kontrollen over legionene som voktet Hadrians mur i nord fra guvernørene i Londinium var et bevisst mål for å redusere disse guvernørenes makt, gitt Clodius Albinus' forsøk på å bli romersk keiser. Provinsen ble antagelig formalisert i tiden rundt 214 av Severus' sønn og arving Caracalla.
Lokalisert i moderne nordlige England ble regionen styrt fra byen Eboracum (dagens by York) av Pretorianerlegat som kommanderte en enkel legion stasjonert i byen. Denne underavdelingen av Britannia varte ut hele det severanske dynasti og fram til reorganiseringen av Romerriket under keiser Diokletian i 296.
Etablering
Under styret til Commodus havnet forsvaret av den nordlige grensen i Britannia likegyldighet og mangel på vedlikehold. Freden i regionen ble ytterligere forstyrret i den urolige tiden etter Commodus' død i 192 da det militære maktvakuumet på det europeiske fastlandet tok oppmerksomheten til de defensive legionene stasjonert i Britannia. Etter at Septimius Severus ble keiser i 193 tok han særlig interesse i å forsterke den nordlige grensen i Britannia, og i 208 flyttet han til Eboracum for å overvåke de militære angrepene mot de innfødte stammene nord for grensen. Mens det er en del forvirring om den nøyaktige datoen for når denne romerske provinsen ble opprettet, synes det klart at Severus' hensikt også var å bryte opp størrelsen på militæret som var under kommando av en enkeltstående guvernør, slik han også hadde gjort i romersk Syria, og således forhindre dem å ha en altfor stor militær makt og bli allmektig til fare for keiserens autoritet. Herodianus, som skrev et historisk verk, har plassert datoen for spaltingen av makten i 197, skjønt det er ingen bevis for at denne distinksjonen ble formalisert i inskripsjoner før etter Severus' død i 211. Det er sannsynlig at delingen av den militære kontrollen i Britannia ble formelt etablert av Caracalla en gang mellom 211 og 220.
Bengt Holbek
Bengt Knud Holbek (født 1. april 1933, død 27. august 1992) var en dansk folklorist.
Holbek studerte folkloristikk under veiledning av professor Laurits Bødker, og tok magistergraden 6. juni 1962. I perioden 1962 til 1970 var han arkivar ved Dansk Folkemindesamling, dernest amanuensis ved samme institusjon, inntil han i 1972 ble kalt som lektor i det som da ble kalt for «folkemindevidenskab» (senere folkloristikk) ved Københavns Universitet. I denne stillingen ble han sittende til sin død i 1992.
Hans viktigste faglige inspirasjon kom fra de amerikanske folkloristene Linda Dégh (opprinnelig ungarsk), Roger D. Abrahams og Alan Dundes, som på 1950-tallet innførte kontekststudier og strukturalistisk teori og metode i faget. Han har arbeidet innenfor de fleste genrer av folkediktningen, men doktoravhandlingen skrev han om undereventyrene.
Han disputerte 29. mai 1987 til den filosofiske doktorgraden på avhandlingen ''Interpretation of Fairy Tales. Danish Folklore in a European Perspective''. Her har han kombinert strukturanalyser à la Vladimir Propp, Algirdas Julius Greimas og Elli-Kaija Köngäs-Maranda med freudianske symbolstudier.
Den blå lagune
Den blå lagune har flere betydninger:
Carmine Appice
Carmine Appice (uttales IPA: /ˈkɑːrmaɪn/ /æˈpiːs/, født 15. desember 1946) er en amerikansk heavy-metal trommeslager.
Trommebrødre
Han er storebror til Vinny Appice, som har spilt trommer med Black Sabbath og Dio. I motsetning til lillebror, benytter Carmine seg av to basstrommer (doble basstrommer), i stil med andre trommelegender som f.eks Phil Taylor, Brian Downey, Tommy Aldridge og Cozy Powell. To av Carmines største inspirasjonskilder var jazztrommeslagerne Buddy Rich og Gene Krupa. Han gikk også tidlig i klassisk lære. Kanskje dette forklarer bredden i hans musikkfoståelse, når man under, ser på alle de forskjellige artistene han har jobbet med.
