cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pet Sematary Two
Sammendrag
Etter at hans mor Renee dør ved et uhell, flytter den 13 år gamle Jeff Matthews og hans far, Chase, til Ludlow, Maine - morens hjemby. De blir snart introdusert for lensmann i byen, Gus Gilbert, og hans ste-sønn, Drew - som Gus ubarmhjertig misbruker. Jeff får også problemer med byens mobber Clyde Parker, som forteller ham historier om Creed-familien og legenden om Miꞌkmaq-gravplassen. En natt skyter Gus og dreper Drews elskede hund Zowie, etter at hunden forstyrret ham under sex.
Drew ber Jeff hjelpe ham med å begrave hunden ved Miꞌkmaqs-gravplassen, for å se om ryktene er sanne om at denne gravplassen kan gjennoppreise de døde. Hunden kommer faktisk tilbake fra de døde, men den har forandret seg. Chase behandler Zowie etter skudd-såret - som nekter å gro. Enda mer bisart er det faktum at Zowie ikke har noen hjerte-rytme. Chase sender en prøve av Zowies blod til et laboratorium. Det viser seg at hundens celler er forandret og nå ligner mest på cellene til en død hund.
Gus angriper ste-sønnen hans i løpet av en fest. Men rett før han skal slå ned ste-sønnen sin, dukker Zowie opp. Hunden skader Gus dødelig, som guttene senere begraver ved den samme kirkegården. Gus kommer tilbake til livet. Han beveger seg nå på en merkelig måte, og snakker sjelden - men han behandler Drew mye bedre. Men over tid blir Gus stadig mer grov og sadistisk igjen. Han angriper moren til Drew seksuelt, og dreper kjæledyr-kaninene deres brutalt for å lage kveldsmat. Gus forsøker deretter å myrde Clyde, samtidig som Drew ser på. Før Gus forsøker deretter å angripe Jeff og hans far.
Gina Bass
Gina Bass (født 3. mai 1995 i Toubacouta ) er en Senegalfødt gambisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hennes fremste internasjonale meritt er bronse på 200 meter fra Afrikamesterskapet i friidrett 2016.
2011 - 2015
Bass deltok på 100 meter i Ungdoms-VM i friidrett 2011 i Lille, fikk 38. beste tid i forsøksheatet og gikk ikke videre til semifinalene.
I Panafrikanske leker 2015 deltok hun på 100 og 200 meter, og ble slått ut i semifinalen på begge distansene, med hhv. 11,97 og 24,13 sekunder.
2016
Bass fikk bronse på 200 meter i Afrikamesterskapet i friidrett 2016, bak Marie Josée Ta Lou og Alyssa Conley, med ny gambisk rekord på 22,92 sekunder. Hun deltok også på 100 meter, men ble slått ut i semifinalen, med tiende beste tid.
Hun representerte Gambia i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble utslått i forsøksheatet på 200 meter.
2017
I Islamic Solidarity Games 2017 i Baku vant hun 100 meter, med tiden 11,56, og hun fikk sølv på 200 meter, med tiden 23,15.
Den 25. mai satte hun ny gambisk rekord på 100 meter i Meeting Grand Prix IAAF de Dakar, med 11,43, og 20. juni forbedret hun denne i Meeting de Cergy i Frankrike, der hun løp på 11,36.
Hun representerer Gambia under VM i friidrett 2017, der hun deltok på 200 meter.
2021
Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter der hun ble utslått i semifinalen.
Halfdan Hertzberg
Halfdan Hertzberg (født 7. februar 1857 i Christiania, død 5. juli 1890 i Stavanger) var en norsk lege og billedhugger. Han praktiserte som lege etter å ha tatt embedseksamen i 1880. Han dyrket på samme tid sine kunstneriske interesser, men hadde ingen formell utdannelse.
Hertzberg debuterte med «Friheden» (gipsfigur) i 1884. To år senere stilte han ut «Plystrende gategutt» på Høstutstillingen og det er denne skulpturen han er kjent for i dag. Skulpturen har i mange år gått under navnet «Dagbla`gutten», kopier har vært brukt som tobakksreklame og en av dem står i Dagbladets redaksjon. Kopier av statuen er også laget som statuetter til utdelingen av Årets navn, kåret av Dagbladets lesere. I 1889 fikk Hertzberg Statens reisestipend for å utdanne seg til kunstner i utlandet, men han ble syk og måtte avbryte studiene. Han døde kort tid etter.
Ørjan Nilsen
Ørjan Nilsen (født 14. juni 1982 i Kirkenes) er en norsk musikkprodusent og dj innen trance-sjangeren. Hans debutalbum "In My Opinion" ble utgitt i 2011, og hans andre album "No Saint Out Of Me" ble utgitt i 2013. Hans diskografi inneholder samarbeid med artister som Armin van Buuren og Cosmic Gate blant flere.
Karriere
I 2008 utga han singelen "La Guitarra" som fikk karakter 4/5 i trance.nus anmeldelse og ble beskrevet som sterk og velprodusert, med gitarriff med nådeløs harmoni og house-inspirert synth.
Diskografi
Studioalbum
Singler
2006
2008
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
Gambia under Sommer-OL for ungdom 2010
Gambia deltok under Sommer-OL for ungdom 2010 fra 14. til 26. august 2010 i Singapore. Troppen bestod av fire utøvere.
Hólmar Örn Eyjólfsson
Hólmar Örn Eyjólfsson (født 6. august 1990) er en islandsk fotballspiller som spiller for Valur.
Hans far er den tidligere fotballspilleren Eyjólfur Sverrisson.
Rosenborg
11. august 2014 kom Eyjolfsson fra Bochum til Rosenborg på en ettårskontrakt.
30. januar 2015 skrev han under en treårskontrakt med Rosenborg.
I sesongen 2015 var han med å vinne både Tippeligaen og Cupfinalen.
I sesongen 2016 var han med å vinne både Tippeligaen og Cupfinalen.
Han spilte 93 offisielle kamper og scoret 5 mål for Rosenborg. 65 kamper og 4 mål i Tippeligaen, 14 kamper og 1 mål i kvalifisering til E-cup, 9 kamper i Cupen og 5 kamper i Europaligaen.
Maccabi Haifa
Den 23. desember 2016 skrev han under en avtale på 4,5 år for den israelske klubben Maccabi Haifa, der han fikk trøye nr 15. Han spilte 16 seriekamper, men scoret ingen mål, og Maccabi Haifa kom på sjetteplass i den israelske toppligaen, Ligat ha'Al, i sesongen 2016/17.
Tilbake til Rosenborg
Den 19. september 2020 skrev han under en kontrakt med Rosenborg ut 2023.
Valur
Den 11. februar 2022 ble han klar for Valur.
Landslaget
30. mars 2012 fikk han sin første landskamp for mot.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Alan Gowen
Alan Gowen (født 19. august 1947 i Hampstead i London, død 17. mai 1981) er en tidligere keyboardist innenfor sjangrene progressive rock og jazz-fusion. Han er videre kjent for sine arbeider med gruppene Gilgamesh og National Health.
Gowen startet sin musikalske karriere med White Mule i 1970 før han ble med i bandet Assagai i 1971. Han gikk videre derfra til å grunnlegge Sunship i 1972 sammen med trommeslageren Jamie Muir (også han fra Assagai) samt bassisten Laurie Baker. Dette bandet inkluderte også saksofonisten Lyn Dobson og Allan Holdsworth på gitar. Etter dette grunnla Gowen bandet Gilgamesh i 1973 hvor han startet å samarbeide med Hatfield and the North, noe som igjen ledet til oppstarten av National Health, med Hatfield and the Norths Dave Stewart i 1975. Gowen forlot for øvrig National Health to år senere i 1977.
I 1978 grunnla Gowan bandet Soft Heap sammen med saksofonisten Elton Dean, bassisten Hugh Hopper og trommeslageren Pip Pyle. Sistnevnte ble her erstattet av Dave Sheen, og dette bandet turnerte sommeren 1978 under navnet Soft Head. I samme år spilte Gowan også inn et studioalbum med Gilgamesh. Alan Gowen ble igjen medlem av National Health i 1979 samtidig som han også fortsatte å arbeide med Soft Heap i samme periode.
Utgivelsen Before a Word is Said (fra 1981), innspilt sammen med bassisten og vokalisten Richard Sinclair (fra Caravan, Hatfield and the North og Gilgamesh), gitaristen Phil Miller (fra National Health) og trommeslageren Trevor Tomkins (fra Gilgamesh), ble den siste utgivelsen Gowen spilte inn før han døde av leukemi den 17. mai 1981.
The Very Best of The Doors
The Very Best of The Doors er et samlealbum fra det amerikanske rockebandet The Doors, utgitt i USA i september 2001. Albumet har en noe annerledes sporliste enn enkelt-CD-utgaven av samlealbumet The Best of The Doors fra 2000, selv om coveret er nærmest identisk.
Balchens gate (Oslo)
Balchens gate (5–7) på Frogner i Oslo ble navngitt i 1901. Gaten går fra Gimleveien til Frederik Stangs gate. Det var opprinnelig to strekninger som ble sammenbundet ved gjennomslag i 1950.
Gata ble oppkalt i 1901 etter Fredrik Glad Balchen (1815–1899), døvelærer og leder av Christiania Døvstumme-Institut (Balchens skole, som i en lengre periode holdt til på Schafteløkken).
Walther von Brauchitsch
Walther von Brauchitsch (født 4. oktober 1881 i Berlin, død 18. oktober 1948 i Hamburg) var en tysk generalfeltmarskalk og øverstkommanderende for Wehrmachts landstyrker (hæren).
Under andre verdenskrig ledet Brauchitsch hærens militære operasjoner i Polen, Sovjetunionen og Frankrike. Han var uenig med Hitler i politiske og militære disposisjoner, men motarbeidet dem likevel ikke. Han ba imidlertid flere ganger i perioden 1939 til 1941 om å få tre tilbake. Brauchitsch ble utnevnt til generalfeltmarskalk i 1940. Han ble avsatt av Adolf Hitler etter nederlaget i slaget om Moskva i desember 1941.
Han ble anklaget for krigsforbrytelser etter krigen, men døde av lungebetennelse før rettsprosessen startet.
Bakgrunn
Brauchitsch nedstammet fra den schlesiske adelsslekten med samme navn. Han var det sjette av syv barn av den senere prøyssiske kavalerigeneral og direktør for det prøyssiske militærakademi Bernhard von Brauchitsch (1833–1910) og hans hustru Charlotte Sophie Auguste Bertha, født Gordon (1844–1906). Han var onkel til racerbilsjåføren Manfred von Brauchitsch. Han var svoger til Hans von Haeften, far til Hans Bernd von Haeften og Werner von Haeften, som begge deltok under attentatet mot Hitler i 1944. Hans søster Hedwig var forstander for det protestantiske diakonissemoderhus i Frankenstein. Hans bror var generalmajor Adolf von Brauchitsch (1875–1935).
Han gikk på Französisches Gymnasium i Berlin. I 1895 gikk kan inn i kadettkorpset i Berlin og tjenestegjorde som livpasje for keiserinne Auguste Viktoria.
Han giftet seg 1910 med Elizabeth von Karstedt, en rik arving til 120.000 ha jord i Pommern. Paret fikk to sønner og en datter.
Den prøyssiske garde og Reichswehr
Brauchitsch ble utnevnt til offiser i den prøyssiske garde i 1900. Han ble ansett som en dyktig fagmann. I 1912 ble han utnevnt til en stilling i generalstaben, og tjente under første verdenskrig i ulike enheter som generalstabsoffiser.
I 1931 reiste han i Sovjetunionen for å bedre samarbeidet mellom Reichswehr og Den røde arme.
Wehrmacht
Etter Hitlers maktovertakelse Brauchitsch ble utnevnt til leder av Wehrkreis I, Königsberg (som besto av Øst-Preussen og provinsen Bialystok) som etterfølger til Werner von Blomberg. