cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vesterålskraft
Utbygging av egne kraftverk
Byggingen av kraftverket innerst i Djupfjorden gikk også sakte, men Djupfjord I kraftverk kom i produksjon 3. april 1952. Det andre byggetrinnet i Djupfjorden ble planlagt alt mens det første var under bygging. Djupfjord II skulle utnytte fallet fra Beibarnvatnan til Storvatnet i Djupfjorden, og det ble også bestemt å føre Øvre Blokkvatnet (Trivatnet) i Blokkenvassdraget i tunnel over til Djupfjordvassdraget. Drivingen av den 2,8 km lange tunnelen gikk ikke spesielt raskt, på grunn av at det manglet folk til tunnelarbeidet. Etter at gjennomslagssalven ble sprengt, gikk det et undervannsras i Øvre Blokkvatnet, og det måtte flere sprengninger og mye fjerning av masse til før vanntunnelen ble brukbar. Det endelige gjennomslaget kom 13. juni 1957, over 7 måneder etter at det første forsøket var gjort, og nesten 4 år etter at tunnelarbeidet startet. Djupfjord II kraftverk ble satt i drift 21. september 1957.
Planene om å utnytte Strielvvassdraget ble omsider tatt opp igjen, og et kraftverk ble bygd inne i fjellet ved Strielva. Strielva kraftverk ble satt i drift 1. november 1984.
Djupfjord I og Djupfjord II ble oppgradert i 2007. Oppgraderingen av Djupfjord I var den største, og den ble forsinket på grunn av problemer under arbeidet. Djupfjord I var ute av drift i 8 1/2 måned fram til den kunne settes i drift igjen 8. januar 2008.
Etter som kraftlagets egne kraftverk på Hinnøya ble ferdig og linjenettet ble utbygd, ble de gjenværende småkraftverkene i kommunene nedlagt. Det dieseldrevne kraftverket på Steine i Bø ble nedlagt da linjenettet sto klart dit rundt 1949. Fagerhaugverket i Bø ble overtatt av kraftlaget i 1947 og nedlagt høsten 1950. Kraftverket på Skogsøya i Øksnes ble nedlagt da linjenettet nådde dit før jul i 1951. På Sortland var kraftverket ved Storvatnet i drift fram til 16. september 1954. I Blokken overtok kraftlaget rettighetene til å selge strøm til bygda, fra skipsverftet, men skipsverftet beholdt retten til å produsere kraft til sin egen bedrift. Kraftverket i Blokken solgte strøm til Vesterålens Kraftlag fram til 1975, og er fremdeles i drift som strømprodusent til verftet.
Niingen Kraftlag og Samkjøringen
Som et tilskudd til de andre kraftkildene i nordre Nordland og Sør-Troms, gikk kraftselskapene i området sammen om å bygge et kraftverk ved Bogen i Ofoten. Niingen Kraftlag A/S ble stiftet i 1948, og var eid av Andøy Kraftlag, Vesterålens Kraftlag, Hadsel Kommunale Kraftverk, Ofoten Kraftlag, Vågsfjord Kraftlag, Vågan Kommunale Kraftlag og Svolvær Elektricitetsverk. Byggingen av kraftverket startet i 1950, og kraftverket ble satt i drift i august 1954. Vesterålskraft solgte seg ut av Niingen Kraftlag rundt 2000.
Utbygging av linjenettet
Under 2. verdenskrig gikk utbyggingen av linjenettet relativt sakte, fordi det var vanskelig å skaffe materiell. Linja fra Sortland via Vikosen og Frøskeland til Brenna i Eidsfjorden (da i Hadsel kommune) sto ferdig i 1943. Etter krigen gikk utbyggingstakten opp, selv om det fremdeles var mangel på materiell. Blant annet ble linja fram til Reinsnes i Sortland ferdig før jul i 1947, mens i Langenes var linja til Meløya og Strengelvåg klar til jul henholdsvis i 1948 og 1949. Før jul i 1953 hadde nesten hele Bø kommune fått strøm. Unntaket var Gaukværøya, som var planlagt knyttet til strømnettet, men som ble helt fraflyttet i 1951.
De største øyene i Øksnes Vestbygd fikk strøm i 1950. Skogsøya, som alt hadde sitt lille kraftverk, ble knyttet til kraftlagets linjenett i 1951. De fleste bygdene i Øksnes kommune hadde fått strøm i 1954. Langenes kommune ble ferdig elektrifisert i 1952, da linjenettet nådde Stø, Gisløya og Nyksund.
I Sortland nådde linjenettet Eidbukta i Hognfjorden i 1951, og fra Reinsnes ble linja bygd videre og knyttet sammen med linjenettet i Bjørnskinn (nå Andøy) i 1953. I 1954 ble Vesterålens Kraftlags linje knyttet sammen med det lille kraftverket i Blokken.
Etter avtale med Kvæfjord kommune utbygde Vesterålens Kraftlag linjenett i Godfjorden og Gullesfjorden. Disse delene sto ferdig henholdsvis i 1955 og rundt årsskiftet 1956/57. Godfjorden ble for øvrig en del av Sortland kommune i 2000.
Kjerringnesdalen i Sortland hadde hatt et lite gårdskraftverk, men ble endelig knyttet til kraftlagets linjenett i 1961. Samme år og året etter fikk de siste, små øyene i Øksnes Vestbygd strøm.
Det aller siste området som skulle knyttes til strømnettet, var gårdene på vestsida av Eidsfjorden. Da Indre Eidsfjord ble en del av Sortland kommune i 1964, hadde daværende Hadsel Kommunale Kraftverk utbygd linjenettet fram til Solum (i 1961), men det gjensto tre abonnenter i Melfjorden og én i Hellfjorden. Vesterålens Kraftlag gikk med på å utbygge linjenettet til disse områdene også, men det ble utsettelser, samtidig som området ble fraflyttet. I 1978 var det bare én abonnent igjen, og han fikk tilskudd til å kjøpe et dieseldrevet aggregat.
Se også kildene for mer detaljerte oversikter over linjeutbyggingen.
I 2005 søkte Vesterålskraft NVE om fritak fra leveringsplikten til 35 fritidsboliger på Eidsfjordens vestside og Finnseter i Godfjorden. NVE innvilget søknaden, men avgjørelsen ble anket til Olje- og energidepartementet, som opprettholdt leveringsplikten for Eidsfjordens vestside, men bekreftet leveringsfritaket for Finnseter. Vedtaket om leveringsfritak betyr at det fortsatt blir levert strøm fram til det oppstår behov for å gjøre større investeringer på linjenettet.
Omstrukturering
Vesterålens Kraftlag skiftet i 1994 navn til Vesterålskraft AS. Selskapet ble i 1996 splittet opp i et morselskap, nettselskapet Vesterålskraft Nett AS, og et heleid datterselskap, produksjons- og omsetningsselskapet Vesterålskraft Produksjon AS. Kraftomsetningen til kundene ble i 1999 overtatt av Kraftinor AS, et omsetningsselskap som ble etablert av Vesterålskraft, Lofotkraft Produksjon AS og Narvik Energi AS. Vesterålskraft solgte seg ut av Kraftinor i 2004. I 2006 opprettet Vesterålskraft det heleide datterselskapet Vesterålskraft Bredbånd AS.
Vindkraftutbygging
Vesterålens Kraftlag bygde i 1991 ei vindmølle på Nautneset i Hovden i Bø, som et prøveprosjekt. Denne vindmølla er fremdeles i drift. Etter at Vesterålskraft gikk sammen med Narvik Energi AS (nå Nordkraft AS) og dannet utviklingsselskapet Vesterålskraft Vind AS i 2004, ble det planlagt nye vindmølleprosjekter. Planene om å bygge ei ny, større vindmølle på Tarholmen nord for dagens mølle i Hovden, ble skrinlagt etter avslag fra fylkesarkeologen i Nordland, på grunn av kulturminner i området. Planene om å bygge en større vindmøllepark på Bufjellet ved Nykvåg ble også skrinlagt, på grunn av at ti rødlistede holder til i dette området. I Hovden eksisterer fremdeles en plan om å bytte ut dagens vindmølle med ei større og mer effektiv vindmølle på samme sted.
Det vindmølleprosjektet som ligger nærmest å bli gjennomført, er planene om å bygge en vindmøllepark på Ånstadblåheia i Sortland. Der planlegger Vesterålskraft å bygge 14 vindmøller på et 5 km² stort område. Hvis anlegget blir vedtatt, kan vindmølleparken stå ferdig i 2014.
Fjernvarmeanlegg
Vesterålskraft bygde et fjernvarmeanlegg på Sortland i perioden 2001-03. I 2003 overtok Vesterålskraft et kommunalt fjernvarmeanlegg på Myre, som ble oppgradert og satt i drift igjen året etter.
Forsøk på oppkjøp
Kraftselskapet Trondheim Energi, som er heleid av Statkraft, la i mars 2009 inn bud på Vesterålskraft Nett AS. Politikerne i Vesterålskrafts eierkommuner var imidlertid ikke svært positive til å selge.
Særkilampi naturreservat
Det finnes spor etter tidligere branner her, og brenning har trolig vært brukt som beredningsmetode for å få opp ungskog etter hogst.
Etter opprettelsen av naturreservatet, har Kartverket den 17. november 1994 vedtatt Særgilamp som skrivemåte på vannet som ga navnet til naturreservatet.
Dyreliv
I reservatet kan man finne elg, rådyr, rødrev, hare, bokfink, rødstrupe, fuglekonge, storfugl, orrfugl og tretåspett.
Heilo og storlom har tidvis tilhold innenfor reservatet.
Kapitaldekning
Kapitaldekning er en andel egenkapital (ansvarlig kapital eller kjernekapital) i prosent av et beregningsgrunnlag som reflekterer hvor stor risiko en bank eller annen finansinstitusjon løper. Kapitaldekningen må ligge over en minsteandel -såkalt kapitalkrav- fastsatt i lov og forskrift. Begrepet er et nøkkeltall i finansnæringen og sier noe om soliditeten til finansinstitusjoner og verdipapirforetak.
For banker er kapitalkravet åtte prosent kapitaldekning av bankens utlån (forvaltningskapital), men er i praksis lavere fordi dette justeres ned avhengig av hvilken risikogruppe de individuelle lånene kommer under. For eksempel er lån til staten uten kapitalkrav.
Franz Gürtner
Franz Gürtner (født 26. august 1881 i Regensburg i Bayern i Tyskland, død 29. januar 1941 i Berlin) var justisminister i Tyskland fra 1932 til 1941. Han protesterte mot deler av raselovene samt regimets harde behandling av krigsfanger og konsentrasjonsleirfanger, men ble ikke hørt.
Han meldte seg inn i NSDAP i 1937.
Bakgrunn
Franz Gürtner var sønn av Franz Gürtner (som var lokomotivingeniør) og hans hustru Marie Gürtner, født Weinzierl. Han fullførte gymnasiet i Regensburg og studerte deretter jus i München. Etter åtte semestre og eksamen i 1904 ble hans forberedelse for statsfunksjonærtjenesten avbrutt av militærtjeneste i ''Königlich Bayerisches 11. Infanterie-Regiment «von der Tann»''. Han kunne så ta sin annen statseksamen i 1908.
Jurist
Gürtner var ombudsmann i et bryggerikonsern frem til 1909. Han ble etterpå ansatt ved det bayerske justisministeriet.
Han fikk det tyske jernkorset, etterhvert i begge klasser (I, II) for krigsinnsatsen sin som offiser på vestfronten under første verdenskrig. Han var også med i tyrkernes Palestina-korps under siste halvdel av krigen.
I 1920 giftet han seg med Luise Stoffel, datter av en Oberstleutnant, og de fikk tre sønner. Selv om han var katolikk, ble sønnene oppdratt til protestanter, som var morens tro.
Minister
I 1922 ble han Bayerns justisminister. Som tysknasjonalist ønsket han en mild dom for Adolf Hitler i forbindelse med hans rettegang etter Ølkjellerkuppet.
Han ble utnevnt til Reichsjustizminister, altså for hele Tyskland, av rikskansler Franz von Papen i 1932, ble sittende i embetet under etterfølgeren Kurt von Schleicher og fortsatte under Hitler fram til sin død i 1941.
Gürtner protesterte iherdig mot forholdene i konsentrsjonsleirene. men bidro ved å inngå i Hitlers regjering til åt gi regimet et legitimt uttrykk, blant annet etter utrenskningene sommeren 1934, som han selv overlevde. Han betegnet mordene som «statsnødvern» (Staatsnotwehr).
Gürtner var opprinnelig en ikke-nazistisk konservativ politiker, men ble senere, i 1937, medlem av det tyske nazistpartiet NSDAP.