Kraftfull
I tillegg til å ha egne solo-prosjekter er Carmine kjent fra bandene Vanilla Fudge, Cactus, Jeff Beck, Rod Stewart, King Kobra og Blue Murder. Sistnevnte startet han sammen med eks Thin Lizzy og eks Whitesnake gitarist; John Sykes. Plata Blue Murder fra 1989 demonstrerer til fulle Carmines kraftfulle stil. Carmine Appice er også kjent som en ofte benyttet studio-musiker. Han bidro på Kiss vokalist og gitarist Paul Stanleys solo-album fra 1978 og har ellers jobbet med blant andre Ted Nugent, Ozzy Osbourne, Pink Floyd og Stanley Clarke.
Hard rock-pioner
Mange mener Carmine Appice var verdens første hard-rock trommeslager, ved å henvise til Vanilla Fudge-innspillinger i 1960-årene. Som man kunne lese i et av verdens største trommemagasiner:
Kuriositet
Carmine Appice er komponist av to av Rod Stewarts største hits: «Do Ya Think I’m Sexy?»'' og «Young Turks». Appice er et aktivt medlem av FNs nødhjelpsorganisasjon UNICEF.''
El Bayadh
El Bayadh (Bayaisa) ligger i Algerie. Det er ca. 20 000 innbyggere i byen, som er administrasjonsby for provinsen med samme navn.
North American X-15
North American X-15 var et eksperimentelt rakettfly utviklet av North American Aviation Inc., og som fløy første gang 8. juni 1959. Flyet satte en rekke farts- og høyderekorder, og 8 piloter fikk «astronautvingen» etter testflyvninger i stor høyde. To av flygerne i X-15-programmet, Neil Armstrong og Joe Engle, ble seinere astronauter i NASAs romfartsprogram, og erfaringene med flyet kom til nytte for både Apollo- og romfergeprogrammet.
Beskrivelse og tekniske detaljer
North American bygde tre X-15, henholdsvis X-15-1 (serienummer 56-6670), X-15-2 (serienummer 56-6671) og X-15-3 (serienummer 56-6672). Flyet hadde en lengde på 15,32 m og hadde et vingespenn på 6,80 m. Brutto vekt var på 14.186 kg. En spesiell legering kalt Inconel X ble brukt i konstruksjonen av flyet for å motstå opphetning i høy hastighet. X-15 var utstyrt med en Thiokol XLR-99 rakettmotor med en skyvekraft på 222,5 kN.
X-15 programmet 1959-1968
X-15 programmet, som var et samarbeid mellom NASA, det amerikanske flyvåpen, marinen og North American, var aktivt mellom 1959 og 1968. Programmet skulle utforske problemstillinger ved hypersonisk flyvning, og en rekke data ble samlet inn som skulle komme romprogrammet til NASA til gode. X-15-2 ble det første som fløy for egen maskin, den 17. september 1959, men med en XLR-11 rakettmotor fordi XLR-99 fremdeles ikke var klar for bruk, X-15-2 skulle også bli den første til å fly med rakettmotoren XLR-99 den 15. november 1960. X-15-1 var også aktiv på dette tidspunktet, men X-15-3 ble forsinket av en eksplosjon under en testkjøring av motoren på bakken og fløy først 20. desember 1961 med Neil Armstrong bak spakene.
X-15-2, som da hadde blitt oppgradert og fått betegnelsen X-15A-2 fløy siste gang 3. oktober 1967. Flyet satte denne dagen en uoffisiell fartsrekord med hele 7274 km/t, men ble påført skader som gjorde at det aldri ville fly igjen. X-15-3 gikk tapt i en ulykke 15. november 1967. X-15-1 fortsatte programmet som eneste gjenværende fly gjennom 1968 og foretok sin siste flygning 24. oktober 1968.
Dow Jones Industrial Average
Dow Jones Industrial Average (DJIA) er en aksjeindeks skapt av grunnleggeren av Dow Jones & Company, Charles Dow, den 26. mai 1896. Dow laget indeksen for å kunne måle hvordan de store industrivirksomheter på det amerikanske aksjemarkedet klarte seg. Det er den eldste eksisterende indeksen over amerikanske aksjer. Av de opprinnelige tolv aksjene inkludert i indeksen finnes ingen igjen etter at General Electric ble fjernet fra indeksen i juni 2018.
