cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chaperon (hodeplagg)
Historikk og utbredelse
De første hetteslagene i middelalderen var struthetter, hettekrager med kort og etter hvert svært lang strut eller hettespiss. Plagget endret form med skiftende moter, og chaperonene utviklet seg til store hatter, gjerne flate og med polstret hodekrans, som ble utstyrt med korte eller lange stoffstykker som hang ned på skulderne eller ble slynget omkring hodet og halsen som et hodetørkle eller sjal.
Både hetter og luer, for eksempel ettersittende kveif med knytebånd, var vanlig blant rike og fattige. Overdådige chaperon-varianter ble imidlertid bare tatt i bruk av menn i den vesteuropeiske overklassen, i perioden fra rundt 1350 til 1470. Plaggene ble karakteristiske for den seingotiske klesstilen i det fransk-burgundiske kulturområdet, der den overdrevent utsmykkede flammegotikken (flamboyant) varte til 1500-tallet. De dekorative tøystykkene og stoffremsene som hang ned, var etterlevninger etter hettehalen på struthettene. Tekstilene kunne være i sterke farger og dekorert med slisser eller tunger i kantene.
Utviklinga fra hette- til hatte-form skjedde ved at en omkring 1300 begynte å bære de tradisjonelle hetteslagene, som var trange ihalsen og kunne være varme, som en drapert bylt oppe på hodet; istedenfor å tre hettekappene på vanlig måte over skuldrene og ansiktet ut foran, la en hele plagget oppå issen og valgte «feil» hull, det vil si trakk ansiktsåpninga ned som ei lue. Det løse kappeslaget eller halsenden ble dandert i den ene sida eller i nakken med hettestruten hengende ned på den andre, eventuelt knytta omkring hodet med den ytterste, løse tuppen ned.
Bruken av enkle kragehetter har holdt seg i flere tradisjonelle munkedrakter. Kapusinermunkene («hettemunker»), en streng tiggermunkorden som ble opprettet i 1525, bar brun munkekutte med spiss hette. På kuttene er hettene gjerne fastydd til selve kjortelen.
Betegnelser og ordbakgrunn
Sendelbinde eller Zindelbinde («silkebånd») er en tysk betegnelse på hatteforma chaperoner. Også på dansk og norsk forekommer formen sendelbinde. Ordet kommer fra det middelhøytyske ordet zendal som ble brukt om et slags silkestoff, og sendelbinde betyr da 'silkebind'. Sendelbinde kan brukes om hele hodeplagget, men oftest om bare stoffstrimlene, enten det er smale, draperte tøystykker eller den lange hettespissen på struthetter. Hele hodeplagget med draperiene omtales vanligvis som chausse eller chaperon, et fransk ord som dessuten kan betegne andre hetteplagg, blant annet åpen struthette. Middelalderens spisse hetteslag kalles for øvrig gjerne internasjonalt Gugel som på tysk.
På engelsk blir hattetypen oftest omtalt som chaperon. Varianten med hatt, stoffolder og langt bånd blir også spøkefullt omtalt som dead chicken hat («død-høne-hatt»). På engelsk brukes ellers den latinske betegnelsen liripipe om pyntebånd og lange hettespisser. Liripipe kan i tillegg benyttes om den lange tåspissen på snabelsko og i moderne engelsk også om dusken på ulike typer akademiske hodeplagg.
Jamfør ellers Le petit chaperon rouge som er det franske navnet på eventyrfiguren Rødhette.
Bukidnon
Bukidnon er en filippinsk provins i regionen Northern Mindanao i landsdelen Mindanao. Den grenser i nord til Misamis Oriental, i øst til Agusan del Sur, i sørøst til Davao, i sør til Cotabato og i vest til Lanao del Sur og  Lanao del Norte. Provinssetet er i Malaybalay City.
Navnet Bukidnon
Bukid er et ord for fjell; bukidnon betyr fjellbygg (fjellboer).
Politisk inndeling
Bukidnon er delt i 2 "cities" (bykommuner) og 20 "municipalities" (landkommuner).
Badminton under Sommer-OL 2008 – Double kvinner
Dette er resultateme fra kvinnenes double i badminton under Sommer-OL 2008 i Beijing.
Turneringen bestod av en knock-out turnering, og kampene ble spilt med best-av-tre games. Hvert sett ble spilt til 21 poeng, og hvert game måtte vinnes med en margin på to poeng, unntatt når spillet ble vunnet av en spiller som nådde 30 poeng selv om ledelsen bare var ett poeng.
Oktogen
Oktogen, også kalt HMX, er et svært kraftig sprengstoff. Det er et såkalt nitroamin. Kjemisk formel er C4H8N8O8. Det er det kraftigste sprengstoffet som er kjent, med unntak av octanitrocuban og HNIW. Det har en detonasjonshastighet på 9100 meter/sek.
Badminton under Sommer-OL 2008 – Double kvinner
De fire beste parene i turneringen ble seedet, slik at de ikke møttes før i en eventuell semifinale. Resten av spillerne ble plassert ved trekning.
Medaljer
<br style="clear:both;" />
Oktogen
Historie
Oktogen ble første gang fremstilt i 1930. I 1949 ble det oppdaget at oktogen kan fremstilles ved såkalt nitrolyse av heksogen. I denne prosessen oppløses heksogen i 55% salpetersyre, og plasseres deretter over et vanndamp-bad i 6 timer.
Sodankylä lufthavn
Sodankylä lufthavn er en flyplass i byen Sodankylä og er ikke bruk kommersielt, men bare militært.
Oktogen
Fremstilling
Det er et av de vanskeligste sprengstoffene å fremstille. Det oppstår som et biprodukt av heksogenproduksjonen. Det kan fremstilles ved å nitrere heksametylentetramin i konsentrert salpetersyre, tilsatt eddiksyre-anhydrid (acetic anhydride), paraformaldehyd eller ammoniumnitrat. Heksogen som produseres med den såkalte Bachmann-prosessen, inneholder ca.8-10% oktogen.
Bruk
Oktogen brukes stort sett bare til militære formål, og som detonator i atomvåpen for å komprimere plutonium og uran til kritisk masse. Det brukes også til såkalt retningsbestemte sprengladninger (hulladninger), og i blandinger med trinitrotoluen (TNT).
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1980 – 10000 meter herrer
10 000 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1980 og ble avholdt på James B. Sheffield Olympic Skating Rink i Lake Placid, USA den 23. februar 1980.
25 utøvere fra 13 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Dette var gjeldende verdens- og olympisk rekord før Vinter-OL i 1980:
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Kalsedon
Kalsedon er en kryptokrystallinsk form av silika, som består av veldig fin sammenvoksing av mineralene kvarts og moganitt.
