cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mandarinsaft
Bandet ga ut den selvtitulerte førsteplata i juni 2011. Plata var dedisert til en gruppe barn i en barnehage i Trondheim, som levde seg inn i en magisk fantasiverden og var med å skape alle karakterene i de forskjellige låtene. Siden 2011 har de gitt ut seks album og spilt over tusen konserter. Plata På vei te en venn ble utgitt på Øra Fonogram 29. juni 2018, et album som ble nominert til Spellemannprisen 2018 i klassen barnemusikk. 7. oktober 2022 ga bandet ut albumet Puteslott. For albumet ble bandet for andre gang nominert til Spellemannprisen i klassen barnemusikk.
Mandarinsaft har mottatt støtte fra Kulturrådet for virksomheten sin.
Scheeleprisen
Scheeleprisen (svensk: Scheelepriset) er en pris som deles ut av den svenske Apotekarsocieteten for å hedre minnet etter kjemikeren og apotekeren Carl Wilhelm Scheele. Priset blandes iblant sammen med den eldre Scheelemedaljen, som deles ut av Kemiska sällskapet i Stockholm.
Prisvinnere:
Bhaiksuki
Bhaiksuki (sanskrit: भैक्षुकी) er en indisk skrift som ble brukt omkring det 11. og 12. århundre. I Tibet ble den brukt i minst tre århundrer under navnet ’’’Sindhura’’’. Nedtegnelser i Bhaiksuki finnes i Bihar, Vest-Bengal, Bangladesh, Tibet, Nepal og Burma.."
Gunnar Romberg
Gunnar Romberg (R. Andreassen til 1967; født 29. januar 1914 i Fredrikstad, død 12. januar 1998) var en norsk maler og grafiker bosatt på Nøtterøy i Vestfold.
Utdannelse
Gunnar Romberg studerte på Kunstakademiet i Oslo under Axel Revold 1935–36, under Wilhelm Rasmussen 1936–37, under Georg Jacobsen fra 1937–38, og hos Per Palle Storm i des. 1945. Han hadde dessuten opplæring i grafikk hos Carl Victor Lind ca. 1962.
Stipendier, reiser og utenlandsopphold
Fra 1978 kom Gunnar Romberg under ordningen Statens garantiinntekt for kunstnere og statens stipend for eldre fortjente kunstnere.
I sine tidligere år som kunstner var han på omfattende studiereiser til Tyskland 1936, noe som var vanlig for kunststuderende på denne tiden. Han dro også på flere studiereiser til Paris og Italia i hele 1937 som en del av kunstnerdannelsen. Under andre verdenskrig var Gunnar Romberg bosatt i Sverige i perioder, både i 1940 og mot slutten av krigen fra 1944–45.
Offentlige arbeider
Innkjøpt av Norsk kulturråd; Tønsberg og Sandefjord kunstforeninger.
Stillinger, medlemskap og verv
Gunnar Romberg hadde et stort atelier på Tønsberg Gamle Gymnasium over mange år. Hit kom mange av hans elever som senere har blitt anerkjente kunstnere i Norge, som Ragnar Almen. Gunnar Romberg hadde privatundervisning i maleri og grafikk i Tønsberg. Han var med på grunnleggelsen av Vestfold Bildende Kunstnere og medlem både her og i Foreningen Norske Grafikere FNG.
Priser, premier og utmerkelser
I 1977 mottok Gunnar Romberg Vestfold fylkes kulturpris. Han mottok dessuten Tønsberg Kulturpris i ved Sparebanken NOR i 1994 for sin kunst.
Tidsskrift for ungdomsforskning
Tidsskrift for ungdomsforskning er et norsk vitenskapelig tidsskrift. Tidsskriftet har som målgruppe både forskere og personer som jobber med ungdomsrelaterte spørsmål.
Redaktør er Viggo Vestel fra NOVA, og redaksjonen er sammensatt av Mira Aaboen Sletten (NOVA), Patrick Lie Andersen (NOVA), Kristinn Hegna (UiO) og Gry Paulgaard (Universitetet i Tromsø).
4. serierunde i OBOS-ligaen 2020
4. runde i OBOS-ligaen 2020 startet mandag 20. juli 2020, og avsluttet med –  tirsdag 21. juli.
Sissel Værøyvik
Sissel Værøyvik (født 25. august 1959) er en norsk forfatter, oppvokst på øya Værlandet i Sunnfjord, senere bosatt i Bergen.
4. serierunde i OBOS-ligaen 2020
Kampfakta
'''Mandag 20. juli''' <div id="Lillestrøm v Stjørdals-Blink"> <div id="Strømmen v Åsane"> <div id="Ull/Kisa v KFUM"> <div id="Øygarden v Raufoss"> '''Tirsdag 13. juli''' <div id="Ranheim v Tromsø">
Joseph Essombe
Joseph Essombe (født 22. mars 1988) er en kamerunsk bryter som konkurrerer i fri stil.
Hun representerte Kamerun under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i andre runde.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 5.
Tidsskrift for teologi og kirke
Tidsskrift for teologi og kirke var et norsk teologisk forskningstidskrift. Fra 2012 ble det slått sammen med Norsk teologisk tidsskrift til Teologisk tidsskrift. Redaksjonen var tilknyttet Menighetsfakultetet i Oslo og artiklene omhandler både teologiske spørsmål og kirkelig praksis.
Tidsskriftet har faste spalter som omhandler misjon, og økumenikk, kirke og samfunn, praktisk teologi og bokanmeldelser. Tidsskriftet mottok støtte fra Norges forskningsråd. Siste redaktør for tidsskriftet var professor Peder Gravem. Redaksjonsmedlemmer er i tillegg til redaktøren var Oskar Skarsaune, Karl Olav Sandnes samt egne redaktører for revyartikler. Tidsskriftets målgruppe er prester, teologer, teologistudenter og kristendomslærere.
Arianne Duarte Morais
Arianne Duarte Morais (født 23. mai 1999) er en norsk friidrettsutøver som konkurrerer i spydkast. Hun er fra Ammerud i Oslo og representerer IL i BUL. Hennes fremste internasjonale meritt er gull fra Ungdoms-EM i friidrett 2016 i Tbilisi, Georgia.