I dag består DJIA av de 30 største aksjeselskaper i USA. Indeksen inneholder ikke lengre kun industrielle aksjer, men alle typer virksomheter. For å kompensere for markedseffekter er indeksen i dag et vektet gjennomsnitt av aksjeprisene, ikke et direkte gjennomsnitt.
DJIA er den amerikanske aksjeindeksen som det oftest refereres til når man taler om amerikanske aksjer, selv om det finnes mange andre indekser, for eksempel S&P500, som mer presist avspeiler det amerikanske aksjemarkedet. S&P tar utgangspunkt i den totale markedsverdien til selskapene, der hvor Dow Jones tar utgangspunkt i aksjeverdien.
Historie
Da den først ble publisert, sto indeksen i 40,94. Den ble beregnet som et direkte gjennomsnitt, ved først å summere aksjekurser av dens komponenter (selskapene i indeksen) dividert med antallet aksjer i indeksen. Dow steg i gjennomsnitt 5,3 % årlig i det 20. århundre, noe som Warren Buffett kalte "a wonderful century" — Da han beregnet hva som skulle til for å oppnå den avkastningen én gang til, måtte indeksen nå nesten 2,000,000 i 2100. Mange av de største prosentvise prisendringer i Dow hendte tidlig i dens historie, før den gryende industrielle økonomien modnet. Indeksen nådde sin all-time low på 28,48 sommeren 1896.
30. juli 1914, da New York Stock Exchange var stengt i fire måneder, sto indeksen i 71,42. Enkelte historikere tror børsen stengte på grunn av bekymring for at markeder ville falle på grunn av panikk over begynnelsen på første verdenskrig. En alternativ forklaring er at Secretary of the Treasury, William Gibbs McAdoo, stengte børsen fordi han ville hamstre USAs gullbeholdning for å etablere Federal Reserve System senere samme år med nok gull for å holde USA på gullstandard. Da markedene reåpnet den 12. desember 1914, stengte indeksen på 54, et fall på 24,39 prosent.
I 1916 ble antallet aksjer i indeksen utvidet til tyve og den nye versjon av indeksen var 27 % mindre enn den gamle indeksen. Til slutt var den økt til tretti aksjer i 1928, nær toppen under bullmarkedet i the roaring 20ies. Børskrakket 1929 og den påfølgende depresjonen fikk igjen gjennomsnittet til å nå sitt startnivå, nesten 90 % under sitt høyeste nivå, den 8. juli 1932, på en intradag lav på 40,56; stengte på 41,22. Toppen på 381,17 den 3. september 1929 skulle ikke bli overgått før 1954, målt i inflasjonsjusterte tall. Men bunnen i 1929 DJIA krakket kom bare 2 1/2 måned senere, den 13. november 1929, Da var intra-dagkursen 195,35, selv om den stengte noe høyere på 198,69.
Usikkerheten for 2000-tallet medførte et betydelig bearmarked, etterfulgt av usikkerhet om hvorvidt det etterfølgende bullmarked bare representerte et langt syklisk rally eller starten på en ny hundreårstrend.
I februar og mars 2010 hadde Dow et rally på tross av lav global vekst og 2010 europeisk gjeldskrise. Den 26. april nådde Dow en topp på 11,205.03. Den 6. mai 2010, like etter 2:30 pm EST, falt Dow 998,50 poeng, en intra-dag loss på 9,2 %. Hendelsen kalles 2010 Flash Crash ellere "Flash Crash". Dow bunnet ut på 9,869, og hentet seg inn og endte dagen på 10,520.32.
St. Hallvard videregående skole
St. Hallvard videregående skole er en videregående skole i Lier kommune i Viken. Forhistorien til skolen strekker seg tilbake til den gamle latinskolen på Strømsø i Drammen, som gjennom ulike endringer blant annet skiftet navn til St. Hallvard gymnas i 1966. Skolen ble med tiden modernisert og flyttet til Stoppen i Lier. Antall elever og ansatte økte sterkt særlig på 1990-tallet, og i dag har skolen omtrent 750 elever og 120 ansatte fordelt på 26 klasser. Selve hovedbygningen til skolen er fra 1911, men i sin nåværende form ble den for det meste ombygd i 1983, da St. Hallvard Gymnas overtok det gamle bygget til Stoppen ungdomsskole i Lier. Skolen har fem studieretninger: Studiespesialiserende, idrettsfag, frisørfag, og musikk, dans og drama.
