cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Otis R. Bowen
Han vokste opp i Bremen i Indiana, hvor faren var lærer og eide en jernvarehandel. Farssiden av slekten var dypt religiøs, og morssiden var knyttet til Odd Fellow. Han var utdannet lege fra Indiana University fra 1942 og tjenestegjorde som sanitetskaptein i United States Army under den andre verdenskrig. Deretter var han privatpraktiserende lege i Bremen.
Bowen var valgt til Indianas lovgivende forsamling 1956–1958 og 1960–1972, fra 1967 som ordstyrer (speaker). Etter å ha tapt guvernørvalget i 1968, ble han valgt til guvernør i 1972 og gjenvalgt i 1976. Med dette ble han Indianas første guvernør som satt sammenhengende i åtte år siden 1851. Da president Ronald Reagan utnevnte Bowen til helse- og omsorgsminister i 1985, ble Bowen den første legeutdannede i dette vervet. Hans navn knyttes gjerne til de tidlige forsøkene på å stanse spredningen av AIDS og andre seksuelt overførbare sykdommer.
Guárico
Guárico er en av Venezuelas 23 delstater. Hovedstaden er San Juan de los Morros. I nord grenser Guárico til delstatene Carabobo, Aragua og Miranda, i sør til Apure og Bolívar, i vest til Cojedes og Barinas, og i øst mot Anzoátegui.
Delstaten dekker et areal på 64 987 km². Ved folketellingen i 2011 hadde delstaten 747,739 innbyggere.
St. Johanneslogen Eyvind til de syv Tinde
St. Johanneslogen Eyvind til de syv Tinde er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 40), som ble grunnlagt den 22. april 1995 i Sandnessjøen.
Sandnessjøen St. Johannes broderforening ble grunnlagt den 4. november 1977, underlagt St. Johanneslogen Midnatsol og deretter St. Johanneslogen Polarcirkelen den 15. oktober 1980. Den 12. april 1990 ble broderforeningen opphøyd til deputasjonsloge. Logen ble selvstendig den 22. april 1995 etter beslutning av Den Norske Frimurerordens Stormester i det Høye Råds møte den 10. november 1994.
Olaf Ditlev-Simonsen
Olaf Ditlev-Simonsen (født 15. desember 1865 i Sarpsborg, død 16. januar 1960 i Oslo) var en norsk skipsreder og politiker (H). Han var sentral blant annet i rederiene Ocean og Det Søndenfjelds-Norske Dampskibsselskab, og var også Kristianias varaordfører 1914–15.
Ditlev-Simonsen dro til sjøs rett etter konfirmasjonen, og tok styrmannseksamen i 1883. Allerede som 23-åring ble han kaptein på barken «Norseman», og senere ble han også dampskipsfører. Han ble partner i svigerfarens rederi John P. Pedersen & Søn. rundt århundreskiftet, og i 1906 flyttet han rederiet til Kristiania sammen med svogeren Christian P. Staubo. Her dannet de rederiet Ocean, som med 21 skip var blant byens største.
Ditlev-Simonsen var også aktiv i en mengde andre bedrifter og organisasjoner. Han var i mange år styremedlem i Norges Rederforbund, og var også styreformann i Norges Handels- og Sjøfartstidende 1911-39 og i Det Søndenfjelds-Norske Dampskibsselskab 1924-40. Fra 1923 til 1933 var han styreleder for Norsk Sjøfartsmuseum.
Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1939, og var kommandør av den svenske Vasaordenen.
Senlatin
Senlatin eller den senlatinske periode varte fra omtrent 200 e. Kr. til omtrent 600 e. Kr./700 e Kr og etterfølger den klassiske latinen.
Senlatinen inneholder en rekke vulgarismer. Den følges av middelalderlatin og romanske språk.
Batocerini
Utseende
Store til meget store (30-90 millimeter) trebukker, noen av de største representantene for Lamiinae. På farge varierer de fra gulbrunt til svart, de fleste er brunlige, gjerne med hvite eller røde tegninger. Noen har grove, svarte punktgroper på dekkvingene. Pronotum har en kraftig pigg på sidene. Dekkvingene har en pigg på "skuldrene". Antennene er kraftige, omtrent så lange som kroppen hos hunnene, betydelig lengre hos hannene.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Australia, Sørøst-Asia og Afrika.
Virginie Dedieu
Virginie Dedieu (født 25. februar 1979) er en fransk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta, 2000 i Sydney og 2004 i Athen.
Dedieu vant en olympisk bronsemedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Sammen med Myriam Lignot kom hun på tredjeplass i duett bak Olga Brusnikina / Maria Kisseleva fra Russland og Miya Tachibana / Miho Takeda og Japan.
Tsjornyj monakh
Tsjornyj monakh (originaltittel: Чёрный монах) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Ivan Dykhovitsjnyj.
Handling
Filmen forteller om en filosof ved navn Andrei Kovrin, som reiser til en liten landsby hvor han møter Tatyana.
0g han blir umiddelbart forelsket i henne.
DHL
DHL er en avdeling i Deutsche Post DHL (DP DHL). Det var opprinnelig et amerikansk flyekpress-selskap, men i løpet 2002 kjøpte Deutsche Post 100 % av aksjene i selskapet og integrerte det med sine andre fraktselskaper, EuroExpress og Danzas.
I dag er DHL er den globale markedslederen innen ekspress og logistikk med tilstedeværelse i 220 land og områder. DHL har en unik produktbredde og tilbyr ekspressfrakt, sjøfrakt, biltransport, lagring, internasjonal post og outsorcing av logistikktjenester. DHL er heleid av Deutsche Post DHL (DP DHL). Gruppen har over 500 000 ansatte, og omsatte for 54,5 milliarder euro i 2008.
DHL startes og bygges opp
DHL ble grunnlagt i 1969 av Adrian Dalsey, Larry Hillblom og Robert Lynn, derav navnet DHL. De tok med seg dokumenter ombord i fly mellom San Francisco og Honolulu. Forretningsideen var at fortolling av skipslaster kunne gjøres før skipet ankom, for å redusere tiden skipene brukte ved kai. Dette var et nytt konsept som var mye av grunnlaget for videre drift. DHL ekspanderte raskt og i løpet av 1971 hadde DHL etablert seg i Østen og i Stillehavet regionen. I 1972 etablerte de kontorer i Japan, Hongkong og Australia. Det første kontoret i Storbritannia åpnet i 1974. I løpet av 1976–1978 ekspanderte de videre og etablerte seg i Midtøsten, Latin-Amerika og Afrika. I løpet av denne tiden åpnet de også sitt første kontor i Tyskland, nærmere bestemt Frankfurt am Main.
I 1979 utvidet DHL sitt tilbud til også å gjelde pakker, til nå hadde de kun tatt hånd om brev og dokumenter. I 1983 ble DHL det første internasjonale flyekspresselskapet som driftet egne kontorer i Øst-Europa. I dette året åpnet de også en internasjonalt distribusjonssenter (hub) i Cincinnati, USA. I 1985 ble en hub opprettet i Brussel, hvor det i dag håndteres mer enn 165 000 sendinger hver natt. I løpet av 1988 hadde DHL kontorer i 170 land og ca. 16 000 ansatte. I 1986 ble de det første ekspresselskapet i Kina, etter å ha inngått en avtale med regjeringa. De var også det første ekspresselskapet i Kuwait etter krigen i 1991 samt i Irak etter at FN løftet sanksjonene mot landet. Men det har også vært risikabelt, i 2003 ble et DHL-fly truffet av en rakett.
DHL i dag
I dag er DHL delt inn i tre divisjoner: For flyekspress bruker Express DHLs eget flyselskap som har et verdensomspennende nettverk.
Iker Martínez de Lizarduy
Iker Martinez de Lizarduy Lizarribar (født 16. juni 1977) er en spansk seiler som spesialiserer seg i 49er. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 12. Under Sommer-OL 2004 i Athen tok han gull, mens under Sommer-OL 2008 i Beijing tok han sølv i samme klasse.
Epimetopidae
Epimetopidae er en liten gruppe av biller som hører til gruppen vannkjær (Hydrophiloidea). Det er beskrevet 29 arter fra Amerika, Asia og Afrika.
Utseende
Små (de asiatiske artene 2,5 – 3,5 mm), nokså brede biller. Hodet er bredt og flatt, antennene er kølleformede, palpene er noe kortere enn antennene. De runde fasettøynene er nesten delt i to av en hylleaktig innskjæring i fremkant. Brystskjoldet (pronotum) er bredest nær fremhjørnene, og har i fremkanten en tungeformet utvekst i midten som dekker deler av hodet. Kroppen er dekket av kraftige punktgroper. Dekkvingene er brede med tydelige "skuldre", fine punkrekker og avlange knøler mellom punktrekkene. Disse knølene kan ha sterke farger. Beina er korte og kraftige.
Levevis
Billene har vært funnet i fuktig sand på elvebredder. Arten Eumetopus thermarum lever i kanten av varme kilder.
James Cameron’s Avatar: The Game
James Cameron's Avatar: The Game er et videospill utgitt i 2009 og basert på filmen med samme navn. Sigourney Weaver, Stephen Lang, Michelle Rodríguez og Giovanni Ribisi fra filmen gjentok rollen sin i videospillet.
Handling
Handlingen begynner i år 2152, med en karakter kalt Able Ryder som ankommer Pandora og får tildelt et område som heter Blue Lagoon. Området består av et stort stykke jungel, inngjerdet for å sørge for at ingen større rovdyr kan komme dit. Deres første oppdrag går ut på å redde en gruppe marinesoldater fra Viperwolves.
Salg
Spillet solgte meget dårlig:
Bangdi
Bangdi (梆笛, pinyin: Bāngdí) er en tradisjonell kinesisk tverrfløyte. Den spiller en viktig rolle i kinesisk opera, men benyttes også som frittstående soloinstrument, særlig nord i Kina.
Assa
Assa (originaltittel: Асса) er en sovjetisk film fra 1988, regissert av Sergej Solovjov.
Handling
I Jalta møter Alika Bananan, en ung og eksentrisk rockemusiker. Når Krymov oppdager at Alika har utviklet et forhold til Bananan, blir han umiddelbart misunnelig og forsøker å overbevise Bananan om å forlate både Alika og Jalta. Men etter at Bananan nekter, myrder Krymovs undersåttere ham. Når han forteller Alika om dette, tar hun livet av ham. Derfor blir hun snart arrestert av den lokale militsen.
En annen, litt mindre viktig, historie i løpet av filmen skal vise hva som skjedde under drapet på tsar Paul I av Russland. Denne historien var løst basert på en bok skreve av den sovjetiske forfatteren og historikeren Natan Eidelman, som Krymov blir vist å lese gjennom hele filmen.
Øreflippiercing
Øreflippiercingen er en piercing gjennom øreflippen. Den er den vanligste piercingen opp gjennom alle tider.
Grotiden for denne piercingen er fra 6 til 10 uker, og det er sjelden det oppstår problemer i grotiden. Det vanligste er at denne piercingen blir laget av en piercingpistol, noe som likevel blir frarådet av piercere.
Systematikk
Øreflippiercingen finnes i flere typer.
Historie
Øreflippiercingen er den eldste av piercingene. Man har gjort funn av den av piercingen i gamle sivilisasjoner som Sumeria, Assyria og Mesopotamia for omkring 6000 år siden. Man har også gjort funn av denne piercingen på alle kontinenter blant de fleste urfolk.
I moderne tid ble denne piercingen populær hos menn først i England.
Peppermø
Peppermø er en tradisjonell betegnelse på en ugift kvinne over 30 år. Ordet ble tatt i bruk på dansk i slutten av 1700-tallet etter mønster av den mannlige parallellen peppersvenn, som opprinnelig var en ugift, omreisende krydderhandler. Ordet er i dag særlig knyttet til skikken med å gi ugifte en pepperbøsse eller -kvern i gave til 30-årsdagen. Peppermø kan også brukes spøkefullt eller lett nedsettende om en gammel jomfru og den sosiale rollen samfunnet har forbundet med en slik kvinne. Betegnelsen peppermø er i nyere tid delvis avløst av nyordet «ungkarskvinne».
Historie og betydning
Ordet peppermø har fått en spesiell betydning i forbindelse med ugifte kvinners stilling i det norske, og europeiske, samfunnet på 1800- og begynnelsen av 1900-tallet, og den rollen ugifte kvinner spilte i forbindelse med utviklingen av feminismen.
I en tid da det var kvinneoverskudd på grunn av forholdsvis lavere levealder for menn, der menn hadde forsørgerplikt, og tilgangen til betalt arbeid for kvinner var begrenset, ble ugifte kvinner lett avhengig av familien og kunne bli oppfattet som en byrde. På den annen side ble det å skape seg en yrkeskarriere lett noe som brøt med samtidige kvinneidealer – den ugifte kvinnen som måtte sloss for en selvstendig posisjon der menn fikk dette som en selvfølge, kunne bli oppfattet som utilbørlig selvhevdende.
Den andre siden av peppermø-rollen kan knyttes til den «viktorianske» ideologien som dominerte kvinnesaken frem til 1920-tallet. Innenfor denne diskursen ble seksualitet generelt betraktet som utelukkende negativt, og menns seksualitet spesielt som «dyrisk» og i strid med de kultiverte idealene som kvinner forvaltet. Den «politisk korrekte» peppermø fremsto dermed både som et «dydsmønster» og som en uttalt mannshater. Slike holdninger ble imidlertid også forfektet av gifte kvinner og av menn (se Sedelighetsdebatten).
The Girl Who Stayed at Home
Handling
Historien følger to brødre som reiser til Frankrike for å slåss under første verdenskrig, kvinnene som elsker dem, samt en amerikansk utvandrer som nå er bosatt i Frankrike som stiller seg bak sin tidligere nasjon.
Sorte Orm
Skuespillere
Andre skuespillere med gjesteopptredener:
Første sesong
Handlingen i første sesong begynner om kvelden 21. august 1485, dagen før slaget ved Bosworth Field. Edmund, som i første episode tok tilnavnet The Black Adder. Slaget tar en noe annen vending enn det historiebøkene forteller, og hans far blir konge med navnet Richard IV. Sesongen følger den ambisøse prins Edmund gjennom intrigene på slottet.
Blant historiske personer som blir fremstilt er:
Første sesong ble sendt på NRK sommeren og høsten 1984.
Annen sesong
I annen sesong er Edmund Blackadder en fattig adelsmann i tudortiden. Han er en av Elizabeth Is favoritter, og tilbringer mye av sin tid med å tilfredsstille hennes nykker. Igjen følges han av tjeneren Baldrick og Lord Percy. Stephen Fry spiller dronningens rådgiver, Lord Melchett, som Sorte Orm ser som sin nemesis.
Blant historiske personer som fremstilles finner man:
Tredje sesong
Sorte Orm er i tredje sesong tjener for prins George (Hugh Laurie) i perioden hvor han var regent for sin mentalt syke far Georg III. I denne sesongen har han bare Baldrick som fast følgesvenn, mens Percy ikke lenger er med. Tim McInnery er allikevel med i serien, i en mindre rolle som Lord Topper.
Blant historiske personer som fremstilles i sesongen finner man:
Fjerde sesong
Den fjerde sesongen er lagt til første verdenskrig, med skyttergravene på Vestfronten som scene. Edmund Blackadder er kaptein i den britiske hæren, og deler bunker med menig Baldrick og løytnant George Colthurst St Barleigh (Laurie). Lauries rollefigur minner sterkt om prins George i sesong tre. Percy er heller ikke denne gang med; McInnery spiller kaptein Kevin Darling. Stephen Fry er tilbake som Melchett, denne gang som en noe forrykt general.
Fjerde sesong inneholder i antikrigsbudskap, som lar seg merke i Sorte Orms syrlige kommentarer, og som spesielt blir tydelig i sesongavslutningen. Her skiller sesongen seg klart fra de foregående.
Pilotepisoden
Pilotepisoden ble aldri vist på fjernsyn. Plottet er omtrent det samme som i episode av første sesong, men enkelte skuespillere ble byttet ut. Blant annet ble Baldrick i pilotepisoden spilt av Philip Fox.
Blackadder: The Cavalier Years
The Cavalier Years er en femten minutter lang episode med handling fra den engelske borgerkrigs siste dager. Den ble laget for Comic Reliefs Red Nose Day i 1988.
Blackadder's Christmas Carol
Den 45 minutter lange spesialepisoden er en parodi på Charles Dickens' A Christmas Carol.
Shakespeare-sketsjen
Sketsjen ble laget i 1989, med Hugh Laurie som William Shakespeare og Rowan Atkinson som forfatterens agent Edmund Blackadder, som klager på at Hamlet er et altfor langt stykke.
Woman's Hour Invasion
I serien Woman's Hour, laget til inntekt for Children in Need, dukket Blackadder og Baldrick opp, reiste tilbake i tid, og snakket med Shakespeare.
Blackadder: Back & Forth
Back & Forth ble laget i forbindelse med overgangen til det 3. årtusen, og ble først vist i Millennium Dome i 2000. Blackadder og Baldrick reiser, som følge av et veddemål, tilbake i tid. De møter blant annet Shakespeare, Robin Hood og Wellington, og forandrer historiens gang på en dramatisk måte.
A Special Album
A Special Album er et musikkalbum med Ralph Myerz and the Jack Herren Band, utgitt i 2003. Dette er bandets debutalbum.
De unges Forbund
Bakgrunn
Daniel Hejre, som er en kvikk, ful kar, som har mistet sin formue, anses å være basert på Knud Ibsen, Ibsens far.
Handlingen
Sakfører Stensgård er en ambisiøs ung mann som ønsker å gjøre politisk karriere i en liten norsk by. På en 17. mai-feiring holder han en flammende politisk tale og angriper den lokale jernverkseier, kammerherre Bratsberg. Han erklærer at han vil stifte et nytt radikalt parti, De unges forbund. Bratsberg tror imidlertid at angrepene i talen er rettet mot hans konkurrent og motstander, proprietær Monsen. Stensgård blir derfor til å begynne med en velkommen gjest i kammerherrens hus.
Stensgård har tidligere beilet til Monsens datter Ragna, men bestemmer seg nå for at han vil gifte seg med Bratsbergs datter Thora i stedet. Han gir Bratsberg en storslagen offentlig unnskyldning, men kammerherren blir rasende og viser ham døren.
Når Stensgård får rede på at Bratsbergs sønn Erik har forfalsket en veksel med farens underskrift for å skaffe penger til noen risikable forretninger han har med Monsen, vender han for et øyeblikk oppmerksomheten tilbake til Ragna, og planlegger å fri til henne. Men siden også Monsen risikerer å bli skandalisert gjennom disse forretningene, frir Stensgård i stedet, for sikkerhets skyld, til den rike enken madam Rundholmen.
Det viser seg imidlertid at det bare var Monsen og ikke Bratsberg som var involvert i vekselfalskneriet, og Stensgård flytter igjen oppmerksomheten og planene om frieri tilbake til Thora. Men nå vil hun ikke lenger ha ham, og madam Rundholmen har også, på grunn av et kjærlighetsbrev som ble forbyttet, valgt å forlove seg med Monsens sønn, Bastian. Resultatet blir at Stensgård står tilbake uten noen ekteskapspartner. Han forlater byen, og alt faller tilbake til sine vante former, bare med den forskjell at byen nå har en rekke nyforlovede og lykkelige par.
50/50 (2011)
50/50 er en amerikansk dramakomedie fra 2011, regissert av Jonathan Levine.
Filmen handler om Adam Leraner, som blir diagnostisert med en sjelden type kreft, og hvordan han takler usikkerheten rundt utfallet.