I 1933 kom han i konflikt med en av sine underordnede, Roland Freisler, vedrørende den såkalte Rassenschande («raseskam»), knyttet til seksuelle relasjoner mellom «ariere» og «ikke-ariere», som Freisler ville ha kriminalisert umiddelbart. Gürtner påpekte under et møte mange av de praktiske vanskeligheter med Freislers forslag. Men etter to år ble slike forhold kriminalisert i Nürnberglovene.
Franz Gürtner var ansvarlig for samordningen av rettsvitenskap i det nazistiske Tyskland.
Gürtner mislikte Gestapos og SAs brutale behandling av krigsfanger og innsatte i konsentrasjonleirene, men protesterte forgjeves til Hitler. Han ble værende i stillingen i håp om å endre maktapparatet fra innsiden, men han ble i stedet en av dem som sørget for den offisielle godkjenning av og det rettslige grunnlag for en rekke kriminelle handlinger under Hitlers administrasjon. Han undertegnet blant annet de antisemittiske Nürnberglovene i 1935 som la grunnlaget for «den endelige løsning på det jødiske problem».
Gürtner døde i 1941.
Moshe Dayan
Moshe Dayan (hebraisk:, født 20. mai 1915 i Galilea, død 16. oktober 1981 i Tel Aviv) var en israelsk offiser og sosialdemokratisk politiker. Han var det andre barnet født på den første kibbutzen, Degania.
Han ble en markant militær leder i den unge staten som generalstabssjef i Israels forsvar 1953–1956. Som politiker var han senere landbruksminister 1959–1964, forsvarsminister 1967–1974, utenriksminister 1977–1979 og innvalgt i Knesset. Dayan ledet de israelske felttoget på Sinaihalvøya under Suezkrisen i 1956, senere operasjonene under seksdagerskrigen i 1967 og jom kippur-krigen i 1973. Han trakk seg som utenriksminister i protest mot Menachem Begins anneksjonspolitikk i de palestinske områdene i etterkant av Camp David-avtalen.
Han mistet sitt venstre øye i et skarpskytterangrep i Libanon under den andre verdenskrig. Dayan bar alltid sort øyelapp siden, et visuelt kjennetegn som nærmest ble som et varemerke for politikeren i samtidens massemedier.
Familiebakgrunn og oppvekst
I en alder av 14 år vervet Dayan seg til den nyopprettede jødiske militsen Haganah. Under den andre verdenskrig tjenestegjorde Dayan i den britiske hæren, og i Libanon ble han truffet av en kule fra en skarpskytter fra flere hundre meter unna. Dette gjorde at han fikk metall- og glassbiter i sitt venstre øye, som forårsaket alvorlige skader i øyet hans. Dayan mistet øyet, og i tillegg var det så store skader på musklene rundt øyet at han ikke kunne bruke glassøye, og han måtte bruke den sorte øyelappen som etterhvert ble hans varemerke.
Avlyd
Et eksempel på avlyd i norske bøyningsformer er det sterke verbet synge, sang, har sunget. Et eksempel på avlyd i beslektede ord er binde og bånd.
Moshe Dayan
Familiebakgrunn og oppvekst
Ruth Dayan, hans første kone, tok ut skilsmisse i 1971 etter 36 års ekteskap, angivelig på grunn av Dayans mange utenomekteskapelige affærer. Etter skilsmissen giftet Dayan seg en gang til. Med sin andre kone fikk Dayan datteren Yael Dayan, en romanforfatter, som er best kjent i Israel for sin bok om faren. Hun fulgte faren inn i politikken og har gjennom årene vært medlem av flere israelske partier på den politiske venstresiden.
Avlyd
Begrepet, som stammer fra det tyske ablaut, blei for første gang brukt på begynnelsen av 1800-tallet av lingvisten Jacob Grimm.
Moshe Dayan
Død og ettermæle
I mai 1979 fikk Moshe Dayan konstatert kreft, og han døde i oktober 1981. Han ble begravet i Moshav Nahalal.
I 2005 ble Moshe Dayan kåret til nummer 73 på en liste over de 200 største israelere gjennom tidene, i en meningsmåling utført av det israelske nyhetsnettsted Ynet.
Mange israelere oppfatter Moshe Dayan som en av Israels største militære helter og en stor politisk leder. Han var visjonær med hensyn til forhandlinger med de arabiske land og palestinerne. Han har utgitt fire bøker med sine erindringer og politiske emner. Hans datter Yael Dayan har også utgitt en selvbiografisk bok om Moshe Dayan, Min far, hans datter. I tillegg til datteren Yael Dayan har Moshe Dayan en sønn, Assi Dayan, som er filminstruktør.
Moshe Dayans sorte øyelapp ble i 2005 lagt ut på auksjon på eBay og solgt for 75 000 dollar.
Rannuzio Pallavicino
Rannuzio Pallavicino (født 1632 i Parma i Italia, død 30. juni 1712 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.
Han ble kreert til kardinal i mai 1706 av pave Klemens XI.
Giorgio Anglesio
Giorgio Anglesio (født 13. april 1922 i Torino, død 24. juli 2007 i Milano) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.
Anglesio ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1956 i Roma. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i kårde. De andre på laget var Alberto Pellegrino, Franco Bertinetti, Giuseppe Delfino, Edoardo Mangiarotti og  Carlo Pavesi.
Referanser
<References/>
Astrakan
Astrakan er et treslag. Fruktene som treet bærer er epler. Astrakan er et kraftig og relativt stort epletre. Treet er bredt, gjerne bredere enn det er høyt. De største trærne kan bli ca. 8 meter høye. Blomstringen finner sted meget tidlig. Samtidig med løvspretten utvikler treet blomster med store hvite kronblader. Astrakan er en hardfør tresort som kan dyrkes i nær hele Norden. Treslaget har relativt lang levetid. Det finnes 150 år gamle trær som fortsatt blomstrer. Astrakan kan ompodes og innpodes i andre sorter.
Frukt
For trær i Norden modner frukten i september måned. Frukten er større på yngre trær enn på eldre. På unge trær er frukten gjerne 5,5 cm høy og 6,5 cm bred. Eplenes hud er middelstykk og overflaten er vokset. Kjøttet er hvitt, nesten luktfritt og relativt tørt, men med en fyldig krydret smak og god syrlighet. Det er dyrket frem ulike sorter Astrakan:
Historie og utbredelse
Av navnet antar en at treet stammer fra distriktet Astrakhan nord for Det kaspiske hav. Treslaget nevnes første gang av den svenske botanikeren Peter Jonas Bergius i en bevart tale fra 1780. Treslaget fikk utbredelse først i Sverige, Norge og England, men er nå dyrket over hele Europa. Av utbredelseshistorien og genetikken indikeres at treslaget er svensk og ikke russisk.
Masseskytingen i El Paso i 2019
Masseskytingen i El Paso i 2019 ble utøvd om morgenen (lokal tid) den 3. august 2019. Gjerningsmannen drepte 22 og skadet ytterligere 24 personer. FBI utreder skytingen som terrorisme og mulig hatkriminalitet.
Den 21 år gamle Patrick Wood Crusius ble arrestert like etterpå. Politiet tror at den mistenkte publiserte et hvitt nasjonalistisk, fremmedfiendtlig, manifest på sosiale meda like før angrepet. I innlegget ble det uttrykt inspirasjon av moskéangrepet på New Zealand 2019.
Berliner Verkehrsbetriebe
Berliner Verkehrsbetriebe (forkortes BVG etter det opprinnelige navnet: Berliner Verkehrs-AktienGesellschaft) er et offentlig kollektivtransportselskap i Berlin som driver Berlins undergrunnsbane, Berlins sporvei, offentlige busser og ferger. Mellom 1984 og 1994 drev BVG i Vest-Berlin også Berlins forstadsbaner og mellom 1989 og 1991 også Berlins magnetbane, M-Bahn. BVG er en del av Verkehrsverbund Berlin-Brandenburg.
Selskapet ble grunnlagt i 1928 på initiativ fra daværende transportbyråd Ernst Reuter, som en sammenslutning av Gesellschaft für elektrische Hoch- und Untergrundbahnen in Berlin (Hochbahngesellschaft), Allgemeine Berliner Omnibus-Actien-Gesellschaft (ABOAG) og Berliner Straßenbahn-Betriebs-GmbH. Selskapet fikk dagens navn i 1938.
Frank Leigh
Frank Leigh (1876–1948) var en britiskfødt amerikansk filmskuespiller.
Lindarängens flyghamn
Lindarängens flyghamn (også Stockholms flyghamn eller Lindarängens flygplats) var en flyplass for sjøfly i Stockholm mellom 1921 og 1952. Flyplassen lå mot Lilla Värtan ved Lindarängen på Gärdet i Stockholm, der Stockholms frihavn nå ligger.
Historikk
I 1921 grunnla Svensk Lufttrafik en enkel sjøflyplass som etter hvert fikk navnet Lindarängens flyghamn. Uregelmessig trafikk med sjøfly hadde forekommet ved Värtan allerede i 1920, og etter sigende ble den første flyplassen anlagt allerede i 1919. Den første kjente flyvning med et fly i Sverige skjedde i 1909 i nærheten, på Ladugårdsgärdet, hvor man senere gjennomførte flere eksperiment- og demonstrasjonsflyvninger. Sjøflyet var viktig i denne perioden ettersom mange mindre steder manglet en eller annen form for flyplass. I starten ble virksomheten konsentrert om postflyvninger, men på 1920-tallet ble passasjerfly vanligere. Den begrensede sivile landbaserte virksomheten på Ladugårdsgärde ble på begynnelsen av 1920-tallet flyttet til Barkarby, og Lindarängen ble dermed den eneste sivile flyplass i Stockholm by til Bromma flyplass ble innviet i 1936.
Flytrafikken nådde toppen i årene før Bromma ble innviet i 1936, med mellom 1,300 og 2,400 avganger per år, og i 1934, 8,173 passasjerer. Under andre verdenskrig stoppet flyvningene nesten helt opp, men flyplassen fikk en siste kortvarig blomstringsperiode etter krigen. I 1952 hadde imidlertid sjøflyet utspilt sin rolle som trafikkfly og sjøflyhavnen ble stengt. På begynnelsen av 1960-tallet ble Lindarängsviken fylt igjen, og i 1971 ble det åpnet en konteinerterminal som ble en del av Frihavnen. Havneledelsen bygger en ny konteinterhavn på Norvikudden nord for Nynäshamn, som etter planen skal stå ferdig i 2020, slik at konteinervirksomheten kan flyttes ut og det kan bygges boliger på Lindarängen.
Flyruter
Flyplassen ble åpnet i 1921 ved at Svenska Lufttrafik begynte regulær trafikk på Reval (Tallinn) med en Junkers F13 og to Savoia S-16 flybåter. Tre år senere åpnet man rute på Helsingfors med et Junkers F13 sjøfly for fire passasjerer. Flyet tilhørte det nydannede AB Aerotransport (ABA), i samarbeid med finske Aero O/Y (senere Finnair) som på 1930-tallet fortsatte trafikken med Junkers Ju 52.
John-Ragnar Aarset
Han har arbeidet som prosjektutvikler i Konsensus 2000–2008, vært spesialrådgiver i avdelingen for samfunnskommunikasjon i Gambit Hill+Knowlton 2008–2012 og daglig leder i interesseorganisasjonen Forum Nye Bergensbanen 2012–2013. I 2021 ble han ansatt som konserndirektør for kommunikasjon og samfunnskontakt i Avinor.
Han var medlem av Norsk Målungdoms landsstyre 1992–1997, medlem av Hol kommunestyre 1992–1995, medlem av Buskerud fylkesting 1995–2002, medlem av Unge Høyres sentralstyre 1996–2000 og leder i Unge Høyre 1998–2000. Han møtte i alt 21 dager som vararepresentant på Stortinget i perioden 2001–2009. Han var informasjonsrådgiver for Høyres stortingsgruppe 2001–2004, politisk rådgiver for statsråd Erna Solberg i Kommunal- og regionaldepartementet 2004–2005, informasjonsrådgiver og pressekontakt for stortingsgruppen og for partileder Erna Solberg 2005–2008 samt statssekretær i Samferdselsdepartementet 2013–2015, og igjen fra 2020. Han var generalsekretær i Høyre fra 2015 til 2020.
Lindarängens flyghamn
Flyruter
I 1933 åpnet ABA landets andre innenrikslinje etter Porjus-Suorva, mellom Lindarängen og innsjøen Tingstäde träsk på Gotland med fly av typen Junkers Ju 52 (14-16 passasjerer).
Hangarbygget
I 1931 ble det oppført en hangarbygning etter tegninger av Sven Markelius. Vinterstid ble bygget brukt som ishall: Lindarängens ispalats - Sveriges første moderne innendørs arena for ishockey, curling og kunstløp.
Bygget er nå et statlig kulturminne i Stockholms frihavn. Siden 2009 har det blitt brukt som lagerlokale.
Sanna Nuutinen
Sanna Nuutinen (født 8. april 1991) er en finsk golfspiller.
Lyngstad
Lyngstad kan vise til:
Sanna Nuutinen
Hun representerte Finland under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 20.
Jonas Savimbi
Jonas Malheiro Savimbi (født 3. august 1934 i Munhango i Bié, Angola, død 22. februar 2002 i Moxico) var en angolansk opprørsleder og politiker som ledet den antikommunistiske opprørsgruppen Nasjonalunionen for Angolas fullstendige uavhengighet (União Nacional para a Independência Total de Angola – UNITA), som først kjempet sammen med FNLA for Angolas uavhengighet fra Portugal i den portugisiske kolonikrigen fra 1966 til 1975 og deretter mot regjeringspartiet MPLA i borgerkrigen i Angola fra 1975 til det endelige nederlaget i 2002, året Jonas Savimbi ble skutt og drept av regjeringsstyrker.
Som en antikommunistisk opprører under den kalde krigen som kjempet mot det pro-sovjetiske MPLA-regimet, støttet av Sovjetunionen, Cuba og Nicaragua under sandinistene, ble Savimbi store deler av livet støttet av USAs regjering, Kina, Sør-Afrika (som støttet UNITA da landet invaderte Angola i den sørafrikanske grensekrigen), Israel og flere afrikanske ledere – Félix Houphouët-Boigny, Elfenbenskystens første president, Mobutu Sese Seko, Zaïres president, Hassan II av Marokko og Zambias president Kenneth Kaunda – samt utenlandske leiesoldater fra Portugal, Israel, Sør-Afrika og Frankrike. Konflikten i Angola ble en av de viktigste konfliktene i den tredje verden under den kalde krigen.
Ragnfrid Stokke
Ragnfrid Stokke (født 8. oktober 1944 i Washington D.C., USA) er en norsk oversetter.
Hun er cand. philol. med russisk hovedfag fra Universitetet i Oslo i 1971. Ved siden av oversettervirksomheten har hun tidligere arbeidet med billedkunstområdet i Norsk kulturråd. Hun oversatte sin første bok i 1972: Aleksander Solsjenitsyns August 1914 (sammen med Ingvild Broch og Bjørn Valderhaug), og har pr 2007 oversatt 28 bøker. Hun oversetter fra engelsk, russisk, svensk og dansk.
My Fellow Americans
My Fellow Americans er en amerikansk filmkomedie fra 1996 med Jack Lemmon, Dan Aykroyd og James Garner i hovedrollene. Historien følger to tidligere amerikanske presidenter, en demokrat og en republikaner, tvinges til å stå sammen mot en felles fiende. Sammen må de legge på flukt gjennom flere delstater. Regi er ved Peter Segal.
Midtgulen kirke
Midtgulen kirke (Midtgulen kyrkje) er en langkirke fra 1904 i Bremanger kommune i Vestland fylke.
My Fellow Americans
Handling
Den republikanske senatoren Russell Kramer fra Ohio vinner president-valget, og beseirer dermed erkerivalen sin: den demokratiske guvernøren Matt Douglas fra Indiana. Men fire år senere vinner Douglas valget over Kramer. Ytterligere fire år senere beseirer Kramers tidligere visepresident, William Haney, Douglas. Haneys visepresident, Ted Matthews, blir ofte sett på som en idiot, og er en vedvarende sjenanse for resten av administrasjonen. Tre år senere bruker Kramer tiden sin på å skrive bøker og holde taler ved forskjellige uviktige sammenkomster. Men Douglas gjør ferdig sin egen bok, og går gjennom en skilsmisse. I mellomtiden får Det demokratiske partiet vite om «Olympia» som er kodenavnet for en rekke bestikkelser fra entreprenøren Charlie Reynolds betalte til William Haney da han var visepresident.
Midtgulen kirke
Byggverket er i tre og har 180 plasser.
Ragnfrid Stokke
Ragnfrid Stokke har mottatt Kultur- og kirkedepartementets pris for barne- og ungdomslitteratur 2007, for oversettelsen av Griseparadis av Kitty Fitzgerald. Andre representative oversettelser er Guden for små ting av Arundhati Roy, Jane Eyre av Charlotte Brontë og Stormfulle høyder av Emily Brontë. Hun har også mottatt stipend fra Norsk Oversetterforening.
Midtgulen kirke
Adkomst til stedet er via Rv614.
My Fellow Americans
Handling
Joe Hollis, leder for Den demokratiske nasjonale komiteen, ber Douglas om å undersøke situasjonen. Hollis tilbyr støtte fra Det demokratiske partiet ved et president-valg i retur, i bytte mot hans hjelp. Douglas aksepterer, i håp om å slå Haney, og komme seg tilbake til det hvite hus. I mellomtiden planlegger Haney og hans stabssjef Carl Witnaur å anklage Kramer for Olympia-skandalen. Når ryktene begynner å antyde at Kramer var involvert i Olympia, begynner han sin egen etterforskning. NSA-agent oberst Paul Tanner sørger for at Reynolds blir myrdet, når han prøver å fortelle Douglas sannheten om Olympia. Kramer ankommer snart åstedet, hvor han oppdager Douglas med Reynolds kropp. Før de rekker å flykte, blir Douglas og Kramer tvunget til å gå om bord på helikopteret Marine One av Paul Tanner, som påstår at de kommer til å bli ført til Camp David for deres egen sikkerhet - etter forespørsel fra Haney.
Men i løpet av turen innser Douglas at de er på vei i feil retning. De blir mistenksomme, og tvinger pilotene til å lande. Kort tid senere eksploderer helikopteret. Kramer og Douglas innser at denne eksplosjonen var ment å drepe dem. De bestemmer seg for å reise til Cuyahoga Falls i Ohio. I løpet av en rekke uhell møter de forskjellige helt vanlige amerikanere, og ser virkningene som deres perioder som president har hatt for vanlige innbyggere. Men når de forsøker å finne beviser, oppdager de at disse bevisene allerede har blitt tuklet med - for å implisere Kramer. De bestemmer seg for å reise direkte til Det hvite hus, for å konfrontere Haney personlig. De klarer å snike seg inn i Det hvite hus, bare for å oppdage at Haney arrangerer en pressekonferanse utenfor bygningen. Tanner fanger Douglas og Kramer i et gjesterom, men de bruker en hemmelig tunnel for å komme seg unna - samtidig som agenter fra NSA tar opp jakten på dem.
Tanner innhenter dem og er i ferd med å skyte dem, når han selv blir drept av Ralph Fleming - en snikskytter fra U.S. Secret Service, som har gjenkjent de to presidentene fra tidligere. Douglas og Kramer avbryter Haneys tale, og tar ham med til det ovale kontoret for å snakke. Men Haney benekter at han visste om Reynolds-drapet eller helikopter-eksplosjonen. Haney godtar å trekke seg som president, holder en avskjedstale, og påstår at han har hjerte-problemer. Ni måneder senere stiller Douglas og Kramer sammen ved det neste president-valget, men de krangler hele tiden om hvem av dem som skal være henholdsvis president eller visepresident. Så Douglas distraherer Kramer ved å kaste en dollar-seddel på gulvet, og griper mikrofonen for å kunngjøre seg selv som president-kandidat - til Kramers store fortvilelse.
Om filmen
Walter Matthau var opprinnelig tiltenkt en av hovedrollene, men måtte trekke seg på grunn av sykdom. Rollen gikk dermed til Garner.
My Fellow Americans har fått 48% på Rotten Tomatoes (2011). Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner.
Filmen ble ingen stor suksess i USA, hvor den kun innbrakte $22,3 millioner.
Argentina under Vinter-OL 2002
Argentina under Vinter-OL 2002. Elleve sportsutøvere, åtte menn og tre kvinner, fra Argentina deltok i fem øvelser, aking, alpint, freestyle, skeleton og skiskyting, under Vinter-OL 2002 i Salt Lake City i USA. Argentina vant ikke noen medaljer. Beste plassering var to 17.-plasser i kvinnenes alpin kombinasjon og i slalåm for menn. Alpinisten Cristian Javier Simari Birkner var Argentinas flaggbærer under åpningsseremonien.
Bendik Rugaas
Bendik Rugaas (født 31. desember 1942 i Kirkenes) er en norsk bibliotekar, statstjenestemann og politiker (Ap). Han var Norges første nasjonalbibliotekar 1994–2002, og «spilte en sentral rolle i norsk bibliotekvesen gjennom de siste 25 år av 1900-tallet». Han var planleggings- og samordningsminister i Thorbjørn Jaglands regjering 1996–1997.
Karriere
Han tok examen artium ved Kirkenes høyere allmennskole i 1961, matematisk-naturvitenskapelig embedseksamen med hovedfag i pedagogikk ved Universitetet i Oslo i 1967 og eksamen ved Statens bibliotekhøgskole i 1971. Han var lektor ved Statens lærerskole i forming i Blaker 1967–1968, informasjonskonsulent i Rikstrygdeverket 1968–1969, deretter lektor ved Statens bibliotekhøgskole, hvor han var rektor 1974–1981, det første halvannet året som konstituert i stillingen. Rugaas var overbibliotekar ved Universitetsbiblioteket i Oslo (riksbibliotekar) 1987–1994 og nasjonalbibliotekar 1994–2002 (permisjon 1996–1997).
Etter Terje Rød-Larsens korte tid som statsråd ble Rugaas overraskende utnevnt til ny statsråd i Planleggingsdepartementet den 29. november 1996. Departementet het Planleggings- og samordningsdepartementet fra 1. januar 1997, og Rugaas gikk av sammen med resten av regjeringen den 17. oktober 1997. Rugaas' fremste oppgave som statsråd var knyttet til prosjektet «Det norske hus», men dette kom det samlet sett lite ut av. Rugaas har selv uttalt at dette i hovedsak skyldtes knapphet på tid, da regjeringen måtte gå av da Rugaas hadde samlet personene han trengte.
Han var Europarådets generaldirektør for utdanning, kultur, kulturminner, ungdom og sport i Strasbourg 2001–2004. Han var ambassaderåd ved Norges ambassade i Washington 2004–2006, og hadde blant annet ansvaret for hundreårsmarkeringen av Norge som selvstendig nasjon i 2005. Før han ble pensjonist, var han seniorrådgiver i Kulturdepartementet.
Vandrehvitvinge
Vandrehvitvinge (Pontia daplidice) er en dagaktiv sommerfugl i gruppen hvitvinger. Arten er utbredt i sydlige Europa, men er kjent for å vandre eller migrere og er funnet to ganger i Norge.
Utseende
Vingespennet er mellom 34 og 48 millimeter.
Kroppen har et ytre skjelett (hudplater) som holder de bløte indre organer på plass. Det ytre hudskjelettet er bygd opp for det meste av kitin. Brystet og bakkroppen er brunsvart med kort lys hårbekledning.
Indre organer
Bakkroppens indre organer består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrett. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet (spirakler). I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. En blodvæske som sirkulerer i kroppen, pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte. Brystpartiet består for det meste av vingenes muskulatur. Sanseorganer, for syn, smak og lukt er stort sett plassert i hodet. Nervesystemet består av en bukmarg med to nervestrenger og én nerveknute (ganglion) i hvert kroppssegment. Den første nerveknuten, som ligger foran munnåpningen, er spesielt stor og omtales som hjerne.
Egg og larver
Egget er orange, rundt og ovaltformet med noen lengderibber.
Larven har generelt tykk hud og er ganske hardføre. Den er blå-lilla på farge, med ett par lyse gule lengdestriper. Larvens bein er gule.
Bak hodet, på bryststykket, som består av tre ledd, er det tre par bein. Lengre bak har larvene noen bukføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot.
Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Larvene ånder gjennom åpninger i hudskjelettet (spirakler), langs kroppens sider.
Puppen
Puppen er plassert stående eller oppreist, og er festet i anal-enden mot underlaget. Den holdes oppe ved et magebelte av spinntråder. Den har én spiss i hodeenden, ikke to som hos svalestjerter.
Levevis
Flygetiden er fra mai til august, den flyr i to overlappende generasjoner.
Om natten og i overskyet vær hviler sommerfuglen. Vingene holdes sammenlagt opp og ut fra kroppen, noe som gir sommerfuglen en viss kamuflasje og beskyttelse. De voksne lever av nektar de suger opp fra blomstene på ulike planter (urter). Sugesnabelen, på hodets underside, gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Sugesnabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde.
Forplantning
Paringen skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Under paring utskiller hannene en duft fra små duftskjell på vingene, dette kan være med å gjøre hunnen mer villig til å pares. Om et par forstyrres under paring, flyr vanligvis hannen, mens hunnen blir hengende passivt. Hunner som har paret seg inntar ofte en spesiell stilling, hvor vingene holdes noe flat og utbredt, mens bakkroppen løftes opp.