Pontificia Universidad Javeriana
Javeriana-universitetet er et romersk-katolsk pavelig universitet i Bogotá i Colombia, som også har en campus i Cali. Det tilbyr utdanning i en rekke tradisjonelle universitetsfag. Studenttallet ligger i overkant av 12 000.
Universitetet er Colombias eldste, og ble stiftet av og har hele tiden vært under ledelse av jesuittordenen.
Grunnlaget ble lagt i 1604, og i 1623 fulgte den erkebiskoppelige anerkjennelse. I 1767 måtte universitetet stenge, i sammenheng med de spanske tiltakene mot jesuittordenen.
I 1930 ble universitetet gjenåpnet av pave Pius XI.
Både nå og tidligere har en rekke norske studenter oppholdt seg der.
Nativitas metrostasjon
Nativitas er en stasjon på Mexico bys metros Linje 2. Den ligger ved Calzada de Tlalpan i distriktet Benito Juárez, rett sør for sentrum av byen. Stasjonen befinner seg på bakkenivå.
Stasjonens logo skal forestille en trajinera, som er en kanalbåt som fremdeles blir brukt på kanalene i Xochimilco. Navnet Nativitas viser til en innsjø som tidligere eksisterte i nærheten av dagens stasjon.
107 Camilla
107 Camilla er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 17. november 1868 av Norman Robert Pogson fra Madras Observatory i Madras. Den er oppkalt etter Camilla, en skikkelse fra romersk mytologi.
Årstad videregående skole
Årstad videregående skole er en fylkeskommunal videregående skole i Årstad bydel i Bergen. Skolen ble etablert ved sammenslåing av Bergen yrkesskole og Krohnsminde videregående skole 1. august 2003.
Skolen har blitt rehabilitert for 750 millioner kroner i perioden 2010-2016, og omfatter et bruttoareal på 32 000 kvadratmeter. Fra høsten 2016 har skolen 170 ansatte og 1150 elever, herav 200 på voksenopplæring og 50 lærlinger. Skolen tilbyr både studieforberedende og yrkesfaglige utdanningsprogram.
Utdanningstilbud
Vedtatt utdanningstilbud for skoleåret 2023-2024:
I tillegg har skolen innføringsår for minoritetsspråklige, tilrettelagt opplæring, voksenopplæring og lærlingeopplæring.
Studieretningen Bygg- og anleggsteknikk ble lagt ned høsten 2013.
Studieretningen Medier og kommunikasjon ble lagt ned høsten 2017.
Studieretningen Restaurant- og matfag ble lagt ned høsten 2018.
Historie
Krohnsminde videregående skole ble etablert i 1982 ved sammenslåing av Bergens Husmorskole fra 1914 og Bergens kommunale kvindelige Industriskole fra 1883. Skolebygningen, tegnet av arkitekt B. Dybwad Brochmann, ble tatt i bruk i 1977.
Bergen yrkesskole ble opprettet i 1963 for å samle undervisningstilbud som før var spredt rundt over hele byen. Teoribygget ble oppført i 1963, Verkstedsbygget i 1972.
De to skolene ligger samlet og ble slått sammen til Årstad videregående skole i 2003. Den var lenge fylkets største videregående skole, med over 1400 elever enkelte år. I 2013 ble linjen for bygg- og anleggsfag lagt ned. I 2016 startet skolen opp med de studiespesialiserende studieretningene studiespesialisering og kunst, design og arkitektur.
Skolen styres av rektor Rolf Arne Haugstvedt, med hjelp fra assisterende rektor Kari Danielsen.
Feel Good (album)
Feel Good er det 16. studioalbumet til Ike & Tina Turner som ble gitt ut i 1972. Albumet kom på 28.-plass på R&B-lista og 160.-plass på Pop-lista. Albumet ble spilt inn i Bolic Sound i Inglewood i California i mars 1972.
