cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Storbritannias herrelandslag i håndball
Storbritannias herrelandslag i håndball hadde per 2010 vunnet to betydelige kamper i sin historie: Første seier var under C-VM i 1984, hvor de vant 21–19 over Færøyene, mens de i 2010 i en kvalifiseringskamp til EM i 2012 vant 33–32 over Bulgaria.
Stanley Cup-sluttspillet 2011
Stanley Cup-sluttspillet 2011 begynner etter at grunnspillet i NHL sluttet 10. april 2011. Dette grunnspillet avgjorde hvilke lag som kvalifiserte seg og seedingen dem imellom. Tittelforsvarer var Chicago Blackhawks som hadde vunet den avgjørende kampen mot Philadelphia Flyers etter 4:10 i sudden death 9. juni 2010.
De første kampene ble spilt onsdag 13. april 2011, og den syvende finalen ble spilt tidlig torsdag 16. juni 2011 norsk tid da Boston Bruins vant den avgjørende kampen mot Vancouver Canucks 4-0 i Rogers Arena i Vancouver.
Kvalifiserte lag
Etter grunnspillet var 16 lag kvalifiserte for sluttspillet Stanley Cup. Vancouver Canucks vant Western Conference og Presidents' Trophy med 117 poeng, som er blant de høyeste. Washington Capitals oppnådde topp-seeding fra Eastern Conference med 107 poeng. Dette er første gangen at alle de tre California-lagene (San Jose Sharks, Los Angeles Kings og Anaheim Ducks) og alle de fire lagene, sammen med Vancouver Canucks) fra Pacific Division kvalifiserte seg til sluttspillet samme år.
Western Conference
Med sine 95 poeng tangerte Dallas Stars Colorado Avalanches rekord fra 2006-2007 for høyest poengsum for å ikke nå sluttspillet.
Sluttspill
I hver runde spiller det høyest seedede laget mot det laget som har lavest seeding. Det høyest seedede laget har hjemmebanefordel, og det spilles etter følgende spillesystem: 2–2–1–1–1. Dette betyr at i hver kampserie spiller det best seedede laget hjemme i de to første kampene, det svakest seedede spiller hjemme i kamp 3 og 4, deretter har det best seedede laget hjemmekamp i eventuelt kamp 5 og 7.
Eksterne lenker
National Hockey League 2010/2011
Ruteloryctes
Ruteloryctes er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).
Levevis
De voksne billene besøker blomstene av nøkkeroser og er trolig viktige pollinatorer for disse
Utbredelse
Slekten er den eneste representanten for gruppen Cyclocephalini i Afrika, der de lever i Vest-Afrika.
Marina Trandenkova
Marina Jevgenjevna Trandenkova (russisk Марина Евгеньевна Транденкова, født 7. januar 1967) er en tidligere russisk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerte på 100 meter.
Under OL i 1992 i Barcelona, Spania tok hun sølvmedalje på 4 x 100 meter sammen med lagvenninnene Olga Bogoslovskaja, Galina Maltsjugina og Irina Privalova. Hun er gift med den tidligere stavhopperen Igor Trandenkov. I OL i 1996 fikk hun opprinnelig femteplass på 100 meter, men ble diskvalifisert for bruk av bromantan.
Mount Dietz
Mount Dietz er et fjell, 2 250 moh, like nord for samløpet mellom Souchezbreen og Bartlettbreen hvor de markerer den sørlige grensen av Hays Mountains i Dronning Mauds Fjell. Det ble kartlagt av U.S. Geological Survey etter landmålinger og flyfoto tatt av U.S. Navy, 1960–64, og ble navnsatt av Advisory Committee on Antarctic Names etter løytnant D.L. Dietz i US Navy, en pilot på flyfotograferingstuene i under Operasjon Deep Freeze 1964 og 1965.
Vanessa
Etymologi
Navnet Vanessa ble oppfunnet av den engelske dikteren Jonathan Swift (1667–1745) til bruk i diktet «Cadenus and Vanessa» som ble skrevet i 1713 og utgitt i 1726. Navnet ble antakelig inspirert av første del av etternavnet og fornavnet til hans nære venn, Esther Vanhomrigh.
Utbredelse
Vanessa var et sjeldent navn fram til midten av 1900-tallet, men fra da av relativt populært.
Vanessa har navnedag i Norge og Finland:
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Rūta Meilutytė
Rūta Meilutytė (født 19. mars 1997 i Kaunas, Litauen) er en litauisk svømmer.
I sommer-OL 2012 i London vant hun gull på 100 meter bryst. I semifinalen satte hun ny europeisk rekord med tiden 1:05.21.
Som en demonstrasjon mot krigsforbrytelser under Russlands invasjon av Ukraina 2022 svømte hun i en blodfarget dam foran Russlands ambassade i Litauen.
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 1960
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 1960 ble arrangert i Córdoba i Argentina i 1960.
Landhockey under Sommer-OL 1988 – Tropper menn
Landhockey under Sommer-OL 1988 – Tropper menn inneholder troppene til herrenes turnering i landhockey under Sommer-OL 1988.
Bachelor i informasjonssystemer
Bachelor i informasjonssystemer er en treårig høyere utdannelse, som ved fullført studieløp gir grunnleggende ferdigheter innen administrasjon av programvaretjenester, databaser, webløsninger, og enkle datanett. Multimedia, programmering og IT-sikkerhet er grunnleggende kunnskaper man får i studiet. Men i tillegg kommer studiet også innom økonomi, markedsføring og forretningsjuss.
En typisk jobb man er kvalifisert for etter endt utdanning er konsulenttjenester innen IT. Men utdanningen er aktuell innen et stort spekter av jobber innenfor IT, som IT-ledelse, design og drift av web-løsninger og nettverk, markedsføring og teknisk salg.
Debye–Scherrer-metoden
Debye–Scherrer-metoden er en metode til identifikasjon av krystallinske stoffer og består i å registrere røntgenreflekser fra et krystallpulver på en fotografisk film. Metoden ble utarbeidd av Peter Debye og Paul Scherrer i Göttingen i 1915.
Pulveret kan for eksempel festes med vaselin til en tynn glasstift som blir plassert i sentrum av et sylindrisk kamera. Vanlige kameradiametre er 5,73, 9,00 eller 11,46 cm. En monokromatisk røntgenstråle blir sendt mot preparatet, som roterer under eksponeringen.
Tua (Rauma)
Tua er et fjell på sørvestsiden av Romsdalen i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Nordre Tua har en høyde på 1 691 meter over havet. Vestre Tua er nest høyest med en høyde på 1 672 moh.
