cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kimære (medisin)
Kimære er i biolog og medisin et individ som består av celler som stammer fra forskjellige zygoter. På denne måten kan man krysse arter, men også lage individer med flere, unike foreldrepar.
I genetikken brukes betegnelsen kimærisme om et blodtypefenomen der toeggede tvillinger har utvekslet bloddannende stamceller mens de lå i livmoren og dermed har utviklet to blodtyper hver. Kimærisme brukes også om «hele kropper», det vil si når et enkeltindivid er dannet av to ulike zygoter.
Ordet «kimære» er lånt fra det greske fabeldyret kimære.
Muldyr og liknende krysninger kalles gjerne hybrider. Blandingen mellom geit (goat på engelsk) og sau (sheep) ble i mediene spøkefullt kalt geep.
Poul Henningsen
Poul Henningsen, kjent under initialene PH, (født 9. september 1894, død 31. januar 1967), var en dansk lysmaker, revyforfatter og samfunnsrefser. Han var sønn av Agnes Henningsen med Carl Ewald som biologisk far. Hans offisielle far var imidlertid morens tidligere ektemann, cand.mag., visekonsul Mads Henningsen. Han hadde ønsket å bli maler, men ble i stedet utdannet til arkitekt ved Teknisk Skole.
Karriere
Henningsen var en hovedskikkelse innenfor den danske kulturradikalismen i 1930-årene. Allerede på 1920-tallet markerte han seg med sitt samfunnskritiske syn, som redaktør og utgiver av tidsskriftet Kritisk Revy.
PH hadde egen tegnestue fra 1919, hvor blant annet arkitektene Hans Hansen og Mogens Voltelen arbeidet med rentegning av PH-lampene. PH syntes at elektriske pærer kastet et umulig lys – enten ble det altfor skarpt, eller lampeskjermene slukte det meste av lyset. Han ønsket en lampeskjerm som sendte lyset ut i rommet med full styrke uten å blende noen. PH-lampen med sine tre skjermer gjør nettopp dette. Han eksperimenterte seg frem til lampen på loftet av sitt rekkehus, hvor veggene var malt svarte. En barnevogn kunne kjøres frem og tilbake på skinner. På vognen stod et stearinlys på en papp-plate og lyste på et stykke papir med en fettflekk, som lyset skinte gjennom. PH kalte innretningen et fotometer, og benyttet det til tusenvis av målinger av lysets styrke og kurver. Hans største suksess het PH5 og er den alle kjenner som PH-lampen. Men han designet også Konglen (opprinnelig tegnet til paviljongen på Langelinie ) og Kulen – som henger på Københavns kunstindustrimuseum.
Da Københavns Forum ble innviet i 1926, var det med en bilutstilling som tema. Om PHs lamper som lyste opp lokalet, skrev Berlingske Tidende: «- de hvite fuglene, som fløy gjennom kjempehallen». Suksessen var sikret, og PHs drøm oppfylt. Han hadde nå skapt et produkt som kunne masseproduseres, slik at alle hadde råd til å kjøpe det, og han selv tjente godt.
Fra han tegnet den første PH-lampen i 1926, kunne han leve av inntektene den gav, og begynte å skrive. Fra 1921 ble han knyttet til avisen Politiken, inntil han i 1938 var blitt for radikal også for dem. Han ble også kjent for revyviser som Ølhunden, sunget av Osvald Helmuth, og Gribe efter blanke ting (Man binder os på mund og hånd...), som handlet om tysk sensur under okkupasjonen, og ble sunget av Liva Weel.
Poul Henningsen var ateist og kritiker av kirken, samt en talsmann for seksuell frihet – og motstander av unødvendig pynt på bygninger – tingene skulle avspeile sin funksjon, mente han, slik som i villaen han tegnet til seg selv i 1937 med adresse Brogårdsvej 44a i Gentofte. Fra 1941 var han arkitekt for Tivoli.
Bråket rundt Danmarksfilmen
I 1932 fikk han i oppgave av Utenriksdepartementet å produsere en danmarksfilm, som skulle få utlandets øyne opp for Danmark som turist- og eksportland. I stedet ble det den mest omtalte danske dokumentarfilm noen gang. Produsent var Poul Eibye, som hadde vært filmfotograf hos Peter Elfelt, og tilknyttet Nordisk Film. 29. april 1935 hadde Danmark forpremière for pressen og spesielt inviterte i «Palads» i København. Bortsett fra positive anmeldelser fra Social-Demokraten og Arbejderbladet, vakte filmen forargelse - ikke minst en sammenklipping av bilder, slik at en rekke gjester på Amalienborg ser ut til å stige ut av samme bilen, fulgt av en scene med Tuborg-flasker på et samlebånd. 4. juni 1935 ble det avholdt et møte på Christiansborg, ledet av utenriksminister Peter Munch, men uten at Henningsen selv eller Eibye var til stede. Etter en del diskusjon lovet Utenriksdepartementet å bidra med 6 000 kr, hvis atten av filmens 120 scener ble fjernet, blant annet et klipp med en bonde bak plogen, bare iført kortbukse. Bernhard Christensens «negermusikk» ble forlangt utskiftet med den danske «sangskatt», som Holger Drachmanns Midtsommervise. Det ble også lagt inn klipp fra en kunstindustriutstilling, etter krav fra Industrirådet. Den reviderte utgaven hadde première i Odenses «Fønix-teater» 18. november. Også denne ble senere forkortet, og i 1962 oppdaget filminstruktør Børge Høst at ingen av de to versjonene fantes lenger. Høst presenterte en rekonstruksjon som står svært langt fra originalen. Dels var sensurerte klipp forsvunnet, og i stedet fantes det klipp som ikke hørte til i originalen, men som Høst beholdt fordi lydsporet ellers ble for langt. Senere har man imidlertid funnet en kopi av Danmark i filmarkivet hos Landbrugets Rådgivningscenter, og en nitratfilm som har ligget i Det danske Filminstituts arkiv.