Sporliste
Side 1:
Side 2:
Hagebyen skole
Hagebyen ungdomsskole er en ungdomsskole på Trondenes i Harstad kommune, som skoleåret 2012/2013 hadde 252 elever. Elvene er fordelt på 4 klasser pr trinn. I skolens visjon heter det at Hagebyen skole er en skole med vekt på læring gjennom mestring av aktiv bruk av natur og kultur. Politikeren Elisabeth Aspaker fra Høyre gikk på Hagebyen fra 1969 til 1978 og SV-representanten Bjørn Jacobsen gikk på skolen fra 1974 til 1976.
Skolen ble pusset opp på 2000-tallet, men innemiljøet og ventliasjonssystemet fungerte likevel dårlig, og i 2011 ble skolen midlertidig stengt fordi flere elever og lærere hadde fått helseplager av inneklimaet.
Purpur og gull (album)
Purpur og gull er et musikkalbum utgitt av Bjarne Brøndbo i 2004. Denne plata inneholder sanger av Åge Aleksandersen.
Det iberiske skriftsystem
Det iberiske skriftsystem er paleohispaniske skriftsystemer som ble benyttet for skrive og lese det nå utdødde iberiske språket som ble praktisert på den østlige og sørøstlige delen av Den iberiske halvøya (dagens Spania). De fleste av disse er typologisk meget uvanlige ved at de er delvis syllabiske (symboler og ideogrammer som representerer stavelser) og delvis alfabet (bokstaver) framfor et rent alfabet. De eldste iberiske inskripsjoner er datert tilbake til 300-tallet f.Kr., eller muligens til 400-tallet f.Kr., og de siste er datert til slutten av 100-tallet f.Kr. eller muligens i begynnelsen av 100-tallet e.Kr. da iberiske språk synes å ha tapt helt for latin som erstattet det grunnet Romerrikets erobring av Iberia.
Varianter
Det er to hovedgrafiske foruten også geografiske varianter i de iberiske skriftsystemer:
I den mening at iberisk skrift er skriftsystem skapt av ibererne for å representere det iberiske språk, var det gresk-iberisk alfabetet, en adskilt tilpasning av det greske alfabetet, også et iberisk skriftsystem. Det ble benyttet hovedsakelig i Alicante og Murcia. Likeledes, verken det sørvestlige skriftsystemet, meget likt det sørvestlige, men benyttet for tartessisk språk, eller keltiberisk skrift, en direkte adapsjon av nordøstlig iberisk skrift som ble benyttet keltiberisk språk, er teknisk sett iberiske skriftsystemer.
Nordøstlig iberisk skrift er ofte omtalt kun som iberisk skrift ettersom det er benyttet for nær alle (95 prosent) av kjente inskripsjoner på iberisk språk. Disse har blitt funnet hovedsakelig i den nordøstlige kvadrant av Den iberiske halvøya, og hovedsakelig langs kysten fra Languedoc-Roussillon (i dagens sørlige Frankrike), men med en dyp inntrenging i elvedalen til Ebro.
Sørøstlig iberisk skrift er meget dårlig dokumentert, og det er en del hull i opptegnelsene: det er ingen positivt identifisering av symboler for eksempelvis /gu/, /do/, og /m/. I motsetning til nordøstlig iberisk skrift er tydningen av sørøstlig skrift ennå ikke fullført ettersom det en betydelig gruppe med tegn uten verdi som det er akademisk konsensus om. Sørøstlige inskripsjoner har blitt funnet hovedsakelig i den sørøstlige kvadrant av Iberia: østlige Andalucía, Murcia, Albacete, Alicante, og Valencia.
Det er vesentlig grafisk variasjon i iberiske ideogrammer, og over de siste tiårene har mange forskere kommet til den overbevisning at i det minste i nordøstlige iberiske skrift (og nylig også i keltiberisk skrift) er en del av denne variasjonen meningsfull. Det synes som at de opprinnelige enkle bokstavene ble utpekt særskilt for de vokale konsonantene /b/, /d/, /g/, mens derimot stemmeløse konsonantene /t/ og /k/ ble avledet fra stavelsene /d/ og /g/ med tillegget av en skråstrek. Om dette er tilfelle vil denne nyvinningen være en parallell til opprettelsen av den latinske bokstaven G fra C med tillegget av en skråstrek.