Bakgrunn
Duarte Morais kombinerte satsing på håndball med friidrett. Hun gikk på Wang videregående skole i Oslo, før hun fikk idrettsstipend ved University of Florida i Gainesville. Sesongene 2019 ble amputert på grunn av skade og 2020 på grunn av koronapandemien. I 2022 byttet Duarte Morais til University of Texas at El Paso.
Idrettskarriere
Som 14-åring kastet hun hele 71,80 meter med 150 gram liten ball, og innehar med det den norske bestenoteringen. I kulestøt han hun sølv fra ungdomsmesterskapet (UM) i 2014 og gull fra 2015 (3 kg). I spyd vant hun UM både i 2014 og 2015. I 2015 ble hun nummer 5 i Junior-NM i friidrett med personlig rekord med 600 gram spyd på 44,36 meter.
Sommeren 2016 tok Duarte Morais nye steg som spydkaster og kvalifiserte seg for Ungdoms-EM i Tiblisi. Hun kom til mesterskapet med 54,19 meter som personlig rekord med 500 gram spyd, fra Nadderud, 11. juni. Allerede i kvalifiseringen viste hun at formen var god. Med personlig rekord på 57,51 var hun nesten 1,5 meter bedre enn nummer 2, Aina Shukh fra Ukraina. I finalen åpnet hun med 52,28 og lå på 4.-plass etter første runde, og hadde samme plassering når hun som 6. kaster punkterte konkurransen med 60,89 i andre runde. Kastet er bestenotering for 16-åringer i Europa, ca halvmeteren bedre enn Sofi Flinks gamle rekord. . Duarte Morais fulgte opp med 60,08 og 59,74 og hadde konkurransens 3 lengste kast. Sølvet gikk til den italienske favoritten, Carolina Visca, med 59,10 meter.
Osmar Bravo
Osmar Bravo Amador (født 1. november 1984) er en nicaraguansk bokser som deltok i Sommer-OL 2012 i London.
Bravo var flaggbærer under åpningen av Sommer-OL i London.
Andrija Zlatić
Andrija Zlatić (serbisk: Андрија Златић; født 25. januar 1978 i Užice) er en serbisk sportsskytter.
Zlatić ble juniorverdensmester i skyting i 1998 i Barcelona i Spania. Under VM i 2002 vant han en sølvmedalje. Han representerte Serbia og Montenegro under Sommer-OL 2004. Han tok sølv også under VM i München i 2010.
Under Sommer-OL 2012 tok han bronsemedalje i øvelsen 10 m luftpistol menn.
Old Brown Shoe
«Old Brown Shoe» er en sang av The Beatles som ble skrevet av George Harrison. Sangen ble først utgitt 30. mai 1969 som B-side til gruppens 20. britiske singel The Ballad of John and Yoko. Samme singel ble utgitt 4. juni 1969 i USA.
Bakgrunn
Harrisons ferdigheter på piano var begrenset, men allikevel nok til å lage «Old Brown Shoe». Teksten hadde nesten samme oppbygging som det Paul McCartney hadde på «Hello, Goodbye» halvannet år i forveien. Harrison tok for seg ting som var motsatt av hverandre. Eksempelvis «right – wrong», «short – long», «pick me up – drag me down»
Tarmer
Tarmer er en fellesbetegnelse for disse delene i fordøyelsessystemet:
Old Brown Shoe
Get Back Sessions
Det finnes ulovlige utgitte opptak fra 28. januar 1969 hvor gruppen øver inn sangen med Harrison på piano (og Billy Preston på orgel). Teksten viser seg å være ferdig skrevet. John Lennon forteller Harrison at han synes det er overflod av akkordskift. Harrison svarer at Preston kan godt spille pianoet slik at Harrison kan ta over gitaren. Dette liker tydeligvis ikke Lennon, siden han starter sangen på nytt. De foretar en del gjennomkjøringer, men det er mest trommeslager Ringo Starr som er villig til å følge Harrison, mens de Lennon og McCartney muligens kjeder seg.
Demo
Harrison fylte 26 år den 25. februar 1969. Han benyttet dagen til å dukke opp i Abbey Road Studios for å spille inn tre demoer. I kontrollrommet hadde han kun hjelp fra lydtekniker Ken Scott. De tre sangene det ble laget demoer til, var «Old Brown Shoe», «All Things Must Pass» og «Something», og samtlige demoer havnet på Anthology 3 i 1996. På «Old Brown Shoe» spilte han piano mens han sang. Deretter la han på to gitarer hvor han på en av dem tok en solo i instrumentalpartiet.
Innspilling
16. april 1969 startet med at Harrison lagde enda en demo av «Old Brown Shoe»; sannsynligvis uten at Lennon, McCartney og Starr var tilstede i Abbey Road Studios. Men da alle var på plass, spilte de inn fire tagninger, og det viste seg at de andre hadde lyttet på demoen/demoene, siden de virket veldig sikker på hva de gjorde. Starr spilte trommer, McCartney tok seg av piano, Lennon trakterte rytmegitar, mens Harrison sang mens han også bidro med gitarsolo. På tagning 4 ble det lagt på bass og sologitar (som spilte de samme raske tonegangene i mellomverset, Lennon og McCartney la på kor samtidig som Harrison la på gitarriffet, Harrison erstattet sin vokal med en ny og han plasserte seg i et hjørne i studio for å få til den rette «feelingen» med naturlig ekko. To dager senere ble Lennons rytmegitar opptak erstattet med et orgel som Harrison spilte. Til sist la Harrison på en gitarsolo med Leslie-lyd.
Ifølge Mark Lewisohns bok The Beatles Recording Sessions, var det McCartney som spilte bass. Musikkbladet Creem gjorde et intervju med Harrison som ble publisert i to deler – desember 1987 og januar 1988. I dette intervjuet mener Harrison at det var han selv som spilte bass, og altså ikke McCartney. Selv om gitaren og bassen havnet på samme spor, kan det allikevel hende at de ble spilt inn på separate spor for så å bli samlet på et. Dette lot seg gjøre dersom minst et spor var ledig. Og da kan i hvert fall teoretisk sett Harrison ha spilt begge instrumenter.
Sylwia Bogacka
Sylwia Katarzyna Bogacka (født 3. oktober 1981 i Jelenia Gora ) er en polsk sportsskytter som har deltatt i Sommer-OL 2004, 2008 og 2012.
Harminius
Harminius er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).
