cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grimstad Adressetidende
Eierforhold
Frem til 1911 var avisen privateid. I 1911 ble det dannet et familieaksjeselskap, med Heinrich Rosenkilde som disponent. Heinrich Rosenkilde overtok den så til eie. I 1919 ble både avisen og trykkeriet overdratt til firmaet «A/S Grimstad Adressetidende». Agderposten overtok som hovedaksjonær i 1986 og har siden 2006 vært nær eneaksjonær med 96,5 prosent av aksjene.
Siden 1991 har Rune Bjørn Hansen vært disponent og således daglig leder av bedriften.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Burundis riksvåpen
Burundis riksvåpen består av et rødt skjold med et løvehode, bak skjoldet tre korslagde tradisjonelle afrikanske spyd. Under skjoldet et bånd med landets valgspråk på fransk: Unité, Travail, Progrès «Enighet, Arbeide, Fremskritt».
Richard Clayderman
Richard Clayderman (født Philippe Pagès 28. desember 1953 i Paris) er en fransk pianist som har utgitt en lang rekke album. Disse inkluderer originalkomposisjoner av Paul de Senneville og Olivier Toussaint, og instrumentale tolkninger av popmusikk, filmmusikk og folkemusikk, samt moderne instrumentale tolkninger av populær klassisk musikk.
Oppvekst og utdannelse
Hans far som var pianolærer ga ham de første pianotimer i veldig ung alder. Det blir sagt at han i seksårsalderen kunne lese noter langt bedre enn han kunne lese fransk.
I en alder av tolv år startet han på musikkonservatoriet, hvor han seksten år gammel vant den øverste pris i kategori piano. Han ble da forespeilet en lovende karriere som klassisk pianist. Like etter dette gav han opp de klassiske øvelsene og gikk over til moderne musikk, da hans far på denne tiden var syk og ute av stand til å finansiere de videre studiene. For å tjene til livets opphold startet han å jobbe som akkompagnist og studiomusiker.
Ballade pour Adeline
I 1976 ble han invitert av Olivier Toussaint, en fransk plateprodusent, og hans partner Paul de Senneville, til å spille inn en rolig pianoballade. Paul de Senneville hadde komponert denne balladen som en hyllest til sin nyfødte datter Adeline. Den 23 år gamle Pagès gjennomgikk audition sammen med 20 andre pianister. De likte hans spesielle og myke «touch» på tangentene kombinert med hans utstråling og personlighet, og det endte med at han fikk jobben.
Philippe endret da sitt kunstnernavn til Richard Clayderman (han tok sin oldemors etternavn for å unngå feil uttalelse av hans egentlige navn utenfor Frankrike), og singelen slo gjennom med en gang. Ballade pour Adeline solgte 22 millioner eksemplarer i 38 land.
Suksess
Clayderman har spilt inn over 1,200 melodier, og har skapt en ny romantisk stil gjennom et repertoar som kombinerer eget materiale med klassikere og kjente poplåter. Han er en av verdens mestselgende artister gjennom alle tider med ca. 90 millioner solgte plater, deriblant 267 gull- og 70 platinaplater.
Claydermans musikk har blitt meget populær i Øst-Asia, i land som for eksempel Japan, Taiwan og Kina. Noen kinesiske musikklærere har definert en sammenheng mellom populariteten av hans musikk i Kina til økningen i antall pianoelever siden 1980-tallet. Ifølge boken Last Chance to See av Douglas Adams, utgitt 1990, var Clayderman den mest spilte artisten i Kina på denne tiden.
I 1984 ble det på Waldorf Astoria Hotel i New York arrangert en musikalsk feiring, og USAs førstedame Nancy Reagan ga ham tittelen The Prince of Romance («romantikkens fyrste»).
Mads Ahlsen
Mads Andreas Ahlsen (født 22. juli 1977) er en norsk tidligere fotballdommer fra Navestad som representerer Hafslund Idrettsforening. Han begynte å dømme i 1994 og var aktiv som dommer i Adeccoligaen fra 2007 til 2015.
Einar Edwin
Edwin markerte flere ganger sitt liberalteologiske standpunkt, blant annet gjennom flere bøker, og i sin støtte til biskop Kristian Schjelderup i Helvetesdebatten.
Einar Edwin er også kjent for sitatene:
Joseph Shen Bin
Joseph Shen Bin (kinesisk: 沈斌, pinyin: Shěn Bīn; født i februar i 1970 i Qidong i byprefekturet Nantong i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk katolsk biskop i Folkerepublikken Kina. Han ble i 2010r biskop av Haimen i provinsen Jiangsu på Kinas østkyst, ved floden Chang Jiangs munning. Bispedømmet kalles også gjerne Nantong. Han var den kinesiske regjerings valg til å overta bispedømmet Shanghai den 4. april 2023; bispedømmet Shanghai har de facto vært uten biskop siden første del av 2010-årene.
Prest
Biskop Shen stammer fra en katolsk familie. Han ble utdannet ved Det nasjonale presteseminar i Beijing og ble presteviet i 1996. Han arbeidet i menighetssjelesorg til han i 2002 ble knyttet til bispedømmet Haimens administrasjon i 2002. Han ble utnevnt til generalvikar i 1999.
Biskop av Haimen
Han ble bispeviet 21. april 2010 med både pavelig mandat og regjeringsgodkjennelse i Den Gode Hyrdes domkirke i Nantong i provinsen Jiangsu.
Hovedcelebrant og hovedordinerende var biskop John Fang Xingyao av Linyi i Shandong, som ble assistert av biskopene Francis Lu Xinping av (erke)bispedømmet Nanjing og Joseph Xu Honggen av Suzhou. Koadjutorbiskop John Wang Renlei av Xuzhou, også i Jiangsu, koncelebrerte ordinasjonsmessen. Alle de nevnte var anerkjente av Vatikanet, med unntak av biskop Wang, som ble ordinert uten pavelig mandat i 2006.
Haimens forrige biskop var Matthew Yu Chengcai, som ikke var anerkjent av Den hellige stol, og som døde i en alder av 89 år i 2006.
Bispedømmet hadde i 2010 ca 30.000 katolikker – for det meste bønder og arbeidere -, betjent av ni prester og 21 ordenssøstre. Det hadde da tre seminarister.
Haimen var et av de første kinesiske apostoliske vikariater som fikk kinesisk ledelse, og dets første biskop, Simon Zhu Kaimin, var i den første puljen på seks kinesiske biskoper som ble ordinert av pave Pius XI i Peterskirken i 1926.
Biskop Joseph Shen Bin ble i 2017 visepresident av Den kinesiske patriotiske katolske forening, som ble opprettet av Folkerepublikken Kinas kommunistiske styringsorgan Statsadministrasjonen for religiøse anliggender.
Biskop Shen ble senere leder av Rådet for kinesiske biskoper, et organ som ikke er anerkjent av Den hellige stol, og er knyttet til det kinesiske kommunistparti. Fra mars 2023 måned har han også vært blant de 11 katolske representanter - og blant visepresidentene - for Det kinesiske folks politisk rådgivende konferanse, som sammen med Den nasjonale folkekongressen (som er langt viktigere) blir bedt om å formalisere beslutninger som allerede er tatt av president Xi Jinping og partiledelsen.
Regjeringsinnsatt biskop av Shanghai
Den 4. april 2023 ble han, øyensynlig uten pavelig mandat, innsatt som biskop av Shanghai.
Pave Frans approberte utnevnelsen den 15. juli 2023.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Hispania Baetica
Hispania Baetica var en av tre romerske provinser i Hispania, dagens Iberia. Hispania Baetica grenset i vest til Lusitania (dagens Portugal) og i nordøst til Hispania Tarraconensis. Baetica ble gitt navnet Andalucía av maurerne på 700-tallet.
Iberisk Baetica
Før romerne var det fjellrike området som skulle bli Baetica, okkupert av flere iberiske stammegrupper. Keltisk innflytelse var ikke så sterk som den var i det keltiberiske nord. Ifølge geografen Klaudios Ptolemaios var de innfødte mektige turdetani i dalen Guadalquivir i vest som grenset til Lusitania og de delvis helleniserte turduli med deres by Baelon i innlandet bak fønikernes handelskolonier, viss puniske innbyggere Ptolemaios kalte «bastetani» som okkuperte Almería og de fjellrike Granada-regionene. Mot sørøst spredte punisk innflytelse seg fra de karthagenske byene ved kysten: Ny Karthago (romersk Cartago Nova), dagens Cartagena, Abdera og Málaga.
Noen av de iberiske byene beholdt sitt før-indoeuropeiske navn i Baetica gjennom romertiden. Granada ble kalt Eliberri, Illiberis og Illiber av romerne. På baskisk betyr «irr-berri» eller «ili-berri» fremdeles «ny landsby».
Romersk Baetica
I den sørlige delen av Den iberiske halvøy var det fruktbare jordbruksomåder som eksporterte vin, olivenolje og rørt fiskesaus kalt garum som var viktige i kosten ved Middelhavet. Områdets produkter var del av handelsøkonomien i det vestlige Middelhavet selv før det ble underlagt Roma i 206 f.Kr. Etter beseiringen av Karthago i den andre punerkrig, som fant sin casus belli på kysten i Baetica ved Saguntum, ble Hispania betydelig romerisert i løpet av det 2. århundre f.Kr. etter et innledende opprør som ble satt i gang av turdedaniene i 197 f.Kr. De sentrale og nordøstlige keltibererne fulgte snart etter. Marcus Porcius Cato ble konsul i 195 f.Kr. og fikk kommandoen av hele halvøya for å slå ned opprøret i nordøst og nedre Ebro-dalen. Han marsjerte sørover og slo ned turdanienes opprør. Cato returnerte til Roma i 194 f.Kr. og etterlot to praetorer med kommandoen over de to iberiske provinsene.
Sent i den romerske republikk forble Hispania delt på samme måte som Gallia i en «nær» og en «fjern» provins, slik det ble opplevd i marsjer over land fra Gallia: Hispania Citerior (Ebro-regionen) og Ulterior (Guadalquivir-regionen). Slagene i Hispania i det 1. århundre f.Kr. var hovedsakelig begrenset til de nordlige områdene.
I reorganiseringen av riket i 14 f.Kr., da Hispania ble omgjort til tre provinser, ble Baetica styrt av en prokonsul som tidligere hadde vært praetor. Lykken smilte mot det rike Baetica, og en dynamisk, oppadgående sosial og økonomisk middelklasse utviklet seg der som absorberte frisatte slaver og som var den rike eliten tallmessig overlegne. Provinsen ble så sikker at det ikke trengtes en permanent stasjonert romersk legion der. Legio VII Gemina ble permanent stasjonert i nord, i Hispania Terraconsensis.
Ariane Ehrat
Ariane Ehrat (født 17. februar 1961 i Schaffhausen) er en tidligere sveitsisk alpinist.
Reinhornheia tunnel
Reinhornheia tunnel er en tunnel på fylkesvei 813 i Beiarn kommune i Nordland. Tunnelen går gjennom Reinhornheia på Beiarfjellet mellom Misværdalen og Beiardalen. Tunnelen er 478 meter lang. Den og veien over fjellet ble åpnet i juli 1966. Veien ga Beiarn fergefri veiforbindelse med omverdenen.
Hispania Baetica
Romersk Baetica
Hispania Baetica ble delt inn i fire conventus som var territoriale juridiske inndelinger hvor de viktigste mennene møttes i hovedsentre på bestemte tider av året under oppsyn av prokonsulen, for å se på administreringen av loven: conventus Gaditanus (av Gades, bedre kjent som Cádiz), Cordubensis (av Cordoba), Astigitanus (av Astigi, bedre kjent som Écija) og Hispalensis (av Hispalis, bedre kjent som Sevilla). Ettersom landsbyene ble permanente seter for disse domstolene under det sene Romerriket, ble conventiene erstattet av corpus juris civilis og begrepet conventus ble sist gitt til visse enheter av romerske borgere som levde i en provins som dannet en slags korporasjon, og representerte det romerske folket i deres distrikter som en slags middelklasse. Det var fra disse at prokonsuler vanligsvis fant sine assistenter. Til tross for noe sosial uro, som da Septimius Severus henrettet et antall ledende baeticere, inkludert kvinner, forble eliten i Baetica en stabil klasse i århundrer.
Reinhornheia tunnel
I 2005/06 fikk tunnelen nye betongportaler, og veien over fjellet ble utbedret.
Hispania Baetica
Romersk Baetica
Columella, som skrev en avhandling på tolv bind om alle sider ved romersk landbruk, og kunne vindyrking, kom fra Baetica. De store oliven-plantasjene i Baetica sendte olivenolje fra kysthavnene over sjøen for å forsyne romerske legioner i Germania. Amforaer fra Baetica er funnet over alt i det vestlige Romerriket. Det var for å holde de romerske legionene forsynt gjennom sjøruter at riket trengte å kontrollere de fjerne kystene til Lusitania og den nordlige atlanterhavskysten i Hispania.
Reinhornheia tunnel
Høyeste tillate kjøretøyhøyde er 4,20 m nordover og 4,00 m sørover.
Mikrobank
Mikrobank er en betegnelse på små banker, særlig i utviklingsland, som gir lån og tar imot innskudd fra fattige mennesker som ellers er stengt ute fra selv de enkleste finansielle markedene. Utlånene blir ofte betegnet som mikrokreditt eller mikrolån og innskuddene som mikroinnskudd.
Mikrobanker har mange fellestrekk med sparebanker.
Hispania Baetica
Vestgotisk Baetica
Baetica var rikt og svært romerisert. Dette var faktum som keiser Vespasian belønnet da han gav Ius Latii som utvidet rettighetene til romersk borgerskap for innbyggerne i Hispania, en ære som sikret lojaliteten til eliten i Baetica og dens middelklasse. De romerske keiserne Trajan, den første keiseren som var fra en provins, og Hadrian kom fra Baetica. Baetica var romersk frem til den korte invasjonen til vandalene og alanerne passerte gjennom provinsen i det 5. århundre, fulgt av det mer permanente kongedømmet til vestgoterne.
Provinsen utgjorde en del av eksarket Afrika og ble tilsluttet Mauretania Tingitana etter Belisarius sin gjenerobring av Africa. De katolske biskopene i Baetica, som hadde solid støtte i den lokale befolkningen, klarte å konvertere den arianske vestgotiske kongen Reccared I og hans adelsmenn.
På 700-tallet etablerte de muslimske berberne («maurere» fra Nord-Afrika) kalifatet Córdoba ved å erobre Baetica. De kalte regionen «al-Andalus». Regionens videre historie ligger under dette navnet.
Chongchuan
Chongchuan (kinesisk: 崇川区; pinyin: Chóngchuān Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Nantong i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Chongchuan har et areal på 215 km² og teller ca. 670 000 innbyggere (2004).
Dag Vidar Hafsås
Dag Vidar Hafsås (født 26. juni 1973) er en norsk fotballdommer som representerer Kolstad Fotball. Han begynte å dømme i 2001 og har vært dommer i Adeccoligaen siden 2005. Han debuterte som dommer i Tippeligaen i siste serierunde i 2008, og ble oppnevnt til Tippeligadommer foran 2009-sesongen
I desember 2010 ble Hafsås oppnevnt som FIFA-dommer.
Hafsås spilte selv for Kolstad Idrettslag i 2. divisjon, ofte som ving i et 4-3-3-system.
The Battle of Olympus
The Battle of Olympus er et side-scrolling eventyrspill i 2D, satt i oldtidens Hellas, hvor man styrer en ung gresk helt som skal kapre tilbake sin frarøvede kjæreste, Helene, fra klørne til guden Hades. Det ble utgitt i 1988 i Japan, i 1989 i USA og i 1990 i Europa, på Nintendo Entertainment System, og ble godt tatt i mot. Det deler flere fellestrekk med det veldig populære Zelda II: The Adventure of Link.
Handling
Orpheus, som bor i Arcadias skoger i det midtre Hellas, får vite at kjæresten hans, Helene, er bitt av en giftig slange og tatt med ned til underverdenen, og det er opp til ham å redde henne. Handlingen i spillet deler flere trekk med gresk mytologi, og skjebnen til Orfeus og Eurydike. Eventyrene som Orpheus må igjennom ligner veldig på de som Herakles og Perseus må igjennom i sine eventyr i de greske historiebøkene.
Geografi
Spillets geografi tar ganske nøye for seg beliggenheter til realistiske steder og byer som lå på de punkter som er avmerket på spillets in-game kart, som for eksempel landsbyen Elis, hvor Helene kommer fra, lå i Arkadia-området i Hellas før, men er nå kun et minne. De åtte områdene i spillet man kan besøke er Arkadia, Attika, Argolida, Peloponnes, Lakonia, Kreta, Frygia og tilslutt Phthia, et kaldt fjellområde som ligger nord i Thessalia-området.
National Memorial Arboretum
National Memorial Arboretum er et arboret i Staffordshire i England som ble anlagt i 2000 av The Royal British Legion. Arboretet inneholder en rekke minnesmerker for de britiske væpnede styrker.
Nord/Sprint Idrettslag
Nord/Sprint Idrettslag (stiftet 10. september 1979) er et idrettslag på Holmstad i Sortland kommune i Nordland. Idrettslaget har avdelinger for fotball, volleyball, svømming og gang- og turmarsj.
Fotball
En periode hadde Nord/Sprint seniorlag i fotball for menn, men i dag er fotballaktiviteten kun på aldersbestemt nivå. Draktfargene til fotballaget er svart- og rødstripete skjorte, svart bukse og strømper.
Nathalie Bouvier
Nathalie Bouvier (født 31. august 1969 i Les Rousses) er en tidligere fransk alpinist.
I november 1989 vant hun verdenscuprennet i storslalåm i Park City fra startnummer 40. Denne seieren ble karrierens eneste pallplassering, selv om hun gjentatte ganger plasserte seg blant de 10 beste i utfor, storslalåm og Super-G.
Samuel Thomassen
Samuel Thomassen (født 19. juli 1886 i Verdal, død 11. februar 1962 i Levanger) var en norsk kjøpmann og politiker (V) som var Levanger bys ordfører i 1928 og 1934.
Liv og virke
Han var først handelsbetjent, og startet sin egen handelsforretning i Levanger i en alder av 19 år, i bygården hvor hans far også hadde drevet handel. Den såkalte Thomassen-gården i Levanger ble reist umiddelbart etter bybrannen i 1897, og står fortsatt. Herfra drev han handel i «konfeksjon, manufaktur, skotøy, stentøy, mel og kolonial».
Thomassen hadde en rekke andre interesser i næringslivet og offentlige verv. Han var formann i Levanger og omegns kjøpmannsforening. Han var formann i direksjonen (styret) i Levanger og Omegns Kreditbank, som avløste Privatbanken, fra 1928 og frem til den ble kjøpt av Forretningsbanken i 1949. Han var innvalgt i Levanger bystyre fra 1923, i årene 1928 og 1934 som byens ordfører. Han var også formann i havnestyret fra 1926 til 1940 og formann i overligningsnemnden.
Egil A. Egebakken
Egil Arne Egebakken (født 18. januar 1943 i Egersund) er en norsk autodidakt billedkunstner.
Egebakken vokste opp i Storgaten i Egersund. Han skulle egentlig blitt baker, men startet med maling som 10 år gammel på loftet i bakeriet. Til Oslo-området flyttet han i forbindelse med studier ved UiO. Han fullførte en cand.mag-grad og arbeidet som lærer ved Solvang ungdomsskole i Asker, inntil han ble billedkunstner på heltid i 1974. Mens han arbeidet ved ungdomsskolen var han i 1970-73 elev av maleren Herman Bendixen ved Asker Malerskole, nå kalt Fabrikken Asker Kunstfagskole. Denne skolen var Egebakken initiativtaker til og dessuten administrerende leder for i noen år.
Egebakken maler ofte landskapsbilder, der det skiftende lyset i naturen spiller en viktig rolle. Motivene henter han gjerne fra Asker, men også fra Jæren, Nord-Norge og Svalbard. Det er sjelden personer i bildene, «de ødelegger roen» ifølge kunstneren selv.
Flere kunstnerorganisasjoner har hatt glede av Egebakkens innsats. Han var leder for Akershus Bildende Kunstneres Forening i tre perioder, 1976-1979, 1979-1985 og 1987-1990, og i 1979 var han også Østlandsutstillingens førsteleder.
Egebakken er medlem av Norske Billedkunstere og Landsforeningen Norske Malere. I en tiårsperiode var han kunstanmelder for Asker og Bærums Budstikke. Han stod på kommunelisten til Venstre i Asker ved valget i 2011.
Egebakken er nå bosatt i Vollen i Asker.
Separatutstillinger
Egebakken hadde sin første separatutstilling i 1970. Listen inneholder et utvalg av separatutstillinger:
Kollektivutstillinger
Egebakken har deltatt på Statens Kunstutstilling (Høstutstillingen) ni ganger siden han debuterte der i 1972. Listen inneholder et utvalg av kollektivutstillinger:
Richard Brautigan
Richard Gary Brautigan (født 30. januar 1935, død i september 1984. Datoen er ukjent. ) er en amerikansk forfatter og dikter. Han er mest kjent for romanen Trout Fishing in America (Ørretfiske i Amerika, oversatt av Olav Angell). Brautigan har blitt kalt «den siste beatpoet».
Bakgrunn og virke
Brautigan ble født i Tacoma i Washington og vokste opp i Eugene i Oregon, sammen med sin mor. Foreldrene skilte seg da Brautigan var fem, og moren giftet seg på nytt syv ganger. Flere av stefedrene slo både ham og moren, noe Brautigan skrev om i flere dikt og romaner i oppveksten. I 1953 dro han hjemmefra og levde som omstreifer i to år til han ble arrestert for å ha kastet en stein på en politistasjon. I stedet for å bli fengslet ble han sendt til Oregon State Hospital, der han ble gitt diagnosen schizofren og behandlet med elektrokonvulsiv terapi. I 1956 dro han til San Francisco, California, der han skulle bo resten av livet. Der forsøkte han å etablere seg som forfatter, og delte ut diktene sine på gata. Hans første utgivelse var diktet The Return of the Rivers (1957), som ble fulgt opp av to diktsamlinger: The Galilee Hitch-Hiker (1958), og Lay the Marble Tea. (1959). På 1960-tallet ble Brautigan involvert i motkulturen som oppsto i byen, og opptrådte ofte med diktlesninger. Hans første roman, A Confederate General From Big Sur fikk ingen særlig oppmerksomhet, men da Trout Fishing In America kom i 1967 ble han berømmet som motkulturens fremste forfatter og oppnådde internasjonal anerkjennelse. På 1970-tallet forsøkte han seg i flere sjangre, men interessen for ham tapte seg, særlig i Amerika. Lawrence Ferlighetti var Brautigans forlegger i mange år. I 1968 og 1969 spilte Brautigan inn et album med diktlesninger på The Beatles' kortlivede plateselskap Zapple, som ble lagt ned før albumet ble utgitt. Det ble derimot utgitt i 1970 på et annet selskap.
Brautigans tekster karakteriseres av hans bemerkelsesverdige fantasi og humor. Hans overraskende metaforer gir selv prosaen poetiske kvaliteter. Man finner spor av zenbuddhisme, og dikt som hyller den franske poeten Charles Baudelaire.
John Åge Mjåland
John Åge Mjåland (født 4. juli 1968) er en norsk fotballdommer som representerer. Han begynte å dømme i 1994 og har vært dommer i Adeccoligaen siden 2005.
EM i turn for menn 1985
Det 16. europamesterskapet i turn for herrer ble arrangert i Oslo i Norge i 1985.
Aars
Aars er en by i Vesthimmerlands kommune med 7 328 innbyggere (2004). Før regionreformen 2007 var Aars administrasjonssenteret i Aars kommune.
Bø Blad
Bø Blad er en lokalavis som blir utgitt i Bø i Telemark.
Aars
Her ligger Vesthimmerlands Gymnasium, som var det første sognekommunale gymnasium da det åpnet i 1960. Mange kunstnere, især Per Kirkeby, har satt sitt preg på byen med forskjellige skulpturer og bygningsverk. Byen ligger i Region Nordjylland.
Bø Blad
Avisen ble grunnlagt i 1986 av tidligere stortingsrepresentant for Ap og SV, Arne Kielland. Avisen utgis på nynorsk, og kommer ut med 48 numre i året. Bø Blad er bl.a. kjent for sine lange overskrifter, og den humoristiske spalten «Lensmannsrunden».
Aars
Navnet stammer trolig fra det oldnorske-oldislandske ord árr eller ármadr – på oldengelsk ar, som på dansk betyr kongens ombudsmand eller jarl. Tidligere har Aars (også) betegnet Aarhus som når Ludvig Holberg lar Peder Paars – i skjemtediktet av samme navn – reise fra Kalundborg til Aars.
Bø Blad
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
Aars
Historie
Himmerland er i Romertidens land, men området har arkeologiske funn ved Tolstrup og Svendstrup fra 3200 f.Kr. En rekke gravfunn vitner om stor aktivitet i bronsealderen. I keltisk jernalder startet det såkalte kimbrertog – en storstilt folkevandring av kimbrerne sørover omkring 120 f.Kr, hvor kimbrere og teutonere herjet i Europa og slo Romerne i seks store slag inntil hærføreren Marius slo kimbrerne i Nord-Italia den 29. juli 101 f.Kr. her ble ifølge skriftlige kilder om lag 100 000 kimbrere drept.
Aars Kirke har en runesten fra vikingtiden. På stenen står følgende:
Toke skal ifølge sagnene være sønn av Gorm den gamle, Danmarks grunnlegger som er gravlagt i Jelling.
Navnet Aars fremstår første gang i 1345, i Repertorium Diplomaticum Regni Danici Mediævalis. Men stedet var ikke stort i middelalderen og renessansen, med kanskje 300 mennesker i hele sognet. I 1688 var kongen fremste godseier i sognet. Livegenskapet hemmet landbruksutviklingen, men landreformen 23. april 1781 ga mulighet for utskifting av jord og oppheving av adels- og landsbyforpliktelsene.
Dette medførte et oppsving fordi hver bonde tok mer økonomisk initiativ. Den store veksten kom særlig 1848-1901, med stor vekst i korneksporten og opphevelsen av laugsplikten i 1857. Nye hedeområder ble pløyet opp og dyrket. I 1875 bodde det 782 mennesker i Aars sogn. Jernbanen som åpnet 1893 og 1899 ga en enda større vekstimpuls, og nå startet for alvor industrialiseringen av områdets håndverk.
Fatle
Fatle er et slags trekantet tørkle som brukes som støtte for en skadd arm eller skulder, særlig innen førstehjelp. Hensikten er å hjelpe til med å holde armen eller skulderen mest mulig i ro. For samme formål brukes fatle også ved skader i en hånd.
Hertug av Marlborough
Hertug av Marlborough er en tittel i Englands høyadel. Den ble opprettet for John Churchill av dronning Anne i 1702. I historiske tekster vil hertugen av Marlborough nesten alltid være en referanse til ham.
Under Vilhelm III hadde Churchill blitt utnevnt til jarl av Marlborough. Hans kone var en av dronning Annes favoritter, og da han seiret over franskmennene i slaget ved Blindheim den 13. august 1704 belønnet dronningen ham ved å gi ham den kongelige herregården Woodstock, og ved å bygge, for egen regning, en ny herregård. Den fikk navnet Blenheim Palace etter slaget, på engelsk kjent som Battle of Blenheim, og sto ferdig i hertugens dødsår 1722. Blenheim Palace er fortsatt slektens sete.
Hertugen har følgende subsidiære titler, med opprettelsesår i parentes:
De senere hertugene er etterkommere av John Churchull, men ikke i mannlig linje. Han hadde ingen sønner, men gjennom et parlamentsvedtak ble det gitt tillatelse til at hans eldste datter kunne arve tittelen. En yngre datter, lady Anne Churchill, giftet seg med Charles Spencer, 3. jarl av Sunderland, og de senere hertugene stammer fra dem. Slekten hadde derfor opprinnelig navnet Spencer. Den femte hertugen søkte om å få ta navnet til den første, og hertugene har siden da hatt navnet Spencer-Churchill; de fleste av dem har foretrukket å bare bli tiltalt som Churchill.
Tittelen er den eneste hertugtittel i Det forente kongerike som fortsatt kan arves i kvinnelig linje. Den skiller seg fra lavere adelstitler som kan arves i kvinnelig ledd ved at den ikke følger regelen om at førstefødte sønn arver uansett om det er en eldre datter, men ligger nærmere lex Salica. Arverekkefølgen som er beskrevet i parlamentsvedtaket er:
Det er likevel tvilsomt om tittelen vil bli arvet i kvinnelig ledd i overskuelig fremtid, ettersom alle mannlige arvinger etter Anne Spencer, grevinne av Sutherland må bortfalle for at det skal skje. Etter dem ville jarlen av Jersey være neste arving, ettersom han er etterkommer i mannlig linje etter Anne Villiers, grevinne av Jersey, som var datter av Elizabeth Egerton, grevinne av Bridgwater, en yngre datter av den første hertugen.
Winston Churchill var sønnesønn av den syvende hertugen.
Tittelen jarl av Marlborough har også eksistert tidligere. Den ble opprettet for James Ley i 1626, men døde ut i 1679.
Jarler, første opprettelse
Opprettet 1626, døde ut 1679.
Jarler, andre opprettelse
Opprettet 1689, ble subsidiær tittel i 1702. Andre titler: Lord Churchill av Eyemouth, i fylket Berwick (Scotland 1682) og Baron Churchill av Sandridge, i fylket Hertford (England 1685)
Håvard Hakestad
Håvard Hakestad (født 1. juni 1973) er en norsk fotballdommer som representerer Trott Idrettslag på Stord. Av yrke er Hakestad lege.
Hakestad var aktiv i Adeccoligaen mellom 2007 og 2011.
Gangzha
Gangzha (kinesisk: 港闸区; pinyin: Gǎngzhá Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Nantong i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Gangzha har et areal på 134 km² og teller ca 180 000 innbyggere (2004).
Steve Ovett
Ovett ble europamester på 1500 meter i 1978, og tok nok en gang sølv på 800 meter, denne gang bak østtyskeren Olaf Beyer. Under OL 1980 i Moskva kronet han karrieren med gull på 800 meter, foran sin store rival og landsmann Sebastian Coe. På spesialdistansen 1500 meter måtte han imidlertid nøye seg med bronse bak Coe og østtyskeren Jürgen Straub. Rivaliseringen mellom Ovett og Coe var blant friidrettens største attraksjoner på slutten av 70- og begynnelsen av 80-tallet, men det var sjelden de møtte hverandre i samme løp. Det var forbeholdt de største anledningene.
Ovett forbedret fire verdensrekorder på 1500 m og en engelsk mil i perioden 1980 til 1983, i tillegg til å vinne Verdenscup-finalen på 1500 meter i 1981. I forberedelsene til 1982-sesongen skadet han seg stygt på et kirkerekkverk og var satt ute av spill den sesongen. Han gjorde comeback i VM 1983 med en skuffende fjerdeplass på 1500 m etter et svakt taktisk løp, men satte senere verdensrekord på distansen med 3.30,77. Det ble stående som hans beste tid i karrieren.
Sosial integrasjon
Sosial integrasjon er en sosial prosess som innenfor sosiologien defineres som «en prosess som fører til at ulike sosiale enheter (individer, grupper, kulturer, nasjoner) forenes», eller som «samhørigheten mellom samfunnsmedlemmene».
Steve Ovett
De senere år av karrieren sin satset Ovett på 5000 meter, og deltok i tre internasjonale mesterskap i 1986 og 1987. Den største suksessen på distansen opplevde han da han vant Samveldelekene i 1986.
Sosial integrasjon
Vertssamfunn
Et vertssamfunn er en generell populasjon (i utgangspunktet majoriteten) i et sosialt system. Det kan eksistere flere samfunn i en enkelt stat, og en snakker derfor om «samfunnet» som en helhet - ofte innenfor rammene av en stat. Når samfunn beveger seg fra homogenitet kan det oppstå subkulturer som opptrer i vertssamfunnet. Det blir gjerne først aktuelt å snakke om et vertssamfunn i en kontekst der det eksisterer subkulturer.
Dag-Roger Nebben
Dag-Roger Nebben (født 5. september 1980) er en norsk fotballdommer som representerer Åsa Idrettslag. Han har vært assistentdommer i Tippeligaen siden 2004, men han har vært autorisert dommer siden 1996. Han var assistentdommer i cupfinalen 2005 mellom Lillestrøm og Molde.
Per desember 2022 hadde Nebben vært assistentdommer i totalt 386 kamper i toppdivisjonen, noe som er rekord for en assistentdommer i Norge.
Drangedalsposten
Avisa blei stifta av bygdefolket i 1998 etter at Orkla kjøpte opp og deretter innfusjonerte Drangedal Blad i Kragerø Blad Vestmar. Papiravisa kommer ut hver torsdag, men finnes også i nettversjon.
Fungerende ansvarlig redaktør og daglig leder er for tiden (april 2021) Anita Mjelland.
Opplag
Tall fra Medie norge. Fra og med 2018 brukes tallene for siste halvår i oversikten her.
Mantilje
En mantilje eller mantilla ([], spansk for «lite dekke», etymologisk en diminutiv av manta, 'kappe') er en hodebekledning som i dag er best kjent som den kniplingsbroderte svarte eller hvite hodeduk (slørduk) som ble vanlig i Spania, Portugal og (det spanske) Sør-Italia på 16- og 1700-tallet og fant sin moderne form i Spania på 1800-tallet, da dronning Isabella II av Spania (1833-1868) gikk aktivt inn for dets alminnelige bruk.
Plagget er ofte å finne i portretter malt av malere som Diego Velázquez og Francisco Goya.
Historikk og bruk
Plaggets historie går tilbake til iberisk middelalder, og har utviklet seg derfra. I middelalderen var den et mer tildekkende plagg som også kunne dekke deler av ansiktet, halsen og skuldrene. Denne bruken, nemlig som del av innhyllingen av den kvinnelige ynde som ble ansett som nødvendig av anstandsgrunner, kan ikke plagget i sin senere utforming bidra særlig til. Den religiøse motivasjon kan med et nødskrik kanskje anses som å være ivaretatt.
For i religiøs forstand begrunnes kristen bruk av hodebekledning av kvinner med 1. Kor. 11,5-6.13: ''Men en kvinne som ber eller taler profetisk med utildekket hode, fører skam over sitt hode. Det er jo akkurat det samme som å være snauklipt. 6 Hvis en kvinne ikke vil ha noe på hodet, kan hun like godt klippe av seg håret! Men når det nå er en skam for en kvinne å klippe eller barbere av seg håret, da må hun ha noe på hodet. ... 13 Bedøm selv! Sømmer det seg for en kvinne å be til Gud uten noe på hodet?'' I eldre katolsk kirkerett kan man se en svak tilslutning i den kontekst at kvinner og menn anbefales å følge forskjellige regler for opptreden i kirken, for eksempel i den kodifiserte lovbok som kom i 1917 (bestemmelsen går primært på at kvinner og menn skal sitte atskilt, men viser til gamle skikker på området i sin alminnelighet – senere revisjon av kirkeloven har utelatt bestemmelsen). Mantiljen var en måte å imøtekomme dette på. Fra midten av 1700-tallet begynte man i Spania også å kalle et større plagg for mantilje; en lett kvinnekappe – og senere nærmest enhver ryggkappe av lett silkestoff. Bruken av manille gikk en del tilbake etter dronning Isabella IIs død. Dette kan særlig merkes i områder hvor den før var i temmelig utbredt bruk, som i Madrid og i Andalucía. Men den har overlevd særlig for spesielle anledninger.
I moderne tid brukes mantiljen av kvinner enten i enkelte festsammenhenger inklusive tyrefekting, eller kirkelige sammenhenger, som bryllup, begravelser, og i kirken eller ved opptog under Den stille uke. Den er også ansett som korrekt, særlig for besøkende av iberisk eller søramerikansk eller filippinsk bakgrunn, ved høytidelige kirkelige seremonier eller ved paveaudienser. Som plagg med paveaudienser er det også en god del i bruk også av besøkende uten tilknytning til den iberiske kulturkrets; for eksempel benyttet førstekvinne Laura Bush mantilje da hun møtte paven i 2006 under et offisielt besøk. (Men ikke Tysklands forbundskansler Angela Merkel.) Plaggets bruk ved møter med paven kan muligens tilskrives dronning Isabella IIs trendsetting. Er mantiljen svart, betyr det tradisjonelt i visse regioner av Spania at bæreren er gift; er den hvit, at hun er ugift. Ved kongeliges møter med paven gjelder imidlertid ikke dette: Kvinnelige katolske kongelige kan benytte seg av det kongelige såkalte Privilège du blanc, som tillater bruk av hvitt istedenfor svart i pavens nærvær.
Bruken blant kongelige har generelt holdt seg lenger enn blant folk flest. Dette gjelder forsåvidt ikke bare Spania. Også Nederlands prinsesse av Orange-Nassau, argentinsk- og katolskfødte Máxima Zorreguieta, benytter ofte mantilje.
Tidvis kan mantiljen bli holdt oppe av en peineta, det vil si festet til og drapert fra en høykam som rager opp fra bakhodet. Denne ornamentale kammen har sitt opphav i 1800-tallets moter. Den monteres slik at den tilfører kvinneskikkelsen ekstra høyde, og den anses også som praktisk for å holder orden på håroppsatser. Denne kombinasjonen av peineta og mantilla er et vanlig element i en del regionale folkedrakter særlig i Andalucía og i Comunitat Valenciana. Man ser ofte flamenco danserinner slik bekledd.
Mikrofinans
Mikrofinans er en samlebetegnelse på finansielle tjenester tilbudt til fattige mennesker, særlig i utviklingsland, som ellers er stengt ute fra finansielle markeder. Tradisjonelt har mikrofinans vært begrenset til institusjoner som tar imot mikroinnskudd og gir mikrokreditt eller mikrolån, gjerne betegnet som mikrobanker, men fordi disse ordningene har vært så vellykkede har man også begynt forsøk med mikroforsikring.
Mikrofinans kan sies å snu tradisjonell bankvirksomhet på hodet: Mens vanlige banker typisk låner ut penger til rike menn, er det typisk fattige kvinner som får lån gjennom mikrofinans. Og mens vanlige banker forlanger sikkerhet for eksempel i fast eiendom, baserer mikrofinans seg på tillit. Lån i ordinære banker krever mye papirarbeid, mikrofinans er tilgjengelig også for analfabeter.
Kvinnene er oftest i flertall blant fattige befolkningsgrupper, men likevel blir kvinnene både sosialt og økonomisk undertrykt. Samtidig viser det seg at kvinnene forvalter inntektene på en bedre måte for familien som helhet, enn mennene. Derfor er de fleste mikrofinansprosjektene til blant annet Strømmestiftelsen og Misjonsalliansen rettet mot kvinner.
Hyadene (gresk mytologi)
Hyadene (gammelgresk: Ὑάδες, «de regnfylte») er i gresk mytologi navnet på fem søstre av nymfer som frembragte regn. Ifølge en versjon av myten, var de døtre av titanen Atlas og havnymfen Pleione, og derfor også søstrene til Hyas og Pleiadene. Hyadene forekommer ikke i romersk mytologi; et tilnavn til Jupiter er likevel Pluvius, «han som kommer med regn».
Ifølge en versjon av myten fikk Pleione 12 døtre (pleiadene) med Atlas. Hva som skjedde med fem av disse pleiadene, er uklart. De kan ha dødd i sorg over at broren Hyas ble drept av et villdyr; en annen mulighet er at disse fem «pleiadene» var hyadene.
I en annen versjon av myten, er hyadene døtrene til Atlas og okenaiden Aethra, og at hyadene og pleiadene var halvsøstre. Ifølge en tredje versjon var hyadene døtrene til Okeanos og havnymfen Thetis.
Scopus
Scopus er en akademisk database for sammendrag, referanser og henvisninger for artikler i forskningstidsskrifter. Den dekker nær 18 000 titler fra mer enn 5 000 internasjonale utgivere, inkludert omtale av mer enn 16 500 tidsskrifter innenfor naturvitenskapelige, tekniske, medisinske og samfunnsvitenskapelige fag. Scopus er eid av Elsevier og er tilgjengelig over Internett til abonnenter. Søk i Scopus omfatter søk i vitenskapelige nettsider via Scirus, et annet produkt fra Elsevier, foruten også patentdatabaser.
Scopus tilbyr også utvidet informasjon om de vitenskapelige forfatterne, som siteringer (det vil si hvordan deres artikler er brukt i andres publikasjoner), om deres vitenskapelige publikasjoner og deres bibliografiske data, hvilke referanser de har brukt i deres arbeid, og antall ganger deres artikler er sitert i andres artikler. Er tidsskriftet dekket av Scopus, kan man gå videre inn på den enkelte artikkel.
Svein Konstali
Svein Konstali (født 1957 ) er en norsk næringsdrivende og tidligere politiker for KrF.
Konstali startet sin politiske karriere i KrFU og var leder for samme organisasjon i perioden 1986–1988. Han ble etter det leder i Akershus KrF og politisk rådgiver i Samferdselsdepartementet i Syse-regjeringen. Han ble innvalgt som vara på Stortinget for Krf Akershus 1993–1997.
Han forlot partipolitikken i midten av 1990-årene og ble i 1997 administrerende direktør i Postbankens eiendomsavdeling. Han fratrådte denne stillingen i 2001 for å starte og drive et vikarbyrå som spesialiserer seg på å formidle sykepleiere til helsevesenet.
Ny-Ålesund Science Managers Committee
Ny-Ålesund Science Managers Committee (forkortet NySMAC) ble etablert i 1994 for å fremme samarbeid og koordinering i forskningsmiljøet i Ny-Ålesund på Spitsbergen, Svalbard.
Sekretariatet til NySMAC er lokalisert i lokalene til Norsk Polarinstitutt i Longyearbyen og styreleder er Hajime Ito fra den japanske forskningsorganisasjonen National Institute of Polar Research.
Kragerø Blad Vestmar
Kragerø Blad Vestmar er en avis som blir utgitt i Kragerø i Telemark.
Avisen er et resultat av at de tidligere avisene Kragerø Blad (etablert i 1844) og Vestmar (etablert i 1867) ble slått sammen 1. januar 1998. Året etter, i 1999 ble også Drangedal Blad innfusjonert i Kragerø Blad Vestmar, noe som senere medførte etableringen av den konkurrerende Drangedalsposten i Drangedal.
Avisen eies av Amedia. Administrerende direktør og ansvarlig redaktør er Espen Solberg Nilsen.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Fastmerke
Et fastmerke, trigonometrisk punkt, er et varig merket punkt i marken som er innmålt med landmålingsinstrumenter for bruk ved kartkonstruksjoner og til landmålingsoppdrag. Til punktet er det knyttet et sett koordinatverdier (X, Y, Z – eller N, Ø, H) i et koordinatsystem.
Tradisjonelt har fastmerker vært benyttet i to ulike sammenhenger:
Norge har siden 1950 – 60-årene hatt et overordnet fastmerkenett (triangelpunkter) som Statens kartverk har ansvar for. Dette nettet har de enkelte kommunene, samt Statens vegvesen og Norges Statsbaner, fortettet med et nett av polygonpunkter. Nettet ble opprinnelig beregnet i NGO1948-koordinatsystem, men dette koordinatsystemet ble i 2009 erstattet av EUREF89.
Høydegrunnlaget i det norske fastmerkenettet var NN1954, en forkortelse for «Normal Null 1954». Denne standarden blir fra 2011 fram til 2016/-17 erstattet med NN2000, «Normal Null 2000», hvor alle målinger som benyttes er korrigert til år 2000. NN2000 er et felles høydesystem for Norge, Sverige og Finland. Framtidig landheving blir i NN2000 korrigert med beregninger gjort utfra en landhevingsmodell.
Enkelte kommuner (f.eks. Bergen kommune), har hatt sitt eget lokale koordinatsystem.
Det er merket og målt ca. 2 millioner fastmerker i Norge.
Utplassering av fastmerker er hjemlet i §41 i «Lov om eigedomsregistrering (matrikkellova)» av 17. juni 2005. Det kan etableres fastmerker og plasseres landmålingsinstrumenter på all offentlig eller privat grunn. Det er også adgang til å fjerne vegetasjon for å lage siktelinjer unntatt i hager og parker. Straffen for å ødelegge et fastmerke er ifølge §49 i matrikkellova bøter eller fengsel inntil 6 måneder.
Globale registre
Offentlige byråer som plasserer ut og vedlikeholder registre over fastmerker:
Sin City
Sin City er en film noir-inspirert tegneserie, laget av Frank Miller. Handlingen er lagt til byen Basin City, som er full av korrupsjon, kriminalitet og drap. Sin City består av seks lengre historier og flere kortere historier. Noen av Millers fortellinger ble i 2005 filmatisert i filmen Sin City, og filmen Sin City: A Dame to Kill For skal ha premiere i 2014.
Figurer
Noen av personene i Sin City er:
Sin City (The Hard Goodbye)
Ble først gitt ut i deler i Dark Horse Presents utgave #51-62 og i 5th Anniversary Special (juni 1991–juni 1992), under navnet Sin City, fikk først navnet The Hard Goodbye når den ble gitt ut i bokform, januar 1993.
Hovedpersonen er Marv som våkner opp på et hotell og finner ut at damen han nettopp hadde sex med, Goldie, har blitt myrdet mens han sov. Kort tid senere banker politiet på døra for å arrestere Marv, som skjønner at noen har betalt for å få ham tatt for mordet, og etter å ha flyktet fra politiet bestemmer han seg for å finne ut hvem som står bak og hevne drapet på den ene kvinnen som noensinne ville ha sex med ham.
A Dame to Kill For
Her møter vi fotografen Dwight McCarthy, som er på oppdrag for å hjelpe en dame med å finne ut om hennes mann er utro. Det ender med at han må redde den prostituerte Sally fra å bli skutt av denne mannen. Senere samme natt mottar Dwight en telefon fra eks-kjæresten Ava, som forlot ham til fordel for styrtrike Daminen Lord fire år tidligere. Dwight møter Ava, og hun forteller at hun har det forferdielig og at det er et helvete å leve med Damien. De blir avbrutt av Manute, en stor svart mann som jobber for Damien, han tar Ava med tilbake. Dwight får ikke sove den natten og bestemmer seg for å finne ut mer om Damien Lord.
The Babe Wore Red and Other Stories
Ble først utgitt i november 1994 og inneholder tre korte historier.
Silent Night
Silent Night ble gitt ut i november 1994. Det er en 15 siders historie om Marv, som skal redde en liten jente fra folk som holder henne fanget.
The Big Fat Kill
Den tredje lange historien ble gitt ut fra november 1994 til mars 1995. Hovedpersonen er Dwight, som her havner i problemer med Jackie-Boy, eks-kjæresten til Dwights kjæreste Shellie.
That Yellow Bastard
Den fjerde lange historien i Sin City serien, handler om politimannen John Hartigan, og ble gitt ut i seks deler fra februar 1996 til juli 1996. Her må Hartigan redde 11 år gamle Nancy Callahan fra å bli voldtatt av den pedofile Roark jr., sønnen til senator Roark.
Daddy's Little Girl
Daddy's Little Girl ble først gitt ut i A Decade of Dark Horse #1 (juli 1996) og senere gitt ut i Tales to Offend #1 (juli 1997), og i Booze, Broads, and Bullets. Johnny er forelsket i den mye yngre Amy. Amy forteller at faren hennes ikke vil godta det og får Johnny til å ta med seg en revolver for å ta livet av faren.
Lost, Lonely, & Lethal
Først utgitt desember 1996, inneholder tre korte historier:
Sex & Violence
Sex & Violence ble først gitt ut mars 1997 og inneholder to historier om Delia, som jobber som leiemorder.
Just Another Saturday Night
Først utgitt i Sin City #1/2, August 1997, gjennom et spesialtilbud og i begrenset opplag, gitt ut på nytt i oktober 1998. Handler om Marv som forfølger en guttegjeng med rikmannsungdommer som driver og setter fyr på uteliggere.
Family Values
Denne femte langhistorien i Sin City kom oktober 1997. Ulikt de fire andre historiene ble Family Values gitt ut som bok, hele historien på en gang og ikke i deler. Her driver Dwight og etterforsker hvem som er avsvarlig for et drap på et gangstermedlem.
Komsomolsk-na-Amure
Komsomolsk-na-Amure (russisk: Комсомо́льск-на-Аму́ре) er en by i Khabarovsk kraj i Russland. Den ligger på venstre bredd av elva Amur, rundt 356 km nordøst for Khabarovsk. Den ligger ved Bajkal-Amur-jernbanen. Innbyggertall: 281 035 (folketelling 2002); 315 325 (folketelling 1989).
På kinesisk kalles byen Gongqing Cheng (共青城), direkte oversatt «Komsomolbyen». Området lå opprinnelig under keiserriket Kina, men kom under russisk overhøyhet etter Aiguntraktaten i 1858.
Sin City
Booze, Broads, & Bullets
Dette er en samlebok, som inneholder alle Frank Millers korte Sin City-historier. Historien er i denne rekkefølgen:
Komsomolsk-na-Amure
Landsbyen Permskoje (russisk: Пе́рмское) ble opprettet i 1860 av innflyttede småbønder fra Perm gubernija. I 1932 ble det bygget tungindustrifabrikker på stedet, og landsbyen fikk bystatus, og navnet ble endret til Komsomolsk-na-Amure, ettersom den ble grunnlagt som industrielt senter av den kommunistiske ungdomsorganisasjonen Komsomol.
I løpet av 1900-tallet utviklet byen seg til et regionalt senter for industrier som metallurgi, maskinbygging, oljeraffinering og skipsbygging. Flyprodusenten Sukhoi har betydelige fabrikker i byen. Khurba flybase ligger sør for byen, og Dzemgi flybase ligger i nord.
Sin City
Nye historier
Frank Miller har bekreftet at han jobber med nye Sin City-historier til filmene, og at det vil bli gitt ut flere tegneserier.
Filmatisering
Enkelte av historiene i Sin City ble filmatisert i 2005. Spillefilmen ble regissert av Robert Rodríguez og Frank Miller selv, med Quentin Tarantino som «gjesteregissør», og baserte seg på tre av bøkene i tegneserien: «Sin City (The Hard Goodbye)»,«The Big Fat Kill» og «That Yellow Bastard». Hovedrollene ble spilt av Jessica Alba (Nancy), Rosario Dawson (Gail), Benicio del Toro (Jacke Boy), Jaime King (Goldie/Wendy), Brittany Murphy (Shelley), Clive Owen (Dwight), Mickey Rourke (Marv), Bruce Willis (Hartigan) og Elijah Wood (Kevin). For å bevare tegneseriens miljø og stemning ble hele filmen spilt inn med Green screen. På den måten kunne man i studio gjøre om filmen til svart-hvitt, for så å farvelegge enkelte elementer i filmen. Filmens åpningsscene samt epilog er basert på den kortere historien «The Customer is Always Right» fra «Babe Wore Red»-samlingen.
Den andre filmatiseringen av tegneserien skal bli sluppet til høsten 2014, og vil inneholde historien «A Dame to Kill For», som den er oppkalt etter. Filmen skal også skildre Nancys hevn over Roark-dynastiet, i tillegg til noen av de kortere historiene til Frank Miller, sannsynligvis «Blue Eyes», og kanskje andre historier om Delia.
No Leaf Clover
No Leaf Clover er en sang fra heavy metal-bandet Metallica.