Typologi
Med unntaket av gresk-iberisk alfabet, er iberisk skriftsystemer typologisk uvanlig i at de var delvis alfabetisk og delvis syllabisk: kontinuerlig lyd (frikativer som /s/ og klanger som /l/, /m/, og vokaler) ble skrevet med tydelige bokstaver, som i fønikisk (eller i gresk i tilfellet med vokaler), men ikke-konsonanter (plosiver (lukkelyder) /b/, /d/, /t/, /g/, og /k/) ble skrevet med syllabiske ideogrammer som representerte både konsonanter og vokaler til sammen. Det er, i skriftlig iberisk, ga viste ingen likhet med ge, og bi hadde ingen forbindelse med bo. Dette mulige unike skriftsystemet er således kalt for "delvis-syllabiske".
Det sørøstlige skriftsystemet ble skrevet fra høyre og mot venstre, slik det også var tilfelle for fønikisk alfabet, mens det nordøstlige skriftsystemet snudde dette til venstre mot høyre, slik som det greske alfabetet.
Opprinnelse
Forholdet mellom nordøstlig og sørøstlig iberisk skriftsystem er ikke likefram. Det synes som at enten at ideogrammene mellom dem ble endret, eller at de ble gitt nye verdier. Eksempelvis er sørlig /e/ avledet fra fønikisk/gresk Ο (‘ayin), mens nordlig /e/ minner om fønikisk/gresk E (he), en bokstav som kanskje hadde verdien av /be/ i sørlig skrift. Imidlertid er det klart at begge skriftsystemer hadde en felles opprinnelse, og den mest anerkjente hypotese er at nordøstlig skrift er avledet fra sørøstlig skrift. Ibererne hadde først kontakt med fønikerne, hovedsakelig i sørlige Iberia, før grekerne ankom og etablerte kolonier i østlige og nordøstlige Iberia. En del forskere har således konkludert med at det iberiske skriftsystemene endelige opprinnelse ligger hovedsakelig hos det fønikisk alfabetet, men det greske alfabetet også hadde en innflytelse ved et tidspunkt.
Slaget om grensene
Slaget om grensene var en serie kamphandlinger som ble utkjempet ved innledningen av første verdenskrig ved den fransk-tyske og sørlige delen av den belgisk-tyske grensen.
Stridshandlingene innebar at den strategiske tenkningen i den franske Plan XVII og den tyske Schlieffenplanen ble stilt opp mot hverandre. Plan XVII viste seg å være en katastrofe og den franske armén led store tap. De franske tapene i slaget om Ardennene førte til at de franske og britiske styrkene ble tvunget til en bred tilbaketrekning til elven Marne for å innledet forsvaret av Paris.
Den blå lagune (spa)
Den blå lagune (islandsk: «Bláa lónið») er et geotermisk spa med mineralholdig vann og er en av Islands mest besøkte attraksjoner. Vannet er spillvann fra det geotermiske kraftverket Svartsengi kraftverk. Stedet ligger ved Grindavík på Reykjaneshalvøya, sydvest på Island. Den blå lagune ligger ca. 13 km fra Keflavík internasjonale lufthavn og 39 km fra hovedstaden Reykjavík.
Lagunen får vann fra det geotermisk kraftverket Svartsengi. Vann med meget høy temperatur hentes fra grunnen, nær en lavaflyt, og brukes for å drive turbiner som genererer elektrisitet. Etter at vannet har gått gjennom turbinene, går det gjennom en varmeveksler for å gi varme til et kommunalt fjernvarmeanlegg. Deretter ledes nok vann ut i lagunen til å holde en konstant temperatur, mens det øvrige vannet ledes til et annet sted.
Lagunens økosystem er unikt. Blågrønne alger og hvite kiselutfellinger danner en naturlig avleiring på bunnen av lagunen og gir vannet en akvamarin farge. Det varme vannet er rikholdig på mineraler som silisiumdioksid og svovel. Vannet i lagunen holder året rundt en snittemperatur på 37 °C.