cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rudolf Schlichter
Etter annen krigen tok han opp igjen kunsten og stilte ut hovedsakelig surrealistiske arbeider. Han døde i München i 1955.
Leave Home: A Norwegian Tribute to The Ramones
A Norwegian Tribute to The Ramones er et norsk tributealbum til The Ramones som ble utgitt 25. oktober 2005. I forbindelse med utgivelsen ble det arrangert konsert på Rockefeller hvor rundt ti band spilte Ramonescovere. Alle bandene unntatt The Hymans (Sverige), Clawfinger (Sverige), Bunch of the living dead (USA) og The Humps (USA).
Chlorocala guerini
Chlorocala guerini er en bille som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En middelsstor ( millimeter), avlang, blank gullbasse. Hode, pronotum og scutellum er svarte, pronotum med et rødlig fargeskjær, dekkvingene gulgrønnlige med et bredt, svart midtfelt, også svarte ved "skuldrene" og i spissen.
Levevis
Larvene utvikler seg i død ved som er angrepet av hvitråte. De voksne billene kommer gjerne til sevjeutfloder og andre steder der søte plantesafter er tilgjengelige.
Utbredelse
Arten er utbredt i Nigeria, Niger og Togo.
Jødisk etniske inndelinger
Jødisk etniske inndelinger viser til et antall adskilte samfunn innenfor verdens etniske jødiske befolkning. Selv om jødene er betraktet som en enkelt selvidentifisert etnisk gruppe, er det bestemte etniske inndelinger blant jødene, hovedsakelig som et resultat av historiske forgreninger fra den opprinnelige israelittiske befolkningen, og følgende uavhengige utviklinger.
Så langt tilbake som til bibelsk tid har det vært kulturelle og språklige forskjeller mellom de ulike jødiske samfunn, selv innenfor området til oldtidens Israel og Judea. Dette er observert både i Bibelen selv som i arkeologiske spor. I mer nyere historie har en rekke jødiske samfunn blitt etablert av jødiske bosettere på forskjellige steder rundt om i verden, ofte med store avstander til andre jødiske samfunn noe som effektivt førte til langvarig isolasjon jødiske samfunn imellom. I løpet av tusenåret til det jødiske diaspora kom de ulike samfunnene til å utvikle seg under påvirkning av deres lokale miljø; politisk, kulturelt, naturlig og befolkningsmessig. I dag kan disse forskjellene blant jødene bli observert i kulturelle uttrykk i hver enkelt jødiske samfunn, inkludert jødisk språklig mangfoldighet, kulinariske preferanser, liturgisk praksis, religiøse fortolkninger, foruten også grader og kilder til genetisk blanding.
Inipit
Inipit, som på filippinsk betyr «presset», er et flatt bakverk av mel, melk, smult og sukker. To byer i provinsen Bulacan, nemlig Guiguinto og Malolos, er særlig kjent for deres inipit. Det filippinske varemerket Lemon Square er kjent for sin første masseproduserte inipit.
Jødisk etniske inndelinger
Oldtidens Israel og Judea
Den fulle omfang av kulturelle, språklige, religiøse eller andre forskjeller blant israelittene i oldtiden er ikke kjent. Etter nederlagene til kongedømmene Israels og Judea ble det jødiske folket nødt til flykte og spredde seg over hele Midtøsten, særlig til Egypt, den afrikanske Nildalen, Jemen og Mesopotamia. Da Romerriket var på sitt høyeste kunne det bli funnet jødiske samfunn i bortimot hver eneste større bosetning og urbane områder i hele riket, foruten også spredte samfunn utenfor Romerrikets grenser i nordlige Europa og i Afrika. I øst kunne det bli funnet jødiske samfunn over hele Persia og i riker ytterligere lengre øst, inkludert India og Kina. Jøder kunne også bli funnet i østlige Europa og sørvestlige Asia.
I løpet av den bysantinske perioden konverterte khanen av Khazaria i nordlige Kaukasus til jødedommen, delvis for å opprettholde nøytralitet mellom det kristne Bysants og den muslimske verden. Denne hendelsen danner rammeverket for den spanskjødiske filosofen Yehuda Halevis verk Kitab al Khazari (Boken til khazarene). I hvilken grad jødedommen innenfor denne gruppen overlevde etter at khazarenes rike falt sammen er et emne for akademisk debatt.
Etter Romerrikets sammenbrudd, og særlig etter den mauriske invasjonen av Iberia, ble kommunikasjonen mellom de forskjellige jødiske samfunnene sporadiske. Med økende forfølgelse i «Ashkenaz» – det er områder i nordlige Frankrike og Tyskland – begynte store grupper av jøder å forflytte seg stadig lengre øst i Europa. De ble ønsket velkommen av kongedømmet Polen. På samme tid, som et resultat av en mer åpen kommunikasjon innenfor den muslimske verden, kunne de jødiske samfunnene i Iberia ha bedre kontakt med de i Nord-Afrika og Midtøsten. Samtiden ble de samfunn som lå fjernere til, som i sentrale og sørlige Asia og sentrale Afrika, fortsatt isolert og fortsatte å utvikle seg i en særegen retning. Etter at jødene ble forvist fra Spania i 1492, en forordning som offisielt ble først trukket tilbake i 1968, spredde de sefardiske jødene seg av nødvendighet til Amerika, Nederlandene, Det osmanske rike, Nord-Afrika og til en rekke mindre områder i Midtøsten.
Selv om den jødiske befolkningen ble alvorlig redusert av de jødisk-romerske krigene og den fiendtlige politikken og forfølgelsene av kristne herskere i Europa, hadde jødene alltid klart å opprettholde en tilstedeværelse i Midtøsten og Palestina. På 500-tallet e.Kr. var det rundt 50 samfunn, inkludert Jerusalem, Tiberias, Ramla, Ashkelon, Caesarea Maritima, og Gaza. I løpet av den tidlige osmanske tiden var det rundt 30 samfunn som omfattet Haifa, Nablus, Hebron, Ramla, Jaffa, Gaza, Jerusalem og mange oppe i nord, den mest framherskende var Safed som nådde en befolkning på rundt 30 000 jøder ved slutten av 1500-tallet.
I løpet av århundrene etter korstogene begynte jøder fra hele verden å utvandre i stadig økende antall. Ved ankomst adopterte disse jødene skikkene til samfunnene av mizrahisk jødedom og sefardisk jødedom. Med baron Rothschilds filantropiske kjøp av landområder og påfølgende anstrengelser for gjøre Palestina til et frodig jødisk hjemland, og den påfølgende framveksten av sionismen, førte en flodbølge av jøder tilbake til Midtøsten og Palestina.
