cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
De Havilland Aircraft Museum
de Havilland Aircraft Museum, tidligere de Havilland Aircraft Heritage Centre er et luftfartsmuseum som opererer på frivillig basis  i London Colney, Hertfordshire, England. Samlingen er bygget rundt den endelige prototypen og restaureringsverkstedet  for de Havilland Mosquito og inneholder også flere eksemplarer av  på de Havilland Vampire - det tredje operative jetfly i verden.
Salisbury Hall
Området har vært bebygget av en rekke store herregårder siden det 9. århundre. Det nåværende huset ble bygget rundt 1668 av London-bankieren James Hoare, og bringer med seg assosiasjoner til Charles II og Nell Gwynne, som bodde i en hytte ved broen til hallen. Senere har det gått gjennom ulike hender, og i siste del av det 19. århundre ble det okkupert av en rekke bønder. Imidlertid, i 1905 kom Lady Randolph Churchill, som fru Cornwallis West, hit for å leve. Hennes sønn, Winston Churchill, ble en vanlig besøkende her.
I løpet av 1930-tallet brukte Sir Nigel Gresley i London og  North Eastern Railway, boligen. Han var ansvarlig for A4 Pacific damplokomotiv, et av de Mallard som fortsatt holder verdensrekord for damplokomotiver med 126, 5 mph. Ryktet sier at navnet kom fra ender som havner i vollgraven.
Da Walter Goldsmith, en pensjonert major kjøpte Salisbury Hall, kom han snart kom til å oppdage at det hadde blitt brukt av de Havilland under krigen. På henvendelse til Bill Baird, PR-ansvarlig i de Havilland i Hatfield, oppdaget han at selskapet hadde brukt det som konstruksjonsenter for Mosquito, og at Baird hadde etterlatt den opprinnelige prototype i Fiddlebridges butikker, like ved flyplassen i Hatfield. Etter å ha motsatt seg i flere samtaler om å brenne flyet.
Senere ble Baird glad for å finne noen som kunne tilby det gamle flyet et hjem. de Havilland gjennomførte et grunnleggende restaureringsarbeidet på Hatfield, og Goldsmith aksepterte å få flyet tilbake på Salisbury Hall i 1959.
Prototypen Mosquito
Prototypen Mosquito ble de første flyene som vises i Salisbury Hall, og det ble etterfulgt av eksemplarer på de Havilland Vampire og Venom i 1968. I 1970 ble samlingen slått sammen med ytterligere et eksemplar av de Havilland Mosquito, som var blitt gitt av Liverpool Corporation, etter at det ble brukt i brukt filmen Mosquito Squadron.
Samlingen ble senere utvidet med eksemplarer av et en-seters Vampire, Sea Venom, Sea Vixen, Chipmunk og De Havilland DH 104 Dove som alle kom i 1978. I tillegg kom skroget av en Mosquito i 1976, det er nå den eneste gjenlevende av de mange sub-typer som er bevart i Europa. Museet huser også skroget til den siste gjenlevende de Havilland Comet 1 med firkantede vinduer, verdens første jet passasjerfly. Museet er det største museum viet til en produsent i landet.
Flyerestaurering
Museets supportere har vært ansvarlig for den høye kvaliteten på restaurering og bevaring av mange av de utstilte eksemplarer, og startet med Chipmunk i 1978, et skrog som senere ble restaurert av medlemmer en gang i 2003-2007. Supporterne var også aktive i å bygge en hangar for å huse en tidligere Liverpool Mosquito i 1980, og så fullstendig restaurerte flyet  i 1990. Supporterne har også vært ansvarlig for arbeidet med en Tiger Moth, Hornet Moth, Vampire, Moth 6, Heron, Dove og mange andre fly i samlingen.
I 2001 ble det vurdert at prototypen av Moth var i akutt behov for bevaringsarbeid, noe som vil fortsette på en svært detaljert og grundig måte til den dagen BAE Systems støtter prosjektet. Nåværende prosjekter omfatter at DH Rapide blir restaurert til flydyktig stand, DH88 Comet kopi, skroget av Mosquito Mk 6 og Sea Venom.
Multitouch
Multitouch, også kalt multi-touch er et berøringsfølsomt brukergrensesnitt for elektroniske apparater som kan registrere flere fingerberøringer samtidig.
Multitouch er mest kjent fra mobiltelefoner med berøringsskjerm og på  styreplaten på bærbare datamaskiner. Fordelen ved denne teknologien sammenlignet med tradisjonell enkeltberøringsteknologi er at det forenkler f.eks. forstørring av bilder ved å ta tak i diagonalt motstående hjørner på bildet og dra dem fra hverandre. Det gjør det også enklere å rotere bilder/tegninger. Dermed er det i enkelte situasjoner ikke behov å bruke mus eller andre pekeredskaper. Et raskt voksende marked er for presentasjon. Det å stå framme ved en «tavle» (skjerm) og peke gir en helt annen respons hos tilhørerne enn det å benytter en laserpeker eller trådløs mus, ettersom det å peke på tallene i f.eks. et regneark og fargelegge en celle med én finger gir mye bedre forståelse. Det er også mulig å tegne oppå eksisterende bilder/tegninger.
Løsningene benyttes også på såkalte interaktiv tavle der det benyttes projektor for å vise skjermbilde. Slike tavler benyttes en del på skoler og regnes som et rimeligere alternativ enn LCD-skjermer. Det er imidlertid også en godt synlig kvalitetsfosrskjell, og for profesjonelle brukere (kontormiljø) velger idag de fleste bedrifter samt stat/kommune å benytte LCD-skjermer i kontormiljø utenfor barneskolen.
Det fines i hovedsak 2 forskjellige undergrupper av multitouch. Et mye brukt begrep er "dual touch" ettersom det gir rom for bruk av 2 fingre/pekeredskaper. Dette er den versjonen av multitouch som støttes av Windows 7. For multitouch med fler enn 2 fingre/pekredskaper er det i skrivende stund behov for egen programvaredriver. Noen leverandører støtter 4 fingre. Andre støtter 6. Det meste er for øyeblikket 32 fingre, men dette vil sikkert endre seg raskt. En del tegneprogrammer som Solid Works, etc krever minst 3 fingre for å kunne rotere en 3D tegning (x-, y- og z-aksen). Skjermer med multitouch vil i de aller fleste tilfeller også fungere som single touch.
Selv om multitouch ble for alvor introdusert for folk flest da Windows 7 kom på markedet har flere Linuxvarianter også valgt å støtte dette (dual touch). Dermed kan også dette miljøet benytte seg av denne teknologien.
Pr idag støttes multitouch av 3 teknologier (resistive touch, kapasitive touch og IR touch). IR touch kan deles opp i 2 teknologier som IR matrise og IR kamera/optisk. Hvilken teknologi som egner seg best vil være avhengig av bruksområde. Generelt sett vil mange mene at resistive egner seg best for privat bruk ettersom beleget som benyttes ofte vil kunne ripes av og ødelegges om en på et kontor, etc benytter en kulepenn eller nøkkel til pekeredskap. De 2 andre teknologiene er begge egnet til profesjonelt bruk, men kapasitiv vil ha noen svakheter med store skjermer (42" og oppover) på grunn av lavere nøyaktighet og mulighet for at kondensatorer tørker ut etter en periode på 1-3 år.
Varemerke og patent
Selskapet fikk patent på multitouchteknologien 20. januar 2009. Apple forsøkte også å registrere Multi-touch som varemerke, dette ble imidlertid avslått fordi begrepet ble ansett som for allment.
Margerittruten
Margerittruten (dansk: Margueritruten) er en dansk turistrute med 3500 km spesielt oppmerkede veier forbi de mest varierte landskap og 1000 større og mindre severdigheter i Danmark.
Ruta ble indvidd den 21. april 1991 av Dronning Margrethe II. Navnet er valgt etter dronningens yndlingsblomst. Dronning Margrethe kalles også Daisy, engelsk for margeritt.
I den senere tid har det også blitt opprettet lignende ruter i Sverige. Dog disse er merket med den samme Margueritblomsten, kaller svenskene rutene kun for turistveier. Det er også et lignende prosjekt i Norge hvor det opprettes et nettverkt av nasjonale turistveier med egen skiltdesign.
Agent Orange
Agent Orange var et plantemiddel som besto av like deler 2,4—D (2,4—diklortenoksyeddiksyre) og (2,4 5—triklortenoksyeddiksyre) I Norge ble en tilsvarende blanding solgt under navnet «Busk- og krattdreper» inntil den mistet godkjenningen i 1973. Agent Orange er kanskje mest kjent for at det ble brukt av amerikanske styrker under Vietnamkrigen (1964-1973) til å fjerne blader på trær for å hindre den kommunistiske geriljaen og nordvietnamesiske styrker i å gjemme seg i tett vegetasjon. Andre mindre brukte stoffer var Agent Purple, Pink, Green, Blue og White. Agent Orange var forurenset med dioksin, et biprodukt fra produksjonen som man ikke var klar over den gang. 1960-tallet var også en tid hvor man begynte å bli oppmerksom på skadevirkningene fra en rekke kjemikalier som ble benyttet i både jordbruk og industri. Eksponering av Agent Orange i store konsentrasjoner kan føre til helseskader. Omfanget og graden av skadevirkningene i Vietnam er imidlertid omstridt og vanskelig å fastslå siden landet i ettertid har vært en relatvivt lukket stat. Regimet har hevdet at Agent Orange er grunnen til at det er overhyppighet av misdannelser hos lokalbefolkningen i berørte områder. Tidligere statssekretær og professor i medisin, Astrid Nøkkelby Heiberg har derimot påpekt på at helsemyndigheter i Vietnam feilaktig har tilskrevet skader som skyldtes kompliserte fødsler og Downs Syndrom til Agent Orange. Dessuten har plantevernstoffer som DDT vært mye brukt i vietnamesisk jordbruk helt opp til 1980-tallet, lenge etter at de ble forbudt i Vesten.
Stoffet kan også ha påvirket amerikanske soldater som var i kontakt med det på ulike måter. Sykdommer som Agent Orange kan ha fremkalt er kronisk lymfatisk leukemi, sarkom, Non-Hodgkins lymfom, Hodgkinssykdom og klorakne (en slags kviser rundt øynene). Den amerikanske Vietnamveteranforeningen inngikk i 1984 forlik med firmaene som produserte Agent Orange (i hovedsak Monsanto Corporation og Dow Chemical) pålydende $180 millioner, noe som utgjorde 1,200 amerikanske dollar utbetalt som engangssum til de verst rammede veteranene.
Til sammen ble det i perioden 1962-1971 sprøytet over 75 millioner liter Agent Orange over Vietnam. USAs myndigheter estimerer at ca. 20 % av all utmark i Sør-Vietnam ble sprøytet minst én gang. Væsken som ble brukt hadde en konsentrasjon som var 13 ganger høyere enn det som var anbefalt av amerikanske myndigheter til bruk i landbruket. Ifølge regimet har prøver tatt i elveleier, drikkevannskilder og landbruksarealer i Sør-Vietnam har vist konsentrasjoner over hundre ganger mer enn det som er ansett som helseskadelig av USAs helsemyndigheter.
I den mer utdypende Artikkel 55 - Beskyttelse av naturmiljøet heter det:
Bataljon (2015)
Bataljon (originaltittel: Батальонъ) er en russisk film fra 2015, regissert av Dmitrij Meskhijev.
Handling
Våren 1917, etter februarrevolusjonen, er russiske tropper som kjempet under første verdenskrig sterkt demoralisert.
Militære befal bestemmer seg for å opprette en bataljon av entusiastiske kvinnelige frivillige, ledet av Marija Botsjkarjova. Etter grunnleggende militær trening sendes denne bataljonen til fronten.
Per Ståle Lønning
Per Ståle Lønning (født 1950) er en norsk journalist og programleder kjent fra flere debattprogrammer på TV og radio. Han har vært ansatt i både NRK, TV 2, TVNorge og P4.
Tiden i NRK (1975–1992)
Lønning startet sin journalistiske karriere i Gula Tidend i Bergen i 1972. Han ble senere redaktør i Åsaneposten og journalist i Morgenavisen. I 1975 ble han ansatt i NRK-radio. Først var han programleder for humorprogrammet Fjellposten (sammen med Tande-P), og fra 1976 nyhetsprogrammet Dagsnytt. Han arbeidet rundt ti år i Dagsnytt (samt en del oppdrag i andre radioprogrammer, blant annet ett års vikariat i Sportsrevyen i 1981), før han høsten 1986 debuterte som programleder på TV i aktualitetsprogrammet Kveldsåpent. Vinteren 1987 ble han ansatt som nestleder i NRKs TV-sporten, og høsten 1988 gikk han til Dagsrevyen som ankermann. Våren 1990 begynte han som programleder i debattprogrammet Antenne 10, men gikk året etter tilbake til Dagsrevyen.
Fra 1991 til 1992 ledet han det direktesendte underholdningsprogrammet For Galleriet sammen med Marit Christensen. Til tross for høye seertall (2,5 millioner på det meste) fikk programmet hard medfart av anmelderne.
Tiden i TVNorge (1992–1994)
I juni 1992 ble det kjent at Hallvard Flatland hadde lokket Lønning til TVNorge. Ifølge VG ble hans nye lønn rundt 600,000 kroner, nesten det dobbelte av hva han på den tiden tjente i NRK. VG hevdet at en konflikt mellom Lønning og Tom Berntzen bidro til at Lønning ønsket å forlate kanalen. Samme avis hevdet at Flatland ønsket å sikre seg Lønning for å møte den kommende konkurransen fra TV 2.
Her ledet han debattprogrammet Klart svar sammen med høyesterettsadvokat Tor Erling Staff. Programmet ble populært og etablerte seg etterhvert det mest sette debattprogrammet i Norge. Andre sendingen av programmet, hvor tema var innvandring, ble det mest sette programmet i Norge den uken med en seerandel på 20 % (målt på steder hvor man kunne ta inn både NRK, TV 2, TVN og TV3). Programmet ble sett av ialt 350,000. Programmet om innvandring innvarslet et konfrontasjonspreget og tildels aggressivt diskusjonskonsept. Særlig amper ble stemningen da to representanter for nasjonalistene, Bastian Heide og Hege Søfteland, nektet å håndhilse på lederen i pakistansk arbeiderforening, Aslam Ahsan. Lønning gikk hardt ut mot Hege Søfteland for dette.
Tiden i TV 2 (1994–2005)
I 1994 gikk Lønning over til TV 2. Hans første program var debattprogrammet Lønning & Staff, som etter at Staff trakk seg ble til Lønning direkte. Serien gikk til 1996 og ble en seersuksess for kanalen. I 1997 ble han programleder for aktualitetsmagasinet Sentrum, som gikk tre kvelder i uken i beste sendetid. Programmet gjorde ham til et av TV 2s største trekkplaster og han vant publikumsprisen under Gullruten 2000.
Vinteren 2001 var han programleder for sitt eget talkshow kalt I kveld med Per Ståle. Programmet fikk bare moderat oppslutning og ble avviklet etter vårsesongen. Våren 2002 var han programleder for reiseprogrammet Den store fisketuren. I 2004 ledet han Nabofeiden, men programmet ble ingen seersuksess, og det ble kun produsert og sendt to episoder.
Tiden etter TV 2
Våren 2005 sluttet han i TV 2 for å begynne som programleder for P4s aktualitetsmagasin Sytten Tretti til høsten. På grunn av sykdom valgte han å gi seg som programleder høsten 2006.
I 2007 hevdet Lønning at han på slutten av tiden i TV 2 ble oversett og hetset av sjefene, og kollegene hans sluttet å komme innom kontoret. Han hevdet videre han han ble fratatt arbeidsoppgaver og at han ikke hadde noe å gjøre. Han oppfattet det som utfrysing og mobbing. Han sa selv at dette var årsaken til at han høsten 2006 ble syk og måtte gå på antidepressiva.
Høsten 2007 var han tilbake som programleder for radioprogrammet Sytten tretti, men vinteren 2008 sa han opp jobben i P4 og hevdet at han skulle bli bartender i Syden. Han uttalte til mediene at han han var lei og følte seg utbrent og at han ikke ville risikere å gå på en ny smell.
TV & Radio (programleder)
{| cellpadding="2" cellspacing="2" border="0" style="width: 100%;"
Loke sår havre
Handling
Elsbet Aaslien er ei ung jente som venter barn med sønnen på en storgard. Elsbet får nyss om at gutten skal ha jenta på en annen storgard, Store Ask, og hun ser aldri mer til ham. Hun gjør likevel alt hun kan for å unnskylde barnefaren. Hun ser det som svik mot ham og mot den kjærlighetsopplevelsen hun har hatt, om hun oppgir navnet hans, enda hun blir utsatt for press fra presten selv.
Fattig og ugift som hun er, ser hun ingen annen utvei enn å dra til fattiggarden i hovedsoknet for å føde barnet sitt. Selv har hun vokst opp på en av husmannsplassene i området, men hun er opprinnelig av Svartholætt. Det som en gang var hennes egen ættegard, er blitt fattiggard etter at det gikk ut med Svartholfolket. Svarthol er som en avfallsdynge der de som samfunnet ikke har bruk for, blir samlet opp og repsektløst behandlet: utslitne kjerringer, legdkaller og sinnssyke. Og hun møter andre unge jenter i samme situasjon som hun selv er i. I en scene som mest av alt likner en omvendt auksjon på et slavemarked, erfarer hun hvordan legdsfolk blir 'solgt' som om de var slaver:
"Her ser de Anne Hansdatter Hagaeie, hu kan stelle ku og svin, røkte hus og baan, fast hu er ørlite faain, og har tynt med vett i skailla. Flink og arbeidsam, høre de folk! Haakken byr, haakken byr på Anne Hansdatter Hagaeie? Fresk og rask, ailler daalig en dag! – tru som et drog, saa haakken byr, haakken byr?"
Elsbet er og vitne til hvordan unge jenter tvinges til å gi fra seg barna sine til legdsystemet og fattigkassa. Hun føder en gutt, men orker ikke tanken på å skilles fra sønnen sin som fremdeles er sped på denne måten. En grufull natt blir hun og hennes medsøstre vitne til hvordan ei ung jente blir hundset av fødselshjelperen mens hun ligger og føder. Da jordmoren endelig innfinner seg, er mor og barn døde. Etter dette gjør Elsbet alvor av å rømme. Isteden for å la gutten ende som mishandlet og utnyttet legdunge, velger hun å gå i tjernet med barnet på armen. Under flukten tidlig om morgenen velter liksom hele livet innover henne. Og hun stirrer tilbake på garden der den ligger «med lange raden av sløve, døde glas – Svarthol fattighus. Sidste Elsbet indleg på sin egen gaard»
Tema og budskap
Temaet er uttrykt i tittelen. I sjølve «vaarosen» finnes Lokes utsæd, og leseren innser etter hvert at Lokes utsæd, er svik. Eller annerledes sagt: Temaet er sosialt vanstell som bunner i klassesforskjell og manglende sosial samvittighet, som igjen fører til svik mot fattige og hjelpeløse, deriblant unge kvinner og barn. Svik mot de hjelpeløse er svik mot kjærligheten i alle betydninger av ordet, ja, mot livet selv.
Budskapet var aktuelt nok da boka kom ut. Ingeborg Refling Hagen kjente til fra sin egen hjemkommune Stange, den angst som eldre folk hadde for miste arbeidsevnen og komme «atti vegen» som det het. Det var det samme som å havne på fattighuset. Motivet er blant annet sentralt i Den første morgentimen: «Bli til hefte for dem som trengte hvert øyeblikk for å berge livet. Det var redselen som hang som en skugge over alle som tok til å trekke på årene.» Novellen har budskap til samtida, men forfatteren har skjøvet handlingen bakover i tid, og sikkert med hensikt:  «Hændelsen er saa gammel som fra den tiden sognet hadde bare én kirke, mens sjølve prestgar´n i flatbygden endda var gard tilgagns, og aatte hele prestmarken og mange hem i den.»  Slik åpner fortellingen. Og slik klinger den ut: «Hændelsen er gammel – helt fra den tia da Austdalsbonden i Vestbygda solgte Austdalsmarka til Ask for en okse.»
Senere referanse
Den norske filmen Snart 17 har noe av den samme tematikken, men her velger den unge jenta abort. Filmen har hentet noen av replikkene fra "Loke saar Havre".
Asylum
Asylum er det trettende studioalbumet fra hard rock-bandet Kiss, utgitt i september 1985. Dette er det første albumet der gitarist Bruce Kulick medvirker, selv om han hadde spilt i bandet siden september 1984 da han måtte erstatte Mark St. John.
Den eneste singelen som ble utgitt, var «Tears Are Falling», men til gjengjeld ble den en brukbar hit og fast på bandets spilleliste under konserter helt frem til gjenforeningen av originalbesetningen. Sangen var tilbake på spilelisten under turneen i 2004.
John Webster
John Webster (ca. 1580 – ca. 1634) var en engelsk jakobinsk dramatiker, best kjent for dramaene Den hvite djevel (The White Devil, 1612) og Grevinnen av Malfi (The Duchess of Malfi, 1612–1613), som begge betegnes som to av 1600-tallets store mesterverker. John Webster var en samtidig med William Shakespeare.
Biografi
Det er bevart få kilder over John Websters liv og virke, og datoer for hans fødsel og død er ikke kjent. Han var sønn av en velhavende vognprodusent som også het John Webster. Den eldre John Webster var medlem av The Merchant Taylor Company, før han ble fristilt i 1571. Det finnes påstander om at han var del av den øvre middelklassen, men det er vanskelig å finne detaljerte kilder. Den eldre John Webster giftet seg med Elizabeth Coates den 4. november 1577, og det er rimelig å tro at dramatikeren John Webster ble født kort tid etter dette i eller i nærheten av London. Kirkeprotokoller gikk tapt i den store brannen i London i 1666.
Det antas at John Webster gikk på den prestisjetunge Merchant Taylors School, og det finnes register på at en John Webster ble tatt opp til Middle Temple i 1598, men det vites ikke med sikkerhet at det er dramatikeren det er snakk om. Med tanke på de beskrivelser av de juridiske prosesser som finnes i både Den hvite djevel, Djevelens rettssak (The Devil's Law Case, ca. 1617–1619) og i Appius og Virginia (Appius and Virginia, uklar datering), og Websters kontakt med andre fra samme skole, som Thomas Overbury, John Marston og John Ford, er det rimelig å tro at det dreier seg om den samme John Webster.
John Webster giftet seg med 17 år gamle Sara Peniall den 18. mars 1606, og deres første sønn, født kun to måneder etter bryllupet, ble døpt John, ved kirken St Dunstan-in-the-West den 8. mai 1606. Bevilgninger fra en nabos testamente indikerer at dramatikeren John Webster også fikk flere barn.
Utenom de få nedtegningene som fremdeles finnes om John Webster er det bare fra hans egen diktning man kan følge ham videre. Webster skrev tekster så sent som på 1620-tallet, men i Thomas Heywoods tekst Blessed Angels (Lisensiert 7. november 1637) omtales Webster i fortid, noe som indikerer at han på denne tid var død.
Tidlige arbeider
Webster begynte å skrive for teateret under Philip Henslowe. Første gang Webster ble nevnt som skribent er i 1602 når Anthony Munday, Michael Drayton, Thomas Middleton og John Webster ble betalt på forskudd for et stykke kalt Cæsars fall (eller Two Shapes), som aldri ble trykket, og som nå er tapt.
Websters første verk som vi kjenner i dag stammer fra 1604 og er en tilpasning av John Marstons stykke Den misfornøyde (The Malcontent, ca. 1603) for oppsettelse av teatergruppen King's Men. På denne tiden samarbeidet Webster en del med Thomas Dekker på blant annet stykkene Jula kommer kun en gang om året (Christmas Comes but once a year, 1602) og Den berømte historien om sir Thomas Wyatt (The famous History of Sir Thomas Wyatt), som ble trykket i 1607. Thomas Dekker og John Webster skrev satiren Westward Ho i 1604. Satiren ble besvart av Johnson, Marston og Chapman med deres Northward Ho i 1605.
Mandalskameratene i 2002
Sesongen 2002 spilte Mandalskameratenes 2. divisjon avdeling 3. Etter at sesongen var slutt rykket MK opp til 1. divisjon, etter å ha vunnet 18 seriekamper.
John Webster
Tragedier
Trass i hans evner til å skrive komedie, er Webster mest kjent for sine tragedier. Den hvite djevel; en gjenfortelling av intrigene rundt den vakre italienske kvinnen Vittoria Accoramboni, og hendelsene som førte fram til hennes dramatiske død. Stykket var en fiasko da det ble satt opp på The Red Bull Theatre i 1612, da det både var for uvanlig og for intellektuelt for sitt publikum. Grevinnen av Malfi, som ble oppført av The King's Men en gang rundt 1614, var mer vellykket, og ble tryky ni år senere.
Mandalskameratene i 2002
Cupkamper
Utdypende artikkel: Norgesmesterskapet 2002
John Webster
Tragedier
Den hvite djevel ble fremført vinterstid på utendørsteateret Red Bull Theatre, som mange mener hadde spesialisert seg på å enkle, eskapistiske stykker for et hovedsakelig lavt utdannet arbeiderklassepublikum. Dette kan forklare at det komplekse stykket fikk en dårlig mottakelse av publikum. Grevinnen av Malfi ble på sin side satt opp på det noe mindre innendørsteateret Blackfriars Theatre, hvor publikumet hadde høyere utdannelse og derfor kanskje satte større pris på kompleksiteten i stykket.
