cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jennifer Warnes
Karriere
Etter at hun gikk ut fra videregående ble hun tilbudt et operastipendium, men valgte å heller synge folkeviser, noe som var populært på den tiden. I 1968 skrev hun kontrakt med Parrot Records, et datterselskap av Decca, som spilte inn hennes først LP. Samme år fikk hun også en rolle i tv-serien The Smother Brothers Comedy Hour.
I november 1968 fikk Warnes (da kjent under navnet «Jennifer Warren») den kvinnelige hovedrollen «Sheila» i Los Angeles' oppsetningen av musikalen Hair.
I 1970 møtte hun den kanadiske dikteren og låtskriveren Leonard Cohen, som påvirket karrieren hennes fundamentalt, og siden ble en livslang venn. Med tiden dro hun på turné til Europa med Cohens band som en bakgrunnssanger og kom siden til å også være gjestevokalist på hans album Live Songs, Various Positions, I'm Your Man og The Future. Cohens Recent Songs inkluderte også en duett med henne på sangen «The Smokey Life». I januar 1987 slapp Warnes selv det kritikerroste albumet «Famous Blue Raincoat: Songs of Leonard Cohen», der Cohen selv var med som gjestevokalist på to av sangene.
Hennes 1977 singel «Right Time of the Night» ble rost av kritikerne, og sangen nådde til topps på «Billboards Adult Contemporary Singles chart». Sangen spilte også i bakgrunnen i en av scenene i filmen Da han møtte henne (originaltittel: When Harry Met Sally).
I 1980 sang hun låta «It Goes LIke It Goes» fra filmen Norma Rae (1979), som fikk Oscar for beste originale sang.
Warnes' sang «One More Hour», fra 1981, komponert av Randy Newman, og spilt inn som en del av tittelplaten for filmen Ragtime, ble også nominert til Oscar-pris.
Påfølgende år slo hun seg sammen med Joe Cocker for å synge Buffy Sainte-Maries sang «Up Where We Belong». Sangen var skrevet for filmen En offiser og en gentleman, og ble sluppet som en singel som nådde helt til topps på Billboards Hot singelliste i USA.
I 1983 vant hun sammen med Joe Cocker en Grammy for sangen «Up Where We Belong», mens låtskriverne (Buffy Sainte-Marie og Will Jennings) ble tildelt både en Golden Globe Award og en Oscar for beste originale sang. I 1987 ble hennes duett med Bill Medley på sangen «(I've Had) The Time of My Life» inkludert på tittelplaten for filmen Dirty Dancing, og nådde nok en gang til topps på Billboard Hot 100s singleliste. Sangen vant i 1988 både Grammy og Oscar for beste originale sang.
Parkway Pantai
Selskapet er et resultat av en fusjon av det singaporske helseselskapet Parkway og det malaysiske helseselskapet Pantai.
Rolf Lislevand
Rolf Lislevand (født 30. desember 1961 i Oslo) er luttspiller, tidligmusikk-utøver, og professor ved Staatliche Hochschule für Musik i Trossingen, Tyskland. Han er bosatt i Verona.
Han studerte ved Norges musikkhøgskole 1980-84 og ved Schola Cantorum Basiliensis i Sveits 1984-87. Han spilte deretter sammen med Jordi Savall i flere tidligmusikk-ensembler, især Hesperion XXI. Han har også sitt eget Ensemble Kapsberger.
MS «Fjordtroll» (1972)
MS «Fjordtroll» er en passasjerførende katamaran, bygget i 1970 for Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane. Katamaranen gikk i rute for rederiet frem til 1989.
Boudewijn Zenden
Boudewijn "Bolo" Zenden (født 15. august 1976) i Maastricht er en nederlandsk, tidligere fotballspiller.
Zenden ble hentet til Liverpool fra Middlesbrough av Rafa Benitez sommeren 2005. Zenden gikk gratis på Bosman-overgang, og gikk også gratis videre til Marseille. Han signerte en toårs-avtale med det franske laget.
Kongeveien
Kongeveien finnes flere steder:
Se også Kongsveien (pekerside) og artikkelen om begrepet kongevei.
Brittany Hargest
Brittany Lynne Hargest (født 2. august 1988 i Durham i Nord-Carolina) er en kristen sanger og danser fra USA. Hun var det yngste medlemmet av den nå oppløste popgruppen jump5, der også broren Brandom Hargest var med.
Liv og virke
Hun er datter av Greg Hargest og Robin Hargest. Hun er metodist. Hun vokste opp i Franklin, en forstad til Nashville i Tennessee.
Fra en alder av to å, har hun sunget, spilt piano og gitar, danset og turnet. Sammen med broren har hun medvirket i mange videoer og har spilt inn flere forskjellige samlealbum. Da hun var seks år, prøvde hun seg i gruppen som skulle bli jump5, hun sang «Somewhere over the Rainbow». Hun klaget over at hun ikke sang bra, så hun valgte å satse mest på dansetalentet.
Giacomo Vassanelli
Giacomo Vassanelli (født 5. mai 1983) er en italiensk svømmer.
Han representerte Italia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han deltok i stafettene.
Laila Amalie Skarheim
Laila Amalia Skarheim (født 28. desember 1945 i Risør) er en politiker som representerer (Arbeiderpartiet) og tidligere ordfører.
Hun var ordfører i Risør fra 1988 til 1995 og var også medlem av sentralstyret i KS. Hun har blant annet vært styreleder i Arbeidsdirektoratet og i Garantikassen for fiskere og har blant annet vært styremedlem i Norsk kulturråd og i Film og Kino.
Hun er tildelt KS-medaljen og Risør kommunes frivillighetspris.
Luca Paolini
Han startet karrieren i italienske Mapei i 2002, og ble foran 2011-sesongen hentet til Team Katusha etter ønske fra Filippo Pozzato.
Han ble tatt for doping etter den syvende etappen i Tour de France 2015, og innrømmet senere samme år at han var avhengig av kokain.
Gynomonøci
Gynomonøci, av gr. gyno- (kvinne) + mon- (én) + oikos (hus) (adjektiv: gynomonøs eller gynomonoik) betegner arter av frøplanter som har tvekjønnede blomster og rene hunnlige blomster på samme individet.
Siddhartha Records
Siddhartha Records er et plateselskap grunnlagt i april 1989 av den norske komponisten og musikeren Øystein Sevåg. Selskapet har vært i kontinuerlig drift siden starten. Navnet på selskapet er inspirert av Hermann Hesses bok Siddhartha, som handler om den indiske prinsen som søkte sannhet og opplysning.
Historikk
Siddhartha Records' første utgivelse Close Your Eyes and See kom ut 1. desember 1989. Den ble i 1991 tilbudt utgivelse i USA på selskapet Music West. Sevåg valgte da å splitte territoriet slik at Siddhartha beholdt rettighetene utenfor USA. Året etter tilbød det amerikanske selskapet Windham Hill Sevåg kontrakt for tre nye album med distribusjon over hele verden, gjennom BMG (senere SonyMusic). Han fikk forhandlet frem retten til å beholde Norge som territorium for Siddhartha i denne kontrakten. Siden har Siddhartha Records vært utgiver av alle Sevågs album på det norske markedet, samt flere internasjonale markeder, avhengig av hvilke selskaper Sevåg har hatt avtaler med internasjonalt på sine respektive album.
Tim André Nilsen
Tim André Nilsen (født 7. oktober 1992 i Bergen) er en norsk fotballspiller som spiller for Fana.
Nilsen er angrepsspiller og fungerer primært som en midtspiss. Nilsen kom fra den norsk klubben Nest-Sotra Fotball. Han har tidligere spilt for bl.a. Sogndal, Mjøndalen, Ljungskille og FK Khimk i. 1. jul. 2020 signerte han for Lysekloster i 3.divisjon.
Jonathan Brandis
Jonathan Gregory Brandis (født 13. april 1976 i Danbury i Connecticut, død 12. november 2003 i Los Angeles) var en amerikansk skuespiller, regissør og manusforfatter.
Tidlig liv og karriere
Brandis ble født i Danbury i Connecticut. Han var eneste barn av Maria, en lærer og personlig manager, og Gregory Brandis, en matdistributør og brannmann. Han begynte sin karriere som barnemodell og begynte å spille i TV-reklamer. Brandis spilte sin første rolle i One Life to live da han var seks år gammel. Han flyttet til Los Angeles med sin familie i en alder av ni, og gjorde gjesteopptredener på serier som LA Law, Who's The Boss, Murder, She Wrote, The Wonder Years, Full House og Kate & Allie.
I en alder av fjorten år fikk han sin første hovedrolle i The Neverending Story II: The Next Chapter som Bastian Bux, en ung gutt som returnerer til en verden av undring på vingene i sin fantasi. Samme år spilte Brandis den unge Bill Denbrough, hovedpersonen i miniserien It i 1990, basert på den episke skrekkromanen av Stephen King. Etter dette dukket Brandis opp i Sidekicks sammen med Chuck Norris og Ladybugs med skuespiller Rodney Dangerfield. I en alder av sytten gjorde Brandis en av sine mest kjente roller, som vitenskapelig vidunderbarn Lucas Wolenczak i Steven Spielbergs futuristiske science fiction-serie SeaQuest DSV. Rollen gjorde ham til tenåringsstjerne.
I tillegg til skuespill regisserte Brandis flere uavhengige filmer og forfattet manus. Under hans tid i SeaQuest DSV skrev han en episode av serien med tittelen «The Siamese Dream». Han produserte og regisserte også kortfilmen Slainville Boys, kort tid før sin død. Hans siste film var Bad Girls from Valley High med Julie Benz, Monica Keena, Christopher Lloyd og Janet Leigh.
Privat
Brandis datet skuespiller og sanger Tatyana Ali fra 1995 til 1998.
Dødsfall
Den 12. november 2003 døde Brandis ved Cedars-Sinai Medical Center i Los Angeles av skadene han pådro seg etter at han hengte seg. Han ble 27 år gammel.
Andromonøci
Andromonøci, av gr. andro- (mann) + mon- (én) + oikos (hus) (adjektiv: andromonøs eller andromonoik) betegner arter av frøplanter som har tvekjønnede blomster og rene hannlige blomster på samme individet.
Tom Eilert Karlsen
Tom Eilert Karlsen (født 1974) er en norsk tidligere svømmer som representerte IL Varg.
Han vant 37 NM-gull og 49 NM-medaljer i perioden 1992–2001. Han vant kongepokalen i 1999.
Johannes Christiansen
Johannes Christiansen (født 17. oktober 1850 i Askim, død 5. juli 1913 ) var en norsk politiker for Venstre.
Johannes Christiansen ble født i Askim, men flyttet til Skiptvet. Han var viseordfører fra 1884 til 1887 og ordfører fra 1888 til 1889. Han trakk seg fra lokalpolitikken da han ble lensmann i Skiptvet i 1889, en stilling han hadde frem til 1913. Han var skolestyrets formann fra 1896 til 1897 og han ble valgt inn på Stortinget i 1900 for Smaalenenes amt. Han satt kun i én periode.
Jernej Godec
Jernej Godec (født 16. januar 1986) er en slovensk svømmer.
Han representerte Slovenia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han deltok i stafettene.
Ilja Iljin
Ilja Aleksandrovitsj Iljin (russisk: Илья Александрович Ильин; født 24. mai 1988) er en kasakhstansk vektløfter, som konkurrerer i klassen 94 kg. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representere han Kasakhstan der ble disket etter å ha tatt gull.
Arathorn II
Arathorn II, sønn av Arador av Valandils hus, er en fiktiv karakter fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den femtende Høvdingen av Dúnedain.
Som sine forfedre før han, var han blitt oppfostret av Elrond i Kløvendal mens hans far Arador holdt til i villmarken. Arathorn ba om Gilraens hånd i en svært ung alder. Og selv om hennes far, Dírhael, satte seg imot dette giftermålet til å begynne med, fordi han forutså at Arathorn kom til å få et kort liv, men hans kone Ivorwen fikk overtalt han til å gå med på giftet likevel. De giftet seg i 2929, og i 2931 fikk de sønnen Aragorn.