Moderne inndelinger
Historisk sett har jøder blitt identifisert i to betydelige grupper, Ashkenazim eller «germaniske» («Ashkenaz» betyr «Tyskland» på middelaldersk hebraisk, noe som vektlegger den jødiske tyngdepunkt i sentrale Europa), og Sephardim, eller «hispanikere» (Sefarad betyr «Hispania» eller «Iberia» på hebraisk, noe som vektlegger deres spanske og portugisiske bakgrunn). Mizrahim, eller «østlige jøder» («Mizrach» er «øst» på hebraisk), det er jøder fra Midtøsten og Nord-Afrika, som kan utgjøre en tredje større gruppe.
Strindens Promenade Orchester
Strindens Promenade Orchester er Studentersamfundet i Trondhjems studentorkester. Strindens består av 12 medlemmer og er lett gjenkjennelig i sine blå og hvite striper, kokkebukser og sjaketter.
Jødisk etniske inndelinger
Moderne inndelinger
Delingene mellom alle disse gruppene er løselig og deres grenser er ikke absolutte. Mizrahisk jødedom (Mizrahim) er eksempelvis en broket samling av jødiske samfunn i Nord-Afrika og Midtøsten som ofte ikke er mer beslektet med hverandre enn til enhver annen av de før nevnte jødiske gruppene. I moderne anvendelse er midlertidig Mizrahim også begrepsbelagt med Sephardi på grunn av likheter i liturgien, til tross for uavhengig utvikling fra sefardisk jødedom på Den iberiske halvøya. Således blant Mizrahim er det irakisk jøder, egyptiske jøder, berbiske jøder, libanesiske jøder, kurdiske jøder, libyske jøder, syriske jøder og flere andre.
Strindens Promenade Orchester
Historie
Strindens Promenade Orchester ble grunnlagt 28. april 1963 klokka 17.04 på Havstein kirkegård av fem studenter fra NTH, Jarle Drageset, Otto Fritzner, Erik Prøsch, Trond Skjefstad og Arne Sunde, som var lei av å være for gamle til å gå i barnetoget 17. mai.
Jødisk etniske inndelinger
Moderne inndelinger
Jemenittiske jøder («Teimanim») fra Jemen og Oman helt i sørenden av Den arabiske halvøya er tidvis inkludert, skjønt deres liturgi er unik og de skiller i respekt til blanding som er funnet blant dem til den som er funnet i Mizrahim. I tillegg er det en forskjell mellom allerede eksisterende jødiske samfunn i Midtøsten og Nord-Afrika som er særskilt fra etterkommerne av de sefardiske jødene som etablerte seg i Midtøsten og i Nord-Afrika etter forvisningen av jøder fra Spania av de katolske monarkene i 1492, og noen få år senere av forvisningen av jøder fra Portugal.
Strindens Promenade Orchester
Aktiviteter
Strindens har som tradisjon å åpne festmøtene på Samfundet med å spille «The Stars and Stripes forever» kjempefort, et verk de har Guinness rekord i å spille hurtig. Rekorden lyder på 50,9 sekunder med alle slag og noteverdier intakt og ble satt i 1999. Normal spilletid er på 3 minutter og 50 sekunder.
Strindens reiser også på turer, blant annet på NATOM og UKEN i Bergen og er sammen med flere andre av Samfundets gjenger «Husets ansikt utad».
Strindens er også aktive under UKA i Trondheim.
Arkeologiåret 1525
Arkeologiåret 1525 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1525.
Jødisk etniske inndelinger
DNA: genetiske studier
En forskningsundersøkelse utgitt av amerikansk The National Academy of Sciences (NAS) uttalte at «Resultatene støtter hypotesen at genpolen fra farssiden til jødiske samfunn fra Europa, Nord-Afrika, og Midtøsten nedstammer fra en felles forfedrebefolkning i Midtøsten, og antyder at de fleste jødiske samfunn har vært relativt isolerte fra nabosamfunn av ikke-jøder i løpet av og etter diaspora.» Forskere har uttrykt overraskelse over den bemerkelsesverdige genetiske ensartetheten de har funnet blant moderne jøder, uansett hvor diaspora har blitt spredt rundt om i verden.
DNA-prøver har demonstrert i det vesentlige at det har vært mindre innbyrdes giftemål i de fleste av de ulike jødiske etniske inndelingene over de siste 3000 år enn det har vært i andre befolkningsgrupper. Funnene gir støtte til de tradisjonelle jødiske fortellingene som tilskriver deres opprinnelse til landsforviste israelittiske befolkninger, og motsier teorier om at mange eller de fleste av verdens jødiske befolkninger ble opprettet av helt og holdent ikkejødisk befolkninger som gikk over til jødisk tro, som i det kjente tilfellet med de historiske khazarene. Selv om grupper som khazarene kan ha blitt absorbert inn i de moderne jødiske befolkningene — i khazarenes tilfelle til askenasiske jøder — er det meget usannsynlig at de utgjorde en større prosentandel av forfedrene til dagens moderne askenasiske jøder, og enda mindre sannsynlig at de var selve utgangspunktet eller opprinnelsen for askenasierne.
Selv arketypen av israelittisk opprinnelse er også begynt å bli vurdert på nytt for en del jødiske befolkninger. Tidligere har genetikere antatt at jødiske samfunn i nordlige og sentrale delen av Europa i hovedsak «ble opprettet av jødiske menn som kom fra Midtøsten, kanskje som handelsmenn, og av kvinner fra hver av de lokale befolkningene som de giftet seg med og deretter konverterte til jødedommen.» Undersøkelser av askenasiske jødesamfunn har antydet at, i tillegg til de mannlige medlemmene som grunnla disse jødiske samfunnene, har en betydelig andel av kvinnelige gener også kommet fra Midtøsten. Det vil si at rundt 40 prosent av den nåværende askenasiske befolkningen nedstammer på kvinnesiden fra kun fire kvinner, eller «grunnleggende avstamning» som var «sannsynlig fra en hebraisk/Levanten mtDNA-forekomst» med opprinnelse i Midtøsten fra en gang på 100-tallet e.Kr. Ved å studere andre befolkninger ble det avdekket av en del mennesker i Egypt, Arabia og Levanten også bar det samme settet av gener som definerte en av de nevnte fire kvinnene. Det antyder at opprinnelsen til de askenasiske jødesamfunn var at de ble opprettet av familier som utvandret sammen med kvinner som fulgte sine ektemenn.
En del jødiske grupper adskiller seg i stor grad fra kilden og andelen ved de genetiske bidragene fra vertsbefolkningen, eksempelvis adskiller jemenittiske jøder seg fra andre mizrahiske jøder, foruten også askenasiske, i andelen av deres subsaharisk-afrikanske gentyper som har kommet inn og blitt en del av deres gensammensetning. Blant jemenittier står gjennomsnittet på 35 prosent i nedstamming i rett linje innenfor de siste 3000 år. Jemenittiske jøder, som et tradisjonell arabisksnakkende samfunn bestående av lokal jemenittisk og israelittisk avstamning, er inkludert innenfor funnene, skjønt de har gjennomsnittlig en fjerdedel av hyppigheten av ikke-jødisk jemenittiske prøver. Hos askenasiske jøder er andelen av mannlige innfødte europeiske genetisk tilsetning kun rundt 0,5 prosent per generasjon over et beregnet antall på 80 generasjoner, og en total blanding beregnet til rundt 12,5 prosent. Det eneste unntaket til dette blant jødiske samfunn er hos Beta Israel (sorte etiopiske jøder); en genetisk undersøkelse i 1999 kom til den konklusjonen at «særpreget til fordelingen av Y-kromosm haplotyper fra konvensjonelle jødiske befolkninger og deres relativt støtte likhet i haplotypeprofiler til ikke-jødiske etiopiere er i overensstemmelse med det synet at Beta Israel-folket nedstammer fra oldtidsbefolkning i Etiopia som konverterte til jødedommen.» En annen undersøkelse fra 2001 har imidlertid funnet en mulig genetisk likhet mellom 11 etiopiske jøder og 4 jemenittiske jøder fra en prøvetaking fra befolkningen.
DNA-analyser har ytterligere fastslått at moderne jøder av presteskapstammen — «Cohanim» — deler en felles stamfar som går tilbake rundt 3000 år. Dette resultatet er i overensstemmelse med alle andre jødiske befolkninger rundt om i verden. Forskere har beregnet at den mest nylige felles stamfar til moderne Cohanim levde en gang mellom 1000 f.Kr. (løselig regnet til tiden ved den bibelske flukten fra Egypt) og 586 f.Kr. da babylonerne ødela det første tempelet i Jerusalem. De fant tilsvarende resultater ved å analysere DNA fra askenasiske og sefardiske jøder. Forskerne beregnet datoen til den opprinnelige presten basert på genetiske mutasjoner, noe som indikerte at presten levde for løselig 106 generasjoner siden, en gang mellom 2 650 og 3 180 år siden, avheng om man teller en generasjon som 25 eller 30 år.
Avansert genetiske prøvetaking, inkludert Y-DNA og mtDNA haplotyping, av dagens jødiske samfunn rundt om i verden, har bidratt til å bestemme hvilke av samfunnene som sannsynligvis nedstammer fra oldtidens israelitter og hvem som ikke gjør det, foruten også å finne ut graden av adskillelse mellom gruppene. Nøkkelfunnene kan oppsummeres som følgende:
Geografisk spredning
På grunn av de lokale samfunnenes uavhengighet var jødisk etnisitet, selv ved forskjeller i liturgi, språk, matskikker og andre kulturelle omstendigheter, ofte mer en refleksjon av geografisk og historisk isolasjon fra andre samfunn. Det er av denne grunnen at samfunnene er referert til av deres opprinnelige historiske region og hvor disse samfunnene utviklet seg til når deres praksis diskuteres, uansett hvor deres praksis er funnet i dag.
Jødiske samfunn i dagens verden kan alle bli funnet representert i Israel, som er like mye en smeltedigel som en salatbolle av ulike jødiske etniske grupper.
Under er korte beskrivelser av de eksisterende samfunnene ved de geografiske regioner som de er assosiert med:
Thomas Francis Meagher
Thomas Francis Meagher (født 3. august 1823 i Waterford, Irland, død 1. juli 1867 i Montana, USA) var en irsk politiker og revolusjonær. Meagher tjenestegjorde også i nordstatshæren under den amerikanske borgerkrigen.
Jødisk etniske inndelinger
Nord-Afrika, Midtøsten og Sentral-Asia
Jøder som har sin opprinnelse fra muslimske land er generelt kalt ved det omfangsrike begrepet mizrahiske jøder, men mer presise betegnelser på disse bestemte gruppene er:
Sommeren med Monika
Sommeren med Monika er en svensk film fra 1953. Den er basert på romanen med samme navn av Per Anders Fogelström som ble utgitt i 1951. Filmen ble regissert av Ingmar Bergman og den vakte oppsikt i 1953 da filmen hadde erotisk karakter. Harriet Andersson og Lars Ekborg hadde hovedrollene.
Jødisk etniske inndelinger
Afrika sør for Sahara
Det har også en gang eksistert jødiske samfunn i São Tomé og Príncipe, en øystat i Guineabukta, bestående av etterkommere av portugisiske jødiske ungdommer som ble landsforvist i løpet av inkvisisjonen.
Sommeren med Monika
Handling
Harry som er en lagerarbeider på 19 år lever et trøstesløst liv inntil han en dag blir forelsket i den litt yngre, lidenskapelige, men overfladiske Monika. Hun hater jobben sin og holder ikke ut livet hjemme sammen med foreldrene. Monika og Harry bestemmer seg for dra til en øde øy og forlate det etablerte samfunnet. Den lykkelige sommeren blir kort, de blir fort innhentet av problemer, de går etter hvert tomme for mat og de må vende tilbake til det triste livet i byen. Monika føder deres barn, men har liten interesse både for barn og mann.
Stine Varvin
Stine Hoel Varvin (født 7. desember 1971) er en norsk skuespiller.
Varvin er utdannet ved teaterlinjen på Romerike Folkehøgskole og ved Lee Strasberg Theatre Institute i New York.
Arkeologiåret 1524
Arkeologiåret 1524 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1524.
Stine Varvin
Fra 1988 til 1993 hadde hun en rekke mindre roller ved Chateau Neuf i Oslo, og i perioden 1994 til 1996 var hun vokalist i bandet Vampire State Building, som ga ut tre album og spilte blant annet på Roskildefestivalen.
Arkeologiåret 1524
Dødsfall
...
Stine Varvin
Varvins første store rolle var i NRKs dramaserie Hotel Oslo i 1995, før hun fikk nok en stor rolle i NRKs såpeseriesatsning Offshore i 1996. Der gestaltet hun rollen som rikmannsdatteren Susanne Torgersen. I 1998 sluttet hun i serien og konsentrerte seg om teater.
Jødisk etniske inndelinger
Amerika
De fleste jødiske samfunn i Amerika er etterkommere av jøder som fant sin veg dit i vanskelige tider i moderne historie. Det store flertallet av jødene i både nordlige og sørlige Amerika er askenasiske jøder, særlige jødene i USA. Det er også sefardiske, mizrahiske, og andre diaspora-grupper representert (foruten blandinger av alle disse) som er nevnt overfor. En del unike samfunn som er assosiert med Amerika er:
Stine Varvin
Av Varvins teatererfaring kan nevnes Ibsens Gengangere og Kejser og Galilæer, samt rollen som Elaine i stykket Arsenikk og gamle kniplinger (2003) på Riksteatret. Henne største filmrolle var rollen som Liv i Andreaskorset (2004). På fjernsyn er hun også kjent fra dramaserien Brigaden på NRK, samt medvirkning i diverse sketsjer i Dagfinn Lyngbøs God kveld, Dagfinn! (2003) på TV 2.
Jødisk etniske inndelinger
Innvandringen til Israel
På den tiden da staten Israel ble proklamert var flertallet av jødene i Israel askenasiske. Etter deklarasjonen kom en stor bølge av jødiske innvandrere til Israel fra den arabiske verden og muslimske verden generelt. De fleste var sefardiske og mizrahiske, jøder fra Nord-Afrika (Maghreb), Jemen, bukhariske jøder, fra Persia, Irak, Kurdistan og mindre samfunn fra Libya, Egypt og Tyrkia og generelt fra områder hvor jøder ikke kunne føle seg trygge. I nyere tid har andre samfunn fra Etiopia og India kommet. På grunn av den relative homogenitet med askenasiske jøder, særlig sammenlignet med mangfoldet av mange mindre samfunn har alle jøder i Israel som har tidligere opprinnelse i Europa blitt kalt for «Ashkenazi» i Israel, uansett om de har eller ikke har hatt tilknytning til Tyskland, mens jøder fra Afrika og Asia har blitt kalt «Sephardi» enten de har eller ikke har hatt noen tilknytning til Spania. En grunn er at de fleste afrikanske og asiatiske jødiske samfunn benytter seg av sefardiske bønneritualer og holder seg til bestemmelsene til de sefardiske rabbinske autoritetene og blir derfor betegnet som sefardiske i den brede mening, og tilsvarende med askenasiske jøder.
Grunnleggerne av det moderne Israel, de fleste med opprinnelse fra Europa, har i utgangspunktet hatt en fordel framfor mange av nyere innvandrere. Med høyere grad av utdannelse av vestlig standard har de vært i bedre stand til å dra full fordel av det vestlig inspirerte israelske demokratiet og vestlig levevis. Kulturelle fordommer mot nykommerne har blitt opprettholdt til en viss grad av finansielle problemer med å håndtere store befolkningsinnvandring og dertil boligproblemer. Effekten av denne tidlige diskrimineringen er fortsatt tildels merkbar et halvt århundre senere, noe som er dokumentert med forskning og sosiale studier ved Adva Center, et ekspertutvalg for sosial likhet, og av senere israelsk akademisk forskning, eksempelvis professor Yehuda Shenhav ved Universitetet i Tel Aviv som har dokumentert stor underrepresentasjon av sefardisk jødedom i skolebøker. Studentmassene ved høyere utdanning tenderer til å være hovedsakelig askenasiske eller europeiske i sin opprinnelse, til tross for at halve befolkningen er av ikke-europeisk bakgrunn. Spredt langs grensene av Negevørkenen og i Galilea, langt fra de urbane områdene, er befolkningen preget av høy arbeidsledighet, dårligere grunnskoler og mindre moderne utvikling generelt.
Inngifte mellom alle disse ulike jødiske etniske gruppene var innledningsvis uvanlig, grunnet delvis til avstand mellom bostedene i Israel, og delvis grunnet fordommer, men nyere generasjoner har grensene blitt mindre ved hjelp av statlig assimilering av alle jødiske grupper inn i en felles sabra-identitet som støtter «blandingsekteskap».
Thomas Francis Meagher
Bakgrunn og utdannelse
Meagher var av katolsk familie. Fra han var elleve år, sendte familien ham til jesuittenes Clongowes Wood College i County Kildare. Det vat her han begynte å utvikle sine oratoriske gaver, og som 15-årig ble han medaljist i The Debating Society. Disse talegaver skulle senere utmerke Meagher blant lederne av den irske nasjonalbevegelse.
Etter seks år dro Meagher ut av Irland for første gangen, for å studere i England ved Stonyhurst College, en institusjon drevet av jesuittene i Lancashire. Mot slutten av 1800-tallet var dette det største katolske college i England. Meaghers far anså Trinity College, Irlands eneste universitet, som både anti-irsk og antikatolsk.
Virke
Meagher ble valgt som parlamentsrepresentant for Waterford, den første katolikk valgt til dette på mer enn to hundre år. På 1840-tallet deltok han i kampanjen for å oppheve unionen med Storbritannia og i 1845 var han blant mennene som stiftet bevegelsen Young Ireland, en gruppe som sto for en radikal linje i kampen for irsk hjemmestyre. Meager ble etter hvert tilhenger av irsk selvstendighet.
I 1847 deltok Meager i stiftelsen av Den Irske Konføderasjonsbevegelsen, en gruppe som ledet an i opprøret mot britene i 1848. Meager hadde da vært i Frankrike for å ta revolusjonen der nærmere i øyesyn. Da han hadde vendt tilbake fra Frankrike, foreslo han etter inspirasjon fra den franske tricolor et tilsvarende flagg for Irland, men i fargene grønn, hvit og orange. Således er han opphavsmann til Irlands flagg.
Meager forsatte sitt politiske arbeid i 1849, det store europeiske revolusjonsår, og hadde en strek brodd mot den britiske regjering. Han ble arrestert og dømt til døden for sine opprørske aktiviteter («høyforræderi»). Dommen ble omgjort til forvisning og i 1849 ble han sendt til Van Diemens land (nå Tasmania i Australia). I 1852 fikk Meagher friheten tilbake og han reiste til USA.
Som amerikansk statsborger tjenestegjorde Meagher som offiser i unionshæren under den amerikanske borgerkrig, og steg i grradene til brigadier general. Han var ivrig i sin rektuttering av irske innvandrere og i sin ledelse av Irish Brigade under krigen.
Etter borgerkrigens slutt ble Meager utnevnt til guvernør for territoriet Montana. Han døde der ved drukning i 1867, da han falt ut av en elvebåt.
Nordre Modum ungdomsskole
Nordre Modum ungdomsskole eller NMU, er en ungdomsskole plassert i Vikersund i Modum kommune i Buskerud. Skolen har 244 elever fordelt på 9 klasser, det er 26 lærere i undervisningsstillinger, rektor er Ståle Bråthen (2015).
Polpakke
Polpakke var et folkelig navn på en sending fra Vinmonopolet.
Mellom 1920 og 1980 fantes vinmonopolutsalg bare i de største byene i Norge. Mange kommuner hadde heller ikke steder med skjenkebevilling for brennevin. Den som ville ha alkoholholdige varer, måtte ringe eller skrive bestilling til Vinmonopolet. Bestillingen ble ekspedert ved at de ønskede varene ble pakket i bølgepapp og tykt brunt innpakningspapir som ble forseglet med limbånd. Pakkene var knuselige, og kunne ikke gå som vanlig post. De ble derfor sendt med tog eller fraktrute, vanligvis slik at de kom fram på en bestemt tid. Flaskene kostet det som sto i prislista, og i tillegg kom fraktprisen.
Polpakkene måtte håndteres med stor diskresjon. I Ålesund ble de ikke omtalt som «pakke fra Vinmonopolet i Bergen» eller «polpakke fra Bergen». De het «pakke fra Bergen». Det var mange nysgjerrige øyne som registrerte hvem mottakeren av polpakker var og hvor mange pakker de fikk. Tilgjengeligheten av alkoholholdige varer var dårlig, og ved en anledning var behovet for polpakke så påtrengende at adressaten stjal sin egen polpakke.
Vinmonopolet har fortsatt plikt til å sende varer til kunder som bor uveisomt til, men behovet for å motta polpakke har avtatt gradvis etterhvert som antall utsalgssteder har økt.
Lena Goeßling
Lena Goeßling (født 8. mars 1986) er en tysk fotballspiller.
Hun representerte Tyskland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun tok gull i kvinnenes turnering.
Stavanger Hockey
Stavanger Hockey (stiftet 27. april 2000) er en ishockeyklubb fra Stavanger. Klubben heter offisielt Ishockeyklubben Stavanger og består av et seniorlag for kvinner, samt flere aldersbestemte lag. Klubben driver også Hockeyskole. Stavanger Hockey er underordnet Stavanger Oilers.
A-laget for kvinner het tidligere Siddis/Viking og spiller til daglig i Eliteserien i ishockey for kvinner.
Historikk
Stavanger Hockey ble etablert i 2012 da Siddis Hockey og Viking Hockey ble slått sammen.
Grasløk
Grasløk eller gressløk (Allium schoenoprasum, dansk: purløg, svensk: gräslök) er en urt som brukes til matlaging. Den har en frisk løkaktig smak som minner om en mild løk. Den brukes ofte i egg- og osteretter, fisk, gratenger og salater eller ved servering som pynt og smaksfremhever. Hele planten kan brukes, også blomsten.
Heftalittene
Heftalittene (arabisk: Hayāṭela), også kalt hvite hunere, var et sentralasiatisk folk, som på midten av 400-tallet migrerte sørover og invaderte store deler av såvel nåværende Afghanistan, Pakistan og India.
I 427 invaderte de det østlige Perserriket, men ble slått tilbake av kong Bahram V av Persia. Etter det dro de sørover og beseiret de persiske sassanider i området i 454. I 455 nådde de India, der de la under seg norddelen av landet – Punjab, Gujarat og Malwa ble tatt i 510 – og holdt seg der til 527. Heftalittenes velde ble beseiret først i 562.
Kurt
Kurt, Curt eller Kort er et mannsnavn. Navnet er en kortform av det gammelhøytyske navnet Konrad, som betyr modig rådgiver, og av det engelske navnet Curtis, som har opprinnelse i et etternavn og betyr høflig. Navnet er i bruk i de skandinaviske, tysk- og engelskspråklige land.
Grunnavnet Konrad er kjent brukt i Norge siden 1300-tallet. Kortformene Kurt og Kort har vært i bruk siden 1400-tallet. Formen Kort er i dag ikke lenger i bruk i Norge.
I Norge har Kurt navnedag 26. november, mens navnedagen i Sverige er 12. november.
Varianter med samme betydning
Formen Kurt er den langt vanligste i de skandinaviske og tyskspråklige landene. Formen Curt er vanligst i engelskspråklige land. Andre varianter av navnet, hovedsakelig brukt i andre land, er Cord, Curd, Kurth og Kort. Kurt og Curt forekommer også som etternavn.
Utbredelse
Kurt var mest populært i Sverige på første halvdel av 1900-tallet.
I Tyskland var Curt og Kurt populære navn på guttebarn født på første halvdel av 1900-tallet.
Det var i 2007 3873 mennesker i Norge som har Kurt eller Curt som første eller eneste fornavn. 26 mennesker i Norge har Kurt eller Curt som etternavn. Som fornavn økte populariteten gradvis fra 1900, med en markert nedgang like etter 2. verdenskrig. Deretter økte navnets popularitet igjen fram til rundt 1960. Siden da har bruken av navnet sunket igjen, og er i dag på nivå med populariteten like etter 1900.
I Sverige var Kurt det 69. mest populære mannsnavnet i 2006. I Danmark var Kurt det 84. mest populære mannsnavnet mellom 1967 og 2005.
Telemark ingeniørhøgskole
Telemark ingeniørhøgskole var en høgskole for ingeniørutdanning. Skolen ble etablert i Porsgrunn i 1884 under navnet Skiensfjordens Skole – Uddannelse af mekaniske Arbeidere. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Telemark.
Internet Explorer for UNIX
Internet Explorer for UNIX er en tidligere nettleser som ble utviklet av Microsoft. Den var en portering av Internet Explorer (IE) for Microsoft Windows til operativsystemene Solaris og HP-UX. Første versjon var IE 4.0 for Unix. Den ble lansert for Solaris den 4. mars 1998 og for HP-UX i 1999. Utviklingen stanset med versjon 5 i 2001 og kundestøtten opphørte i 2002.
Enrique Badia Romero
Enrique Badia Romero (født 24. april 1930 i Nasce, Spania) er en spansk tegneserietegner. Han signerer egne verk med etternavnet «Romero».
Liv og virke
Romero er mest kjent som tegner av Peter O'Donnells Modesty Blaise, han tok over etter den originale Modesty Blaise tegneren Jim Holdaway, som døde i 1970. Romero gav Modesty Blaise en mykere og mer feminin linje enn den Holdaways versjon. Han ble med dette Modestylesernes favorittegner.
Telemark ingeniørhøgskole
Skolen fikk etter en tid navnet Skiensfjordens tekniske fagskole. Skolen hadde fra først lokaler på Osebakken, og flyttet i 1972 inn i lokalene på Kjølnes, samtidig som skolen fikk navnet Telemark tekniske skole. Inntil 1972 hadde skolen utdannet teknikere, fra 1972 ble det også utdannet ingeniører.