Fargen er vanligvis et sted mellom hvitt og grått, gråblått, eller forskjellige brunfarger.
Kalsedon er nevnt i Bibelen, i skildringen av det himmelske Jerusalem i Johannes' åpenbaring 21,19-20:
Microsoft Management Console
Microsoft Management Console (MMC) er en komponent av Windows 2000 og senere Windows NT-baserte operativsystem som gir systemadministratorer og avanserte brukere med et fleksibelt brukergrensesnitt som de kan konfigurere og overvåke systemet. Management Console kan være vert for en eller flere moduler som er COM-komponenter som kalles «snap-ins».
Vannpolo under Sommer-OL 1948
Vannpolo under Sommer-OL 1948. Vannpolo var med for tiende gang på det olympiske programmet 1948 i Berlin. Italia vant finalegruppen foran Ungarn og ble olympisk mester i vannpolo.
Fylkesvei 3218
Fylkesvei 3218 går mellom Revetal og Ramnes i Tønsberg kommune. Veiens lengde er 2,8 km.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 810 (Vestfold).
Kauhava lufthavn
Kauhava lufthavn er en flyplass tre kilometer nord for byen Kauhava i Finland. Flyplassen er bare brukt av det finske luftforsvaret.
Paralympiske vinterleker 1976
De paralympiske vinterleker 1976 var de første paralympiske vinterleker som ble arrangert. Vinterlekene ble arrangert i Örnsköldsvik i Sverige 21.–28. februar 1976. Funksjonshemminger som deltok, var blinde og personer med skade i ryggmargen.16 land og 198 deltakere deltok.
Bakgrunn
Paralympiske sommerleker hadde blitt arrangert siden 1960. Konkurranser innen vinteridrett for funksjonshemmede hadde imidlertid vært arrangert en stund, og det første VM ble arrangert i 1974, av International Sports Organisation for Disabled (ISOD). I 1975 var det enda ikke avtalt noen arrangør for det neste VM, og under generalforsamlingen til ISOD i 1975 foreslo en svensk delegat at man burde arrangere vinterolympiade for funksjonshemmede. Det svenske handikapidrettsforbundet tilbød seg å arrangere dette, og året etter var vinterlekene et faktum.
Deltagerland
Totalt deltok 16 nasjoner i lekene, i parentes antall utøvere. 198 utøvere deltok i to grener: alpint og langrenn som var offisielle øvelser.
Norske medaljevinnere
Norske utøvere tok til sammen 12 medaljer i De paralympiske vinterlekene 1976 – sju gull, tre sølv og to bronse.
Ostinato
Ostinato (Latin ostinatus, «hardnakket») er i musikken betegnelsen på en stadig gjentatt musikalsk figur, f.eks. en melodi, en bestemt rytme (jfr. Ravels Bolero) eller et annet musikalsk element.
Jonathan Dayton
Jonathan Dayton (født 16. oktober 1760 i Elizabethtown i New Jersey, død 9. oktober 1824 i samme sted) var en amerikansk politiker og revolusjonær frihetskjemper. Byen Dayton i Ohio har fått sitt navn oppkalt etter ham.
Ostinato
Prinsippet bak ostinato har ganske sikkert eksistert så lenge mennesker har laget musikk. Den første kilden går tilbake til høymiddelalderen. På 1600- og 1700-tallet, den såkalte generalbassens tidsalder, ble ostinatoen vanligvis utført i bass-stemmen (basso ostinato). Ostinato falt ut av bruk som kunstnerisk uttrykksmiddel i klassismen, men fikk en liten oppblomstring på 1800-tallet.
Syvde
Syvde, tidligere Syvdsbotn, er ei bygd i Vanylven kommune på Sunnmøre. Statistisk sentralbyrå regnet det som et tettsted under navnet Myklebost fram til 2013. Da ble beregningsmetodikken endret.
Ostinato
En harmonisk ostinato er en akkordgang som gjentas om igjen og om igjen.
I rocken er navnet for en ostinat figur riff, i jazz kalles det vamp, og i electronica loop.
Caproni
Caproni var en italiensk flyprodusent etablert i 1908 av Gianni Caproni. Firmaet ble etablert som Società de Agostini e Caproni, men endret senere navn til Società Caproni e Comitti.
Historie
Caproni konstruerte det første italienske flyet i 1911, tilrettelagt byggingen av det første italienske jetflyet, Campini Caproni N.1, i 1940. Hans karriere som luftfartøyingeniør var ikke alltid ledeført av økonomisk suksess som firmadirektør, og dermed måtte selge sitt firma til den italienske staten i 1913. Under første verdenskrig utviklet Caproni en serie tunge bombefly som ble brukt av flyvåpenet i Italia, Frankrike, Storbritannia og USA. Etter krigens slutt satt Caproni med et mye større firma enn tidlig under hans eie på nytt.
I mellomkrigstiden kjøpte Caproni opp en rekke mindre selskaper og utviklet seg til et større firma under navnet Società Italiana Caproni. Noen av datterselskapene var Caproni Bergamasca, Caproni Vizzola, Reggiane og motorkonstruktøren Isotta-Fraschini. Flyene som ble produsert i mellomkrigstiden var hovedsakelig bombefly og lette transportfly. Caproni var sterkt inspirert av sin venn Giulio Douhet om å utvikle et «luftslagskip», og bygde gigantflyet Ca.90 i 1929 som slutten på en serie av bombe- og transportfly, og skulle overlate mer og mer av design- og konstruksjonsarbeidet til andre luftfartøyingeniører. De fleste nyere fly etter år 1930 var egentlig designet av hans luftfartøyingeniører fremfor ham selv, som Campini som var mannen bak det unike jetflyet CC.2.
Società Italiana Caproni ble nedlagt i 1950. I de siste tjue årene opplevde konsernet alvorlige problemer som skyldes kvalitetsfall i produksjonsfremstillingen, overdrevne diversifisering med mange datterselskaper i et lite flymarked som det italienske og vansker med å følge tendensene innenfor den luftfartøyteknologiske utviklingen. Isotta-Fraschini som flymotordatterselskapet (kjøpt i 1932) overlevde videre etter nedleggelsen, sammen med Caproni Vizzola som konsentrert seg om seilfly og småfly. Det siste flyet som bar navnet Caproni var C-22 Ventura, et toseters småjetfly basert på et seilfly. I 1983 ble Caproni Vizzola assimilert inn i Agusta.
Caproni Bergamaschi
Bare to av Caproni-konsernets datterselskapene hadde moderne flydesign i serieproduksjon ved krigsutbruddet og gjennom krigsårene i andre verdenskrig, Reggiane og Caproni Bergamaschi. Sistnevnt var grunnlagt i 1927 som Cantieri Aeronautici Bergamaschi. Det ble kjøpt og absorbert av Caproni i 1931. To år senere fikk luftfartøyingeniør Cesare Pallavicino ansvaret for selskapet som straks moderniseres under hans ledelse, og dermed var langt forut i forhold til resten av Caproni-konsernet. En typisk regel var at disse i Bergamaschi datterselskapet benyttet 300-tallet over sine flytypene som Ca.309 og Ca.313.
Love You (album)
Love You er det 21. studioalbumet fra The Beach Boys, utgitt i april 1977. Albumet er produsert av Brian Wilson, og regnes som hans tilbakekomst til musikkbransjen. Det var opprinnelig meningen at albumet skulle gis ut som et Brian Wilson-soloalbum med tittelen Brian Wilson Loves You.
Brian Wilsons stemme er her sterkt preget av årevis med røyking og kokainmisbruk bortsett fra på sangen «Good Time», som ble spilt inn i 1973 før stemmen ble alt for påvirket. Albumet ble utgitt kort tid etter at The Beach Boys hadde skrevet under for CBS Records, noe som førte til at Reprise Records gjorde minimalt for å markedsføre det.
Albumet kom på 53.-plass på Billboard 200 i USA og på 28.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.
Sporliste
Alle sangene er skrevet av Brian Wilson, unntatt hvor annet er notert.
Nå – eller aldri!
Nå – eller aldri! er et norsk underholdningsprogram og gameshow med Trygve Rønningen som gikk på TV 2 i 1994.
Programmet hadde et seersnitt på 320 000.
Trusler
Rønningen ble møtt med en del kritikk fra magikere og illusjonister etter at det ble kjent at han hadde til hensikt å avsløre kjente trylletriks i programmet. Rønningen skal også ha mottatt enkelte trusler. Noe som førte til han måtte flytte hjemmefra og få politibeskyttelse.
Timothy Treadwell
Timothy Treadwell (født 29. april 1957, død 5. oktober 2003) var en amerikansk bjørneentusiast som levde sammen med brunbjørnene i Katmai National Park i Alaska i omtrent 13 år. På slutten av hans 13. sesong i parken i 2003, ble han og hans kjæreste, Amie Huguenard, drept og delvis spist av en brunbjørn.
Filmen Grizzly Man skildrer hans liv.
Theo Brün
Theo Brün (født 18. september 1885 i Hamm, Westfalen, død 4. august 1981) var en tysk maler og grafiker. Han var en av mange kunstnere som havnet på nazi-regimets liste over «entartete kunstnere» i 1937. To skulpturer ble beslaglagt og registrert.
Jeffrén Suárez
Jeffrén Isaac Suárez Bermúdez (født 20. januar 1988), også kjent som Jeffrén, er en spansk-venezuelansk fotballspiller som spiller for den kyprotiske klubben AEK Larnaka.
Theo Brün
Han studerte kunst ved akademiene i Paris og München omkring 1911, og hadde sin første «ordentlige» utstilling i 1914 sammen med Christian Rohlfs og Walter Bötticher i Hagen. I 1920 begynte han å lage tresnitt. Han var med som stifter av kunstgruppen Hagenring i 1924, og hadde studieopphold i Paris 1928. Brün ble erklært entartet i 1937. Han hadde et nytt studieopphold i Chartres og Paris i 1955.
Brün døde i 1981. Flere gallerier og museer har hatt retrospektive og minneutstillinger.
Jeffrén Suárez
Han har tidligere spilt for FC Barcelona. I sesongoppkjøringen foran 2009/2010 sesongen spilte han så å si hver eneste kamp, og scoret i nærmest samtlige.
Han ble født i Venezuela, men har spansk pass.
Han var del av det spanske laget som vant U19-EM i 2006.
Assam
Assam (assamesisk:, hindi: ; ) er en delstat i det nordøstlige India.
Assam ligger ved foten av Himalaya. Delstaten grenser mot delstatene Arunachal Pradesh, Nagaland, Manipur, Mizoram, Tripura og Meghalaya. Assam har internasjonale grenser mot Bhutan og Bangladesh.
Hovedstad i Assam er Dispur.
Erika Mahringer
Erika «Riki» Mahringer, gift Spieß (født 16. november 1924 i Linz, død 30. oktober 2018 i Mayrhofen) var en østerriksk alpinist.
Erika Mahringer fremste mesterskapsresultater var to bronsemedaljer under OL 1948 i St. Moritz og to sølvmedaljer under VM i alpint 1950.
Meritter
Sammen med sin mann grunnlag hun en skiskole i Mayrhofen i 1954. Hennes to barn, Uli og Nicole (gift Werdenigg) var suksessrike alpinister.
Lanao del Sur
Lanao del Sur er en filippinsk provins i regionen Autonomous Region in Muslim Mindanao (ARMM) i landsdelen Mindanao. Den grenser i nord til Lanao del Norte, i øst til Bukidnon, i sør til Maguindanao og Cotabato. Provinssetet er i Marawi City.
Politisk inndeling
Lanao del Sur er delt i 1 "city" (bykommune) og 39 "municipalities" (landkommuner) per 30. september 2019.
Konventikkelplakaten
Konventikkelplakaten var en forordning som ble innført 13. januar 1741 av kong Christian VI av Danmark og Norge og forbød legpredikanter å avholde gudelige forsamlinger – «konventikler» – uten sogneprestens godkjennelse. Konventikkelplakaten satte også et absolutt taleforbud for kvinner. Loven ble opphevet i 1842, noe som la grunnlaget for forsamlingsfriheten i Norge.
Danmark
Forordningen hadde sin bakgrunn i utviklingen i den danske delen av Danmark-Norge, der pietismen trengte nordover fra Tyskland og vant prestene for seg i Sønderjylland. Ofte var de utdannet ved tyske universiteter, vendte hjem begeistret over dette nye, holdt inntrengende prekener om omvendelse, og samlet de omvendte («de vakte») i små grupper til møter, såkalte «konventikler». Statsminister og amtmann i Tønder, Johan Georg von Holstein (1662-1730), var selv pietist. Bevegelsen vokste raskt, og før 1730 var det pietistiske prester overalt i Danmark, ikke minst fordi hoffet i København sluttet seg til, noe som resulterte i den strenge helligdagsforordningen som forbød maskerader, teaterforestillinger og julestuer på søn- og helligdager, og gjorde det til en borgerplikt å gå til gudstjeneste. De som uteble, skulle straffes med bøter og gapestokk.
Historisk sett knyttes pietismen til borgerskapets fremvekst med sin hjemlige privatsfære, der det kunne arrangeres «konventikler» (oppbyggelsesmøter), gjerne ledet av lekfolk. Pietismen la stor vekt på individuell tro, og det på en måte man fryktet kunne utgjøre en fare for enheten i Danmarks statskirke. Den danske stat løste på 1700-tallet problemet ved å innlemme den hallensiske pietisme i statsreligionen, for denne var positiv til stat og kirke.
Men herrnhuterne og spesielt de norske lekmannsbevegelsene bekymret regjeringen i København, og plakaten la ansvaret for konventiklene på sognepresten. Han trengte ikke å være til stede på møtene, men måtte varsles om dem, og de eneste som fikk møtes slik, var «Gud oppriktig søkende menn». Kvinner fikk aldri samles i slike møter uten at en prest var til stede, og de fikk iallfall ikke lov å forkynne. Eventuelt kunne de undervise småjenter i kristendom og kvinnelige sysler. Møtene var bare for folk som hadde deltatt i gudstjenesten, og skulle være korte og holdes på dagtid. Det kunne gjerne leses høyt fra Bibelen, men diskusjon eller fortolkning var forbudt, og det var heller ikke lov å spise i lag. Alle andre forsamlinger var forbudt, og overtredelse skulle straffes av verdslig øvrighet som «vold og ufred». Ut fra disse reglene kunne herrnhuterne avholde sine møter fullt lovlig, for dansk pietistisk herrnhutisme ble opplevd som lojal mot statskirken, og derfor ble det i 1739 gitt tillatelse til å opprette det københavnske brødresocietet («de fromme brødre i Stormgade»), selv om regjeringen forsøkte å bryte forbindelsen mellom disse og deres tyske trosfeller.
Naturligvis måtte man gjerne i familien holde morgen- og aftenandakt uten prestens medvirkning, men det måtte ikke inviteres folk utenfra for å holde denne andakten. En unntagelse var dog små møter for en snever flokk, hvor man kortfattet talte om Bibelen.
Når det gjaldt gjendøpere og andre «særsinnede», ville biskop Peder Hersleb sette igjennom at alle udøpte barn ble tvangsdøpt og oppdradd av staten. Motsatte foreldrene seg dette, skulle de dømmes til tvangsarbeid i tukthus. Med det kongelige reskript fra 1745 mot dem som henfalt til «separatisme, anabaptisme og andre villfarelser» nøyde seg med slå fast at evangelisk religion var den eneste lovlige i Danmark-Norge. Ville ikke foreldre døpe sine barn, måtte de bosette seg i en fristad, ellers ville de bli fengslet og daglig undervist av en prest. Ville noen ikke gå i kirken, fikk de innvilget betenkningstid med oppfordring om å søke veiledning. Toleransen som kjennetegnet opplysningstiden, var begynte å påvirke styresmaktene.
I Danmark ble dekretet i praksis tilsidesatt i 1839 av Christian VIII som var positiv til «de gudelige vekkelser».
Norge
Til Norge kom de europeiske protestantiske vekkelsesbevegelsene senere enn til Danmark. Men de hadde innflytelse fra slutten av 1700-tallet og tidlig på 1800-tallet, og lot seg ikke stoppe.
Stortinget prøvde i 1836 og 1839 å oppheve den, men ble stoppet av regjeringen. Først i 1842, da Stortinget vedtok oppheving for tredje gang, gikk vedtaket gjennom. Da forordningen ble opphevet i 1842 var det lagt et vesentlig rettsgrunnlag for forsamlingsfriheten i Norge. I de tre neste årene ble det gitt dispensasjoner til opprettelse av kirkesamfunn utenfor statskirken. Kvekerne fikk sin dispensasjon i 1842 og Den katolske kirke i 1843. I 1845 kom så dissenterloven som åpnet for at alle kristne grupper kunne etablere seg i Norge. Andre religioner fikk lov til å organisere seg fra 1891.
Cryptoheros
se teksten
Cryptoheros er en gruppe ciklider. De er fisk som lever i ferskvann i Mellom-Amerika.
Gruppen inneholder arter som tidligere ble regnet til slekten Archocentrus. Sebracikliden (Amatitlania nigrofasciata) har også noen ganger blitt plassert i gruppen Cryptoheros.
Folketellingen 1875
Folketellingen 1875 var en landsomfattende, nominativ folketelling som ble utført 3. januar 1876. Den viste at Norge hadde 1 813 424 innbyggere.
Der det var relevant er det også tatt med opplysninger om utsæd og husdyr.
Det er også egne lister for sjøfolk, med skip som telleenhet.
Arkivtilhørighet og digital tilgjengelighet
Folketellingen 1875 er fordelt til og oppbevares i statsarkivene, der den er ordnet i arkiver med ulike navn. Skipslistene oppbevares i Riksarkivet. Folketellingen 1875 er delvis tilgjengelig i søkbar og skanna form i Digitalarkivet, men hele tellingen er tidligere mikrofilmet, slik at det ikke er nødvendig å oppsøke de respektive statsarkivene for å få tilgang til de delene av materialet som ennå ikke er digitalisert. Riksarkivet arbeider med å tilgjengeliggjøre hele folketellingen 1875 i skanna form, og i tillegg pågår det, i regi av Registreringssentral for historiske data og Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige, arbeid med å transkribere og gjøre søkbar den delen av tellingen som ikke ennå er søkbar.
Lanao del Norte
Lanao del Norte er en filippinsk provins i regionen Northern Mindanao i landsdelen Mindanao. Den grenser i nord til Misamis Occidental, i nordøst til Misamis Oriental, i øst til Bukidnon, i sør til Lanao del Sur og i vest til Zamboanga del Sur. Provinssetet er i Tubod.
Politisk inndeling
Lanao del Norte er delt i 1 "city" (bykommune) og 22 "municipalities" (landkommuner).
Aalborgtårnet
Aalborgtårnet er et tårn på 54,9 meter, beliggende i Aalborg i Danmark. Det ble bygget til en kunstutstilling (Nordjysk Udstilling) i 1933.
Tårnet står på en bakke og rager 105 meter over Limfjorden. Det er det høyeste utsiktspunkt i området, og fra toppen kan en se store deler av Nord-Jylland. I sommersesongen er det mulig for publikum å nyte utsikten, og på toppen finnes også en restaurant med plass til 50 personer.
Tårnet skulle egentlig rives umiddelbart etter utstillingen i 1933, men dette ble for kostbart for arrangørene. I stedet solgte man tårnet til Det Broderlige Skydeselskab, som senere har drevet det. Det var lenge i dårlig stand, men det ble restaurert i 2005.
Cocktail (film)
Cocktail er en amerikansk romantisk dramafilm fra 1988 med Tom Cruise i hovedrollen. Andre sentrale roller spilles av Bryan Brown og Elisabeth Shue. Filmen er regissert av Roger Donaldson.
Cocktail regnes av mange som en ungdomsfilm og inneholder mye tidsriktig popmusikk fra 1980-årene. Den både vant – og ble nominert til flere priser på grunn av dens musikalske innhold. Flere har i ettertid definert den som et symbol på 1980-årene og mener derfor den kan klassifiseres som en kultfilm.
Filmen ble dårlig mottatt av filmkritikerne, men ble en stor publikumssuksess.
Handling
Brian Flanagan (Tom Cruise) er en ambisiøs ung mann som reiser til New York på jakt etter penger og suksess. Når hans forventninger ikke oppfylles setter han seg på skolebenken, og tar samtidig jobb som bartender på kveldstid. Etterhvert finner han ut at det er som bartender og sjarmør at lykken og pengene ligger. Brian får hjelp av Doug (Bryan Brown), en aldrende bartender og alkoholiker, og sammen blir de etterhvert byens hotteste bartendere. Natteliv og damesjekking blir raskt Brians hovedbeskjeftigelse. Så går vennskapet til Doug i stå og han flytter til Jamaica for å jobbe som bartender. Der møter han den vakre og jordnære Jordan Mooney som han forelsker seg i. Hans begjær etter å gjøre suksess i forretninglivet har derimot ikke forsvunnet og etterhvert oppstår det problemer mellom ham og Jordan. Tilbake i New York skjønner Brian at han må ta ett oppgjør med seg selv for å vinne sin kjærlighet til Jordan tilbake. Han får i tillegg en alvorlig vekker da han besøker en desillusjonert Dough som er i ferd med å synke dypere og dypere ned i sin alkoholisme på grunn av et problematisk ekteskap. En tragisk hendelse gjør at han blir fast bestemt på å vinne sin i kjære tilbake.
Filmanmelderne og publikum
Cocktail ble dårlig mottatt av filmanmelderne og har bare oppnådd 7 % på Rotten Tomatoes og 12 % på Metacritic. Til tross for den dårlige mottakelsen ble den en stor publikumssuksess og innbrakte over $78 millioner på amerikanske kinoer alene, og havnet på en åttendeplass over de mest innbringende filmene i USA i 1988.
Priser og nominasjoner
Cocktail ble tildelt to ASCAP Awards, der den ene av dem ble tildelt for sangen "Shakedown". Den ble også tildelt en BMI Film & TV Awards for sangen "Kokomo". Den ble ytterligere nominert til en Golden Globe og en Grammy (begge for filmens musikalske innhold).
I Norge
Dagbladets anmelder var ikke spesielt begeistret og gav den terningkast tre med kommentaren «Glatt og overflatisk romantisk komedie fra 80-tallet» Filmsiden CINERAMA vurderte filmen i 2005 og gav den da terningkast fem. Anmelderen skrev at han ble sittende igjen med en «deilig berusende følelse» etter å ha sett den, men mente også at den har et haltende manus og en inkonsekvent karakterutvikling. Anmelderen skrev videre at «Rollefiguren til Cruise modnes alt for fort og man får ikke servert noen gode motiver for den Jekyll og Hyde-aktige forandringen. Flere av trådene i filmens begynnelse nøstes ikke opp og ekstreme skifter i location gjør at filmen halter underveis».
I rollene
(utvalg)
Soundtrack
Ekstra låter
«Nattevakten» (Rembrandt)
«Nattevakten», nederlandsk tittel De compagnie van kapitein Frans Banning Cocq en luitenant Willem van Ruytenburgh maakt zich gereed om uit te marcheren (Kaptein Frans Banning Cocq og løytnant Willem van Ruytenburghs kompani gjør seg klare til å marsjere), er et maleri av den nederlandske kunstneren Rembrandt, malt i 1640-42. Det monumentale bildet, som ble malt på bestilling av kaptein Banning Cocq, fremstiller øyeblikket da hans skytterkompani får marsjordre. På grunn av at bildet hadde mørknet med tiden, fikk maleriet på 1800-tallet tilnavnet «Nattevakten».
Bildet er et av Rembrandts mest kjente malerier, og det er hovedverket i samlingen til Amsterdams Rijksmuseum. Nattevakten er berømt for sin dramatiske fremstilling av lys og skygge, i tillegg til sin dynamiske og originale komposisjon innenfor en tradisjonelt formell sjanger (en militær portrettscene). I tillegg til dette er bildet kjent for sin kolossale størrelse. Nattevakten målte opprinnelig ca. 500 x 387 cm. Etter flyttingen til det nye rådhuset ved de Dam i 1715 ble lerretet beskåret til 437 x 363 cm, for at det skulle passe inn mellom to vinduer.
To gode venner 2
To gode venner 2 (originaltittel: The Fox and the Hound 2) er en amerikansk direkte-til-video tegnefilm av The Walt Disney Company fra 2006 som er en oppfølger til Todd og Copper: To gode venner.
Filmen ble produsert av DisneyToon Studios og sluppet direkte på DVD 12. desember 2006 i USA og 26. februar 2007 i Europa. Regissør Jim Kammerud har tidligere regissert Den lille havfruen II – Havets hemmelighet og 101 dalmatinere II, og forfatter Roger S. H Schulman tidligere filmer inkluderer Jungelboken 2, Balto, og Shrek.
Handlingen finner sted mens Todd og Copper er unge. Deres vennskap blir satt på prøve da Copper blir med en flokk andre hunder som interesserer seg for sang.
Handlingsreferat
Filmen åpner med de to hundene Tod og Copper som får øye på en rekke lastebiler som bringer en populær varemesse til byen, og Copper blir fascinert av lyden av en gjeng hunder som synger sammen i en gammel skolebuss med navnet "The Singin 'Strays" malt på siden av bussen. Vennene er ivrige etter å se messen, men når Coppers klønete evner skuffer eier Amos Slade enda en gang, blir valpen bundet fast i hagen når Slade og Chief går til varemessen uten hunden. Tod dukker opp ved gården, og hjelper Copper med å fjerne båndet hans. Deretter går hundene til messen sammen.
Tod og Copper får møte medlemmene av The Singin 'Strays. Bandet har fem hunder som medlemmer: Dixie, Cash, Granny Rose, og tvilling-brødrene Waylon og Floyd. Det er viktig at de presterer veldig bra fordi en talentspeider kommer til å være til stede ved messen. Men Cash og Dixie krangler, og Dixie går sin vei før opptredenen deres skal begynne. Dette tvinger de andre hundene til å gå på scenen uten Dixie. Under showet synger Copper med, og Cash inviterer valpen opp på scenen for å synge sammen med dem. Musikalen deres blir en stor suksess. Cash inviterer Copper til å bli med i bandet, noe han gjør etter at Tod lyver om at Copper er en hjemløs hund. Cobber tilbringer deretter hele dagen sammen med Cash og de andre hundene, og glemmer løftet sitt om å se på fyrverkeri sammen med Tod.