Sylwia Bogacka
Bogacka deltok første gang under Sommer-OL 2004. Fire år senere kom hun til finalen i 10 m luftrifle, hvor hun ble nummer 8. Under Sommer-OL 2012 var hun best i kvalifiseringen, før hun til slutt tok sølvmedaljen i finalen.
Harminius
Utseende
Middelsstore, slanke, halvblanke, mer eller mindre brunlige smellere. Dekkvingene har gjerne et par siksak-tverrbånd., Hodet er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er 11-leddete, vanligvis ganske lange, mer eller mindre sagtakkede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet firkantet, gjerne noe lengre enn bredt, bakhjørnene er nokså mye skrått tilbaketrukket. Dekkvingene er langsmale, omtrent så brede som brystskjoldet, med tydelige lengdestriper.
Levevis
Denne slekten har larver som lever i jorda, der de gjerne eter planterøtter.
Skadedyr og nyttedyr
Noen arter i slekten er brysomme skadedyr i jord- og hagebruk fordi larvene (kjølmark) spiser røtter.
Systematisk inndeling
Det er noe usikkerhet om identiteten til denne slekten, da typematerialet av type-arten er forsvunnet og originalbeskrivelsen ikke er tilstrekkelig til å definere slekten.
Physorhinus
Physorhinus er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).
Utseende
Larvene er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.
Levevis
Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Amerika nord til det sørvestlige USA, inkludert Galápagosøyene.
Odunayo Adekuoroye
Odunayo Adekuoroye (født 10. desember 1993) er en nigeriansk bryter som konkurrerer i fri stil.
Hun representerte Nigeria i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i andre runde.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun utslått i første runde.
Buffalo Trace Distillery
Buffalo Trace Distillery er et whiskeydestilleri i Frankfort, Kentucky. Det holder til i et anlegg som i 2001 ble ført opp på listen til National Register of Historic Places. Den eldste bygningen på destilleriet, The Riverside House, er fra 1792 og står der fortsatt. Destilleriet hevder at det er det eldste destilleriet i USA som har vært i produksjon sammenhengende siden etableringen. Destilleriet ble startet opp en gang før 1773 av Hancock Lee. Påstanden er imidlertid omdiskutert og i Guinness rekordbok er Burks´ Distillery (i dag Maker´s Mark) i Loretto, Kentucky oppført som det eldste. På Burks´ startet produksjonen i 1805.
Buffalo Trace Distillery fikk anledning til å produsere whiskey for medisinske formål i forbudstiden. Det var fire destillerier i USA som hadde en slik tillatelse den gangen.
Navnet Buffalo Trace Distillery ble tatt i bruk i 1999. Det het tidligere Old Fire Copper Distillery (O.F.C.) og George T. Stagg Distillery.
Buffalo Trace Antique Series
Buffalo Trace Distillery startet i 2004 utgivelsen av whiskey av spesielt høy kvalitet og i et relativt begrenset omfang. Det første året var det bare to merker som ble utgitt. I 2005 ble det til en serie med fire foreskjellige merker som fra da av ble kalt Buffalo Trace Antique Series. I 2006 kom det ytterligere et merke med i utgivelsene. Serien består i dag (juni 2014) av fem ulike merker:
* To utgivelser i 2005
Tre av merkene har forskjellig alkoholstyrke fra år til år. Det har vært vanskelig å identifisere hvilke år de forskjellige utgivelsene har kommet, fordi merkingen fra destilleriets side har vært mangelfull. Det har vært alkoholstyrken som har gjort det mulig å klarlegge sikkert hvilket år utgivelsene har kommet. Listen over utgivelsene er her med angitt alkoholstyrke i proof: Buffalo Trace Antique Series er svært etterspurt av whiskykjennere og har etter hvert blitt svært verdifulle i andrehåndsmarkedet. Ingen av utgivelsene har vært solgt gjennom Vinmonopolet, men i Danmark er et begrenset antall vært importert av MacY, den største spritdistributøren i det danske markedet. Den ordinære utgivelsen av Eagle Rare bourbon whiskey har imidlertid vært tilgjengelig på Vinmonopolet siden 2012.
Single Oak Project
Buffalo Trace Distillery startet det som inntil nå er det største eksperimentet med destillering av bourbon whiskey i 1999. Eksperimentet ble kalt Single Oak Project. Da valgte master distiller og noen av hans medarbeidere ut 96 amerikanske eiketrær. Tønner av amerikansk eik er en lovregulert forutsetning for at sluttproduktet skal kunne kalles bourbon whiskey. Alder og lokaliseringen av de 96 utvalgte eiketrærne varierte. Trærne ble kuttet i to og de til sammen 192 trestammene ble benyttet til produksjon av tønnestaver. Hver tønne kom fra bare én trestamme. Nå de ble svidd innvending (et annet lovregulert krav for bourbon) ble det gjort med ulike metoder. Tønnene ble fylt med whiskey av forskjellig styrke og alder og fra forskjellige lagerhus.
De første tolv flaskene fra dette eksperimentet ble lansert i mai 2011 og et lite utvalg av spesialforretninger rundt om i USA tok inn de første for salg. I slutten av august samme år kom de neste 12 og slik vil det fortsette til alle 192 varianter er lansert i løpet av våren 2015. Inntil nå har det blitt lansert 156 forskjellige flasker (pr. oktober 2014). Hver flaske er merket med tønnens nummer og styrke og smak varierer til dels ganske mye. Flaskene fra eksperimentet er lite tilgjengelige på grunn av små kvanta og det er ganske vanlig at de spesialforretningene som har dem ikke setter dem ut i hyllene, men reserverer dem for faste kunder. Whiskyen i eksperimentet selges i flasker på bare 375 ml og koster i overkant av 60 USD per flaske, en svært høy pris i USA.
Målsettingen med eksperimentet er å kartlegge hvilken betydning de ulike faktorer har på sluttproduktet. Buffalo Trace Distillery vil benytte erfaringene i sin øvrige whiskey produksjon. Mange whiskeyentusiaster tester flaskene etter hvert som de lanseres og deres synspunkter er tilgjengelige på flere ulike nettsteder for whisky og whiskey.
Referanser
National Register Information System". National Register of Historic Places
Bjørn Vatne
Bjørn Vatne (født 12. desember 1976) i Ålesund er en norsk journalist og forfatter.
Han har studert sosiologi og medievitenskap ved Universitetet i Bergen, studert i to år ved Forfatterstudiet ved Universitetet i Tromsø og arbeidet fram til 2015 som journalist.
Tore Namstad
Tore Namstad (født 27. desember 1964 i Trondheim) er en norsk kokk, restauratør og kokebokforfatter.
Namstad er oppvokst i Moelv og startet sin karriere ved Hornsjø Høyfjellshotell som femtenåring. Han gikk deretter kokkeskole på Lillehammer i 1980, og hadde læretid på Royal Garden Hotel, Trondheim. Verneplikten utførte han på Kongskipet Norge som kokk. Han var senere souschef på Bryggen Restaurant i Trondheim, og har arbeidet som kjøkkensjef på La Brochette i Trondheim.
Han flyttet til Oslo, der han har vært souschef på restaurant Kastanjen, Chef de Partie ved restaurant Bagatelle, kjøkkensjef på Palace Grill, restauratør/medeier av Bollywood Dancing, Madserud Gård, Kafe Oslo i Litteraturhuset i Oslo og Kafé Løve i Det norske teatret. Han driver også KjellToresMat med Kjell Arne Johnsæter og Tore Belgum. I oktober 2015 åpnet han restauranten Stock i hjertet av Barcode i Bjørvika.
I tillegg har Tore Namstad skrevet kokebøker, vært matstylist i en rekke reklamefilmer og magasiner, samt holdt kokke- og vinkurs for profesjonelle og amatører. Han innehar også en rekke styreverv innen restaurantbransje og næringsliv.
Kvinnen i Månen
Kvinnen i Månen (originaltittel: Frau im Mond) er en tysk science fiction-stumfilm fra 1929 regissert av Fritz Lang.
Handling
Helius er en gründer med interesse for romfart. Han oppsøker sin gode venn professor Mannfeldt (spilt av Klaus Pohl) en visjonær som tidligere skrev en avhandling som påstod at det sannsynligvis befinner seg mye gull på månen, bare for å bli latterliggjort av hans alle bekjente. Men Helius anerkjenner verdien av Mannfeldts verk. Imidlertid har en gjeng forretningsmenn også interessert seg for Mannfeldts teorier, og sender en spion (spilt av Fritz Rasp) som identifiserer seg selv som "Walter Turner"
I mellomtiden har Helius sin assistent Windegger (spilt av Gustav von Wangenheim) kunngjort sin forlovelse med Helius sin andre assistent, Friede. Helius, som i all hemmelighet elsker Friede, nekter å være med på en fest for å feire forlovelsen. Forretningsmennene og deres håndlangere stjeler all forskningen som professor Mannfeldt tidligere hadde gitt til Helius. Turner stiller deretter et ultimatum for Helius: Gjengen vet at han planlegger en reise til Månen. Enten inkluderer han dem i hele prosjektet. Eller så vil de sabotere planen, og ødelegge raketten hans, som han har gitt kallenavnet Friede.
Om filmen
Filmen bidro til å skape en folkelig interesse om romferd.
Caithréim Chellacháin Chaisil
Caithréim Chellacháin Chaisil (Cellachán av Cashels seierrike karriere) er en irsk pseudohistorisk teskt fra første del av 1100-tallet. Den er mest sannsynlig skrevet en gang mellom 1127 og 1134, bestilt av Cormac Mac Carthaigh, konge av Munster og en av dem som gjorde krav på tittelen overkonge av Irland. Fortellingen vil gi inntrykk av å være en biografi om en av Cormacs forfedre fra 900-tallet, Cellachán Caisil, men er i virkeligheten en ren propagandatekst.
Den er skrevet som et svar fra Eóganachta til Dál Cais/Ua Briain krøniken Cogad Gáedel re Gallaib, men reflekterer samtidig den politiske situasjonen på 1100-tallet hvor de tidligere rivalene Dál Cais og Eóganachta var allierte mot Tairrdelbach Ua Conchobair gjennom å legge vekt på samarbeidet mellom Cellachán Caisil og Cennétig mac Lorcáin mot deres felles fiende vikingene.
Mariska Hargitay
Hargitay er datteren til skuespillerinnen Jayne Mansfield og kroppsbyggeren og skuespilleren Mickey Hargitay. Etter å deltatt i noen lokale skjønnhetskonkurranser, filmdebuterte hun i skrekkomedien Ghoulies i 1985. Året etter hadde hun sin TV-debut i dramaserien Downtown. De neste årene spilte hun en rekke roller både i filmer og serier, før gjennombruddet til slutt kom da hun fikk rollen som Olivia Benson i 1999. Det å spille en etterforsker av seksualforbrytelser inspirerte henne til å starte organisasjonen Joyful Heart Foundation, som jobber for å hjelpe personer som er blitt utsatt for seksuelle overgrep.
Barndom
Mariska Magdolna Hargitay ble født 23. januar 1964 på St. John's Hospital i Santa Monica i California, som datter av skuespillerinnen og sexsymbolet Jayne Mansfield og den ungarske skuespilleren og kroppsbyggeren Mickey Hargitay. For- og mellomnavnet hennes er ungarsk og refererer til Maria Magdalena (Mariska er et diminutiv av Maria). Hargitay ble oppdratt i den romersk katolske tro. Hun har to eldre brødre, Miklós og Zoltán, og tre halvsøsken, Jayne Marie Mansfield og Antonio «Tony» Cimber (fra hennes mors første og tredje ekteskap) og Tina Hargitay (fra hennes fars første ekteskap).
Etter Mansfields død ble de tre søskene oppdratt av deres far og hans nye kone, Ellen Siano. Hargitay misliker å bli sammenlignet med sin mor og uttalte som 18 åring: «Min far var Mr. Universe, så det hadde vært artig for meg å bli Miss Universe.»
Allround-VM på skøyter 1913, menn
Allround-VM på skøyter 1913, menn ble arrangert på Norra Hamnen i Kronohagen, Helsingfors, i Storfyrstedømmet Finland den 1. og 2. mars 1913.
Oscar Mathisen fra Norge ble verdensmester.
Mariska Hargitay
Barndom
Hargitay var med i teatergruppen Groundlings i Los Angeles. Improvisasjonslærerinnen hennes var Kathy Griffin. Griffin uttalte i et intervju: «Vi startet undervisningen, og i Groundlings læreplanen er en av de første øvelsene du gjør den klisjéaktige ‘tillitsleken’. Jeg fikk alle til å stå i en sirkel, med meg i midten, og så sa jeg at når du er på scenen, må du stole på motspillerne dine, spesielt når du improviserer. Dere kommer til å være der for hverandre, og de ​​kommer til å være der for deg. For eksempel: Jeg skal falle bakover, og vet at dere kommer til ta imot meg. Deretter falt jeg bakover, og ganske riktig ble jeg tatt imot. Alle lo litt nervøst, og så fikk de prøve en etter en. Da det ble Mariska Hargitays tur hadde vi allerede gjort det med ti eller elleve studenter, og de hadde åpenbart forstått poenget. Så var det Mariska sin tur. ‘Ok, Mariska, legg armene i kors foran deg, og fall forsiktig bakover’, sa jeg. Hun falt bakover og ingen tok imot henne. Hun falt rett på ræva. Jeg var skrekkslagen. Dette hadde aldri før skjedd i noen av timene mine.»
Karriere
Etter å ha vunnet Miss Beverly Hills USA i 1982, deltok Hargitay i Miss California USA. Hun kom på femteplass i kåringen. Julie Hayek, som vant, ble også kåret til Miss USA i 1983. I 1984 var Hargitay med i musikkvideoen til Ronnie Milsaps «She Loves My Car». Året etter spilte hun en liten rolle i skrekkomedien Ghoulies.
Hargitay spilte en liten rolle i Adjø Las Vegas fra 1995. Hun var også en midlertidig erstatter for Gabrielle Fitzpatrick i Mighty Morphin Power Rangers: The Movie, men scenen hennes ble slettet fra den ferdige filmen.
I januar 2007 deltok Hargitay og sønnen August i en Got Milk?-reklame.
Law & Order: Special Victims Unit
Utvelgelsen av de to hovedrollene til NBCs nye krimserie, Law & Order: Special Victims Unit, fant sted våren 1999. Seriens skaper, Dick Wolf, samt representanter for NBC og Studios USA var tilstede på de siste prøvespillingene, som foregikk på Rockefeller Center. I siste runden stod valget mellom seks personer. Til å spille den kvinnelige hovedrollen som kriminalbetjent Olivia Benson stod valget mellom Samantha Mathis, Reiko Aylesworth og Hargitay. Til å spille den mannlige hovedrollen som kriminalbetjent Elliot Stabler stod valget mellom Tim Matheson, John Slattery og Christopher Meloni. Hargitay og Meloni spilte mot hverandre i den siste runden. Etter at de forlot rommet var det et øyeblikks fullstendig stillhet, før Wolf utbrøt: «Vel, det er ingen tvil om hvem vi skal velge – Hargitay and Meloni.» Wolf mente at duoen hadde perfekt kjemi sammen, helt fra første gangen han så dem, og de var førstevalget hans. Garth Ancier, den daværende sjefen for NBC Entertainment, og resten av panelet var enige i dette. Hargitay tok opplæring som krisekonsulent for voldtektsofre for å forberede seg til rollen som Benson.
I 2006 tok Hargitay mammapermisjon fra serien de siste månedene hun var gravid, og ble midlertidig erstattet av Connie Nielsen.
Etter at den tiende sesongen av serien var fullført i mai 2009 gikk både Hargitays og Melonis kontrakter ut. På dette tidspunktet tjente de angivelig 375 000 –385 000 dollar per episode. Under kontraktsforhandlingene i april forsøkte duoen å sikre seg en del av overskuddet fra serien, slik andre profilerte Law and Order-skuespillere hadde fått før dem. Det gikk rykter om at NBC truet med å erstatte dem, dersom de stod fast på dette kravet. To måneder senere ble det imidlertid annonsert at begge hadde fornyet kontrakten sin for ytterligere to år. Hargitay returnerte også til seriens tolvte sesong, og begynte innspillingen av disse episodene i juni og juli 2010. Den 14. mai 2011 ble Hargitay enig om en ny kontrakt for den 13. sesongen. Det ble imidlertid spekulert i om hun bare skulle være med i de første 13 episodene. Dette ble avkreftet av styrelederen i NBC, Bob Greenblatt, som i august opplyste at hun skulle være med i alle episodene denne sesongen.
Hargitay var også med i den 14. sesongen og uttalte til Harry Connick jr.: «Jeg kan ikke slutte i denne serien. Jeg har for mye moro til det.» Den 20. april 2012 signerte Hargitay en ny kontrakt med Universal Television om å spille i den 14. sesongen av Law & Order: SVU, med en lønn på 500 000 dollar per episode.
Privatliv
Hargitay giftet seg med skuespilleren Peter Hermann 28. august 2004 i Santa Barbara i California. De hadde møttes da han spilte en gjentagende gjesterolle i Law & Order: SVU, som forsvarsadvokaten Trevor Langan. Den 28. juni 2006 ble sønnen deres, August Miklos Friedrich Hermann, født ved keisersnitt. I april 2011 adopterte Hargitay og ektemannen Amaya Josephine, og var tilstede da hun ble født. I oktober samme året adopterte de Andrew Nicolas Hargitay Hermann, som hadde blitt født i midten av 2011.
Da hun vant Emmy-prisen 27. august 2006 takket Hargitay sin far for alt han hadde gjort for henne. Den 14. september, bare 17 dager senere, døde faren av myelomatose.i Los Angeles. Han ble 80 år gammel.
Helseproblemer
I slutten av desember 2008 fikk Hargitay en delvis kollapset lunge etter å ha utført et stunt under innspillingen av en episode av Law & Order: SVU. Hun ble operert i januar året etter og returnerte til arbeid kort tid senere. Den 3. mars samme året ble hun innlagt på sykehus med brystsmerter som følge av denne skaden. Det ble klart at hun sannsynligvis kom til å trenge flere operasjoner. Til tross for dette gikk hun bare glipp av én episode av denne sesongen.