Larvene
Larven er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Den lever som plantespiser særlig på korsblomster (Brassicaceae), på flere ulike planter i slektene Alyssum, Iberis, Diplotaxis, Descurainia, Biscutella, Ptilotrichum, Lepidium, Thlaspi, Raphanus, Fibigia, Sinapis, Moricandia, Arabis, Erysimum, Reseda og Sisymbrium.
Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 grader C°. Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.
Puppen
Vandrehvitvinge tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadium, en hvileperiode, der sommerfuglens indre og ytre organer endres. Larvens bøyelige og myke kropp omdannes til en puppe med hardt skall. Når skallet er hardt begynner omdanningen fra larve til den voksne (imago) sommerfuglen. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse. En omorganisering skjer og dyret bygges opp igjen. Puppeperioden varierer etter temperaturen, vanligvis mellom to til fire uker.
Utbredelse
Vandrehvitvinge har sin normale utbredelse i flere oppdelte områder som strekker seg fra Nord-Afrika, Mellom- og Syd-Europa, Asia, helt til Japan. Arten migrere nordover fra Mellom-Europa hvert år, og er registrert noen få steder i Danmark, og i det sydlige Sverige, på Gotland. Mangler i Finland. I Norge er den funnet bare ett par ganger, i Hole i Buskerud i 1886 og i Sør-Varanger i Finnmark i 2000.
Sentralasiatiske leker
Sentralasiatiske leker ble arrangert første gang i 1995 i Tasjkent, og ble arrangert annenhvert år.
Andres Vinna
Andres Vinna (født 1834, død 1922) var en spellemann fra Krødsherad i Buskerud.
Andres Vinna var en lokal spellemann som ikke reiste stort. Han var mye benyttet til dans, er det blitt opplyst av Truls Ørpen. Vinna hadde lært spel av Knut Fosslia, Kittil Langebakke og Hans Hagen. Truls Ørpen fortalte senere at det var fosslispelet Andres kunne best, fylt med «underlege tak og naturtonetrinn».
Han var en dyktig danser, og når Oscar II var på reise, var det Andres som måtte vise seg for kongen. Han mestret blant annet den gamle parhallingen som var vanlig i Krødsherad i gamle dager.
Slåtter etter Andres Vinna
Hardingfeleverket har seks slåttenedskrifter etter Vinna, alle gjort av Truls Ørpen på 1920-tallet. De to springerne viser nær kontakt med spelet i Hallingdal.
Kaffer
Kaffer (fra arabisk kafir, «vantro» (i forhold til islam) ) var et begrep brukt om de svarte innfødte av europeiske kolonister i det sørlige Afrika. I det sørlige Afrika var det opprinnelig et nøytralt uttrykk blant de hvite, som også ble benyttet av antropologer og misjonærer i snever forstand om xhosaene og i utvidet forstand om øvrige afrikanske folkegrupper i hele regionen. Det er mulig at det var portugiserne som hadde snappet opp ordet fra araberne: Araberne benyttet det om områdets ikke-muslimer, men portugiserne oppfattet det som et ord for den fargede befolkningen i sin alminnelighet.
Men på 1900-tallet begynte den nøytrale bruken å utvikle seg til noe nedsettende. Særlig i apartheidtiden i Sør-Afrika ble ordet et nedsettende uttrykk for svarte. I dag er bruken av ordet forbudt i Sør-Afrika og Namibia, og det anses som et av de mest krenkende ordene om svarte.
Ordet går igjen som et historisk områdenavn Kafiristan for en del av de nordlige grensetraktene mellom Pakistan og Afghanistan. Inntil 1890-årene var regionen kjent som Kafiristan («Hedningenes land») på grunn av at befolkningen der praktiserte animisme. Regionen ble erobret av emir Abdur Rahman Khan i 1895–96 og folket ble konvertert med makt til islam. Regionen fikk så navnet Nurestan, som betyr de opplystes land, en refleksjon av opplysningen av de hedenske nurestanerne av «lyset» fra islam.
På tysk er kaffer også et nedsettende uttrykk, men det er da ofte avledet fra jiddisch, der det betyr i nedsettende mening bondsk. Roten til dette ordet er kafr, som betyr småby eller landsby, og som går igjen for eksempel i stedsnavnet Kapernaum.
Sale Swing Bridge
Sale Swing Bridge befinner seg på South Gippsland Highway 5 km fra byen Sale, Victoria i Australia. Den krysser Latrobe River der den møter Thomson River.
Broen er tegnet av John Grainger og bygget i 1883 av myndighetene i Victoria,. Den var den første svingbroen bygget i Victoria. Dens smijernsstruktur, som er 45 meter lang, svinger rundt sylindriske stålsøyler. På det meste, ble broen åpnet opp til 20 ganger om dagen, slik at dampskipene kom seg fram mellom Sale og Melbourne.
Broen gjennomgikk en større restaurering fra slutten av 2003 til den ble avsluttet på begynnelsen av 2006.
Sale Swing Bridge ble brukt som en kulisse i 2007 for filmingen av filmen The Tender Hook fra med Hugo Weaving og Rose Byrne hovedrollene.
Scaled Composites Model 351
Scaled Composites Model 351 Stratolaunch med kallenavnet Rokk er verdens bredeste fly med et vingespenn på 117,35 m (385 ft), det største på noe fly som er laget. Det blir bygd av selskapet Scaled Composites for selskapet Stratolaunch som bruker det som oppskytningsplattform for bæreraketter. Stratolauncher var opprinnelig planlagt som et spesialtransportfly kapabelt for å frakte opptil tre tretrinns bæreraketter på en gang for luft-til-bane oppskytning inn i jordbane fra meget stor høyde i atmosfæren. Men det ble senere bestemt at det isteden skal satse på høyhastighets flytesttjenester.
Historie og bygging
I mai 2012 ble den spesialkonstruerte hangaren bygget i Mojave Air and Space Port i Mojave, California. I oktober 2012 ble den første av to produksjonsbygninger, et 8 200 m2 stort anlegg for bygging av de sammen montering av vingen og skroget ferdig. Det var stor uvisshet om hvilke raket type flyet skulle bygges for å frakte, på dette tidspunktet var det Pegasus man satset på.
1. mai 2017 hadde Stratolaunch allerede brukt hundrevis av millioner dollar på prosjektet. 31. mai 2017 ble flyet rullet ut for de første bakke-testene.
