cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Finnmarkssvineblom
Rødlistevurdering
Finnmarkssvineblom er en vidt utbredt og meget polymorf art utbredt fra De britiske øyer og østover gjennom Europa og Asia til Stillehavet. I Europa har den to utbredelsestunger vestover, én i Mellom- og Vest-Europa og én i nord over Kvitsjøen og Kolahalvøya. Persfjord-forekomsten er den vestligste forekomsten i den nordlige grenen. Arten mangler i naboområdene i N-Sverige og N-Finland, men den har mange forekomster langs Murmankysten østover fra Fiskerhalvøya (Rybachiy Poluostrov). Spredningen er ikke særlig effektiv over lengre avstander, og nyrekruttering fra russiske delpopulasjoner til Norge er usannsynlig. Utbredelsen er derfor kraftig fragmentert.
Mockfjärd
Stedet er kjent for sin tilknytning til Palmemordet, da det i oktober 1983 ble brukt en revolver under et ran av et postkontor i Mockfjärd. Denne revolveren ble etterforsket som det mulige drapsvåpenet.
Inga fra Varteig
Ettermæle
Ingaleden er en turmarsj til minne om Ingas flukt til Indre Østfold. Det arrangeres en gang årlig, og går fra Varteig kirke til Folkenborg museum, i alt 33 km.
Finnmarkssvineblom
Rødlistevurdering
Finnmarkssvineblom i Persfjorden vokser i et område med sommerbeite for rein og som tidvis også beites ganske intensivt av sau. Blomsterstenglene beites, og dette reduserer artens evne til å sette frø. Enkelte år er det trolig knapt frøsetting fordi blomsterstenglene blir spist før fruktene utvikles. Antall individer som reelt reproduserer, varierer derfor sterkt fra år til år. Det har vært hevdet at det pågående sauebeitet er kritisk for finnmarkssvineblom og at arten er i en pågående tilbakegang på grunn av beitet. Persfjorden har imidlertid vært et viktig beiteområde for både sau og rein i århundrer, og finnmarkssvineblom tåler derfor trolig betydelig beitepress på dette stedet. Det er imidlertid ingen tvil om at beitetrykket genererer fluktuasjoner i antall individer som reelt reproduserer hvert enkelte år. Geir Arnesen (pers. medd.) har observert populasjonen i flere sesonger, sier at det enkelte år kan være under 50 planter som blomstrer og setter frukt, og andre år kan det være over 2000 blomstrende planter. Området i bunnen av Persfjorden er utsatt for hardest beitetrykk, men den største forekomsten er øst for fjordbunnen er ikke så hardt beitet. Det er rikelig med nær identiske og nærliggende habitater langs kysten av Varangerhalvøya. Arten burde derfor evnet å spre seg til et større område i regionen, men den lave frøreproduksjonen kan forhindret dette.
Finnmarkssvineblom vurderes i 2021 som nær truet (VU) på grunn av et begrenset individtall (reelt reproduserende, antatt 50-2000, beregnet 635). Ut fra B-kriteriet vurderes den bare som nær truet (NT), til tross for et ørlite utbredelsesområde og forekomstareal, og til tross for at utbredelsen vurderes som kraftig fragmentert, fordi det er ikke dokumentert noen nedgang i faktisk populasjon. Dette er en sterk nedgradering fra vurderingen som kritisk truet (CR) i forrige vurderingsrunde i 2015. Årsaken er at Artsdatabanken ikke finner noen dokumentasjon for populasjonsnedgang, for at det sterke beitet (som kan ha pågått i århundrer) reelt reduserer populasjonen.
Vitenskapsåret 1699
Vitenskapsåret 1699 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1699.
Mersey Tunnels Police
Mersey Tunnels Police er en spesialisert politistyrke som har ansvaret for å håndheven loven i Merseytunnelene og området rett ved dem. Det tar seg for det meste av trafikkforseelser, men bistår også Merseyside Police når operasjoner finner sted i tilknytning til tunnelene.
I 2003 ble to tenåringer drept da den stjålne bilen de kjørte i krasjet inn i en politisperring som tunnelpolitiet hadde satt opp. Det ble senere fastslått at operasjonen var utført på en ulovlig måte, og likskuemannen anbefalte at man enten burde overføre politimyndighet for tunnelene til Merseyside Police, eller at tjenestemennene i tunnelpolitiet måtte få opplæring av samme standard som andre politistyrker.
«Admiral Scheer» (1933)
«Admiral Scheer» var en tung krysser fra den tyske Kriegsmarine under andre verdenskrig på 12 100 tonn. Hun var oppkalt etter admiral Reinhard Scheer. Hun ble sjøsatt 1. april 1933 og senket mellom 9. og 10. april 1945.
Atlantic College
United World College of the Atlantic, oftest bare kalt Atlantic College, er en av skolene til stiftelsen United World Colleges (UWC). Skolen ble grunnlagt som den første UWC-skolen i 1962 av filantropen Kurt Hahn og ligger i den sørlige delen av Wales, i nærheten av tettstedet Llantwit Major, 24 km fra Cardiff. Skolen holder til i St Donat's Castle fra det 12. århundre og er organisert som en internatskole med rundt 350 elever fra over 90 forskjellige land.
Historie
Det var Kurt Hahn som så for seg en skole hvor unge mennesker fra hele verden kunne studere og bo sammen. Tanken bak dette var å skape økt forståelse og toleranse på tvers av etniske, religiøse og politiske grenser. Denne ideen ble virkeliggjort med åpningen av Atlantic College i 1962. Siden da har skolen uteksaminert over 7000 elever fra over 100 land.
Opptak
Opptak til skolen er basert på personlig motivasjon og akademiske resultater, uavhengig av etnisk, nasjonal, religiøs eller økonomisk bakgrunn. Man søker om opptak til UWC-skolene gjennom sine respektive lands nasjonalkomiteer som har et antall elever de kan sende til skole, eller man kan søke direkte til Atlantic College. Elevene er mellom 16 og 18 år ved opptak. Praktisk talt alle elever er blitt tildelt stipendier eller legater for å dekke skolepengene. Disse midlene stammer fra tidligere elever, diverse givere, nasjonalkomiteer og statlige institusjoner. Den norske nasjonalkomiteen (hjemmeside ) sender hvert år 7 norske elever til Atlantic College og 40 elever til sammen til alle UWC skolene.
Aktiviteter ved skolen
Alle elevene studerer for å få det anerkjente International Baccalaureate-vitnesbyrdet. Dette er et krevende undervisningsprogram på videregående skolenivå hvor elevene velger seks eller sju fag fra bestemte faggrupper. Skolen legger stor vekt på at elevene skal delta aktivt i diskusjoner og prosjektgrupper som tar for seg internasjonale spørsmål.
Utenom det faglige programmet må elevene også delta i andre samfunnsnyttige aktiviteter. Eleven kan blant annet få videregående utdanning innen førstehjelp og delta i skolens redningslag med tanke på redningsaksjoner i kystområdene i det sørlige Wales. Andre aktiviteter som tilbys, er deltakelse i skogbrannforebyggende arbeid, leksehjelp til barn i området og besøkstjeneste for eldre og syke.
UWCs motto
''UWC makes education a force to unite people, nations and cultures for peace and a sustainable future. We educate individuals to take responsibility for shaping a better world.''
Bydel Helsfyr-Sinsen (1988–2003)
Helsfyr-Sinsen var en administrativ enhet i Oslo i henhold til den bydelsinndelinga som gjaldt i perioden 1988-2003. Den var i grove trekk avgrensa av Trondheimsveien fra Carl Berners plass, Konghellegata, Mailundveien, Ring 3 fra Sinsenkrysset til Ulvenkrysset, deretter Ulvensplitten mot Hovedbanen, så denne og Alnaelva til forbi Etterstad, og derfra langs Gjøvikbanen tilbake til Carl Berner. Arealet var på 6,3 kvadratkilometer, og folketallet var ved århundreskiftet på rundt 21 000.
Bydelens logo var et stilisert bilde av en teglvegg og furutrær. Dette henspiller på gammel industri i området: teglverk og fyrstikkfabrikk.
Ved bydelsreformen i 2004 blei bydelen delt mellom de nye bydelene Gamle Oslo (Ensjø, Etterstad, Valle-Hovin og Helsfyr), Grünerløkka (Sinsen, Løren, Lille Tøyen og Hasle) og Alna (Teisen og Bryn).
Norsk barnebokinstitutt
Norsk barnebokinstitutt, forkortet NBI, er en norsk stiftelse som arbeider med å utvikle kunnskap om barne- og ungdomslitteratur. NBI driver en toårig forfatterutdanning, og forsker og arbeider med litteraturformidling. NBI ble stiftet i 1979.
Instituttet står til rådighet for alle som er opptatt av barnelitteraturens særpreg og betydning, og brukes aktivt av lærere, studenter, bibliotekarer og forskere samt kritikere, journalister, forlag og illustratører. Instituttets drift finansieres via Kulturdepartementet.
Tilsvarende institusjoner i Sverige og Danmark er Svenska barnboksinstitutet og Center for børnelitteratur.
Thaumalea
Thaumalea er navn på slekter:
Norsk barnebokinstitutt
Historikk
Daglig leder 1985–2008 var Karin Beate Vold. Litteraturviteren Kristin Ørjasæter tiltrådte som ny direktør for instituttet mars 2008, en stilling hun per 2018 fortsatt innehar. Instituttet flyttet i 2005 til lokaler i Nasjonalbiblioteket i Oslo. Per 2018 holder instituttet til i Observatoriegata 1B i Oslo, som er et nyere bygg på sørsiden av Nasjonalbibliotekets eldste bibliotekbygg.
Virksomhet og aktiviteter
NBI har landets største samling norsk og internasjonal teoretisk litteratur om barne- og ungdomslitteratur, og så godt som alle bøker utgitt for barn og unge i Norge fra 1800-tallet til 2011. Samlingen forvaltes fra 2012 av Nasjonalbiblioteket.
NBI er ellers en av institusjonene bak Foreningen !les og medlem av organisasjonen Leser søker bok.
NBI har hatt det redaksjonelle ansvaret for Årboka Litteratur for barn og unge (utgitt av Samlaget), som i perioden 1998-2010 har vært barnebokfeltets forum for kritikk, forskning og formidling. I 2010 lanserte NBI det nordiske fellesprosjektet Barnelitterært forskningstidsskrift (BLFT). Dette er et elektronisk tidsskrift i Open Access, som publiseres forskningsartikler på nordiske språk.
NBI arbeider for å styrke forskningen på barnebokfeltet, og samarbeider med høgskoler og universiteter om nasjonale og internasjonale prosjekter og forskningsnettverk. Siden 2005 deler instituttet ut NBI-stipendet til aktuelle forskningsprosjekter innen fagfeltet.
NBI har lang erfaring med litteraturformidling overfor lærere, førskolelærere, studenter, bibliotekarer, illustratører og andre på fagfeltet. De siste ti årene har NBI drevet et landsomfattende prosjekt i skolen. Målet har vært å gi lærere og skolebibliotekarer både litteraturpedagogisk veiledning og kompetanse i nyere barne- og ungdomslitteratur.
NBI er sekretariat for Kulturdepartementets priser til barne- og ungdomslitteratur, og arrangerer den årlige prisutdelingen.
I 2006 startet NBI landets første forfatterutdanning i barne- og ungdomslitteratur. Utdanningen er toårig og siden 2010 godkjent av det nasjonale kvalitetssikringsorganet NOKUT. Studiet ledes av forfatter Dag Larsen. NBI har også et nettstudium i samtidslitteratur for barn og unge, en videreutdanning for bibliotekarer, lærere og litteraturformidlere. Også dette er godkjent av NOKUT.
NBI tilbyr også kurs i fordypning i scenetekst for barne- og ungdomsbokforfattere som ønsker å skrive dramatikk for barn og unge. Tilbudet gis i samarbeid med Dramatikkens hus i Oslo, på oppdrag av Norske barne- og ungdomsbokforfattere (NBU).
Ostrovnoj
Historie
I 1951 ble det under arbeidsinnsats fra Gulag-fanger påbegynt bygging av Kolajernbanen (offisielt kodenacn Byggverk 509), hvis hovedstrekning skulle knytte sammen Apatity med Jokangabukten 300 kilometer unna. Det ble lagt spor for ca 110 kilometer før Stalins død i 1953, men så ble arbeidet innstilt. En del av den ferdigstilte strekningen er i bruk som del av forbindelsen til Revda, men Jokasta forble uten jernbaneforbindelse. Noen veiforbindelse finnes heller ikke. Man kommer hit med kystskip, helikopter eller småfly.
Rundt tre kilometer fra (da hetende) Gremikha ble det anlagt et hemmelig støttepunkt for den sovjetiske Nordflåten, bl. a. for atomubåter, med tilhørende boligkvarterer. Da ble dekknavnet Murmansk-140 tatt i brukt. I 1981 ble Gremikha i innlemmet i denne.