Veldedig arbeid
I 2004 stiftet Hargitay organisasjonen Joyful Heart Foundation som jobber for å støtte personer som har blitt utsatt for seksuelle overgrep, vold i hjemmet og barnemishandling. Hargitay har fortalt at hun ble inspirert av sitt eget møte med en flokk delfiner som svømte rundt henne da hun var på Hawaii som 15-åring. Opplevelsen gav henne en dyptgripende åndelig følelse, og hun håpet å kunne dele denne med andre. Per november 2010 har Joyful Heart Foundation sendt over 5000 kvinner og barn på terapeutiske programmer i New York, Los Angeles og på Hawaii. Disse programmene kombinerer yoga, meditasjon, massasje, svømming med delfiner og skriving i dagbok. Hargitay har selv uttalt: «Jeg begynte å få fanbrev fra overlevende som følte en tilknytning til Olivia. I mange av disse brevene fortalte folk sine egne historier om misbruk - noen for aller første gang. Jeg husker at jeg fikk følelsen av at så mange levde isolert og med så mye skam, men det er overgriperen som burde føle skam. Jeg ønsket å finne en måte å hjelpe folk å ta tilbake livene sine på, og leve livet med en fornyet følelse av muligheter og håp. Og det er dette vi jobber for å få til hver dag hos Joyful Heart.» Ifølge Hargitay har organisasjonen per april 2011 samlet inn 20 millioner dollar og hjulpet rundt 5000 overlevende. En referanse til Joyful Heart Foundation er også inkludert i Law & Order: SVU ved at Hargitays rollefigur i sesong 13 begynte å bruke et smykke med to anheng som representerer organisasjonen.
Den 27. september 2011 donerte Hargitay 100 000 dollar til stipendiater til UCLA School of Theater, Film and Television.
I 2012 engasjerte Hargitay for resertifisering av Violence Against Women Act (VAWA).
Den 17. februar 2012 donerte Hargitay 35 800 dollar til Obama Victory Fund, det maksimale beløpet som er tillatt for én enkelt person.
I populærkulturen
Hargitays uvanlige navn er en populær frase i Mike Myers-filmen The Love Guru. Hovedpersonen i filmen hevder at det er en åndelig hilsen på hindi. Hargitay syntes det hele var svært morsomt og håpet at dette kunne lære folk å uttale navnet hennes riktig. Hun spilte også en liten rolle som seg selv i filmen.
Priser og nominasjoner
Hargitay har vunnet både Emmy og Golden Globe for rollen som kriminalbetjent Olivia Benson i Law & Order: Special Victims Unit. Hun vant også UCLA's TFT Distinguished Alumni Award i 2011, og ble hedret på skolens oppstartsseremoni i juni. Hargitay ble beæret med den 2511. stjernen på Hollywood Walk of Fame den 8. november 2013. Stjernen hennes er plassert like ved hennes mors stjerne, som er på 6328 Hollywood Boulevard.
Alle prisene og nominasjonene i listen under er for Law & Order: SUV.
Pseudocopaeodes eunus
Pseudocopaeodes eunus er en sommerfugl som tilhører familien smygere (Hesperiidae).
Utseende
En liten (vingespenn ca. 25 millimeter), brunoransje smyger. Vingene har mørk ytterkant. På undersiden er det lysere striper, mest markert på bakvingen.
Levevis
Denne arten er knyttet til alkaliske saltsletter. Larvene lever på en art av saltgras (Distichlis stricta).
Utbredelse
Arten er utbredt i de tørre områdene i det sørvestlige USA (California og Nevada) og det nordvestlige Mexico (Baja California).
Fagerparadisfugl
Fagerparadisfugl (Paradisaea decora) er en paradisfugl.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Frith et al. (2017). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008), med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende artsuttrykk.
Carl Djerassi
Carl Djerassi (født 29. oktober 1923 i Wien, Østerrike, død 30. januar 2015 i San Francisco, California, USA, var en østerrikskfødt bulgarsk-amerikansk kjemiker, romanforfatter, skuespillforfatter og grunnlegger av Djerassi Artist Residency. Han er mest kjent for hans bidrag til utviklingen av p-piller,  og fikk tilnavnet far til pillen (father of the pill).
I 1949 ble Djerassi ansatt som assisterende forskningssjef ved bedriften Syntex i Mexico City. Der lyktes det han 1951 sammen med kollegene Luis Miramontes og George Rosenkranz syntetisk framstilt progestinet noretisteron (19-nor-17α-etynyltestosteron), som i 1960-årene skulle komme til å bli benyttet i de første p-pillene. Noretisteron har egenskaper som ligner på dem i det naturlige hormonet progesteron som forhindrer eggløsning.
Djerassi var fra 1959 professor i kjemi ved Stanford University i California. I 1972 mottok han Scheeleprisen og ble samme år innvalgt som utenlandsk medlem av svenska Vetenskapsakademien og ble 1984 utenlandsk medlem av svenska Ingenjörsvetenskapsakademien. Han ble i 1973 tildelt den amerikanske utmerkelsen National Medal of Science i klassen for kjemi.
Den franske hæren under Napoleonskrigene
Den franske hæren i revolusjonskrigene (1792-1802)
Mellom 1799 og 1815 kjempet det første franske imperiet, under ledelse av keiser Napoleon Bonaparte, støttet av sine satellitter og allierte, mot store deler av Europa. Dette var mulig å gjennomføre takket være en effektiv hær, gode taktikker, og gode våpen."'Det er ingen dårlige soldater, bare dårlige offiserer' -Napoleon Bonaparte"Franske soldater i revolusjonskrigene hadde stort sett blå uniformer, akkurat som de fleste av Napoleons soldater kom til å ha. I begynnelsen av revolusjonskrigene var ikke den franske hæren så effektiv, og mange dyktige offiserer hadde flyktet fra Frankrike. selv om den klarte å vinne mot den prøyssiske armé det viktige slaget ved Valmy. men det endret seg med tiden.< Sjakoen ble introdusert for den franske hæren i 1804, men det tok tid før den tosnuttede hatten gikk ut av bruk. Den revolusjonære franske militærstyrken besto av ulike arméer, eksempelvis hadde Armée des Pyrénées i 1792 ansvaret for forsvaret av Pyreneene på grensen til Spania, og Armée de Rome hadde ansvaret for okkupasjonen av Roma.
Erdenetsjimegijn Sumijaa
Erdenetsjimegijn Sumijaa (mongolsk: Эрдэнэчимэгийн Сумъяа, født 28. februar 1990) er en mongolsk bryter som konkurrerer i fri stil.