På slutten av 2018 døde Stratolaunch grunnleggeren og Microsoft medstifter Paul Allen.
Flyet fløy først gang 13. april 2019 ved Mojave Air and Space Port, og nådde 1700 fot (5 200 m) og 165 kn (305 km / t) i en 2-timers flytur på 29 min.
Fremtiden til Stratolaunch hadde vært usikker siden dødsfallet til selskapets grunnlegger og det var spekulasjoner om at Stratolaunch Systems kunne stanse driften. I januar 2019 kunngjorde Stratolaunch at de stoppet utviklingen av sin luftlanserte serie av bæreraketter. 31. mai 2019 kunngjorde selskapet at virksomheten ville opphøre. 11. oktober opplyste Stratolaunch at selskapet hadde et nytt eierskap som ville fortsette driften. Cerberus Capital Management, en spesialist i oppkjøpet av nødlidende selskaper.
Klargjøringen og testflyging for et nytt operasjonsområde startet i midten av august 2020. Flyet skal nå istedenfor bæreraketter frakte opptil tre ubemannede hypersoniske forskningsfly Talon-A, utviklet av Stratolaunch. Forskningsflyene skal fraktes opp i stor høyde før de frigjøres.
Etter bakke-tester ble prøveflyvning gjenopptatt i Mojave med en tre timers flytur i slutten av april 2021.
Konge (sjakk)
Kongen i sjakk er den viktigste brikken i spillet. Hvis motstanderen står i posisjon til å slå kongen i sitt neste trekk, er kongen i sjakk, og spilleren er tvunget til å oppheve sjakken hvis mulig. Hvis man ikke kan forhindre at kongen blir slått, sier man at den er sjakkmatt, og spillet er tapt. En spiller kan ikke flytte kongen slik at motstanderen kan slå den, det vil si sette sin egen konge i sjakk. Hvis kongen ikke er i sjakk, men spilleren ikke kan gjøre noen trekk uten å sette den i sjakk, sier man at kongen er satt patt, og partiet ender remis (uavgjort).
Den hvite kongen starter på feltet e1, mens den sorte starter på e8. Kongen kan flytte ett felt i gangen i alle retninger (fremover, bakover, høyre, venstre og diagonalt). Unntaket er rokade der kongen flyttes to felter til høyre eller venstre. Rokade kan bare utføres én gang per spiller i hvert parti, og hverken kongen eller tårnet det rokeres med, kan være flyttet tidligere. Kongen kan heller ikke rokeres gjennom et felt som er truet av motstanderen.
Kongen er en svak brikke, og deltar vanligvis ikke aktivt i starten av et parti. Normalt forsøker spillerne å beskytte kongen ved å plassere den i sikkerhet bak egne bønder. I sluttspillet blir kongen gjerne mer aktiv, og brukes ofte til å hjelpe egne bønder frem til forvandling. I sluttspillet har kongen en angrepsverdi av 3-4 bønder avhenging av stillingen. Et illustrativt eksempel på bruk av kongen som avgjørende angrepsressurs, er partiet Nigel Short vs Jan Timman (1991):
Dassault Systèmes
Dassault Systèmes S.A. (3DS) er et fransk programvareselskap som ble etablert i 1981. Selskapet spesialiserer seg på produksjon av 3D konstruksjons-programvare, 3D digital mock-up og løsninger for product lifecycle management. Selskapet tilbyr også produkter for informasjon og etterretning.
Ottar Kollerud
Ottar Kristian Kollerud (født 5. juli 1902 i Oslo, død 28. desember 1969 samme sted), gift 20. november 1928 i Buenos Aires med Lise Helland (f. 6. august 1905 i Portland, Oregon, død 4. april 1999 i Oslo). Kollerud ble immatrikulert ved NTH i 1923, han var ferdig utdannet som bygningsingeniør i 1927. Da anleggsarbeidene på Fornebu ble utført som nødsarbeide i 1930-årene stod han ansvarlig. Etter andre verdenskrig ble han Fornebus første sivile lufthavnsjef, en stilling han hadde til sin død i 1969.
Yuecheng
Yuecheng har et areal på 336.91 km² og teller 640.000 innbyggere (2004). Det dekker det meste Shaoxings storbyområde.
Administrative enheter
Subdistrikter: Storkommuner:
Madison Olsen
Madison Olsen (født 7. april 1995) er en amerikansk freestylekjører.
Hun representerte USA under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 6 i hopp.
Pinophilini
Pinophilini er en gruppe av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae). De kan kjennes på lang og smal, mer eller mindre sylindrisk kroppsform og nokså kort bein. Disse billene lever på bakken der den smale kroppsformen hjelper dem å ta seg lett fram mellom løvstrø og røtter.
Utseende
Slanke, blanke, gjerne brunlige kortvinger.
Levevis
Smalkortvingene er bakkelevende rovdyr som særlig finnes på litt fuktige steder.
Madelene Sagström
Madelene Sagström (født 13. november 1992) er en svensk golfspiller.
Hun representerte Sverige under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble nummer 20.
Boltiten (Øystein Sunde)
«Boltiten» er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde, og utgitt 4. april 2005 på Sundes musikkalbum Sånn er'e bare.
Teksten til «Boltiten» fulgte med i CD-heftet til Sånn er'e bare. Den er en synsing om hvordan programmene om dyr på Animal Planet blir til. Den sparker også til det faktum at det er mest livsfarlige dyr som blir presentert på kanalen, og ikke eksempelvis ufarlige fugler som boltiten. Sangen går i raskt tempo når teksten dreier seg om de farlige dyrene, mens når boltiten blir nevnt går den i ufarlig sakte valse-takt.
Sunde presenterte sangen først på forestillingen Øystein Sunde ...og vel så det som ble fremført høsten 2002 på Dizzie Showteater Den var også med på settlista da Gitarkameratene fremførte forestillingen GitKam 2012 på samme scene høsten 2012.
Både tekst og noter ble publisert i noteboka Sånn er'e bare i 2006. Sunde bruker capo på tredje bånd.
Hey, Mr. Producer!
Hey, Mr. Producer! var en konsert til ære for teaterprodusent Cameron Mackintosh avholdt til fordel for Royal National Institute of the Blind (RNIB) og Combined Theatrical Charities.
Konserten var arrangert av Bob Avian, og ble avholdt på Lyceum Theatre in London den 7. og 8. juni 1998, hvorav sistnevnte dato var en kongelig veldedighetsgalla med dronning Elisabeth II og hertugen av Edinburgh til stede.