Hogg
Rubeus Hagrid
To gode venner 2
Norske stemmer
Ellers medvirket: Guri Alfstad, Morten Bergheim, Hege Karin Eriksen, Anders Kjepperud, Christine Meyer, Anniken Marie Nielsen, Kristin Oftedal, Per Skjølsvik, Inger Teien, Helge Winther-Larsen, Simen Sand og Roy Markussen.
Den som våger, vinner
Den som våger, vinner (engelsk: Who Dares, Wins; latin: Qui audet adipiscitur; tysk: Wer wagt, gewinnt; fransk: Qui ose gagne; polsk: Kto ryzykuje, wygrywa) er et motto som ble gjort populært av britiske spesialstyrkene (SAS) i den britiske hæren. Det er blitt kreditert til grunnleggeren av spesialstyrkene, David Stirling. I SAS har det tidvis blitt humoristisk forvansket til «Who cares [who] wins?» («Hvem bryr som [om] hvem som vinner?»).
Et tidlig uttrykk for samme tanke er det greske τοῖς τολμῶσιν ἡ τύχη ξύμφορος («skjebnen tilgodeser den dristige») av Thukydides, en gresk hærfører og historiker i antikken.
Det er eller har vært mottoet til ni spesialstyrker i verden:
Haakon VIIs Frihetskors
Haakon VIIs Frihetskors er en norsk utmerkelse fra den andre verdenskrig. Medaljen ble innstiftet 18. mai 1945. Den blir utdelt til norske eller utenlandske militære eller sivile for fremragende militær eller sivil innsats i krig, både i strid og i administrativ tjeneste. Haakon VIIs Frihetskors rangerer som nummer to av de norske krigsmedaljene og som nummer fem i rekken av norske utmerkelser.
Bakgrunn
Ved etableringen i mai 1945 ble Haakon VIIs Frihetskors innstiftet i samme kongelige resolusjon som Haakon VIIs Frihetsmedalje. Resolusjonen endret samtidig statuttene for de allerede eksisterende utmerkelsene Krigskorset og Krigsmedaljen. De to nye utmerkelsene ble sett i sammenheng: I den kongelige resolusjon ble «en tjenesteorden med 2 klasser» besluttet opprettet, der Frihetskorset skulle være den øvre klasse og Frihetsmedaljen den nedre. Utformingen av de to utmerkelsene, som først ble fastsatt senere, fikk visse likhetstrekk. Begge har Haakon VIIs monogram kombinert med bokstaven V, seierstegnet, som det sentrale motiv og begge er opphengt i mørk blått bånd. Den kongelige resolusjonen ga likevel ikke noe felles navn på tjenesteordenen, men navnga i stedet de to klassene. Det ble også fastsatt to ulike sett statutter, ett for Haakon VIIs Frihetskors og ett for Haakon VIIs Frihetsmedalje. I statuttene benyttes navnet «Haakon den 7de's Frihetskors» i overskriften, deretter «Frihetskorset» i de enkelte paragrafer. De to statuttene viser ikke til hverandre. Selv om det ved innstiftelsen ble talt om én tjenesteorden i to klasser, er det vanlig å betrakte Haakon VIIs Frihetskors og Haakon VIIs Frihetsmedalje som to selvstendige utmerkelser.
Det ble etter innstiftelse av utmerkelsene vedtatt at Haakon VIIs frihetskors og Haakon VIIs frihetsmedalje ikke skulle tildeles norske statsborgere for sivil eller administrativ innsats. Til tross for dette ble disse utmerkelsene gitt enkelte personer som hadde tjenestegjort i lengre perioder ved baser på Shetland og på kontinentet, samt i Arktis. Haakon VIIs frihetskors og Haakon VIIs frihetsmedalje ble etter innføringen i hovedsak benyttet for å belønne utenlandske statsborgere.
Utforming
Medaljen består av et hvitemaljert malteserkors og midt i korset på adversen er det et sirkulert felt med monogrammet til Kong Haakon VII over bokstaven «V» (victory = seier) i forgylt sølv på rød bunn. På reversen står innskriften «ALT FOR NORGE», kong Haakons valgspråk, på den horisontale korsarmen med «7 JUNI» over og «1945» under, begge deler i mindre skrift. Datoen 7. juni 1945 er dagen kong Haakon kom tilbake til Norge etter den andre verdenskrig. Medaljen bæres på venstre side av brystet i et blått bånd med en hvit vertikal stripe et stykke inn fra hver kant. Medaljen er produsert av gullsmedfirmaet J. Tostrup i Oslo.
Båndstripen er blå, med to hvite striper et stykke inn fra hver kant og har Haakon VIIs forgylte monogram påsatt i midten.
Tildeling
Tildeling av Haakon VIIs Frihetskors ble i 1979 gjenopptatt, sammen med andre norske krigsmedaljer. Bakgrunnen var kritikk mot at norske sjøfolk, som seilte i handelsflåten under andre verdenskrig, ikke hadde fått den heder de fortjente. Sakene ble vurdert av Krigsdekorasjonsrådet og endte med nye tildelinger av krigsmedaljer. Særlig Krigsmedaljen og Deltagermedaljen ble tildelt i stort antall. Det ble i 1988 også foretatt et fåtall tildelinger av Haakon VIIs Frihetskors til krigsseilere.
Statutter
§3 – Frihetskorset bæres av norske borgere på venstre side av brystet. På uniform kan en istedenfor korset bære båndspenne.
§4 – Frihetskorset utdeles av H.M. Kongen i statsråd etter innstilling: Alle innstillinger til dekorering skal foredras i statsråd av Statsministeren.
§6 – Med Frihetskorset skal følge et diplom.
§7 – Dekorasjonen er personlig eiendom og skal derfor ikke leveres tilbake ved vedkommendes død. Frihetskorset kan utdeles post mortem og overlates nærmeste etterlatte til oppbevaring.
Erzurum
Erzurum (omtales også som Erzerum, Arzrum; Arzen i antikken; Karin (Կարին) eller Garin på armensk; Theodosiupolis eller Theodosiopolis i Bysants, კარნუ-ქალაქი Karnu-Qalaqi på georgisk) er den største byen i Øst-Anatolia i Tyrkia. Byen hadde 367 250 innbyggere i 2010. Den er administrasjonsby for provinsen med samme navn. Provinsen har rundt en million innbyggere.
Byen ligger 1 757 meter over havet, og navnet kommer fra persisk Arz-e Rum, «Romas grense». Byen har vært et handelssenter i århundrer og var en av stasjonene langs Silkeveien.
Blant personer som har regjert over Erzurum kan nevnes Aleksander den store (356-323 f.Kr.) og Timur Lenk (1336 – 1405).
Historie
Byens historie går tilbake til 4000 f.Kr. Mange av Anatolias tidlige sivilisasjoner har etterlatt spor i området. Funn kan beskues i byens arkeologiske museum, hvor man oppbevarer smykker, våpen og husgeråd fra blant annet Urartu, skyterne, mederne, perserne, parterne, romerne, bysantinerne, Sassanideriket, araberne, seldsjukkene, mongolene, Ilkhanideriket, Safavidedynastiet og også funn fra senere tyrkiske kulturer.
Byen, som da var kjent som Theodosiopolis (gresk: Θεοδοσιούπολις), var et oldkirkelig bispesete. De gamle bymurene fra den bysantinske perioden er blitt restaurert. De forhindret ikke seldsjukk-tyrkerne i å innta byen i 1048, og heller ikke at mongolene erobret den i 1242. Byen fikk sitt nåværende navn etter seldsjukkenes seier i slaget ved Manzikert i 1071.
Ettersom byen la strategisk langs den gamle handelsveien mellom Trapezunt og Tabriz (den genovesiske vei) var den i middelalderen et viktig hvile- og forsyningssted for karavanene og nådde en veldig oppblomstring.
Erzurum kom først helt under tyrkisk herredømme igjen da de osmanske tropper inntok den i 1514. Byen tapte mye av sin handel etter 1829, da store utflyttinger skjedde til russisk område i nord, og etter at jernbanen mellom Poti (ved Svartehavet) og Tbilisi var bygd, ble den farlige karavaneveien over Erzurum mindre nødvendig.
Det ble i 1895 begått massakre på armenere i byen. Byen hadde likevel fortsatt en stor armensk befolkning fram til første verdenskrig, da mange armenere ble tvangsdeportert fra Anatolia.
Kemal Atatürk samlet en kongress i Erzurum den 23. juli 1919, hvor grunnlaget for den nasjonale enhet og republikkens dannelse ble vedtatt forut for frigjøringskrigen.
Sport
Erzurum har arrangert vinter-Universiaden i 2011. I forbindelse med det ble blant annet Tyrkias første store hoppbakker bygd.
SCO Group
SCO Group, som opprinnelig het Santa Cruz Operation Group, var et amerikansk datafirma basert på operativsystemet UNIX som ble grunnlagt i 1979 av Doug Michels og Larry Michels. SCO eide begrensede rettigheter til UNIX og skapte også en Linux-distribusjon.
Nådens pilegrimsferd
Nådens pilegrimsferd (engelsk: Pilgrimage of Grace) var et folkelig opprør som begynte i Louth i Lincolnshire i tidlig oktober 1536, før det spredte seg til andre deler av Nord-England, blant annet Cumberland, Northumberland og nordlige Lancashire. Det var «mest alvorlige av alle opprør fra Tudortiden», det var en protest mot Henrik VIIIs brudd med den katolske kirken, oppløsningen av de mindre klostrene og politikken til kongens sjefsminister, Thomas Cromwell, foruten også misnøye med andre særskilte politiske, sosiale og økonomiske saker.
SCO Group
Deler av SCO Group ble kjøpt opp av Caldera Systems som senere endret navn til SCO. Det gjenværende av det opprinnelige SCO skiftet da navn til Tarantella og ble siden kjøpt av Sun Microsystems, også UNIX-selskap.
Nådens pilegrimsferd
Pilegrimsferden var egentlig et særskilt opprør rundt York, men begrepet brukes om en rekke opprør i nordlige England mot slutten av 1536 og begynnelsen av 1537. Det første opprøret ble utløst av blant tilstedeværelsen av den kongelige kommisjon, og det lokale presteskapet hisset opp folkemassene. Lincolnshire-opprøret varte bare i fjorten dager, men det flammet opp igjen i Yorkshire, ledet av advokaten Robert Aske, og med Aske som karismatisk leder spredte opprøret seg raskt. Det fikk betegnelsen «Nådens pilegrimsferd» ved at opprørerne samlet seg under et banner som viste Kristi sårmerker. Det tradisjonelle historiske synet pilegrimsreisen som «en spontan masseprotest av de konservative elementene i Nord-England sinte på de religiøse omveltningene som ble satt i gang av kong Henrik VIII». Historikere har observert at det var medvirkende økonomiske faktorer.
SCO Group
I 2003 blusset det opp en juridisk strid mellom SCO (Caldera under nytt navn) og en rekke selskaper med Linux-distribusjoner og andre firmaer som direkte eller indirekte var knyttet til GNU/Linux ved å finansiere utviklingen og distribusjonen av systemet, blant disse selskapene Red Hat og IBM. Striden begynte da Caldera Systems endret navn til SCO og påsto at Linux inneholdt kode som var eid av deres selskap. Den 14. desember 2007 la SCO inn en begjæring om beskyttelse mot sin kreditorer, en såkalt «chapter 11», og selskapet erklærte seg selv som konkurs. Caldera har også drevet en juridisk prosess mot Microsoft for en lignende sak.
Nådens pilegrimsferd
Opprøret i Lincolnshire
Det første opprøret i serien skjedde i Lincolnshire, da katolikker protesterte mot opprettelsen av en reformert Den engelske kirke og oppløsningen av klostrene. Det begynte i St. James’ kirke i Louth den 1. oktober 1536, kort tid etter at klosteret Louth Abbey hadde blitt beslaglagt av den kongelige kommisjon, og eiendommen overført til kronen. Opprørerne fikk raskt støtte i Horncastle, Caistor og andre byer i nærheten.
SCO Group
Selskap og produkter
Caldera Systems, basert i Utah, ble grunnlagt i 1994 av Bryan Sparks og Ransom Love, med oppstartskapital fra Ray Noorda. Deres hovedprodukt var Caldera Network Desktop, en Linux-distribusjon som var rettet mot forretningsverdenen og inneholdt en del proprietære tillegg. Caldera kjøpte siden The Linux Support Team Software GmbH og dennes Linux-distribusjon som siden ble grunnlaget for deres produkt Caldera OpenLinux. I 2000 overtok Caldera flere andeler UNIX-programvare og rettighetene fra Santa Cruz Operation, inkludert OpenServer og UnixWare, proprietære operativsystemer for PC-er som var ment å konkurrere direkte med Linux. I 2002 forlot Ransom Love selskapet og har arbeidet siden for Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige. Selskapet endret samtidig navn til SCO Group.
Nådens pilegrimsferd
Opprøret i Lincolnshire
Opprørerne krevde at det måtte bli slutt på innsamlingen av subsidier, at De ti artikler måtte avskaffes, at oppløsningen av klostrene måtte stoppe, slutt på skatt i fredstid, utrensning av kjettere i regjeringen og Statute of Uses (en lov som endret eiendomsretten, og hvor eiendom kunne innehas av en person til fordel for en annen) måtte trekkes tilbake. De fikk støtte fra lokale landeiere, og samlet en styrke som har blitt beregnet til opptil 40 000 mann og marsjerte mot Lincoln. Innen 7. oktober hadde de inntatt Lincolnkatedralen, og krevde retten til å praktisere sin katolske tro og beskyttelse av kirkesølvet i Lincolnshires kirker. Det uttrykte målet med opprøret var å protestere mot undertrykkelsen av klostrene, og ikke mot styret til Henrik VIII i seg selv.
Den 10. oktober 1536 endte opprøret i all hovedsak. Henrik VIII sendte da bud om at opprørerne måtte velge mellom å spre seg eller å møte styrkene til Charles Brandon, 1. hertug av Suffolk, som allerede var blitt mobilisert. Henrik VIII lovet opprørerne at han ville benåde dem og takket dem for å ta opp sakene. Aske fortalte opprørerne at de hadde hatt suksess og at de kunne spre seg og reise hjem.
SCO Group
SCOs juridiske stridigheter
Siden Caldera Systems kjøpte opp deler av SCO og deretter tok navnet SCO selskapet endret strategi fra å produsere programvare til å motta betaling for intellektuell kapital gjennom flere ulike lisensieringssystem under samlenavnet SCOSource, mest kjent for dette var deres lisens for å kjøre Linux, samt gjennom å saksøke lisenshavere, tidligere kunder og samarbeidspartnere.
Krakens gap
Krakens gap (ISBN 978-82-8157-016-0) er en spenningsbok for ungdom i alderen 10 til 14 år, skrevet av den norske forfatteren Sigbjørn Mostue i 2007. Den kom ut som tredje og siste del av trilogien Alvetegnet.
Nådens pilegrimsferd
Opprøret i Lincolnshire
Innen 14. oktober hadde de fleste av opprørerne forlatt Lincoln. Deres åndelige leder, sogneprest Thomas Kendal fra Louth, ble arrestert og henrettet. I løpet av det neste året ble også de fleste lokale lederne henrettet. I virkeligheten så Henrik på opprørerne som forrædere og mente at han ikke var forpliktet til å holde løftene sine til dem, så da ytterligere vold skjedde etter Henriks tilbud om benådning, var han rask til å bryte sitt løfte om nåde. Lederne, også Robert Aske, ble arrestert og henrettet for forræderi. Totalt ble rundt 200 opprørere henrettet, og uroen tok slutt. Selv om dette opprøret endte i løpet av kort tid skulle det inspirere andre.
SCO Group
SCO mot Microsoft
Mens SCO ennå het Caldera gikk de videre i en rettssak som de hadde arvet mot Microsoft. Grunnlaget var at Caldera hadde kjøpt operativsystemet DR-DOS fra Novell i 1996. Saksmålet var relatert til Calderas krav på monopol, ulovlig binding (til maskinleverandører), eksklusive handlemåter, og skadevoldende innblanding fra Microsoft. Et eksempel var vanskeligheter når man forsøkte å installere Windows 3.1 på en datamaskin med DR-DOS 6.0 (framfor MS-DOS). Microsoft oppnådde en minnelig ordning med Caldera i 2000.
Krakens gap
Handling
Boken handler om en gutt som heter Espen som har kommet i kontakt med en mystisk verden hvor alt som bare finnes i de gamle norske folkeeventyrene, oppi alt dette kommer en jente i klassen hans inn i bildet, Eva. Nissevennen til Espen, Nils, stjal nøkkelen Alvetegnet fra alvene og de har nå gitt ham "elveblest". Espen må finne nøkkelen, men den har allerede et skrømt funnet. Samtidig skal klassen til Espen ut på klassetur med en gammel skute. Der finnes det et skrømt, en liten skipsnisse og mye annet rart. Espen står ovenfor mange valg, som gjelder alt fra venner til sitt eget liv.
Bøkene i serien:
SCO Group
SCO mot IBM
Den 6. mars 2003 innleverte SCO en stevning mot IBM og krevde erstatning i millionklassen for ulike påståtte forbrytelser som IBM skulle ha begått mot SCO. IBM ble anklaget for blant annet å ha lekket kildekode fra UNIX System V til Linux via AIX og Dynix, avslørt hemmelige konsept og metoder, foruten å ha forsøkt å ødelegge UNIX som forretningsområde.
I innledningen av saksmålet var SCO meget høylytte i pressen med å hevde at det var «flere millioner» med Linux-kode som var direkte kopiert fra UNIX System V. I kontrast leverte SCO inn «326 linjer» med kode som bevis.
Nådens pilegrimsferd
Pilegrimsferden
Umiddelbart etter at det ble klart at Lincolnshireopprøret hadde slått feil begynte neste fase. Den 13. oktober begynte den egentlige Nådens pilegrimsferd, der opprørerne samlet seg under et banner som viste Kristi sårmerker. Det har vært mye debatt blant historikere om de utløsende motivene, men noen nøkkelelementer er det enighet om:
SCO Group
SCO mot IBM
SCO inndro også lisensen for AIX og Sequent, noe IBM hevdet var umulig med henvisning til at lisensen ikke kan inndras («fully paid-up and irrevocable»). Novell hadde dessuten rett til å stoppe SCO fra å inndra IBMs lisens, noe Novell også gjorde. I løpet av den juridiske prosessen fikk SCO flere tilbakeslag, blant annet uttalte dommeren i saken at de hadde en «forbausende mangel på bevis» («astonishing lack of evidence»).
Nådens pilegrimsferd
Pilegrimsferden
Robert Aske, en advokat fra Richmondshire som virket i London gikk med 9000 mann inn i York og tok kontroll over byen. Han sørget for at munker og nonner som hadde blitt kastet ut fikk komme tilbake til sine klostre, og kastet ut kongens leieboere. I kirkene gjenopptok man katolsk praksis. Opprøret var så fremgangsrikt at kongens menn i nord, Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk og George Talbot, 4. jarl av Shrewsbury, startet forhandlinger med opprørerne i Doncaster. Aske hadde der klart å samle mellom 30 og 40 000 mann.