Pål Meistad
Pål Meistad (født 15. mai 1957) er en norsk tidligere skøyteløper som deltok i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter og representerte Norge og Leinstrand Idrettslag.
Plectophloeus
Plectophloeus er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Bittesmå (ca. 1,5 millimeter), avlange, gulbrune eller rødbrune køllebiller. Hodet er rundet med velutviklede fasettøyne. Antennene er middels lange, 11-leddete med en en-leddet klubbe. Pronotum er bredere enn langt, ovalt. Dekkvingene er omtrent så lange som den frie delen av bakkroppen bak dem, som er nokså jevnbred.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Europa nord til det sørlige Sverige.
Megumi Kamionobe
Megumi Kamionobe (上尾野辺 めぐみ, født 15. mars 1986 i prefekturet Kanagawa i Japan) er en japansk internasjonal kvinnelig fotballspiller. For øyeblikket spiller hun som midtbanespiller for klubben Albirex Niigata Ladies i L.League. Hun representerte Japans kvinnelandslag i fotball da laget vant VM i fotball for kvinner 2011.
Jeff Hastings
Jeff Hastings var med i OL i Sarajevo i 1984, der han ble nummer 4 i storbakken og nummer 9 i normalbakken. 4.-plassen var USAs beste plassering i spesielt hopp i OL siden Anders Haugens bronsemedalje i Chamonix i 1924. Hastings deltok i VM i Oslo i 1982 og lag-VM i Engelberg i 1984. I Oslo var 15.-plass i storbakken hans beste individuelle plassering.
Han ble nasjonal mester fire ganger, i stor bakke i 1982 og 1983, og i både stor- og normalbakke i 1984. Han la opp etter 1983/84-sesongen. Jeff Hastings er bror av skihopperen Chris Hastings, som også har deltatt i OL.
Pirulintia
Pirulintia er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
Morimopsini er nokså små, kraftige, gråaktige trebukker. De ligner mye på artene i gruppen Dorcadionini. Dekkvingene er ofte noe knudrete.
Umma (Mesopotamia)
Umma var navnet på en sumerisk bystat, nær elven Tigris. Byen beskrives i kileskrifttekster som den ene part i en grensetvist med nabostaten Lagasj.
Historie
Kjennskapet til Umma er for det meste basert på arkivfunn i oldtidsbyen Lagasj. Derfra får man vite at omkring 2400 f.Kr. var det herskere der ved navn Ur-Lumma, Il - hersker av Zabalam.
Ummas mest berømte leder var prestekongen Lugalzagesi som omkring år 2350 f.Kr. gjorde seg til hersker over hele det sørlige Mesopotamia. Han tok så opp residens i Uruk. Hans herredømme ble nedkjempet av og gikk til ende under Sargon, og hans område gikk da inn i Akkadriket.
Arkeologi
Tell Jokha ble besøkt av William Loftus i 1854 og John Punnett Peters fra Universitetet i Pennsylvania i 1885. Det antas at Tell Jokha er blitt gjenstand for omfattende gravplyndring i nyere tid.
Tidlig på 1900-tallet dukket det opp mange illegalt utgravde leirtavler fra Umma fra Ur-III-tiden på antikvitetsmarkedet. Sent i 1990-årene ble en redningsutgravning utført av irakiske arkeologer i forbindelse med et veiprosjekt som berørte Tell Jokha.
Siden da er Tell Jokha blitt identifisert som Ummas besittelse Gisha (eller Kissa), mens selve Umma er blitt lokalisert til et sted om lag 6,5 km mot sørøst, i Umm al-Aqarib. I Umm al-Aqarib er det blitt avdekket lag som går tilbake til tidlig dynastiske periode (ca 2900-2300 f.Kr.), med flere monumantalbygninger, hvorav et av dem var enten et tempel eller et palass.
Hans-Joachim Mack
Hans-Joachim Mack (født 30. mars 1928 i Bischofsburg i Øst-Preussen, død 6. april 2008 i Barsinghausen i Niedersachsen) var en tysk general som var NATOs stedfortredende øverstkommanderende for Europa (Deputy Supreme Allied Commander Europe) fra 1984 til 1987.
Mack begynte i Bundesgrenzschutz (en forløper til det føderale politiet Bundespolizei) i 1952 og ble offiserskadett i Bundeswehr i 1956. Han ble utdannet generalstabsoffiser fra 1962 til 1964 og tjenestegjorde i pansertroppene. Han ble oberst og kommandant for panserbrigade 14 i 1972. I 1975 ble han brigadegeneral og sjef for Pansertroppenes utdanningssenter. I 1978 ble han generalmajor og kommandant for 6. pansergrenaderdivisjon. Han var stabssjef i Hærstaben fra 1979 til 1981.
Fra 1981 til 1983 var han nestleder for planlegging ved NATOs hovedkvarter, Supreme Headquarters Allied Powers Europe. Han ble så forfremmet til generalløytnant og var kommanderende general for 3. korps fra 1983 til 1984. 1. april 1984 ble han full general og utnevnt til stedfortredende øverstkommanderende for Europa i NATO. Han gikk av 1. oktober 1987 og ble etterfulgt av landsmannen Eberhard Eimler.
Humlevikler
Humlevikler (Grapholita discretana) er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae). Den er meget sjelden i Norge og blir vurdert som kritisk truet her i landet.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 15-19 millimeter), sjokoladebrun vikler. Forvingen har en kommaformet, hvit flekk med brun midtstripe ved bakkanten, utenfor denne er smalt, lyst skråbånd, ved framkanten noen korte, hvite skråstreker. Bakvingen er brun.
Egill Jacobsen
Egill Jacobsen (født 16. desember 1910 i København, død 21. april 1998) var en dansk ekspresjonistisk kunstmaler og professor.
Aleksandr Petrov (basketballspiller)
Aleksandr Petrov russisk: Александр Павлович Петров (født 14. mai 1939 i Baku i nåværende Aserbajdsjan, død 2001) var en sovjetisk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.
Humlevikler
Levevis
Larven utvikler seg i stilken på humle (Humulus lupulus), og arten finnes på steder der denne vokser. Trolig er denne arten svært varmekrevende, og kan bare leve på uvanlig varme steder i Norden.
Aleksandr Petrov (basketballspiller)
Petrov vant en olympisk sølvmedalje i basketball under OL 1964 i Tokyo. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i basketturneringen bak USA. Sovjetunionen vant semifinalen over Brasil med 53-47, men i finalen tapte de mot USA med 59-73. Petrov spilte ni kamper og scoret 97 poeng for Sovjetuniojnen under OL-turneringen.
Humlevikler
Utbredelse
Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa og finnes også i det nordlige Asia. I Norge er den bare funnet i Vestby i Akershus. Arten blir vurdert som Kritisk truet (CR) i Norsk rødliste for arter fra 2010.