Arathorn ble Høvding av Nordens Dúnedain i år 2930 T.T., da hans far ble fanget av troll. Han styrte i bare tre år, fram til 2933, da han selv ble drept av en pil mens han jaktet på orker. Arathorn II ble ikke mer enn 60 år gammel (noe som er svært lit for en av Dúnedain). Han ble etterfulgt av sin sønn, Aragorn II, som da ennå bare var et spedbarn, som også var kjent som Elessar Telcontar, og som tok opp igjen Gondors krone.
Dúnedain du Nord Lijst van hoofden van de Dúnedain Wodzowie Dúnedainów
Vekselstrøm
Vekselstrøm refererer til elektrisk strøm som endrer sin retning (polaritet) syklisk med tiden, slik at positive og negative øyeblikksverdier er gjentagende, og slik at middelverdien av strømmen over tid er lik null. Ordet brukes også generelt som en benevnelse for et elektrisk kraftsystem med vekselspenning. Det motsatte av vekselstrøm er likestrøm, der strømmen og spenningens polaritet ikke skifter.
På verdensbasis er praktisk talt all elektrisk energiforsyning basert på sinusformet vekselstrøm. Årsakene til dette er at produksjon, overføring, transformering, omforming (endring av frekvens) og bruk av elektrisitet med vekselspenning er det mest økonomiske og tekniske optimale. For husholdninger er enfase vekselstrøm det mest vanlige, mens for all annen energioverføring er trefasestrøm enerådende.
Høyfrekvente vekselstrømmer blir brukt i telekommunikasjon, i medisinsk utstyr og i en rekke annet type elektronisk utstyr.
Podlasie
Podlasie er en historisk region i den østlige del av Polen og den vestlige del av Belarus. Den ligger mellom elven Biebrza i nord og sin naturlige fortsettelse i sør – Polesie-området. Geologisk ilhører det De volhynske trappene, landskapsmessig kjent som Volhyn-podolske høyland. Området kalles Podlasie, Podlasze eller Podlasko på polsk, Падляшша (Padljasjsja) på belarusisk, Підлісся (Pidlissja), Підлясіє (Pidljasije) eller Підляхія (Pidljahija) på ukrainsk, Подляасье (Podljasie) på russisk, Palenkė på litauisk og Podlachia på latin.
Vekselstrøm
Teknikken for å beskrive, beregne og kalkulere komponenter og systemer for vekselstrøm gjør bruk av en rekke matematiske teknikker. Det er utviklet metoder som har til hensikt å forenkle beregningene ved hjelp av forskjellige transformasjoner. Dermed kan enkle konsepter fra kretsanalyse for likestrøm benyttes. For eksempel er behandling av vekselstrøm og -spenning som tidsvariable reelle trigonometriske funksjoner tungvint, mens transformasjon over til kompleksplanet gjør beregningene betydelig enklere.
Begrepsavklaring
International Electrotechnical Commission (IEC) definerer vekselstrøm slik: «En strøm som er en periodisk funksjon av tid der likestrømkomponenten er lik null, eller som er så liten at den kan neglisjeres.» Definisjonen av vekselspenning i IEC's termliste er eksakt lik, og i elektroteknikken forekommer disse to størrelsene som gjensidig avhengige fysiske størrelser, der impedansen i lasten (som strømmen går gjennom og spenningen ligger over) gir forholdet mellom dem.
Både i dagligtale og i fagsammenheng betegner vekselstrøm elektrisk energiforsyning (kraftforsyning eller kraftoverføring) basert på sinusformet vekselspenning og -strøm. Konseptuelt spiller det ingen stor rolle om et slikt kraftsystem omtales med sin sinusformede spenning eller strøm. Uttrykket brukes ofte for å poengtere forskjellen fra likestrøm, uavhengig om det egentlig dreier seg om en spenning. I dagligtale er strøm brukt for elektrisitet generelt (strøm og spenning), mens i fagspråk benyttes begrepene strøm og spenning strikt adskilt.
I engelsk språkbruk brukes begrepet AC som står for «Alternating current» og som direkte oversatt betyr «vekslende strøm», dette i motsetning til DC som står for «Direct current», altså likestrøm. Også i engelsk språkbruk er det vanlig å omtale elektrisk kraftforsyning som AC.
De aller første forsøkene med en elektrisk motor
Den første generator som produserte en spenning basert på elektromagnetisk induksjon ble konstruert i 1832 av den franske instrumentmakeren Hippolyte Pixii. Dette ble diskutert på et møte i Det franske vitenskapsakademiet (Académie des Sciences) i september 1832, og allerede i juli ble oppfinnelsen omtalt i Annales de Chimie. Denne enkle generatoren består som tegningen til høyre viser av en hesteskoformet permanentmagnet som roterer under to spoler. Utover 1800-tallet var det mange forsøk på å lage en fungerende og praktisk nyttig generator og elektrisk motor, men få lykkes med å få noen særlig stor ytelse ut av sine maskiner.
Den tyske ingeniøren og fysikeren Moritz Hermann von Jacobi holdes for å være den første til å lage en praktisk anvendbar elektrisk motor. Han skrev i Annalen der Physik i mai 1834 at han hadde konstruert en elektrisk motor som utviklet en effekt på 15 W. Et år tidligere hadde den amerikanske smeden Thomas Davenport gjort det kjent at han hadde konstruert en elektrisk motor som kunne yte 4,5 W. Det virkelige gjennombruddet kom da von Jacobi lykkes med å konstruere en motor som kunne yte 300 W. Han brukte motoren til å drive en båt, som han under en demonstrasjon fraktet 14 personer over en elv i St. Petersburg. For å drive motoren hadde båten sinkbatterier med en samlet vekt på 200 kg. Denne båtturen fant sted den 13. september 1838. I årene etter og frem til 1866 ble det tatt ut hele 100 patenter på elektriske motorer bare i England.
Strømkrigen
Alle de tidlige eksperimentene med elektriske motorer og generatorer skjedde med likespenning. På slutten av 1800-tallet ble elektrisitet først og fremst brukt til belysning. For å drive lysbuelamper, som på denne tiden var vanlig, fungerte det fint å bruke likestrøm. I USA bygget Thomas Edison opp et stort forretningsimperium bygget på systemer for likestrøm. En av verdens første kraftstasjoner, Pearl Street Station, ble satt i drift i New York i 1882, og det var Edisons firma som sto bak. Edison var grunnlegger av General Electric.
En av Edisons store rivaler var oppfinneren og industrimannen George Westinghouse. Westinghouse ble oppmerksom på den serbisk-amerikanske ingeniøren Nikola Tesla som gjorde flere fremskritt med systemer for vekselstrøm. Tesla arbeidet med eksperimenter med tofasede generatorer, overføringslinjer med fire faseledere og tilhørende motorer. Edison på sin side uttrykte liten tro på at noe vellykket vekselstrømsystem noen gang ville se dagens lys. Disse stridighetene er kjent som strømkrigen.
Imidlertid har kraftsystemer basert på likestrøm den store ulempen at avstanden mellom kraftverket med generatorene, og forbrukerne ikke kan være særlig lang. Grunnen er at disse systemene ikke kan få noen særlig høy spenning. Dette har blant annet sin årsak i konstruksjonsmessige forhold i en likestrømsgenerator. En annen ting er at en innretting for å heve spenningen, som en transformator gjør i et vekselstrømssystem, ikke var mulig før moderne kraftelektronikk ble utviklet. Disse forholdene gjør at spenningen må holdes lav og dermed vil spenningsfallet bli stort over lengre avstander.
Vanskene med en fungerende vekselstrømsmotor
Den italienske professoren Galileo Ferraris lyktes å bygge en liten tofase asynkronmotor i 1885. Ferraris trodde feilaktig at en slik maskin aldri kunne oppnå en større virkningsgrad en 50 %. Han mistet derfor interessen for videreutvikling av sitt prinsipp. På denne tiden var det flere i Europa som arbeidet med å lage en praktisk anvendbar vekselstrømsmotor.
Den første som både konstruerte en trefasemotor og lyktes med å få denne satt i produksjon var sveitsisk-russeren Mikhail Dolivo-Dobrovolskij. Han var sjefingeniør ved Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft (AEG), og i 1889 fant han opp en trefase asynkronmotor som virket svært lovende. Samtidig oppfant han flere andre viktige oppfinnelser, blant annet av en transformator som han også fikk patent på i 1889. Dolivo-Dobrowolsky var også den første til å finne ut at vinklingene i en motor eller generator kan kobles i stjerne eller trekant. Han fant videre ut at et trefasesystem ikke behøver mer enn tre ledere for overføring av elektrisk energi. Samtidig fikk svensken Jonas Wenström i april 1889 patent på et trefasesystem. Wenström bygde i 1893 en 13 km lang trefase kraftledning i Sverige. Han hadde sannsynligvis gjort sine eksperimenter uten å vite at andre også utviklet trefasesystemer.
Utviklingen av transformator for kraftoverføring
Høsten 1884 ble de tre ingeniørene Károly Zipernowsky, Ottó Titusz Bláthy og Miksa Déri (kjent som ZBD-gruppen) tilknyttet den ungarske fabrikken Ganz. I 1885 sendte de inn en felles patentsøknad for nye transformatorer (senere kalt ZBD-transformatorer). Her ble to konstruksjoner beskrevet med lukkede magnetiske kretser hvor viklingene av kobber enten var rundt en ringkjerne av jerntråd, eller omgitt av en jernkjerne. I løpet av høsten 1884 hadde Ganz-fabrikken utført leveringer av verdens fem første høyeffektive transformatorer for vekselstrøm, den første av disse enhetene forlot fabrikken den 16. september 1884. Denne første enheten hadde følgende spesifikasjoner: 1400 VA, 40 Hz, 120/72 V, 11,6/19,4 A, enfase og mantelkjerne. De nye transformatorene var 3,4 ganger mer effektiv enn de tidligere konstruksjoner med åpen jernkjerne.
ZBD-gruppens patenter inkluderte to andre store nyvinninger: I stedet for å seriekoble lastene lot de forbruksapparatene heller være parallellkoblede. Den andre oppfinnelsen gikk ut på å ha veldig stort vindingsforhold, forholdet mellom antallet vindinger i viklingen på transformatorens primær- og sekundærside. Dermed kunne spenningen i forsyningsnettet være mye høyere (opprinnelig 1400 til 2000 V) enn spenningen som ble benyttet til lampene (lastene) (100 V ble opprinnelig brukt). Med parallellkoblede laster i distribusjonsnettet og lukket jernkjerne i transformatorene var det endelig teknisk og økonomisk mulig å anvende vekselstrøm til belysning utendørs og i boliger og bedrifter. Bláthy hadde foreslått bruk av lukkede jernkjerner, Zipernowsky hadde ideen om parallellkoblede belastninger og Déri hadde utført de praktiske forsøkene.
Den internasjonale elektrotekniske utstilling i Frankfurt am Main
Gjennombruddet for vekselstrøm regnes å være Den internasjonale elektrotekniske utstillingen i 1891 i Frankfurt am Main i Tyskland. Til denne utstillingen ble det bygget en 175 km lang kraftlinje med en spenning på 25 kV. Dette var en trefaselinje som kunne overføre 220 kW, og energien ble brukt til å drive en pumpe som sørget for vann i et kunstig fossefall i en av paviljongene på utstillingen. Det var for øvrig Dolivo-Dobrowolsky som konstruerte kraftledningen og Maschinenfabrik Oerlikon og AEG som produserte utstyret.
Til denne utstillingen kom det ingeniører og industriherrer fra hele verden. Disse skjønte raskt at bare et system basert på vekselstrøm kunne overføre store energimengder over store avstander. De store foretakene som Siemens, General Electric og Westinghouse begynte etter dette å utvikle systemer og komponenter for vekselstrøm. Nikola Tesla ble engasjert av Westinghouse for å bygge den første kraftledningen i USA for trefase vekselspenning. Denne stod ferdig i 1896, og gikk fra Niagarafallene til Buffalo i delstaten New York.
Betydningen av høy spenning
Vekselstrøm demonstrerte sin overlegenhet i forhold til likestrøm i 1890-årene, spesielt med tanke på overføring av elektrisk energi over store avstander. Etter dette skjedde en rask utbygging av kraftsystemer over hele verden. Som påpekt i avsnittene over var det en grunnforutsetning med høy spenning for overføring av elektrisitet over lange avstander. Dette har å gjøre med tapene i kraftledningene som er gitt av forholdet P = RI2, der P er effekten som utvikles i kraftledningen (og fører til varmetap), R er den ohmske motstanden i kraftledningen og I er strømmen som skal overføres. Strømmen skal kvadreres slik at det betyr mye for tapene om denne er stor.
Effekten som skal overføres er gitt av uttrykket P = IU. Av dette enkle uttrykket ser en at om det skal overføres en gitt effektmengde, er det likegyldig om I eller U er stor. Derimot spiller dette en stor rolle for tapene; derfor velges en stor spenning, og dermed reduseres strømmen og varmetapene i overføringen. På lignende måte reduseres også spenningsfallet i kraftledningen. Med en sinusformet strøm og spenning kan transformatorer brukes mellom forskjellige nettnivåer, slik at spenningen tilpasses det som er teknisk/økonomisk optimalt.
For store generatorer i kraftstasjoner er spenningen typisk i området 11–35 kV. I kraftoverføringen i sentralnettet er spenningen mellom 230–500 kV, men dette varierer mye fra land til land. I Nord-Amerika er 500 kV ofte høyeste spenning, i Europa noen lavere. I regionalnettet er spenningen ofte mellom 69–138 kV og for distribusjonsnettet ligger den mellom 4,0–34,5 kV. Som forbrukerspenning er 120 og 240 V vanlig i Nord-Amerika, mens i Europa og mange andre regioner er spenningen typisk 230 V.
Siden 1950-årene ble det forsket på likeretterteknologi for å overføre store energimengder over svært store avstander. Dermed ble likestrøm for kraftoverføring i spesielle situasjoner attraktivt. Dette konseptet kalles for HVDC (High Voltage Direct Current). Det første kommersielle anlegget var strømforsyningen fra Fastlands-Sverige til øygruppen Gotland i 1954. Her ble det brukt en sjøkabel på 96 km. Konseptet med HVDC brukes som nevnt i spesielle tilfeller, dette gjelder kraftoverføring på over 500 km og i forbindelse med kabler lengre enn 50 km. Fremdeles er det vekselstrøm som har klart størst utbredelse.
Trefaset vekselstrøm for motordrift
Som nevnt i den historiske oversikten eksperimenterte Tesla og andre med systemer for én- og tofase vekselstrøm, men uten at dette førte frem til en vellykket motor. Det var først med trefasesystemet at en fikk motorer som ga stor praktisk nytte. Årsaken til dette er at med trefasestrøm er det mulig å få et roterende symmetrisk magnetfelt. Dermed vil drivmoment på rotoren være høyt både ved oppstart og drift ved normalt turtall. Ved å endre på antallet og distribusjonen av de elektriske viklinger (spoler) i en motor kan forskjellige hastigheter oppnås. Dette er et viktig grunnlag for vekselstrømsmotorer (asynkron- eller synkronmaskiner). Riktignok vil en- eller tofasemotorer kunne rotere, men tilstrekkelig startmoment og ujevnt moment er blant ulempene. Det finnes mange typer elektriske motorer som ikke trenger forsyning med trefasestrøm, men disse konstrueres sjeldent for store ytelser.
En ulempe med vekselstrømsmotorer er at de i sin natur har en hastighet gitt av frekvensen til spenningen. Med utviklingen av halvlederteknologi er det imidlertid i dag vanlig med små og billige omformere som kan styre turtallet for elektriske motorer innenfor et stort område. Disse ulempene med vekselstrømsmotorer er årsaken til at strømforsyning til tog, trikker og tunnelbaner tidligere kun ble forsynt med likespenning. I slike motordrifter er hastighetsstyring vesentlig og likestrømsmotorer utmerker seg med sin enkle kontroll av turtallet.
Vekselstrøm har store fordeler sammenlignet med likespenning ved at kraftsystemene kan ha flere forskjellige spenningsnivåer. Store kraftsystemer har fordeler ved at systemene kan ha stor pålitelighet uten at den totale reservekapasiteten må gjøres uforholdsmessig stor. Forskjellige energikilder kan utnyttes over et stort geografisk område, for eksempel er praktisk talt hele Nord-Amerika sammenkoblet til ett stort kraftnett. Av andre fordeler kan nevnes at vekselstrømsgeneratorer er mye enklere i sin oppbygging enn generatorer for likestrøm. På samme måte er også vekselspenningsmotorer enklere og billigere.
Vekselspenningskilden
Synkronmaskinen er i dag så å si enerådende som generator. Synkrongeneratorens navn henspiller på at frekvensen til spenningen som blir generert er proporsjonal med turtallet til rotoren. Rotoren kalles også polhjulet og har elektriske viklinger som gir et magnetisk felt. Rotoren forsynes via sleperinger fra en ytre likespenningskilde. Altså motsatt av animasjonen til høyre der den ytre kretsen er koblet til rotoren via sleperingene.
For mindre lokal elektrisitetsforsyning kan strømforsyningen gjøre bruk av vekselrettere basert på halvlederelektronikk, også kalt kraftelektronikk. Det kan for eksempel være snakk om solcellepaneler som produserer likestrøm som må omformes til vekselstrøm for å kunne overføres over kraftnettet. Et annet tilfelle kan være reservestrømforsyning, som brukes ved brudd i overliggende kraftnett, der elektriske batterier som gir likespenning omformes til vekselspenning.
Andre bruksområder for vekselstrøm
Innenfor luftfart, maritime installasjoner, marinefartøyer og romfart brukes det i en viss utstrekning systemer for kraftforsyning med 400 Hz. Fordelen med dette er at vekten av apparater kan bli mindre og at motorer kan ha høye hastigheter.
Vekselstrøm med høye frekvenser brukes til induktiv oppvarming i forbindelese med induksjonsplater. Her er det vanlig med vekselstrøm med frekvenser mellom 20 – 100 kHz. Oppvarmingen skjer ved at det oppstår virvelstrømmer i kjeler med bunn av ferromagnetisk materiale (jern).
Et annet bruksområde er dielektrisk oppvarming, for eksempel lameller av tre som en ønsker å lime sammen og gi spesielle former. Ved at det settes opp et elektrisk felt med høy frekvens utvikles det varme i limet og dette tørker hurtig. Dette kan være aktuelt ved møbelproduksjon.
Innenfor en rekke elektroniske anvendelsesområder brukes høyfrekvent vekselstrøm, som telefoni, radio, fjernsyn og radarer. Innenfor disse fagfeltene er gjerne den høye frekvensen en egne utfordring ved at skinneffekt oppstår i lederne. Det vil si at strømmen går i overflaten av lederne og at bare en liten del av tverrsnittet bærer strøm. En måte å bøte på dette er å gi lederne meget tynne kordeler.
Sinusformet vekselstrøm og spenning
Av fundamental betydning for all energiforsyning med vekselstrøm er at strømmer og spenninger varierer som en sinusfunksjon med tiden. En generell sinusformet vekselstrøm og -spenning kan skrives:
der
Tiden for en periode, sykluser, perioden eller periodetiden er:
Antall perioder per sekund, frekvensen eller periodetallet er:
Vinkelfrekvensen som er brukt i funksjonene over er gitt av følgende sammenheng med frekvensen:
Enheten for frekvens er Hz, for periodetiden [s-1] og for vinkelfrekvens [rad/s].
Karakteristiske størrelser for en vekselstrøm eller spenning
I figuren til høyre er det vist fire forskjellige størrelser for en sinusformet vekselspenning, disse vil være de samme for vekselstrøm. Størrelsene kan beskrives slik:
Med en nettfrekvens 60 Hz som brukes i USA og Canada har en periodetid på T = 16,67 ms, mens med en frekvens på 50 Hz blir periodetiden T = 20 ms. For banestrømforsyning i Sveits, Østerrike, Tyskland, Sverige og Norge er 16 ⅔ Hz vanlig, og periodetiden for denne er 60 ms.
Effektivverdi – RMS
Tidsvarierende spenninger og strømmer er upraktiske størrelser for kalkulasjoner og beregninger, og en generell måte å beskrive en størrelse som kan være både positiv og negativ er effektivverdier eller rms. Begrepet rms er vanlig i norsk ordbruk, og står for root-mean-square. En norsk oversettelse av rms kan være «kvadratroten av det kvadrerte gjennomsnittet». Metoden går ut på at størrelsen, her en kontinuerlig sinusfunksjon for strøm eller spenning først kvadreres, så finner en gjennomsnittet og deretter tas kvadratroten av dette. Ut fra dette kvadreres først sinusfunksjonen for strømmen (eller spenningen) over én periode (én sinusperiode):
her er det antatt at faseforskyvningen er lik null (α=0º) og at alle størrelsene er de samme som definert lenger opp. Fra trigonometrien brukes en sammenheng for kvadrering av en sinusfunksjonen:
innsatt gir dette:
Gjennomsnittet av cos 2ωt er null fordi dette er en funksjon som er positiv i en halvperiode og negativ den andre. Gjennomsnittet av i2 er dermed. Til sist skal kvadratroten av uttrykket finnes, dermed er sammenhengen mellom toppverdien og effektivverdien gitt av:
Dette kalles effektivverdien eller rms av en sinusformet vekselstrøm. Som nevnt er formelen og utledningen for en vekselspenning identisk:
Ofte skriver en bare U eller I når en mener rms-verdien for disse størrelsene. Faktoren \sqrt{2} kalles i engelskspråklig litteratur crest factor og dette ordet brukes også en del på norsk. Faktoren vil være forskjellig alt etter strømmen eller spenningens form. En annen størrelse er formfaktoren som angir forholdet mellom effektivverdien av strømmen eller spenningen og middelverdien over en halv periode:
Ved sinusformet strøm og spenning er formfaktoren 1,11. For øvrig er formelen for rms-formelen for en generell tidsvarierende strøm i(t):
og for en spenning:
Som et eksempel kan en finne toppverdien av spenningen som er vanlig i distribusjonsnettet. I Europa er 230 V vanlig og ved å multiplisere denne med finner en at toppverdien er 325 V.
Vekselstrømmotstand
I vekselstrømsteknikken brukes ordet impedans for motstand, denne deles inn i to størrelser, resistans og reaktans. Resistansen, eller ohmsk motstand, er det samme som i en vekselstrømskrets, mens reaktansen er en type motstand som gir spenningsfall over spoler og kondensatorer. En gir impedansen symbolet Z, resistansen symbolet R og reaktansen X.
Resistans
Om elementet Z, i kretsen over til høyre er en motstand med en gitt resistans R, (Z = R) og spenningskilden gir en sinusformet vekselspenning vil det gå en sinusformet strøm gjennom kretsen. I henhold til Ohms lov vil det oppstå en spenning over motstanden, som funksjon av tiden vil denne bli:
Spenningen og strømmen er begge proporsjonal med. Relasjonen mellom strøm og spenning er den samme som i en likestrømkrets. Brukes effektivverdier kan spenningen over en ohmsk motstand skrives:
Induktans i en vekselstrømskrets – Induktiv reaktans
Elementet Z i kretsen over til høyre byttes ut med en spole, også kalt reaktor eller induktans, denne forutsettes å være ideell, altså at den er uten ohmsk motstand. Induktivitet er en egenskap med alle elektriske ledere og har sammenheng med det magnetiske feltet som en elektrisk strøm fører med seg. For å forsterke denne effekten brukes det ofte en vikling med mange vindinger, omtrent som sytråd på en trådsnelle. Vindingene er isolert fra hverandre ved at lederne er dekket av et isolerende materiale, vindingene selv er typisk laget av kopper. Denne komponenten kalles altså for en spole.
I henhold til Faradays lov vil dette oppsettet føre til en indusert spenning i spolen:
Når det nå settes på en sinusformet spenning vil det igjen gå en sinusformet strøm i kretsen, og spolen vil reagere med å sette opp en spenning som er motsatt rettet av strømretningen gjennom den. Matematisk kan dette utledes slik:
Det vil oppstå en motindusert spenning i spolen ved økende strøm som er proporsjonal med endringshastigheten av strømmen. Der strømmen har sin største endringshastighet, altså der sinuskurven er brattest, vil størst spenning oppstå. Likeledes vil strømmen ha sin laveste endringshastighet ved maksimum- og minimumspunktet på sinuskurven, og her vil spenningen over spolen være null.
I likningen over er vinkelen 90º et uttrykk for at strømmen er etter spenningen. Det er alltid vanlig å bruke spenningen som referanse.
Begrepet induktiv reaktans defineres som XL = ω L og da kan spenningsfallet skrives slik:
Enheten for reaktans er Ohm (Ω), det samme som for ohmsk motstand. Reaktans er en egenskap som i praksis oppstår i alle ledere og kretselementer som fører vekselstrøm. I en kraftledning fører det til spenningsfall og er en størrelse en derfor prøver å redusere. Størrelsen av reaktansen er direkte proporsjonal med frekvensen, noe som er en egenskap som i mange tilfeller er ønsket. I elektriske og elektroniske kretser er det ofte spenninger og strømmer med forskjellige frekvenser. En spole kan tilpasses for å slippe gjennom noen og stanse andre frekvenser: Et lavtpassfilter slipper gjennom lave frekvenser, men blokkerer for høye. Dette er tilfelle for en basshøytaler der det er ønskelig at bare de lave frekvensene skal slippe inn.
Kapasitans i en vekselstrømskrets – Kapasitiv reaktans
Om en i kretsen over til høyre setter inn en kondensator med kapasitans C vil det gå en strøm i kretsen når det påtrykkes vekselspenning. Forholdet mellom strøm (i) og ladning (Q) er gitt av selve definisjonen av kapasitans:
Når det settes på en sinusformet vekselspenning vil strømmen gjennom kretsen kunne uttrykkes slik:
Ved å integrere uttrykket får en:
Ved å sette inn for definisjonen av kapasitans, Q = C uC, i uttrykket over fås:
Av ligningene som er utledet her kan en se at øyeblikksverdien av strømmen er proporsjonal med endring av ladningen og med endringen av spenningen. Med å bruke den trigonometriske identiteten, kan uttrykket over skrives slik:
Vinkelen – 90º sier at spenningen over en kondensator blir faseforskjøvet med en kvart periode. Dette kan også sies som at toppverdien av spenningen over kondensatoren oppstår 90º etter at strømmen har sin toppverdi. Det er vanlig å definere dette som den fysiske størrelsen kapasitiv reaktans, som uttrykkes matematisk slik:
Og ved å bruke denne størrelsen og effektivverdier av strøm og spenning kan spenningen over en kondensator i en vekselspenningskrets skrives:
Enheten for kapsitiv reaktans er Ohm (Ω), det samme som for ohmsk motstand og induktiv reaktans. Kapasitiv reaktans er en egenskap med kondensatorer som får dem til å oppføre seg motsatt av spoler: En kapasitans har en reaktans som er invers proporsjonal med størrelsen av kapasistansen og med frekvensen. Den blokkerer for lave frekvenser og for likestrøm, men slipper høye frekvenser gjennom. I elektriske kretser og i elektronikken brukes disse som høypassfiltre når en vil oppnå slike egenskaper.
Forholdet mellom impedans, resistans og reaktans
En elektrisk vekselstrømskrets kan bestå av både impedans, resistans og reaktans. Forholdet mellom disse tre størrelsene uttrykkes slik:
Lenger ned vil det bli vist noen basale sammenhenger for strøm, spenning og impedans i forskjellige vekselstrømskretser.
Effekt utviklet i en resistans
Når det går vekselstrøm gjennom en resistans er strømmen og spenningsfallet over den i fase, som figuren til høyre viser. Her er momentanverdien av effekten vist som en kurve som er produktet av momentanverdien av strøm og spenning. Legg merke til at kurven for effekt alltid er over x-aksen, noe som uttrykker at resistansen alltid mottar energi. Imidlertid er ikke effekten konstant, men varierer med samme periodisitet som strøm og spenning. Effektkurven er symmetrisk om en verdi som er nøyaktig halvparten av dens toppverdi, dette tilsvarer også middelverdien av effekten. Denne kan dermed skrives slik:
På samme måte kan dette uttrykkes ved hjelp av rms-verdiene av strøm og spenning:
Ohms lov gjelder for rms-verdier, altså og dermed kan effekten uttrykkes i alle de tre grunnformene for effekt i en resistans:
Vanligvis er det underforstått at det er middeldefekten som er av interesse og som omtales, dermed skriver en som regel kun P.
Effekt utviklet i en spole eller kondensator
Figuren til høyre viser et tilfelle der vekselspenning og -strøm er 90º faseforskjøvet. Strømmen ligger etter spenningen, men andre ord er dette en ideell induktiv krets. Effekten er vist som den fiolette kurven som en symmetrisk om x-aksen. Effekten er altså positiv en halvperiode og negativ i den andre. Det betyr at middeleffekten er null, men allikevel utveksles det energi i kretsen. Når effekten er positiv fornyes spolen med energi for å bygge opp magnetfeltet og når effekten er negativ betyr det at magnetfeltet svekkes slik at energien gis tilbake.
Med en kondensator hadde kurvene sette like ut, men strømmen hadde kommet før spenningen. Kurven for effekt hadde hatt samme form, og middeleffekten ville også i dette tilfellet vært null. I en slik krets utveksles det effekt mellom kondensator og spenningskilden ved at det elektriske feltet i kondensatoren bygges opp og ned. En kaller dette for reaktiv effekt som gis symbolet Q og denne måles i VAr ( uttales «voltampere reaktiv»).
The Voyage of H. M. S. Beagle
The Voyage of H. M. S. Beagle er en bok skrevet av Charles Darwin om verdensomseilingen til skipet «Beagle» og utgitt i 1839. Skipet satte seil fra Plymouth den 27. desember 1831 under kaptein Robert FitzRoy, som hadde tatt med den 22-årige Darwin som forsker og dannet samtalepartner. Ekspedisjonen var planlagt å vare to år, men varte nesten fem; «Beagle» kom ikke hjem før 2. oktober 1836. Darwin brukte det meste av denne tiden til å utforske på land (tre år og tre måneder på land; 18 måneder på havet).
Vekselstrøm
Effekt i en krets med både motstand, spole og kondensator
I tilfelle der faseforskyvningen mellom strøm og spenning er mindre enn 90° betyr dette at kretsen kan være sammensatt av både motstand, spole og kondensator. I figuren til venstre er faseforskyvningen rundt 45°, noe som betyr at kretsen både er resitiv og induktiv. Fordi strømmen er etter spenning er det snakk om induktiv reaktans. Formelen for gjennomsnittlig aktiv og reaktiv effekt er henholdsvis:
The Voyage of H. M. S. Beagle
Boken er en reiseskildring, samtidig som den er en detaljert vitenskapelig feltjournal som dekker biologi, geologi og antropologi og demonstrerer Darwins skarpe observasjonsevner. Den ble skrevet på en tid da vesteuropeere fortsatt utforsket store deler av verden. I ettertid kan man se at ideer som Darwin senere skulle utvikle til sin teori om evolusjon ved naturlig seleksjon, er antydet i denne boken. Også Darwins avsky for slaveriet kommer tydelig til uttrykk gjennom skildringene.
Vekselstrøm
Effekt i en krets med både motstand, spole og kondensator
der:
The Voyage of H. M. S. Beagle
Utgaver
Boken var opprinnelig bind III (bindtittel Journal and Remarks, «Journal og kommentarer») av kaptein FitzRoys firebindsverk Narrative of the Surveying Voyages of His Majesty's Ships Adventure and Beagle, between the Years 1826 and 1836, Describing their Examination of the Southern Shores of South America, and the Beagle's Circumnavigation of the Globe («Beretningen fra oppdagelsesreisene til Hans Majestets skip ’Adventure’ og ’Beagle’ mellom 1826 og 1836, med en beskrivelse av deres undersøkelse av Sør-Amerikas sørkyst og ’Beagles’ verdensomseiling»). Denne kom ut i mai 1839, og Darwins bind var på 615 sider.
Vekselstrøm
Effekt i en krets med både motstand, spole og kondensator
I figuren til venstre er den relative faseforskyvningen rundt 45° og effektfaktoren blir da 0,707. For å gjøre forskjell på induktiv og kapasitiv effektfaktor kunne en ha brukt fortegn, men misforståelser unngås om en heller skriver «cos φ = 0,7 kapasitiv» eller «cos φ = 0,9 induktiv».
En annen viktig størrelse er syneffekten som er produktet av spenning og strøm:
The Voyage of H. M. S. Beagle
Utgaver
Boken viste seg å være veldig populær. Utgiveren Henry Colburn i London utga derfor i august samme år en ellers identisk utgave som en selvstendig bok med tittelen Journal of the Researches into the Geology and Natural History of the Various Countries Visited by H. M. S. Beagle, under the Command of Captain FitzRoy, R.N. from 1832 to 1836 («Journal over de geologiske og naturhistoriske undersøkelsene av de forskjellige landene som ble besøkt av HMS ’Beagle’ under RN-kaptein FitzRoys kommando fra 1832 til 1836»).
Vekselstrøm
Effekt i en krets med både motstand, spole og kondensator
eller om det brukes effektivverdier:
The Voyage of H. M. S. Beagle
Utgaver
1845 utga Darwin en revidert annenutgave, som bl.a. tok høyde for nye tolkninger av samlingene og Darwins endrede ideer om evolusjon. Den fullstendige tittelen lød nå Journal of the Researches into the Natural History and Geology of the Countries Visited during the Voyage of H. M. S. Beagle round the World, under the Command of Capt. Fitz Roy, R.N. from 1832 to 1836 («Journal over de naturhistoriske og geologiske undersøkelsene av landene som ble besøkt under HMS ’Beagles’ verdensomseiling under RN-kaptein FitzRoys kommando fra 1832 til 1836»). Utgiveren var denne gang John Murray og omfanget på 519 sider.
Vekselstrøm
Effekt i en krets med både motstand, spole og kondensator
Lenger opp ble det vist at formelen for aktiv effekt utviklet i en motstand, P, hadde samme form. Det vil altså si at i en rent ohmsk krets er S = P. Derimot i en sammensatt krets av alle de tre typene elektrisk effekt vil sammenhengen være slik:
The Voyage of H. M. S. Beagle
Utgaver
Boken fortsatte å komme i nye opplag også etter Darwins død. Den ble dessuten oversatt til en rekke språk. Av nordiske språk har den blitt oversatt til dansk (Rejseiagttagelser, 1870; Rejse om Jorden, 1876) og svensk (En naturforskares resa omkring jorden, 1872).
Vekselstrøm
Fasevektor for sinusformede strømmer og spenninger
Bearbeidelse av trigonometriske funksjoner ved analyse av vekselstrømskretser er tungvint og et mye brukt system er fasevektorer. Eulers formel sier generelt at en eksponentialfunksjon kan uttrykkes som en sinusfunksjon:
der symbolene betyr:
The Voyage of H. M. S. Beagle
Innholdsoversikt
Bokens innholdsfortegnelse oppsummerer hvor Charles Darwin dro. Darwin besøkte noen områder flere ganger i løpet av ekspedisjonen, men har for tydelighetens skyld sortert kapitlene i boken etter sted (og dermed ikke helt kronologisk). Andreutgavens kapitteloversikt er som følger:
Vekselstrøm
Fasevektor for sinusformede strømmer og spenninger
Cosinusfunksjonen kan sees på som den reelle delen av eksponentialfunksjonen og sinusfunksjonen som den imaginære:
der står for realdelen og  står for imaginærdelen. Har en som her valgt å uttrykke sinusformet strømmer og spenninger ved hjelp av cosinus-funksjonen trenger en kun å bruke den første sammenhengen over. Dermed kan cosinus-funksjonen som ble introdusert hel først i dette kapittelet omskrives slik:
I uttrykket over er ledet et tall som overfører informasjon om strømmens amplitude og fasevinkel. Videre er det komplekse tallet et ledd som gir informasjon om amplitudeverdien ved et gitt tidspunkt (t). Det siste leddet er av liten interesse fordi det er det relative forholdet mellom strømmer og spenninger som er av viktighet. Dermed er selve definisjonen av en fasevektor slik den brukes i elektroteknikken slik:
De er symbolet for fasevektortransformasjonen. En sier at fasevektortransformasjonen overfører sinusfunksjonen fra tidsplanet til kompleksplanet. Formen over kalles for polarform eller polar koordinat, men kartesisk form er like vanlig, da får uttrykket over denne formen: