cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alexander L. Kielland (plattform)
Utgangspunkt før ulykken inntraff
Da skiftet sluttet på «Edda 2/7 C», vendte arbeiderne tilbake til boligplattformen ved 18-tiden. Kort tid etter ble broen hevet og «Alexander L. Kielland» flyttet noe lenger bort fra produksjonsplattformen ved manøvrering av ankervinsjene. Plattformen hadde på åpent hav et ankringssystem med to liner fra hvert av de fem skaftene – til sammen ti liner. Det ble brukt wire i ankerlinene og ett anker for hver line. Når plattformen var forankret inntil en annen plattform, som ved «Edda 2/7 C», ble ikke ankerlinene i hjørne C brukt. Plattformen hadde altså ved «Edda 2/7 C» et ankringssystem med to liner fra hver av skaftene A, B, D og E – til sammen åtte liner. Denne reduksjonen av antall ankere hadde ikke vært gjenstand for godkjenning hos Sjøfartsdirektoratet. Grunnen til at færre liner ble brukt var trolig at linene fra hjørne C ville ha kommet for nær «Edda 2/7 C», og kunne ha blitt ødelagt eller gjort skade på «Edda 2/7 C». Dette var vanlig praksis, og ankrene C1 og C2 hadde heller ikke vært i bruk ved andre plattformer siden 1977. Ankrene var testet med en strekklast på 100 tonn og godt satt. Telleverket for utlagt wire fungerte ikke. I stedet ble antall lag wire på trommelen benyttet som en indikasjon. Granskingskommisjonen vurderte at avlesningene av linestrekket var rimelig korrekt.
For tilfelle av uhell var det stasjonert flere hjelpefartøy ved plattformene på Ekofisk. Beredskapsplanen forutsatte at med tre hjelpefartøy skulle minst ett kunne nå frem til enhver av installasjonene på maksimum 25 minutter. Hjelpefartøyene som skulle sikre «Edda 2/7 C» og «Alexander L. Kielland» samt «Eldfisk Alpha» og «Eldfisk Bravo» var MS «Silver Pit», en ombygd tråler. Om bord hadde man en hurtiggående livbåt og en redningsbåt med vannjet. Redningsbåten hadde et mannskap på tre og kapasitet til å ta om bord 12 nødstedte personer.
Kapteinen hadde anvisninger om å holde seg i det såkalte område 3, midt mellom «Eldfisk Alpha» og «Edda 2/7 C». Skipet hadde likevel gjennom flere måneder posisjon i nærheten av «Eldfisk Bravo». I mars overtok en ny kaptein på MS «Silver Pit». Informasjonen han fikk om hvilke oppgaver skipet hadde var mangelfull og uklar. I sin senere forklaring for undersøkelseskommisjonen uttalte kapteinen at han hadde gått ut fra at han bare var ansvarlig for MS «Eldfisk Bravo».
Totalt var det ved utgangspunktet for ulykken 212 personer om bord. Mellom 50 og 80 av disse befant seg i to kinosaler, ca. 50 i messen og resten på lugarene.
Ulykkesforløp
Like før klokken 18:30 gikk et kraftig smell etterfulgt av vibrasjoner gjennom «Alexander L. Kielland». De fleste om bord trodde dette var støt fra de kraftige bølgene som slo mot plattformen. Etter et nytt støt gikk det kraftige rystelser gjennom plattformen og den krenget raskt mot styrbord med en slagside opp mot 30–35°. Arbeideren Tony Sylvester beskrev situasjonen slik: «''Alle trodde nå det var slutten. Et voldsomt smell, kort etter ett til og umiddelbart etter veltet hele greia over 45 grader''».
Ove Fundin
Ove Fundin (født 23. mai 1933 i Tranås) er en svensk speedwaykjører, han har vunnet flere verdensmesterskap.
Merdøgaard museum
Merdøgaard museum er et museum på øya Merdø utenfor Arendal.
Alexander L. Kielland (plattform)
Ulykkesforløp
Vakthavende telegrafist på «Alexander L. Kielland» sendte umiddelbart etter den innledende krengingen ut et Mayday-signal på VHF kanal 9 – en kanal som alle stasjoner på Ekofisk rutinemessig lyttet til. Deretter entret han livbåt 5. Her holdt han via livbåtens VHF-stasjon, «Edda 2/7 C» løpende orientert om utviklingen. Det første nødsignalet ble oppfanget på et håndapparat av Baste Fanebust, skipskoordinator på Ekofisk. Umiddelbart dirigerte han alle skip i Ekofiskfeltet til ulykkesstedet.
Intel Pentium Pro
Intel Pentium Pro (kodenavn: P6 og A80521) var den første sjette generasjons x86 mikroprosessoren. Det var en 32-biter superskalær mikroprosessor, og ble lansert av Intel den 1. november 1995.
Alexander L. Kielland (plattform)
Ulykkesforløp
Et transporthelikopter som befant seg på en av plattformene tok umiddelbart av, men hadde ingen redningsutrustning. Det kunne ikke lande på det skjeve helikopterdekket og kunne ikke bidra i redningsarbeidet.
Hovedredningssentralen for Sydnorge ble varslet og ca. klokken 18:42 var skip i Nordsjøen, i Norge, Danmark, Skottland, Nederland og Tyskland alarmert. De første norske Sea King redningshelikoptrene tok av ca. klokken 19:30. Samtidig tok to helikoptre og et oppklaringsfly av fra Storbritannia. Ytterligere maskiner kom til, men tåke førte til problemer for disse.
Overalt på plattformen begynte utstyr å rase over mot styrbord. I den store kinosalen i sekkerommet trengte utstyr fra rommet utenfor inn gjennom lettveggene og flere ble skadet. I boenhetene falt løse skap overende og skap og møbler sperret dører og korridorer. Kort tid etter falt både lys og alarmsignaler ut, dieselaggregatene hadde stanset grunnet den kraftige slagsiden. Det var dermed ikke lenger mulig å endre ballasteringen for å kompensere tapet av oppdrift.
Om bord på «Alexander L. Kielland» var det syv motordrevne livbåter, hver for 50 personer og en noe mindre beredskapsbåt. Videre fire større redningsflåter som måtte sjøsettes og seks mindre som kunne kastes over bord og som selv ville frigjøre seg og flyte opp om de havnet i vannet. Til sammen skulle det dermed være plass til 400 personer. I nærheten av redningsstasjonene var det åtte kasser med redningsvester. I tillegg var flere fordelt på boligkvarterene og andre steder, til sammen 541 vester. Bare plattformens faste besetning var rutinemessig utstyrt med redningsdrakter. Noen av de øvrige hadde også drakter, men disse var for en stor del oppbevart på «Edda 2/7 C» da disse antrekkene er omfangsrike og tungvinte å bringe med seg.