Fane
Fane er et spesielt forseggjort, gjerne rikt dekorert tøystykke som er permanent festet til en stang og forekommer i ett, unikt eksemplar. Det brukes som tegn for et statsoverhode, en militæravdeling, et laug, en forening, fagforeninger (i form av arbeiderfane ), et musikkorps, et idrettslag og andre foreninger eller institusjoner.
John Webster
Senere arbeider
Webster skrev ett teaterstykke på egen hånd, Djevelens rettssak (The Devil's Law Case, ca. 1617-1619), et tragikomisk stykke. Hans senere skuespill samarbeidet han med andre skribenter om, og bar hovedsakelig bykomedier, Alt for et rolig liv (Anything for a Quiet Life ca. 1621), var skrevet sammen med Thomas Middleton, og En kur for en tullhoste (A Cure for a Cuckold ca. 1624), var skrevet sammen med William Rowley. I 1624 jobbet han med et tematisk stykke om en nylig skandale, Enken må ikke sove (Keep the Widow Waking) i samarbeid med John Ford, Rowley og Dekker. Selve stykket er tapt, men hendelsesforløpet er kjent fra tingsprotokollene. Det antas at han har bidratt til det tragikomiske stykket Fagermøen fra gjestehuset (The Fair Maid of the Inn) med John Fletcher, Ford, og Phillip Massinger. Hans Appius og Virginia, som sannsynligvis ble skrevet sammen med Thomas Heywood, er udatert.
Fane
Faner skiller seg fra flagg som er utformet for å kunne heises i en stang, et flaggspill eller på en skipsmast, og som lages i store serier med identisk design. Blandingformer kan likevel forekomme, da slik at det som vanligvis er et flagg, gjerne et nasjonalflagg, festes til stang og får fanens form. I høytidelig sammenheng omtales gjerne flagg som faner. I vexillologisk sammenheng skilles det derimot nøye mellom faner og flagg.
Betegnelsen fane blir også brukt om flagg som ble brukt i tiden før dagens nasjonalflagg, statsflagg og liknende ble vanlig. Denne typen eldre fane omtales også gjerne som merke og gonfanon.
John Webster
Omdømme
Webster fikk omdømme for å være en være elisabethansk og jakobinsk dramatiker med den mest usigelig mørke visjon av den menneskelige natur. (Se også engelsk renessanseteater).
Fane
Historie
I mellomalderen fantes faner festet til en korsformet stang, og som ble brukt av kristne kirker; slike ble ofte kalt kirkefane og gonfalon.
John Webster
Omdømme
T. S. Eliot satte på en utmerket måte ord på den mørke siden ved Webster i diktet Whispers of Immortality
Fane
Historie
I middelalderen ble det også vanlig at laugene med sine fargerike faner og symboler deltok i prosesjonen» i Kristi legemsfest.
John Webster
Omdømme
men trass i hans dystre menneskesyn, er tittelpersonen i Grevinnen av Malfi fremstilt som en god og dydig person sett i forhold til sine skadefro brødre, og stilt ovenfor den visse død viser hun en stoisk modighet. Hennes martyraktige død har blitt sammenliknet med hovedpersonen i Christopher Marlowes stykke Edward II. Websters bruk av en sterk kvinne som en sentral karakter var sjelden på denne tiden, og viser en bevisst omarbeidelse av en del av det historiske hendelsene stykket var basert på.
Fane
Norge
Håndverkere hadde tradisjoner med fanetog.
John Webster
Omdømme
Mens Websters verk i stor grad ble oversett på 1700- og 1800-tallet, er det flere modernistiske kritikere og teatervitere på 1900-tallet som har vist større begeistring for Den hvite djevel og Grevinnen av Malfi, og de regnes nå for å være briljante verker med stor poetisk kvalitet. En forklaring på dette er at etter redslene fra verdenskrigene kunne de mørke temaene som Webster framstilte, få ny mening. W. A. Edwards skrev om Websters stykker i Scrutiny II (1933–1934) at «Hendelser er aldri under kontroll, ei heller vårt menneskelige begjær; la oss gripe det som kommer, og klamre oss til det, vi skal slå oss ut fra det fastlåste, og møte vår ende uten jammer.» Volden og pessimismen i Websters tragedier har for noen analytikere minnet om modernistisk fornuft.
Fane
Norge
I 17. mai-feiringene fra 1870-åra var arbeiderfaner med fagforeninger i [opp-]togene.
Yrket fanemaler er utdødd i Norge.
Bruk
Fanen har stor symbolverdi som unikt samlingsmerke og er gjerne innviet, vigslet eller formelt overrakt. En fane brukes i opptog, prosesjoner, demonstrasjoner og lignende. Faner brukes blant annet av mange forskjellige slag skoler, samt av buekorps, arbeiderbevegelsen, de frilynte ungdomslagene, foreninger, laug og lignende. Slike faner er det som blir båret i tog 17. mai (grunnlovsdag) og 1. mai.
Nettskyen
Nettskyen eller bare skyen (fra engelsk cloud computing) er en betegnelse for alt fra dataprosessering og datalagring til programvare på tjenere («servere») i eksterne tjenerparker tilknyttet internett, også kjent som skytjenester.
Fane
Fanens utforming
Faneduken kan være av silke, ull, bomull eller andre materialer, med motiver og skrift påført duken ved broderi, applikasjon, intarsia, maling eller trykk, eller ved kombinasjoner av disse teknikker. Faneduken er i farger og bærer normalt symboler og tekst. Symbolene kan være gamle og internasjonale, eller nye og skapt for den enkelte fanen. Teksten kan bestå av navnet på eieren av fanen, og noen faner har også annen tekst (blant annet forskjellige typer fyndord eller motto) og årstall.
Nettskyen
Markedsutvikling
Markedsundersøkelseselskapet IDC har estimert at verden vil produsere 180 zettabyte (ZB) i 2025, opp fra om lag 10 ZB i 2015 og 44 ZB i 2020. Både private og offentlige virksomheter har i økende grad sett behov for alternativer til å selv investere i, og vedlikeholde, egne databehandlings- og lagringsbehov for denne enorme mengden data. Dette gir fleksibilitet og stordriftsfordeler, og har samtidig bidratt til vekst innenfor markedet for lagring og behandling av data.
Fane
Fanens utforming
Fanene kan være malt, brodert og sydd på flere måter. Faneduken kan være både kvadratisk eller rektangulær, og i de tilfeller der faneduken er montert på tverrstang, kan duken i nedre kant ha splitter eller fliker, og også kappe i overkant under tverrstangen.
Nettskyen
Markedsutvikling
Ifølge IT-selskapet Cisco vil antallet store («hyperscale») datasentre globalt øke fra 259 i 2015 til 485 innen 2020, og store datasentre vil stå for 53 pst. av all datatrafikk i datasentre innen 2020. Analyseselskapet Gartner forventer at det globale markedet for skytjenester kommer til å vokse med 18 pst. i 2017, fra 209 milliarder USD i 2016 til 247 milliarder USD i 2017. Estimert marked i 2020 er 383 milliarder USD, en økning på 55 prosent fra estimatene fra 2017. Vi ser en liknende utvikling i Norge, der stadig flere foretak bruker skytjenester. Ifølge Statistisk sentralbyrå (SSB) kjøper 48 prosent av foretak med minst 10 ansatte skytjenester i 2017. Dette er en økning fra 40 prosent i 2016 og 29 prosent i 2014. Statlige virksomheter bruker skytjenester mer enn næringslivet, og store foretak bruker skytjenester i større grad enn mindre foretak.
Fane
Fanens utforming
Faneduken kan festes til stangen på tre hovedmåter:
Nettskyen
Konsept og varianter
Tjenerparkene i nettskyen er laget for dynamisk skalering ved kapasitetsbehov og brukeren betaler vanligvis for faktisk bruk. Amazon, Google og Microsoft tilbyr for eksempel tjenerkapasitet i nettskyen på timesbasis.
Selv om det er utstrakt skepsis mot å flytte virksomhetskritiske bedriftstjenere ut til en ekstern leverandør i nettskyen, forventes det at nettskyen vil påvirke både IT-bransjen og bruken av IT i stor grad i tiden fremover ettersom den gir en lovende kombinasjon av kostnadseffektivitet og fleksibilitet. Istedenfor å måtte kjøpe maskinutstyr selv, kan bedrifter leie kapasitet ved behov.
Fane
Fanens utforming
Den vertikale fanestangen er gjerne av edeltre, polert og besatt med metall, og kan være delt i to stykker for å lette oppbevaring av fanen. Tverrstangen kan også være av metall, særlig i kombinasjon med vertikal fanestang. Faner med både vertikal og horisontal stang kan videre være dekorert i vinkelen opp mot fanespydet.
Nettskyen
Konsept og varianter
Tjenester i nettskyen kommer i flere varianter:
Fane
Fanens utforming
Faner utstyres gjerne med tilleggsutstyr i form av plastiske figurer, kalt fanespyd, fanespir eller toppemblem, på toppen av stangen, gjerne også denne med symbolinnhold. I militære faner kan kongemonogrammer forekomme som toppemblem. Videre kan forekomme fanebånd (banderole, kravat) eventuelt med innskrift, frynsekanter, snorer og dusker. I tillegg kommer ofte bandolær til å bære banen og føre den i prosesjon, samt eventuelt tilpasset etui til oppbevaring når den ikke er i bruk.
Betegnelsen fanebærer brukes om den som bærer fanestangen, men brukes også i overført betydning om en som framstår som spesiell talsperson for en sak, en aksjon, en organisasjon og lignende.
Nettskyen
Platform as a service (PaaS)
Eksempler på leverandører av PaaS:
Fane
Arbeiderfane og fagbevegelsefane
Symboler som går igjen på faner fra 1800-tallet er blant annet «den idealiserte kvinne (kalt Marianne) som symbol på frihet».
Nettskyen
Software as a service (SaaS)
Eksempler på leverandører av SaaS:
George Lusk
George Akin Lusk (født 1839, død 1919) var en byggmester og dekoratør som hadde spesialisert seg i restaurering av konsertsaler og ble valgt som leder for Whitechapel Vigilance Committee under «Whitechapel-drapene» utført av Jack the Ripper i 1888.
Bakgrunn
Lusk var frimurer etter å ha blitt opptatt i den Doriske Losje 14. april 1882, men han ble ekskludert i Losjen i 1889 for skyldig kontingent. Han var også usher i sin lokale kirke.
Leder av Whitechapel Vigliance Committee
Lusk ble valgt til formann i Whitechapel Vigliance Committee av andre lokale forretningsmenn som dannet komitéen 10. september 1888. Hans navn stod på en rekke plakater som ble satt opp rundt Whitechapel hvor de etterlyste informasjon om drapene. Han og valgkomiteens kasserer, Joseph Aarons, skrev et brev til The Daily Telegraph, som var adressert til den daværende innenriksminister Henry Matthews, som etterlyste en betydelig belønning fra regjeringen som ville «overbevise de fattige og ydmyke innbyggere i East-End som i likhet med offentlige myndigheter også var oppsatt på å hevne disse uheldige kvinner i likhet med drapet på Lord Cavendish og mr. Burke.»
From hell-brevet
I oktober 1888 antok Lusk at han ble overvåket av en skummel skjeggete mann, og anmodet politiet om beskyttelse. Han fikk en liten pakke i posten i sitt hjem, 1 Alderney Road og Mile End.
Da han åpnet pakken fant han et brev adressert til seg selv, og inne i pakken lå halvparten av en menneskenyre. Brevet lød (tilpasset norsk rettskrivning da originalteksten har feilstavelser):
Dette brevet er referert til som «From hell-brevet» av Ripperologists.
Han var overbevist om at brevet var en dårlig spøk, og Lusk plasserte boksen med nyren i en skuff i skrivebordet sitt. På et møte neste dag i Vigliance Committee, viste han det til andre medlemmer av komitéen. Joseph Aarons, W Harris og to andre medlemmer, Reeves og Lawton, besøkte Lusk hjemme for å inspisere brevet og nyren. Lusk ønsket å kaste begge, men han ble overtalt til å ta dem med til Dr. Frederick Wiles, som drev en kirurgisk klinikk i nærheten i Mile End Road.
Wiles var ute, så hans assistent F S Reed, undersøkte innholdet i esken og tok nyren med til Dr. Thomas Horrocks Openshaw på det nærliggende sykehuset i London. Nyren ble overlevert til politiet i bydelen hvor Catherine Eddowes var blitt myrdet. Lusk ble også nevnt i Dear Boss-brevet 17. september 1888, men dette brevet er ansett av mange Ripperologer som en makaber spøk.
Nettskyen
Sikkerhetsvurderinger
Nasjonal sikkerhetsmyndighet anbefaler nasjonal kontroll over viktige skytjenester og advarer mot at mange samfunnskritiske funksjoner bruker skytjenester levert fra utlandet.
Fane
Arbeiderfane og fagbevegelsefane
Symboler som var vanlige i Norge var bikuben, laurbær, fakkelen og håndslag; meningen med noen av symbolene har i økende grad blitt glemt (per 2016) - for eksempel åttetimersrosetten.
«Faner var fra starten av ei høytidelig sak, som krevde en egen fanekomité og en egen innvielses-seremoni, gjerne på 1. mai».
Bilder av rundt 1,500 faner ligger (per 2016) i Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek.
I april og mai 2016 blei «Hold fanen høyt! Arbeiderfaner fra Telemark»-utstillingen holdt på Notodden - i Lysbuen - Telemarksgalleriet.
Heidersprisen Aasmund Olavson Vinje
Heidersprisen Aasmund Olavson Vinje, i dagligtale Vinjeprisen, ble utdelt årlig av Riksfondet for nynorsk presse.
Ifølge statuttene skulle prisvinneren utpekes blant «bladfolk og andre mediearbeidarar som nyttar norsk mål og som i si verksemd stør arbeidet med å halde oppe det særmerkte norske kulturlivet». Prisen ble første gang utdelt i 1986 og siste gang i 2007.
Heggelia
Heggelia kan vise til:
Gaius Mucius Scaevola
Gaius Mucius Scaevola var en romersk ungdom, berømt for sitt mot. I 508 f.Kr. beleiret styrker fra den etruskiske byen Clusium Roma og Gaius Mucius forsøkte, med godkjenning av det romerske senatet å snike seg inn i etruskernes leir og myrde deres konge, Lars Porsenna.
Félicien Kempeneers
Félicien Kempeneers var en belgisk turner.
Gaius Mucius Scaevola
Hans forsøk mislyktes, da han ikke klarte å identifisere Porsenna og myrdet en annen i leiren. Mucius ble tatt til fange og erklærte: «Jeg er Gaius Mucius, en borger av Roma. Jeg kom her som en fiende for å drepe min fiende og jeg er så klar for å dø som jeg er for å drepe. Vi romere handler modig, og når skjebnen rammer så lider vi modig.» Han erklærte også at han var en av tre hundre romere som var villig til å gi sitt liv for å drepe Porsenna.
Panamerikansk mesterskap i håndball for menn 2000
Panamerikansk mesterskap i håndball for menn 2000 ble arrangert i São Bernardo do Campo i Brasil i 2000.
Gaius Mucius Scaevola
For å vise sitt mot holdt Mucius sin ene hånd i et av etruisernes leirbål, noe som for ettertiden gav han tilnavnet Scaevola, i betygningen venstrehendt. Porsenna ble imponert over den unges mot og løslot han, så han fritt kunne vende tilbake til Roma. Det er ikke klart hvorvidt historien om Mucius faktisk har skjedd, eller om det er en myte.
Félicien Kempeneers
Han deltok i lagkonkurransen i turn under Sommer-OL 1920, der Belgia vant sølv på hjemmebane, bak Italia. I tillegg fikk han 4.-plass i den individuelle sammenlagtkonkurransen.
Arkeologiåret 1782
Arkeologiåret 1782 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1782.
Referanser
1782 in archaeology
Nordisk mesterskap i terrengløp 2022
Nordisk mesterskap i terrengløp 2022 ble arrangert 6. november 2022 i Kristiansand i Norge.
Inger Smits
Inger Smits (født 17. september 1994 i Geleen) er en nederlandsk håndballspiller, som spiller på venstreback for den tyske klubben og det nederlandske kvinnelandslaget. Hun har tidligere spilt for den danske klubben.
Breiddalseggi
Breiddalseggi er et fjell i Vinje kommune i Vestfold og Telemark. Det har en høyde på 1 568 meter over havet og er det 15. høyeste fjellet i Telemark av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Dukhless 2
Handling
Tidligere bank-sjef Maxim Andreev (spilt av Danila Kozlovsky) unnslipper straffeforfølgelse i Russland, ved å flytte til Bali, hvor han surfer og nyter solen og havet. Men en dag redder han livet til en annen amatør-surfer, som viser seg å være den unge sjefen for et russisk statlig selskapet som finansierer innovasjon.
I takknemlighet tilbyr Roman (spilt av Miloš Biković) ham en jobb i Moskva. Men når nyhetene kom dette kommer ut, blir Maxim snart tvunget til å få tak i kompromitterende informasjon om hans nye sjef.
William Lane Craig
William Lane Craig (født 23. august 1949) er en amerikansk filosof, teolog, kristen apologet og historiker med Det nye testamentet i Bibelen som speisalfelt. Han er forfatter og foredragsholder innen temaer knyttet til religionsfilosofi, Jesus som mulig historisk person, kristnes syn på verden og «naturlig teologi».
Debatter og argumenter
William L. Craig har debattert Guds eksistens og Jesu oppstandelse med bl.a. Christopher Hitchens, Lawrence Krauss, Michael Nugent, Sam Harris, Gerd Lüdemann, Bart Ehrman, Robert Price og Shabir Ally.
Guds eksistens
William L. Craig nevner i en artikkel åtte argumenter for Guds eksistens og kristendommens sannhet. Disse bruker han også ofte i sine debatter.
Jesu oppstandelse
I sine debatter argumenterer Craig ofte også i spørsmålet om Jesu oppstandelse. Han har i dette emne debattert bl.a.
Craigs argument for Jesu oppstandelse bygger på såk. "minimale fakta". Det er et argument som konsentrerer seg kring det en majoritet av Nytestamentlige forskere anser for å være sant i historien om Jesu død og oppstandelse.
Disse "minimale fakta" er som følger:
Kritikk
William L. Craig har blitt anklaget for å benytte sirkulære argumenter, og ugyldige premisser i sitt forsvar av kristendommen. Biologen Richard Dawkins, en av verdens mest profilerte ateister, har sagt han ikke ønsker å debattere med Craig om Guds eksistens. Dawkins har begrunnet dette med at et møte vil ta seg godt ut på Craigs CV, men mindre godt på hans egen. Dr. Daniel Came, som er kollega av Dawkins ved University of Oxford kaller Dawkins holdning kynisk og anti-intelektuell.
Prosopocoilus (Metopodontus) mirabilis
Prosopocoilus mirabilis er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En stor (hannene 35-65 millimeter), noe bred, gulrød hjortebille, pronotum og dekkvinger med en bred, svartbrun midtstripe, pronotum er også brunsvart i omtrent den fremre halvdelen. Hannen har kraftige, krumme kjever, hos store hanner har disse store tenner langs nesten hele lengden inkludert en tann ved roten. Små hanner har enkle kjever som er fint sagtakkede i hele lengden. Hodet er litt lengre enn bredt, med et dypt, U-formet, rødlig søkk i midten. Antennene har en tre- eller fire-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt. Dekkvingene er glatte og nokså blanke. Beina er for det meste rødlige. Hunnen er mye mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, kroppsformen bredere, hode og forkropp tett og kraftig punktert.
Levevis
Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.
Utbredelse
Arten er kjent fra Tanzania.
Tupolev Tu-128
Tupolev Tu-128 (NATO-navn Fiddler) var et sovjetisk jagerfly med lang rekkevidde og ble brukt for å forsvare  luftrommet over Sibir og Arktis. Tu-128 er det største jagerfly som har vært i aktiv tjeneste.
Bakgrunn
Sovjetunionens grense i nord fra Murmansk i vest til Beringstredet i øst er 50 000 km lang. Fra Beringstredet til Vladivostok er det ytterligere 30 000 km. Å overvåke og forsvare luftrommet over et så enormt stort område med 1950-tallets konvensjonelle jagerfly som Jak-28P eller Luftvernraketter som S-75 Dvina hadde vært en praktisk umulig oppgave. Derfor var det nødvendig med et jagerfly med en operasjonsradius på minst 10 000 km. På 1970-tallet hadde Sovjet stasjonert fire T-128 på Greem Bell-flystripen på Franz Josef Land
Et fly av den størrelsen skulle ikke ha en sjanse i en luftkamp med andre jagerfly, men ettersom Sibir for det meste ligger langt borte fra potensielle fienders territorium kunne ingen fiendtlige jagerfly nå dit. Frykten bestod i stedet av fiendtlige bombefly og for å møte dem behøvdes bare tunge Luft-til-luft-missiler og en kraftig radar.
Historie
Utviklingen begynte i 1955 og startet fra bombeflyet Tupolev Tu-98 (som også har stått modell for Tupolev Tu-22). Tanken var at jager-roboten Bisnovat R-4 skulle fraktes ii bomberommet, men vingespennet på Bisnovat R-4-robotene gjorde det upraktisk. Prototypen Tu-28 fløy første gang i 1959 og ble vist for publikum i 1961 på et flystevne på Tusjino-flyplassen utenfor Moskva. Ved den anledning fraktet prototypen en stor gondol med testutstyr under buken, noe som førte til utallige spekulasjoner blant analytikere fra den vestlige verden. I 1963 begynte serieproduksjonen av det flyet som fikk betegnelsen Tu-128 for å minske risikoen for sammenblanding  med det samtidige jagerflyet Jak-28.
Bæjuvnuten
Bæjuvnuten (også skrevet Bægjuvnuten) er et fjell i Vinje kommune i Vestfold og Telemark. Det har en høyde på 1 558 meter over havet og er det 18. høyeste fjellet i fylket av fjellene med primærfaktor på minst 50 meter.
Granat (ammunisjon)
Granat (fra latin: granatus, «som inneholder kjerner, kornet») er en metallhylse eller et prosjektil som inneholder sprengstoff og som vanligvis utskytes av artilleri.
En moderne granat består av granathylse, brannrør, og prosjektil med sprengstoff. Granater for skytevåpen kan skytes fra bombekaster, granatkaster, rekylfri kanon, kanon, maskinkanon eller haubits. Granater kan være finne eller rotasjonsstabilisert. Granater eksploderer ved med hjelp av brannrøret ved treff eller ved en viss avstand fra et fast objekt. Andre granater kan sprenges ved tidsinnstilling, for eksempel lysgranater som tennes høyt over bakken for å opplyse omgivelsene.
Historikk
De første granatene ble skutt ut av kanoner, og var kanonkuler fylt med krutt og hadde egen lunte. Disse er dokumentert tilbake til 1300-tallet. Fra 1600-tallet ble disse også kastet for hånd, av egne trente soldater (grenaderer) for formålet. Disse granatene fikk naturlig nok benevningen håndgranater. Da rekkevidden var kort begynte man etter hvert å montere granatene på rifler, som man skjøt ut med egne drivpatroner. Så begynte man å eksperimentere med egne granatkastere, som eget våpen og som ekstrautstyr til andre våpen, som moderne automatgevær.
Etter at man begynte med stridsvogner under første verdenskrig kom også behovet for pansergranater, granater som skal ødelegge pansrede kjøretøy. Dette førte til skapelsen av panservernvåpen. De første ble kastet for hånd mot stridsvognene, noen var magnetiske som man plasserte manuelt på kjøretøyet, og det ble også produsert en som ble festet med lim. Dette var lite hensiktsmessig da man måtte svært nærme for å få brukt dem. Så man konstruerte løsninger for å kunne skyte granatene på kjøretøyene, som rakettdrevet granater. Først ut kom den amerikanske Bazookaen under andre verdenskrig, som ble kopiert av tyskerne og ble til Panzerschreck. Disse var tunge og krevde gjerne to mann, så man skapte Panzerfaust et engangsvåpen som var enkel og billig å produsere, samt så enkel i bruk at til og med barn kunne bruke dem. Panserverngranatene ble laget med et konet prosjektil, noe som samlet sprengkraften forover og gjorde at de brant igjennom panseret. Etter andre verdenskrig tok russerne og skapte Ruchnaya Protivotankovaya Granata (RPG) etter de tyske panservåpnene, et våpen som fremdeles brukes i 2012, selv om panservernmissiler har hovedsakelig tatt over bruken.
Grovkalibrede granater var fra etter første verdenskrig den vanligste ammunisjonen for artilleri, panserkjøretøy og krigsskip. Moderne våpensystemer har i økende grad gått over til å bruke rakettartilleri, til forskjell fra rørartilleri.
Vessela Kristensen
Vessela Nedelcheva Kristensen (født 19. april 1966 i Bulgaria) er professor i medisin ved Universitetet i Oslo og leder en forskningsgruppe ved Oslo universitetssykehus (OUS). Hun er tilknyttet Avdeling for klinisk molekylærbiologi på Akershus universitetssykehus (Ahus) og Institutt for kreftforskning ved OUS. Hennes forskningsområde er genetikk og brystkreft.
Utdannelse og karriereløp
Hun har en mastergrad fra Karlsuniversitetet i Praha i 1990, og en doktorgrad 1996 fra samme sted. Efter et postdoc ved Karolinska universitetssjukhuset i Sverige fikk hun jobb ved Radiumhospitalet 1996–2002.