Fram til 1977 var ingeniørutdanningen og teknikerutdanningen samlet i Telemark tekniske skole under fylkeskommunens eierskap. I 1977 ble Telemark tekniske fagskole etablert og var fylkeskommunens ansvar. I 1978 ble ingeniørutdanningen statens ansvar og fikk navnet Telemark ingeniørhøgskole. Sivilingeniørutdanningen i Telemark ble etablert som egen enhet med eget styre i 1988 og slått sammen med Telemark ingeniørhøgskole i 1992. I 1994 ble Telemark ingeniørhøgskole en avdeling i den nyetablerte Høgskolen i Telemark.
Enrique Badia Romero
Liv og virke
Romero er selvlært som tegner. Han fikk sin første tegnejobb som 17-åring i Barcelona, etter dette forlot han aldri tegneserieverden. Fra 1947 til 1958 arbeidet han med reklame, forskjellige figurer, klistermerker og omslagstegninger ved siden av ulike eventyrserier. Romer startet et studio som drev fjernundervisning (korrespondanseundervisning) for tegnere, og gav ut magasinet «Alex», med tegninger av den tids beste artister. Fra 1959 ble Romeros arbeid brukt også utenfor Spania. Fra 1970 til 1978 tegnet Romero Modestty Blaise, før han laget sin egen serie, Axa som gikk i avisen the Sun. Etter uenigheter med redaktørene avsluttet Romero serien om Axa. Romero tegnet Modesty igjen fra 1986 til 27. november 2001, da O'Donnel bestemte seg for å avslutte serien om Blaise. Romero har tegnet 59 historier om Modesty Blaise.
Romero arbeider nå med nye figurer, og nye historier. Det skal være planlagt en film om Romeros tegneseriefigur Axa.
Gro Nystuen
Gro Nystuen (født 13. august 1957) er en norsk jurist og forsker som har jobbet mye med folkerett. Per 2019 jobber hun som fagdirektør for Norges institusjon for menneskerettigheter (NIM). Hun har tidligere vært førsteamanuensis ved Norsk senter for menneskerettigheter ved Universitetet i Oslo og senior partner (grunnlegger, sjef, eier og forsker) ved det nå nedlagte International Law and Policy Institute (ILPI). Hun jobbet mellom 1991 og 2000 for Utenriksdepartementet. Hun driver i dag også konsulentvirksomhet i firmaet Lexlata AS.
1998–2000: Aktivisme, studier og folkerett
Hun flyttet fra Bærum til Trondheim da hun var 8 år. I ungdommen okkuperte hun et fengsel i Trondheim for å lage et sted å være.
Fra 1981 til 1990 var hun i styret for Antirasistisk Senter (stiftet 1983). Hun tok cand.jur. i 1991 med spesialfagsavhandlingen «Rett mot rett», en avhandling om gjennomføringen av FNs konvensjon mot rasediskriminering i norsk rett. I 1991 startet hun som juridisk konsulent i Utenriksdepartementet (UD) og i 1992-93 tok hun Utenriksdepartementets aspirantkurs. I 1994 ble hun utstasjonert til Norges delegasjon til FN og andre internasjonale organisasjoner i Genève. I 1995 ble hun fredsmegler Thorvald Stoltenbergs rådgiver ved Jugoslavia-fredsforhandlingene (International Conference for the Former Yugoslavia). Dernest ble hun sekondert til Carl Bildt fra 1995 til 1997 for å delta i forhandlingene om og gjennomføringen av Daytonavtalen. I desember 1996 ble hun byråsjef i UD.
2000–04: Doktorgrad
Fra 2000 til 2004 var Nystuen stipendiat ved Norsk senter for menneskerettigheter for å skrive juridisk doktoravhandling om menneskerettigheter, konflikt og fredsavtaler. I sin doktorgrad (høsten 2004) argumenterte hun for bruk at etnisk diskriminering kan være nødrettslig legitimt for å stanse fortsatte krigshandlinger, men kun så lenge krigsfaren er reell. Fra 2005 til 2013 var hun førsteamanuensis ved Juridisk fakultet, senter for menneskerettigheter, og fra 2008 til 2013 ved forsvarets høgskole.
2004–11: Utvalg og råd (Etikkrådet)
Fra 2000 var hun leder av Petroleumfondets Folkerettsråd, samt av Holgersen-utvalget, et lovutvalg som utredet ny lovgivning mot etnisk diskriminering under Kommunal- og regionaldepartementet (KD). I 2003 deltok hun under ledelse av Hans Petter Graver i Graver-utvalget for å lage etiske retningslinjer for samme oljefond, som fremlagt i NOU 2003:22 (iverksatt høsten 2004). Hun var leder for Etikkrådet fra 2004 til 2011 og ble da etterfulgt av Ola Mestad. I april 2014 var hun ifølge Romerikes Blad kritisk til at Etikkrådet ble foreslått nedlagt.
Hun ble i 2010 oppnevnt som leder av Forsvarsdepartementets dekorasjonsråd.
Nystuen var medlem av «Godal/Afghanistan-utvalget» hvor Norges innsats i Afghanistan fra 2001 til 2014 ble vurdert. Utvalget var ledet av Bjørn Tore Godal.
2011: Eget firma
Fra 2012 til 2017 drev Nystuen det private aksjeselskapet International Law and Policy Institute (ILPI) sammen med Njål Høstmælingen (født 1965) og Kjetil Tronvoll (født 1966), et konsulentfirma som ga råd i utenrikssaker. Avisen VG viste hvordan ILPI fikk store kontrakter uten anbudsprosess fra UD (hvor Nystuen hadde jobbet), til dels fra saksbehandlere som siden fikk jobb i ILPI: De tre entreprenørene hentet ut millioner i utbytte. Firmaet var under sterkt press høsten 2016 på grunn av en artikkelserie i VG med fokus på bruk av konsulenter og bistandsmidler, og ble som følge av skandalen nedlagt i 2017.
I 2017 etablerte Nystuen et nytt firma, Lexlata AS.
Kommunestyrevalg i Kvenvær kommune
Kommunestyrevalg i Kvenvær kommune i perioden 1945 til 1959. Kvenvær var egen kommune fra 1. januar 1913 til 1. januar 1964. Da ble de tidligere kommunene Hitra, Fillan, Sandstad og Kvenvær slått sammen til den nye Hitra kommune.
Langsundet
Det er fergeforbindelse mellom Hansnes på Ringvassøya og Stakkvik på Reinøya. Det foreligger planer om å lage en tunnel mellom Ringvassøya og Reinøya, men Langsundforbindelsen er utsatt flere ganger..
Niederfrauendorf
Niederfrauendorf er en del av Glashütte i Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge i Sachsen. Frem til 1994 var Niederfrauendorf også en selvstendig kommune.
Geografi
Niederfrauendorf ligger i Osterzgebirge, i dalen til elven Lockwitzbach, omkring 6 km nordvest for bykjernen til Glashütte. Niederfrauendorf grenser i nord til Hirschbach, i nordøst til Reinhardtsgrimma, i øst til Cunnersdorf, i sørøst til Glashütte, i sørvest til Obercarsdorf, i vest til Ulberndorf og i nordvest til Elend.
Historie
I året 1545 ble Niederfrauendorf omtalt som en Reihendorf, som var underlagt byen Dohna. I 1548 ble den underlagt Amt Pirna. I 1551 ble stedet en del av Rittergut Luchau. Fra 1856 til 1875 tilhørte Niederfrauendorf Gerichtsamt Dippoldiswalde, og deretter Amtshauptmannschaft Dippoldiswalde.
I 1900 hadde stedet et areal på 306 hektar. Befolkingen talte 213 evangelisk-lutherske og 2 katolikker i 1925, og stedet ble en del av Reinhardtsgrimma.
Wesley Ngo Baheng
Wesley Ngo Baheng (født 23. september 1989 i Paris) er en fransk-kamerunsk fotballspiller som spiller for øyeblikket er klubbløs etter å ha forlatt Hereford United. Han har tidligere spilt for Newcastle United og Aldershot Town.
Baheng kom til Newcastle fra Le Havre i januar 2008, og er den andre unge franskmannen som har kommet til Newcastle fra Le Havre, Charles N'Zogbia var den første i 2004.
Wesley gjorde sin første opptreden i Newcastle-drakten i en reservekamp mot rivalene Sunderland 8. januar 2008.
Totem (roman)
Totem er en roman av Knut Faldbakken, og er hans sjuende kriminalroman. Dette er sjette bok hvor overbetjent Jonfinn Valmann ved Hamar politikammer er hovedpersonen. En fremmed mann med tvilsomt utseende går av toget på stasjonen i Hamar, og han har tydeligvis aldri vært der før. Dagen etter blir han drept i en jernvarehandel og Valmann tar saken.
Store deler av handlingen utspiller seg i Hamar sentrum og bortover Ridehusstranda mot Domkirkeodden.
Boka ble utgitt på Gyldendal forlag i 2009 og ble nominert til Bokhandlerprisen. Den er også oversatt til dansk.
Idrettslaget Vinn
Idrettslaget Vinn er et idrettslag fra Sande i Vestfold. Idrettslaget ble stiftet 26. januar 1918 og ble i 2007 slått sammen med Selvik Idrettsforening. Den nye sammenslåtte klubbens navn ble Sande Sportsklubb.
Sysle stasjon
Sysle stasjon er en stasjon på Krøderbanen. Stasjonsbygningene står fortsatt og eies av Stiftelsen Krøderbanen.
19. januar 1958 ble passasjertrafikken nedlagt, men fortsatt kunne man få ekspedert gods fra Sysle fram til 1969. Godstrafikken opphørte helt 1. mars 1985. Året etter ble stasjonen overdratt til Norsk Jernbaneklubb avd. Krøderbanen som senere er blitt til Stiftelsen Krøderbanen.
Eva
Eva er et hebraisk kvinnenavn fra Første Mosebok, חוה (Chawwa), oversatt til «Eva» i den greske bibeloversettelsen Septuaginta.
Navnet forbindes med verbet ḥyw (= å leve), et vanlig semittisk adjektiv *ḥayy‑ (= levende, i live). På hebraisk ḥawwâ (= levende, liv ) av ḥāyâ (= å leve), jfr Ea fra akkadisk Ea, gammelakkadisk *ḥayy‑ (= levende)
Ifølge den ene av skapelsesberetningene i Første Mosebok er Eva og Adam de to første menneskene på jorden. Eva gav Adam den forbudne frukt og forårsaket dermed at de ble forvist fra Edens hage («syndefallet»).
Eva har navnedag 24. desember i Norge, Sverige, Estland, Tsjekkia, Slovakia og Ungarn. I Frankrike er navnedagen 6. september og i Latvia 12. september.
Utbredelse
Eva var et vanlig kvinnenavn i Tyskland i senmiddelalderen. Formen Eve var mye brukt i England i middelalderen, mens Eva ble populært på begynnelsen av 1900-tallet.
Eva var et populært navn i USA på slutten av 1800-tallet
Navnet Eva er kjent i Norge fra 1400-tallet. I nyere tid har navnet hatt størst popularitet som navn på jentebarn i Norge i perioden 1920–70.
Eva er i dag et svært mye brukt navn i Sverige, Tsjekkia og Norge, og er ellers vanlig i mange vestlige land. Varianten Éva er et svært mye brukt navn i Ungarn, Ewa i Polen og Eeva i Finland. Den engelske og franske varianten Eve (Ève) er lite utbredt.
Olav Brænden
Olav Johan Brænden (født 1. juli 1919 på Norderhov, død 14. juli 1989 i Genève) var en norsk farmasøyt og oppfinner av Brændens nesedråper, som han fikk patent på i 1988.
Olav Brænden tok examen artium i 1938 og begynte deretter å studere farmasi ved Universitetet i Oslo. Han tok apotekereksamen i 1942 og arbeidet fra 1943 på apoteket Bien i Hønefoss. I 1944 ble han arrestert for illegalt arbeid og ført til Grini, hvor han ble dømt til døden. Henrettelsen ble imidlertid utsatt, så han ble sittende på Grini til krigen sluttet.
I 1947 dro Brænden til University of Minnesota i Minneapolis, hvor han tok Ph.D.-graden i 1950. Han ble ansatt hos Weiders Farmasøytiske A/S. Her fikk han interesse for narkotiske stoffer, og i 1951 reiste han tilbake til USA og arbeidet med narkotikaspørsmål ved National Institute of Health i Bethesda til 1953. Deretter var han «Social Affairs Officer» ved FNs hovedkvarter i New York i to år.
Til Genève
I 1955 ble Brænden bedt om å lede oppbyggingen av FNs nye sentrallaboratorium for narkotikaundersøkelser og narkotikakontroll i Genève. Han hadde først et studieopphold ved Université de Sorbonne i Paris og ved «Institut de la Médecine Tropicale» i Bondy. Siden var han direktør for FNs laboratorium og bygget det opp til et moderne senter for forskning og opplæring i kampen mot narkotikasmugling. I denne tiden var han også leder for FNs forskningsprogram om narkotika. Han samarbeidet også mye med norske myndigheter om narkotikaspørsmål. I løpet av tiden i Genève samlet han 70 000 vitenskapelige artikler om narkotiske stoffer. Disse ga han til laboratoriet da han sluttet. Han var svært opptatt av å utvikle teknikk for å kunne spore hvor narkotiske stoffer kom fra.
Brændens nesedråper
Da Olav Brænden i 1979 ble pensjonist, arbeidet han med tiltak for å hindre forkjølelse. Han medvirket etterhver til at hans gamle arbeidsgiver Weiders Farmasøytiske i 1987 lanserte Brændens nesedråper.
Heder
Olav Brænden ble i 1980 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Fra 1983 var han medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.
Meløya (Øksnes)
Meløya er ei øy utenfor Alsvåg i Øksnes kommune i Vesterålen. Øya har et areal på 1,9 km². På øya bor det ca. 43 mennesker. Meløya er knyttet til Langøya med ei kort veifylling.
På den største haugen på øya, Storhaugen (ca. 50 moh.), er det rester av et fyr, som fungerte ved at man tente et bål som lyste for at båtene så hvor leia var.
Meløya har to fine strender, de heter Breistranda og Meløysanden. Der er det gode bade- og turmuligheter til fots.
Litt nord for Meløya er det ei øy som kalles Kirkegårdsøya, der det er en kirkegård.
På øya er det 3 gårdsbruk som alle driver med sauer.
Navnet Meløya kommer av den mellomste – Meløya ligger mellom Instøya (i sør) og Gisløya (i nord). Tradisjonelt uttales navnet med æ – Mælløya. Denne uttalen følger samme mønster som blant annet Melbu i Hadsel og Melfjorden i Sortland.
Sagn
Det finnes også et sagn om at det var en gullskatt på øya. Den ble røvet, men på vei til Bergen for å selge den, forliste skipet, og skatten gikk tapt.
Shalako
Shalako er en britisk westernfilm fra 1968 regissert av Edward Dmytryk. Filmen handler om et aristokratisk jaktselskap som overfalles av indianere under en reise i USA. En hardfører revolvermann kommer dem til unnsetning, men samtidig strides de innbyrdes. Hovedrollene spilles av Sean Connery og Brigitte Bardot. Filmen er basert på en roman av Louis L'Amour.
Filmen fikk lunken mottakelse fra anmelderne i sin samtid.
Handling
Et aristokratisk jaktselskap har slått leir i ei ødemark i New Mexico. Blant disse er grevinne Irina Lazaar som på egen hånd vandrer bort fra sitt følge og støter på en gruppe Apache-indianere. Hun blir reddet av en hardfør revolvermann ved navn Moses, som har fått i oppdrag av regjeringen å beskytte jaktlaget. Indianerne kjenner ham godt fra kamphandlinger og har gitt ham kallenavnet Shalako – «regnmakeren». Dette er et område hvor indianerne bruker å jakte og de ønsker derfor at jaktlaget skal forlate område. Dette vet Shalako, men når gruppen nekter å følge hans advarsler går Apachene til angrep mot jaktselskapet.
Anmelderne
Shalako fikk lunken mottakelse av filmkritikerne. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert gav den 2 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin bare gav den 1,5 av 4 stjerner.
Den har fått bedre omtale i ettertid, blant annet fra anmelderen i DVD Talk som i 2004 mente den fikk et urettmessig dårlig rykte i sin samtid.
Innspilling
Shalako ble innspilt i Almeria i Spania.
Historisk bakgrunn
På slutten av 1800-tallet var det ikke uvanlig at rike europeiske reiselag dro på storviltjakt til Nord-Amerika. I denne filmen overfalles et slikt aristokratisk jaktselskap av indianere.
Ciadenac
Ciadenac (ladinsk, uttales «tsja-den a tsj»), Rosengarten (tysk, uttales «r å: zn-gartn») eller Catinaccio (italiensk, uttales «katin a tsj-jå»), er en 10 km lang fjellkjede i Dolomittene (Nord-Italia), som skiller Eisack-, Tierser- og Eggendalen (Syd-Tirol) fra Fassadalen (Trentino).
De høyeste toppene er
Ciadenac ligger på grensen mellom det ladinske språkområdet i øst og det tyske i vest, selv om det også fins italiensktalende minoriteter i begge områdene (rundt 16 %). Fjellene som Ciadenac grenser til, er Schlern og Saslonch i nord, og Latemar syd for Costalungapasset. På den motsatte siden av Fassadalen ligger Marmolada.
Fjellenes tyske navn, Rosengarten (= «rosehage»), henspiller på den rosa fargen som fjellene – sett fra vest – får i solnedgang. Fargen skyldes bl.a. mineralet dolomitt, som kjeden er oppbygd av. Ifølge et sydtirolsk sagn lå dvergekongen Laurins rike på Rosengarten. Da han ble tatt til fange av menneskene, forbannet Laurin rosehagen sin og sa at den skulle være usynlig «både dag og natt». Siden han ikke nevnte skumringen, kan man fremdeles se Laurins rosehage før mørkets frembrudd.
Telemark sjukepleierhøgskole
Telemark sjukepleierhøgskole var en høgskole for sykepleierutdanning, etablert i Skien i 1908 i tilknytning til Bratsberg Amts Sykehus. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Telemark.
Utdanningen kom i gang etter initiativ fra overlegen ved sykehuset. Første året ble det tatt opp to elever. Året etter ble antallet økt til seks elever. Det var to opptak i året. Elevene skulle helst ikke være under 18 år, og ikke over 40 år.
I de syv første årene, fra 1908 til 1915, var sykepleierutdanningen ettårig. I 1915 ble den toårig, for så å bli treårig fra 1916. På dette tidspunktet var det bare Kristiania kommunale Sykepleierskole (Ullevål) og Bergen kommunale Sykepleierskole som hadde treårige utdanninger i Norge. Fra 1915 ble det også etablert et samarbeid mellom Bratsberg Amts Sykehus og Bratsberg Amtsasyl om utdanningen av sykepleiere. Gjennom dette ble psykiatrien innlemmet i den alminnelige sykepleierutdanningen, noe som ikke var vanlig ved andre utdanninger i landet. Overlegene ved amtssykehuset og asylet, samt amtssykehusets oversøster bestyrte skolen. I 1917 ble Bratsberg Amts Sykepleieskole, som en av tre i Norge, "godkjent" som en fullverdig sykepleierutdanning av Norsk Sykepleierskeforbund.
I 1919 ble de første elevene med treårig utdanning i sykepleie uteksaminert fra skolen som nå formelt hadde fått navnet Telemark Sykepleieskole. Dette navnet beholdt skolen fram til 1981, da staten overtok ansvaret for sykepleierutdanningene. Skolen fikk da høgskolestatus og navnet Telemark Sjukepleierhøgskole. I 1994 ble Telemark Sjukepleierhøgskole slått sammen med 3 andre høgskoler i fylket til Høgskolen i Telemark.