Fra kinosalene var det bare én luke tilgjengelig for rømming mot den krengende plattformens høyeste punkt – søyle B. I boenhetene fikk flere problemer med å komme ut grunnet møbler og andre gjenstander som forskjøv seg og blokkerte utgangene. Enkelte kom seg ut gjennom vinduene. Forholdene gjorde det vanskelig for mange å nå frem til redningsmidlene.
Livbåt 1 var plassert på hekken av «Alexander L. Kielland» under helikopterdekket. Her tok 26 personer seg om bord. Grunnet krengingen var det bare ca. 2 m til havflaten da båten ble satt ut. En lyktes med å løse ut heisekroken forut, men ikke akter. Båten ble slått mot et av stagene og styrehuset ble knust. Gjennom det knuste styrehuset lyktes en i å frigjøre aktre heisekrok. Etter frigjøringen klarte man å starte motoren og båten kom fri av det farlige området. En oppnådde radiokontakt med MS «Silver Pit» og MS «Normand Skipper». MS «Silver Pit» klarte imidlertid ikke å finne livbåten. Først klokken 01:20 den 29. mars ble båt 1 funnet av MS «Silver Pit» og MS «Normand Skipper». Grunnet sjøgangen var de ikke i stand til å ta opp de nødstedte. Disse ble først tatt opp ca. klokken 03:00 av to norske helikoptre.
Livbåt 2 var også plassert under helikopterdekket. På grunn av krengningen kom denne båten delvis under vann og da det bare var 26 personer som nådde denne redningsstasjonen gikk alle om bord i båt 1.
Livbåtene 3, 4 og 7 ble alle låret, men en lyktes ikke med å frigjøre dem fra heisekrokene og de ble slått i stykker mot plattformen av sjøene.
Båt 5 hadde stasjon på toppen av B-søylen. 14 personer tok seg om bord i denne. Båten ble frigjort, men ikke låret før plattformen kantret. Båten ble liggende opp ned i sjøen og det er ukjent hvordan heisekrokene ble utløst, enten manuelt eller ved at de ble revet ut. En del personer svømte i sjøen utenfor båten. Ved samlet innsats av dem om bord lyktes en med å snu båten. Deretter ble 19 personer tatt om bord. I livbåt 5 ble nødpeilesenderen utløst og ca. klokken 19:30 ble båten funnet av forsyningsfartøyet «Normand Skipper». «Normand Skipper» var heller ikke utrustet for redningsinnsats, men det lyktes å ta opp tolv personer via entrenett. Da ble aksjonen utsatt idet en fant metoden for farlig. Av de resterende 21 personene ble 17 tatt opp av et norsk redningshelikopter og fire av et helikopter fra Helikopter Service A/S mellom klokken 02:30 og 04:00. Båt 6 hadde stasjon på toppen av D-søylen og forsvant da denne ble revet løs.
«Mann over bord»-båten (MOB) var av type Harding 20M med plass for 20 personer. Den var plassert på nedre dekk mellom søyle B og C. NOU 1981:11 omtaler ikke denne båten på annen måte enn at fire mann reddet seg fra denne over i en flåte. En må anta at denne båten kom på vannet ved en tilfeldighet da plattformen kantret.
Om bord på «Alexander L. Kielland» var det åtte lårbare flåter og tolv kast-overbord-flåter. Fire flåter var tatt i land for inspeksjon, men det skal i tillegg ha vært seks-åtte flåter i reserve for å kompensere for dette. Begge typer med en kapasitet på 20 mann. Ingen av redningsflåtene ble satt ut, men da plattformen kantret ble flere automatisk frigjort, fløt opp og blåste seg opp. To personer kom seg opp i en av disse flåtene. En annen hadde ikke klart å komme om bord i en annen av flåtene, han hadde ikke klart å lukke redningsdrakten og nå var han for tung. Han hadde lyktes med å tre armene innenfor gripelinene og hang etter flåten til han ble tatt opp av en forsyningsbåt klokken 19:15. Fra «Edda 2/7 C» ble det kastet seks 12-mannsflåter på sjøen. Ni mann tok seg om bord i en. De ble senere tatt opp av et britisk redningshelikopter. Fem tok seg om bord i en annen. Flåten drev i sjøen og en mann svømte til denne og klarte å ta seg om bord. De øvrige fire hadde først kommet seg om bord i MOB-båten og hoppet fra denne over i flåten da denne drev forbi. Av disse ble fire tatt opp av en forsyningsbåt, sistemann omkom under overføringen fra flåten.
Ved bruk av en personellkurv i én av de to kranene lyktes det «Edda 2/7 C» å hente opp syv som svømte i sjøen. Foruten redningsflåtene ble det også kastet over bord redningsvester og en forsøkte å slippe ned taustiger. På grunn av vinden nådde disse ikke ned til sjøen. Ytterligere syv personer ble reddet av forsyningsbåter i området.
Da ulykken inntraff, befant hjelpefartøyet MS «Silver Pit» seg en nautisk mil sydøst for «Eldfisk Bravo» og dermed seks nm fra «Alexander L. Kielland». MS «Silver Pit» nådde frem til ulykkesstedet først etter klokken 19:15, tre kvarter etter at plattformen hadde gått rundt, og kunne ikke bidra til å redde noen.
Av de 89 som ble reddet var det bare 59 som hadde redningsvest og åtte med redningsdrakt. Av disse åtte var det hele syv som ikke hadde klart å lukke drakten skikkelig. Fire personer med redningsdrakt ble funnet døde. Christian Naess, kaptein på «Normand Skipper» fortalte at de mislyktes i å få en person om bord da redningsdrakten var våt og glatt. På dette tidspunkt hadde ikke draktene utstyrt med redningsløkker for å kunne holde fast og heise i. Av de reddede hadde 49 vært i vannet, de fleste i 10–15 minutter. Fire hadde vært i vannet i nærmere én time. Otto Grinde og Ola Gaustad var to av dem som ble reddet etter nærmere 55 minutt i den iskalde sjøen. Begge ble reddet av samme mann, overstyrmannen Sven Erik Pedersen fra supplybåten «Tender Power». Han stupte i sjøen og fikk dratt dem om bord. Otto Grinde ble plukket opp først og var bevisstløs da Pedersen fikk dratt han ut fra under båten etter håret. Kort etter ble Gaustad plukket opp og fikk øye på Grinde som lå i køya ved siden av. Grinde var da blå over hele kroppen, han hadde ikke hatt redningsdrakt slik som Gaustad. Både Ola Gaustad og Otto Grinde overlevde denne katastrofale ulykken og kom fra det hele uten varige mén.
I redningsinnsatsen, frem til den ble avsluttet den 29. mars klokken 19:00, deltok 71 sivile og ni militære skip. Videre 19 redningshelikopter og syv fly. De skadde ble overført til Rogaland sykehus i Stavanger. Sykehuset var ikke forberedt for en ulykke av et slikt omfang. Likevel klarte de å etablere en medisinsk hjelpestasjon på Sola flyplass og sendte et medisinsk team til Ekofiskfeltet.
Ni måneder etter ulykken ble det gjennomført en undersøkelse som fastslo at en rekke av dem som deltok i redningsaksjonen hadde utsatt seg for betydelig risiko og at mange hadde pådratt seg posttraumatiske lidelser.
Merdøgaard museum
Dendrokronologiske undersøkelser viser at tømmeret huset er bygd av er felt i 1730, og at huset etter all sannsynlighet sto ferdig sommeren 1731 eller kort tid etter.
Strykejern
Strykejern er betegnelse på et husholdningsredskap som brukes til å stryke klær for å fjerne krøller og bretter.
Strykejern ble tidligere laget i støpjern og ble da varmet opp i ovn, og etterhvert bestod strykejernet av en jernkasse som det ble fylt glødende kull oppi. Etter andre verdenskrig dominerer de elektriske strykejern av rustfritt stål eller aluminium fullstendig. Mange inneholder i dag en innebygget vannbeholder med dusjeanordning, som brukes til at fukte klærne som strykes.
Merdøgaard museum
I 1736 ble Zacharias Allewelt eier av huset. Han førte skip i trekantfart og på toppen av sin karrière var han Kina-skipper. Allewelt solgte huset til en annen Kina-kaptein, Jesper With, og flyttet tilbake til København. I 1781 ble huset kjøpt av Jacob Larssøn. Jacob og kona Edel var de som satte sitt preg på huset som hjem, og mange av deres eiendeler er i huset i dag. Det var Edel og Jacobs sønnesønn, Jacob Christian Larssøn, som kom opp med ideen om at Merdøgaard burde bevares slik det var. Bygningen ble kjøpt av Arendals Museum i 1930 og tilhører i dag Kuben i Arendal.
Våningshuset er fredet etter Lov om kulturminner.
Intel Pentium Pro
Navnet «Pentium Pro(fessional)» er misvisende, fordi Pentium Pro ikke var en «profesjonell» Intel Pentium, men en ny arkitektur. Navnet «Hexium» (6) er mer presist, men ble ikke brukt ettersom navnet «Pentium» (5) var blitt innarbeidet i markedet.
Optimalisert for 32-bit programmer
I likhet med Intel 80386, Intel 80486 og Pentium, var Pentium Pro bakoverkompatibel med 16-bit x86 programmer.
Pentium Pro var imidlertid konstruert for å kjøre 32-bit programmer raskere enn 16-bit programvare. 32-bit programmer ble utført 25−35% raskere enn på Intel® Pentium™, mens ytelsesforbedringen på 16-bit programvare bare var 20%.
Selv om dette var et teknologisk fremskritt, ble Pentium Pro ingen suksess i hjemme-PC-er. Markedet var fortsatt dominert av 16-bit operativsystemene MS-DOS og MS Windows 3.1. MS Windows 95 var en hybrid mellom 16-bit og 32-bit kode, og var i tillegg en DOS-utvider til 16-bit MS-DOS.
For å få fullt utbytte av Pentium Pro, behøvde man et 32-bit operativsystem. Microsofts eneste 32-bit operativsystem på denne tiden var Windows NT 3.51. 32-bit operativsystemer som f.eks. OS/2 3.0, Solaris, UnixWare og Linux-distribusjoner var ikke markedsdominerende.
Superskalær arkitektur
I likhet med Intel Pentium, var Intel Pentium Pro en superskalær mikroprosessor, og kan utføre mer enn én instruksjon samtidig.
Begge prosessorene hadde to heltalls-enheter og en desimaltalls-enhet integrert i kjernen. Intel Pentium kunne utføre to heltalls-instruksjoner samtidig, men var ikke istand til å utføre heltalls- og desimaltallsberegninger samtidig.
Intel Pentium Pro var istand til å utføre tre instruksjoner samtidig: To heltalls-instruksjoner og en desimaltalls-instruksjon
RISC-kjerne som emulerer x86 CISC-instruksjoner
Pentium Pro var en RISC-prosessor som emulerte x86 CISC-instruksjoner. x86-instruksjoner ble dekodet til «mikro-operasjoner» («micro-ops» eller µ-ops) under kjøring, og sendt videre til de utførende enhetene. Opptil 5 «mikro-operasjoner» kunne utføres og opptil 3 avsluttes, for hver klokkepuls.
«Mikro-operasjonene» forenklet utførelsen, ved å oppdele x86-instruksjoner med varierende størrelse (i bits) i like store instruksjoner.
RISC-instruksjonene var ikke tilgjengelige for programmerere, men ble brukt internt av prosessoren. Før lanseringen av Pentium Pro, ble det samme prinsippet benyttet i NexGen Nx586 som hadde sitt eget proprietære RISC86™ instruksjons-sett.
Alexander L. Kielland (plattform)
Berging av vraket
Vraket ble slept til Kårstø i Rogaland den 19. april sammen med D-søylen som hadde holdt seg flytende. Senere, i august, ble det slept til Gandsfjord ved Stavanger.
Snuing
Plattformen ble forsøkt snudd høsten 1980, men en møtte større vanskeligheter enn antatt og måtte oppgi forsøket. Undersøkelseskommisjonen anså det ikke nødvendig å snu vraket. Arbeidet ble likevel gjenopptatt og i september 1983 ble den snudd. Snuingen var begrunnet både ut fra et ønske om ytterligere årsaksgranskning, men også i respekt for de døde og deres familier idet en ventet å finne en rekke omkomne om bord. En fant imidlertid kun seks. En må derav anta at relativt få omkom på grunn av klemskader eller innesperring og de fleste kom seg ut av plattformen selv under de vanskelige evakueringsforholdene. Snuoperasjonen var forberedt gjennom flere måneder. Vraket ble sikret ved blant annet tilleggsoppdrift som ble påsveiset og boenhetene ble sikret med ståltau.