Politisk liv
På 1930-tallet advarte Henningsen mot nazismen. Han ga ut boken Hvad med kulturen? i 1933, en skarp kritikk av samtidens kulturelle miljø i Danmark. Særlig langet han ut etter sosialdemokratene, hvis kulturpolitikere han anså som dovne og uambisiøse. På bokens bakside presenterte Hans Scherfig en fotomontasje, hvor Hitler vokste ut av hodet på Thorvald Stauning. Han avsluttet boken med en oppsummering av samtidens tyske kulturpolitikk – og advarte mot den latente fascismen han sporet i hjemlandets kulturpolitikk. Under krigen var han mer varsom, men satt under overvåkning, og tekstene hans ble underlagt sensur. I 1943 flyktet han til Sverige, hvor han fortsatte å skrive. Før han stakk ut i Øresund i robåt, hørte han braket da Københavns radiobygning, Forum, ble sprengt i luften. Sabotører hadde satt fra seg et par kasser med trotyl i hallen, som ble totalrasert. Henningsen gikk dit før flukten, og fant som ved en skjebnens ironi en stump avsvidd PH-lampe blant ødeleggelsene på gaten.
Etter krigen gjorde han seg til talsmann for at de tyske krigsflyktningene skulle behandles humant. På samme vis protesterte han mot at nazismen skulle forbys, fordi han mente at demokratiet ikke skal innskrenke seg selv. Han ble frosset ut av kommunistpartiet fordi han kritiserte Sovjetunionen, men han stod fast på at arbeiderstaten var blitt bakstreversk når den avskaffet selvbestemt abort og innskrenket retten til skilsmisse.
Etterkrigstiden
I 1947-50 arbeidet han for avisen Information, som var blant Danmarks skarpeste kritikere av kommunismen. 1950-60 arbeidet han på Social-Demokraten, som en gang hadde omtalt ham som «borgerskapets favorittklovn», men vendte så tilbake til Politiken. Han hadde i 1961-62 utgitt Erotikkens historie i tre bind, som skulle føre til at pornografi ble frigitt i Danmark. Fra 1963 var han medlem av Det Danske Akademi, og fra 1964 redaktør i forbrukerbladet Tænk.
Henningsen ble rammet av Parkinsons sykdom og donerte sitt legeme til legevitenskapen. Hans preserverte torso inngår i preparatsamlingen på Panum Institut, der medisinerstudenter undervises i anatomi.
Kulturkanonen
Henningsen er oppført i Kulturkanonen for sitt verk PH-Lampe.
Slaget ved Pälkäne
Slaget ved Pälkäne kirke var et feltslag ved Pälkäne den 6. oktober 1713, mellom svenske og russiske tropper under den store nordiske krig der de sistnevnte seiret.
Reverumpa
Bak badeplassen ligger Reverompa plantefredningsområde, vernet i 2006.
Jæren Avis AS
Jæren Avis AS er en bedrift som eier flere av avisene i Rogaland. Selskapet eier helt Gjesdalbuen, Jærbladet, Sandnesposten, Solabladet og Strandbuen, og har 51 prosent eierskap i Bygdebladet Randaberg og Rennesøy.
Norgesmesterskapet for brassband 2007
Norgesmesterskapet for brassband 2007, det 29. NM for brassband ble arrangert 9.- og 10. februar 2007 i Grieghallen, Bergen.
= Resultat og musikk =
Elitedivisjon
Pliktverk i elitedivisjonen i 2007 var Cloudcatcher Fells av John McCabe. Dommere var: Aline Nistad, Maurice Hamers og Torgny Hanson.
1. divisjon
Jaren Hornmusikkforening vant 1. divisjon - selvvalgt verk Journey to the Centre of the Earth (Peter Graham); dommere var Kim Lofthouse og Alex Schillings.
2. divisjon
Jølster Musikklag vant 2. divisjon - selvvalgt verk The Lord is King (Ray Steadman-Allen); dommere var Kim Lofthouse og Alex Schillings.
3. divisjon
4. divisjon
Medisinsk studentutvalg UiB
Medisinsk studentutvalg (MEDSU) er det høyeste studentpolitiske organ ved Det medisinske fakultet (MED), Universitetet i Bergen (UiB). Studentutvalget er bindeleddet mellom fakultetet og studentmassen. Underordnet studentutvalget er de medisinske fagutvalgene. Fagutvalgene er lovpålagte elevråd og har til oppgave å håndtere politikk knyttet til hvert enkelt studieprogram. MEDSU sitt overordnede formål er å bidra til en god studiehverdag for alle studenter ved fakultetet. MEDSU skal bidra til godt faglig og sosialt samhold, samt hevde helsefaglig tradisjon og dennes betydning i samfunnet. Sentralt i arbeidet er ivaretakelse av alle studenters relevante interesser, på tvers av studieretningene. Studentutvalget er studentenes øverste talerør mot administrasjon og ansatte ved fakultetet. Utvalget har det øverste ansvaret for fadderuken, utnevner studentrepresentanter ved fakultetet og fordeler penger til studentorganisasjoner.
Styret
Medisinsk studentutvalg (MEDSU) består av to representanter fra hvert fagutvalg (Leder + 1) ved Det medisinske fakultet, Universitetet i Bergen, samt fakultetets representant i studentparlamentet. Fagutvalgene er:
Medlemmer
MEDSU sin medlemsmasse er alle studenter som i inneværende semester har betalt semesteravgift og har stemmerett ved MED.
Historie
Akkurat når studentutvalget ble etablert er litt uklart, men Det medisinske fakultet ved Universitetet i Bergen ble dannet 15. august 1946, og det kan tenkes at det har eksistert et utvalg siden den tid. 1. Januar 2008 ble Det medisinske fakultet sammenslått med Det odontologiske fakultet. Da ble et nytt studentutvalg grunnlagt, Medisinsk-Odontologisk Studentutvalg (MOSU). I 2017 gikk fakultetet tilbake til navnet Det medisinske fakultet, og studentutvalget fikk sitt nåværende navn: Medisinsk Studentutvalg (MEDSU). Til tross for at utvalget har eksistert i mange år har det vært mangel på stiftelsesdokumenter. Utvalget ble derfor offisielt stiftet 4. juni 2021 av 2020–2021 styret.
Danvik
Danvik kan sikte til
Kongeflagg
Kongeflagg er en betegnelse på det flagg som føres av regjerende monark. Flagg for øvrige medlemmer av kongelige familier kommer i noen tilfeller også inn under betegnelsen. Tilsvarende fører statsoverhoder i republikker presidentflagg.
Kongeflagg skiller seg som regel fra vedkommende lands nasjonalflagg. I noen monarkier er kongeflagget et våpenbanner med kongens våpen i flaggversjon, slik tilfellet er i Norge eller i Storbritannia. I andre land, som i Sverige og Danmark, dannes kongeflagget ved å innføre landets store riksvåpen i en spuns i orlogsflagget.