I 1992 fikk stedet byrettigheter, under ditt nåværende navn Ostrovoj (avledet av ostrov som betyr «øy»). Med krisen i den russiske marine i 1990-årene sank folketallet drastisk.
Forrest Griffin
Forrest Griffin (født 1. juli 1979 i Columbus i Ohio i USA) er en amerikansk tidligere MMA-utøver. Han er tidligere tittelholder i lett tungvekt hos UFC. Han er tidligere vinner av den første sesongen av The Ultimate fighter. Han har også skrevet og utgitt boken Got Fight?: The 50 Zen Principles of Hand-to-Face Combat.
Halfdan Rode
Halfdan Rode (født 20. juni 1870 i Porsgrunn, død 22. april 1945) var en norsk operasanger (baryton). Han blir regnet som én av norsk musikkhistories fremste barytoner.
Rode hadde sin konsertdebut i 1894 og operadebut i 1900. Han var aktiv ved Nationaltheatret 1907–1917. Rode spilte dessuten inn akustiske 78-plater på merket Gramophone for Brødrene Johnsen A/S. Han tok sin sangutdannelse i Norge, Tyskland, England og Italia. Til manges forundring trakk han seg tilbake fra offentlig opptreden rundt 1920.
.nato
.nato var et toppnivådomene på internett. Domenet ble lagt til på slutten av 1980-tallet av NIC, til bruk for NATO, som mente at ingen av de daværende toppnivådomenene i tilstrekkelig grad reflekterte organisasjonens status som en internasjonal organisasjon. Kort tid etterpå opprettet imidlertid NIC toppnivådomenet .int til bruk for internasjonale organisasjoner, og overtalte NATO til å bruke .nato.int i stedet. Toppnivådomenet .nato ble dog ikke endelig slettet før i juli 1996, selv om det ikke lenger var i bruk.
Referanser
Toppdomän
Museumssenteret i Vestfold
Museumssenteret i Vestfold (MuVe) er avviklet og oppløst. Arbeidet videreføres i Samlingsforvaltningen.
Muve var et offentlig eid aksjeselskap som ble etablert i 2004. Eierne var fra oppstarten Vestfold fylkeskommune, Sandefjord kommune og Larvik kommune samt stiftelsen Vestfold Fylkesmuseum. Fra mars 2008 tok Vestfold fylkeskommune over alle aksjene i selskapet. Høsten 2008 ble akseselskapet avviklet og fra 1.1 2009 ble det tidligere MuVes oppgaver, eiendeler og personell overført til Vestfold fylkeskommune, og samtidig slått sammen med Fylkesarkivet for Vestfold i en ny organisasjon, Kompetansesenter for museum og arkiv. Fra 1.7.2009 ble Kompetansesenteret en del av det konsoliderte Vestfoldmuseene IKS. Fra 1.1.2011 ble avdelingen igjen delt i sine to opprinnelige enheter, under navnene Vestfoldarkivet og Samlingsforvaltningen (Avdeling for samlingsforvaltning).
Formålet med virksomheten var bevaring av fotografier og gjenstander som dokumenterer kulturarven. Gjennom å etablere gode bevaringsforhold sikres fysisk bevaring av gjenstander og materiale. I tillegg var det et mål å bygge opp kompetanse for konservering og dokumentasjon av museale gjenstander. Et stort fellesmagasin ble bygget og innflyttingen startet i 2006.
MuVe ble i 2007 nominert til årets museum av Norges museumsforbund.
I 2009 ble Vestfoldmuseene IKS opprettet, med administrasjon i Sandefjord, samlokalisert med Samlingsforvaltningen.
Bupyeong-gu Office undergrunnsstasjon
Bupyeong-gu Office undergrunnsstasjon er en stasjon på linje 1 på Incheons undergrunnsbane.
I løpet av 2011 vil stasjonen få overgangsmulighet til linje 7 på Seouls undergrunnsbane, når denne ferdigstilles.
Victor Arfvidson
Victor Arfvidson (født Victor Alfred Arfvidsson 1887 i Göteborg, død 1921) var en svensk skuespiller.
Hundebitt
Et hundebitt er en skade på menneske eller annet dyr som er oppstått på grunn av at en hund har bitt. Fenomenet er relevant i medisin, veterinærmedisin og rettslige forhold.
Mange mennesker blir bitt av hunder hvert eneste år. Årsaken til hundebitt kan i de fleste tilfeller forklares. De fleste hundebitt er mindre bitt som skjer under lek eller trening med hund. I iveren foretas en feilvurdering fra menneskene eller hundens side og resultatet registreres som bitt.
Alle hunder kan bite. Hvilke hunder som biter oftest er avhengig av hunderase, miljø, gemytt og hvilken læring den har fått. En overvekt av hundebitt er relatert til barns omgang med hund. Hundeeier har et spesielt ansvar for at hunden ikke skader mennesker og foreldre og foresatte har ansvar for å lære barn å behandle dyr på en forsvarlig måte.
For mange er aggressive hunder og farlige hunder det samme, men slik er det ikke alltid. En hund med aggressiv atferd trenger ikke å være farlig, og en farlig hund trenger ikke vise aggressiv atferd, men for mennesker som står ovenfor en truende hund virker atferden like farlig, uansett hvordan den forklares og hva årsaken er.
Når en hund biter en person til døde, kan hundeeieren i visse tilfeller bli stilt for retten for uaktsomt å ha forvoldt en annens død. Når en hund påfører skade på et annet menneske, kan hundeeiren dømmes til å betale erstatning.
Ot.prp. nr. 48 (2002-2003) Om lov om hundehold
I proposisjonens kapittel 2.2 gjennomgår Justisdepartementet "skader voldt av hunder" i Norge :
Kristian Ørud
Kristian Ørud (født 27. februar 1872 på Skjefstad i Østre Toten, død 2. juli 1946 på Ørud) var en norsk politiker (Bondepartiet). Han var ordfører i Østre Toten i perioden 1923–25 og stortingsmann fra Oppland fylke 1926–36. I hele 17 år, i tidsrommet 1921–1938, var han også fylkesformann for Oppland bondeparti.
