cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valerij Anatoljevitsj Rubakov
Utdannelse
Rubakov studerte fysikk ved Moskva statsuniversitet med eksamen i 1978.у Han begynte på doktorarbeide ved Institutt for kjernefysisk forskning (INR RAS: Институт ядерных исследований) og ble ferdig med doktorarbeidet i 1981, under veiledning av N. V. Krasnikov og A. N. Tavkhelidze («The structure of the vacuum in gauge models of quantum field theory». Han ble doktor i fysiske og matematiske vitenskaper i 1989.
Vitenskapelig virke
Han forfattet mer enn 160 vitenskapelige artikler som gav betydelige bidrag til teorien om det tidlige univers, ikke-perturbativ kvantefeltteori (mange-partikkelprosesser, instantonmetoder), teorien om dannelsen av universets baryonasymmetri, modeller med ytterligere romlige dimensjoner, kvantegravitasjon.
I 1985 framla han i en innflytelsesrik artikkel sammen med Vadim Kuzmin og Mikhail Sjaposjnikov en klargjøring av forholdene under hvilke en forklaring på brudd på baryonnummer i standardmodellen er mulig.De fant at frekvensen av uregelmessige baryontallbrytende elektrosvake prosesser ved temperaturer i det tidlige univers rundt og over 100 GeV (energien ved den elektrosvake faseovergang) overstiger ekspansjonsrate til universet og dermed ikke fører til baryogenese (Sakharovs tredje kriterium). De beviste også at baryogenese alene ved elektrosvake prosesser (jfr sphaleron) ikke er mulig dersom den tilhørende elektrosvake faseovergangen er av andre orden (som, som senere viste seg, er tilfellet for den høye Higgsmassen funnet eksperimentelt). De postulerte også at prosessene som bryter baryonnummeret kan være det unormale tunge fermionforfallet hvis det ikke undertrykkes.
Han ble underdirektør for forskning ved Institutt for kjernefysisk forskning (INR) ved det russiske vitenskapsakademi (1987–1994), sjefforsker ved INR (1994). Han var leder for Institutt for partikkelfysikk og kosmologi ved fakultetet for fysikk ved Moskva statsuniversitet.
Sosialt engasjement
I februar 2022 undertegnet Rubakov på et åpent brev fra russiske vitenskapsfolk og vitenskapsjournalister som fordømte den russiske invasjon av Ukraina i 2022.
Rubakov døde etter et raskt sykdomsforløp den 18. oktober 2022 som følge av covid-19, som han var blitt rammet av i september, under et foredragsbesøk til Sarov.
Rock Island County
Rock Island County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois. Ved folketellingen i 2000 hadde fylket et innbyggertall på 149 374. Administrasjonssenteret ligger i byen Rock Island.
Historie
Rock Island County ble opprettet i 1831, av deler av Jo Daviess County. Det fikk navn etter Rock Island, en øy i Mississippi
Kanelbrynhonningeter
Underarter
Det er beskrevet tre underarter av kanelbrynhonningeter :
Monacos Grand Prix 2022
Monacos Grand Prix 2022 (offisielt navn: Formula 1 Grand Prix de Monaco 2022) var et Formel 1-løp som ble arrangert 29. mai 2022 på Circuit de Monaco i Monte Carlo, Monaco. Det var det sjuende løpet i Formel 1-sesongen 2022 og 79 gang Monacos Grand Prix ble arrangert i Formel 1-sammenheng. Løpet ble vunnet av Sergio Pérez i Red Bull Racing. Ferrari-fører Carlos Sainz jr. og Red Bull Racing-fører Max Verstappen tok andre- og tredjeplassen.
Dekk
Dekkleverandøren Pirelli tok med C3, C4 og C5 dekksammensetningene (angitt som henholdsvis hard, medium og soft) for lagene å bruke.
Trening 1
Treningen startet kl. 14:00 (UTC+2) fredag 27. mai.
Trondhjem biologiske stasjon
Trondhjem biologiske stasjon (TBS) er en marinbiologisk forskningsstasjon nord for Ilsvika i Trondheim som forsker på hav og sjø, fisk og kystfauna. Stasjonen ble åpnet som en selvstendig stiftelse i 1900 og var den tredje biologiske stasjonen i Norge. Stasjonen har siden 2001 vært underlagt Institutt for biologi ved NTNU.
Rob the Mob
Rob the Mob er en amerikansk actionfilm fra 2014, regissert av Raymond De Felitta. Hovedrollene spilles av Michael Pitt, Nina Arianda og Ray Romano.
Trondhjem biologiske stasjon
Historie
Vedtak om å opprette en biologisk stasjon i Trondheim kom under et fiskerimøte i Kristiansund i februar 1891. Formålet med en slik stasjon var at det skulle tilknyttes arbeider i praktisk-vitenskapelig retning for å fremme fiskeri i Trøndelag- og Romsdaldistriktet. Flere prominente borgere i Trondheim støttet forslaget og det ble sendt inn en søknad til Trondhjems Brændevinssamlag om et økonomisk bidrag. Etter å ha fått tilsagn på søknaden ble det i september 1891 nedsatt en plankomité for å gjennomføre prosjektet, hvor blant annet Vilhelm Storm var en av medlemmene. Flere lokaliteter langs havnen i byen ble vurdert, hvor tollvakthusene ved Skansevollene var komiteens førstevalg frem til Forsvarsdepartementet avslo dette alternativet.
Rob the Mob
Sammendrag
Kjæresteparet Tommy Uva og Rosie DeToma raner en blomsterbutikk på Valentinsdag. Tommy blir arrestert og havner i fengsel. I mellomtiden får Rosie en jobb i et inkassobyrå drevet av Dave Lovell, som gir Tommy en jobb. Når Tommy ser noen mafioso i nabolaget sitt blir han rasende, og kaller dem feite gamle gubber. Det blir avslørt at Tommys far startet en butikk med mafia-lån, og slet med å betale avbetalingene. Tommy overværer en rettssak mot mafia-medlem John Gotti. Han hører et vitnesbyrd, som nevner at ingen våpen er tillatt i mafia-klubber. Han nevner en ide om å rane mafia-medlemmer til Rosie, og sier at det vil være trygt siden ingen vil bære våpen der.
Rosie er tvilende, men går med på dette. Tommy truer flere mafia-medlemmer å gi han alt de har av verdisaker og penger. Tommy og Rosie raner en annen mafia-klubb. Tommy ydmyker dem ved å tvinge dem til strippe til undertøyet. FBI har klubben under oppsikt, og agent Frank Hurd tar fotografier av flere mafia-medlemmer i bare undertøyet. Hurd deler bildene med New York Post-journalist Jerry Cardozo, som publiserer bildene. Tommy raner enda en klubb, og i en finner de en liste over hele mafiaen inkludert navn, telefonnumre og adresser. FBI bryter seg inn hos Tommy og Rosie og lager en kopi av listen, som de bruker til å arrestere flere mafia-medlemmer. Filmen avslutter med at Tommy og Rosie blir overfalt og drept.
Trondhjem biologiske stasjon
Historie
Komiteen fikk deretter to tilbud om tomter i henholdsvis Vikhammer og ved Heggdalen nord for Ilsvika. Komiteen valgte i november 1894 å kjøpe ut sistnevnte eiendom på 136 dekar for 12 000 kroner. Flere lån fra borgere i byen og en større bevilgning fra Trondhjems Brændevinssamlag på 64 000 kroner gjorde at byggingen kunne komme igang. Det ble oppført en laboratoriebygning, et akvarieanlegg, pumpeanlegg for både ferskvann og sjøvann, et kaianlegg, et vanntårn og to utebasseng og en arbeiderbolig. Anlegget ble innviet ved Bynesveien 46 og Trondhjem biologiske stasjon ble formelt etablert den 3. juli 1900. Stasjonen var fra grunnleggelsen av en selvstendig stiftelse underlagt Undervisningsdepartementet med eget budsjett.
Akvariet
Stasjonen ble etablert med eget akvarium, som i praksis bestod av ti akvarier av ulik størrelse i en hall på 70 m². Akvariet var tenkt å være et bindeledd mellom publikum og den vitenskapelige forskningen ved stasjonen, samt at det ved moderate besøkstall ville gi en viss inntekt til forskningsstasjonen. Akvariet bestod av et sjøroseakvarium, et steinbitakvarium, et torskefiskakvarium og et flyndrefiskakvarium. De øvrige akvariene ble fylt med ulike snegler, muslinger, sjøstjerner, sekkdyr og mindre fiskearter som tangsprell, leppefisker, rognkjeks og ål. Akvariene ble fôret med fersk sild, samt med dyreplankton som ble tilført gjennom sjøvann fra 30 meters dybde i fjorden utenfor stasjonen.
Anlegget ble godt besøkt etter åpningen og akvariet ble brukt til undervisningsformål for skoleklasser fra flere fylker i Midt-Norge. Akvariet hadde mellom 10–15 000 besøkende årlig. I 1978 ble det vedtatt å stenge akvariet på grunn av manglende investeringer for vedlikehold og modernisering.
Forskningsfartøy
Sluppen «Delphin» ble i 1900 innkjøpt som forskningsfartøy fra DKNVS etter å ha vært eid av forretningsmannen Marentius Thams frem til 1898. Denne båten ble funnet for upraktisk og umoderne, slik at den allerede i 1903 ble erstattet av kutteren «Bios». I februar 1918 forliste «Bios» utenfor Hylla ved Røra og man gikk igang med å finne en erstatning. Hans Ramm Mørch, som var professor i skipsbygging ved NTH, ble hentet inn til å tegne en ny motorkutter. I 1920 fikk stasjonen tilført forskningsfartøyet MK «Gunnerus» som erstatning for «Bios».
Monacos Grand Prix 2022
Løpet
Noter:
Mesterskapsplassering etter løpet
Note: Bare de fem beste plasseringene er inkludert for begge settene.
Trondhjem biologiske stasjon
Forskningsfartøy
MK «Gunnerus» ble beslaglagt av den tyske marine under andre verdenskrig og benyttet som vaktbåt. Etter krigen var denne i så dårlig forfatning at den ikke lenger egnet seg som forskningsskip og den ble deretter solgt til stortingsmannen Kristian Ramsvik. MS «Herman Friele» fra Biologisk stasjon ved Universitetet i Bergen ble da lånt inn som nødløsning frem til nytt skip var på plass. Først i 1962 ble MK «Gunnerus» erstattet som forskningsfartøy av FF «Harry Borthen», og dette skipet var vesentlig finansiert av Norges forskningsråd. Skipet ble oppkalt etter skipsreder Harry Borthen, som i 1959 opprettet et legat for marinbiologisk forskning i Trondheimsfjorden. FF «Harry Borthen» ble i sin tur erstattet av FF «Gunnerus» i 2006.
It’s Goin’ Down
«It's Goin' Down» er en singel fra Linkin Park og X-Ecutioners. Den er hentet fra albumet Built From Scratch med X-Ecutioners, og den finnes ikke på noen Linkin Park CD-er og dette er også den eneste singlen fra X-Ecutioners. Musikkvideoen består kun av Mike Shinoda som rapper.
Rina Ronja Kari
Rina Ronja Karis oldefar, Leo Kari, var blant de frivillige som sloss mot Francos fascister i den spanske borgerkrigen.
Frants Bøe
Frants Diderik Bøe (født 28. mai 1820 i Bergen, død 13. november 1891 samme sted) var en norsk maler som var mest kjent for landskaps- og stillebenbilder, ofte med dyr, fugler og blomster.
Han var utdannet i København og Paris, og var bereist i datidens Europa. Stillebenkunsten hans er i tradisjonen fra Jan van Huysum og andre nederlandske malere fra det 17de århundret.
I likhet med flere andre kunstnere på den tid, besøkte han og tok lengre opphold i Nord-Norge (ca. 1860 og noen år før Theodor Kittelsen). Flere av bildene han laget på den tid er fortsatt i landsdelen. De var med motiver som landskap og fugleliv, gjengitt med lærebokplansjeaktig presisjon og kunstnerisk sans for proporsjonalitet og flatefordeling.
Etter 1864 bosatte han seg i Bergen. Han hadde da allerede i 1858 tatt til orde for at Bergen burde få seg sitt eget offentlige billedgalleri, etter at både Bergen Museum og Bergen Kunstforening (stiftet 1854) hadde begynt å lage seg samlinger. Disse ble kommunale fra 1878 under navnet Bergen Billedgalleri.
Mongolia under Vinter-OL 1994
Mongolia under Vinter-OL 1994. En mannlig sportsutøver fra Mongolia deltok i en idrett, kortbaneløp på skøyter under Vinter-OL 1994 i Lillehammer i Norge. Mongolia, som deltok for åttende gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer.
Frants Bøe
Nasjonalmuseet har 5 av hans bilder, mens andre kunstmuseer over hele landet har verker. Baroniet i Rosendal brukte hans bilder som en del av en utstilling over utviklingen i landskapskunsten fra hans tid og til 1997, og har senere fulgt opp med en større utstilling av blomsterbilder (stilleben), mens en i Lofoten har konsentrert seg om landskaper og fugler.
The Gift Supreme
The Gift Supreme er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Ollie L. Sellers. Filmen er basert på en roman fra 1916 av George Allan England.
Kun deler av filmen er bevart.
Handling
Bradford Vinton forelsker seg i en sangerinne ved navn Sylvia fra slummen, men faren legger planer om å ødelegge vennskapet deres. Etter at disse planene mislykkes, gjør han sønnen sin arveløs. En dag blir Bradford knivstukket av Merney Stagg, og trenger en blodoverføring.
Sylvia kommer ham til unnsetning, og Bradfords far innser endelig hennes kjærlighet til Bradford - og han samtykker i ekteskapet deres.
Det andre skiftet
Filmen har kommentatorstemme.
Dette var Lasse Glomms regidebut.
Handling
Den 23 år gamle Olaf (Nils Gaup) kommer fra Finnmark for å ta seg jobb ved Jernverket i Mo i Rana. Her møter han den 53 år gamle Trond (Gunnar Enerkjær) og hans hjemmeværende kone Margot (Mona Malm). Trond jobber som kranfører på jernverket og er godt likt av arbeidskameratene. Men da det utvikler seg til et kjærlighetsforhold mellom Olaf og hans kone får den middelaldrende Trond kastet fullstendig om på sitt liv. Fra en tilsynelatende trygg tilværelse blir noen få hendelser skjebnesvangre for hele hans eksistens. Samtidig med dette oppstår en intern uro omkring et spørsmål om suspensjoner i fagforeningen på jernverket. Trond er ikke villig til å forstå de yngre som reiser faglig kamp om noe annet enn rent materielle krav. Han føler situasjonen som en trussel mot hans eget valg og det han selv lojalt har støttet opp gjennom åra. Han blir kastet ut i en labil følelsesmessig situasjon hvor skiftarbeidet på fabrikken gjør presset større.
Om filmen
Filmen fikk en forholdsvis lunken mottakelse av filmanmelderne og ble blant ansett som en «kjedelig og humørløs film». Aftenpostens Per Haddal var blandet i sin omtale og skrev blant annet: «...Dette skal dreie seg om et nokså "objektivt" betraktet hverdags-Norge, om nordmenn under industrialismen.», og videre at «Men han røper seg i de mange og nesten forelskede bildene av fosskokende smelteovner - de blir en slags skjærsild. Og dermed er ikke spranget langt over til at dette i praksis blir en skildring av ensomme mennesker under stjernene, så å si, med uroen i hjertet og desillusjonene over at drømmene ikke akkurat ble så virkelige». Dagbladets Thor Ellingsen var heller ikke begeistret og hengte seg spesielt opp i kommentatorens rolle i filmen, hvorpå han blant annet skriver: «Han vil "objektivisere" personene. Dermed innfører han en kommentatorstemme. Og her er det noe som går gærnt. Stemmen på lydbånd sier oss ikke noe annet og mer enn det vi allerede har tatt inn av informasjon. Denne kommentatorstemmen blir et vedheng, i verste fall en hindring». VGs anmelder gav den terningkast tre og beskrev den på følgende måte: «Velskapte detaljer i en haltende film fra arbeidermiljø».
World Radio TV Handbook
World Radio TV Handbook (eller WRTH) er et årlig engelskspråklig oppdatert oppslagsverk over alle verdens radio og fjernsynstasjoner.
WRTH kom ut første gang i 1947, utgitt av Oluf Lund Johansen (1891–1975) som World Radio Handbook (WRH). Ordet «TV» ble tatt med i tittelen i 1965, da Jens M. Frost (1919–1999) overtok redaktørjobben. Boka hadde da allerede i flere år inkludert TV-stasjoner. I 1986 overlot Frost redaktørjobben til Andrew G. (Andy) Sennitt.
1949-utgaven er den første som er nummerert, som fjerde utgave. De tre første er:
Det ble i perioden 1959-1971 utgitt en egen oppdatering om sommeren. Fra 1959 til 1966 ble dette kalt for «Summer Supplement». Fra 1967 til 1971 ble de hetende «Summer Edition».
Kiğı
Adaklı er en by med 4 958 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Bingöl. Den ligger nord for Karakoçan, sør for Pülümür, øst for Yayladere og vest for Adaklı.
EM i langdistansetriatlon 2017
EM i langdistansetriatlon 2017 (europamesterskapet i langdistansetriatlon) ble arrangert i Almere i Nederland i 2017.
Lillebæltsbroen (1970)
Lillebæltsbroen (også kalt Den nye Lillebæltsbro) er en seksfelts motorveisbro mellom Jylland og Fyn bygget i perioden 1965 til 1970 og innviet 21. oktober samme år. Arkitekten var Orla Mølgaard-Nielsen. «Den nye Lillebæltsbro» avlaster den gamle Lillebæltsbroen, som kun har et kjørbart felt i hver retning. Til gjengeld er den gamle broen også åpen for fotgjengere og syklister og har en dobbeltsporet jernbane.
Broen er 1 700 meter lang, 33,3 meter bred og har et fritt spenn på ca. 600 meter. Gjennomseilingshøyden er 44 meter. Gjennomseilingshøyden for Lillebælt er dog betinget av Den gamle Lillebæltsbroen som har en gjennomseilingshøjde på 33 meter. Den nye Lillebæltsbroen er utstyrt med tre kjørebaner i hver retning.
På 1960-tallet begynte veien på den eldre Lillebæltsbroen å bli ansett som utilstrekkelig. Den var for smal for den intensive trafikken som gikk over broen. En utvidelse av veien og broen ble ikke ansett som riktig, en ny bro var nødvendig for god flyt i den økende biltrafikken. Ved tidspunktet for ferdigstilling hadde ikke Danmark noen større sammenhengende nettverk av motorveier, men på dette tidspunktet hadde også Sverige enkelte motorveistrekninger uten forbindelser til hverandre. Broen ble bygd med full motorveistandard helt fra starten av, siden man hadde planer om et sammenhengende motorveinett, og med tanke på den ganske store trafikkmengden allerede da. Av den grunn har veien tre felt i hver kjøreretning. Man bygget altså bevisst for å takle fremtidige trafikkbehov. I dag er det motorveien på E20 som går på broen og det er en av Danmarks viktigste motorveier. Den fungerer nå også som en motorvei som forbinder Sverige og Tyskland med hverandre.
Selve broen er en hengebro som er utstyrt med hengende kabler som holder broen oppe. Den gjør at Jyllands motorveier er forbindet til motorveien på Fyn. Ettersom det er en del av den lengre, sammenhengende motorveiforbindelsen mellom Sverige og Tyskland utgjør broen et viktig innslag i det europeiske nettverket av motorveier.
Sangamon County
Sangamon County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois.
Schuyler County (Illinois)
Schuyler County er et fylke i den amerikanske delstaten Illinois.
Bradley Steven Perry
Bradley Steven Perry (født 23. november 1998) er en amerikansk skuespiller, best kjent for rollen som Gabe Duncan i TV-serien Lykke til Charlie.
Andreas Schifferer
Andreas Schifferer (født 3. august 1974 i Radstadt) er en tidligere, østerriksk alpinist.
Han vant europacupen i alpint sammenlagt sesongen 1994/95. Utforspesialisten Schifferer vant i løpet av karrieren sju utforrenn og ett super-G-renn i verdenscupen. I 1998 vant han også utforcupen sammenlagt.
23. juli 2005 ble Schifferer lettere skadet i en trafikkulykke.
Nadelhorn
Nadelhorn (4327 moh.) er et fjell i Wallis-Alpene i Sveits. Fjellet ligger mellom Mattertal og Saastal og hører til fjellmassivet Mischabel, som er det nest høyeste fjellmassivet i Sveits (etter Monte Rosa).
I Nadelhorn møtes tre egger, Nadelgrat fra nordvest, eggen mot den høyereliggende Dom i sør og eggen mot den lavere Ulrichshorn i nordøst. Fjellet bestiges enklest via nordøsteggen.
Guapiaçu
Guapiaçu er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Yayladere
Adaklı er en by med 1 836 innbyggere (2015) i den tyrkiske provinsen Bingöl. Den ligger nord for Karakoçan, sør for Pülümür, øst for Nazımiye og vest for Kiğı.
Peder Lykkeberg
Peder Rudolph Lykkeberg (født 11. februar 1878, død 23. desember 1944) var en dansk svømmer som deltok i de olympiske sommerlekene i Paris i 1900.
Conair
Selskapet ble stiftet i 1965 da den danske reiselivsgründeren Simon Spies kjøpte opp det konkursrammede Flying Enterprise og skiftet navn til Conair. Spies Rejser drev dette selskapet frem til desember 1993 da det ble slått sammen med SAS-gruppens charterselskap Scanair.
Eksterne lenker
Hjemmeside om Conair
Den internasjonale demokratiske union
Den internasjonale demokratiske union (IDU) (engelsk: International Democrat Union) er et verdensomspennende forbund av konservative og kristendemokratiske politiske partier. Forbundet ble grunnlagt i 1983 av blant andre Margaret Thatcher, Helmut Kohl, George H.W. Bush, Jacques Chirac og Jo Benkow. IDU har hovedkontor i München. John Howard er IDUs leder, mens Eirik Moen er generalsekretær.
Sideorganisasjoner er International Young Democrat Union og International Women's Democrat Union.
Savino Guglielmetti
Savino Guglielmetti (født 26. november 1911 i Milano, død 23. januar 2006 samme sted) var en italiensk turner. Han var med i tre OL for Italia, og har to OL-gull og fem italienske mesterskap i turn. Han representerte turnforeningen Artigianelli Club, og senere Società Ginnastica Pro Patria 1883, der han ble trent av Mario Corrias.
Hans første OL var i 1932, her fikk han gull i hopp individuelt, samt at italia vant lagkonkurransen. Med to gull ble han konkurransens nest mestvinnende turner, bak landsmannen Romeo Neri, som fikk 3 gull. Han kom på femteplass sammenlagt.
Det ble ingen medaljer i neste OL, i Berlin i 1936. Med niendeplass i skranke og 14.-plass i ringer ble det bare 12.-plass sammenlagt. Det italienske laget fikk femteplass i lagkonkurransen.
«Fredericus Quartus»
Tredekkeren bygd av skipsbyggeren Olaus Judichær som «nr. 10» i det kongelige verftet på Nyholm var også det største seilskip som har blitt sjøsatt fra sin slipp i Danmark-Norge med et deplasement på 1695 lester, en bestykning på 110 kanoner og en besetning på 950 mann. I sammenligning med de andre tredekkere i flåtens historie er «Fredericus Quartus» det sterkeste og største skipet som noensinne hadde blitt bygd på et dansk skipsverft, og ettersom slike skip var så prestisjefylte som admiralskip når flåten var utrustet, var de alltid navnet etter den regjerende monarken som flåtens stolthet.
Savino Guglielmetti
Under OL i 1948, 36 år gammel, vant han heller ingen medaljer, og Italia fikk igjen 5.-plass i lagkonkurransen. Hans beste individuelle resultat ble 11.-plass i ringer og 19.-plass i bøylehest, noe som ga 32.-plass i mangekampen.
«Fredericus Quartus»
«Fredericus Quartus»
«Fredericus Quartus» er navngitt etter Frederik den fjerde, men var originalt kalt «Store Christianus Quintus» etter hans far Christian den femte som døde i august 1699 mens skipet var under bygging på hans foranledning. Ved sjøsettingen den 19. desember 1699 hadde sønnen etterfulgt sin far, og tro mot tradisjon var skipet navngitt etter den nye monarken. Konstruksjonstegningene bar skipsverftets sjef C. E. von Støcken (1664-1711)s navn, men det var Judichær som har tegnet dette skipet som deretter ble bygget under hans ledelse. Ornamentstegninger som var utarbeidet på nytt etter kongens død, viser blant annet akterskipet som hadde et halvdekk og poopdekk i skansen ovenpå de tre batteridekkene. Det var tre gallerier på akterspeilet.
Savino Guglielmetti
På nasjonalt nivå har han fem italienske mesterskap i turn, han ble italiensk mester i 1935 og årene 1937-40.
«Fredericus Quartus»
«Fredericus Quartus»
Skipet som var sjøsatt i 1700, kan ha sitt forbilde i den franske tredekkeren «Royal Louis» som var sjøsatt i 1692 med et deplasement på 3928 tonn og en lengde på 176 fot (55,23 m med fransk fot på 0,324 m). Det danske Rigsarkivet i København er nemlig i besittelse av en kopi av konstruksjonstegningen som viser en tredekker med en høy skanse som hadde halvdekk og poopdekk. «Fredericus Quartus» kan ha vært noe større med en lengde på 186 fot (57,9 m med dansk fot på 0,313 m), men den tyngste bestykningen i nedre batteridekk var 28 36-punds kanoner (dansk-norsk pund på 500 gram) mens «Royal Louis» hadde 30 48-punds kanoner (fransk livre eller pund på 367,1 til 500 gram). Meget få dansk-norske krigsskip fram til midten av 1800-tallet hadde så store 36-punds kanoner som en del av sin bestykning.
Taxi (andre betydninger)
Taxi kan være:
Courtmacsherry
Courtmacsherry (irsk: Cúirt Mhic Shéafraidh, som betyr «MacSherrys gård») er en landsby i grevskapet Cork i Irland. Den ligger på sørsiden av Courtmacsherry-bukten, og består av en enkelt, lang gate. I henhold til folketellingen i 2016 har landsbyen 590 innbyggere.
Beskrivelse
Landsbyen er omtrent 30 mil sørvest for byen Cork, og 15–20 minutters kjøring østover fra byen Clonakilty. Innenfor landsbyen vokser tett skog på stigende grunn bak, og flere steder strekker denne seg helt ned til vannet. Skogen (plantet av jarlen av Shannon på slutten av 1700-tallet) fortsetter utover landsbyen østover til det åpne havet, og ender ved Wood Point. Mellom bygda og «The Point» løper trærne helt til vannkanten og det er flere naturlige viker med badeplasser langs veien.
Næring
De viktigste næringsveien er handel og turisme, spesielt knyttet til sportsfiske. Stedet har et hotell og en campingplass, og strendene er populære blant innbyggerne i Cork. Livbåtstasjonen i Courtmacsherry er gammel, og blant de mange redningsaksjonene som har blitt utført derfra er den mest kjente er aksjonen til livbåten «Ketzia Gwilt» etter senkningen av passasjerskipet RMS «Lusitania» i mai 1915.
Historie
Bakhistorien for landsbyen begynte i tiden for den normanniske invasjonen av Irland på 1200-tallet var de viktigste byene i området de som nå er kjent som Timoleague, Lislee, Barryroe og Dunworly. Blant de normanniske bosetterne var slektene De Barry og Hodnett; førstnevnte bygde en borg i Timoleague, og sistnevnte slo seg ned i Lislee. Slekten Barry blomstret og ga navnet sitt til Barryroe, Rathbarry, og andre, mens Hodnett «utartet til å bare bli irsk», en gren skiftet navn til MacSeafraidh (sønn av Geoffrey), deretter anglisert til MacSherry eller McSharry. Selv om etterkommere av Barry og Hodnett fortsatt bor i distriktet, er det ingen MacSherrys.
I 1755 rammet et kraftig jordskjelv Portugal, og forårsaket en tsunami som traff kysten av Storbritannia og Irland og endret topologien dramatisk. Bukta i Timoleague er ett eksempel: innløpet var ikke lenger farbart for havgående fartøyer opp til Timoleague, og nye brygger og kaier ble bygget lenger øst, nærmere munningen av elvemunningen, på den nordvendte strandlinjen. Det stedet som nå er Courtmacsherry eksisterte ikke før etter denne maritime hendelsen. Imidlertid var det et kloster i Abbeymahon på 1200-tallet.
Den første livbåten ble etablert i Courtmacsherry i 1825 – en av de første som ble opprettet i Irland. Redningsbåten er veldig sentral i livet til Courtmacsherry og er i høy grad en del av den historien og tradisjonen til denne kystlandsbyen.
Senkingen av RMS «Lusitania» skjedde fredag 7. mai 1915 under første verdenskrig. Skipet ble identifisert og torpedert av en tysk U-båt og sank på 18 minutter. Fartøyet gikk ned 18 km utenfor kysten. 1 198 mennesker døde og etterlot 761 overlevende. Senkingen av «Lusitania» var et ikonisk symbol i militære rekrutteringskampanjer på hvorfor krigen ble utkjempet. I Courtmachsherry den skjebnesvangre natten var RNLI-redningsbåten «Kezia Gwilt «på anløp. Mannskapet rodde de 18 km ut til vraket da det ikke var vind å seile med, og hjalp til med å redde overlevende. Blant mennene på redningsbåten var blant annet Tim Keohane, far til Patrick Keohane, som var medlem av Robert Falcon Scott fatale ekspedisjon til Antarktis.
«Fredericus Quartus»
«Fredericus Quartus»
Om «Fredericus Quartus» har vært en vellykket konstruksjon for den dansk-norske flåten, har blitt diskutert ettersom det ikke hadde sett en aktiv karriere siden prøveturene sommeren 1701 under personlig overværelse av kongen. Allerede under prøveturen den 26. juni støtet skipet på en ukjent grunn sørøst for Dragør, deretter er denne grunnen kjent som Quartusgrunden. Det viste seg at tredekkeren var altfor stor for de danske farvannene. Skroget lå så høyt over vannet at vinden kunne få det til å lene ned i sjøen, så det ikke var mulig å åpne kanonportene. Med en besetning på nesten 1000 mann var også tredekkeren for stort for den dansk-norske flåten som hadde en fast mannskapsliste på 4 000 mann når den ikke utrustes for krig.
Wrocław
Wrocław (, tsjekkisk Vratislav, historisk ungarsk Boroszló, tysk og historisk norsk Breslau) er en av de største og eldste byer i Polen. Den er hovedstad i det nederschlesiske voivodskap og Wrocław-erkebispedømmet, og har status som distriktsnivåby. Den ligger på begge sider av elven Odra, og utgjør med sine tallrike høyskoler (universitet fra 1702), forskningsinstitutter, teatre og museer det kulturelle og vitenskapelige sentrum i Schlesien. Byen hadde i 2013 omlag 120.000 studenter. Byen er et trafikknutepunkt for jernbane og har viktig elvehavn. Byen er den viktigste i det sørvestre Polen og den fjerde største i Polen. Storbyområdet har rundt 1 million innbyggere (tall for 2017).
«Fredericus Quartus»
«Fredericus Quartus»
«Fredericus Quartus» er den første egentlige tredekker med tre slette kanondekk mellom stevnene i den dansk-norske fellesflåten, tidligere tredekkere som «Fortuna» fra 1566, «Tre Kroner» fra 1604 og «Sophia Amalia» fra 1651 hadde kun kanonporter i nedre og mellomste kanondekk. På nyere tredekkere fikk det øverste dekket kanonporter for tyngre kanoner istedenfor store skyteskår gjennom relingen. Tilsammen hadde skipet 110 stykker, fordelt på 28 36-pundere, 28 18-pundere og 28 12-pundere på nedre, mellomste og øvre kanondekk. I tillegg ble det satt inn 20 6-pundere og 6 4-pundere i skansen (akterskipet) og bakken (tidligere het forkastell, forskipet). Det hadde også den største skipsbesetning i flåtens historie siden «Fortuna» var utgått i 1601 med over 950 mann. Deplasementet er oppgitt på 1695 lester, hvilken kan betyr mellom 3 400 og 4 750 tonn om det danske lestemålet var mellom 2 og 2,8 tonn per lest.
Elleveårskrigen
Under elleveårskrigen 1709-1720 ble «Fredericus Quartus» tildelt flåten som admiralskip for generaladmiral Ulrik Christian Gyldenløve som foretrakk «Elephanten» som sitt flaggskip. Tredekkeren var i Køge bukt da den dansk-norske hovedflåten kom under et overraskende angrep av den svenske flåten den 4. oktober 1710. Siden det ikke var mulig å lette anker, beordret Gyldenløve kapteinene til å kappe av ankertauene så disse kunne komme under seil. Mens flåten forsøkt å danne en stridslinje tok «Dannebroge» opp kamp med svenskene. Slaget i Køge bukt kunne ha sluttet med et forsmedelig nederlag om det ikke var for Ivar Huitfeldts tapperhet ombord på «Dannebroge» som eksploderte, hindret svenskene fra å presse inn angrepet. Det kom ikke til et sjøslag på nær hold ettersom svenskene trakk seg ut av bukten, «Fredericus Quartus» fikk ikke anledningen om å demonstrere egne styrke.
I de neste årene var «Fredericus Quartus» til sjøs sammen med hovedflåten, blant annet hadde den russiske tsar Peter den store seilte med skipet den 24. august 1712 etter Gyldenløve hadde kommet til Rügen. Gyldenløve møtte svenskene den 4. september ved Bornholm, men valgte å trekke seg tilbake til Dragør under forfølgelse av admiral Wachtmeister som hadde flere skip enn danskene. Først etter å ha fått forsterkninger vendte Gyldenløve østover mot Rügen i håp om å ødelegge den svenske transportflåten som fraktet forsyninger til general Magnus Stenbock. Under en rekke manøvreringer, som senere kalles Rügen-affæren, uten at det kom til strid på kloss hold, klarte Gyldenløve å ødelegge transportflåten etter å ha utmanøvrerte Wachtmeister. Det kunne også ha blitt et avgjørende sjøslag, men verken Gyldenløve eller Wachtmeister ønsket en skarp batalje.
Wrocław
WizzAir og Ryanair flyr fra Sandefjord lufthavn Torp til Wrocław. Byen var europeisk kulturhovedstad i 2016. Byen er et populært reisemål og hadde i 2015 omkring 1 million besøkende i henhold til tall fra overnattingsbedriftene; en økning fra 200.000 turister i 1991.
På grunn av beliggenheten har herredømme over byen skifte mange ganger mellom ulike stater. Tysk, polsk og tsjekkisk forhistorie preger fortsatt byen. Byen ble lagt i ruiner under andre verdenskrig, omkring 70 % av bygningene var ødelagt inkludert rådhuset, slottet, domkirken og Jahrhunderthalle (det store messehallen). Etter krigen ble store deler av byen gjennoppbygget i samme stil. Et område i sentrum jevnet tyske myndigheter med jorden for å bruke som flyplass og dette området ble i stedet anlagt som park. Etter krigen ble områdene øst for Oder-Neisse overført til Polen og byen fikk offisielt navn Wrocław (tidligere Breslau).
Savino Guglielmetti
Etter sin karrière som aktiv fortsatte han som instruktør i Società Ginnastica Pro Patria 1883. Han ble skrevet inn i International Gymnastics Hall of Fame i 1998.
Wrocław
Etter andre verdenskrig ble byen en del av det nye Polen og byens befolkning ble nesten fullstendig skiftet ut særlig ved fordrivelsen av den tyske befolkning og tilflytting etniske polske fra andre områder; byen ble etter dette nesten rent etnisk polsk. Etter 1945 ble universitetet polsk med lærere blant annet fra de tidligere polske byene Vilnius og Lviv. I 1939 hadde byen 630.000 innbyggere, i 1972 omkring 530.000 innbyggere og 579.000 i 1982.
Savino Guglielmetti
Trivia
Som barn var han involvert i to ulykker som kunne blitt fatale. Han ble først overkjørt av en drosje, uten skader, og senere falt han ned fra en fireetasjers bygning, der han reddet seg ved å henge i noen elektriske kabler.
Wrocław
En god del av byen er preget av prefabrikerte leilighetsbygg oppført etter andre verdenskrig, typisk for mange byer i sentral- og Øst-Europa.
Geografi
Byen ligger midt på Slask-sletta der Oder (Polens nest største elv) deler seg i flere løp noe som gjorde det lett å vade over i eldre tid. Elven danner flere øyer ved Wrocław. Byen ligger 210 km fra Praha og 300 km fra Warszawa i luftlinje. Den ligger 107 til 148 meter over havet på det schlesiske lavlandet og har et temperert klima.
Wrocław kommune dekker et område på 293 km2 noe som gir en folketetthet på over 2000 innbyggere/km2. Byen er preget av "suburbanisering" ved at relativt unge fra middelklassen slår seg ned i forstader og omkringliggende byer, men arbeider, studerer og gjør innkjøp i sentrum. Menst selv Wrocław har hatt liten endring i folketall fra 1989 til 2015 har nabokommunene, særlig i øst, vokst med opp til 100 % i folketall.
Wrocław ligger ved Oder og fire sideelver med 12 øyer. Det er 100 broer inkludert fotgjengerbroer i byen noe som gjør at den omtales som Polens Venezia.
Demografi
Etter andre verdenskrig ble nesten hele befolkningen i byen byttet ut etter at området ble overført til Polen. Til erstatning for de fordrevne tyskerne kom polske borgere uten tidligere forbindelse med byen. En gruppe tilflyttere var det sentrale og vestlige Polen; en gruppe var tilflyttere fra østlige områder overtatt av Sovjetunionen; en tredje gruppe var repatrierte fra Vest-Europa. En liten gruppe etnisk polske hadde tilknytning til byen før krigen.
Historie
Den første kjente, faste bosettingen på stedet ble etablert 800 år f.Kr. der elven Oder er lett å krysse. I romertiden gikk en rute for handel med rav gjennom stedet.
Byens navn er av slavisk opprinnelse, og tidlige kilder viser at byen i middelalderen var kjent som Wrocisław på polsk og Vratislav på tsjekkisk, med betydningen Wrocisławs/Vratislavs by. Det polske navnet ble senere fonetisk forenklet to ganger: Wrocisław >> Wrotsław >> Wrocław, og det siste navnet er blitt brukt siden 1200-tallet.
Den tsjekkiske skrivemåten ble brukt i latinske dokumenter som Wratislavia eller Vratislavia, mens polsk uttale gjorde seg også gjeldende som vist i formen Wracislavia. På den tiden ble den germaniserte formen Prezla brukt på middelhøytysk, som så ble til Preßlau. Tidlig-nyhøytysk (og senere nyhøytysk) brukte formen Breslau.
Ifølge én teori er byen oppkalt etter en person kalt Wrocisław/Vratislav, (sannsynligvis Fyrst Vratislav I av Bøhmen), ifølge en annen teori er byens navn avledet fra en polsk hertug med navnet Wrócisław, som betyr «han vil komme berømt tilbake» på (gammel)polsk.
Gjennom historien har Wrocław/Breslau vært del av følgende stater:
Eldre historie
Ifølge tradisjonen ble Wrocław grunnlagt av den tsjekkiske (bøhmiske) hertug Vratislav, som hersket i årene 915–921. I 990-årene kom byen, som resten av Schlesien (polsk: Śląsk), under piastene Mieszko I og Bolesław Is styre. Piastbyen oppstod på Ostrów Tumski, som den gang var en øy. Med tiden ble det urbane senteret overført til elven Odras venstre side, dagens Stare Miasto.
Boris Gojkhman
Boris Abramovitsj Gojkhman (russisk: Борис Абрамович Гойхман; født 28. april 1919, død 28. oktober 2005) var en sovjetisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne og 1960 i Roma.
Gojkhman vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Jugoslavia. Goisjman spilte sju kamper i turneringen.
Wrocław
Eldre historie
Byen ble bispesete rundt år 1000. Hertugene av Schlesien residerte i byen 1163-1335. På den tiden var Wrocław den økonomisk nest viktigeste byen i Polen etter Krakow. På 1200-tallet ble sentrum for bebyggelsen flyttet fra øyer i Oder til nåværende beliggenhet.
Byen ligger ved et punkt for lett kryssing av Oder og fikk derfor betydning for handelen mellom Øst-Europa og Mellom-Europa. Under mongolinvasjonen 1241 ble byens befolkning evakuert, og byen delvis ødelagt. Wrocław ble gjenoppbygd og fikk Magdeburg-rettigheter i 1262, og mottok, etter Śląsk-piastenes initiativ, flere tyske immigranter.
Under mesterparten av middelalderen ble Wrocław styrt av piastene, og var dessuten medlem av Hansaen (fra 1368 frem til 1474). I 1335, etter Henrik VIs død, ble byen, i samsvar med tidligere avtaler, overført til den tsjekkiske krone.
Byens gullalder gikk mot slutten med trettiårskrigen, og skjønt selve byen ikke ble ødelagt, led dens nærliggende områder store tap og byen gikk inn i en økonomisk nedgangstid. Mange innbyggere utvandret til nærliggende byer i Polen-Litauen. Tidlig på 1700-tallet etablerte jesuitter et universitet i byen. Folketallet var da over 60.000 og forsteder vokste frem utenfor den befestede bykjernen. I 1741 gikk byen over til Preussen som følge av Den østerrikske arvefølgekrig, og mistet alle sine privilegier. Til gjengjeld ble den utropt til den tredje kongelige residens ved siden av Berlin og Königsberg (Königliche und Residenziale Hauptstadt Breslau).
Moderne historie
I 1806 ble Preussen del av Det tyske forbund, og Breslau ble den sjette største byen i riket og et av de betydeligste kultur-, industri- og vitenskapssentrene i Tyskland. Den tredoblet sin befolkning mellom 1860 og 1910. Til tross for den store andel tyskere var Breslau fremdeles et sterkt polskhetssentrum, med flere polske organisasjoner i virksomhet.
På slutten av 1800-tallet hadde byen over 200.000 innbyggere, den tredje største byen i Tyskland etter Berlin og Hamburg. Den første jernbanlinjen ble anlagt i 1842. Wrocław og Szczecin forble under Tyskland etter første verdenskrig, mens for eksempel Poznań or Katowice inngikk i Den andre polske republikk, og Wrocławs økonomiske utvikling var derfor preget av Tyskland. Tjenestesektoren var dominerende og godt utviklet i Wrocław. Etter andre verdenskrig ble utviklingen preget av Polens planøkonomi og byen gjennomgikk en betydelig industrialisering. Etter regimeskiftet i 1989 gjennomgikk Wrocław en avindustrialisering med nær halvering av industrisysselsettingen til 2013. Industrien ble i denne perioden nesten helt privatisert etter statlig dominans i kommunisttiden.
Nazismen og andre verdenskrig
Etter at nazistene hadde kommet til makten, økte forfølgelse av byens polske innbyggere i omfang. Samtidig begynte omfattende deslavisering av Schlesien, hvor blant annet gamle polsk- og slavisklydende navn på tettsteder ble forandret. Under krystallnatten i 1938 ble Den nye synagogen brent. Under andre verdenskrig ble en stor del av byens jødiske befolkning på 10 000 drept av nazistene, og samme skjebne møtte mange tsjekkiske og polske fanger.
Tyske flyktninger strømmet til Wrocław etterhvert som fronten nærmet seg og i 1944 var det 1 million mennesker i byen. Tidlig i 1945 begynte evakuering av byen som ble utpekt til festning som skulle forsvare ferdselsårene vestover mot Berlin. Da Den røde armé nærmet seg byen i februar 1945 ble Breslau utropt til festningsby (Festung Breslau) av den fanatiske nazisten Gauleiter Karl Hanke, som ledet forsvaret av byen på en meningsløs måte og nektet befolkningen å forlate byen. Da han så igangsatte en hensynsløst organisert tvangsevakuering av sivilbefolkningen, frøs 18 000 i hjel som følge av en meget hard vinter og mangel på transportmidler. For å bygge fortifikasjoner under beleiringen ble fanger fra konsentrasjonsleirer benyttet til slavearbeid. Som følge av kampene ble to tredjedeler av byen ødelagt, og 40 000 innbyggere og tvangsarbeidere ble drept. Den strategisk uvesentlige Festung Breslau kapitulerte 7. mai 1945, som siste av de viktigere byene i det historiske østlige Tyskland. Wrocław kapitulerte etter Berlin.
Kulturminner
Mange av Wrocławs originale bygninger overlevde de omfattende ødeleggelsene under krigen, og etter krigen ble gamlebyen møysommelig gjenoppbygd til sin opprinnelige skjønnhet. I dag er den en unik by i europeisk sammenheng, med arkitektur påvirket av bøhmisk, østerriksk og prøyssisk stil. De fleste bygninger er bygd i gotikk- og barokkstil. Wrocław har også modernistiske bygninger, den mest kjente Hala Ludowa (Jahrhunderthalle), skrevet inn på UNESCOs liste over verdens kulturarv.
Wrocław består av flere øyer, og den eldste bydel er Ostrów Tumski, som opprinnelig også var en øy. Her finner man blant annet katedralen, St. Martin-kirken og Helligkorskirken, alle unike i europeisk sammenheng og bygd i gotikkstil, i likhet med de fleste av Wrocławs kirker.
Av interesse er hele gamlebyen, først og fremst torget med sine kjøpmannshus. Torget er Europas andre største plass (etter markedsplassen i Kraków). Her befinner seg dessuten byens arkitektoniske perle – det gotiske rådhuset, som regnes som et av Europas vakreste.
Av andre severdigheter kan nevnes St. Elisabeth-kirken, St. Maria Magdalena-kirken, Universitetet (en av Europas mest verdifulle bygninger fra barokken) og den klassisistiske operabygningen. Wrocław er også kjent for sin zoologiske hage, og det er flere parker i byen, blant annet Szczytnicki-parken, med Den japanske hage (Ogród Japoński).
Wrocław er dessuten kjent for sine om lag 220 broer.
Vennskapsbyer
Breda, Dresden, Charlotte, Guadalajara, Hradec Králové, Kaunas, Vienne, Lviv, Ramat Gan, Wiesbaden
Eikedalen Skisenter
Eikedalen Skisenter ligger i Samnanger kommune, ved inngangen til Kvamskogen, fjellplatået mellom Samnanger og Hardanger. Skisenteret har Nord-Europas 10. lengste stolheis, stolheisen på 1800 meter. Toppunktet Grøet ligger på 918 meter over havet og har en fallhøyde på 470 meter. Det andre toppunktet, Volafjellet, ligger på 740 moh. Eikedalen har tilsammen syv skitrekk og en stolheis med 12 løyper, hvor 6 av dem er flombelyst.
Bergens kopibok
Bergens kopibok (latin Liber ecclesiæ cathedralis Bergensis) er en kopibok ført ved bispestolen i Bergen fra 1300-tallet til 1500-tallet. Originalen er gått tapt, men innholdet er bevart i avskrifter.
Weidendammer Brücke
Weidendammer Brücke er en 73 meter lang bro hvor Friedrichstrasse krysser elven Spree i ortsteilen Mitte, og er den tredje eldste broen i det gamle sentrum av Berlin i Tyskland.
Bergens kopibok
Historie
I middelalderen var det vanlig ved europeiske kansellier å ta vare på kopier av brevene som ble sendt ut. Denne tradisjonen kom også til Norge, men det er ikke mye av disse registrene som er bevart fra geistligheten i Norge. I tillegg til Bergens kopibok finnes bare klosteret Munkelivs brevbok.
Weidendammer Brücke
Fredrik Vilhelm av Brandenburg fikk bygget en trebro på stedet i 1685, som ble erstattet av en støpejernsbro i 1824. Da denne raskt ble for liten ble den erstattet av dagens bro, som ble bygget i 1895/1896.
Under slaget om Berlin mot slutten av andre verdenskrig, var broen en av de få broene over Spree som ikke var ødelagt. Broen ble holdt av russiske styrker, og natten 1. mai 1945 ble broen forsøkt stormet med en panservogn fra 11. SS Pansergrenaderdivisjon «Nordland» i spissen, for å la hundrevis av tyske soldater og sivile slippe unna. Forsøket mislyktes og panservognen ble ødelagt. Det var flere forsøk på å ta broen, og under ett av disse klarte Martin Bormann og Artur Axmann å komme over, etter å ha rømt fra førerbunkeren etter Adolf Hitlers selvmord.
Bergens kopibok
Historie
Kopiboken ble påbegynt av biskop Arne Sigurdsson i 1305. Han ble i 1314 etterfulgt av sin bror Audfinn Sigurdsson, som døde i 1330. Han ble igjen etterfulgt av en slektning, Håkon Erlingsson, som var biskop til 1342. Det er disse tre biskopene som har ført inn de fleste av brevene i kopiboken.
På 1400-tallet var kopiboken kjent som «biskop Arnes registrum» (registrum Arnonis episcopi). Etter reformasjonen tilhørte den Bergens kapittel og kalles i 1577 formularium. På 1600-tallet hadde den historieinteresserte legen Henrik Høyer overtatt den. Høyers samlinger ble arvet av Knud Urne, som overlot kopiboken og andre bøker til København Universitetsbibliotek. Her gikk kopiboken antakelig tapt i bybrannen i 1728. Arni Magnusson hadde imidlertid tatt kopier av kodeksen, slik at mesteparten av innholdet indirekte er bevart.
Innhold
I diplomatikken skiller man ofte mellom en kopibok, som er en samling avskrifter av brev utstedt til samme mottaker, og et registrum, som er en samling avskrifter av brev fra samme avsender til forskjellige mottakere. Bergens kopibok har vært en mellomting, siden den både har fungert som kopibok og som registrum.
Registeret har antakelig opprinnelig inneholdt godt over 500 forskjellige brev og dokumenter. Bjarne Berulfsen skiller mellom tre forskjellige typer dokumenter:
Det finnes brev både på gammelnorsk og latin.
Bergens kopibok gir et innblikk i kulturlivet i Norge på 1300-tallet. Siden biskopene også tok med brev av privat karakter, gir kopiboken dessuten et bilde av biskopene som personligheter, særlig biskop Håkon, som Fredrik Paasche nevner i sin litteraturhistorie som «den merkeligste av brevskriverne i det 14. århundres Norge».
Brevene er trykt i Diplomatarium Norvegicum. Filologen Bjarne Berulfsen har utgitt en studie på grunnlag av brevene i Bergens kopibok, Kulturtradisjon fra en storhetstid (1948).
Arvid Pedersen
Arvid Pedersen (født omtrent 1500 i Skåne, sannsynligvis i Lund, død mellom 1554 og 1558) var en dansk prest og salmedikter. Han ble innskrevet i universitetsmatrikkelen i Wittenberg i 1524. Han studerte der sammen med den senere reformatoren i Viborg, Jørgen Sadolin, og opplevde reformasjonens store salmegjennombrudd i 1524. Det neste man hører om Pedersen er at han er sokneprest i en kirke på Bornholm i 1542. Han er da luthersk prest. I 1550 var han prost, og noen år senere hadde han dødd.
Pedersen bidro med 19 salmer i en salmesamling Claus Mortensen gav ut i 1529. Salmene hans utgjorde et eget avsnitt i samlingen, og dette avsnittet ble innledet med en fordansket utgave av Martin Luthers salme over de ti bud. Senere ble ytterligere tre salmer av Pedersen utgitt i 1554 av Palladius. I de norske salmebøkene Salmer 1997 og Norsk salmebok 2013 er det med en salme Pedersen oversatte fra tysk i 1529.
Blåørehonningeter
Blåørehonningeter er en fugl i slekten Melidectes i familien honningetere. Den er endemisk til Ny-Guinea.
Underarter
Det er beskrevet fem underarter av blåørehonningeter :
EM på skøyter 1977, menn
EM på skøyter 1977, menn  ble arrangert 22. og 23. januar 1977 på Fram kunstisbane i Larvik, Norge med 28 deltakere fra 11 nasjoner og med Idrettsforeningen Fram som teknisk arrangør som fikk oppdraget fra International Skating Union via Norges Skøyteforbund.
Jan Egil Storholt ble europamester, Kay Arne Stenshjemmet tok sølv og Amund Sjøbrend bronse og Sten Stensen tok fjerdeplassen slik at topp-4 ble kapret av de fire S-ene.