Guido Maria Dreves
Guido Maria Dreves (født 27. oktober 1854 i Hamburg, død 1. juni 1909 i Mitwitz i Oberfranken) var en tysk jesuitt, musikkhistoriker og lyriker.
Den franske hæren under Napoleonskrigene
Den franske hæren i revolusjonskrigene (1792-1802)
Verdens første flyvåpen var fransk og het compagnie d'aérostiers, og opererte mellom 1794 og 1802. Det besto av ballonger som var bemannet av to kompanier, hver på 26 mann. Ballongenes hovedoppgaver var etterretning, signalisering og propaganda. Ballongene deltok i Belgia i 1794, i Tyskland, og i Egypt 1798-1802. Direktoriet, som styrte Frankrike mellom 1795 og 1799, vedtok den 15. januar 1799 å nedlegge ballongkompaniene. Det var omstridt hvor stor nytte man hadde av ballonger som observerte fiendens bevegelser på slagmarken. I 1794, ved opprettelsen, ble det diskutert om man skulle bruke ressursene på å opprette en ny bataljon istedenfor ballonger. Da nedleggelsen ble vedtatt i 1799, var et av ballongkompaniene i Egypt. Dette kompaniet ble ikke nedlagt før i 1802, da det vendte tilbake til Frankrike.
Erdenetsjimegijn Sumijaa
Hun representerte Mongolia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i andre runde.
Guido Maria Dreves
Han var sønn av Leberecht Dreves.
Den franske hæren under Napoleonskrigene
Den franske hæren under forberedelsene for å invadere England 1803-1805
Utdypende artikkel: Den tredje koalisjonskrigen
Guido Maria Dreves
Dreves var hymnolog. Han utgav blant annet Analecta hymnica medii ævi (43 bind, 1886–1903), Aurelius Ambrosius, «der Vater des Kirchengesanges» (1893), Psalteria rhythmica (1901) og Die Kirche der lateiner in ihren Liedern (1908).
Den franske hæren under Napoleonskrigene
Den franske hæren under forberedelsene for å invadere England 1803-1805
I 1803 gjennomførte Napoleon en rekke militære reformer. Blant annet forbedret han artilleriet og geværene, og gjorde dem mer praktiske å bruke. I 1804 introduserte Napoleon Voltigeurs (akrobater), en ny type lett infanteri som var ekstra tøffe og seige. I perioden 1803-1805 planla Napoleon å invadere Storbritannia. Han finansierte dette ved å selge den franske kolonien Louisiana til USA.
Napoleon vurderte å bruke ballonger for å komme over til England, men det ble det intet av. Det meste av den 150-200 tusen mann sterke franske hæren som skulle invadere England, befant seg i området rundt Boulogne. Det var her det skjedde, medaljer ble utgitt og soldatene fikk god trening hver dag. I august 1804 var det 80 000 franske soldater i området. Skip for å transportere tropper over Den engelske kanal ble bygget i både Frankrike og Den bataviske republikk (Nederland) (Flotille de Boulogne). I august 1805 hadde Napoleon nok skip til å transportere 167 000 mann over kanalen. Britenes Royal Navy hadde kontroll over den Engelske kanal. Napoleon prøvde å lokke dem vekk fra området ved å seile den franske marinen til Karibien, men det funket ikke. Store deler av Frankrikes og Spanias flåte ble knust ved Trafalgar i oktober 1805. I august 1805 forlot Napoleons hær leirene ved kysten for å kjempe mot koalisjonen samlet av England.
Den franske hærens organisasjon i 1805
(Bretagne) I Brest var VII under kommando av marskalk Pierre Augereau stasjonert. (Kjempet senere i vestlige Østerrike)
I Morlaix var Corps d'Irlande, en avdeling på 20 tusen mann som etter planen skulle invadere Irland, stasjonert. Avdelingen ble nedlagt i 1815.
(Pas de Calais, Armée d'Angleterre, for å invadere England) Marskalk Lannes, general Oudinot, og general Gazan Stasjonert i Wimereux.
Marskalk Davout, general Bisson og Friand i Ambelteuse.
Marskalk Soult, general Vandamme, general Suchet, general Legrand og general St. Hilaire i Boulogne.
Marskalk Ney, general Dupont, general Loison, og general Malher i Etaples.
Tropper var også stasjonert i Calais, Dunkerque og Oostende (dagens Belgia). (Nederland) Auguste de Marmont med 25 tusen soldater i sitt II korps. (Kjempet senere i Tyskland og Østerrike)
(Hannover, Tyskland) Jean Baptiste Bernadotte med I korps (Armée de Hanovre) (Kjempet senere i Tyskland og ved Austerlitz)
(Italia) I nordlige Italia var Andre Massenas Armée d'Italie stasjonert med ca.48 000 mann (6 divisjoner, besto av både franskmenn, sveitsere, korsikanere, polakker og italienere fra Piemonte, Parma, Italia og Pavestaten). Mange av Massenas beste tropper ble sendt til Boulogne.
2000 mann for intern sikkerhet i Italia
St.Cyrs Corps d'Observation på grensen til kongedømmet Napoli. 18 tusen mann i 2 divisjoner.
Keisergarden
Keisergarden besto av de aller beste soldatene i den franske hæren i Napoleonskrigene. Dens forløper, konsulargarden, ble opprettet i desember 1799. Dette infanteriregimentet, som besto av elitesoldater som opprinnelig hadde tjenestegjort i vanlige avdelinger, deltok i kamp for første gang 14. juni 1800 i slaget ved Marengo. Øyenvitner beskrev senere hvordan denne avdelingen holdt stand mot østerrikerne "som en redutt av granitt".
I 1804 ble Konsulargarden om til Keisergarden, og besto av ca. 8 000 mann. For å tjenestegjøre i Keisergarden måtte man oppfylle en del krav, slik som å ha en bestemt høyde, blitt lagt merke til for tapperhet, og å ha deltatt i flere felttog.
Keisergarden var inndelt i tre hovedavdelinger:
Den yngre garden (fransk: Jeune Garde), som besto av unge soldater, kommandert av underoffiserer fra den midtre garden, og høyere offiserer fra den gamle garden, var fordelt på noen regimenter med 12 ingeniører i hver, og hadde et godt rykte i deler av Napoleonskrigene.
I 1812 marsjerte 4. Voltigeur-regiment og 4. Tirallieurs-regiment 753 km på 23 dager. Denne avdelingen, som stadig ble utvidet av Napoleon, utmerket seg i kampene i den sjette koalisjonskrigen, men mange av soldatene kjempet i større grad på grunn av frykt enn for fedrelandet.
I 1815 hadde avdelingen store problemer med å rekruttere tropper, og besto av blant annet desertører, korsikanere, og frivillige. Den yngre garden deltok ikke i noen kamper i 1815. Den yngre garden fikk i 1813 et artilleriregiment (Régiment d'Artillerie à Pied de la Garde Impériale), for å erstatte de store tapene i Russland i 1812.
Andre tropper
I Keisergarden tjenestegjorde, i tillegg til franskmenn, også korsikanere, litauere, polakker, nederlendere, og mamelukker, med korsikanerne i den yngre garden i 1815, nederlandske grenaderer, og resten fordelt i gardens infanteriregimenter.
Polakker
Utdypende artikkel: Hertugdømmet Warsawa En del polske soldater kjempet for Frankrike mellom 1797 og 1815. Viktige polske offiserer i Napoleonskrigene var Józef Antoni Poniatowski og Jan Henryk Dabrowski (Dombrowski). Polakker tjenestegjorde blant annet i Napoleons keisergarde (se over), men de polske legionene spilte også en viktig rolle.
Tyskere
Den hannoverske legion (Légion Hannovrienne) (13. april 1804–9. august 1811) besto av tyskere fra Hannover, som var okkupert av Frankrike siden 1803.
Legionen besto i 1804 av 3 infanteribataljoner og 4 Chasseurs a Cheval kavaleriskvadroner. Infanteriet skal ha båret uniformer og utstyr funnet i tidligere hannoverske magasiner, som førte til at de ble mistenkt av britene for å være sine egne i kampene i Spania på grunn av sine til dels røde jakker. Ellers var soldatenes jakker delvis blå og hvite, og de bar hvite bukser og sjakoer.
I 1811 tilhørte de 503 soldatene i en av legionens bataljoner disse nasjonene:
226 kom fra Østerrike, 53 kom fra Preussen, 129 fra Rhinforbundet, tre spanjoler, to fra Napoli (Italia), sju polakker, ni sveitsere, 14 russere, tre svensker, én dansk offiser og til sammen 57 fra Nederland, Hansabyene (Tyskland), Dalmatia, Friuli (Italia), Istria (Italia/Kroatia), Roma-området, og Genoa(Italia).
Det westfalske regimentet (11. desember 1806–30. september 1808/1809?), en annen av Napoleons tyske avdelinger bestående av prøysere og rekrutter fra byene Braunschweig, Erfurt, Fulda, Minden, og Münster, krymptet etterhvert som den mistet soldater på slagmarken og at den gav avdelinger til den hannoverske legionen. 30. september 1809 gav det westfalske regimentet en bataljon til den hannoverske legionen. Bataillon Westphalie, det som var igjen av avdelingen, gikk inn i den hannoverske legionen 10. mars 1810.
Légion Hannovrienne ble nedlagt 9. eller 11. august 1811, og soldatene gikk inn i andre tysktalende regimenter.
Da Rhinforbundet ble opprettet i 1806, måtte de tyske statene som meldte seg inn love å stille et bestemt antall soldater til Frankrike.
Totalt skulle denne konføderasjonen stille 63,000 soldater. For eksempel, da Bayern gikk inn i Rhinforbundet, måtte landet love å stille 30,000 mann til Napoleon. Det samme med Mecklenburg-Schwerin, som måtte love å stille 1,900 mann til Napoleon da det gikk inn i Rhinforbundet.
Tropper som dette ble brukt i krig av Napoleon. Særlig i Tyskland og Russland.
Sveitsere
Siden Romerrikets dager hadde folk fra dagens Sveits blitt regnet som dyktige soldater. På 1700-tallet hadde mange europeiske land av betydning sveitsiske tropper som en del av sine arméer. Særlig Frankrike, som hadde hatt sveitsiske soldater siden 1400-tallet. Etter stormingen av Tuileries-palasset i Paris 10. august 1792, hvor sveitsergarden ble massakrert, ble de andre sveitsiske avdelingene i Frankrike sendt hjem.
Mellom 1799 og 1803 var Sveits et ustabilt land. Sveits opplevde blant annet borgerkrig (Stecklikrieg).
I 1804 var første sveitsiske demi-brigade ved Boulogne. de neste årene var sveitsiske tropper å finne blant annet i Lille (1 regiment), i Nederland, på Korsika, Elba, Guadalope (115 mann), og i vestlige Frankrike (Bretagne, Rochefort).
Det første sveitsiske regiment utmerket seg ved Castelfranco Veneto, og under invasjonen av Napoli i 1806 (beleiringen av Gaeta, slaget ved Maida). I 1811, etter å ha blitt verdsatt som gode tropper i Italia, marsjerte regimentet til Wesel i Tyskland for å møte andre, tredje, og fjerde sveitsiske regimenter for å snart invadere Russland.
Andre, tredje og fjerde sveitsiske regimenter hadde kjempet i Spania og Portugal, også i det viktige slaget ved Bailén.
Som en vassalstat av Frankrike fikk Sveits lov til å ha bare en liten milits, som varierte fra 12 til 20 tusen soldater.
I 1812, i Russland, utmerket sveitserne seg i slagene ved Polotsk og særlig ved Beresina-elven. Klokken 8 om morgenen 28. november 1812, på østsiden av Berezina, angrep Oudinot de russiske troppene med sveitserne i spissen. Russerne skjøt og drepte eller skadet mange av Oudinots tropper. General Amey ble skadet, og general Canderas og hans adjutant ble drept.
Med lite ammunisjon igjen angrep sveitserne med bajonetter, men ble presset tilbake av russisk ild. Med store tap klarte de på andre forsøk å presse de russiske troppene bakover. De sveitsiske troppene hadde nå å gjøre med 8 russiske regimenter, i tillegg åtte regimenter fra 18. divisjon som var på vei. Soldatene i det sveitsiske 1. regiment ble spredt utover i et forsøk på å unngå å bli truffet. Oudinot beordret dem å søke deking i skogen. Rett før Oudinots hest ble drept, beordret han Doumercs kyrasserer (tunge kavaleri) å rykke fram.