Hundebitt
Ot.prp. nr. 48 (2002-2003) Om lov om hundehold
«I perioden 1990-1997 ble det registrert totalt 2518 skader av hundebitt i skaderegisteret blant personer bosatt i de fire bykommunene Drammen, Stavanger, Trondheim og Harstad. Overført til landet totalt sett skulle disse tallene indikere at omtrent 4000 personer hvert år kommer til behandling ved legevakt eller sykehus på grunn av bittskader fra hund. Dette anslaget er usikkert, bl.a. fordi det ikke er gitt at bykommunene med stor sikkerhet indikerer skadeomfanget i distriktene. Av de registrerte skadene gjaldt 28,1 % skader på personer under 15 år. Knapt 97 % av sakene gjelder «liten skade» på person, «moderat skade» forekom i 2,9 % av tilfellene. Trolig oppsøker mange legevakt for å sette stivkrampesprøyte etter mindre rift og liknende».
Kristian Ørud
Han vokste opp på garden Ørud, som faren hadde kjøpt i 1879. Kristian Ørud tok over eiendommen i 1904. Han hadde da gått to år på amtsskolen og tatt kurs ved landbrukshøgskolen på Ås. Ørud ble i 1906 gift med Amalie Stenberg (1885–1939) fra Vestre Toten. Ørud ble valgt til første varamann i herredsstyret i 1910, og fra 1919 til 1931 var han fast møtende representant.
Hundebitt
Ot.prp. nr. 48 (2002-2003) Om lov om hundehold
Departementet viser videre til at i Sosial- og helsedepartementets (nå Helsedepartementet) Handlingsplan 1997 - 2002 Forebygging av ulykker i hjem, skole og fritid opplyses det at ut fra Personskaderegisteret «er det beregnet at det forekommer ca. 450 000 - 500 000 ulykkesskader årlig som krever medisinsk behandling». Handlingsplanen tar for seg personskader innenfor områdene hjem, skole og fritid, og omfatter altså ikke trafikkulykker og arbeidsulykker. Av de hjem-, skole- og fritidsrelaterte personskadene synes altså hunderelaterte skader å utgjøre i underkant av 1 %.
Kristian Ørud
Etter endt politisk karriere ble han i 1939 utnevnt til bestyrer for Norges Banks avdeling på Gjøvik. Denne stillinga hadde han til 1945. Kristian Ørud var medlem av NS, og det ble etter krigen innleda etterforskning. Ørud døde imidlertid før saken var ferdig etterforska.
Hundebitt
Statistikk
I Norge føres det ingen nasjonal statistikk over hundebitt. Skadelegevakten i Oslo behandlet 443 tilfeller av bittskader fra hund i 2011. Ifølge Folkehelseinstituttet er det anslått at minst 5 000 hundebitt fører til legebehandling per år i Norge. Folkehelsas skaderegistreringer fra 1990 til 2000 oppgir en insidens på skader forårsaket av kjæledyr ved hjemmeulykker på seks per 10 000. (Estimatet er basert på 7,3 % av befolkningen). Ifølge Politidirektoratet er det i perioden 1.1.2010 til juli 2012 blitt anmeldt 169 tilfeller av hundebitt eller dyrebitt til politiet. I løpet av de siste 20 år er det i Norge registrert 8 dødsfall som følge av hundebitt. Ifølge et svært usikkert estimat delvis basert på opplysninger fra andre land antok justisdepartementet i forslaget om ny hundelov at mindre enn 0,001 % (4000) av Norges befolkning årlig blir bitt og at ca en tredel av disse e r barn som leker med familiens eller naboens hund. I underkant av 97 % av alle bitt registreres som "liten" skade mens ca 0,1 % antas kreve utvidet medisinsk behandling.
I 1994 anslo amerikanske forskere at det i USA alene ble bitt 4,7 millioner mennesker det året. 800 000 av disse trengte medisinsk behandling og 14 døde som følge av skadene de pådro seg. Over 50 % av de bitte var barn, men de sto for nær 75 % av den medisinske behandlingen. Hele 77 % av bittene skjedde med et familiemedlem eller en venn av familien. I mer enn 61 % av tilfellene skjedde hendelsen i, eller i tilknytning til hjemmet/eiendommen. Pitbuller og Rottweiler var de rasene som var hyppigst involvert i de alvorlige tilfellene (dødsfall, der de fleste var barn). Tallene er brukt av CDC og etterprøvd i senere undersøkelser.
En større studie i privat regi, basert på offentlig tilgjengelig informasjon gitt i pressen og gjennomført av redaktør Merritt Clifton for Animal People i perioden september 1982-desember 2014, viser at to hunderaser utmerker seg i negativ retning som «verstingene på dødsstatistikken» i USA og Canada: Undersøkelsen er basert på en gjennomgang av presseomtaler av skadelige/dødelige angrep der hunderasen er blitt nevnt. Av 593 personer som ble drept av hunder, ble 295 personer drept av pitbullterriere og 85 av rottweilere. Til sammen ble over 60 hunderaser og bastarder (der blandingsforholdet var kjent) identifiserte i ulykker der menneskeliv gikk tapt. Men ikke alle de 593 dødsfallene skyldtes at hunden angrep; minst ett av dødsfallene var en ulykke.
Offentlig statistikk fra USA er basert på bitt der huden på offeret er punktert, slik at det blør. Hunder som «klyper» (ikke punkterer huden) blir altså ikke medregnet i det statistiske grunnlaget.
Dyr som blir bitt av hund
I Norge blir rundt 800 til 900 sauer og lam drept hvert år på grunn av angrep fra hunder, ifølge Norsk Sau og Geit.
Syrinslekta
Syrinslekta (Syringa) hører til oljetrefamilien.
De er løvfellende busker og små trær. Vinterknoppene er dekket av skjell. Bladene er motsatte, helrandete og er enkle, eller svært sjelden finnete. De eggformede blomsterstandene er endestilte eller sidestilte og består av mange små kvaster. Blomstene er tvekjønnede og duftende. De fire kronbladene er vokst sammen til en traktformet krone med fire fliker. Alle arter har to pollenbærere. Frukten er en elliptisk, brun kapsel som deler seg i to. Frøene er flate med en smal vinge.
En antok tidligere at det var omtrent 20 arter i syrinslekta, men antall arter er redusert til 12 i en taksonomisk revisjon publisert i 2008. Syrinslekta er utbredt i Afghanistan, India, Japan, Kashmir, Kina, Korea, Nepal, Pakistan, Sørvest-Asia og Sørøst-Europa. Det er to europeiske arter, syrin (Syringa vulgaris) og ungarsk syrin (S. josikaea).
Mange arter og kultivarer dyrkes i hager. De vanligst plantede i Norge er syrin, ungarsk syrin og nikkesyrin (S. komarowii, mer kjent som S. reflexa). Syrin, ungarsk syrin og kinasyrin (Syringa × chinensis) finnes forvillet i Norge.