Norges kongeflagg
At Sveriges våpen alltid opptok hedersplassen i unionsvåpenet, må etterhvert ha vakt misnøye i Norge. Det fremgår av et militært flaggreglement fra 1901, hvor det norske kongeflagget er avbildet med unionsvåpenet speilvendt, med Norges løve i heraldisk høyre felt, foran det sammensatte svenske våpenet. Den samme «norske» versjonen av kongeflagget er gjengitt i førsteutgaven av Salmonsens konversationsleksikon. Det finnes ikke opplysninger om at noen slik endring ble godkjent av kongen, eller at noe kongeflagg med «norsk» unionsvåpen ble fremstilt eller brukt. Det var antagelig en demonstrasjon gjennomført av unionsfiendtlige elementer i den norske forsvarsledelsen.
Det siste unionskongeflagget vaiet over Slottet i Kristiania og ble høsten 1905 etter ønske fra kong Oscar II, sendt til Stockholm, hvor det oppbevares i Bernadotte-samlingen. Dette kan kanskje kalles for et ledd i «booppgjøret etter unionsoppløsningen».
Etter denne unionsoppløsningen brøt Norge med flaggtradisjonen fra unionstiden. Norge innførte et helt nytt kongeflagg i form av et våpenbanner, med riksvåpenets og kongevåpenets løve i gul farge på rød flaggduk. Det nye kongeflagget ble innført ved regjeringsbeslutning 15. november 1905. Dermed kunne marinefartøyet Heimdal føre dette kongeflagget da kong Haakon VII ankom til Kristiania 25. november. Løven i kongeflagget fikk sin nåværende utforming i desember 1905, etter tegning av maleren Eilif Peterssen. Kongehuset har fastholdt våpen og flagg med 1905-løven, også etter at staten i 1937 forandret utformingen av riksvåpenet. Ved Kongelig resolusjon av 26. desember 1924 fikk kronprinsen et flagg med samme innhold som kongeflagget, men med splitt.
Devon Kershaw
Devon Kershaw (født 20. desember 1982) er en canadisk tidligere langrennsløper som hadde sin styrke i sprint.
Karriere
Han debuterte i verdenscupen den 26. februar 2004 på sprinten i Drammen. I sesongen 2005/06 gikk inn til en tredjeplass på sprinten i Borlänge 7. mars 2006. Det var hans første pallplass. Hans første verdenscupseier kom i distanserenn, på 15 km fri fellesstart i Rybinsk 4. februar 2012. Hans første verdenscupseier i sprint kom 17. februar 2012 i Szklarska Poręba.
Kershaw og makkeren George Grey tok sjetteplass på sprintstafetten under Ski-VM 2005. To år senere tok han en ny sjetteplass på sprintstafetten i verdensmesterskapet, denne gangen sammen med Drew Goldsack. Hans beste individuelle resultat i et verdensmesterskap er en 14.-plass fra sprinten i Ski-VM 2005.
I det første Tour de Ski tok han andreplass på sprinten i München. I Tour de Ski 2008/09 ble han nummer fem på den 3,75 km lange prologen i fristil før han gikk seg opp til en tredjeplass sammenlagt på jaktstarten dagen etter. I 2011 lå Kershaw lenge som nr 2, bak Dario Colonga, men mistet til slutt pallplassen.
Sammen med Alex Harvey vant Kershaw gullmedalje i lagsprint i ski-VM i Oslo 2011. Dette var Canadas første gullmedalje i et ski-VM. Kershaw sto over stafetten grunnet sykdom.
Personlig
Han er gift med den norske skiløperen Kristin Størmer Steira.
Överhogdalsteppet
Överhogdalsteppet (Överhogdalsbonaderna eller Överhogdalsvävarna) er betegnelsen på fem bildetepper, veggteppe, fra sent på tusentallet eller ellevehundretallet som ble funnet i Överhogdal i Härjedalen i Sverige, og som nå befinner seg ved Jämtlands läns museum Jamtli i Östersund.
Veggteppene ble funnet sammensydde til et teppe av Jonas Holm i en vedkasse i sakristiet i Överhogdal kirke under en renovering av kirken i 1909 og lagt i et stabbur som hørte til kirken, hvor kunstneren Paul Jonze fant dem og så tok dem med til fylkesmannen.
De fem ulike billedteppene er tidfestet sammen i 2010 etter radiologisk metode til en tid (som etter denne metoden) ikke kan fastsettes nærmere enn til et sted mellom årene 1040 og 1170. En tidfesting i 1991 etter samme metode ga et annet og større tidsspenn, mellom årene 800 og 1100. Uansett tilhører teppene den epoken som betegnes som Vikingtiden.
Teppene er vevd i ullgarn med renning av lin. Hva bildene skal bety, og hvorvidt motivene er hedenske eller kristne, er omdiskutert. Noen ser bildene som en skildring av kristningen av Härjedalen, andre som en skildring av ragnarok, verdens undergang ifølge nordisk hedensk mytologi.
Billedteppene tilhører fremledes Överhogdals kirke, selv om de nå befinner seg på Jamtli Jämtlands läns museum.
Den Norske Frimurerorden i Bodø
Den Norske Frimurerorden i Bodø har en historie som går tilbake til 22. august 1899.
Idag omfatter ordenen i Bodø en Stewardsloge, en St. Andreasloge, to St. Johannesloger, en Kapitel Broderforening og en  Forskningsgruppe. Losjene følger det svenske frimurersystem og deres virkeområde er distriktet Salten i Nordland.
Logene er tilsluttet Den Norske Frimurerorden og er underlagt Tromsø Provincialloge i Tromsø. Logebygningen befinner seg i Rensåsgate 28 i Bodø sentrum, og bygningen huser også lokalene til Marialoge 24 a.F. «Fjeldpryd».
Gradene
Den Norske Frimurerorden følger et høygradsystem (det svenske system) hvor brødrene arbeider i tre skift. De to St. Johanneslosjene arbeider med de tre første gradene, som er felles i St. Johanneslosjer over det aller meste av verden. Ritualene kan likevel avvike noe fra andre frimurersystemer.
St. Andreaslosjen utgjør det andre skiftet. I dette skiftet arbeides det fra IV grad til VI grad. Gradene IV og V er slått sammen til én grad i det svenske system.
Det tredje skiftet er Kapittelet. I det svenske system arbeides det i VII grad i Stewardloger av 2. orden og i VII/VIII grad i Stewardsloger av 1. orden. Bodø Stewardloge er en loge av 1. orden.
I Kapitel Broderforeningen arbeides det i IX og X grad, men medlemmene av en broderforening har ikke mulighet til å foreta innvielser.
Nordland Broderforening
Nordland Broderforening ble grunnlagt den 22. august 1899 og var underlagt St. Johanneslogen Nordlyset. Initiativtageren var Julius Emil Knudsen (1856–1945), som i 1898 ble direktør ved Sulitjelma Gruber. Den 12. november 1888 ble han innviet i St. Johanneslogen Nordlyset, og i 1897 ble han medlem av Røros broderforening.
Den 10. januar 1899 ble det sendt inn et andragende om å grunnlegge en broderforening i Bodø. Søknaden ble anbefalt av Nordlyset, og innvilget av Loge-Direktoriet den 15. mai samme år. Innvielsen ble foretatt med 22 frimurere tilstede – 17 av dem tilhørende den nye forening, og med Julius Emil Knudsen som første Ordførende Forstander.
I årene 1899–1901 ble møtene holdt i et lokale på Grand Hotel. I 1901 var medlemstallet steget til 45, og foreningen gikk over til å benytte et lokale i Bodø Sentralbanks bygning i Storgaten.
Nordland Filialforening
Allerede i 1900 søkte Knudsen om å opphøye broderforeningen til Filialforening underlagt Nordlyset, med recepsjonrett i I º. Dette ble innvilget av «Viseste Salomos Vikarius» (frimurerordenens leder) – Hans majestet Kong Oscar II, den 19. mai 1903.
En søknad om å bli selvstendig loge ble avslått i 1906. Samme år søkte Filialforeningen om recepsjonrett i II º. Dette ble innvilget av kong Oscar II i 1907.
En ny søknad i 1908 om å bli selvstendig loge ble også avslått. Knudsen ble i september 1908 avløst av sakfører Rasmus Martinus Blackstad Schjølberg (1860–1943) som Ordførende Forstander. Schjølberg hadde seks ganger vært ordfører i Bodø for partiet Venstre (i årene 1887–1889, 1892, 1894, 1896, 1898 og 1903). Han flyttet til Bodø i 1884, og drev et advokatfirma sammen med broren Ragnar Martinus Schjølberg (1865–1929). Både han og broren bodde i mange år i Bodin, men engasjerte seg hovedsakelig i Bodøs utvikling.
Schjølberg ble den 10. september 1922 avløst av farmasøyt Ove Christian Owe (1871–1941), som ledet foreningen frem til den ble opphøyd til selvstendig loge i 1924.
Owe var ordfører i Bodø fra 1923 til 1925. Han var også innvalgt på Stortinget i perioden 1919–1921 som 1. representant fra valgkretsen Bodø og Narvik, hvor han representerte Frisinnede Venstre. Owe arbeidet ved Hortens apotek (1892–1897), apoteket Hygiea i Oslo (1897) og var i årene 1897–1902 farmasøyt og provisorfarmasøyt ved Bodø apotek. Owe var også redaktør i en rekke aviser.
St Johanneslogen Midnatsol
Innvielsen av foreningen som selvstendig loge (St. Johannesloge nr. 17), fant sted den 11. juli 1924. Ove Christian Owe ble logens første Ordførende Mester.
Logens valgspråk er Ad Lucem aeternam (Mot det evige Lys).
Fra grunnleggelsen den 11. juli 1924 var den underlagt Trondhjems Provincialloge. Den 13. mai 1996 ble den deretter underlagt Tromsø Provincialloge.
St. Johanneslogen Midnatsol er moderlogen til St. Johanneslogen Salten, så vel som St. Johanneslogen Arcturus i Narvik, St. Johanneslogen Polarcirkelen i Mo i Rana, St. Johanneslogen Øystein i Svolvær og St. Johanneslogen St. Stefan til de tre Stene i Sortland.
St. Johanneslogen Salten
St. Johanneslogen Salten ble innviet den 26. januar 2005 som St. Johannesloge nr. 57. Logen ble fra første stund underlagt Tromsø Provincialloge.
Logen ble grunnlagt etter initiativ fra Ordførende Mester i St. Johanneslogen Midnatsol i 2004, grunnet tilveksten av frimurere i byen. Logens valgspråk er Fred Enighet Glede.
Nordland St. Andreas Broderforening
Allerede i 1934 arbeidet frimurere i Bodø med å opprette en St. Andreas Broderforening. Dette fremgår av et brev fra Ordførende Mester i St. Andreaslogen St. Eystein til fabrikkinspektør Erich Christian Borthen (1881-1966), datert august 1934. I 1935 ble det deretter sendt en søknad til Den Norske Store Landsloge om å etablere en selvstendig St. Andreasloge i Bodø. Denne søknaden ble imidlertid avslått.
I 1938 sendte deretter overlege Nils Henrik Elstand Friis (1880–1968), Ordførende Mester i St. Johanneslogen Midnatsol, en ny søknad til Landslogen om å opprette en St. Andreas Broderforening. Søknaden ble innvilget den 28. juni 1934, og formelt bekreftet den 23. september samme år.
Nordland St. Andreas Broderforening, underlagt St. Eystein, ble innviet den 1. mai 1939. Foreningens første Ordførende broder var Bergmester Wilhelm Christan Jørgen Rasmussen (1877-1949). Grunnet andre verdenskrig ble aktiviteten avbrutt allerede etter det andre møtet i 1940.
Foreningen hadde da 67 medlemmer, spredt over hele Nordland.
I 1952 ble domprost Johan Iversen foreningens tredje Ordførende broder. I oktober 1953 sendte han den formelle søknaden om St. Andreaslogens opprettelse til Provinciallogen og Den Norske Store Landsloge. Søknaden ble godkjent av Den Norske Frimurerordens Stormester i januar 1955.
St. Andreaslogen Hålogaland
St. Andreaslogen Hålogaland ble innviet den 21. oktober 1955 som St. Andreasloge nr. 7. Logen var ved grunnleggelsen underlagt Trondhjems Provincialloge. Den 13. mai 1996 ble den underlagt Tromsø Provincialloge.
Logens valgspråk er Vincere aut mori (Seire eller dø).
Bodø Kapitel Broderforening
Bodø Kapitel Broderforening var et møtested for medlemmer av kapittelet i Den Norske Frimurerorden. Broderforeningen hadde ikke rett til å foreta innvielser.
Andre personer som stod i spissen for broderforeningens opprettelse, ved siden av Helge Landmark Freder, var overlege Bernhard Berg-Jensen (1918–2005), apoteker Alfred van Severen Fjelstad (1898–1977) og bryggerimester Olav Rasch (1920–2002). Sistnevnte var Stewardslogens første ordførende mester.
Den opprinnelige broderforeningen ble ikke opprettholdt etter grunnleggelsen av Bodø Stewardsloge den 31. januar 1986. Stormesterens godkjennelse av den nye Stewardslogen var formulert slik at broderforeningen skulle «gå over til» å bli en Stewardsloge.
Den siste ordførende broder i broderforeningen var overlege Jens Christian Arbo (1921–1984) ved Rønvik psykiatriske sykehus. Han døde den 13. mars 1984, og med hans bortgang ble også Kapitel broderforeningen avsluttet.
Broderforeningen hadde følgende ordførende brødre:
Bodø Kapitel Broderforening av IX og X grad
Den opprinnelige broderforeningen var en forening for brødre av VIIº til IXº. Med opprettelsen av Stewardslogen oppstod det ønske om en ny broderforening for brødre av VIII º – IXº. Drivkraften i dette arbeide var bryggerimester Olav Rasch. 119 brødre tegnet et andragende om å få danne denne forening og høsten 1990 ble det sendt til ordenens stormester Bernhard Paus (1910–1999) via Trondhjem Provincialloge. Svaret kom etter kort tid, og det ble gitt klarsignal til å velge embedsverk. Valget av embedsverk fant sted 7. mars 1991.
I desember 1991 kom meddelelsen om at stormesteren i Det Høye Råd hadde besluttet at en ny broderforening skulle opprettes under navnet Bodø Kapitel Broderforening av VIII og IX grad, og at den skulle være underlagt Trondhjem Provincialloge. Varehussjef Ivar Kristian Sellæg (1928–2011) ble valgt til første ordførende mester, og den nye broderforeningen ble innviet med den 25. april 1992. Installator var Provincialmester i Trondhjem Provincialloge, dr. ing. Conrad Henrik Krohn (1934–).
Broderforeningen er egentlig en nydannelse, men har fortsatt status som landets første.
I 1998 ble broderforeningen utvidet til å også omfatte Xº. Den 28. januar 1999, samtidig som Stewardslogen ble opphøyd til første orden, ble broderforeningen opphøyd til en forening for brødre av IX º og Xº. Etter innhentet tillatelse ble det avholdt et fullstendig Xº-møte den 7. oktober 1999 med opptagelse av seks recipiender. Møtet ble ledet av disponent Frank Hauan (1928–2016), provincialmester i Trondhjems Provincialloge.
Stewardsloge nr. 4 av andre orden
Allerede i Kapitelforeningens årsrapport for våren 1963 ble tanken luftet om egne rituelle rom for broderforeningen og en fremtidig Stewardsloge: «Selv om det i dag kan synes lite mulig å komme i gang med nybyggingsarbeider, må utredningen av dette spørsmål ikke ligge, men vies stadig større oppmerksomhet».
Den 6. april 1975 ble det søkt om tillatelse til å opprette en Stewardsloge av andre orden i Bodø. Det ble avslag, med følgende begrunnelse: «Nordland Kapitel Broderforening, Bodø, frarådes foreløpig å nedlegge mer arbeide med forberedelse av en eventuell søknad om opprettelse av en Stewardsloge av 2. Orden». I 1977 ble det likevel gitt tillatelse til to årlige møter med recepsjon i VII°.
Neste søknad ble sendt 27. september 1980 underskrevet 125 høygradsbrødre, men igjen ble det avslag fra ordenens stormester og Det Høye Råd. I avslaget fra Bernhard Paus (1910–1999) av 12. februar 1981, het det seg at «det på det nuværende tidspunkt ikke er rimelig å foreta konkret vurdering av Nordland Kapitel-foreningens andragende». Da 230 Kapitelbrødre skrev under på en ny søknad den 5. november 1984, ble svaret endelig positivt.
Bodø Stewardsloge nr. 4 av andre orden ble innviet den 31. januar 1986 i Bodø av Stormester Bernard Paus. Den praktiserte VII º i det svenske frimurersystem.
Stewardsloge nr. 3 av første orden
Den 28. januar 1999 ble losjen opphøyd til Bodø Stewardsloge nr. 3 av første orden («Prebendekapitel»), med over 100 brødre tilstede. Losjen praktiserer i dag VII º og VIII º, og den 29. januar åpnet den nye riddersalen (VII °) og den nye VIII°-salen i andre etasje av losjebygningen.
Stewardslogen var ved grunnleggelsen underlagt Trondhjems Provincialloge i Trondhjem. Den 13. mai 1996 ble den overført til Tromsø Provincialloge i Tromsø.
Open Roads
Open Roads er et musikkalbum med Henning Kvitnes' Next Step, utgitt i 1984.
Den Norske Frimurerorden i Bodø
Stewardsloge nr. 3 av første orden
Losjens valgspråk er Agnus Dei Lux Mundi (Guds Lam, Verdens Lys).
Bodø Frimurer Forskningsgruppe
Bodø Frimurer Forskningsgruppe ble grunnlagt 7. april 2015, og er underlagt Forskningslogen Niels Treschow som sorterer under Ordenens Stormester. Den er derfor ikke å regne som en del av Tromsø Provincialloge.
Innstiftelsen ble holdt i Stjernesalen. Møtet ble ledet av Ordf. M. Kjell Juveth Johansen i Forskningslogen Niels Treschow, med bistand av bl.a. FBB Kristoffer Sandven og ABB Helge Bjørn Horrisland. Politioverbetjent Jarle Hans Saksenvik ble overrakt ordførendes klubbe og sammen med sitt styre ønsket lykke til med det fremtidige arbeid.
Losjebygningen
Losjebygningens adresse er Rensåsgate 28, Bodø. Bygningen huser lokalene til St. Johanneslogen Midnatsol, St. Johanneslogen Salten, St. Andreaslogen Hålogaland, Bodø Stewardsloge, Bodø Kapitel Broderforening, Bodø Frimurer Forskningsgruppe og Marialoge 24 a.F. «Fjeldpryd».
Nordland Broderforening avholdt fra i begynnelsen den 22. august 1899 sine møter på Hotel Grand Bodø i Storgata 3. I 1901 ble møteaktiviteten flyttet til lokalene til Nordland Privatbank i Storgata 38. Fra 1923 holdt Nordland Filialforening og deretter – fra 11. juli 1924 – St. Johanneslogen Midnatsol sine møter i Godtemplarlokalet «Nordens klippe» i Rensåsgaten, like ved Solparken, omtrent på hjørnet av Rensåsgaten og Fridthjov Andersens vei. Lokalet ble fra 1908 også tatt i bruk av Fram kino (Bodøs første kino), og ble ødelagt under bombingen den 27. mai 1940.
Et medlem av St. Johanneslogen Midnatsol, vognmann og kongekusk Lauritz Wensell, hadde sin stall på hjørnet av Bankgaten og Fredensborgveien. Han eide tomteområdet fra Rensåsgaten til Parkveien, mellom Bankgaten og Helliesens gate (det såkalte «Wensellstykket»). Og han solgte tomten til den fremtidige losjebygningen til en rimelig pris.
Salget av tomten, og søknaden om en «monumentalbygning» for St. Johanneslogen, skapte politisk strid i bystyret i Bodø. Behandlingen av saken ble utsatt til 21. mai 1928, da søknaden ble avslått med 4 mot 3 stemmer i formannskapet. Høsten 1928 hadde stemningen snudd, og bystyret ønsket med stort flertall «monumentalbygningen» velkommen.
Den første grunnstensnedleggelse i Rensåsgate 28 fant sted den 9. april 1929. Grunnsteinen ble lagt av ordførende i datidens byggekomite, bergmester br. Wilhelm Christian Jørgen Rasmussen. Denne bygningen ble satt opp av byggmester K. Knudsen til en pris av 130 000 kroner, og ble innviet av St. Johanneslogen Midnatsol i 1930. Da huset ble reist var det ett av få monumentalbygg i Bodø. Bygningen overlevde tyskernes bombing den 27. mai 1940, da den lå i utkanten av sentrumsområdet. Den står i dag derfor som et minne om det «gamle Bodø».
Kort tid før innvielsen av den nye St. Johannessalen hadde Ove Christian Owe (1871–1941) besøkt «stamhuset» til Den Norske Store Landsloge i Oslo. I et lagerrom tilhørende St. Johanneslogen St. Olaus til den hvide Leopard fant han tre kandelabre med holdere til talglys. Disse tok han med nordover til Bodø. To av dem forsvant under andre verdenskrig, hvoretter kopier ble laget av en snekker i Bodø. Den tredje kandernabel er bevart intakt i III°-salen. Bortsett fra dette, står dagens St. Johannessal stort sett uendret siden innvielsen i 1930.
Fra september 1970 til 8. oktober 1971 ble bygningen utvidet med lokaler for St. Andreaslogen Hålogaland. Byggetrinnet bestod av et flatt tilbygg av industritypen, hvor St. Andreaslogen fikk sine arbeidsrom og hvor St. Johanneslogen Midnatsol fikk sin nye III°-sal. Tidligere hadde III°-salen vært innredet nærmest provisorisk i kjelleren.
Frem til april 1971 foregikk alt byggearbeid utenfor den gamle bygningen. I slutten av april ble veggene mellom de to bygningene revet, og man kunne begynne innredningsarbeidet.
Nybygget ble dimensjonert for påbygg, med en senere mulig utvidelse for kapitelgradene.
Neste store utvidelse ble påbegynt våren 1997 slik at Bodø Stewardsloge av andre orden kunne ta i bruk sine nye lokaler og også gi plass til Bodø-losjenes fellessekretariat og bibliotek. Nybygget ble i hovedsak reist som nye etasjer oppå St. Andreaslogens tilbygg fra 1971, og den opprinnelige arkitektur og stil ble beholdt.
Innvielsen fant sted 28. januar 1999, samtidig som Bodø Stewardsloge ble opphøyd til første orden, og fikk rett til å foreta innvielser i VII og VIII grad. Oppføringen av den nye riddersalen ble utført ved hjelp av 15 000 dugnadstimer (mer enn 9 årsverk). Ordførende mester major Johan Johansen ble samtidig forfremmet til IX grad av Den Norske Frimurerordens stormester Syver Hagen (1926–2001). Det var første gang en slik forfremmelse hadde skjedd utenfor Stamhuset i Nedre Vollgate 19 i Oslo.
I disse lokalene er det hvert år blitt gjennomført flere recepsjonsmøter i IX og X grad, som følge av en samarbeidsavtale mellom Tromsø Provincialloge og Bodø Kapitel Broderforening.
Den 22. oktober 2013 ble grunnsteinen lagt for et nytt tilbygg mot øst. Idéen ble første gang nedskrevet og skissert på en serviett av kiropraktor Georg Torbjørn Rasmussen (1941–) i 2005. Tomta var opprinnelig regulert til grøntareal, og bystyret i Bodø vedtok den 11. desember 2009 en endring av reguleringsplanen slik at tilbygget kunne oppføres.
Tilbygget måler 528 m² og rommer en ny spisesal med plass for 200 personer. Underetasjen rommer kontorer for fellessekretariatet og felles losjestyre, kontorer for de enkelte losjer, styrerom, bibliotek, lesesal, lager, sanitærrom og garderober. Tilbygget er frittstående ved siden av den eksisterende logebygning, og disse er kjedet sammen med en passasje. Spisesalen for 120 personer i den gamle bygningen ble omgjort til salong. I tillegg ble det bygd nytt fortau, med Oslogranitt til kantstein.
Fysioterapeut Sture Brandt Rasmussen (1948–), som er ordførende mester i St. Johanneslogen Polarcirkelen i Mo i Rana, var med å legge grunnsteinen til tilbygget. Hans bestefar Wilhelm Christian Jørgen Rasmussen (1877–1949) var første ordførende broder i Nordland St. Andreas Broderforening fra starten den 1. mai 1939 frem til 1940.
Nybygget ble tegnet av sivilarkitekt Aksel Olaf Rønvik (1945–), og er fundamentert og strukturert for en eventuell senere utvidelse med ytterligere én etasje.
Tirsdag 9. april 2015 ble tilbygget offisielt innviet av Tore Evensen (1943–), Stormester i Den Norske Frimurerorden fra 2012 til 2018. Det meste av Ordenens øverste ledelse og over 200 brødre fra Bodø til stede. Det aller første taffel i den nye spisesalen var Påskelogens taffel tirsdag 31. mars, midt i den stille uke. Tirsdag etter påske holdt Forskningslogen Niels Treschow fra Oslo taffel på samme sted den 7. april.
Steve Missillier
Steve Missillier (født 12. desember 1984 i Annecy) er en fransk alpinist.
Han debuterte i verdenscupen i alpint 13. desember 2004, og hans første pallplassering i verdenscupen kom med en tredjeplass i slalåm i Val-d’Isère 12. desember 2012.
Missillier deltok i Vinter-OL 2006 og også for Frankrike under Vinter-OL 2010. I 2010 oppnådde han en 13.-plass i storslalåm som beste resultat.
I OL 2014 i Sotsji tok han sølv i storslalåm etter Ted Ligety og foran Alexis Pinturault.
Presidentflagg
Presidentflagg er flagg som føres av et lands statsoverhode når statsformen er republikansk, tilsvarende kongeflagg i monarkier.
De fleste presidentflagg er nasjonalflagg i kombinasjon med riksvåpen – eventuelt landets uheraldiske statsmerke. Normalt er landets riksvåpen plassert midt på flaggduken. Islands presidentflagg er av denne typen og det har samme form som Danmarks og Sveriges kongeflagg; det vil si at de har riksvåpen i en hvit firkant (spuns) midt på korset i et nasjonalflagg med splitt.
På samme måte som kongeflagg, kan presidentflagg bestå av bare et riksvåpen uten skjoldformet innfatning, og med figurmotivet tilpasset flaggformen. Dette blir også kalt for våpenbanner. I Irland er presidentflagget et våpenbanner med riksvåpenets harpe i gul farge på blå duk.
Verdens melkedag
Verdens melkedag er en FN-dag som markeres 1. juni. Den ble etablert av FNs organisasjon for ernæring og landbruk (FAO) i 2000 og første gang avholdt i 2001. Dagen markeres i mange land over hele verden. Noen steder deles melk ut gratis, andre steder holdes ulike arrangement, parader, konkurranser, og lignende.
Fondet for forskning og nyskaping
Fondet for forskning og nyskaping, også kalt Forskningsfondet, (opprettet 1. juli 1999) var fond administrert av Norges forskningsråd etter rammer satt av Stortinget og regjeringen. Fondet ble opprettet av Bondevik I-regjeringen og kirke-, utdannings- og forskningsminister Jon Lilletun for å et supplement som skal tjene forskningsformål som ikke i tilstrekkelig grad blir ivaretatt gjennom de ordinære bevilgningene over statsbudsjettet. Én tredel av fondet skal gå direkte til universitets- og høgskolesektoren. Resten fordeles mellom fri forskning og næringsrettet forskning. Det var årlige innskudd i Fondet fra 1999, og i statsbudsjettet for 2011 utgjorde avkastningen fra fondet over tre milliarder i bevilgninger til forskning. Fra 1. januar 2011, var kapitalen i Fondet på 80 milliarder kroner. Kapitalen i Fondet var plassert som kontolån til staten med en rente som tilsvarer renten på statsobligasjoner med ti års bindingstid. 5. oktober 2011 ble det kjent at Regjeringen Stoltenberg II ved forsknings- og utdanningsminister Tora Aasland har bestemt at Fondet skal legges ned i forbindelse med statsbudsjettet for 2012.
Fordeling
To milliarder gikk til Norges forskningsråd, der halvparten gikk til grunnforskning og frie programmer som Fripro, og den andre halvparten til de prioriterte programmene og næringsrettet forskning og utvikling. I underkant av 800 millioner gikk direkte til universiteter og høyskoler som basisfinansiering. Litt over 700 mill gikk årlig som kontingent til EUs rammeprogram for forskning. I tillegg gikk noen mindre summer direkte til næringsrettet forskning og vitenskapelig utstyr.
U19-EM i håndball for kvinner 2009
U19-EM i håndball for kvinner 2009 ble arrangert i Ungarn i 2009.
Rudy Vallée
Hubert Prior Vallée, bedre kjent under artistnavnet Rudy Vallée, (født 28. juli 1901, død 3. juli 1986) var en amerikansk sanger, skuespiller og orkesterleder.
A Nightclub in Tunisia
A Nightclub in Tunisia er et musikkalbum med Päronsoda, utgitt 25. mai 1998. Dette er bandets debutalbum.
Arkeologiåret 1834
Arkeologiåret 1834 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1834.
Ketil Børde
Ketil Børde (født 3. februar 1935 i Oslo, død 27. februar 2022 ) var en norsk diplomat og tidligere ambassadør.
Liv og virke
Etter examen artium 1953 studerte han til mastergrad i statsvitenskap ved University of California. Han arbeidet i utenrikstjenesten fra 1959, som attache til Norges ambassade i Bern 1960–1962, sekretær i UD 1962–1965, ambassadesekretær ved Norges ambassade i Washington 1965–1971, byråsjef i UD 1971–1973, ambassaderåd i Brussel 1973 til 1977 (ministerråd fra 1975). Han var underdirektør i UD 1977-1981, fra 1981 ekspedisjonssjef og protokollsjef.
Fra 1985-89 var han ambassadør i Bern samtidig med at han var sendemann til Den hellige stol. Han var regjeringens koordinator av EØS-forhandlingene og forhandlingene om norsk medlemskap i EU 1989-1994, deretter ambassadør i Stockholm 1994-1999. Inntil oppnådd pensjonsalder i 2003 var han spesialrådgiver i EU-spørsmål. Deretter var han daglig leder av den norsk-tyske Willy Brandt Stiftelse til 2011.
Han er sønn av ambassadør Bjarne Børde (1897–1976) og Anna-Charlotte Bjerk (1906–1980) og var bror til programsekretær i NRK Unni Børde Kröyer (1930–1991) og journalist og utenrikskorrespondent (NRK) Haakon Børde (født 1940).
Børde var kommandør av St. Olavs Orden (1995) og kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden
Julius Persson
Julius Persson (født 7. mars 1994) er en svensk ishockeyspiller som siden 2019 spiller for Lillehammer Ishockeyklubb i Fjordkraftligaen.
Bangor
I Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland
Byene med dette navnet i Wales og Nord-Irland er begge grunnlagt i det 6. århundre, og det er vanskelig å si hvilken som er det opprinnelige Bangor.
Sirre Strikk, Padde Ball og vennene deres
Sirre Strikk, Padde Ball og vennene deres (svensk: Kalle Stropp, Grodan Boll och deras vänner) er en svensk barnefilm fra 1956 basert på radioserien Kalle Stropp och Grodan Boll''. Regi er ved Hasse Funck.
Det er produsert flere filmer om disse figurene.
Politikkåret 1903
Fødsler
|| matematiker som arbeidet med Manhattanprosjektet ||align=center| ||align=center|1957 ||
Dødsfall
Kongedømmet Italias statsminister 1901–03 ||align=center|77 ||align=center| ||
Supermarine Sea King
Supermarine Sea King var et britisk amfibiefly; et jagerfly som var konstruert og bygget av Supermarine Aviation Works.
Konstruksjon og utvikling
I 1919 begynte foretaket Supermarine å konstruere et enseters sjøfly, som var et jagerfly i likhet med «Supermarine Baby» fra første verdenskrig og den samtidige «Sea Lion racerfly». Resultatet, kjent som Sea King, var en en-seters dobbeltdekker drevet av en skyvemotor på Beardmore 160 hk motor. Det ble første gang fløyet tidlig på 1920-tallet, og senere ble det installert en 240 hk Siddeley Puma-motor i flyet. B
I 1921 bygde Reginald Mitchell, som senere ble sjefkonstruktør ved Supermarine, en revidert konstruksjon, muligens for å møte kravet om et jagerfly som kunne operere både fra et hangarskip og fra vann. Resultatet ble Sea King II, som var en enseters dobbeltdekker med et skrog av trematerialer, opptrekkbart understell og fast haleski. Sideroret i halen var montert halveis opp på sideroret. Sea King II var drevet av en 300 hk Hispano-Suiza 8 motor.
Sea King II fløy første gang i desember 1921. Flyet hadde fremragende egenskaper og var lett manøvrerbart, men Sea King ble likevel ikke valgt for produksjon. I stedet valgte man å bestille et minde anallt Fairey Flycatcher og Parnall Plover, begge dobbeltdekkere som kunne ha både vanlig understell og pongtonger..
Dette ble likevel ikke slutten for Sea King. Den ble bygget om og oppstod som Sea Lion II, som vant Schneider-troféet i 1922.
Fylkesvei 4810
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 841.
Spittal an der Drau
Spittal an der Drau er den største byen i Øvre Kärnten, og totalt sett denne østerrikske delstatens tredje største by. Den ligger ved munningen av elven Lieser i Drau. Spittal er forvaltningsstedet i distriktet ved samme navn.
Byens navn kommer av et hospital som ble grunnlagt her i året 1191 av grev Otto II av Ortenburg. Hospitalet skulle forsørge pilegrimene som kom over Katschberg- og Radstädter Tauern-passet til eller fra Salzburg. Den gunstige beliggenheten ved elvene Drau, Lieser og Möll førte til en rask vekst for stedet. Etter at herskerhuset hadde dødd ut, kom byen 1420 fra huset Ortenburg til grevene av Cilli, og 1456 til erkehertugene av Habsburg.
Baron Baden-Powell
Baron Baden-Powell, av Gilwell i Essex, er en høyadelstittel i Det forente kongerike. Tittelen ble opprettet i 1929 for Robert Baden-Powell, som var militær og dessuten grunnlegger av speiderbevegelsen. Fra 1922 var han også 1. baronett Bentley.
Baroner Baden-Powell
Den fremste arving er den 3. barons yngre bror, Michael Baden-Powell (f. 1941).
Urbino
Urbino er en by i Marche i Italia.
Urbino står på UNESCOs verdensarvliste på grunn av at byen representerer det aller fremste av arkitektur og kunst fra renessansen. Den tiltrakk seg eliten av humanistiske tenkere og kunstnere. Den betydeligste bygningen er Palazzo Ducale, som ble gjenoppbygget av Luciano Laurana, en arkitekt fra Dalmatia.
Grunnstein
En grunnstein er en spesielt utformet steinblokk som mures inn i fundamentet til et større byggverk, som en symbolsk markering av at byggearbeidene er igangsatt. Nedleggelsen av grunnsteinen skjer ofte i høytidelige former, som en seremoni med spesielt inviterte gjester. Inni selve steinen blir det ofte lagt et skrin med dokumenter og gjenstander (byggtegninger, mynter, aviser etc) med informasjon om byggverket og tiden da det ble oppført. Etter nedleggelsen er det vanlig at en æresgjest kaster på mørtel og murer steinen fast til fundamentet.
Begepet brukes også i overført betydning om forhold som danner basis og er grunnleggende i forskjellige sammenhenger.
Rustamidene
Rustamudene (arabisk: ; Ar-Rustamiyūn; også rustumidene) var et dynasti av ibāḍiske kharijittiske imāmer som ble grunnlagt av ʿAbd ar-Raḥman ibn Rustam, hvis forfedre opphavlig var fra Persia og nedstammet fra Rostam Farrokhzād, som hadde kjempet for Sasanide-dynastiet i slaget ved al-Qādisiyyah. Rustamidene hersket over det sentrale Maġrib fra deres hovedstad Tiyārat i dagens Algerie før de ismailittiske fatimidkalifene erobret deres rike. Man vet ikke nøyaktig hvor stort deres rike var, men det strakte seg så lang øst som til Nafusafjellene i dagens Libya.
Historie
Ibāḍismen nådde Nord-Afrika i 719, da misjonæren Salma ibn Saʿd ble sendt til al-Qairawān av den ibāḍiske ǧamʿāen av al-Baṣrah. I 740 hadde de store berberske stammene huwwara rundt Ṭarābulus, nafusa i Nafusafjellene og zenata i Vest-Tripolitania blitt konvertert. I 757 erklærte en gruppe på fire al-Baṣrah-utdannede misjonærer, inkludert ʿAbd ar-Raḥman ibn Rustam, et ibāḍi-imāmat, noe som ble begynnelsen på en mislykket stat ledet av ʿAbd al-Ḫattāb ʿAbd al-Aʿlā ibn as-Samḥ, som varte fram til ‘abbāsīdene beseiret den i 761, og ʿAbd al-Ḫattāb ble drept.
Etter dette ble makten flyttet til dagens Algerie, og i 776 ble den tunisiskfødte ibāḍikonvertitten ʿAbd ar-Raḥman ibn Rustam valgt til imām, og etter dette forble imāmtittelen i hans familie, en praksis ibāḍiene forklarte med at han ikke hadde noen egen stamme, slik at han ikke hadde noen fordommer ovenfor stammene som utgjorde.