Undersøkelseskommisjonen trådte igjen sammen, nå med en noe annen sammensetning grunnet at enkelte ikke lenger var uhildet. Vraket ble grundig undersøkt, blant annet ved boring av diverse inspeksjonshull for å undersøke mengden vann i konstruksjonen. Siden kommisjonen nå kunne foreta nærmere undersøkelser uten å være avhengig av dykkere ble en del detaljer utdypet, men i det vesentlige fant en ikke store avvik fra kommisjonens opprinnelige rapport. Hovedforskjellen var at en nå antok at søylene hadde tatt inn noe mindre vann mens dekkshuset hadde holdt noe mindre stand mot vanninntrenging.
Etter at alle undersøkelser var gjennomført, ble plattformen senket den 18. november 1983 i Nedstrandsfjorden på 700 m vanndyp.
Utmattingsbruddet
Umiddelbart etter ulykken forsto man ikke hvorfor et av skaftene hadde brukket av. Det var først etter at deler av plattformen var blitt undersøkt på land at man kunne danne seg et bilde av hva som faktisk hadde forårsaket katastrofen. Det ble det brakt på det rene at det var horisontalstag D-6 som brakk av. Derved ble flere av stagene som holdt D-søylen overbelastet, noe som førte til ytterligere brudd. Oppdriften i undervannskroppen i D-søylen ga et formidabelt løft og med flere defekte stag løftet D-søylen seg og brakk løs fra plattformen og drev av. Når nå oppdriften i området ved D-søylen var borte, krenget plattformen over mot denne siden. Deler av dekkshuset og det meste av søylene C og E kom nær fullstendig under vann mens B-søylen på babord side hevet seg tilsvarende. Ved at krengingen stanset ved ca. 30 grader var det tilstrekkelig reststabilitet til at plattformen kunne holdt seg flytende. Når den til slutt kantret skyldes dette vanninntrenging i dekkshuset og de resterende søylene, særlig C- og E-søylene. I C sto flere dører åpne og i begge var en rekke lufteåpninger ikke stengt. Utfallet av dieselaggregatene førte også til at det ikke var mulig å lense C- og E-søylene eller fylle B-søylen for å oppnå et større rettende moment. Etter ca. 20 minutter kantret plattformen.
Ulykken ble utløst ved et fatalt brudd i stag D-6. I dette staget var det laget et større lettehull (drenshull) forsterket med en gjennomgående flens. Innsiden av D-6 er dermed i fri forbindelse med sjøen og D-6 har ingen innflytelse på plattformens oppdrift, men vannet i staget vil gi plattformen et større dynamisk treghetsmoment. Like ved var det montert en kort gjennomgående rørstuss rettet nedover. Dette tjente som bærestykke for en av de tre hydrofonene som ble brukt til å holde plattformen i korrekt posisjon.
Rørstykket som var feste for hydrofonen hadde et tverrsnitt på 325 mm og var 228 mm lang. I nedre kant hadde den en kraftig skrueflens for feste av hydrofonen. For innfestingen av hydrofonstussen ble det skåret et hull i staget med skjærebrenner. Hydrofonrøret ble skjøvet inn og fastsveiset med en kilsveis på innsiden og utsiden. Produsenten av plattformen hadde ikke ansett hydrofonfestet som kritisk for stagets styrke og rørstykket var av en noe dårligere kvalitet enn staget for øvrig. Av samme årsak var sveisens utførelse etter den laveste av de tre sveisklassene som var definert for plattformen. Sveisestrengen var også ganske smal og det var ikke utført tilstrekkelig etterkontroll. Stålet i staget var nå blitt varmet opp flere ganger, først ved utskjæring av åpning, deretter ved sveisingen fra begge sider. De samlede svakheter sammen med den dynamiske belastningen førte til at et utmattingsbrudd utviklet seg fra hydrofonfestet.
Undersøkelsene etter ulykken avdekket også en sprekk ved hydrofonfestet. Malingrester i risset indikerte at det trolig startet allerede under byggingen av plattformen. Senere tilkom ytterligere sprekker grunnet den slette sveisenaten og de høye belastningene i staget. Fra de høyt belastede punktene bredte bruddrisset seg rundt hele stagets omriss. Da ulykken inntraff var allerede ca. 2/3 av stagets omriss gjennombrutt av skadene. Under stormen den 27. mars ble belastningene for store og staget brakk. Deretter fulgte ytterligere stag som også brakk.
Stålet i staget var et standard karbon-mangan-stål med inntil 0,18 % karbon. Flytegrensen var på 350 MPa og bruddgrensen var på 512 MPa. Bruddforlengelsen var på 30 %.
Stålet i hydrofonstussen var også et karbon-mangan-stål med inntil 0,18 % karbon. Flytegrensen var på 355 MPa og bruddgrensen var på 500 MPa. Bruddforlengelsen i tykkelsesretningen var på 4,8 %. Stålet var finkorning med bånd av ferritt og perlitt, som indikerte lav styrke i tykkelsesretningen.
Ved det innsveiste hydrofonfestet var spenningskonsentrasjonsfaktoren om lag 1,6 i sveisen eller om lag 60 % høyere enn i grunnmaterialet. Spenningskonsentrasjoner oppstår når det er brå endringer i geometrien. Undersøkelsene etter havariet viste at det ved hyfrofonfestet må ha vært en sprekk allerede da plattformen ble levert fra verftet. Ved at det var en sprekk i tillegg økte spenningskonsentrasjonsfaktoren til om lag 3 ved sprekkspissen. Det vil vi at spenningen ble omtrent doblet i forhold til det den skulle ha vært (3/1,6). I sveiser er utmattingslevetiden grovt regnet omvendt proporsjonal med 3. potens av spenningen. Dermed ble utmattingslevetiden forkortet med en faktor på om lag syv (3/1,6)3 i forhold til en sprekkfri konstruksjon. De største nominelle spenningene i D-6 ved ulykken, 141 til 173 MPa eller 40 til 50 % av flytegrensen. Utmattingsberegninger av staget med sprekken fra fabrikasjonsfasen, ga en forventet levetid på mellom ett og fem år med bølgeforholdene i Ekofisk-området. Staget gikk av om lag fire år etter at den ble tatt i bruk.
Etter ulykken ble staget tatt til land og en kunne se at utmattingen hadde to klare startpunkter ved den ytre kilesveisen til hydrofonstussen og ved den indre sveisen. Videre tyder det på at sprekkveksten de første 50–100 mm skyldtes utmatting, etter dette beveget sprekken seg mer sprangvis i små ustabile brudd. Etter 200–300 mm var det veldig grove områder som tyder på at sprekkhastigheten var høy. Og ved ca. 500 mm får vi de første tegn til skjærlepper. De siste rastlinjene er ved 3,120 mm og 1,730 mm, det vil si at restbruddet utgjør 1/3 av omkretsen. I restbruddsonen fant en også tegn til pilespiss- eller fiskebensmønster, og kontraksjonen var opp til 18 %. Det var flytespenninger over hele tverrsnittet i restbruddsonen, som tilsier at det var et duktilt restbrudd.
Intel Pentium Pro
Registeromdøping og 40 generelle registre
Intel Pentium hadde 8 generelle registre. Intel Pentium Pro hadde i tillegg 40 generelle registre som ble brukt av RISC «mikro-operasjonene».
Alexander L. Kielland (plattform)
Utmattingsbruddet
Det ble funnet maling og dype rustangrep i bruddflaten, som viste at det må ha vært en sprekk allerede da den forlot byggeverkstedet. Sprekkens størrelse da den forlot verkstedet ble vurdert til å være minst 70 mm.
Intel Pentium Pro
Registeromdøping og 40 generelle registre
Dette innebar bruken av registeromdøping, der 1-3 «mikro-operasjoner» skiftet registernavn i løpet av en klokkepuls.
Alexander L. Kielland (plattform)
Utmattingsbruddet
Undersøkelsene etter ulykken konkluderte med at:
Intel Pentium Pro
Ikke-blokkerende nivå-2 hurtigminne
Intel® Pentium™ (med kodenavnet P5) benyttet et eksternt nivå-2 hurtigminne, som ble plassert på hovedkortet utenfor prosessoren. Nivå-2 hurtigminne var påkrevet, ettersom ordinær RAM fortsatt var svært treg i forhold til prosessoren.
Alexander L. Kielland (plattform)
Eksplosjonsteorien
Foreningen F.A.L.K. med Ole Østlund i spissen, mente at plattformen ble utsatt for sabotasje. Gruppen betvilte ikke at et utmattingsbrudd oppsto i stag D-6, men etter deres vurdering var denne sprekken ikke den utløsende årsaken til havariet. Derimot førte en eksplosjon i nabostaget D-4 til at utmattingssprekken i D-6 ble belastet til brudd. De anførte også en rekke skader i nedre dekk som forenelige med en mulig eksplosjon. Etter at plattformen var snudd, ble disse skadene undersøkt av kommisjonen og omtalt i tilleggsuttalelsen. Her kommer kommisjonen til at de omtalte skadene er forenlige med arbeider og plassering av oppdriftsmidler som ble brukt under det mislykkede snuforsøket i 1980. Torgeir Moan tilføyde at dersom det hadde vært en eksplosjon med så høye temperaturer at stålstrukturen ble endret, ville malingen ha boblet eller vært brent, noe den ikke var.
Intel Pentium Pro
Ikke-blokkerende nivå-2 hurtigminne
Forskjellige hovedkort for Intel® Pentium™ benyttet nivå-2 hurtigminne av forskjellig størrelse og forskjellig type, og denne mangelen på standardisering kunne tidvis gi et uoversiktlig helhetsbilde av ulike Pentium-konfigurasjoner.
Alexander L. Kielland (plattform)
Eksplosjonsteorien
Eksplosjonsteoriene har ikke vunnet allmenn tilslutning.
Ankerlineteorien
I sine kommentarer til den norske granskingen hevdet det franske verkstedet (CFEM) i 1981 at plattformen ikke var bygget feil, men at den var brukt feil. De viste blant annet til at plattformen skulle brukes med ti ankerliner, og ikke åtte slik det ble gjort da ulykken skjedde. De mente at en da fikk for store laster inn i området som røk, og at det var årsaken til bruddet. De fremla ikke noen begrunnelse for at det skulle være slik, eller noen analyser. Torgeir Moan anførte at de hadde gjort analyser som viste at lastene fra forankringssystemet uavhengig av bruken, var for små til at det kunne ha ført til bruddet.
Intel Pentium Pro
Ikke-blokkerende nivå-2 hurtigminne
For det tredje kunne ikke dette eksterne hurtigminnet kjøre med samme hastighet som selve prosessoren.
Alexander L. Kielland (plattform)
Ankerlineteorien
Forklaringen har ikke vunnet allmenn tilslutning.
Intel Pentium Pro
Ikke-blokkerende nivå-2 hurtigminne
På denne tiden var det for kostbart å integrere nivå-2 hurtigminne i prosessor-kjernen. Intel® Pentium Pro™ ble derfor levert med prosessoren og nivå-2 hurtigminne separat under samme kapsel.
Alexander L. Kielland (plattform)
Krengningsøvelse og bruksforbud
«Henrik Ibsen» var en plattform av samme konstruksjon som «Alexander L. Kielland». Denne var også i bruk som boligplattform med 625 senger. Den påfølgende palmesøndag etter ulykken, ble det gjennomført en stabilitetsøvelse på «Henrik Ibsen». Under øvelsen ble det eksperimentert med varierende mengde ballastvann for å justere plattformens dypgående og stabilitet ved krengning. Slik fikk plattformen en slagside på mer enn 20°, bevegelsen fortsatte og situasjonen kom ut av kontroll. En ny mulig ulykke ble avverget ved at ytterligere krengning ble forhindret da en av bæresøylene støtte mot havbunnen. På denne bakgrunn nedla Det Norske Veritas bruksforbud for plattformen. I denne forbindelse ble det planlagt å føre alle 40 flytende plattformer inn til land for en fire ukers inspeksjon. En slik inspeksjon ville føre til et produksjonstap på i størrelsesorden 7,5 millioner kroner per plattform pluss kostnadene ved selve inspeksjonene.
Ved undersøkelser av andre senkbare plattformer fant et tilsvarende riss som på «Alexander L. Kielland». Ved inspeksjon til havs ville disse ikke blitt oppdaget, bare ved den grundige fireårsinspeksjonen. Disse plattformene var i utgangspunktet godkjent både av Det norske Veritas og av Lloyd's Register.
Intel Pentium Pro
Ikke-blokkerende nivå-2 hurtigminne
Totalt sett fjernet dette en tradisjonell flaskehals. Istedenfor kun én enkelt forespørsel til hurtigminnet om gangen, kunne Pentium Pro foreta inntil 4 samtidig, og dermed redusere svekket ytelse ved såkalte cache-miss.
Alexander L. Kielland (plattform)
Statlig undersøkelseskommisjon
Allerede dagen etter ulykken ble det nedsatt en undersøkelseskommisjon, som la frem sine undersøkelser i 1981 som NOU 1981:11. Her ble fremlagt resultatet av undersøkelser både av selve stålkonstruksjonen og det redningsutstyr som var tilgjengelig.
Intel Pentium Pro
Ikke-blokkerende nivå-2 hurtigminne
Denne implementasjonen av Memory Level Parallelism (MLP) førte også til at Pentium Pro hadde en ekstrem ytelse i SIMD-maskiner, sammenlignet med alternativer der prosessorer delte et felles nivå-2 hurtigminne.
Alexander L. Kielland (plattform)
Statlig undersøkelseskommisjon
Kommisjonen la frem en rekke forslag til forbedringer. Staten skulle være den instans som skulle ha hovedansvaret for boreplattformene. Oppfølging av planlegging, bygging og bruk skulle delegeres til klassifikasjonsselskaper som besitter den nødvendige ekspertise. Prosessen skulle ytterligere understøttes ved utvikling av reglement og håndbøker.
Intel Pentium Pro
Eksekvering utenfor rekkefølge
Instruksjoner kan utføres samtidig, når de ikke er innbyrdes avhengige av hverandre.
Avhengighet          Ingen avhengighet A = 1 + 1            A = 1 + 1 B = 1 + A            B = 1 + 2
Alexander L. Kielland (plattform)
Statlig undersøkelseskommisjon
I fremtiden skulle plattformer bygges slik at eventuelle feil ved bygging og bruk skulle minimeres. Det skulle være tilrettelagt slik at det lettet arbeidet med inspeksjoner og mindre feil eller skader skulle ikke medføre totalhavari.
Intel Pentium Pro
Eksekvering utenfor rekkefølge
I det første eksempel kan ikke begge beregningene utføres samtidig. Man må beregne A, før man kan beregne B. Intel Pentium kunne i dette tilfellet ikke utføre to avhengige instruksjoner samtidig.
Alexander L. Kielland (plattform)
Statlig undersøkelseskommisjon
Først i 1970-årene begynte fagfolk å se på hvordan sveiseskjøter kunne ha innvirkning på utmatting av stålkonstruksjoner. I 1976, samme år som «Alexander L. Kielland» ble levert, fremla British Welding Institute nye retningslinjer. Frem til da hadde ingen klassifiseringsselskaper hatt slike retningslinjer for utmatting. En hadde ingen mistanke om at en så liten modifikasjon som monteringen av et hydrofonfeste kunne medføre skader av et slikt omfang og først etter denne ulykke ble disse problemstillingen regulert i regelverket.
Intel Pentium Pro
Eksekvering utenfor rekkefølge
Programvare for Intel 8086/Intel 8088, Intel 80186/Intel 80188, Intel 80286, Intel 80386 og Intel 80486 var ikke skrevet for denne type samtidig utførelse. Da Intel Pentium ble lansert i 1993 var det kun et fåtall programmer som utnyttet dens potensial.
Intel Pentium Pro kunne «se fremover» i programmene, oppdage avhengigheter før de oppstod, og utføre instruksjonene i en annen rekkefølge enn programmet tilsa (eksekvering utenfor rekkefølge):
Alexander L. Kielland (plattform)
Statlig undersøkelseskommisjon
Det ble fastslått at bare et mindre antall av personalet om bord på «Alexander L. Kielland» hadde gjennomgått noen form for sikkerhetsutdannelse. Av i alt 4,000 personer om bord på de bevegelige plattformene var det bare ca. 1,000 som hadde denne kursingen i 1980. For 75 % av besetningen hadde Sjøfartsdirektoratet gitt dispensasjon. En årsak var mangel på penger til utdannelsen. Under en utspørring omtalte direktør Ivar Sandvik i Sjøfartsdirektoratet dispensasjonene som «fornuftig».
Intel Pentium Pro
Eksekvering utenfor rekkefølge
Avhengighet          Utførelse i en                        annen rekkefølge A = 1 + 1            A = 1 + 1 B = 1 + A            C = 1 + 2 C = 1 + 1            B = 1 + A
Alexander L. Kielland (plattform)
Statlig undersøkelseskommisjon
Anbefalingene blir i ettertid vurdert som meget gode og velfunderte. De aller fleste av anbefalingene er også innført i petroleumsvirksomheten.
Den franske ekspertgruppen
Da erstatningssaken ble brakt inn for domstolen i Paris, ble det opprettet en fransk ekspertgruppe som ga en vurdering av hendelsen. De avga sin rapport i juni 1985. Den er på 540 sider. Det er ikke opplyst hvilke firmaer forfatterne arbeidet for.
Intel Pentium Pro
Eksekvering utenfor rekkefølge
A og C (to instruksjoner) kunne utføres samtidig, istedenfor at A og B utføres sekvensielt etter hverandre (én instruksjon av gangen).
Alexander L. Kielland (plattform)
Den franske ekspertgruppen
De viste til at svikten i stag D-6 umiddelbart førte til en stabil krengning på 30–35 grader. Vanninnstrømning i to legger førte til at krengningen økte til innretningen gikk rundt etter 20 minutter.
Intel Pentium Pro
Spekulativ utførelse
Betingede hopp kan hemme parallell utførelse. I programmerings-språket C kan dette illustreres slik:
Alexander L. Kielland (plattform)
Den franske ekspertgruppen
Legg D sviktet på grunn av svikten i stag D-6. Svikten i staget kom fra to utmattingssprekker som vokste. Svikten i staget førte til at de andre stagene mot søylen sviktet hurtig. Spenningskonsentrasjonene i stag D-6 ble økt på grunn av tiltakene for å redusere svekkelsen ved å sette inn hydrofoner. Det var ikke dokumentert at det var gjort ikke-destruktiv testing (engelsk dye penetrant) av sveisen. Før malingen ble utført var det en sprekk på 70 mm. Det kom maling i sprekken, men malingen trakk ikke langt inn i sprekken.
Hovedårsaken til ulykken var en delvis separasjon av hydrofonstøtten fra staget. De mente at støtten til stag D-6 hadde fått en unormal og høy last, siden det var samtidige brudd i to motstående kvadranter. En slik skade kunne forklares med en skipskollisjon. Hendelsen kan ha oppstått ni måneder eller mer før ulykken. Det kan også ha skjedd på verkstedet. De viser til at det ikke er noen tegn til en slik hendelse.
Intel Pentium Pro
Spekulativ utførelse
if (x == 2)               Hvis x = 2 subrutine1;              så hopp til subrutinen "subrutine1" else                      I motsatt fall ....                       fortsett med neste instruksjon
Alexander L. Kielland (plattform)
Den franske ekspertgruppen
Riktig ballastering av plattformen etter tapet av søylen, kunne ha forsinket utviklingen, men ballastering ble ikke utført. Dører på dekket som burde vært stengt, sto åpne.
Intel Pentium Pro
Spekulativ utførelse
I dette tilfelle vet man ikke på forhånd om betingelsen for et hopp til en annen del av programmet er tilstede.
Alexander L. Kielland (plattform)
Ny vurdering av granskningen
I juni 2019 vedtok Stortinget at Riksrevisjonen skal se på saken på nytt.
Intel Pentium Pro
Spekulativ utførelse
Dersom prosessoren hopper til en annen del av programmet, og påbegynner utførelsen der, samtidig som den sjekker om betingelsen for et hopp er tilstede, vil utførelsen av en rekke instruksjoner påbegynnes, for deretter å forkastes. Dersom prosessoren påbegynner utførelsen av neste instruksjon (i eksempelet ovenfor), istedenfor å utføre et hopp, vil også utførelsen av en rekke instruksjoner påbegynnes, for deretter å forkastes, dersom betingelsen likevel er tilstede. I begge tilfeller oppstår forsinkelser.
Intel® Pentium Pro™ reduserte denne flaskehalsen ved hjelp av en hopp-predikator − «forutsigelser» av hvilken «grein» (branch) av programmet som fortsetter under betingede hopp, basert på erfaringer fra programutførelsens historikk.
Alexander L. Kielland (plattform)
Ny vurdering av granskningen
Undersøkelsen var omfattet av utsatt offentlighet, som vil si at Riksrevisjonen ikke kunne si noe om innholdet i undersøkelsen før den var overlevert til Stortinget.
Intel Pentium Pro
Spekulativ utførelse
Prosessoren hadde et Branch Prediction Buffer bestående av 512 «inngangsporter» til forskjellige utfall av betingelser. Instruksjoner fra forskjellige «greiner» hentes, dekodes og utføres, før prosessoren vet hvilken «grein» som er korrekt. Når dette er avgjort, forkastes alle instruksjonene på de feilaktige «greinene», mens den korrekte «greinen» beholdes.
Alexander L. Kielland (plattform)
Ny vurdering av granskningen
Rapporten ble offentliggjort i mars 2021, og konkluderte med at "Myndighetene sviktet de overlevende og etterlatte etter Alexander Kielland-ulykken, men Riksrevisjonen mener det ikke finnes grunnlag for å gjennomføre en ny gransking".
Intel Pentium Pro
14-trinns instruksjonspipe
Pentium Pro hadde en 14-trinns instruksjonspipeline, bestående av tre hovedfaser:
Siachenbreen
Siachenbreen er en isbre som ligger øst i fjellkjeden Karakorum i Himalaya, like øst for Line of Control mellom India og Pakistan. India hevder suverenitet over hele breen og alle dens sidebreer, men den faktiske grensen mellom indiske og pakistanske soldater går langs den såkalte Actual Ground Position Line. Med en lengde på 70 km er Siachenbreen den lengste breen i Karakoram og den nest lengste i verden utenfor polområdene. Isbreen faller fra en høyde på 5 753 moh. ved sitt utgangspunkt i Indira Col (-passet) på den kinesiske grensen ned til 3 620 moh. ved brefronten.
Intel Pentium Pro
Modeller
1 Eksperimentell versjon. Ikke lansert for salg.
Siachenbreen
Siachenbreen ligger rett sør for det store nedslagsfeltet som skiller den eurasiske kontinentalplaten fra det indiske subkontinentet, nærmere bestemt i den sterkt isbelagte delen av Karakoram som noen ganger kalles «Den tredje polen». Breen ligger mellom Saltorofjellene, som er lokalisert umiddelbart mot vest, og hoveddelen av Karakoram i øst. Saltorofjellene har sitt utspring i nord, fra Sia Kangri-fjellet på den kinesiske grensen i Karakoram. Saltorofjellenes høyde varierer mellom 5 450 og 7 720 moh. De største fjellpassene i Saltoro, fra nord til sør, er Sia La på 5 589 moh., Bilafond La på 5 450 moh. og Gyong La på 5 689 moh. Det gjennomsnittlige snøfallet er cirka 10,5 meter og temperaturen kan synke ned til -50 °C. Dersom man regner med alle sidebreer dekker Siachenbreen et område på omkring 700 km².
Allan Pineda Lindo
Allan Pineda Lindo, (født i 28. november 1974 i Angeles City i Pampanga på Filippinene) kjent under artistnavnet apl.de.ap, er en amerikansk musiker og medlem i Black Eyed Peas.
Bakgrunn
Lindo ble født i Sapang Bato, Angeles City, Pampanga, på Filippinene. Hans mor er filippinsk, og hans far var en afro-amerikaner, som forlot familien kort tid etter at han var født. Han ble senere sponset gjennom Pearl S. Buck Foundation, en organisasjon som bistår foreldreløse asiatisk-amerikanske barn.
Han kom i kontakt med sin personlige sponsor, Joe Ben Hudgens, gjennom et a dollar-a-day-program. Han ble som 11-åring sendt til USA for behandling for nystagmus, ufrivillige øyebevegelser. I løpet av oppholdet i USA ble det iverksatt en prosess der Hudgens ble mer involvert i Lindos liv, og etter tre år, da Lindo var 14 år, ble han offisielt adoptert av Hudgens og bosatte seg i Los Angeles i USA.
Siachenbreen
På Siachenbreen finnes verdens høyeste helikopterplattform, bygget av India. Verdens høyeste slagmark ligger også på breen i en høyde av 6 400 moh. I 2009 ble det lansert GSM-mobiltjenester nær den indiske hærens baseleir.
Allan Pineda Lindo
Bakgrunn
I Los Angeles gikk han på John Marshall High School, hvor han møtte William Adams (will.i.am), nevøen til Hudgens' romkamerat.
Siachenbreen
Navn
På balti-språket refererer Sia til en plante i rosefamilien som er godt utbredt i regionen. Chun peker på ethvert objekt som finnes i overflod. Navnet Siachen viser dermed til et land med overflod av roser. Navngivning av breen, eller i det minste bruk av navnet, er tilskrevet den britiske fjellklatreren Tom George Longstaff.
Smelting
Breens smeltevann er den viktigste kilden til elven Nubra i indisk-kontrollerte Ladakh, som renner ut i Shyok-elven. Shyok munner igjen ut i Indus, og dermed er breen også en stor kilde til denne elven. Global oppvarming har hatt en av sine mest negative virkninger her i Himalaya, med breer som smelter i foruroligende fart og monsunregn som nå forekommer selv nord for fjellene. Breens volum har blitt betydelig redusert de siste tiårene; militær aktivitet siden 1984 har også fått skylden for mye av breens nedsmelting.
Grensekonflikt
Området som breen ligger i er kjent som verdens høyeste slagmark, der det har vært små trefninger mellom India og Pakistan fra tid til annen siden april 1984. Begge landene opprettholder permanent militær tilstedeværelse i regionen i en høyde av over 6 000 meter. Stedet er et av de mest fremtredende eksemplene på moderne alpin krigføring.
Både India og Pakistan har ønsket å gå bort fra de kostbare militære utpostene. Etter det pakistanske angrepet under Kargilkrigen i 1999 gikk imidlertid India bort fra planen om å trekke seg ut av Siachen, med mindre det forelå en offisiell anerkjennelse av den nåværende Line of Control fra pakistansk side. India har uttrykt bekymring for at det kan komme ytterligere pakistanske angrep dersom landet velger å trekke sine soldater vekk fra Siachenbreen uten først å få en slik anerkjennelse.
Alexander L. Kielland (plattform)
Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
På den 46. Maritime Safety Committee (MSC) i Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen fremla den norske delegasjonen et forslag til revisjon av stabilitetskravene i MODU-Codes (Reglement for konstruksjon og utstyr på mobile offshore enheter). MSC besluttet at de ville følge opp erfaringene fra ulykkene med «Alexander L. Kielland» og innarbeide dette. Ved det 28. møte i underavdelingen for skipskonstruksjon og -utrustning sluttet en seg til de generelle delene av MODU-Codes og nedsatte en ad hoc- arbeidsgruppe som skulle utarbeide regelverk for maskin- og elektroanlegg om bord. En kom også til at retningslinjene for redningsutrustning trengte en umiddelbar revisjon.
Norske Skog Union
Norske Skog Union, tidligere Union Paper Co Ltd AS, var en papirfabrikk i Skien, eid av Norske Skog.
Alexander L. Kielland (plattform)
Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen
Det ble stilt krav til at det skulle foreligge livbåtkapasitet til 200 % av antall personer om bord. Dette fordi en må anta at ved en ulykke vil en del av båtene ikke kunne brukes av forskjellige årsaker så som: brann, slagside eller skader.
Et ytterligere krav var at det skulle finnes en personlig overlevelsesdrakt i hver lugar. I tillegg skulle det langs alle sannsynlige rømningsveier og ved redningsstasjonene foreligge ytterligere drakter slik at det totalt skulle foreligge 200 % drakter i forhold til antall personer om bord. I de påfølgende år ble overlevelsesdraktene forbedret. Blant annet fikk de løkker på ryggsiden som skulle gjøre det lettere å innhente personer som fløt i sjøen og eventuelt heise disse om bord.
Videre skulle det ved hver plattform finnes et beredskapsskip nærmere enn en nautisk mil.
Norske Skog Union
Historie
I 1872 hadde Ulrik Sinding etablert et tresliperi ved Damfossen i Skien. Dette tresliperiet lønte seg ikke og i 1873 kjøpte Benjamin Sewell fossen og tomtene. Dette blir regnet som grunnleggelsen av Union Co. I 1890 ble Union Co slått sammen med Løveid Fabrikker på Skotfoss. På Skotfoss bygget Union mye senere Skandinavias første elektriske jernbane. Denne var i drift til 1966.
Alexander L. Kielland (plattform)
Videre utvikling av livbåter
Et av problemene under evakueringen var at det var vanskelig å frigjøre livbåtene. I den grove sjøen var alltid et av opphengene under belastning og var vanskelige å løse ut. Innledningsvis kom man ikke til noen beslutning idet det kort tid tidligere hadde vært et uhell der det motsatte skjedde – utløsermekanismen hadde løst ut for tidlig og livbåten falt i sjøen fra stor høyde. I denne ulykken omkom tre personer. Resultatet ble at en anbefalte bruk av fritt-fall-livbåter. Mange andre land har kommet frem til utløsermekanismer, ofte hydraulisk, som kan utløses fra innsiden av båten og under belastning.
Fouquieria
Fouquieria er en planteslekt. Den er den eneste slekten i familien Fouquieriaceae som tilhører lyngordenen (Ericales). De 11 artene i slekten vokser i ørkenstrøkene i sørvestlige USA og Mexico.
Norske Skog Union
Historie
I 1999 ble Union Co. en del av Norske Skog-konsernet. Innskrenkninger fulgte ganske snart, og i 2005 ble det vedtatt å legge ned fabrikken, til store protester fra både lokalbefolkning og politikere. Norske Skog avslo tilbud fra blant andre Petter Stordalen og Øystein Stray Spetalen om å kjøpe fabrikken. I 2006 forsvant dermed en over hundre år lang tradisjon. Fabrikken, som produserte 240 000 tonn avis- og bokpapir årlig på to maskiner, hadde 359 ansatte da den ble lagt ned. I tillegg arbeidet 20 ansatte i Norske Skog-konsernet i Skien.
Fouquieria
Artene er lite forgrenede busker og trær. De har langskudd der akselbladene er omdannet til torner og kortskudd uten torner. Bladene sitter spredt og er små og enkle. De spretter etter regn og faller raskt av. De meste av fotosyntesen skjer i de sukkulente stenglene, ikke ulikt kaktus, men Fouquieria har mye tynnere stengler.
Blomstene er tvekjønnede og sitter mange sammen. Blomsterstanden er et aks, en klase eller en topp og sitter endestilt eller i bladhjørnene. Det er 5 tynne, overlappende begerblad, og kronrøret har 5 overlappende fliker. Det er 10–20 pollenbærere som sitter i 1–2 kranser. Fruktknuten er oversittende og har 3, eller mer sjeldent 4, kammer med 3–6 frøemner i hvert kammer. Det er 1 griffel der arret har 3, eller mer sjeldent 4, fliker. Frukten er en kapsel som åpner seg på langs.
Norske Skog Union
Historie
Etter at fabrikken ble lagt ned har over 50 nye virksomheter blitt opprettet på Klosterøya, deriblant flere IT-bedrifter. I tillegg til dette flyttet Mack bryggerier i mai 2009 gamle Trio Bryggerier til Klosterøya under navnet Union Bryggeri.
Fouquieria
Fouquieria shrevei er unik ved at den kan vokse på grunn med svært høy konsentrasjon av gips; den har velduftende hvite blomster og får trolig blomstene bestøvet av møll. Andre arter i slekten har ofte oransje eller røde blomster, og pollineres av kolibrier eller bier i slekten Xylocopa.