cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Parque Aquático Maria Lenk
Parque Aquático Maria Lenk er en vannpark i Barra da Tijuca i Rio de Janeiro. Vannparken ble bygd for å arrangere svømming, synkronsvømming og vannpolo under de panamerikanske lekene 2007, og skal også arrangere de samme øvelsene under Sommer-OL 2016. Vannparken er oppkalt etter den brasilianske svømmeren Maria Lenk.
Makroskopisk
Makroskopisk (av gresk μακρο «makro» – stor) betegner i dagligtale lengdeskalaer som er synlige med det blotte øye, dvs. større enn 1 mm.
I fysikken er betydningen mer knyttet til metode enn direkte lengeskala. Makroskopisk betegner systemer hvor stoff kan betraktes som kontinuum, dvs. en kan dele opp materien og den vil se likedan ut. Dette står i kontrast til mikroskopisk fysikk, f.eks. på atomskala. Klassisk fysikk er makroskopisk, mens kvantemekanikk ikke er det. Makroskopisk fysikk er i hovedsak over 1 μm
Kenneth D. Bailey
Kenneth D. Bailey (født 21. oktober 1910 i Pawnee, Oklahoma, død 27. september 1942 på Guadalcanal, Salomonøyene) var en amerikansk marineoffiser (major) som ble tildelt Medal of Honor posthumt for sin heroiske oppførsel i kamp under slaget om Guadalcanal i Salomonøyene. Han gjorde seg også fortjent til Silver Star-medaljen under den første landingen på Tulagi i Salomonøyene, i tillegg til utmerkelsen Purple Heart. Med disse utmerkelsene regnes han som en krigshelt fra andre verdenskrig.
Liv og karriere
Kenneth Dillon Bailey ble født i Pawnee, Oklahoma den 21. oktober 1910. Han flyttet senere til Danville, Illinois med sine foreldre. Han tilbrakte tre år med 130. infanteriregiment og Illionois nasjonalgarde, før han mottok vervet til sin sekondløytnant i marinekorpset den 1. juli 1935. Han ble beordret til Marine Barracks, Pennsylvania, hvor han fullførte et opplæringskurs i Basic School (en skole hvor alle nye USMC-offiserer blir sendt for å lære kunsten og vitenskapen av å være en marineoffiser).
Ved å være med i det 5. marineregimentet ved Marine Corps Base Quantico, Virginia deltok han i manøvrer i San Diego, California og i Karibia. I juni 1938 gikk han med i Marine Detachment ombord på slagskipet USS «Pennsylvania» (BB-38) som offiser for detachment og batterier. Han ble forfremmet til premierløytnant den 19. januar 1939 mens han tjenestegjorde ombord på skipet «Pennsylvania».
En liten tjenesteperiode som Range Officer med Rifle Range Detachment i Quantico fremmet hans posisjon til assistent til treningsoffiseren ved Marine Corps Recruit Depot Parris Island på Parris Island, Sør-Carolina. I desember 1940 ble førsteløytnant Bailey beordret til Guantánamobukta på Cuba, hvor han sluttet seg til 1. marinebrigade. Senere ble han med i det 7. marineregimentet, deretter det 1. marineregimentet, som returnerte til Parris Island ikke lenge etter at han hadde meldt seg til tjeneste. han ble forfremmet til kaptein i mars 1941.
Senere dro Bailey og hans enhet til Guadalcanal. Som kommanderende offiser av Kompani C og 1. marine raider-bataljon ledet han sine menn i å slå tilbake et japansk angrep. I dette angrepet kjent som slaget om Edson's Ridge som fant sted fra 12. til 14. september hadde japanerne klart å trenge seg gjennom amerikanske linjer. Til tross for en alvorlig skade i hodet kommanderte han sine menn i mer enn ti timer med harde mann-mot-mann kamper. «Hans store personlige tapperhet mens han ble utsatt for konstant og nådeløs fiendtlig ild, og hans ukuelige kampvilje inspirerte hans soldater til høyder av heroiske bestrebelser som gjorde at de kunne slå tilbake fienden og holde Henderson Field.»
Major Bailey ble drept i aksjon den 27. september 1942 da han ledet sine menn inn i et angrep mot japanerne ved Matanikau-elven på Guadalcanal (se Kamper langs Matanikau for flere detaljer). Han ble gravlagt på Guadalcanal, men hans levninger ble i juni 1948 brakt til Spring Hill Cemetery, Danville, Illinois.
For sine tapperlige handlinger på Guadalcanal ble major Bailey tildelt Medal of Honor posthumt.
Utmerkelser
For sine bragder og prestasjoner ble Bailey tildelt følgende militære utmerkelser:
Serrognathus (Eurytrachelus) lineatopunctatus
Serrognathus lineatopunctatus (også kjent som Dorcus lineatopunctatus) er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor til stor (hannen 33-62 millimeter), blankt svart, kraftig bygd hjortebille, hannens kjever gjerne nokså rette, kraftige med en innoverrettet, butt tann nær spissen, forøvrig uten tenner. Kroppen er litt flattrykt, hannens hode er stort for å gi plass til de store kjevene, hunnen har en mer jevnbred kroppsform. Hannenes kjever er ikke sagtakkede (i motsetning til de fleste andre Serrognathus-artene). Hunnen er mindre enn hannen, dekkvingene er lengdestripete.
Utbredelse
Arten er utbredt i India, Nepal, Bhutan, Bangladesh, Yunnan og Myanmar.
Systematisk inndeling
Arten blir ofte plassert i slekten Dorcus.
Iransk standardtid
Iransk standardtid (IRST) eller Irantid (IT) er tidssonen som brukes i Iran.
Thomas & Uber Cup 2016
Thomas & Uber Cup 2016 ble arrangert i Kunshan i Kina i 2016.
Iransk standardtid
IRST er fastlagt til UTC+3:30, som betyr at IRST er tre og en halv time foran UTC. IRST er definert ved meridianen 52,5° øst. Dette er Irans offisielle meridian, og den definerer også den iranske kalender.
Iran brukte ikke sommertid fra 2005 til 2008, etter en avgjørelse av president Ahmadinejad. Det iranske parlamentet bestemte imidlertid i 2007 at sommertid skulle gjeninnføres fra 2008, men den iranske regjeringen motsatte seg dette. Etter en tids diskusjon valgte likevel Ahmadinejads regjering å følge parlamentets vedtak, og Iransk sommertid, kalt IRDT (Iran Daylight Time), ble gjeninnført fra 21. mars 2008. 21. september 2022 ble sommertid avskaffet og Iran holder nå normaltid hele året.
Rafał Augustyniak
Rafał Augustyniak (født 14. oktober 1993) er en polsk fotballspiller som spiller for Legia Warszawa.
Liste over kulturminner i Træna
Liste over kulturminner i Træna er en oversikt over fredede og/eller bevaringsverdige bygninger og elementer i Træna. Data er hentet fra Riksantikvarens liste over kulturminner.
ID-nummer består av et lenket tall som går direkte til det aktuelle kulturminnet i Kulturminnesøk.
Arizonacritus
Arizonacritus er en gruppe (slekt) av biller som hører til familiegruppen stumpbiller (Histeridae).
Utseende
En liten, oval og hvelvet, blankt svart stumpbille. Oversiden er jevnt og kraftig punktert. Kroppsformen er regelmessig oval, dekkvingene dekker hele bakkroppen. Leggen på forbeinet er kraftig utvidet.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Arizona og tilstøtende områder av Mexico.
Rhode Island
Rhode Island er en delstat i USA i den historiske regionen New England. Med et totalareal på 4 005 km² er Rhode Island den minste delstaten og den tettest befolkede i USA. Nær 90 % av Rhode Islands innbyggere bor i eller rundt Providence og Pawtucket. Eggproduksjon er en viktig næringsvei i delstaten og den produktive hønserasen rhode island red har opphav der. Rhode Island har alltid vært blant de økonomisk sterke statene og den ble tidlig industrialisert. Det er en god del småindustri blant annet innenfor gummi, metaller, maskiner og elektronikk. De historiske områdene av Providence og Newport er til dels bevart i opprinnelig form blant annet med noen av USAs eldste bygninger.
Navn
I de senere årene har tilstedeværelsen av ordet plantation i statens offisielle navn blitt utfordret, og 25. juni 2009 vedtok Rhode Island General Assembly å holde en folkeavstemning om uttrykket «and Providence Plantations» skulle strykes fra det offisielle navnet. De som ønsket å endre dagens navn, fremholdt at ordet plantation refererer til britisk kolonipraksis med etablering av bosetninger som utestengte den innfødte befolkningen. De argumenterte med at ordet symboliserte både utestengningen av de innfødte, og innføringen av slaveri både i koloniene og etter løsrivelsen fra England. Rhode Island avskaffet formelt slaveriet i 1652, men loven ble ikke håndhevet, slik at området tvert om ble regnet som «episentrum for den nordamerikanske slavehandelen» («the epicenter of the North American slave trade») tidlig på 1700-tallet, ifølge Brown Daily Herald. Til forsvar for dagens navn påpekes at ordet plantation var et gammelt engelsk synonym for «koloni» uten noen referanse til slaveri. Folkeavstemningen som ble avholdt 2. november 2010, resulterte i et overveldende flertall for å beholde dagens navn (78 % mot 22 %).
Historie
I 1614 besøkte den nederlandske oppdageren Adriaen Block øya som nå kalles Block Island.
Kanskje var Torfinn Karlsevne der alt omkring 1020. På tomten etter hans gård Sandnes på Grønland er det funnet en kullklump av en type som ikke finnes på Grønland, antrasitt. På Rhode Island går en antrasitt-forekomst opp i dagen like ved kysten. Slik forklares også at nordboerne angivelig fant både ville vinbær og selvsådd hvete, for her vokste begge deler.
Roger Williams ble i 1635 bannlyst fra puritanernes Massachusetts Bay-kolonien for kjetteri og for å ha uttalt at den engelske kongen ikke hadde noen rett til å utstede skjøter på jord som tilhørte indianerne. Han bodde en stund blant indianerne, før han i 1636 bosatte seg ytterst i Narragansett Bay nær Moshassuck-elven. Han kalte stedet Providence (= forsyn) og erklærte den for et sted med religiøs frihet for baptist-bosettere. Historisk er området unikt, da det ble kjøpt to ganger, en gang fra kongen av England og en gang fra innfødte amerikanske stammer som levde der.
Anne Hutchinson ble bannlyst fra Massachusetts høsten 1637 fordi hun hevdet at bare Guds nåde gav frelse, og at gode gjerninger ikke hadde noen innvirkning på muligheten for å få evig liv. Ingen kunne sette henne fast i lærespørsmål, men guvernør John Winthrop som var tiltagende maktglad, hadde nå også tatt tittel av justisminister, og mente at hun som kvinne var «trådt ut av sin naturlige plass», et argument som i de følgende århundrer ble brukt mot kvinner og minoritetsgrupper straks de ytret en mening om noe. Hutchinson fortsatte å uttrykke sin tro på at folk kunne snakke med Gud selv, ikke nødvendigvis gjennom en prest. Hun og noen andre, inkludert William Coddington og John Clarke, grunnla byen Portsmouth på Aquidneck Island. I 1639 forlot Coddington Portsmouth og grunnla Newport på Aquidneck Island.
Samme år ble et formelt styre etablert for øya. Coddington ble den første guvernøren og Philip Sherman den første sekretær. I 1643 grunnla Samuel Gorton Shawomet, som nå kalles Warwick.
Karl II av England gav John Clarke en kongelig kontrakt 8. juli 1663 til Rhode Island og Providence plantasjene som forente de to koloniene til en. Rhode Island var den eneste av de tretten koloniene som hadde fullstendig religiøs frihet. Under kontraktens betingelser, kunne bare landeiere stemme. Før den industrielle revolusjonen, da de fleste menneskene var landbrukere, var dette regnet som demokratisk. Den kongelige kontrakten ble brukt som statens konstitusjon til 1842.
1664 ble koloniens emblem adoptert. Det viser et anker og ordet HOPE.
Rhode Island var den første av de britiske koloniene i Amerika som erklærte sin uavhengighet 4. mai 1776. Rhode Island var den siste av de opprinnelige 13 statene som ratifiserte USAs konstitusjon (29. mai 1790), og gjorde dette kun etter å ha blitt truet av å få sin eksport tollbelagt som en utenlandsk nasjon.
Ettersom den industrielle revolusjonen flyttet store antall av arbeidere inn i byene, utviklet en permanent landløs og derfor stemmeløs klasse seg. I 1829 kunne ikke 60 % av statens frie hvite menn stemme. Flere forsøk ble gjort for å ta seg av dette problemet. I 1842 skrev Thomas Dorr et utkast til en liberal konstitusjon som ble vedtatt gjennom folkeavstemning. Men den konservative sittende guvernøren, Samuel Ward King, motsatte seg folkets ønsker, noe som førte til Dorr-opprøret. Selv om dette kollapset, ble en modifisert versjon av konstitusjonen vedtatt i november som tillot alle hvite menn å stemme som eide land eller kunne betale $1 i stemmeskatt.
Befolkning
United States Census Bureau anslår befolkningstallet den 1. juli 2011 i Rhode Island til å være 1,051,302, en nedgang på 0,12 % fra folketellingen i 2010.
Fylker i Rhode Island
Det er kun fem fylker i Rhode Island, kun Delaware med tre, har færre fylker enn denne lille delstaten.
Religion
Religiøst fordeler statens befolkning seg således: :
Rhode Island har den høyeste prosentandel katolikker blant alle USAs delstater, noe som skyldes den historisk sterke innvandring fra Irland, Italia, det fransktalende Canada, Polen og Libanon (maronitter), og senere fra Portugal og fra Latin-Amerika. Men selv om dette er slik, når ingen av statens fylker opp på listen over de ti mest katolske fylker i USA. Rhode Island og Utah er de eneste to delstater der over halvparten av befolkningen tilhører ett enkelt trossamfunn.
Limski kanal
På folkemunne og i litteraturen kalles bukten iblant uriktig for «Limfjorden» eller «Limkanalen», men Limbukta er verken en fjord eller kanal. Limbukta var opprinnelig dalen til elva Pazinčica, som siden har endret løp. Stigende havvann har siden oversvømt elvedalen, og skapt en ria.
Beskrivelse
Limbukta er siden 1964 et beskyttet område med status som «betydelig landskap». Lengden er 12,8 kilometer. På det bredeste er den 600 meter, og i den østligste, smaleste delen 200 meter. Bukta kan minne om en canyon, der åssidene noen steder er 230 meter høye. Limdalen og Limbukta har tilsammen en lengde på 35 kilometer.
I bukta drives det fiskeoppdrett.
Liv Rosmer Fisknes
Liv Rosmer Fisknes (født 10. august 1947, død 13. juni 2023) var en norsk prest og forfatter. Hun er kjent for sitt virke som fengselsprest og arbeid blant prostituerte og aids-syke.
Fisknes startet sitt arbeid blant rusmisbrukere i 1967. Deretter arbeidet hun som fengselsprest. I 1981 var hun med på å starte opp Nadheim, senter for kvinner og menn med prostitusjonserfaring, i Kirkens bymisjon. Hun var sokneprest i Torshov menighet og deretter sokneprest og prost i Bærum prosti til hun gikk av med pensjon i 2010. Fisknes har også vært leder av Landsforeningen mot AIDS (nå HivNorge). Fra 2002 til 2006 var hun leder for Kompetansesenter for likestilling.
Fisknes har skrevet eller bidratt til flere bøker, blant annet Kroppens sug, hjertets lengsel (Gyldendal, 1993).
Hun fikk Brobyggerprisen i 1987.
Jarl av Mercia
Jarl av Mercia var en tittel i sen anglosaksisk, anglo-dansk, og tidlig anglo-normannisk periode i England. I løpet av denne perioden dekket jarledømmet landområder til den gamle kongedømmet Mercia i engelske Midlands. Området ble først styrt av ealdormenn under kongene av Wessex på 900-tallet, og ble til et jarledømme i den danske perioden.
I løpet av tiden til kong Edvard Bekjenneren ble jarledømmet holdt av Leofric og hans familie. Leofric var politiske rivaler til Godwin av Wessex og hans familie. Etter den normanniske erobringen i 1066 ble Leofric’ sønn Edwin (angelsaksisk Ædwine) bekreftet som jarl av den nye konge Vilhelm Erobreren. Imidlertid ble han involvert i opprøret mot de nye styringmakten i 1071 og ble avsatt. Etter at jarl Edwin var død ble jarledømmet brutt opp i deler og makten og den regionale domsmakten til jarlen ble gitt videre til de nydannede jarledømmene Chester og senere Shrewsbury.
Jarlene av Mercia var:
Carolyn Crudgington
Carolyn Crudgington (født 18. august 1968 i Brisbane), australsk softballspiller som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta.
Crudgington vant en olympisk bronsemedalje i softball under sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det australske laget som kom på tredjeplass i den første olympiske softballturneringen bak USA og Kina.
Hindenburglinjen
Hindenburglinjen (tysk: Siegfriedstellung) var et omfattende forsvarssystem i det nordøstlige Frankrike under første verdenskrig. Den ble konstruert av tyskerne i løpet av vinteren 1916-1917. Linjen strakk seg om lag 480 km (300 miles).
Linjen ble av de allierte anslått å være ugjennomtrengelig, men ble brutt av britiske styrker under slaget ved Cambrai i 1917.
Nicole Richardson
Richardson vant en olympisk bronsemedalje i softball under sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det australske laget som kom på tredjeplass i den første olympiske softballturneringen bak USA og Kina.
Love is Reason
«Love Is Reason» er en sang av det norske new wave-bandet a-ha. Den ble sluppet som singel i 1985, men kun i Norge og på Filippinene. (Bandet hadde enda ikke slått gjennom på denne tiden.) Den ble gitt ut på 7" vinylplate og solgte 2,500 kopier i Norge. Sangen var også med på bandets debutalbum Hunting High and Low.
Serrognathus (Eurytrachelus) hansi
Serrognathus hansi (også kjent som Dorcus hansi) er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor til stor (hannen opptil 60 millimeter), blankt svart, kraftig bygd hjortebille, hannens kjever gjerne nokså rette, kraftige med en innoverrettet, butt tann nær spissen, forøvrig med en liten tann lenger ute. Kroppen er litt flattrykt, hannens hode er stort for å gi plass til de store kjevene, hunnen har en mer jevnbred kroppsform. Hannenes kjever er ikke sagtakkede (i motsetning til de fleste andre Serrognathus-artene). Hunnen er mindre enn hannen, dekkvingene er lengdestripete.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer, hunnene legger egg i døde trestammer med hvitråte.
Utbredelse
Arten er utbredt i Kina (Guangxi).
Systematisk inndeling
Arten blir ofte plassert i slekten Dorcus.
Jeagelveaijohka
Jeagelveaijohka er ei elv i Utsjok kommune i Lappland i Finland. Den er ei sideelv til Tana og er 17,9 kilometer lang. Elva har utspring fra fjellet Suobbatoaivi i Paistunturit og renner mot vest til samløpet med Tana.
Kubikkmillimeter
Kubikkmillimeter er en avledet SI-enhet for måling av volum. Symbolet for kubikkmillimeter er mm³. En kubikkmillimeter er volumet av en kube hvor hver side er en millimeter lang.
Kubikkmillimeter brukes til å angi små volumer.
1 mm³ er lik:
1 mm³ er, i forhold til enheten liter, lik:
Og motsatt:
Kubikkcentimeter
Kubikkcentimeter er en avledet SI-enhet for måling av volum. Symbolet for kubikkcentimeter er cm³. En kubikkcentimeter er volumet av en kube hvor hver side er en centimeter lang.
Kubikkcentimeter brukes blant annet til å angi slagvolum på forbrenningsmotorer (typisk på små motorer opp til rundt 1000 cm3, hvorpå liter er mer vanlig å bruke), men ellers brukes kubikkecentimeter sjelden som enhet. En milliliter (ml), som er lik en kubikkcentimeter, brukes som regel i stedet til generelle formål.
1 cm³ er lik:
Og motsatt:
1 cm³ er, i forhold til enheten liter, lik:
Justine Braisaz-Bouchet
Justine Braisaz-Bouchet (født Braisaz; 4. juli 1996) er en fransk skiskytter som konkurrerer internasjonalt.
I Vinter-OL 2018 i Pyeongchang var hun med på Frankrikes lag som tok bronse på stafett
Etter de olympiske vinterlekene i 2018 ble hun utnevnt til ridder av Den nasjonale fortjenstorden.
Adriano Panatta
Adriano Panatta (født 9. juli 1950 i Roma) er en tidligere profesjonell italiensk tennisspiller.
Panatta vant én Grand Slam-turnering i løpet av sin tenniskarriere, French Open i 1976. Han var som best nummer 4 (1976) på rankingen over verdens beste mannlige singlespillere. Blant hans øvrige meriter kan nevnes at han er den eneste som har vunnet over Björn Borg i French Open og han har gjort det to ganger i 1973 og i 1976.
Han var også med på det italienske Davis Cup-laget og spilte fire Davis-Cup finaler. Han var med på vinne trofeen i 1976 da de beseiret Chile i finalen. De andre finalene; 1977, 1979 og 1980 tapte det italienske laget.
Panatta har etter at han sluttet som aktiv blant annet vært forbundskaptein for det italienske Davis Cup-laget.
Klipper
Ekstreme klippere for luksusfrakt ble bygget for tehandelen mellom Kina og Storbritannia spesielt. Rederiene hadde ofte konkurranser om hvem som kunne gjøre turen raskest. Det kan derfor sies at klipper-seilingen var forgjenger til dagens Volvo Ocean Race. Det mest kjente og en av de siste bevarte klipperfartøyene er Cutty Sark.
Klipperen
Betegnelsen «Clipper» har vært forsøkt forklart på flere måter, og den meste nærliggende er at ordet trolig stammer fra det engelske ordet «to clip», som betydde å klippe, og at det henviste til den mest iøynefallende profilen ved skipstypen; en skarp og strømlinjet forstavn som gled inn i baugpartiet, som etter hvert ble skarpere. Et skarplinjet, skværrigget skip av stor størrelse med skarp forstevn var dermed den vanligste beskrivelsen av et klipperskip som oppsto på midten av 1800-tallet. Den høye riggen med tilsvarende stor seilføring over lange, slanke skrog skulle bli kritisk viktig for klipperskipets seilegenskaper og dermed foe det store fartspotensialet. Skroget dro fordel av dette ved at vannlinjelengden ble kortere i lett vær og lenger når det blåste opp, ettersom konstruktørene hadde sørget for meget store overheng i baug og hekk.
Utviklingen av klipperskipet
Skarpseileren var blitt utviklet for krysserfart på Atlanterhavet og Stillehavet med utgangspunktet i Amerika etter omkring 1820 fra forgjengeren baltimoreklippere. Disse smekre skonnertene hadde blitt utviklet i Chesapeake-bukten sent på 1700-tallet som hurtigseilende blokadebrytere og kaperskip. Baltimoreklipperen hadde et stort seilareal og et smalt skrog med sterkt overheng i baugen, og gjorde suksess som kaperskip under krigen i 1812 mellom USA og Storbritannia. Skipsbyggerne ved Chesapeake-bukten hadde bygd disse skipene med en skarp baug som skar seg gjennom vannet, og et stort overheng for å holde skipet tørt.
Forløperen for klipperen, «Ann McKim», sjøsatt i 1832 videreutviklet fra skonnerten med likhetstrekk med Baltimoreklipperen hadde en lengde på 43,5 m, var lengre og dessuten skværrigget, staket ut veien mot de første amerikanske klippere. Britiske redere på den andre siden av Atlanterhavet utviklet også hurtige handelsfartøyer som svar på den nye konkurransen på handelsrutene til Østen. Det britiske ostindiske kompani hadde mistet monopolet i 1833, og dette hadde fått britene til å konstruere en ny skipstype, Blackwall-fregatten som erstatning av de langsommere ostindiafarerne. Fregatten hadde et slankere og mer strømlinjet skrog. Samtidig hadde skipsbyggerne i Aberdeen startet arbeidet med et hurtigere kystfartøy for å konkurrere med dampskipene. Skonnerten «Scottish Maid» bygd av Alexander Hall for fraktfart mellom Aberdeen og London var den første med den såkalte «Aberdeen-baugen» med et skarpt skjegg. Skonnerten klarte å tilbakelegge distansen på mindre enn 33 timer.
Den amerikanske skipsbyggeren John W. Griffiths ble bergtatt av fullriggeren «Ann McKim» og skisserte en ny type skrog for store hurtigseilende skip under forelesninger i New York City i 1843. Ideene ble benyttet for konstruksjonen av den første virkelige klipperen i historien, «Rainbow» på 750 tonn, sjøsatt i 1845. Den stigende etterspørsel etter te i USA og Storbritannia som hadde ledet til utviklingen av «te-klippere», skapte et marked som skulle mettes med flere og større skip. De amerikanske verftene var raskt ut med å bygge og sjøsette de amerikanske te-klippere som dermed fikk et klart forsprang på britene. «Rainbow»s søsterskip, «Sea Witch», var også vellykket på handelsrutene til og fra Kina, og klarte å seile fra Kina til New York på bare 74 dager i 1847.
Den amerikanske te-klipperen
De første te-klippere var amerikansk, og de tok en klar ledelse i den internasjonale Kinafarten og britene havnet langt bak i byggingen av store hurtigseilere. Da frihandelen slo gjennom ved opphevelsen av Navigasjonsakten i januar 1850, hadde britene fryktet at deres skip ville bli utmanøvrert av amerikanernes bedre og hurtigere seilskip. Denne frykten var ikke ubegrunnet, det første av 1800-tallets store gullrush hadde funnet sted i California i 1848 og 1849. Sjøreisen på 20 000 km rundt det farlige Kapp Horn fra den amerikanske østkysten til San Francisco på vestkysten var raskere og sikrere enn landeveien for de mange håpefulle drevet av gulltørst. Skipsbyggerne fikk ny inspirasjon for videreutvikling av te-klipperen for hurtigere ferd over til vestkysten og kunne deretter også fungere som fraktfartøy av te og andre varer fra Kina. Den første klipperen for passasjerfrakt, betegnet som packet ship var «Celestial» bygd i 1850. Hun ble etterfulgt av mange andre hurtige seilskip.
Passasjerklipperen var egentlig en fortsettelse av en eksisterende skipstype basert på den fullriggede skipstypen «packet ship» som hadde blitt utviklet for Kinafarten mellom Østen, Europa og USA i årene etter 1834. Som det amerikanske motstykket til Blackwallfregattene skulle disse representere starten påforde virkelige klippere og dermed fikk de betydelige innflytelse på den videre utviklingen på begge sider av Atlanterhavet. «Yorkshire» sjøsatt i 1843 var det første seilskipet for handelfart som nådde et deplasement på over 1 000 tonn. Denne skipstypen eksisterte fram til begynnelsen av 1850-årene ved at disse hadde kort og rund hekk akter, i motsetning til klippere, men ble raskt erstattet av passasjerklipperen som deretter hadde overheng både for og akter. Skipsbyggeren Donald McKay i Boston introduserte de første såkalte ekstremklippere med en enda skarpere baug på bekostning av lastekapasiteten i de første årene av 1850-tallet som med et større seilareal enn tidligere skulle være i stand til å seile 340 nautiske mil per dag. McKay konstruerte og sjøsatte noen av de fremste klipperskipene som «Flying Cloud» som fullførte turen fra New York til San Francisco på 89 dager og 21 timer i 1851. McKay konstruerte også ett annet skip, «Sovereign of the Seas» i 1852 som ble bedømt som et av de meste elegante seilskipene i sin tid.
For passasjerfart for å bringe emigranter fra Storbritannia til Australia, hadde McKay konstruert og sjøsatt datidens største skip med treskrog, også kalt «klippernes konge» med fire master og et seilareal på 3 770 m, «Great Republic». Dette klipperskipet har også blitt betegnet som en «shipentine» eller firemastede bark for en stund før dette hadde blitt ombygget til å ha tre master. «Great Republic» hadde store dimensjoner, omkring 98,7 meter i lengde og 16,16 meter i bredde samt en høyde på 77,66 meter for stormasten som også hadde en storseilrå på 36 meters lengde.
Den engelske te-klipperen
Det var først under den amerikanske borgerkrigen britene tok ledelsen i Kinafarten, store deler av den amerikanske handelsflåten hadde blitt ødelagt av de konfødererte krigsskipene, og investeringene i Amerika ble etter krigen kanalisert inn i jernbaner og industri fremfor skipsfarten som skulle forbli svekket for lang tid framover. Knapt noe lasteskip ble bygd i USA mens britene fortsatte med å bygge klipperskip til te-farten.
Britene hadde benyttet tre av bedre kvalitet, men var ikke sene med å innføre nyheter innenfor konstruksjon. Skipsbyggeren John Jordan utviklet de såkalte kompositt-klippere med spant, kjøl og dekksbjelker i jern med skrogets bekledning og dekkene laget av massiv teak. Den første klipperen bygd i jern og tre ble sjøsatt i 1857, «Red Robin Hood», som forgjengeren for en generasjon nye klippere som skulle ble de meste berømte i historien. Kompositt-klipperens fremste representanten som er bevart fram til våre dager, er den sagnomsuste «Cutty Sark» sjøsatt i 1869 med et deplasement på 2 133 tonn og dimensjoner på 85,34 m lengde samt 10,97 m bredde. «Cutty Sark» var ansett som et helt praktfullt skip med perfekt skrogform og balanse. Dens rivalen under den imponerende kappestriden i 1872 er «Thermopylae» som frem til våre dager er kjent som en av de raskeste klippere i verdenshistorien med 63 dager på sin jomfrutur mellom Australia og London i 1868. «Cutty Sark» og «Thermopylae» seilte ut fra Shanghai i Kina i den samme dagen innenfor synsrekkevidde, men fordi roret på «Cutty Sark» falt ut, tok klipperen med komposittskroget ledelsen og dermed vant kappestriden frem til endestasjonen i London.
Med rette er «Cutty Sark» ansett som høydepunktet i klipperens historie, med åpningen av Suez-kanalen i 1869 som forkortet reisetiden mellom vest og øst hadde dampskipene også kommet til Kinafarten og deretter skulle gradvis overta mer og mer av utenriksfarten mellom fjerne verdensdeler. Skarpseilernes avhengighet av vind og stort kompetansenivå hos kapteinene og deres besetninger gjorde klipperne altfor sårbare mot dampskipenes entré i utenriksfarten til Østen, og kostnadene måtte spares på annet kant. Besetningene som var allerede på gjennomsnittige 32 til 36 mann, måtte reduseres eller forbli det samme, men med økt seilareal.
Klippere med metallskrog
Te-klipperne gikk over til å frakte australsk ull, men også til passasjerfart til fremmede kolonier som Australia, dermed hadde en ny generasjon klippere blitt til, kalt koloni-klippere og ullklippere med større drektighet enn tidligere. Klipperen dro fordel av deres egenskaper som seilskip med stort seilføring gjennom værharde havstrekninger som Kapp Horn mellom Sør-Amerika og Antarktis. Med metallskrog, først jern, siden stål, kunne seilskipene konkurrere med fraktdampere med hensyn til lastekapasitet.
Den første klipperen bygget helt i jern var «Patriarch» sjøsatt i 1869, konstruert av Walter Hood som med dette hadde skapt en ny seilskipstype med skrog av metall. «Patriarch» dro til Sydney i Australia fra London i 1869 til 1870 etter en reise på bare 67 dager, og dro tilbake i løpet av bare 64 dager, en rekord som er meget imponerende ved at man hadde en gjennomsnittshastighet på 15,25 knop!
Ullklippere ble kjent for sin regelmessighet og pålitelighet i en meget hektisk tid fram til 1895, og flere fremstående klippere som hadde blitt glemt i ettertiden, skulle bygges i britiske skipsverft. En serie på fire klippere var sjøsatt i årene mellom 1878 og 1888 på G. W. Sinclair & Co skipsverft, alle var konstruert som tremastede seilskip med stålskrog. «Slieve Roe» var på 77,1 m i lengde med et deplasement på 1 749 tonn, med en besetning på 32 mann for et meget stort seilareal fordelt på 24 seil oppstilt på baugspydet og tre master.
De norske klipperne
Den norske skipsfarten opplevde «den gyldne æra i norsk seilskipsfart» i årene mellom 1850 og 1880, med en hittil usett vekst innenfor utenriksfarten, som ekspanderte i tråd med verdenshandelen, som hadde eksplodert med 50 % hvert tiår etter opphevelsen av den britiske Navigasjonsakten den 1. januar 1850. Den norske handelsflåten på omkring 300 000 netto registertonn fordelt på ca. 4 000 fartøy i 1850, skulle øke til omkring 1,5 millioner nettotonn fordelt på ca. 8 000 fartøyer eller mer i de neste tjue årene. I 1870 var 25 til 30 % av fartøyene på over 200 tonns lasteevne, hvorav 10 % på mer enn 400 tonn. Tendensen var at det ble færre, men større skip.
Klipperen som seilskipstype var normalt ikke foretrukket av den norske redernæringen, som generelt foretrakk barkriggede skip som trengte mindre mannskap, men vestnorsk skipsfart hadde spesialisert seg på en rekke virksomheter inkludert skarpseiling, mest notert fruktfart fra Sør- og Mellom-Amerika. Klipperen som et rent norsk fraktfartøy kom til sin rett i utenriksfarten, men skilte seg meget markant fra det typiske ved at de norske skipsbyggerne tilpasset skipstypen etter det markedet de skulle betjene, i stedet for bestemte luksusmarkeder som import av te fra Kina. Som følge av dette er de norskbygde klippere generelt mindre enn de amerikanske og engelske.
«Dekkeskapningene»
En skipsbygger ved navn Ananias Dekke, født i Bergen, dro til Boston i USA og endte som lærling hos den berømte skipskonstruktøren Donald Mckay som hadde vært med på å utvikle den amerikanske te-klipperen i årene mellom 1845 og 1860. Dette var selve forgjengeren for «den sanne klipperen», den engelske te-klipperen som «Cutty Sark» tilhørte. I 1854 hadde Dekke etablerte seg ved det tradisjonsrike Georgernes verft under firmanavnet «Brunchorst & Dekke», og skulle to år senere sjøsette den første norskbygde klipperen, fullriggeren «Hebe». Denne klipperen, som også ble kalt fullrigger, var bygd i furu på eik som et ekte norsk fartøy av sin tid, på 478 netto registertonn i deplasement.
Dekke tilbød sine tegninger av fullriggeren «Hebe», noe som vakte oppsikt, og mange norske skipsbyggere benyttet anledningen. Ikke lenge etterpå gled de første etterligningene, kalt «dekkeskapninger», av beddingene i Norge. De fleste hadde blitt noe tilpasset etter lokale forutsetninger. Mackay var generelt opptatt av fart og drektighet, mens de norske skipsbyggere foretrakk større drektighet enn det som var ansett for å være normalt, og dermed ble den norske klipperen fyldigere enn de berømte te-klipperne. Det eneste som rettferdiggjorde benyttelsen av betegnelsen «klipper» på disse fullriggerne er profilen som Dekke hadde tatt med fra USA, den velkjente profilen som gav skipstypen navnet fra det engelske ordet «to clip»- «å klippe gjennom». Den skarpe og meget strømlinjede forstavnen hadde blitt tilpasset et fyldigere skrog som kunne ta en rekke ulike gods, inkludert trelast.
Grimstad i sørlige Norge var et produktivt byggedistrikt og eksponent for denne drektige variante, som ofte hadde større bredde enn de andre varianter med større fyldighet. Derfor hadde et begrep oppstått, fasongen ble raskt kalt «Dekke bau og Grimstad rau».
Ved Ananias Dekkes verft i Bergen hadde man ikke gått til den samme ytterlighet som i Grimstad, og flere oppsiktsvekkende klippere ble sjøsatt, betegnet som «fullrigger», «klipperfregatter» eller bare «klippere» med gode egenskaper for hurtig seilas beregnet på utenriksfarten der hastighet var ansett for å være vitalt. I 1867 løper klipperfregatten «Lina» av stabelen om våren til et partsrederi inkludert Dekke for Kina-fart med passasjerfrakt i tillegg til verdifull frakt. Klipperfregatten var inntil da det største bygd på norsk verft på ca. 420 kommerselester. Den var meget stort på 148 fot i kjølen og 33 fot i bredde på skroget, hadde master av jernrør fremfor vanlige mastetrær.
Arna-Bjørnar Fotball i 2019
Toppserien 2019
{|
Norgesmesterskapet 2019
Toppserielagene kom inn i 2. runde.
Hiroshi Mori (astronom)
Hiroshi Mori (森 弘, født 1958) er en japansk amatørastronom.
Sammen med Masaru Arai er han kreditert for å oppdaget totalt 45 asteroider. Oppdagelsene ble gjort i perioden 1988 − 1991.
Asteroiden 19190 Mirohiroshi er oppkalt etter ham.
Bakkehusmuseet
Bakkehusmuseet ligger på Rahbeks Allé på Frederiksberg. Museet er innredet i Frederiksbergs eldste bygning, Bakkehuset, som stammer tilbake fra 1620-årene. Det var opprinnelig en gård som opp gjennom tidene har hatt mange forskjellige funksjoner, bl.a. landeveiskro, anstalt for psykisk utviklingshemmede, (i 1890 ble beboerne flyttet til den nyinnkjøpte Ebberødgård), barneasyl og funksjonærbolig.
Museet kalles også de Rahbekske Mindestuer etter Knud Lyne Rahbek, som bodde som fast gjest på kroen i perioden 1787 inntil 1802, da han kjøpte stedet og hadde det til sin død i 1830. I Bakkehuset holdt hans hustru, Kamma Rahbek, sin salong i den danske gullalder. Senere har bl.a. Johan Ludvig og Johanne Luise Heiberg, Troels Frederik Troels-Lund, Adam Oehlenschläger, N.F.S. Grundtvig og hans fetter Henrich Steffens bodd der om sommeren.
På 1800-tallet ble den vestlige delen av husets opprinnelig tre fløyer revet fordi den var forfallen. Bygningene som var sentrum for Knud Lyne Rahbeks og Kamma Rahbeks salong står imidlertid fremdeles.
Museet ble åpnet i 1925 og er innredet som en rekke minnestuer for de kjente personene som i tidens løp har bodd i huset.
Bakkehusets gjestebolig
I Bakkehuset inngår det også en gjestebolig, som tildeles en forfatter eller vitenskapelig skribent med interesse for Gullalderen i dansk litteratur. Gjesteboligen har siden 1953 vært fribolig.
Fredning
Bakkehuset ble fredet i 1918, fredningen utvidet i 1977. Fredningen omfatter hovedbygningen og minnestøtten for Kamma og Knud Lyne Rahbek.
Hortensiadiamanten
Hortensiadiamanten ble funnet i India og er en av Golcondadiamantene. Den ble kjøpt av kong Ludvig XIV av Frankrike i 1643 og var i hans besittelse til 1715. Den er en 20 karats pentagonal diamant. Den er blant der franske kronjuveler.
WTCC-sesongen 2008
WTCC-sesongen 2008 var den fjerde World Touring Car Championship-sesongen. Det bestodr av 24 løp, det første ble kjørt 2. mars og det siste 16. november, 2008.
Hortensiadiamanten
Den ble stjålet to ganger, under den franske revolusjon, og fra Marineministeriet der den ble oppbevarte. Hortensiadiamanten er utstilt i Galerie d'Apollon i Louvremuseet i Paris.
Sultan Kösen
Sultan Kösen (født 10. desember 1982) er den høyeste nålevende mannen i verden. Kösen er fra Tyrkia og ble med sine 2,47 meter kåret til verdens høyeste mann av Guinness rekordbok 25. august 2009. Den 9. februar 2011 ble Sultan målt til 251 cm.
Kösen giftet seg søndag den 27. oktober 2013 med Merve Dibo fra Syria.
Ørnulf Gulbrandsen
Ørnulf Gulbrandsen (født 5. mars 1946 i Oslo), dr. philos., er professor emeritus i sosialantropologi ved Universitetet i Bergen. Han tok i 1974 magistergraden sosialantropologi ved Universitetet i Bergen på avhandlingen Samarbeidsideologi og interessekonflikt, basert på feltarbeid ved Årdal Verk i Sogn som del av Årdalsprosjektet ledet av professor Sverre Lysgaard. Hele hans yrkeskarriere som antropolog er knyttet til Institutt for sosialantropologi, Universitetet i Bergen. Han fungerte som universitetslektor 1975–1976 og ble tildelt universitetsstipend i 1977. I 1981 ble han tilsatt som amanuensis i sosialantropologi med særlig ansvar for utviklingsstudier, fra 1984 førsteamanuensis. I 1993 ble Gulbrandsen utnevnt til professor i sosialantropologi. Han har vært instituttstyrer/leder i en årrekke ved Institutt for sosialantropologi og for øvrig hatt en rekke verv ved Universitetet i Bergen og Norges forskningsråd.
I 1976 initierte Gulbrandsen et langsiktig forskningsengasjement i Botswana sentrert i Tswanakongedømmene. I første omgang med kultur-økologiske, politiske og sosio-økonomiske studier relatert til fattigdom, arbeidsvandring til Sør-Afrika og til privatisering av Botswanas enorme pastorale allmenninger. Engasjert av University of Wisconsin utførte han en større undersøkelse av politikk og juridisk forvaltning knyttet til akselererende knapphet på jordbruksland (Gulbrandsen 1986b). 1986–1990 ledet Gulbrandsen utreding og evaluering av det Norad-finansierte Remote Area Development Programme rettet mot de mest marginaliserte deler av befolkningen i Botswana som også ga etnografisk materiale for studiet av San-talende grupper. Lengre feltopphold i landet la grunnlaget for monografien 'Poverty in the Midst of Plenty' samt en rekke publikasjoner med ulike antropologiske emner (ekteskap/slektskap, religion/symbolisme, politikk/jus, sosioøkonomi/ulikhet, historisk antropologi og statsformasjon). Monografien 'The State and the Social. State Formation in Botswana and its Precolonial and Colonial Genealogies' er bl.a. syntetiserende videreutvikling av disse arbeidene. Dette er et antropologisk-historisk anlagt studium - fra prekolonial tid - av utviklingen av den moderne staten i Botswana som en unik, kompleks formasjon som vokste frem i et dialektisk samspill mellom, på den ene siden, europeiske ideer og praksiser og, på den annen side, symbolisme og praksiser lokalisert i autoritetshierarkier som er forankret i Tswana kosmologi.
Gulbrandsen har senere gjennomført en serie antropologisk feltarbeid på Sardinia i Italia og arbeider med komparative analyser av etnografisk materiale fra Sardo- og Tswanabefolkninger, bl.a. med hensyn til kulturelle og sosiopolitiske konsekvenser av kolonisering, globalisering og vestlig modernitet.
Gulbrandsen arbeidet som programleder i NRK 1967–1973 og laget bl.a. større programserier med en rekke sentrale samfunnsvitere, jurister og politikere over ulike samfunnsrelaterte tema.
Harvey Weinstein
Harvey Weinstein (født 19. mars 1952 i Queens i New York City) er en amerikansk filmprodusent og en av grunnleggerne av Miramax Films.
I 2020 ble han dømt til 23 år i fengsel for å ha begått seksuelle overgrep mot to kvinner.
Bakgrunn
Weinstein ble født av jødiske foreldre i Flushing i bydelen Queens i New York. Han vokste opp i Buffalo i samme delstat, og ble utdannet ved University of Buffalo.
Forretningsmann, filmindustrien
Sammen med broren Bob startet han som konsertpromotør, før de begynte med film etter å ha kjøpt de amerikanske rettighetene til The Secret Policeman's Ball, en filmet veledighetskonsert fra Amnesty International. For overskuddet av dette startet de selskapet Miramax, navngitt etter foreldrene deres Miriam og Max.
Harvey Weinstein og Miramax kom for første gang i fokus da de lanserte Errol Morris sin dokumentar The Thin Blue Line i 1988, som handlet om Randall Adams, en dødsdømt, uskyldig fange. Oppmerksomheten rundt filmen førte til en ny behandling av straffesaken mot ham og han ble frikjent. Året etter kjøpte de rettighetene til Steven Soderberghs Sex, løgner og videotape, hvis suksess gjorde Miramax til den ledende, uavhengige filmdistributøren.
I 1989 lanserte de også to kontroversielle filmer, Peter Greenaways Kokken, tyven, hans kone og hennes elsker og Bind meg, elsk meg! av Pedro Almodovar. MPAA ga begge filmene en X-sensur, ikke tillatt for personer under 18 år. Weinstein saksøkte MPAA, og selv om saken ble avvist, var det en medvirkede årsak til at MPAA erstatte X-sensuren med NC-17.
Miramax fortsatte å vokse frem til The Walt Disney Company kjøpte selskapet av brødrene Weinstein for 80 millioner amerikanske dollar. Avtalen sikret dem fortsatt kontroll over selskapet, og året etter kom deres første kassasuksess, Quentin Tarantinos Pulp Fiction.
I 1996 fikk Miramax sin første Oscar for beste film, for Den engelske pasienten. Dette var starten på en rekke av priser for filmer som Den enestående Will Hunting og Shakespeare in Love, der Weinstein også var produsent.
Den 29. mars 2005 ble det kunngjort at Disney ikke ville fornye avtalen med Weinstein-brødrene om fortsatt drift av Miramax. Bob og Harvey har nå startet et nytt produksjonsselskap, The Weinstein Company.
Anklager om overgrep
5. oktober 2017 publiserte The New York Times en artikkel som hevdet at Weinstein i en årrekke hadde betalt erstatninger til personer som beskyldte han for seksuell trakassering. Skuespillerne Rose McGowan og Ashley Judd sto frem med sine erfaringer. Noen dager senere ble han sparket fra sitt eget selskap. 10. oktober publiserte magasinet The New Yorker en lengre sak om Weinstein, hvor tre kvinner anklaget ham for voldtekt. I sin regissørdebut Scarlet Diva fra 2000 skrev Argento inn en scene som lignet på hennes første møte med Weinstein. Men i scenen klarte kvinnen å komme seg unna mannen. Det ble også publisert et opptak hvor Weinstein innrømmer å ha klådd på den italienske modellen Ambra Battilana Gutierrez. Anklagene fra Gutierrez var kjent fra før, men ble undergravd av tabloidpressen. Gutierrez skrev under på en avtale om hemmelighold, og pratet ikke med The New Yorker.
Etter beskyldningene valgte Weinsteins kone, Georgina Chapman, å gå fra ham. Han ble ekskludert fra Academy of Motion Picture Arts and Sciences 14. oktober 2017.
Dom, fengsling
24. februar 2020 ble han domfelt for voldtekt og seksuelle overgrep mot to kvinner i en straffesak i New York. Under straffeutmålingen 11. mars 2020 ble han dømt til 23 års fengsel.
I mars 2020 ble han i fengselet Wende Correctional Facility i delstaten New York testet positiv for COVID-19. Han var symptomfri men ble satt i isolasjon.
Fyrstedømmet Reuss-Gera
Territorium
Territoriene til fire separate grener av den yngre linje slo seg sammen mellom 1824 og 1848.
I første verdenskrigs kjølvann slo territoriet til den yngre linje seg sammen med det til den eldre linje, i 1919, som Republikken Reuss, som deretter ble del av den nye staten Thüringen den 1. mai 1920.
Det fyrstelige hus
Huset Reuss praktiserte et uvanlig system på navn- og tallgivning av sine mannlige familiemedlemmer, hvorav én alltid bar navnet Henrik gjennom århundrer. Selv om de fleste kongehus og adelige hus gav nummer kun til det regjerende overhode, og det i hans regjering orden, gav Reuss yngre linje en tallsekvens for alle mannlige familiemedlemmer, som begynte og endte omtrent samtidig som århundrene begynte og endte. Som konsekvens av dette navnsystemet har visse overhoder av Reuss den yngre linje hatt de høyeste nummer tildelt sitt navn av alle europeiske adelslekter. Merk at også de mannlige barn innen én enkel familie ikke trengte å bære sekvensielle tall, da alle medlemmene av storfamilien brukte et felles nummersystem. For eksempel hadde sønnene til prins Henrik LXVII Reuss av Schleiz, i deres fødsler rekkefølge, navnene Henrik V, Henrik VIII, Henrik XI, Henrik XIV, og Henrik XVI.
Et betydelig medlem av denne familien, grevinne Augusta av Reuss-Ebersdorf (1757–1831), ble mormoren til dronning Victoria av Storbritannia.
Designasjonen «den yngre linje» gikk ut av brukt i 1930; den «eldre linje» hadde blitt utryddet da dets siste medlem, Henrik XXIV, ga avkall på sine rettigheter i 1918, og døde ugift i 1927.
Fyrster av Reuss-Gera (1806–1918)
Monarkiet avskaffet i 1918.
Nellosana
Nellosana er en slekt av fjærvinger.
Levevis
Artene i denne slekten lever i sopp, særlig kjuker. Den bittelille størrelsen og smale kroppsformen gjør at de lett kryper ut og inn av porene i soppens fruktlegemer.
Utbredelse
Slekten er utbredt på New Zealand.
Systematisk inndeling
Navnet er et anagram av Nanosella.
Frenchman Flat
Frenchman Flat er et sted for detonasjon av kjernefysiske våpen. Området er en del av Nevada Test Site (NTS) og ligger ca. 105 km fra Las Vegas i USA. Frenchman Flat er en tørr innsjø, en alkalisk ørkennedsenkning som strekker seg fra område 5 til område 11 innenfor NTS. Den første prøvesprengningen ved Frenchman Flat, og også den første ved Nevada Test Site, var den ett-kilotonn (4 terrajoule) bomben Ranger Able, som ble sluppet fra fly, den 27. januar 1951.
Mortoniodendron
se egen seksjon
Mortoniodendron er ei slekt i kattostfamilien (Malvaceae).