Filmen er løst basert på manusforfatteren Will Reiser egen sykdom.
Hovedrollen spilles av Joseph Gordon-Levitt, mens andre roller blir spilt av Seth Rogen og Anna Kendrick.
Filmen ble nominert til Golden Globe for beste film (komedie eller musikal).
Handling
Adam Lerner er en 27 år gammel radio-ansatt fra Seattle. Etter å ha opplevd sterke smerter i ryggen, får Adam vite kreft-svulst, og må gjennomgå cellegift-behandling. Han ser på Internett at overlevelsesraten for diagnosen hans er 50 / 50. Etter at Adam avslører dette, tilbyr hans emosjonelle mor Diane, som pleier ektemannen sin med Alzheimers sykdom, å ta seg av ham. Men Adam avslår dette, fordi Rachael allerede har lovet å gjøre dette.
På en av behandlingene hans møter han Mitch og Alan, to eldre kreft-pasienter som også gjennomgår cellegift-behandling - og de blir snart venner. Rachael er ukomfortabel under behandlingene, og er ofte sen med å hente ham etterpå. Hun skaffer også en greyhound, ved navn «Skeletor» som kjæledyr. Bestevennen Kyle forsøker å holde moralen oppe, hjelper Adam med å barbere hodet, og åpenlyst bruke vennens sykdom for å plukke opp kvinner. Men Kyle oppdager at Rachael kysser en annen mann ved et galleri. Hun blir deretter tvunget til å tilstå sin utroskap. Adam slår opp med henne. Han går deretter på byen sammen med Kyle.
I mellomtiden blir Adam behandlet av en ung, uerfaren terapeut, Katherine McKay, en doktorgradskandidat som gjør det kliniske aspektet av avhandlingen hennes ved det samme sykehuset. Når Mitch dør blir Adam oppskaket, og kort tid senere får han beskjed om at han må gjennomgå en risikabel operasjon. Adam anklager Kyle for tilsynelatende ikke å ta tilstanden hans på alvor, og bruke dette for hans egen vinning. Men senere oppdager Adam en bok Kyle skaffet seg om kreft. Boken er fylt med blant annet notater, og uthevede avsnitt. Han innser at Kyle oppriktig bryr seg om ham, og har oppriktig forsøkt å hjelpe ham helt siden han fikk diagnosen sin.
Myriam Lignot
Myriam Lignot (født 9. juli 1975) er en fransk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta og 2000 i Sydney.
Ivan Dykhovitsjnyj
Ivan Vladimirovitsj Dykhovitsjnyj (russisk: Ива́н Влади́мирович Дыхови́чный; 1947–2009) var en sovjetisk regissør, skuespiller og manusforfatter.
Myriam Lignot
Lignot vant en olympisk bronsemedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 2000 i Sydney. Sammen med Virginie Dedieu kom hun på tredjeplass i duett bak Olga Brusnikina / Maria Kisseleva fra Russland og Miya Tachibana / Miho Takeda og Japan.
Sophie Muir
Sophie Muir (født 7. mai 1983 i Sydney i New South Wales) er en australsk skøyteløper som har spesialisert seg på de korte distansene. Hun er tatt ut i troppen til Australia til Vinter-OL 2010 i Vancouver der hun skal gå 500 m og 1000 m.
Biografi
Muir fikk rulleskøyter på sin 5-årsdag i 1988 og begynte å konkurrere i 1990. Og mellom 1996 og 2002 ble hun australsk mester(første gang i 1992), 6 ganger junior- og 1 gang senior-verdensmester og verdensrekordholder. I løpet av en backpacker-tur i 2008 til Nederland og et spørsmål fra skøytetreneren Desly Hill ble hun fristet til å prøve seg på hurtigløp på skøyter (isvarianten). Hun har tre australske rekorder (100m, 500m og 1000m).
Meritter
Sprint-VM på skøyter (deltatt 1 gang)
Orkland
Orkland er en kommune i Trøndelag som ble etablert 1. januar 2020 ved sammenslåing av Orkdal, Meldal, Agdenes og en del av Snillfjord kommune (Krokstadøra). Kommunen grenser mot Rennebu i sør, Midtre Gauldal, Melhus og Skaun i øst, Rindal, Heim og Hitra i vest og over Trondheimsfjorden til Ørland i nord og Indre Fosen og Trondheim i øst. Navnet viser til elven Orkla, som renner gjennom dalføret, med omland.
Geografi
Orkland kommune ligger i den nederste delen av elva Orklas dalføre, som strekker seg ned til Orkanger ved Trondheimsfjorden. Nord for Orkanger ligger Agdenes og Snillfjord, som ligger mellom Hemnfjorden, Heim og Hitra i vest og Trondheimsfjorden i øst. Ved Agdenes ligger innløpet til Trondheimsfjorden, og tvers over fjorden i nord ligger Ørland kommune.
Kommunens vestlige deler preges i stor grad av fjelltopper som når 1000 meters høyde. De østlige delene av Orkladalen har høyder opp mot 800 meter. Kommunens høyeste fjell er Resfjellet (1162 moh ) i Trollheimen, sørvest i kommunen. Områdene rundt selve Orkladalen består for det meste av skogkledde åser.
Landskapet i kommunens nordvestlige deler (Agdenes og Snillfjord) består av kollede åser som er skilt av daler og innsjøer. Orklands største innsjø, Øyangsvatnet, ligger i dette området.
Bergrunnen i de vestlige delene av kommunen består av gneis og granitt. Hoveddalføret og de østlige delene består av omdannede kambrosiluriske bergarter som grønnskifer, sterkt omdannet med noen inntrengte dypbergarter, gabbroer. I grensesonen finnes det dannet drivverdig malm som kobberholdig svovelkis, som har blitt utnyttet i gruvene i Løkken Verk. I kommunens nordvestlige deler består bergrunnen av diorittiske gneiser, glimmerskifere og basaltiske vulkanbergarter.
Samfunn
De fleste innbyggerne i Orkland bor i og rundt kommunesenteret Orkanger, som sammen med det nærliggende stedet Fannrem utgjør tettstedet Orkanger/Fannrem, som har innbyggere per 1. januar. Orkanger fikk bystatus i 2014. I og rundt Orkanger ligger det industriområder, sykehus, kjøpesenter og offentlige kontorer. I jordbruksbygdene oppover Orkladalen er det jevn bebyggelse, med tettsteder og grender som Vormstad, Svorkmo, Storås og Meldal.
I sidedalene til Orkladalen er det største tettstedet det tidligere gruvesamfunnet Løkken Verk. Langs Trondheimsfjorden og utover gjennom Snillfjord er det noe spredt bebyggelse langs fjordene og i smådalene. Befolkningen er konsentrert rundt steder som Gjølme, Selbekken og Mølnbukt i øst og Krokstadøra i Snillfjord i vest.
Samferdsel
Europavei 39 (E39) går gjennom Orkland, og passerer blant annet kommunesenteret Orkanger. Veien forbinder kommunen med Vestlandet i vest og Trondheim i øst. Orkanger er et trafikknutepunkt, hvor fylkesvei 65 og fylkesvei 710 møter E39. Fylkesvei 65 går sørover gjennom Orkladalen, og forbinder kommunen med Rindal i vest. Fylkesvei 701 kommer fra Meldal og Rennebu i sør, og møter fylkesvei 65 ved Storås. Over Løkken Verk går fylkesvei 700 mellom Meldal og Svorkmo. Fylkesvei 710 fra Orkanger går nordover gjennom tidligere Agdenes kommune, og er forbundet med Brekstad i Ørland kommune på Fosen via fergesambandet Brekstad–Valset. Fylkesvei 714 går gjennom Snillfjord, og forbinder kommunen med Hitra og Frøya i nordvest.
Bygda Lensvik i tidligere Agdenes kommune har hurtigbåtforbindelse med Trondheim, Brekstad, Sandstad og Kristiansund.
Helse og utdanning
Kommunen har et eget sykehus, Orkdal Sjukehus, som er underlagt St. Olavs hospital, og fire heldøgns helseinstitusjoner med pleie- og omsorgstjenester, Orkdal helsetun, Meldal helsetun, Hamnahaugen helse- og omsorgssenter og Snillfjord omsorgssenter.
Det ligger to videregående skoler – Orkdal vidaregåande skole og Meldal videregående skole, en fagskole – Trøndelag høyere yrkesfagskole Christian Thams (samlokalisert med Meldal vgs.), og en folkehøyskole – Torshus Folkehøgskule i kommunen.
I kommunen er det ti offentlige grunnskoler, og en privatskole.
Kirker
I Orkland kommune ligger det tolv kirker og kapell: Geitastrand kirke, Orkanger kirke, Moe kirke, Orkdal kirke, Meldal kirke, Løkken kirke, Agdenes kirke, Lensvik kirke, Ingdalen kapell, Snillfjord kirke, Søvasskjølen fjellkirke og Den gode hyrdes kapell.
Næringsliv
I dalbunnen og langs fjordene i kommunen er hovednæringen jordbruk, med hovedvekt på dyrehold. Det er også noe korndyrking og en del skogbruk. 101,88 km² av kommunens areal på 1906,26 km² er dyrka mark. I Lensvik og Agdenes har landbruket spesialisert seg på jordbærproduksjon og pelsdyroppdrett.
I området mellom Orkanger, Fannrem og Gjølme er det betydelig industri, med vekt på metallproduksjon og verkstedindustri. Orkanger har en godt utbygd havn, hvor industriområdet Grønøra ligger. Utenfor Orkanger og de nærliggende områdene drives for det meste småindustri.
Avisa Sør-Trøndelag kommer ut på Orkanger.
Historie
Orkland kommune ble opprettet den 1. januar 2020 gjennom en sammenslåing av kommunene Orkdal, Meldal, Agdenes og en del av Snillfjord (Krokstadøra).
Kommunevåpen
Orklands kommunevåpen inneholder elementene tannhjul og bølgeform som utgjør et motiv. Det er utformet etter en idé av Erik Einum. Den grønne tinkturen i våpenet symboliserer jordbruk og skogbruk. Den sølvfargede bølgeformen symboliserer sjø, elv og vann. Tannhjulet i midten symboliserer gammel og ny industri, og inkluderer også havbruk.
Severdigheter
Thamshavnbanen, som ble åpnet i 1908 går fra Løkken Verk til Trondheimsfjorden ved Orkanger, er Norges første elektriske jernbane. Jernbanen er smalsporet og ble bygget for å frakte malm fra gruvene på Løkken Verk til utskipningshavna på Thamshavn ved Orkanger. Passasjertrafikken på banen ble innstilt i 1963, og malmtransporten tok slutt i 1974. Siden 1983 har Thamshavnbanen blitt brukt som museumsjernbane.
Orkla Industrimuseum ligger på Løkken Verk. Museet ivaretar industrielle tekniske kulturminner i tidligere Orkdal og Meldal kommuner, deriblant Thamshavnbanen og Gammelgruva. I Meldal og på Svorkmo finnes det bygdetun.
I Resdalen i Trollheimen, helt sør i kommunen, ligger Vålåskaret, som er Norges første fredede setergrend. Vålåskaret har 14 hus fra 1790-årene og ble fredet i 1967.
Transkontinentalt land
Et transkontinentalt land er et land som tilhører mer enn ett kontinent. Definisjonene som blir brukt kan variere avhengig av hvilke kriterier som blir brukt (enten geografisk eller politisk, økonomisk eller kulturelt). Et eksempel er Russland, som har sin historiske kjerne, så vel som hovedbestanddelen av befolkningen (74 %), økonomisk aktivitet og politiske institusjoner (f.eks. hovedstaden) i Europa, selv om det geografisk har størsteparten av landet (77 %) i Asia. De fleste definisjoner plasserer Russland i Eurasia.
Fellow
En fellow er i den akademiske verden et medlem av en gruppe lærde mennesker som for eksempel kan arbeide sammen om et felles mål om gjensidig utveksling av viten og praksis. Stipendiatene kan omfatte gjesteprofessorer, postdocforskere og ph.d.-forskere.
Betegnelsen er nokså upresis. Det er ingen allmenne regler for hvordfan tittelen brukes, med den følge at hver akademisk institusjon tildeler tittelen slik den selv synes best.
Fylkesvei 5062
Fylkesveg 5062 går mellom Frugård bru og Stord sjukehus (Fylkessykehuset) i Leirvik i Stord kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 68 (Hordaland).
Your New Best Friends
Your New Best Friends er et musikkalbum med Ralph Myerz and the Jack Herren Band, utgitt i 2004.
Skotfoss stadion
Skotfoss stadion er et fotballstadion som ligger på Skotfoss, 5 km utenfor Skien. Stadionet ligger ved Røråsen, ikke langt fra den gamle papirfabrikken som nå er nedlagt.
Banen ligger rett nede ved elven, som er en del av Telemarkskanalen. På den ene langsiden er det sitteplasser. Klubbhuset ligger rett ved parkeringsplassen. Skotfoss har deltatt i den norske cupen flere ganger, og har derfor hatt besøk av store norske lag på Stadion. Blant annet da Vålerenga var der 7. mai 2003 i en kamp Vålerenga vant 5-1. 10. mai 2006 kom Odd Grenland på besøk i cupen. Odd Grenland vant 3-0. Etter det har ikke Skotfoss greid å kvalifisere seg til NM.
Sumpeik
Sumpeik (Quercus palustris) er et løvfellende tre som vokser i østlige deler av USA.
Den blir opptil 25 m høy. Barken er gråbrun med brede, grunne furer. Bladstilken er 2–6 cm lang. Bladene er ellipseformet avlange, 5–16 cm lange og 5–12 cm brede. Bladet har 3–4 fliker på hver side. Høstfargen er skarlagensrød. Nøttene bruker 1,5 år på å bli modne, og nøtteskåla dekker en fjerdedel av nøtta.
Sumpeik vokser på våt, leirete jord. Voksestedene blir som regel oversvømt om vinteren, men den tåler ikke hyppige oversvømmelser i vekstsesongen. Arten danner blandede skoger med ambratre. Andre tresorter i disse skogene er rødlønn, kvitalm, sumptre, pileik, borreeik, Quercus michauxii og andre eikearter, grønnask og skihickory. Den kan også danne skog sammen med sølvlønn, svartask, amerikaplatan og virginiapoppel.
Nordgrensen for utbredelsen strekker seg fra sørvestre New England vestover til aller sørligste Ontario, sørlige Michigan, nordlige Illinois og Iowa. Vestgrensen går sørover gjennom Missouri, østlige Kansas og nordøstlige Oklahoma. Sørgrensen går gjennom sentrale Arkansas, Tennessee, sentrale Nord-Carolina og Virginia.
Dette treslaget er mye plantet både i USA og Europa på grunn av den tette krona og de fine høstfargene. Den er lett å plante om, vokser fort og tåler mye luftforurensning. Den er ikke så mye brukt i Norge, men finnes blant annet ved NMBU på Ås og i Botanisk hage i Oslo. Trerekkene langs Kong Håkon 5.s gate i Oslo består delvis av sumpeik.
Peder Claussøn Friis
Peder Claussøn Friis, (født 1. april 1545 i Egersund, Rogaland, død 15. oktober 1614 i Valle) var en norsk geistlig og historisk- topografisk forfatter.
Oppvekst og utdanning
Hans far het Niculas (Claus) Torolfssøn Friis og var fra ca. 1550 sogneprest i Undal, sør i Audnedal. Peder fikk trolig sin utdannelse i Stavanger under rektor Jakob Matssøn. Sin prestegjerning begynte han allerede som 20-åring, som kapellan under faren. Da denne døde i 1566, overtok Peder stillingen som sogneprest, og ble allerede samme år innsatt som prost i Lister prosti.
Biskopen i Stavanger, Jørgen Eriksen, hadde lært å kjenne Peder Claussøn på sin første visitas i 1572, og han knyttet ham allerede 1575 til stiftets geistlige styrelse ved å gjøre ham til kannik i Stavanger og noen år senere til kapitelets viseformann (erkediakon).
Streng luthersk prest
Peder Claussøn var som sin biskop strengt kirkelig og luthersk. Han sørget for å utrydde restene etter katolske kirkeskikker. Han sørget også for at kirkeskatten ble krevet inn, såkalt tiende.
Han deltok med biskopen på herredagen i Skien (juli 1576), hvor tienden for Stavanger len ble regulert. Men det som ble bestemt på dette møtet likte ikke bøndene i Nedenes fogderi, og av den grunn reiste Peder Claussøn på biskopens og lensherrens vegne sommeren 1592 til hvert sogn i Nedenes fogderi for å forhandle med bøndene.
Bøndene på Lista var svært lite villige til å betale kirkeskatten, og derfor måtte Peder Claussøn gjentatte ganger gripe inn, dels selv, dels med øvrighetens hjelp. Som geistlig tilsynsmann hadde han mange vanskeligheter med stridige og løsaktige prester, men etter hvert fikk han også reformert sitt eget presteskap.
Han kom en gang i konflikt med myndighetene, siden regjeringen blandet seg inn i hvordan prestene skulle velges. Peder Claussøn mente det var menigheten som skulle velge sine egne prester, ifølge luthersk lære. Men Claussøn måtte gi etter for regjeringens krav.
Også almuen var det vanskelig å komme overens med. Flere ganger lå han i strid med noen av sine egne sognefolk, og en gang ble han stukket med kniv av en bonde. En annen gang måtte han selv bøte for å ha brukt kniven og såret en bondelensmann.
Palestina under Sommer-OL 2020
Palestina deltok med fem utøvere under Sommer-OL 2020 i Tokyo i Japan i perioden 23. juli til 8. august 2021. OL ble utsatt i ett år fra 24. juli 2020 på grunn av koronaviruspandemien.
Peder Claussøn Friis
Streng luthersk prest
Forøvrig nøt Peder Claussøn stor tillit hos bøndene, og han var alltid hjelpsom og tjenestevillig. Ofte stilte han seg på deres side. Hans skal hatt kontakt med Jon Simonssøn.
Lensherren Peder Grubbe var i 1604 klaget inn til herredagen i Bergen av listerbøndene, og han mente det var Peder Claussøn som hadde hisset bøndene mot ham. Grubbe hevnet seg på Claussøn ved å stevne ham også til herredagen, og han hadde samlet en rekke ankeposter over hans embetsførsel. Men ved herredagens dom 9. juli 1604 ble Peder Claussøn dels frikjent, dels slapp han med en mild bebreiding, mens Peder Grubbe fikk en skarp advarsel og kort etter ble fjernet fra sitt len.
I 1938 ble det reist en statue av Peder Claussøn Friis ved Valle prestegård. Den ble laget av kunstneren Gustav Vigeland (1869–1943), som hadde sine ungdomsår på gården Mjunebrokka på Vigeland i Valle (nå Lindesnes) kommune.
I Stavanger ble Peder Claussøn Friis hedret med Peder Claussøns gate som ligger i Eiganes og Våland bydel.
Verk
Av utenlandske forfattere har særlig Olaus Magnus' og Arngrim Jonssons tidligste arbeider gitt ham impulser til historisk-geografiske opptegnelser. Hans første skrift var en beskrivelse av Island fra (1580). Deretter fulgte korte opptegnelser om Færøyene (1592) og om Grønland (1596). I 1599 fullførte han en vidløftigere fremstilling av Norges naturhistorie i en rekke mindre skildringer: «Om alle slags Djur, som ere udi Norrig», «om Fiske», «om Fugle», «om Skove og Træ» samt «om Urter og Blomster». Denne ble utgitt først etter hans død – i 1632 under tittelen «Norriges oc Omliggende Øers sandfærdige Besschriffuelse».
Han var den første som oversatte Snorres kongesaga til norsk: «Norske kongers Chronica». Den ble også utgitt etter hans død, i 1633. Det var i 1599 han fikk en oppfordring fra stattholderen Axel Gyldenstjerne som gjorde at han tok fatt på en oversettelse av Snorre Sturlasons kongesagaer. Han gjorde først en «kort Extrakt af Norriges Chronica» og fortsatte oversettelsen av kongesagaene med de følgende kongers historie (1202–1263). Men når det gjaldt kong Sverres historie, nøyde han seg med å skrive av den eldre, bergenske oversettelsen.
Hans småskrifter «Om Tienden» og «Enfoldig Forklaring over Fader vor» (gått tapt) viser at han også var virksom som geistlig forfatter.
Ingen av Peder Claussøns skrifter ble trykt i hans levetid. De ble spredt ved avskriving som ble gitt som gaver. Utgivelsene kom lenge etter hans død. Omkring 1630 hadde en følgende Stavanger-biskop, Wegner, sendt Peder Claussøns «Beskrivelse over Norge og omliggende Øer» til kansleren Christian Friis til Kragerup (1581 - 1639), som overlot eksemplaret til Ole Worm. Han sørget da for at en utgave av boken ble trykt (1632).
Omtrent samtidig ble et eksemplar av sagaoversettelsen «Norske Kongers Chronica» sendt til København, og Worm påtok seg å utgi denne også. Omkring 1650 fikk Worm tak i Peder Claussøns naturhistoriske opptegnelser, som ble benyttet i Worms senere arbeider fra 1654–54. Etter Worms død ble håndskriftet forært til Thomas Bartholin, som tenkte på å oversette det til latin og utgi det, men dette ble hindret av brannen i hans bibliotek (1670).
En avskrift av Peder Claussøns naturhistorie og topografiske arbeider kom til Skåne til Ove Gjedde, og ble senere gitt til W. J. Coyet. Manuskriptene ble i (1710) innlemmet i det store kongelige biblioteket, hvor de lå ubenyttet og skjult. Men i 1876 ble de oppdaget av Gustav Storm og senere lagt til grunn for hans utgivelse av Peder Claussøns skrifter.
Peder Claussøns skrifter i Worms utgaver ble for lang tid hovedskriftene om Norges geografi og historie. «Beskrivelsen» ble mønster og forbilde for en rekke lignende arbeider, den ble oversatt til tysk og latin, og dens etterretninger inngikk i de geografiske håndbøker og de hollandske atlaser.
«Norske Kongers Chronica» sørget for at Snorre Sturlason ble ansett som en historisk forfatter. Norge fikk en sammenhengende og leseverdig fremstilling av sin historie, fra oldtid og middelalder. Peder Claussøn fikk tilnavnet «Undalinus» eller «Petrus Claudii».
Selv etter at de originale håndskriftene var dratt frem av Torfæus og Peringskiöld, har Peder Claussøns sagaoversettelser bevart sin rang som kildeskrift for et enkelt tidsrom (1202–1217), i det han her gjengir en senere tapt, fullstendig original.
Bildende Kunstneres Styre
Bildende Kunstneres Styre (forkortet BKS) var en forening og interesseorganisasjon for billedkunstnere i Norge. Den ble stiftet i 1888 og eksisterte til 1989 da BKS under navnet Billedkunstfaglig Sentralorganisasjon slo seg sammen med Norske Billedkunstneres Fagorganisasjon (NBFO) til dagens Norske Billedkunstnere (NBK).
Historikk
Allerede fra 1880-åra styrte billedkunstnere i Norge i stor grad sin egen virksomhet. Den første Høstutstillingen ble arrangert i 1882 som en protest mot det etablerte kunstlivet, og i 1888 ble Bildende Kunstneres Styre dannet. Denne organisasjonen fikk bestemme både over Høstutstillingen og etter hvert også de de statsfinansierte stipendiene. BKS opptrådte dessuten som rådgivere for myndighetene i kunstrelaterte saker.
Reglene for hvem som kunne velge styret i BKS, og sitte der, var strenge. Kravet til stemmerett var at kunstneren måtte ha stilt ut på Høstutstillingen tre ganger. Etter 1930 økte kravet til fem ganger. 85% av de stemmeberettigede i 1965 var derfor over femti år. BKS var heller ikke ansvarlige overfor velgerne, og organisasjonen ble følgelig betraktet som en forening uten virkelige medlemmer.
I 1975 ble Norske Billedkunstneres Fagorganisasjon stiftet som en fagpolitisk organisasjon som skulle fungere sammen med det fagtekniske BKS. Dette skillet ble senere oppgitt gjennom fellesorganisasjonen Billedkunstfaglig Sentralorganisasjon (også BKS). Billedkunstfaglig Sentralorganisasjon og Norske Billedkunstneres Fagorganisasjon (NBFO) ble så slått sammen i 1989 til dagens Norske Billedkunstnere.
John Rollins
John Rollins (født 25. juni 1975) er en amerikansk golfspiller.
Nordvest-Afrika
Nordvest-Afrika eller Nordvestlige Afrika er en variabelt definert region på det afrikanske kontinentet. Betegnelsen brukes vanligvis innenfor diverse områder: geopolitikk, arkeologi, antropologi, biogeografi og genetikk. Betegnelsen brukes ofte i stedet for Maghreb og andre navn, muligens for å unngå de kulturelle konnotasjonene ved de andre betegnelsene.
Landene og territoriene i Nordvest-Afrika inkluderer:
Maghreb, Barbareskkysten og Tamazgha er mer eller mindre entydige med Nordvest-Afrika.
Northwest Africa
San Marinos Grand Prix 2004
San Marinos Grand Prix 2004 var et Formel 1-løp arrangert 23. – 25. april 2004 på Autodromo Enzo e Dino Ferrari i Italia. Det var det fjerde løpet i Formel 1-sesongen 2004.
Sommernatt ved fjorden
Sommernatt ved fjorden er en norsk sang skrevet av Ketil Bjørnstad og sunget av Ellen Westberg Andersen. Den er siden blitt sunget av Sissel Kyrkjebø, Christine Guldbrandsen og Rein Alexander.
Sommernatt ved fjorden handler om Hans Jæger og Oda Lasson som sitter i en pram ute på fjorden en sommernatt. Det er Bokken Lasson, søsteren til Oda, som betrakter paret ute på fjorden fra sitt vindu ved feriehuset på Hvitsten; sangen handler om det hun ser ute på fjorden.
Ketil Bjørnstad skrev Sommernatt ved fjorden i huset sitt ved Hagefjorden, ved Sandøya, utenfor Tvedestrand, tidlig på våren 1978. Bjørnstad var først ikke fornøyd med sangen og vurderte å kaste den, men etter en pause jobbet han videre med sangen i to-tre dager. I dag har sangen en helt egen stilling hos publikum.
Innspillinger
Sangen finnes på disse albumene:
David Mair (aker)
David Mair (født 21. august 1984 i Sterzing, Italia) er en italiensk aker som har konkurrert siden 2003. Han har ikke noen større internasjonale titler, og hans beste resultater er en niendeplass fra verdensmesterskapet i aking i 2009, og en sjetteplass fra EM i 2006.
Han ble tatt ut til å representere Italia under Vinter-OL 2010, der han ble nummer 17.
Kilder
(NB: alle resultater før 2002 tilhører skeletonutøveren med samme navn)
Sandstrandbiller
Sandstrandbiller (Sphaeriusidae) er en liten gruppe av knøttsmå biller. De hører til den artsfattige gruppen Myxophaga. Disse billene lever av alger, og finnes i "grønske" på fuktige steder, som på elvebredder, på myrer, mellom løvstrø og under steiner. Familien er foreløpig ikke funnet i Norge, men én art er registrert i nabolandene, og den bør derfor kunne finnes i Norge også. Familien har tidligere vært kjent som Sphaeriidae eller Microsporidae, men begge disse navnene har blitt forkastet fordi de også er brukt på andre dyregrupper (såkalt homonymi). I slike tilfeller er det det eldste navnet som er gjeldende. I dag skal navnet Sphaeriidae bare brukes om den bløtdyrfamilien som på norsk heter kulemuslinger, mens Microsporidae skal brukes om en gruppe encellede sporedyr.
Utseende
Knøttsmå (0,5–1,2 mm), ovale, blanke, glatte, mørkfargede biller. Antennene er 11-leddede, med oppsvulmede innerste ledd og en tre-leddet kølle ytterst. Denne køllen bærer noen lange hår. Kroppen er oval og høyt hvelvet, hode, brystskjold og dekkvinger danner en kontinuerlig kurve. Beina er ganske korte, leggene (tibiae) er noe utvidete, føttene (tarsene) er tre-leddede og slanke. Larvene er korte og trinne.
Kilder
Maddison, D.R. 1995. Tree of life: Sphaeriusidae, Minute Bog Beetles.
Utbredelsesdata: Nettressursen Fauna Europaea.
Eugène Ionesco
Eugène Ionesco (født Eugen Ionescu; 26. november 1909 i Slatina i Romania, død 29. mars 1994 i Paris i Frankrike) var en av de fremste dramatikerne innenfor absurd teater. Han lagde stor humor av dagligdagse banaliteter og klarte samtidig å si noe om hvor lite mening et menneskeliv kan ha.
Biografi
I 1936 gifta Ionesco seg med Rodica Burileanu. De flytta til Frankrike i 1938 for at Ionesco skulle avslutte en doktoravhandling om Baudelaire. Deres eneste barn, datteren Marie-France, ble født i 1944.
Norgesmesterskapet for brassband 2015
Norgesmesterskapet 2015 ble vunnet av Stavanger Brass Band (dirigent Allan Withington).
Eugène Ionesco
Biografi
Familien ble sittende fast i Marseille på grunn av krigen og flytta så til Paris for godt etter frigjøringa.
Klemens IX
Bakgrunn
Han ble født i Pistoia i Italia. Foreldrene var Giacomo og Caterina Rospigliosi, og han tilhørte en gammel lombardisk slekt. To av hans nevøer, Giacomo Rospigliosi og Felice Rospigliosi ble kardinaler, og de senere kardinalene Bandino Panciatici og Antonio Banchiere var av samme slekt.
Norgesmesterskapet for brassband 2015
= Resultat og musikk =
Elitedivisjon
Klemens IX
Bakgrunn
Rospigliosi studerte i Roma og Pisa, og tok doktorgrader i teologi, filosofi og 'utroque iure, det vil si både sivil- og kirkerett. Fra 1623 til 1625 var han professor i filosofi i Pisa. Deretter begynte han å arbeide ved Den romerske kurie, og fikk en rekke embeter. Han skrev også poesi og melodramaer som ble nokså godt mottatt i Roma.
Prest, biskop
I 1644 ble han bispeviet av kardinal Antonio Barberini og utnevnt til titularerkebiskop av Tarsus. Frem til 1653 var han nuntius til Spania. Under sedesvakansen fra januar til april 1655 var han guvernør for kardinalkollegiet.
Kardinal
Han ble selv kreert til kardinalprest ved konsistoriet april 1657, to år etter at Alexander VII hadde utnevnt ham til kardinalstatssekretær.
Pave
Han deltok ved konklavet 1667, hvor han selv ble valgt til pave den 20. juni. Den 26. april ble han kronet i Peterskirken av kardinal Rinaldo d'Este.
Som pave fortsatte Klemens å være skriftefar; to ganger i uken i Peterskirken, for hvem som helst som ville skrifte for ham. Han besøkte flere sykehus, gav almisser til de fattige, og var, etter samtidens mål, forholdsvis fri fra nepotisme.
Klemens IX døde i Roma 9. desember 1669 og ble gravlagt i Santa Maria Maggiore.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Eugène Ionesco
Verk
Ionesco var en av dem som hjalp introdusere en ny type teater, anti-teater, som kom til å bli kjent som absurdteater. Selv foretrakk han å kalle det for theatre de derision («håneteater»). Han er best kjent for de tidlige småstykkene sine: Enaktere, som han sjøl kalte for anti-stykker som bruker overraskelser i språket til å vise tomskapen og det overfladiske i det småborgerlige livet. Personene hans, som er langt fra tradisjonelle naturalistiske portretter, snakker til hverandre, men de snakker aldri med hverandre. Det første stykket hans, La Cantatrice Chauve («Den skallede sangerinnen») fra 1950-1951, satiriserer borgerskapet, som er frosset i meningsløse formaliteter. Her møter vi skikkelser som alvorlig forteller hverandre selvfølgeligheter. En mann og ei dame har en lang samtale om hvem de er og hvor de bor og oppdager plutselig at de er gift med hverandre. Situasjonen oppleves som uvirkelig, men ikke nødvendigvis, fordi Ionesco konstruerer en kunstig eller unaturlig tilstand. Ionescos grep ligger i fortettingen. Han utdyper de delene av dialogen som en naturalistisk dramatiker ville klipt vekk, og toner ned eller tar helt bort det som ville gitt en sammenhengende handling. Resultatet blir en forunderliggjøring og utlevering av menneskers merkverdige dagligliv.