Egill Jacobsen
Jacobsen er kjent som maskemaler. Inspirasjonen til maskemaleriet kom fra en reise til Paris i 1930-årene, her møtte Jacobsen Picasso, og møtet med ham og hans verk gjorde så stort inntrykk, at det endret Jacobsens måte å male på. I 1937 utstilte han sammen med Linien på Kunstnernes Efterårsudstilling, og i 1948 var han med ved dannelsen av COBRA. Etter at COBRA ble oppløst kjempet Egill Jacobsen med dårlig økonomi og dårlig helbred. I 1952 begynte han å stille ut hos Galerie Birch, noe som ble en suksess. Anmelderne kalte ham «Maskens mester» og skrev, at han «var godt på vei». Det skulle vise seg, at Egill Jacobsen var så godt på vei, at han allerede i 1959 ble professor ved Kunstakademiet – som den første abstrakte kunstner i Danmark.
Blohm & Voss BV 222
Blohm & Voss BV 222 "Wiking" (tysk: "Viking") var en stor, seks-motors tysk flybåt fra andre verdenskrig. Opprinnelig utviklet som et passasjerfly, og ble bygget i begrenset antall. Det var både den største flybåt og det største sjø-baserte tyske fly som fikk operativ status under krigen.
Egill Jacobsen
Han ligger begravet på Søllerød Kirkegård
Blohm & Voss BV 222
Konstruksjon og utvikling
Før andre verdenskrig hadde det den tyske Lufthansa gjennomført mange transatlantiske postflyvninger. Mens Lufthansas største interesse var passasjertransport og startet de et program i 1936, som kulminerte med tre BV 222 flybåter konstruert av Dr. Richard Vogt.
Byggingen av den første prototypen, V1, begynte i januar 1938 med bygging av V2 og V3 i løpet av de følgende uker. V1 hadde sin jomfrutur 7. september 1940. Under en prøveturen kunne det ta opp til 92 passasjerer, eller 72 pasienter på bårer over korte avstander med en maksimal hastighet på 385 km/t Dets flygeegenskaper var tilfredsstillende, men noen forbedringer var påkrevet. Videre tester pågikk til desember 1940, da V1 gikk inn Luftwaffes tjeneste, og ble malt som et militærfly militær registrering Stammkennzeichen CC+EQ og plassert i Lufttransportgruppe 222.
Typen var kjent for sitt lange, flate gulv i kabinen og en stor firkantet lastedør bak vingen på styrbord side. Det hadde to støttepongtonger på hver vinge.,. Kun 13 fly er antatt å ha blitt bygget.
Opprinnelig var det utstyrt med seks Bramo 323 Fafnir stjernemotorer, senere endret til 746 kW (i 1 000 kw) Jumo 207C rekke, to-takts dobbelt-stempel diesel-motorer. Bruk av dieselmotorer tillot tanking på sjøen og for bunkring av ubåter. C-13 flyet var det eneste utstyrt med Jumo 205C og senere Jumo 205D motorer.
Operativ historie
Dertetter ble V1 tatt tilbake til Hamburg for montering av bevæpning, bestående av et 7.92 mm MG 81 maskingevær i skroget, to tårn-monterte13,20 mm MG 131 maskingevær, og fire 7.92 mm MG 81 midt på skroget. Registreringen ble endret til X4+AH på samme tid og V1 dannet grunnlaget for den nye skvadron Lufttransportstaffel 222 (LTS-222). Mellom 1942 og 1943 var det stasjonert i Middelhavet før i midten av februar 1943 sank etter en kollisjon med et synlig vrak under landing i Pireus havn.
I 1944 deltok V2 i Operasjonen Schatzgräber ("Skattegaver"), kodenavnet på en tysk værstasjon på Alexandra Land i Arktis for å hente som syke mannskap som trengte å bli evakuert. BV 222 droppet et reservehjul for en Fw 200 som hadde fått skader under landing i nærheten av stasjonen.
Etter Invasjonen i Normandie i juni 1944, ble de gjenværende BV 222 fly ble overført til 200 KG. Av disse, C-09 som trolig var den BV 222 som var rapportert å ha blitt ødelagt av Hawker Typhoon fly fra Nr 439 Skvadron RCAF den 24. april 1945 i Seedorf., mens V7 og V4 ble senket av sine mannskaper ved Travemünde og Kiel-Holtenau flyplassen henholdsvis på slutten av krigen.
C-10 var trolig den BV 222 rapportert skutt ned sørvest for Biscarosse natt til 8. februar 1944 av en Mosquito fra Nr 157 Squadron RAF.
Ett BV 222, V4, sies å ha skutt ned en US Navy Consolidated B-24 Liberator av VB-105 (BU#63917) ledet av Løytnant Evert, oktober 22, 1943. Siden krigen har dette ofte blitt feilaktig oppgitt som et BV 222 skyte ned en Avro Lancaster.
Kontakten med Japan
Etter invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941 ble det lagt planer om å knytte Tyskland og Japan sammen ved hjelp av Luftwaffes fly. BV 222 ble modifisert for svært lang rekkevidde. Kommersielle flygninger til Det fjerne østen med Lufthansa var ikke lenger mulig, og det hadde blitt veldig farlig for både skip og ubåter å ta turen. Feltmarskalk Erhard Melk godkjente en studie som skulle se på muligheten for slike direkte flyvninger og ulike ruter ble vurdert, blant annet en med avgang fra det tysk-okkuperte Russland og Bulgaria, og en annen med BV 222 fly fra Kirkenes i Nord-Norge til Tokyo via Sakhalin-øya, en strekning på 6 400 km.
BV 222 var et av tre fly som ble ansett som mulig for programmet, sammen med Focke-Wulf Fw 200 og Heinkel Han 177. Han 177 ble utelukket på grunn av at som ble ansett som upålitelige og i 1943 Junkers Ju 290 ble brukt i andre områder.
Etterkrigstiden
Tre BV 222s ble beslaglagt og senere benyttett av Allierte styrker: C-011, C-012, og C-013. C-012 ble beslaglagt i Sørreisa i Norge etter krigen sammen med V2 fløyet av kaptein Eric "Winkle" Brown fra Norge til RAFs base på Calshot i 1946. Etter testing på marines teststasjon i Felixstowe ble det overført til en RAF skvadron som brukte det frem til 1947, da det ble kondemnert.
C-011-og C-013 ble beslaglagt av amerikanske styrker på slutten av andre verdenskrig. Den 15. august og igjen den 20. august 1945 utførte kommandørkaptein Richard Schreder fra den amerikanske marinen  testflyvninger sammen med det tyske mannskapet på et av det BV 222 fly som var blitt beslaglagt av USA i to flyvninger på 38 minutter opplevde de  at fire motorer kom i brann. Mange ekstra motorer var tilgjengelig, men de var av dårlig kvalitet på grunn av mangel på kvalitetslegeringer på slutten av krigen, og tok lett fyr lett. Siden flyet var ubrukbart med disse motorene, ble flyet etter sigende tatt ut til åpent vann og senket av en Destroyer.
Andre rapporter viser at USA beslagla flyet og det ble fløyet eller sendt til USA. Convair kjøpte et for evaluering ved Marinestasjonen i Patuxent River, og etter intensive studier førte det til at skroget på deres Modell 117 som i sin tur førte til R3Y Tradewind ble kopiert fra BV 222.
Aleksandr Petrov (basketballspiller)
Fire år tidligere, under OL 1960 i Roma vant han en sølvmedalje i basketball. Sovjetunionen ble nummer to etter USA. Petrov spilte åtte kamper og scoret 81 poeng.
Neuhausen (Erzgebirge)
Neuhausen er en landkommune (Gemeinde) i Erzgebirge i Landkreis Mittelsachsen i Direktionsbezirk Chemnitz i Fristaten Sachsen. Kommunen er en statlig anerkjent rekreasjonssted. Neuhausen er kjent for Schloss Purschenstein og for vintersport. Neuhausen har 3 054 innbyggere (31. desember 2009).
Neuhausen var en kommune i Kreis Marienberg fra 1952 til 1990. Fra 1990 frem til 1. august 1994 var den innlemmet i Landkreis Marienberg, og fra 1. august 1994 i den utvidede Landkreis Freiberg. Den 1. august 2008 ble kommunen en del av Landkreis Mittelsachsen.
Vincent DePaul Breen
Vincent DePaul Breen (født 24. desember 1936 i Brooklyn i New York City i USA; død 30. mars 2003) var an amerikansk katolsk geistlig og biskop av Metuchen.
Bakgrunn
Vincent Breen var sønn av Edward og Irene (née Conway) Breen, og gikk på St. Francis Preparatory School. Han fortsatte med prestestudier ved Cathedral College i Douglaston i Queens. Etter to år der, ble han sendt til Roma og Pontifical North American College, og studerte ved Det pavelige universitet Gregoriana.
Prest
Vincent DePaul Breen mottok prestevielsen den 15. juli 1962 av Filippo Pocci, hjelpebiskop i Roma.
Biskop av Metuchen
Den 8. juli 1997 utnevnte pave Johannes Paul II ham til biskop av Metuchen. Erkebiskopen av Newark, Theodore Edgar McCarrick, bispeviet ham den 8. september samme år; medtkonsekratorer var biskopen av Brooklyn, Thomas Vose Daily, og den emeriterte biskop av Metuchen, Edward Thomas Hughes.
Den 4. januar 2002 trådte Vincent DePaul Breen tilbake fra Metuchen.
Breen døde av lungebetennelse i 2003, i en alder av 66 år, etter en lang sykdom konsistent med Alzheimers sykdom.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Pseudoexeirarthra
Pseudoexeirarthra er en slekt av små, rødlige eller brunlige biller.
Utseende
Små til middelsstore, brunlige køllebiller. Kroppsformen er nokså smal. Antennene er knapt fortykkede mot spissen, nokså lange. Hodet er bredt med små fasettøyne. Pronotum er rundet, bredest foran midten. Dekkvingene er rundede, omtrent så brede som pronotum. Bakkroppen er noe bredere enn dekkvingene, fire ledd er synlige bak disse, gjerne tett hårete. Beina er kraftige, særlig lårene på forbeina er fortykkede.
Levevis
De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende.
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand.
Zhang Yang
Zhang Yang er navnet til flere personer:
Joachim Spiering
Joachim Friedrich Spiering (1940–2023) var en tysk general. Han var NATOs øverstkommanderende for Nord-Europa fra 1998 til 2001, med hovedkvarter i Brunssum i Nederland.
Liv og virke
I 1994 ble han generalløytnant og kommandant for 4. korps. I 1998 ble han forfremmet til full general og ble utnevnt til NATOs øverstkommanderende for Nord-Europa. Han ble etterfulgt av den britiske generalen Jack Deverell i 2001.
Etter at han gikk av med pensjon har han bl.a. undervist ved Baltic Defence College i Tartu i Estland.
Han døde den 22. januar 2023 i en alder av 83 år i Hamburg.
Armida al campo d’Egitto
Armida al campo d'Egitto er en opera i tre akter av Antonio Vivaldi til en libretto av Giovanni Palazzo. Den ble første gang framført under karnevalet i 1718 på Teatro San Moisè i Venezia. Utgaven til Vivaldi er en av mer enn 50 operaer basert på et tema fra sagaen om Rinaldo og Armida i det episke diktet til Torquato Tasso, La Gerusalemme liberata (Det befridde Jerusalem). Armida ble framført på ny under karnevalet i 1738, med mye av musikken omskrevet og arier av Leonardo Leo lagt til. Akt II av den originale versjonen av operaen er i dag tapt.
Roller
Navnene på sangerne gitt i librettoen for den første framføringen står i parentes.
Hiskias tunnel
Hiskias tunnel (, Nikbat HaShiloah) er en underjordisk vanntunnel som gravd ut under det arkeologiske Davidsbyen i Jerusalem i oldtiden. Tunnelen binder sammen Gihonkilden og Siloamdammen. Dens navn er avledet fra fra hypotesen at den ble bygget av kong Hiskia av kongedømmet Judea (slutten av 700 og tidlig på 600-tallet f.Kr.) da landet ble angrepet av assyrerne med en beskrivelse i Andre Kongebok i Den hebraiske Bibelen: «... han anla dammen og tunnelen og ledet vannet inn i byen...». Og i Andre Krønikebok: «Det var Hiskia som tettet til det øvre utløpet av Gihon-kilden og ledet vannet nedover mot vest til Davidsbyen.»
Støtte for å datere tunnelen til Hiskias periode er avledet fra bibelteksten som beskriver konstruksjonen av en tunnel og karbondatering av organisk materiale i den opprinnelige pussen i tunnelen. Imidlertid har denne datering blitt utfordret i 2011 av utgravninger som antyder en eldre opprinnelse på slutten 800- eller tidlig på 700-tallet f.Kr.
Den buede tunnelen er 533 meter lang og ved å benytte en høydeforskjell på 30 cm mellom de to endene, noe som tilsvarer helning på 0,06 prosent, greide ingeniørene å få vannet til å renne fra kilden og til dammen.
I henhold til Siloaminskripsjonen ble tunnelen utgravd av arbeidsgrupper som arbeidet fra hver sin ende, og møttes ved midten. Inskripsjonen er delvis uleselig, og kan opprinnelig ha inneholdt mer informasjon enn dette. Det er klart at tunnelen i seg selv har flere retningsfeil som ble gjort under dens konstruksjon. Vitenskapelige undersøkelser har diskreditert ideen at tunnelen kan ha blitt formet ved stort sett å utvide en allerede eksisterende naturlig karst. Hvordan de israelittiske ingeniørene klarte å få til den vanskelige prosessen å få to arbeidsgrupper fra motsatte ender til å møtes langt under jorden er ennå ikke forstått. Det er forslått at de to gruppene kanskje ble ledet ovenfor ved å benytte lydsignaler fra å slå på fjellet mens de gravde. Tunnelet er den eldste kjente tunnel i historien, den andre er Eupalinos' tunnel på den greske øya Samos, som ble konstruert ved å grave fra to ender (gresk: αμφίστομον, amphistomon, «to åpninger»).
Oppdagelse og tolkning
Verken Quaresmius eller Robinson identifiserte tunnelen med Hiskia, men i 1871 foreslo Warren at Siloamdammen kan ha blitt «gravd av kong Hiskia» og i 1884 ved oppdagelsen av Siloaminskripsjonen, skrev han: «Denne inskripsjonen synes således å tilhøre en senere periode for det hebraiske monarki, og kan ganske godt bli betraktet å sammenfalle med den bibelske fortelling om Hiskias forberedelse for Sankeribs beleiring.»
Funksjon og opprinnelse
Oldtidens by Jerusalem hadde naturlige forsvar ved å ligge på et fjell og kunne forsvares fra bortimot alle kanter, men hadde en mangle av en betydelig kilde for ferskvann, Gihonkilden lå på den andre siden av klippene over Kidrondalen. Det var en betydelig militær svakhet da byens forsvarsmurer, om de skulle være høye nok, måtte nødvendigvis etterlate Gihonkilden utenfor og samtidig etterlate byen uten tilgang på ferskvann under en beleiring. Denne svakheten hadde blitt fjernet av kanaanittene som bygde en mer sterkt befestet tårn rundt kilden og knyttet den til bymurenelangs en skråning til en ekstra mur, som hadde en godt beskyttet korridor. En kanaanittisk tunnel hadde allerede samlet kildevann siden rundt 1800 f.Kr. og førte den sørover gjennom grunnfjellet, men det slapp ut vannet over markene i Kidrondalen gjennom flere åpninger og endte i et åpent vannforråd. Mens det var praktisk for jordbruket, gjorde dette opplegget også vann tilgjengelig for beleiringstropper utenfor bymurene.
Tunnelen går fra Gihonkilden og til Siloamdammen. Om den faktisk ble bygget under Hiskia, da er den datert til en tid da Jerusalem forberedte som for en forestående assyrisk beleiring, ledet av den assyriske herskeren Sankerib. Ettersom Gihonkilden allerede var beskyttet bak massive tårn og inkludert i byens forsvarsmur, synes det som om Jerusalem hadde mer enn nok vann for å motstå en beleiring selv uten denne tunnelen. I henhold til Ahron Horovitz ved Megalim-instituttet kan tunnelen bli tolket som en ekstra akvedukt for å holde hele utfloden av kilden innenfor området av bymurene, som inkluderte nedstrømmen fra Siloamdammen, og med den særskilte hensikt å forhindre at fienden fikk tak på vannet. Både kilden og dammen i enden av tunnelen ville ha blitt brukt av innbyggerne som vannforsyning. Soldater på utsiden av murene ville ikke ha nådd noe av det ettersom selv overskuddsvann fra kilden ville ha forsvunnet inn i et karstsystem lokalisert rett utenfor den sørlige enden av bymurene. I kontrast til dette, det tidligere vannsystemet slapp alt det vannet som byens befolkning ikke benyttet inn i Kedrondalen i øst hvor beleiringstropper ikke kunne ha fått fordeler av det.
Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente) forteller at kong Hiskia fryktet at assyrerne ville beleire byen, og blokkerte kildevannet utenfor byen og avledet det via en kanal inn i Siloamdammen. Det var riktignok en eldre undergrunnskanal som kalles for Warrens sjakt (etter at den ble oppdaget av Charles Warren, en engelsk ingeniør, i 1867). Den går fra det som nå er Jerusalems gamleby og til et sted ved Gihonkilden. Warrens sjakt er ikke en akvedukt og det krevde at de som trenger vann måtte gå opp og ned og frakte vannet personlig, et opplegg som Hiskia må ha betraktet som svært mangelfullt i tilfelle beleiring.
I 1899 ble en annen oldtidskanal funnet. Den ledet fra Gihonkilden halvveis til området ved Siloamdammen, men mer langs en direkte rute. Denne kalles for «Midtre bronsealderkanal» grunnet dens antatte alder. Arkeologen Ronny Reich har kommet fram til at den ble konstruert en gang rundt 1800 f.Kr., i midte bronsealder, og således at kildevannet hadde allerede bli avledet mange århundrer før Hiskia. Slik den opprinnelig ble konstruert er den forstått som en rundt 6 meter dyp grop i bakken, dekket over av store steinblokker. Den er trangere enn tunnelen, men et menneske kan fortsatt gå i den i det meste av sin lengde. I tillegg til en utgang, rundt 1 meter høy, i nærheten av Siloamdammen, har kanalen flere mindre utløp som vannet gårdene ved Kidrondalen.
Zhang Yang (general)
Zhang Yang (kinesisk: 张阳; pinyin: Zhāng Yáng; født i august 1951 i Wuqiang i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina, død 23. november 2017 i Beijing i Kina) var generalløytnant i Folkets frigjøringshær og kommunistisk politiker. Han ble i oktober 2012 inspektør for den politiske avdeling i Frigjøringshæren. . Han var tidligere politisk kommissær for Guangzhou militærregion.
Hiskias tunnel
Datering av Hiskias tunnel
Arkeologiske utgravninger og undersøkelser av Ronny Reich fra Universitetet i Haifa og Eli Shukron fra Israelske myndighet for oldtidslevninger (Israel Antiquities Authority) har kastet tvil over tilskrivelsen av tunnelen til styret til kong Hiskia. De mener at bevisene peker mot en dato som er langt eldre, til minst siste del av 800-tallet f.Kr. eller den første delen av 700-tallet f.Kr. De bibelske avsnittene som knytter konstruksjonen av tunnelen til Hiskia, ikke spesifiserer et sted byen, og foreslår at de kan referere til andre vannkanaler i området Mamilla.
Kyoko Yano
Kyoko Yano (矢野 喬子, født 3. juni 1984 i prefekturet Kanagawa i Japan) er en japansk internasjonal fotballspiller. For øyeblikket spiller hun som forsvarsspiller for klubben Urawa Reds Ladies i L.League. Hun representerte Japans kvinnelandslag i fotball i VM i fotball for kvinner 2003, VM i fotball for kvinner 2007 og deretter da laget vant VM i fotball for kvinner 2011. For øyeblikket spiller hun for Japan under kvinnenes fotballturnering i Sommer-OL 2012.
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 1961
Søramerikansk mesterskap i basketball for menn 1961 ble arrangert i Rio de Janeiro i Brasil i 1961.
Deltakraft
Deltakraft er i kjerne- og partikkelfysikk et navn på en tilnærming for den sterke kjernekraften mellom to partikler. Kraften er uendelig stor dersom partiklene er nøyaktig på samme sted, ellers er den null.
Bølefjorden (Hasvik)
Bølefjorden (nordsamisk: Bievllavuotna) er en fjord på nordsida av Sørøya i Hasvik kommune i Finnmark. Fjorden strekker seg 5,5 kilometer sørover til Bølestraumen i botn av fjorden.
Fjorden har innløp mellom Steinnæringen i vest og Skarvnæringen i øst. Vest for Steinnæringen ligger Ofjorden, mens Galtefjorden ligger øst for Skarvnæringen. Fjorden er 40 meter på det dypeste, nesten helt innerst i fjorden.
Det er ingen bosetninger eller veiforbindelser i fjorden.
Frederik Carl av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn
Frederik Carl von Carlstein (født 4. august 1706, død 18. oktober 1761, var den siste hertug av det slesvig-holstenske hertugdømme Pløn. Han fikk ingen sønner og etter hans død arvet den danske krone derfor hertugdømmet. Hans mor, Dorothea Christine von Aichelberg (Pløn 1674-1762), var datter av amtmann over Nordborg amt Johann Frantz von Aichelberg og Anna Sophie von der Trauttenburg genannt Beyer. Han var gift med Christine Armgard Reventlow), deres datter, Charlotte Amalie Vilhelmine av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn), ble likevel anerkjent av den danske konge som prinsesse av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn, og hun ble gift med Frederik Christian av Holstein-Augustenburg.
Per Deberitz
Per Deberitz (født 27. mars 1880 i Drøbak, død 14. oktober 1945 i Oslo) var en norsk maler. Han ble regnet som nyimpresjonist, og var også elev av Matisse under et Parisopphold i årene 1909 til 1910.
Deberitz var elev av Oscar Arnold Wergeland ved Statens Kunst- og Håndverksskole i Kristiania 1898–1899. Han fikk også undervisning av Hans Gude i Horten i 1899 og 1900. Vintrene 1903-1904 og 1906-1907 var han ved Kristian Zahrtmanns malerskole i København.
I perioden 1906–1945 fikk han tre verker med på Statens Høstutstilling. Han deltok med verker på utstillinger i Sverige, Danmark, Tyskland, Finland, Østerrike, USA og Belgia, foruten i større kunstforeninger i Norge. Deberitz slo igjennom på De 14s paviljong på Jubileumsutstillingen i Kristiania 1914 med bl.a. bildet Badende gutter (1914). Her stilte han ut sammen med tidens toneangivende kunstnere som Henrik Sørensen, Axel Revold, Per Krohg og Jean Heiberg.
I 1927 var han en av kunstnerne og arkitektene som etter invitasjon fra Arno Berg, daværende byantikvar i Oslo, utarbeidet forslag til hvordan hovedstadens bygningsmasse kunne bli mer fargerik og innbydende. Initiativet til dette byutviklingsprosjektet kom fra Henrik Sørensen.
Verker av ham finnes i dag blant annet på Nasjonalgalleriet, Stavanger kunstmuseum, Lillehammer Kunstmuseum, Drammens Museum, Bergen Billedgalleri, Ateneum (Finlands nasjonalgalleri) i Helsingfors og Moderna Museet i Stockholm.
Han mottok Nordstjerneordenen i 1923.
Chang Wanquan
Chang Wanquan (kinesisk: 常万全, pinyin: Cháng Wànquán; født januar 1949 i Nanyang i provinsen Henan i Kina ) er general i Folkets frigjøringshær. Han er (siden 2007) medlem av Den sentrale militærkommisjon og er også involvert i det kinesiske romfartsprogram.
I oktober 2012 ble han utnevnt til Folkerepublikken Kinas forsvarsminister.
Argippo
Argippo (RV 697) er en opera av Antonio Vivaldi som hadde premiere i 1730 i operateateret til grev Franz Anton von Sporck i Praha.
Nyoppdagelse
Librettoen ble bevart, men musikken trodde en lenge var gått tapt fram til deler av den (over to tredjedeler) ble oppdaget i 2006 i det private arkivet i Thurn und Taxis-huset i Regensburg av cembalisten og dirigenten Ondřej Macek.
Wight Seaplane
Konstruksjon og utvikling
Flyet var konstruert av Howard T Wright og ble bygget ved skipsverftet J Samuel White & Company Limited, Wight Seaplane var en litt mindre versjon (61&#x20;m (18.59 m) span) av Wight Pusher Sjøfly. Flyet var en vanlig dobbeltdekker, et sjøfly med åpne sittebrønner plassert i tandem (etter hverandre), og i nesen var det montert en 225 hp (168 kW) Sunbeam motor. Femti to fly ble bygget og levert, og ytterligere 20 ble produsert som reservedeler. De ble bygget av Portholme Aviation and William Beardmore & Co.
Flyet i bruk
Wight Seaplane ble brukt av RNAS i Dundee, Felixstowe, Scapa Flow og Gibraltar for anti-ubåt patruljering mellom 1915 og 1917.
Eilefsen Peak
Eilefsen Peak er et fjell på den nordøstlige delen av Radford Island, som ligger i Sulzbergerisen utenfor kysten av Marie Byrd Land i Antarktis. Fjellet ble trolig sett første gang på en flytur under Byrd-ekspedisjonen (1928–30). Det ble navngitt av Advisory Committee on Antarctic Names etter Albert Eilefsen, som var sjåfør under Byrd-ekspedisjonen (1933–35).
Puerto Ricos kvinnelandslag i håndball
Puerto Ricos kvinnelandslag i håndball er det kvinnelige landslaget i håndball for Puerto Rico. Det representerer landet i internasjonale håndballturneringer, og reguleres av Federacion de Balonmano de Puerto Rico. Landslaget har deltatt i internasjonale turneringer siden 1991.
Resultater i internasjonale turneringer
''Resultatene som er vist under er kun turneringer der Puerto Rico har deltatt. Turneringer de ikke har tatt del i er ikke ført opp.''
Ludvig Josephson (1832–1899)
Ludvig Oskar Josephson (født 20. februar 1832 i Stockholm, død 29. januar 1899 i samme by) var en svensk teaterleder og dramatiker.
Biografi
Ludvig Josephson vokste opp i fattigslige forhold og måtte allerede fra 14-års alder delta til familiens forsørgelse. Barna i familien var kunstnerisk begavet, men mens de andre var opptatt av musikk var Ludvig Josephson tidlig fascinert av teater. Sammen med sin barndomsvenn Ludvig Norman (i voksen alder kjent svensk komponist) skrev de og satte opp teaterstykker.
Josephson reiste i 1851 til Paris og ble ansatt hos en av de større bokhandlerne. Der kom han i kontakt med flere franske forfattere. All sin ledige tid brukte han på teaterstudier, ikke minst regiarbeid. Etter han hadde besøkt Dresden i 1853–1854, vendte han i 1854 hjem. I Stockholm arbeidet han i bokhandel og drev i årene 1855–1857 sin egen. I 1858 debuterte han på daværende Mindre teatern i tittelrollen for Narcisse Rameau av A E Brachvogel og var ansatt ved teateret til 1861. I tillegg arbeidet han med oversettelser og bearbeidelser av stykker for mindre teatre. I 1861 debuterte han på Kungliga teatern som Jago i Shakespeares Othello. Samme år fikk han fast ansettelse der og ble i 1864, etter August Bournonville hadde sagt opp, utnevnt til regissør for skuespill. Under årene 1865–1868 var han intendant for både den lyriske og den dramatiske scenen.
Da Josephson forlot sin stilling ved de kongelige teatrene, drev han i årene 1868–1869, sammen med dekorasjonsmaleren Fritz Ahlgrensson, Mindre teatern (nå i Hammerska ladan) i Stockholm, der et italiensk operaselskap gav forestillinger, blandet med svenske dramatiske oppsetninger. Deretter gjorde Josephson et par forsøk som teaterleder, dels i Göteborg i 1869–1870, dels med Ludvig Zetterholm og Ernst Wallmark ved Södra teatern og Ladugårdslandsteatern i Stockholm i 1871–1872. Etterhvert utviklet han også et omfattende forfatterskap. Foruten flere mindre stykker skrev han komediene Rivaler av missförstånd (1869; trykket i 1893), Kapten Gars (1870) og Familjeliv (1871), skuespillet Paris (1871), med personer fra Paris under septemberrevolusjonen og beleiringen, og Thord Hasle (1878), operatekstene Hjalmar och Ingeborg (trykket i 1874), Allt för kungen (1870) og Blenda (1874) samt brosjyren Våra teaterförhållanden (1870).
I årene 1873–1877 ledet Josephson Kristiania teater, der han blant annet suksessfullt iscenesatte Henrik Ibsens Peer Gynt og innførte operaforestillinger. I 1879–1887 drev Josephson, sammen med skuespilleren Victor Holmquist, Nya Teatern i Stockholm og var i årene 1880–1890 sammen med han eier av virksomheten. Ved dette teateret oppførte han blant annet William Shakespeares Hamlet, Macbeth, Julius Caesar, Othello og Richard II, Gotthold Ephraim Lessings Emilia Galotti, Johann Wolfgang von Goethes Faust, Friedrich von Schillers Don Carlos, Pedro Calderón de la Barcas Domaren i Zalamea, Johan Börjesson Erik XIV, Henrik Ibsens Brand og August Strindbergs Mäster Olof. Han fylte sitt teaters repertoar med eldre og nyere utgaver av både utenlands og landets teaterlitteraturs ulike arter, såvel innen den eldre, gedigne komiske operaens og den moderne, lettere operettens område.
Under første halvdelen av 1890-årene arbeidet han som regissør og i 1895–1896 som sekretær ved Kungliga Operan. Josephson utgav videre større brosjyrer over innenlandske teaterforhold (1885, 1888, 1894), Teaterregie (1892), Studier och kritiker (5 hefter, 1895–1898), skuespille En stormig dag (1893) (med scenemusikk av Tor Aulin), diktene Gamla plantor och nya skott (1896), Ett och annat om Henrik Ibsen och Kristiania teater (1898) med mer.
Familie
Ludvig Josephson var bror til komponisten Jacob Axel Josephson, fabrikkeieren Wilhelm Josephson og musikkhandleren Edvard Josephson. Kunstneren Ernst Josephson var hans nevø. Han var bror til skuespilleren Erland Josephsons farfarsfar.
Christian Kielland
Christian Caspar Gabriel Kielland (født 10. november 1871 i Zululand, død 18. mars 1941 i Oslo) var en norsk privatpraktiserende gynekolog. Han ble født i Sør-Afrika som sønn av misjonæren pastor Jan Olaus Kielland (1833–1898) og Hanna Olsen (1842–1913) og gift 1900 med Alice Franziska Louise Traub (f. 1875).
Bakgrunn
Kiellands kom fra en skipsrederfamilie hjemmehørende nær Stavanger. I 1874 kom familien tilbake til Norge fra Afrika, og Kielland begynte sin utdannelse, først ved Oslo katedralskole, der han tok examen artium i 1891. Han studerte deretter medisin ved Universitetet i Kristiania, der han ble uteksaminert i 1899.
Karriere
Etter en praksisperiode ved sykehuset i Gravdal i Lofoten, returnerte han til Christiania i 1901 for å arbeide i kirurgisk avdeling på Rikshospitalet. Fra 1902 til 1904 jobbet han i Fødsels-stiftelsen og var fødselslege ved Universitetetsklinikken. Her utviklet han en fødselstang som fikk stor oppmerksomhet internasjonalt. I årene 1911-1914 var han den såkalte senior registrar i Fødsels-stiftelsen. Han arbeidet også i København og det katolske sykehus i Oslo.
Kielland var medlem av Den norske lægeforening og Kristiania legeforening.
Cecilia Ferm
Cecilia Ferm (født 9. oktober 1975) er en svensk handikaputøver som konkurrerer i basketballspiller. For sine resultater har hun blitt tildelt «Årets idrottare med funktionshinder» på Svenska Idrottsgalan. Hennes største internasjonale resultat er ett gull fra de Deaflympics i 2009.
Jeanette Solstad Remø
Jeanette Solstad Remø (født 1949) er en trans- og menneskerettighetsaktivist som blant annet frontet Amnesty Internationals kampanje for friheten til å endre juridisk kjønn. Remø har hatt lederverv i Forbundet for Transpersoner, i Menneskerettsalliansen, vært med i LDO s brukerutvalg.
Oppvekst
Remø vokste opp i Ulsteinvik i Møre og Romsdal. Allerede som 4-åring fortalte hun, foreldrene at hun ikke følte seg som en gutt, som var hennes fødselskjønn, men som jente. I oppveksten holdt Remø det skjult for omverden at hun følte seg som jente født i en guttekropp. Også da hun som 15-åring ble sett av en guttegjeng i kvinneklær, klarte hun å snakke seg ut av det. 17 år gammel flyttet Remø fra Ulsteinvik til Ålesund for å gå reallinjen på Latinskolen.
Utdanning
Remø begynte på maskinlinjen på Sjøkrigsskolen «SKSK» i Bergen i 1969, i en tid da kvinner ikke hadde adgang til utdannelse ved skolen. Hun fikk befalsutdannelse og lettdykkersertifikat før hun byttet til til operativ linje, og ble uteksaminert som løytnant i 1973. Etter noen år ble Remø forfremmet til ubåtsjef og tildelt kommando i 1977. Remø jobbet som ubåtkaptein under den kalde krigen. I denne perioden holdt hun identiteten som transperson skjult for omverden og oppbevarte kvinneklærne i et låst skap sammen med med topp-hemmelige NATO-dokumenter.
Aktivisme
I 1986 meldte Remø seg inn i FPE – NE (Freedom of Personality Expression – Northern Europe), forløperen til FTPN (Forbundet for Transpersoner – Norge) og ble etter hvert medlem av styret. Da var Remø åpen om sin kjønnsidentitet på privaten, men det var ikke før i 2010 hun offentlig stod frem som transperson. I 2014 ble Remø en del av Amnesty Internationals kampanje rettet mot norske myndigheter, for friheten til å endre juridisk kjønn, uten å måtte fylle diskriminerende krav om sterilisering og medisinsk behandling. En kampanje som fikk stor medieoppmerksomhet, mye på grunn av Remøs aktivisme og rolle som frontfigur. I 2016 ble lovforslaget vedtatt i stortinget, og loven ga personer som opplever å tilhøre et annet kjønn enn de er registrert med i Folkeregisteret, rett til å endre dette uten at det stilles krav om en bestemt diagnose eller medisinsk behandling. Remø har siden jobbet som foredragsholder og debattant, og satt søkelys på blant annet debatten for å fjerne kjønnsinkongruens fra WHO s klassifiseringsmanual (ICD 11) sin liste over sykdommer, transpersoners vern mot hatkriminalitet og diskriminering, samt transpersoners pasientvern.
Norges ambassade i Warszawa
Norges ambassade i Warszawa er en norsk utenriksstasjon. Den huser Norges ambassadør til Polen med stab. Ambassaden ligger i Aleja Armil Ludowej 26 00-609 Warszawa.
Vidflåten skytebane
Vidflotten skytebane er en skytebane for rifleskyting i Lesja i Innlandet hvor Landsskytterstevnet har blitt arrangert i 1985, 1995, 2005 og 2015. Banen ble åpnet i 1982 og eies av Lesja skytterlag. Banen har elektroniske skiver på både 200 m og 100 m, for henholdsvis 50 og 25 skyttere. Det er også tilrettelagt finaler på feltskyting, felthurtigskyting og stangskyting på området.
Historie
Banen ble bygget i 1982, og var landsstevnearena første gang i 1985, deretter i 1995, 2005 og 2015.
VM i friidrett 2011 – Spydkast kvinner
Øvelsen Spydkast kvinner ved VM i friidrett 2011 ble avholdt på Daegu Stadium i Doha, Qatar 1. september og 2. september 2019.
Kvalifisering
Nøkkel:
Jean Indris Santerre
Jean Indris Santerre (født 26. oktober 1970) er en haitisk funksjonshemmet friidrettsutøver. Han konkurrerer i klassen F58.
Bakgrunn
Santerre måtte amputere nedre del av venstre fot som følge av skader han pådro seg i forbindelse med jordskjelvet i Haiti 2010. Han begynte med parafriidrett i 2011.
Eugen Gerstenmaier
Eugen Karl Albrecht Gerstenmaier (født 25. august 1906 i Kirchheim unter Teck, død 13. mars 1986 i Oberwinter ved Remagen) var en tysk evangelisk-luthersk teolog, og opposisjonell mot det nasjonalsosialistiske styret i det tredje rike, og senere politiker for Christlich Demokratische Union (CDU). I årene 1954 til 1969 var han forbundsdagspresident i det daværende Vest-Tyskland.
Bakgrunn
Etter realskolen og et år som handelsmann, tok Gerstenmaier Abitur og studerte fra 1930 filosofi, tysk og litteratur, og deretter luthersk teologi ved Eberhard-Karls-Universität Tübingen og senere ved Universität Rostock og i Zürich. I 1934 var en fengslet en stund på grunn av sitt medlemskap i Bekjennelseskirken. I 1935 arbeidet han for den tyske evangeliske kirkens avdeling for eksterne kontakter.
Motstandsarbeid
I 1939 ble han innkalt til krigstjeneste, og denne skulle avtjenes i den kulturpolitiske avdelingen i Utenriksdepartementet. Her ble han kjent Hans Bernd von Haeften og Adam von Trott zu Solz, og gjennom ble han av Helmuth James von Moltke i 1942 tatt med i den opposisjonsgruppen som senere skulle få benevnelsen Kreisau-kretsen. Da 20. juli-attentatet ble gjennomført, satt han klar på den plassen han var tiltenkt i Bendlerblock i Berlin for å støtte kuppmakerne. Sammen med mange andre, ble han arrestert etter at kuppet slo feil. Han ble framstilt i Volksgerichtshof 11. januar 1945, sammen med blant andre Helmuth James von Moltke og Alfred Delp, og dømt til syv års tukthus i Bayreuth. Han ble imidlertid løslatt etter få måneder av de fremrykkende amerikanske soldatene på slutten av andre verdenskrig.
Vesttysk politiker
Umiddelbart etter krigen var han leder av den evangeliske kirkens hjelpeorganisasjon (Evangelisches Hilfswerk) og satt i denne stillingen fram til 1951. Allerede i 1949 ble han valgt inn i den tyske forbundsdagen, og satt her fram til 1969. Fra 1954 var han forbundsdagens president, et verv han hadde fram til han gikk ut av forbundsdagen i 1969 etter at han be kritisert for å ha mottatt økonomiske godtgjørelser han formelt hadde krav på. Han gikk da ut av politikken.
I 1981 utga han sine memoarer, og han døde fem år senere.