cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sted
Geografisk sted
En alternativ form av ordet sted er stad. Det er rundt 2,500 steder i Norge med stedsnavn som slutter på -stad. Eksempler er Fredrikstad, Harstad og Grimstad. I Sverige er det ca. 2,000, for eksempel Karlstad og Halmstad, og i Danmark ca. 200. På Island er det om lag 1,150 steder med navn som slutter på -staðr eller -staðir, for eksempel Egilsstaðir.
Geometrisk sted
Innen matematikk er geometrisk sted en betegnelse i forbindelse med punktmengder. At en punktmengde, en kurve eller en rett linje, er det geometriske sted for punkter med en bestemt egenskap, vil si at alle kurvens punkter har denne egenskapen, og at alle punkter med egenskapen ligger på kurven.
Eksempler:
Snefjorden
Snefjorden (også skrevet Snøfjorden, nordsamisk: Muorralvuotna) er en fjord i Måsøy kommune i Finnmark. Fjorden har innløp mellom Nonstadneset i vest og Avløysingsneset i øst og strekker seg elleve kilometer sørøstover til bygden Snefjord i enden av fjorden.
I den ytre delen av fjorden ligger Kvitnes som er fraflyttet. Innerst i fjorden ligger bygdene Snefjord, Skavvika og Krokelv, i tillegg til et par småbruk. Snefjordholmen ligger like utenfor Snefjord. Fjorden er 182 meter på det dypeste, helt ytterst i fjorden.
Fylkesvei 889 og fylkesvei 162 går langs den indre delen av fjorden.
Mike Judge
Michael Craig «Mike» Judge (født 17. oktober 1962 i Guayaquil i Ecuador) er en amerikansk tegneserietegner, skuespiller og skaperen av animasjonsseriene Beavis and Butt-Head og King of the Hill. Han spiller stemmen til Kenny fra South Park i blant annet filmen Bigger, Longer & Uncut. Han har kun stemmen da Kenny tar av seg hetten og viser sitt sanne fjes.
Mike Judge har regissert filmen Idiocracy.
Referanser
<References/>
Kõpu kommune
Kõpu kommune er en tidligere landkommune i Viljandi fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 800 innbyggere og et areal på 259 km². Kommunen lå vest i fylket. Administrasjonssenteret var landsbyen (alev) Kõpu, som ble nevnt første gang i 1481. Det står et gods i Kõpu som nå brukes som skole. Dagens Kõpu kirke ble reist i 1825.
21. oktober 2017 ble Kõo, Kõpu, Suure-Jaani og Võhma innlemmet i den nye Nord-Sakala kommune.
Den kjente folklorisken Oskar Looritsa var født i Kõpu.
CBHD
China Blue High-Definition, forkortet CBHD, (kinesisk: 中国蓝光高清光盘<) er et optisk digitalt platelagringsformat som lages i Kina. CBHD-plater har en kapasitet på 30 GB i likhet med det konkurrerende formatet HD DVD. CBHD var tidligere kjent som CH-DVD.
Videokomprimering og kopibeskyttelse er ikke det samme som HD DVD. CBHD bruker AVS lyd og video-kodeken, som eies av den kinesiske regjeringen.
Ifølge den japanske TV-kanalen TV Tokyo har nå CBHD hele 30 prosent av det kinesiske markedet. Og da er det snakk om totalmarkedet for diskbaserte filmmedier, altså inklusive DVD.
Prisen på en CBHD-film ligger på rundt 45 kroner. CBHD-spillerne er derimot ikke noe billigere enn Blu-ray-spillerne – litt under 2000 kroner er normen.
Julestjerner
Julestjerner er det ''16. albumet'' med Hanne Krogh. Det ble utgitt i 1996. Det inneholdt også fire spor fra Hanne Kroghs album Julens vakreste fra 1984.
Hagetege
Hagetege (Lygocoris pabulinus) er en tege som tilhører familiegruppen bladteger (Miridae).
Hagetege er vanligst lengst sør, men finnes på egnede steder i hele Norge. Vanlig sørover i Europa.
Utseende
Hagetege er litt langstrakt, 5-6 millimeter som voksen. Den er en ensfarget grønn bladtege, med fin lys hårbekledning. Kroppen er fint punktert (punktstruktur). Antennene er grønlige eller litt brune.
Beina er ensfarget grønnlige. Føttene (tibia) har gulgrønne torner.
Det er en fargevariant som har fått sitt eget navn.
…f. chloris Fieb. Føttene (tibiene) har brunlig spiss.
Levevis
Hagetege lever på urter og løvtrær. Den kan leve på flere slags næringsplanter. Den lever helst der det er litt fuktig og ikke for tørt.
Tegen har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
De voksne (imago) finnes i juli og august.
Hagetege har to generasjoner hver sommer, i alle fall lengst sør i Norge. Lengre nord er det nok bare en generasjon.
Hunnen fra første generasjon legger egg i september på unge greiner på vinter-vertsplanten som er løvtrær, blant annet frukttrær og hagtorn. Eggene overvintrer og klekkes neste år i april.
Etter noen uker på vertstreet flytter nymfene over på urter og andre planter i nærheten, som kan være potetplanter.
Her vokser andre generasjonen opp og blir voksne i juni og begynnelsen av juli. Her legger de egg, på urter og andre planter. Denne generasjonen blir voksne sent på høsten, i slutten av august og i september.
Ferjesambandet Festøya–Hundeidvika
Ferjesambandet Festøya–Hundeidvika krysser Hjørundfjorden mellom Festøya ferjekai i Ørsta og Hundeidvik ferjekai i Sykkylven som del av i Møre og Romsdal. Strekningen drives av Fjord1, som har anbudet for perioden 2020–2033.
Hagetege
Skadedyr
Hagetege bruker flere ulike vertsplanter, noen av disse er vanlige som pryd og nyttevekster i hagen. Derfor er tegen regnet for å være et skadedyr. Men arten regnes ikke som alvorlig skadedyr i normal år, og motangrep er normalt ikke nødvendige.
Ferjesambandet Festøya–Hundeidvika
Overfartstiden er 25 minutter over 4,8 km, og strekningen blir betjent av MF «Stordal» med 13 avganger daglig i hver retning
Hagetege
Skadedyr
Den lever på frukttrær som eple og kirsebær (Malus sp., Prunus sp.) og hagtorn (Crataegus sp.). Senere ut på sommeren finnes nymfer på urter som blant annet potetplanten ('Solanum sp.)  eller andre planter og urter.
Ferjesambandet Festøya–Hundeidvika
Sambandet er innstilt lørdager.
. I 2016 var årsdøgnstrafikken 80 kjøretøyer. Fra 1.juli 2022 ble strekningen gratis.
Tarjei
Tarjei er en norsk dialektform av mannsnavnet Torgeir, som har opprinnelse i norrøne Þórr (Tor) og geirr, «spyd».
Utbredelse
Navnet Tarjei er lite brukt utenfor Norge. I Norge var navnet kun brukt i Telemark og agderfylkene i folketellingen fra 1900.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Knorringbreen
Knorringbreen er en 2 km lang og 3 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Adventdalen og Isfjorden i det nordlige Nordenskiöld Land. Isbreen ligger ved Telgefjellet (921 m), Knorringfjellet (948 m) og Wimanfjellet (912 m) i fjellmassivet nordøst for Longyearbyen. Knorringbreen fører foran seg drøyt 500 meter med morenemasser ned mot Hanaskogelva som munner rett ut i Adventfjorden litt vest for Revneset. En sidebre i nord går ned mot øvre Wimandalen.
Knorringbreen har sitt navn etter den svenske offiseren og polarforskeren Otto Wilhelm von Knorring (1863–1933).
Holmenkollbakken
Holmenkollbakken er en hoppbakke som er en del av Holmenkollen nasjonalanlegg på Holmenkollen i Oslo. Bakken er et landemerke i Oslo, Norges mest besøkte turistattraksjon, og er trolig en av verdens mest kjente hoppbakker. Med historie tilbake til 1892 er den også en av verdens eldste hoppbakker som fremdeles er i bruk. Etter siste ombygging har Holmenkollbakken K-punkt 120 meter og bakkestørrelse 134 meter. Den ble brukt under OL i 1952 og VM i 1930, 1966, 1982 og 2011. Bakken brukes også årlig i verdenscupen i spesialhopp og kombinert.
Bakkerekorden er 144 meter, satt av Robert Johansson (Norge) 9. mars 2019.
Holmenkollbakken er blitt ombygd til sammen 19 ganger, siste gang foran VM i 2011, ved den siste ombygningen sprakk budsjettet med 4400 prosent (Prisen ble først anslått til rundt 40 millioner kroner, men endte på 1,8 milliarder kroner.). Dagens Holmenkollbakke er tegnet av det belgisk-danske arkitektfirmaet JDS Architects. Bakken er eid av Oslo kommune.
Etter siste ombygging er det meningen at bakken skal utstyres med plastmatter, slik at den også skal kunne brukes i sommerhalvåret, blant annet til renn i Sommer Grand Prix. Men høsten 2011 var det ennå ikke bevilget penger til dette, og Skiforbundets hoppsjef Clas Brede Bråthen mente da at plasten tidligst kunne være klar til bruk i 2013.
Forhistorien: Iversløkken og Husebyrennet
Første gang det ble arrangert hopprenn i det daværende Kristiania var på Iversløkken ved St. Hanshaugen i 1866. To år etter deltok blant annet Sondre Norheim fra Morgedal i rennet på Iversløkken, og imponerte tilskuerne med teknikken sin, blant annet på grunn av hælbindingene han brukte. Noen vintre med lite snø gjorde at skirennet ble flyttet til Bærum fra 1875.
13. februar 1879 ble det første Husebyrennet arrangert, i Husebybakken (Kastellbakken) ved gården Søndre Huseby i daværende Aker herred. Husebyrennet ble arrangert årlig med unntak av 1880 og 1882, og besto hovedsakelig av kombinert og langrenn. Programmet varierte likevel noe fra år til år – i 1884 var det bare hopprenn og i 1887 bare langrenn, og enkelte år var det også innslag av det vi i dag vil kalle slalåm og utfor. Snømangel i 1889, 1890 og 1891 gjorde det vanskelig å få avholdt Husebyrennet som planlagt, i 1890 måtte det sågar flyttes til Frognerseteren. Fra 1892 flyttet Skiforeningen Husebyrennet permanent til Holmenkollen.
1892-1930: De første Holmenkollrennene
Den første Holmenkollbakken var en ren naturbakke med naturlig tilløp og hopp av kvister og snø. Bakken hadde slette og tilskuerplass på Besserudtjernet, på samme sted som Holmenkollbakken ligger i dag. Det første Holmenkollrennet besto av kombinert med langrenn lørdag 30. januar 1892 og hopprenn søndag 31. januar. Arne Ustvedt satte den første bakkerekorden med 21,5 meter.
Bakken ble utbedret for første gang i 1894, da en kul like ovenfor hoppet ble fjernet. Det første permanente hoppet av stein ble bygd i 1904, og tre år senere ble unnarennet gravd ut og gjort brattere. En to meter høy oppbygning av stein på toppen av bakken ble bygd i 1910, og i 1913 ble det første egentlige «tårnet» satt opp, et 9,5 meter høyt stillas av tre. I denne utgaven av bakken kom bakkerekorden opp i 46 meter, av Jacob Tullin Thams i 1922. Trestillaset falt sammen dagen etter Holmenkollrennet i 1927. Det ble erstattet samme år av et nytt, 19 meter høyt stillas.
Schwarzwaldpokal
Schwarzwaldpokal (norsk: Schwarzwaldpokalen) er et internasjonalt kombinertrenn som arrangeres årlig i Schonach i Tyskland. Det er en del av verdenscupen i kombinert.
Rennet ble første gang arrangert i 1967 som et samarbeid mellom skiklubbene i Schonach og Neukirch, under navnet Internationale Skiwettkämpfe Schonach/Neukirch. Fra 1971 var Skiclub Schonach enearrangør, og det offisielle navnet på rennet ble endret til Internationale Nordische Kombination um den Schwarzwaldpokal.
Schwarzwaldpokal hadde omtrent fra starten av god internasjonal deltakelse, og ble en del av verdenscupen i kombinert da den startet sesongen 1983/84.
Volleyball under Sommer-OL 1976 – Volleyball kvinner
Volleyball for kvinner under Sommer-OL 1976 fant sted fra 19. til 30. juli 1976 i Montreal.
Holmenkollbakken
Mellomkrigstiden: Besserudtjernet tappet, nye utbygginger
Flere år var det store problemer med vann på isen på Besserudtjernet, som var slette i bakken og hadde oppsatt tribuner til hvert Holmenkollrenn. Besserudtjernet var blitt til ved at en bekk på Besserudmyra ble demmet opp i slutten av 1880-årene, for å være vannkilde til det nye Holmenkollen turisthotell. Det tre meter dype tjernet ble tappet ned med én meter i 1928, men det fjernet ikke problemet med overvann. Fra 1930 ble Besserudtjernet tappet helt ned og etter hvert gravd ut. Etter dette var det vann i tjernet bare om sommeren, mens bunnen av tjernet fungerte som slette i bakken om vinteren.
Med unntak av det aller første rennet i 1892, ble hopprennet under Holmenkollrennene de første tiårene holdt på en mandag. Først i 1926 gikk man over til å holde hopprennet på søndag. I 1925 ble hopprennet for første gang kringkastet på radio.
Til tross for nye utbygginger, mente mange likevel at Holmenkollbakken var for liten. I 1937 sendte Skiforeningen ut et skjema til 240 kombinert- og spesialhoppere, med spørsmål om hva utøverne mente om bakken. Blant de som svarte på undersøkelsen var Birger Ruud, som likte bakken, men mente at den var for liten til internasjonale renn.
Oslo ble tildelt VM på ski 1940, og Holmenkollbakken ble utbygd til mesterskapet. I 1938 ble hoppet flyttet oppover og hevet, og det ble gravd ut i overgangen. Samme år startet byggingen av et nytt, 40 meter høyt tårn av betong og trefagverk, men det nye tårnet sto ikke ferdig før sommeren/høsten 1939. Under Holmenkollrennet 1939 ble bakkerekorden forbedret hele 7 ganger, sist til 62 meter av svenske Sven Selånger. Bakkerekorden hans var den første av en utlending, og bidro også til at han ble første utlending som vant spesialhopprennet i Holmenkollen. Det ble arrangert Holmenkollrenn i 1940, med nye bakkerekorder, men både VM og OL 1940 (som for første gang skulle holdes samme sesong) ble avlyst på grunn av utbruddet av 2. verdenskrig.
Tiårene etter krigen: OL 1952 og VM 1966
Det ble ikke hoppet i Holmenkollen de fem årene krigen varte. Blant annet «glemte» man å tappe ut vannet i Besserudtjernet høsten 1940, og det ble satt igang sprengningsarbeider som også gjorde det umulig å hoppe. Under fredsrennet i 1946 var det ca. 106 000 tilskuere i bakken. Oslo ble tildelt OL 1952, og Holmenkollbakken ble utbygd videre. Ledet av arkitektene Frode Rinnan og Olav Tveten ble tårnet ombygd, og under hoppet ble det gitt plass til Skimuseet og en restaurant. Tårnet ble hvitmalt og fikk heis, mens det ble utgravd i Besserudtjernet. Det ble satt opp permanente tribuner av tre, samt nytt dommertårn og kongetribune. Under spesialhopprennet i OL var det 104 102 betalende tilskuere, samt et femsifret antall på Gratishaugen, til sammen anslagsvis mellom 120 000 og 150 000. Det kan ha vært det hopprennet i historien med flest tilskuere. (130 000 tilskuere skal ha vært tilstede ved OL-hopprennet i Olympiabakken i Garmisch-Partenkirchen i 1936. )
Spesialhopprennet under Holmenkollrennene ble for første gang avlyst i 1954, da sterk vind gjorde det umulig å hoppe. I stedet ble det holdt et eliterenn i bakken 4. april. I 1962, foran VM 1966, ble bakken utvidet ytterligere, da tårnet ble utvidet bakover og oppover. Året etter ble det for første gang gjort TV-opptak av hopprennet i Holmenkollen. Foran VM-rennet i stor bakke var det tåke i Holmenkollen. Tåka ble bekjempet ved hjelp av tørris fra fly, men dette gjorde at det i stedet begynte å snø, og forholdene under rennet ble ujevne og vanskelige. Små ombygginger av bakken ble gjort på 1970-tallet, blant annet ble ovarennet flombelyst fra 1977 (flombelysning av resten av bakken kom først i 1992) og heisen i tårnet ble skiftet ut i 1978.
I 1973 og 1974 ble rockefestivalene Ragnarock arrangert i Holmenkollbakken.
1980-2000: VM 1982, Ta sjansen og Sommerkonsert
Oslo ble tildelt VM 1982, og også foran det mesterskapet ble Holmenkollbakken utvidet. Tårnet ble utvidet enda mer, det ble tatt i bruk et elektronisk lengdemålingssystem (av det østtyske merket Robotron), og det ble montert en bevegelig startplattform. Det ble også sprengt ut enda mer i unnarennet, slik at Besserudtjernet ble 7 meter dypere. Tretribunene ble erstattet av tribuner av betong. Det ble også bygd nye dommerbokser, kommentatorbokser og kongetribune. Under Holmenkollrennet i 1980 kom det første hoppet over 100 meter i Holmenkollbakken, da Tom Levorstad hoppet 105 meter. De to første som prøvde bakken etter denne ombyggingen, ei uke før rennet i 1980, var de to rennlederne Torbjørn Yggeseth og William Nygaard, som da var 46 og 37 år gamle.
VM-rennet i stor bakke i 1982 ble igjen plaget av tykk tåke, men da ble det ikke gjort forsøk på å fjerne tåka med tørris. I 1983 fikk Skimuseet nye lokaler, utsprengt i fjellet ved hoppet. Mindre forbedringer av bakken ble gjort i 1992 og 2000, da blant annet kulen fikk profil tilpasset V-stilen. I 1990 gjorde snømangel at det spesielle hopprennet måtte avvikles på porselenssporet i ovarennet, og det kunne derfor ikke telle som verdenscuprenn. Det spesielle hopprennet ble for andre gang etter krigen avlyst i 1994, på grunn av for sterk vind.
Rødkleiva, nytt VM og ny Holmenkollbakke
Med K-punkt 115 meter og bakkestørrelse 128 meter var Holmenkollbakken uansett for liten og gammeldags for et nytt VM. Etter at Oslo i 2006 fikk tildelt VM 2011, utlyste Oslo kommune en arkitektkonkurranse for å avgjøre utformingen av den nye Holmenkollbakken. Av de 104 innkomne forslagene ble det belgisk-danske arkitektfirmaet JDS Architects' forslag «Nye Holmenkollen Fyr» valgt. Oslo kommune hadde i utgangspunktet satt en kostnadsramme på 581 millioner kroner for hele Holmenkollen nasjonalanlegg, hvorav 340 millioner skulle brukes på den nye Holmenkollbakken og resten til ny normalbakke i Midtstuen, modernisert langrennsarena osv. Underveis i planleggingen og byggingen av skianlegget steg kostnadene, fra det opprinnelige anslaget på rundt 40 millioner kroner ble den endelige prisen for hele anlegget rundt 1,8 milliarder kroner, en økning på 4400 prosent. Den store budsjettoverskridelsen førte til at Oslos byråd for næring og idrett Anette Wiig Bryn gikk av. Tribunene, dommertårnet og scenen i Besserudtjernet ble revet i september 2008. Rivingen av tårnet i den gamle bakken startet 16. oktober, da «Diamanten», toppen av tårnet, ble fjernet. «Diamanten» ble senere solgt på eBay og kjøpt av gründeren Tommy Sharif for 37 300 dollar. Den er senere blitt montert ved den nye Midtstubakken, der den skal bli varmestue for de mindre hoppbakkene i anlegget. Etter at «Diamanten» var fjernet, tok det fyr i toppen av tårnet om kvelden 17. oktober. Brannen ble slukket etter en times tid, og oppsto sannsynligvis etter bruk av en skjærebrenner under rivningsarbeidet. Byggingen av den nye bakken startet i januar 2009, og pågikk helt til sommeren 2010, etter at bakken var åpnet og tatt i bruk. Byggingen av den nye Holmenkollbakken gjorde at verdenscuprennene i spesielt hopp og kombinert vinteren 2009 ikke kunne holdes der. De ble i stedet holdt i Vikersund.
Den nye Holmenkollbakken har tårn/tilløp av stål og tribuner av stål og betong. Bakken har permanent vindskjerming med to «armer» som følger hele bakken og avsluttes i tribunene på begge sider. Vindskjermene er ca. 2 meter høye ved hoppkanten og 12 meter på det høyeste. Et åpent utsiktsplatå ligger på toppen av tårnet. Etter JDS Architects' planforslag for bakken skulle det på toppen av tårnet være store lyskastere som skulle sende en lysstråle oppover mot himmelen som en forlengelse av tilløpets profil. Det er imidlertid ikke realisert pr. januar 2011. En stolheis går fra bakkeplan og opp til kulen, og en skråheis (kabinheis) går på undersiden av tilløpet. Tribuneanlegget i amfiet har plass til 20 000 tilskuere, i tillegg er det terrengtribuner til ca. 10 000 tiskuere. Det er også bygd nytt dommertårn og ny kongetribune.
Besserudtjernet er tappet og fjernet helt, og innsigsvannet går i en 585 meter lang tunnel til et nytt, kunstig tjern i Midtstulia, der det skal brukes som reservoar for snøproduksjon.
Sagen-/Romøren-kontroversen
Den nye Holmenkollbakken ble åpnet med et nasjonalt åpningsrenn med 21 inviterte hoppere 3. mars 2010. Oslo kommune plukket ut Anette Sagen til å gjøre åpningshoppet, etter at kommunen hadde invitert publikum til å foreslå og stemme fram kandidater. Bjørn Einar Romøren var en av de andre favorittene til å gjøre åpningshoppet, og blant andre Roar Gaustad i Kollenhopp hadde argumentert for at åpningshoppet burde gjøres av en med lokal tilknytning til bakken. Sagen ble imidlertid soleklar vinner av publikumsavstemmingen. Dagen før den offisielle åpningen testhoppet Bjørn Einar Romøren og elleve andre hoppere i bakken, med Romøren som den første testhopperen. Saken skapte mye engasjement blant publikum, og det hele ble oppfattet som en protest mot den avgjørelsen som publikum og Oslo kommune hadde tatt. Anette Sagen gjorde det offisielle åpningshoppet som planlagt 3. mars. Landslagsledelsen reagerte med å utelate Romøren fra de to neste verdenscuprennene, mens Norges Skiforbund ila styreleder i Kollenhopp Roar Gaustad og rennleder i Holmenkollbakken Torgeir Nordby en irettesettelse.
Anette Sagens åpningshopp var på 106,5 meter. Rune Velta vant åpningsrennet med et hopp på 141 meter, som var ny bestenotering i Holmenkollbakken. De første offisielle rennene i bakken var kontinentalcuprenn for menn 6. og 7. mars og verdenscuprenn 14. mars.
Kvinner i Holmenkollbakken
De 17 og 14 år gamle hoppjentene Johanne Kolstad og Hilda «Nusse» Braskerud fra Nordre Land hoppet i Midtstubakken og Nydalsbakken i Oslo vinteren 1931, og ble svært populære. Etter dette ønsket mange at de skulle få hoppe under Holmenkollrennet. Skiforeningen avslo fordi de mente at å la jentene hoppe ville ødelegge folks bilde av Holmenkollbakken, at den ikke var så stor og krevende som den faktisk var.
Den første jenta som fikk hoppe i Holmenkollbakken var Anita Wold fra Trondheim. Hun fikk avslag første gang hun søkte om å få hoppe der, fordi hun ikke hadde fylt 18 år. Men i 1974 fikk hun åpne Holmenkollrennet som prøvehopper, og hun var også prøvehopper i 1975.
På slutten av 1990-tallet var Karla Keck (USA) og Eva Ganster (Østerrike) prøvehoppere i Holmenkollbakken. Det første offisielle rennet for kvinner i Holmenkollbakken ble arrangert i 2000. Det ble arrangert renn for kvinner årlig til og med 2005, siste gang som en del av den da nystartede kontinentalcupen for kvinner. NM i stor bakke, med kvinneklasse, ble arrangert i Holmenkollbakken i 2004 og 2006. (Se også artikkel Spesialhopprenn i Holmenkollbakken.)
Siden 2005 ble det ikke holdt internasjonale renn for kvinner i Holmenkollbakken. FIS' hoppkomité bestemte i oktober 2003 at det ikke skulle arrangeres renn for kvinner i storbakker, og rennene i Holmenkollen i 2004 og 2005 ble gjennomført på dispensasjon fra FIS. Senere har imidlertid reglene blitt myket opp noe.
Anette Sagen åpnet den nye Holmenkollbakken i mars 2010 (se avsnitt over), men kvinnene fikk ikke hoppe i Holmenkollen under VM 2011, da det kun ble arrangert konkurranse for kvinnene i Midtstubakken. NM i stor bakke for kvinner 2011 ble arrangert i storbakken i Vikersund, selv om storbakkerennet for menn gikk i Holmenkollbakken. Det er blitt arrangert verdenscuprenn for kvinner i Holmenkollbakken hvert år siden 2013, og som en del av Raw Air siden 2019.
Utenlandske deltakere i Holmenkollbakken
Den første utlending som hoppet i Holmenkollen skal ha vært briten E.C. Richardson, som hoppet utenfor konkurranse i 1896. Første gang utlendinger deltok offisielt i kombinert i Holmenkollbakken var i 1903, da ni svensker deltok. Den første utlending som vant hopp eller kombinert i Holmenkollen var Sven Selånger, også han fra Sverige, som vant spesialhopprennet i 1939. I det samme rennet ble han også den første utlending som satte bakkerekord i Holmenkollbakken, med 62 meter.
Første gang spesialhoppere eller kombinertløpere fra de ulike land deltok i renn i Holmenkollbakken, inkludert renn for kvinner og kvalifisering:
Kilder:
Bakkerekorder
Et av de mest bemerkelsesverdige hopp som er gjort i Holmenkollbakken ble utført av Torgeir Brandtzæg. Under trening 13. mars 1964 fikk han fullklaff med sats og oppdrift og landet på 97 meter, 12,5 meter lengre enn den gjeldende bakkerekorden på 84,5 meter. Brandtzæg maktet ikke å stå på den lengden, og skadet den ene hælen i fallet.
Bestenotering kvinner
Se artikkelens diskusjonsside for diskusjon og informasjon om kildene til denne listen og rekordene.
Zeelands nasjonalsang
Den nederlandske provinsen Zeelands nasjonalsang ble skrevet i 1919 som en reaksjon på Belgias planer om å annektere landområder. At Belgia hadde slike planene kom fram under den første verdenskrig. Mange belgiere mente at Nederland hadde stilt seg på Tysklands side under krigen ved at landet hadde holdt seg nøytralt. Som kompensasjon for de enorme skadene og lidelsene som Belgia hadde blitt påført ville dets regjering annektere to nederlandske områder: Zuid-Limburg på grunn av kullgruvene og Zeeuws-Vlaanderen for at Antwerpen skulle få tilgang til Nordsjøen over eget landområde.
Det belgiske ønsket om å annektere deler av Nederland ble enda tydeligere i 1919, og en stor gruppe mennesker i Zeeland følte behov for å vise at provinsen var knyttet til Nederland og Oranje. D.A. Poldermans, overlærer i 's-Gravenpolder, skrev teksten som J. Morks (en dirigent fra Middelburg) satte musikk til. Den zeeuwse nasjonalsangen ble tilegnet dronningens kommissær, mr. H.J. Dijckmeester. Sangen viste seg være mer enn en døgnflue, den brukes ved flere ulike tilstelninger, som for eksempel ved Provinsstyrets nyttårsmottakelse.
Første vers
Intet sted på jord er oss mer kjært,
intet bosted i verden er oss mer verd,
enn der, beskyttet av diker og dyner,
vi møtes av åkrer, skoger og hager.
Der fremdeles den urgamle enigheten finnes,
og på velstanden bondens arbeid kjennes,
der høres Løvens sterke stemme:
«Jeg kjemper og unnkommer svømmende»
Annet vers
og stolt oss navnene viser:
tiden vil aldri fjerne deres spor.
I historiens annaler er gravert:
Høyt i ære holdes
Naerebout, redningsmann og uredd los.
Tredje vers
vi aksepterer her ingen fremmed hand,
som over oss skulle hersket:
Frank Joseph Dewane
Frank Joseph Dewane (født 9. mars 1950 i Green Bay i Wisconsin i USA) er katolsk biskop av Venice i Florida.
Zeelands nasjonalsang
Tredje vers
Vår frihet er elsket.
Pete Blakk
Peter Sunden, kjent under artistnavnet Pete Blakk, er en svensk gitarist.
Frank Joseph Dewane
Bakgrunn
Frank Joseph Dewane var det tredje av fire søsken, barn av Ben og Eleanor Dewane, irsk-katolikker som drev en bondegård med melkeproduksjon. Han gikk til Denmark High School, og ble lineman for skolens fotballag, han arbeidet i fabrikk om somrene for å betale for college.
Han studerte ved University of Wisconsin–Oshkosh fra 1968 til 1972, de han fikk bachelorgrad, og ved American University i Washington, D.C. fra 1973 toil1975, der han tok mastergrad i internasjonal administrasjon. Han studerte også ved George Washington University.
Dewane arbeidet for NBC i Moskva som forhandler for fjernsynsselakapet forut for den planlagte olympiaden der i 1980, og senere for et datterselskap til PepsiCo i New York City.
Pete Blakk
Han har spilt i band som Crystal Thanatus, Trazer, EF Band, Geisha, og Blakk Totem. Best kjent er han for sin tid som gitarist i King Diamond fra 1987 til 1990.
Zeelands nasjonalsang
Tredje vers
«Oranje og Zeeland!» er mottoet!
Reisen til den levende parken
Reisen til den levende parken er det syttende albumet til Hanne Krogh, og ble utgitt i 1997. Dette var ikke et tradisjonelt studioalbum, men en barneplate, hvor Hanne Krogh synger sanger, og forteller historien om reisen til den levende parken. Dette er en mer ukjent produksjon av Hanne Krogh.
Zeelands nasjonalsang
Tredje vers
Så forblir vi med hjerte og munn,
Frank Joseph Dewane
Bakgrunn
Han studerte filosofi ved University of Notre Dame i South Bend i Indiana (1983–1984), og ble så sendt til Roma, der han var seminarist ved Pontifical North American College (1984–1988) og studerte teologi ved Det pavelige universitet Gregoriana og kirkerett ved Det pavelige universitet Angelicum.
Zeelands nasjonalsang
Tredje vers
rause zeeuwer i legem og sinn.
Frank Joseph Dewane
Prest
Frank Joseph Dewane ble ordinert til prest 16. juli 1988 for bispedømmet Green Bay. Han var så kapellan i Ss. Peter and Paul Parish i Green Bay til 1991, og arbeidet samtidig for bispedømmets tribunal.
I 1991 ble han utnevnt av Vatikanet til del av dets permanente observatørdelegasjon ved De Forente Nasjoner i New York City. Dewane ble del av Den romerske kurie i 1995 og tilknyttet Det pavelige råd Cor Unum. Fra 2001 til 2006 var han undsersekretær for Det pavelige råd Justitia et Pax. Han ble da hyppig sendt som pavelig diplomat til internasjonale konferanser og andre evenementer. I tillegg til engelsk kan han italiensk, russisk, fransk og spansk.
Blant de større konferanser han var med på i Pavestolens delegasjon kan nevnes Rio de Janeiro-konferansen (miljø og utvikling) i 1992, konferansen om befolkning og utvikling i Kairo i 1994, konferansen om kvinner og utvikling i Beijing i 1995, på verdenstoppmøtet for sosial utvikling i København 1995, Istanbul Human Settlements Conference 1996 (Habitat II), Roma Diplomatic Conference 1999 som etablerte Den internasjonale straffedomstolen, Durban World Conference Against Racism, Racial Discrimination, Xenophobia and Related Intolerance 2001, Monterrey Development Financing Conference i 2002, Kyoto-forumet III i 2003, og WTOs femte ministermøte i Cancún i 2003.
Biskop
Den 25. april 2006 utnevnte pave Benedikt XVI ham til koadjutor-biskop av Venice. Biskopen av Venice, John Joseph Nevins, bispeviet ham 25. juli samme år; Medkonsekratorer var erkebiskopen av Miami, John Favalora, og erkebiskopen av Dublin, Diarmuid Martin. Frank Joseph Dewane ble ordinarie biskop av Venice 19. januar 2007, da biskop John Joseph Nevins ble bevilget aldersbetinget fratreden. Bispedømmet hadde da 250.000 katolikker.
Han er blitt oppfattes som moderat i sine synspunkter, ved å være teologisk konservativ og samtidig økonomisk og sosialt progressiv. Kort etter sin utnevnelse til koadjutor-biskop markerte han seg imidlertid ved å erklære at kommunion (nattverd) ikke skulle tilbakeholdes fra katolske politikere som var motstandere av visse av kirkens public policy-standpunkter.
Også som biskop har han også deltatt på flere konferanser i internasjonalt nivå. Innen Den amerikanske katolske bispekonferanse er han president for komiteen for integral menneskelig utvikling, konsulent for ad hoc-komiteen om rasisme og kasserer i styret for Pontifical North American College i Roma. Han er medlem av administrasjonsrådet for Holy Land Foundation og av styret for Ave Maria University, som ligger i bispedømmet Venice.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Geng Jingzhong
Geng Jingzhong (født 1644, død 1682) var en mektig militær kommandant under det tidlige Qing-dynastiet.
Han arvet tittelen «konge/fyrste av Jingnan» (靖南王) fra faren Geng Jimao, som i sin tur hadde arvet det fra Geng Jingzhongs bestefar Geng Zhongming. Han satt i praksis som så å si uavhengig, suveren hersker over Fujian, og gikk i 1674 sammen med to andre mektige menn til de tre føydalherrers opprør mot det mandsjuiske Qing-dynastiet. De to andre var Wu Sangui og Shang Zhixin, og de regjerte også over hvert sitt enormne område i det sørlige Kina.
Qing-hærene klarte etterhvert å slå ned Gengs opprørere, og de overgav seg til Kangxi-keiseren. Qing-styret brukte da Gengs styrker til å kjempe mot de to andre føydalherrene.
Kort etter Qings endelige seier i 1681, sørget Kangxi-keiseren for å henrette Geng for forræderi ved de tusen kutts død.
Dætta derre derre der
Dætta derre derre der er et musikkalbum med Ingemars, utgitt den 7. desember 2012. Dette er det første albumet med Mentz Dagfinn Gressberg og Dag Sand i bandet. Albumet ble produsert av David Foss og Morten Nyhus.
Brandtbreen
Brandtbreen er en 3 km lang og 1,5 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Adventdalen og Isfjorden i det nordlige Nordenskiöld Land. Isbreen ligger ved Telgefjellet (921 m), Stäket (1030 m) og Kjødetoppen (769 m) i fjellmassivet nordøst for Longyearbyen. Brandtbreen fører foran seg drøyt 200 meter med morenemasser ned mot Hanaskogelva som munner rett ut i Adventfjorden litt vest for Revneset. I øst ligger Blackbreen.
Brandtbreen har sitt navn etter den tyske oceanografen og polarforskeren Karl Brandt (1854–1931).
Trematodes
Trematodes er en slekt av biller som hører til gruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utbredelse
Slekten er utbredt i det nordøstlige Asia.
Malachius aeneus
Malachius aeneus (Linnaeus, 1758) er en bille i delgruppen (underfamilien) blærebiller i familiegruppen børstebiller, som har oppblåsbare blærer nær forhjørnene av brystskjoldet (pronotum) og på sidene av bakkroppen. Den er registret i Norge.
Utseende
Kroppen er 6,5-8 millimeter lang. Hodet og brystskjoldet hos de nordiske artene har ganske lange oppstående hår. Antennene er festet like foran fasettøynene, de har elleve ledd. Noen hanner har noen særpregede rotledd på antennen. Dekkvingene hos de nordiske artene har mørk oppstående behåring sammen med en finere liggende behåring. Dekkvingene slutter ved sidekanten og mangler en innoverbøyd fortsettels litt inn under bakkroppen. Den kan skilles fra de andre nærslektede nordiske artene, ved at dekkvingene på siden er rødlig farget framover helt til roten (basis). De andre med rødlig farge på dekkvingene har på det meste kun en rød vingespiss. Beina er ganske slanke, alle føtter har fem ledd.
Levevis
Malachius aeneus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Rødlistevurdering
Malachius aeneus har gått sterkt tilbake i Norge og var kjent fra en rekke lokaliteter på Østlandet, og ble sist tatt i Larviksområdet på 1980-tallet inntil den i 2013 og 2014 ble gjenfunnet i Fredrikstad og på Hvaler. De siste årene er den også tatt flere steder mellom Larvik og Kristiansand noe som kan tyde på at den har tatt seg litt opp igjen de senere årene.
Tilbakegang før 2013 kan muligens relateres til spesialisert larvebiologi, ved at vertsorganismen har gått tilbake. Det er mangel på kunnskap om artens biologi, men flest funn er gjort i tettbygde strøk i nærheten av gamle bygninger. Artsdatabanken antar fortsatt tilbakegang pga. endringer i bygningsstruktur, men det er usikkert om den kan betraktes som kraftig fragmentert.
Vurdering: Arten er sårbar (VU) med bakgrunn i begrenset forekomstareal kombinert med trolig kraftig fragmentering, pågående nedgang i areal og kvalitet på habitatet. Artens kjente forekomstareal er 12 km2, mens estimert forekomstareal er 188 km2 (minimum 28 km2, maksimum 560 km2). Bestanden er vurdert til trolig kraftig fragmentert fordi over halvparten av individene antas å finnes i relativt små og isolerte delpopulasjoner. Artens spredning- og etableringspotensiale er lite kjent. Pga. overnevnte påvirkningsfaktorer er både forekomstareal og kvalitet på habitatene under pågående reduksjon.
Konklusjon: Malachius aeneus er vurdert i 2021 som sårbar (VU) fordi arten har et svært begrenset forekomstareal der bestanden er trolig kraftig fragmentert og habitatets kvalitet er i tilbakegang. Arten har endret kategori fra EN i 2015 til VU i 2021 pga. flere funn og dermed usikkerhet knyttet til fragmentering.
Har jeg sagt
Har jeg sagt er en musikk-EP med Ingemars, utgitt i 1995.
Bacamarte
Bacamarte var et brasiliansk progressiv rock-band. De ble stiftet I 1974 av fjorten år gamle Mario Neto, men de ble snart oppløst. I 1977 stiftet Neto Bacamarte på nytt med nye musikere. Det var denne oppstillingen som i 1978 spilte inn Bacamartes opus, Depois do Fim. Neto var redd for at plateutgivelsen skulle drukne blant all diskomusikken som florerte på hitlistene, og bestemte seg for å ta vare på opptakene til verden var klar for dem. I 1982 ble han overtalt av en venn til å la en lokal radiostasjon spille albumet i sin helhet. Responsen var overveldende, og albumet ble sluppet på vinyl tidlig i 1983. Et andre album ble sluppet i 1999, med materiale fra 80-tallet; det blir som regel sett på som en Mario Neto-soloplate, da bare han selv og keyboardist Robério Molinari bidrar.
Medlemmer
Mario Neto (elektrisk og akoustisk gitar, piano, keyboard, bass, trommer, perkusjon, vokal)
Mr. Paul (perkusjon)
Marco Verissimo (trommer)
Sergio Villarim (keyboard)
Svein Fjellheim
Han ble innvalgt til bystyret i Stavanger første gang i 1975, der satt han frem til 1995. Han var også medlem av formannskapet fra 1979 frem til 1995.
Fjellheim er gift og har to barn. Han er også kjent i Arbeiderpartiet for å være dyktig med trekkspill.
Malachius bipustulatus
Malachius bipustulatus (Linnaeus, 1758) er en bille i delgruppen (underfamilien) blærebiller i familiegruppen børstebiller, som har oppblåsbare blærer nær forhjørnene av brystskjoldet (pronotum) og på sidene av bakkroppen. Den er registret i Norge.
Utseende
Kroppen er 5-7 millimeter lang. Hodet og brystskjoldet hos de nordiske artene har ganske lange oppstående hår. Brystskjoldet (pronotum) har, på hver side, kun en antydning til rød farge på framhjørnene. Blant de nordiske artene er den er ganske lik Cordylepherus viridis, men skiller seg fra denne ved at antennens tredje ledd (fra hodet) er synlig kortere enn det fjerde leddet. Antennene er festet like foran fasettøynene, de har elleve ledd. Noen hanner har noen særpregede rotledd på antennen. Dekkvingene hos de nordiske artene har mørk oppstående behåring sammen med en finere liggende behåring. Dekkvingene slutter ved sidekanten og mangler en innoverbøyd fortsettels litt inn under bakkroppen. Beina er ganske slanke, alle føtter har fem ledd.
Levevis
Malachius bipustulatus tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Vestavind (album)
Vestavind er det 18. albumet av og med Hanne Krogh, utgitt i 1998. Hanne Krogh hadde alltid vært interessert i utvandringen til Amerika, og spesielt mytene mellom Irland, Norge og Amerika, og dette albumet ble laget rundt dette temaet. Platen ble godt mottatt og solgte godt. Hanne Krogh sto også selv for en god del av oversettelsene samt de norske tekstene på platen.
Polsk Hamlet – portrett av Aleksander Wielopolski
Polsk Hamlet – portrett av Aleksander Wielopolski (polsk: Hamlet polski - Portret Aleksandra Wielopolskiego) er et maleri fra 1903 av den polske symbolist Jacek Malczewski (1854–1929).
Beskrivelse
Bildet viser amatørmaleren Aleksander Wielopolski (1861–1914), hvis bestefar med samme navn, var en forhatt person i Polen pga. sin inndirekte medvirken til Januaroppstanden i 1863. Hovedpersonen bærer et patronbelte armert med malertuber og har en prestekravelignende blomst i hånden. Han er omgitt av to allegoriske representasjoner av Polen: Ved hans venstre side ses en eldre lenket kvinne, ved hans høyre en yngre kvinne som forsøker å frigjøre seg; – hva skal han velge?
Maleriet symboliserer det dilemma som innbyggerne i det delte Polen skulle forholde seg til: Ville det være best å opprettholde status quo, eller å søke friheten gjennom opprør – også selv om alle tidligere forsøk hadde ført til nederlag og ny undertrykkelse?
Bildet tilhører Nasjonalmuseet i Warszawa.
Blackbreen
Blackbreen er en 3 km lang og 2 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Adventdalen og Isfjorden i det nordlige Nordenskiöld Land. Isbreen ligger ved Telgefjellet (921 m), Stäket (1030 m) og Knorringfjellet (948 m) i fjellmassivet nordøst for Longyearbyen. Blackbreen fører foran seg drøyt 500 meter med morenemasser ned mot Tobredalen som munner rett ut i De Geerdalen som igjen går nord til Isfjorden.
Blackbreen har sitt navn etter amerikaneren David Black, som var gruvebestyrer for Spitsbergen Coal and Trading Co. fra 1904 til 1906 eller 1907.
Eline Dalland
Eline Dalland (født 15. mars 1968 i Oslo) er en norsk journalist og kommunikasjonsrådgiver. Fra 2017 til 2021 var hun kommunikasjonsdirektør i Stiftelsen Norsk Luftambulanse, hvor hun fra før var ansatt som forskningsjournalist, redaktør og senior kommunikasjonsrådgiver fra 2013. Hun var 2010-12 redaktør for programmet Puls i NRK, hvor hun før dette var helsejournalist fra 2007. Før dette var Dalland journalist i TV2-nyhetene i perioden 1995–97, og deretter journalist i VG fra 1997 til 2007.
Som redaktør i Puls var Dalland ansvarlig for innføringen av konseptserien To buksestørrelser ned i 2011.
Hun er utdannet cand. mag ved Universitetet i Bergen, inkludert journalistikk fra Høgskulen i Volda.
Pelecinidae
Pelecinidae er en gruppe som hører til blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. Det er en ganske artsfattig gruppe som bare omfatter tre beskrevne, nålevende arter. Alle de nålevende artene blir plassert i slekten Pelecinus, men det er også beskrevet seks slekter med fossile arter. Mens de nålevende artene bare finnes i Amerika, stammer alle de kjente, fossile artene fra Øst-Asia. Den store og spektakulære Pelecinus polyturator er nokså vanlig i Nord-Amerika.
Utseende
Store, lange og slanke, gjerne svarte snyltevepser. Hunnen av Pelecinus polyturator er opptil 7 cm lang, slik skiller den seg klart fra de aller fleste andre Proctotrupoidea som er ganske småvokste. Antennene er trådformede, lange og tynne, hodet rundt med forholdsvis små, ovale fasettøyne. Forkroppen (thorax) er slank, beina middels lange. Bakleggene er tykke og kølleformede, føttene (tarsene) derimot ganske tynne. Vingene er klare med velutviklet årenett og tydelig vingemerke (pterostigma). Bakkroppen er sterkt forlenget og når langt bakenfor vingene, nærmest som et langt rør – i så måte ligner de på familien Monomachidae.
Levevis
Hunnen bruker sin svært lange bakkropp til å nå ned for å legge egg på larver av skarabider (Scarabaeidae) i slekten Phyllophaga som lever nede i bakken.
Gamvikfjorden
Gamvikfjorden er en fjord på Sørøya i Hammerfest kommune i Finnmark. Fjorden strekker seg 9,5 kilometer sørover til Indre Bastafjord i enden av Bastafjorden.
Fjorden har innløp mellom Finnfjordskjeret i vest og Tarhalsen i øst. Vest for Finnfjordskjeret ligger Finnfjorden. Gamvikskjera ligger midt i fjorden ved innløpet. Fiskeværet Gamvik ligger på østsiden av fjorden og litt lenger inne finner en Finnvik. Like vest for Finnvik danner Bastafjorden den innerste delen av Gamvikfjorden. Dette er den dypeste delen av fjorden på 60 meter.
Lucas County
Lucas County er navnet på to fylker i USA:
Pärsti kommune
Pärsti kommune er en tidligere landkommune i Viljandi fylke i Estland. Kommunen hadde cirka 3 900 innbyggere og et areal på 210 km². Kommunen lå omtrent midt i fylket.
Högland (Dorotea kommune)
Högland er et lite tettsted i Dorotea kommun, Västerbottens län i Sverige.
Avlyttingen
Avlyttingen (originaltittel: The Conversation) er en amerikansk film fra 1974 i sjangeren drama-, krim og mystery regissert av Francis Ford Coppola. Hovedrollen spilles av Gene Hackman.
Handling
Harry Caul er en profesjonell overvåker som tar på seg alle slags jobber. Hans filosofi er enkel: Jeg samler bare informasjon, hva kundene gjør med den er ikke min sak. Problemene tårner seg imidlertid opp da han skal overvåke en utro kone og hennes elsker. Når Harry skal legge frem bevisene på ektemannens kontor, forsøker hans assistent å ta hånd om dem. Harry vegrer seg for å levere fra seg noe, og plutselig innser han at han er i besittelse av bevis på langt alvorligere ting enn utenomekteskapelige affærer. Samtidig begynner han å få mareritt om mennesker som myrdes på grunn av ham, og etterhvert får han følelsen av selv å være overvåket.
Om filmen
Filmen ble tildelt Gullpalmen ved Filmfestivalen i Cannes i 1975. Den ble også nominert til tre Oscar-priser.
I thrilleren Enemy of the State, fra 1998, spiller Gene Hackman en birolle som en aldrende sikkerhetsekspert som er kritisk til myndighetene. Mange mener at denne karakteren er en aldrende og visere utgave av Harry Caul.
I rollene
(Utvalg)
Minka Czóbel
Minka Czóbel eller Vilma Czóbel (født 8. juni 1855 i Anarcspuszta, død 17. januar 1947 samme sted) var en ungarsk poet, forfatter og oversetter fra fransk, tysk og engelsk.
Vivi Haug
Eva Margrethe Haug, kjent som Vivi Haug (1936–2014) var en norsk skuespiller som i hovedsak befattet seg med revyer. Hun er kjent fra rollen som en særdeles pratsom dame i en serie reklamefilmer for avisa Verdens Gang i 2006. Hun ble etter reklamen omtalt som «Norges mest populære skravlekjærring» og «VG-dama».
Minka Czóbel
Bakgrunn og virke
Minka vokste opp i et slott i Anarcs Szabolcs, hvor hun ble holdt isolert fra jevnaldrende. Hennes foreldre var Éve (Eveline) Vay de Vaja (1828–1908) og Imre Czóbel (1819–1906). Hun hadde to eldre søsken, István (1847–1932) og Emma (1852–1949).
Vivi Haug
Navn
Foreldrene til Haug hadde tenkt å gi hennet navnet Vivi ved dåpen, men da de møtte opp i kirken til dåpen fikk de vite at det navnet ikke ble akseptert, og i all hast ble navnet gjort om til Eva Margrethe. Hun var fra barndommen av kjent og tiltalt som Vivi, og brukte døpenavnet kun når hun skulle signere offentlige dokumenter.
Minka Czóbel
Bakgrunn og virke
Oppmuntret av svigerinnens bror, kunstmaleren László Mednyánszky (1852–1919), begynte hun å skrive dikt. For sin første poesisamling Nyírfalombok (= Bjørketrær), utgitt i 1890, mottok hun svært positiv kritikk. Hun var også blant de første i Ungarn som tok i bruk de franske szabadversene.
Ted Richards
Ted Richards (født 20. oktober 1946 i Ft. Bragg i Nord-Carolina) er en amerikansk webdesigner, programmer, illustratør, og tidligere undergrunnstegner. Han var en del av kollektivet Air Pirates, «Luftpiratene», som ble sakssøkt av Walt Disney Company i 1971. Siden 1980 har han vært involvert i databransjen, først for Atari computers, siden som kreativ leder for interaktive systemer og webdesign.