Hundebitt
Avliving
En hund som har angrepet eller skadet et menneske, kan politiet i ettertid vedta å avlive dersom ikke dette fremstår som et uforholdsmessig tiltak. Det samme gjelder hvis hunden har jaget eller skadet tamrein, husdyr eller hjortevilt, eller hvis den har skadet en annen hund eller kjæledyr.
Forbudte hunderaser
Flere hunderaser har nå blitt forbudt å holde i Norge, men utvalget samsvarer dårlig med de statistiske bevis som finnes for farlige hunder. Årsaken til at enkelte raser har blitt forbudt må derfor tilskrives andre faktorer.
Hvilke hunderaser som er forbudt, varierer mellom ulike land. Gjengangere er pitbullterrier, staffordshire bull terrier, amerikansk bulldog, argentinsk dogge og rottweiler.
United World College of South East Asia
United World College of South East Asia, er en av skolene til United World Colleges stiftelsen. Skolen ble grunnlagt som den andre skolen til UWC i 1971. Skolen holder til i bygningene til en tidligere britisk militær skole. Skolen er den aller største av UWC skolene med over 2900 elever. Grunnen til den store elevmassen er at skolen også fungerer som en internasjonal ​barne- og ungdomsskole i Singapore.
Opptak
Opptak til skolen er basert på personlig motivasjon og akademiske resultater, uavhengig av etnisk, nasjonal, religiøs eller økonomisk bakgrunn. Elever søker opptak til UWC sine skoler gjennom hvert lands respektive nasjonalkomitéer, som igjen avgjør hvem som får plass. Elevene er mellom 16 – 18 år ved opptak. Praktisk talt alle elever har blitt tildelt stipender og legater for å dekke skolepengene. Disse stipendene og legatene er finansiert av tidligere elver, andre givere, forskjellige nasjonalkomitéer og utdanningstipender fra diverse statlige institusjoner. Den norske nasjonalkomitéen sender hvert år en eller to norske elever til skolen.
Aktiviteter ved skolen
Alle elevene studerer for å få det anerkjente International Baccalaureate Diploma. Dette er et krevende undervisningsprogram på videregående skole nivå, hvor elevene velger seks eller sju fag fra bestemte fag grupper. Skolen legger stor vekt på at elevene skal aktivt delta i diskusjoner og prosjekt grupper som tar for seg internasjonale spørsmål.
Utenom det faglige programmet må elevene også delta i andre samfunnsnyttige aktiviteter. Ved skolen i Singapore blir det lagt spesielt vekt på aktiviteter som hjelper de svak stilte samfunnene i bystaten.
UWC's motto
''UWC makes education a force to unite people, nations and cultures for peace and a sustainable future. We educate individuals to take responsibility for shaping a better world.''
South Wales Police
South Wales Police (walisisk Heddlu De Cymru) er en av de fire regionale politistyrkene i Wales.
Den dekker Cardiff, Swansea og dalene i det sørlige Wales. Styrken er, i antall ansatte, den største i Wales og den tiende største i Storbritannia.
Grete Pedersen
Grete Pedersen (født 1. oktober 1960) er en norsk dirigent og tidligere landslagsspiller i fotball.
Hun er utdannet kirkemusiker og dirigent med diplomeksamen i dirigering fra Norges musikkhøgskole i 1988, og har studert med Terje Kvam og Eric Ericson. Hun er ansatt som professor i kordireksjon ved NMH, og har siden 1990 vært dirigent for Det Norske Solistkor. Aller best liker hun å blande stemmer og instrumenter.
Pedersen er også aktiv som freelance dirigent for profesjonelle europeiske kor, og har gjestet bl.a. Sveriges Radiokör, Nederlands Kammerkor og Nederlands Radiokor. Hun har også dirigert orkestre som Det Norske Kammerorkester, Norsk Barokkorkester og Kringkastingsorkestret i produksjoner for kor og orkester.
Den 30. september 2010 ble hun tildelt Musikkritikerprisen 2009/2010. I 2017 mottok hun Telenors kulturpris, i 2019 Lindemanprisen og i 2020 Anders Jahres kulturpris.
Fotball
Frem til 1982 spilte hun fotball for Sportsklubben Sprint-Jeløy i Moss og fikk med seg en finale i Norgesmesterskapet i fotball for kvinner. Hun spilte ni kamper på Norges kvinnelandslag i fotball 1980–81, hvorav tre hun scoret i.
Otto Abetz
Otto Abetz (født 26. mai 1903 i Schwetzingen i Tyskland, død 5. mai 1958 i Langenfeld) var tysk ambassadør til Vichyregimet under andre verdenskrig. Abetz ble dømt til 20 års fengsel for å ha vært ansvarlig for jødeforfølgelser, men ble sluppet ut i 1958 og omkom i en bilulykke på en tysk Autobahn like etterpå. I samtiden ble det spekulert på om ulykken var hevn for hans rolle under krigen.
Bakgrunn
Abetz' far døde da gutten var 13 år. Han begynte høyere studier i Karlsruhe, og der ble han så kunst- og biologilærer på en pikeskole.
Han ble etterhvert medlem i Hitlerjugend der han ble nær venn med Joachim von Ribbentrop. Han ble også en av grunnleggerne av Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold, den paramilitære del av det tyske sosialdemokratiske parti, og samtidig i kontakt med grupper som Den svarte Front, en gruppe nazidissidenter tilknyttet Otto Strasser.
Tysk-franske forbindelser
Abetz var også en brennende frankofil, og prøvde tidlig å styrke fransk-tyske forbindelser. Han var interessert i fransk kultur allerede fra tidlig alder, og i tyveårene startet han sammen med Jean Luchaire en fransk-tysk kulturell gruppe for ungdommer kalt Sohlbergkongressen. Gruppen samlet et hundretalls tyske og franske ungdommer fra forskjellige yrker, sosiale klasser, politisk orientering og religiøs tilknytning. Gruppen holdt sin første konferanse i Schwarzwald, og samlet seg ofte i nærheten av herberger.
Gruppen hadde kontakter med massemediene ved Luchaires tilknytning til Notre Temps, og Abetz startet Sohlbergkretsen (Sohlbergkreis). I 1934 fikk Sohlbergkretsen en arvtaker som Den fransk-tyske komite (Comité France-Allemagne), som også hadde medlemmer som Pierre Drieu la Rochelle og Jacques Benoist-Mechin.
Abetz giftet seg med Luchaires franske sekretær, Susanne de Bruyker, i 1932. Til denne tid var han politisk venstreorientert, og han var kjent som en pasifist som bygget broer til fascistene.
Nazist og diplomat
Abetz ble ikke medlem av NSDAP før i 1937, samme år som han søkte seg inn i og ble opptatt i den tyske utenrikstjenesten.
Fra 1938 representerte han Tyskland i Paris. Der fikk han inn i frimurerlosjen Goethe i 1939.
Abetz var med i Adolf Hitlers følge til Warszawa etter byens fall, og han tjente som oversetter for den tyske fører.
Til Frankrike igjen
Abetz returnerte til Frankrike i juni 1940 etter den tyske okkupasjonen og han ble stasjonert ved den tyske ambassaden i Paris. I pakt med direktiver fra Hitler gav Ribbentrop ham i oppdrag å «sikre» (det vil si plyndre og ta hånd om) kunstgjenstander, både i offentlig eller privat fransk eie, og særlig ting eid av jøder. Abetz skred til verket med stor entusiasme. Den 17. september 1940 lot Hitler også Einsatzstab Rosenberg engasjere seg i «sikringen», og snart ble Abetz sjaltet ut av konfiskasjonsvirksomheten. Pétain-regjeringen protesterte mot Abetz' virksomhet sent i oktober, med tyskerne lot seg ikke stanse. I utgangen av oktober var så meget beslaglagt materiale blitt oppsamlet i Louvre at man måtte finne flere lokaliteter.
Fungerende ambassadør
Han ble i november gjort til fungerende ambassadør i Paris, en post han innehadde frem til juli 1944. Abetz ble aldri akkreditert som en ambassadør til Frankrike da det aldri fantes noen fredsavtale mellom Tyskland og Frankrike, men han agerte med de fullmakter som en ambassadør har. Abetz forlot Frankrike i september 1944 etterhvert som de tyske armeer trakk seg tilbake til Tyskland.
Daniel Pennac
Daniel Pennac (døpt Daniel Pennachioni (født 1. desember 1944 i Casablanca) er en fransk forfatter. Han mottok Prix Renaudot, en av Frankrikes mest prestisjetunge litteraturpriser, i 2007 for sitt essay Chagrin d'école. Under presidentvalget i 2002 var han i skyggekabinettet til humoristen Dieudonné.
Etter litteraturstudier i Nice ble Pennac lærer. Han begynte å skrive barnebøker, og deretter krimbokserien «La Saga Malaussène» som forteller om den faste «syndebukken» Benjamin Malaussène, og hans familie i Belleville i Paris. I et stykke for avisen Le Monde i 1997 hevdet Pennac at Malaussènes yngste bror Petis var sønn av Jerome Charyns New York-detektiven Isaac Sidel.
Hans skrivestil kan være humoristisk og fantasirik som med Malaussène, men han kan også skrive pedagogisk essay som Comme un roman. Hans Comic Débauche, skrevet sammen med tegneserieskaperen Jacques Tardi, behandler emner som arbeidsledighet.
John Bolton
John Robert Bolton (født 20. november 1948 i Baltimore i Maryland i USA) er en amerikansk politiker og diplomat. Han tjenestegjorde som USAs ambassadør til FN fra august 2005 til desember 2006. Fra 9. april 2018 til 10. september 2019 var han USAs nasjonale sikkerhetsrådgiver i Donald Trumps regjering.
Bakgrunn
Bolton ble oppdratt som protestant. Han gikk på McDonogh-skolen i Owings Mills, med eksamen i 1966. Han gikk videre på Yale University, hvor han gikk ut som Bachelor of Arts i 1970 og Juris Doctor i 1974.
Han vervet seg til Nasjonalgarden (amerikanske reservestyrker), men ble ikke sendt ut i Vietnamkrigen. Han skrev følgende om krigen i en bok fra 25-årsjubiléet til Yale-klassen sin: «Jeg tilstår at jeg ikke hadde noe ønske om å dø på en sørøstasiatisk rismark. Jeg anså Vietnam-krigen for å være tapt allerede.», mens han i eksamenstalen sin i 1970 hadde et annet synspunkt.
Karriere
Fra 1983 til 1985 og fra 1993 til 1999 jobbet Bolton ved advokatkontoret Covington & Burling i Washington, D.C.  Han var også partner i advokatfirmaet Lerner, Reed, Bolton & McManus. Bolton ble nominert av president George W. Bush til stillingen som FN-ambassadør 7. mars 2005, men ble aldri formelt godkjent i kongressen. Etter demokratenes valgseier ved kongressvalget i november 2006 ble Bolton formelt vraket som kandidat, og han sa opp sin stilling i desember 2006. Han ble etterfulgt av Zalmay Khalilzad.
The Room Where it Happened.
Sommeren 2020 ga Bolton ut boken The Room Where it Happened (Simon & Schuster). Boken solgte 780.000 eksemplarer den første uken og var så langt den bestselgende boken om Trumps presidentperiode. Før utgivelsen ble boken undersøkt for graderte opplysninger og Donald Trump forsøkte å stanse utgivelsen rettslig. Domstolen kritiserte Bolton for at han tok sjanser med rikets sikkerhet og avviste samtidig Trumps krav om å stanse boken fordi Trump ikke hadde dokumentert at et inngrep mot utgivelsen ville hindre uopprettelig skade. Ifølge Bolton forsøkte Trump å få hjelp av blant andre Kinas leder Xi Jinping til å bli gjenvalgt og Trump skal under et møte ha støttet bruk av interneringsleirer for uighurer i Xinjiang. Trump fremstilles i boken som kunnskapsløs blant annet skal han ikke ha vært klar over at Storbritannia har atomvåpen. Bolton avslo å vitne i riksrettsprosessen mot Trump i 2019.
Richard Serra
Richard Serra (født 2. november 1938) er en amerikansk minimalistisk skulptør og videokunstner som er kjent for sine arbeider i stor skala av rent metall. Han var involvert i prosesskunst-bevegelsen. Han bor og arbeider i Tribeca, New York, og på øya Cape Breton i Nova Scotia.
Liv og virke
Han studerte litteratur innen han startet som kunstner. For å livnære seg som student arbeidet Serra på et stålverk, noe som fikk stor innflytelse på hans karriere som kunstner. Serra diskuterte sin unge år og påvirkninger i et intervju i 1993. Han beskrev havneanleggene i San Francisco, hvor hans far arbeidet, som en annen betydelig innflytelse på hans verker: «Alt råmaterialet som jeg trengte er bevart på vent i dette minnet som har blitt en jevnlig drøm.»
Han regnes i kunstverdenen som «post-minimalist» i den forstand at Serra bryter med minimalismens krav om rasjonelle, enkle og industrielle former som ikke skal være rørt av menneskehånd.
Hans skulpturer finnes flere steder i New York, blant annet ved Holland Tunnel Exit, på Bankplassen i Oslo (Shaft) samt flere andre steder i verden, som Berlin og Barcelona.
Serra ble i 2002 utnevnt til den tyske ordenen Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste. Han ble i 2010 tildelt Fyrsten av Asturias' pris for kunst.
Samlinger
Serras verker kan bli funnet i mange internasjonale og private samlinger, inkludert Museum of Modern Art og Solomon R. Guggenheim Museum i New York, Los Angeles County Museum of Art, og San Francisco Museum of Modern Art. Siden tidlig på 1970-tallet har Serra fullført mange private oppdrag, de fleste av finansiert av patroner i Europa. Private oppdrag i USA omfatter skulpturer for Eli Broad, Jeffrey Brotman, Peggy og Ralph Burnet (To Whom It May Concern, 1995), Gil Freisen, Alan Gibbs (Te Tuhirangi Contour, 1999-2001), Ivan Reitman, Steven H. Oliver (Snake Eyes and Boxcar, 1990–93), og Mitchell Rales.
I 2006, Colby College skaffet 150 verker gjort på papir av Serra, noe som innebar at det er den nest største samlingen av Serras arbeid utenfor Museum of Modern Art i New York.
Personlig liv
Serra var gift med kunstneren og skulptøren Nancy Graves mellom 1965 og 1970. Han giftet seg med kunsthistorikeren Clara Weyergraf i 1981. Han er bror av den kjente borgerrettsadvokaten Tony Serra. Siden 1977 har Serra og Weyergraf hatt bolig i flere etasjer av en tidligere industribygning ved 173 Duane Street i Tribeca. I 2011 kjøpte paret tredje etasje av 173 Duane Street. Siden slutten av 1970-tallet har de tilbrakt deler av året i gårdsbygningen fra 1700-tallet på en høyde over Northumberland Strait i Inverness County, Nova Scotia.
Pinsebevegelsen
Pinsebevegelsen, også omtalt som den pinsekarismatiske bevegelsen og liknende, er en fellesbetegnelse på en gruppe av flere selvstendige kristne samfunn og menigheter, som følger en «bibeltro» (i betydningen bokstavtro) kristen lære. Disse utgjør ikke én organisert enhet. Troende dåp (Det baptistiske dåpssyn) og åndsdåp (dåp i Den hellige ånd) regnes som kjennetegn på pinsebevegelsen. Dette oppfattes som den store forskjellen mellom pinsevenner og for eksempel lutheranere.
Ordet pinsebevegelsen er et paraplybegrep for alle kirkesamfunn og selvstendige menigheter som bekjenner seg til disse synspunktene. Det finnes herunder hovedsakelig to hovedretninger; Den mest utbredte er den trinitariske pinsebevegelsen, representert ved blant annet pinsebevegelsen i Norge, Assemblies of God og International Church of the Foursquare Gospel. Den andre hovedretningen er den ikke-trinitariske pinsebevegelsen, representert ved United Pentecostal Church International og Nardus. Pinsemenighetene holder gjerne møter i lokaler med få kirkelige utsmykninger.
Pinsevekkelse - pinsebevegelse
Begrepet pinsebevegelse er ofte brukt om den klassiske pinsebevegelsen som er det fellesskap som finnes av pinsemenigheter og pinsekirker som har sine historiske røtter helt tilbake til begynnelsen av pinsevekkelsen. Deres tilhengere kalles pinsevenner. De utgjør omtrent 120 millioner medlemmer Cirka rundt 60 % av disse medlemmene er fra Asia
Historie
Pinsebevegelsen har sitt forbilde i den første kristne menighet slik en kan lese om den i Det nye testamentet. Da pinsevekkelsen brøt fram tidlig på 1900-tallet, var det mange kristne som opplevde at den kristne kirken hadde blitt født på nytt. De mente at opp gjennom kirkehistorien hadde kristendommen kommet litt ut av kurs i forhold til slik den opprinnelig var. Kirkehistorien er full av en konflikt mellom det guddommelige og det menneskelige.
Pinsebevegelsen har røtter tilbake til hellighetsbevegelsen, som gjorde seg bemerket i Amerika på 1800-tallet. Mot slutten av 1800-tallet berørte pinsevekkelsen mange mennesker og flere fikk det de kalte en ilddåp. Mange gikk med en lengsel etter en berøring av Den hellige ånd. Den 1. januar 1901 falt Den hellige ånd på Agnes Ozman, og noen dager senere på predikanten og metodistpastoren Charles Parham. Men det var i 1906 at pinsekraften og dåpen i Den hellige ånd virkelig fikk en verdensvid gjennombrudd ved vekkelsen i Azusa street, Los Angeles. Her holdt den afroamerikanske pastoren William J. Seymour vekkelsesmøter under navnet Apostolisk trosmisjon. Tusener opplevde åndsdåpen i denne vekkelsen.
Pinsevekkelsen på begynnelsen av 1900-tallet berørte mange etablerte kirkesamfunn. Det viktige var fokuset på Jesus Kristus, Bibelens sentrale lære og Den hellige ånd. Det personlige livet som kristen var også sentralt og fikk sitt uttrykk i en øket vitne- og bønnetrang, og bruk av de åndelige gavene. Betegnelsen pinsemenighet ble brukt første gang på begynnelsen av 1900-tallet av forskjellige forsamlinger som var opptatt av vekkelse.
Vekkelsen møtte kritikk og det ble harselert med, blant annet med vitsetegninger i aviser. Dette bidro til vekkelsens spredning og den spredte seg som en løpeild. Før utgangen av 1906 var den etablert i 3 verdensdeler. Noen få år senere var den spredt over hele det amerikanske kontinentet.
Den engelskfødte, men norske metodistpresten  Thomas Ball Barratt brakte pinsebevegelsen til Europa og Norge i 1906. Han var egentlig på en pengeinnsamlingsreise for reising av et bygg. Han hadde lenge lengtet etter hjertets renselse og åndsdåpen, og leste tilfeldig i bladet The Apostolic Faith nettopp om dette. Fra New York tok han kontakt med de åndsdøpte i Los Angeles, og denne kontakten forandret hans liv totalt. Noe senere fikk han oppleve å bli fylt av ånden og få tungetalen. Barratt var virksom både i Norge, Sverige, Danmark og England og må tillegges å ha vært den som etablerte pinsebevegelsen der.
Lære
Fordi pinsebevegelsen globalt er organisert som mange selvstendige menigheter eller kirkesamfunn, kan lærespørsmål mellom enkelte grupper i bevegelsen variere noe. Her er de viktigste punkt i bevegelsens lære, syn og forståelse av Guds Ord.
Bibelens ord tolkes ut fra at alt det som står i den er sant, en bibeltro lære og anerkjennelse av hele Bibelen som Guds hellige og ufeilbarlige ord. Samtidig erkjennes at mennesket ikke forstår alt eller kan forklare alle sammenhenger fullt ut. Ved Den hellige ånds hjelp kan kristne imidlertid få en tydeligere forståelse og større innsikt i det som står skrevet. Pinsebevegelsen benytter ingen forklarelsesskrifter eller andre skrifter i tillegg til Bibelen.
Åndsdåpen (dåpen i Den hellige ånd) er et urkristent fenomen, og oppstod første gang på pinsedag i Jerusalem, etter Jesu Kristi oppfart til himmelen. (Apostlenes Gjerninger 2. kapittel). Disiplene var samlet. Da falt Ånden over dem, og det forandret noen redde disipler til å bli frimodige apostler. De åndsdøpte kristne fikk en mye større frimodighet og glede, og de mottok også åndelige gaver som ble en manifestasjon på at Gud var med dem. Derfor legger pinsebevegelsen stor vekt på å forkynne det budskapet som er knyttet til pinsen. Tungetalen er et tegn på dåp i eller fylde av Den hellige ånd.
Tungetalen regnes som bønnespråket som trer i kraft når man ikke bare vil be med egne tanker og ord, men også med sin ånd. Det å tale i tunger spiller dog ikke nødvendigvis like stor rolle hos alle.
Frelse forstås som en aktiv handling fra Guds side, der Han gjennom Jesu Kristi offerdød på korset og oppstandelse, gjenoppretter forholdet mellom Gud og menneskeslekten, som gikk tapt under syndefallet. Alt dette skjer ved personlig tro, som er en Guds gave.
Pinsebevegelsen praktiserer troende dåp etter det baptistiske dåpssyn med full neddykkelse i vann. Å la seg døpe er et frivillig valg. Dåpen er en handling som gjøres på grunnlag av tro og overbevisning. Dåpen er en samvittighetspakt mellom den som lar seg døpe og Gud. For unge barn er det vanlig å ha en barnevelsignelse, som ikke regnes som en dåp.
Jesu gjenkomst, tanker om de siste ting og tusenårsriket, spiller en viktig rolle. Det er dog variasjoner innen bevegelsen når det gjelder detaljene i eskatologien.
Pinsebevegelsen har et sterkt syn på Bibelen som Guds ord, og det har vært en av grunnene til at de stort sett har vært avvisende overfor Kirkenes Verdensråd fordi de mener denne økumeniske bevegelsen har hatt et for liberalt bibelsyn.
Nær sagt alle pinsekirker tror på Bibelens åpenbaring av Gud som en hellig treenighet, at det er tre personer i Guddommen: Faderen, Sønnen og Den hellige ånd. Dette gjelder ikke for den amerikanske pinseretningen United Pentecostal Church International.
Noen pinsevenner legger vekt på tanken om at jødene er Guds utvalgte folk, og er derfor isrealsvennlige. Noen gir sin støtte til sionisme.
Pinsevenner har ingen særskilt feiring av pinsen, selv om det som skjedde den første pinsen, da ånden falt over disiplene er sentrale bibelord i bevegelsen. De feirer jul og påske slik som for eksempel lutheranere.
Organisasjon
Pinsemenighetene er ofte sterkt kongregasjonalistisk preget, det vil si at hver enkelt menighet er registrert som et selvstendig trossamfunn. Men det er vanligvis god kontakt mellom de forskjellige menighetene. I Skandinavia er den enkelte menighet et selvstendig trossamfunn og tar egne avgjørelser. Rundt om i verden eksisterer det imidlertid også flere større organiserte samfunn, noen med internasjonal utbredelse. Til disse hører Church of God in Christ og Assemblies of God, som begge har sin bakgrunn i USA.
Organisasjonformen innen menighetene kan variere. De har ofte en enkel organisasjon med forbilde hentet fra bibelen (Apostlenes gjerninger), fra slik den første kristne menigheten ble organisert. Menighetene ledes av en pastor, ofte kalt en forstander, som virker sammen med flere eldste (også kalt eldstebrødre) eller diakoner. Tradisjonelt har menighetene bare hatt menn i lederverv, men i dag er det menigheter som har kvinnelige ledere. I dag har mange menigheter gått over til betegnelsen lederråd istedenfor eldsteråd. Menighetenes øverste organ er menighetsmøtet. Her tar medlemmene i plenum viktige avgjørelser, både praktiske og teologiske.
Kvinnelige talere er ikke uvanlig. Kvinner har fra de første pinsemenigheter ble dannet i Norge blitt brukt som talere på møter.
Medlemskap
Enkeltpersoner blir medlemmer ved å melde seg inn i én bestemt menighet, fortrinnsvis den lokale menighet på stedet der de bor. Vanligvis kreves det at de tilkjennegir sin kristne tro overfor menigheten, og de må også bli/være døpt. En kan bare være medlem i ett trossamfunn (menighet). Barn i menighetene som har vokst opp innen bevegelsen, men som ennå ikke er blitt døpt, blir omtalt som tilhørige, mens de som er døpt, omtales som medlemmer.
Analyse av Pinsebevegelsen
I Europa finner innvandrere fra det Globale Sør solidaritet i mange pinsekarismatiske menigheter.
Utbredelse
Pinsebevegelsen er en av verdens raskest voksende religiøse bevegelser og det er anslått at det er 600 millioner medlemmer i verden. . Trolig er tallet lavere, mellom 200-400 millioner, avhengig av hvordan en teller.
Selv om kristendommen opplever framgang på mange steder er det stagnasjon i Europa. Men etter kommunismens fall i øst-Europa har kristendommen hatt stor framgang bak det tidligere jernteppet. Særlig karismatiske retninger har hatt stor framgang. Pinsebevegelsen i Romania teller flere hundre tusen medlemmer og Europas største menighet, Hit Church ligger i Budapest.
Norden og Europa
I dag er veksten i pinsebevegelsen mange steder i Europa i stagnasjon. Mens menigheter med innvandrere har hatt vekst.
Sør-Amerika
Historisk er det den katolske kirke som er det største kristne kirkesamfunnet i Latin-Amerika, men pinsevekkelsen har i enkelte søramerikanske land nesten tatt igjen den katolske kirke i antall medlemmer.
Asia
I Asia er 35% av alle kristne pinsekristne.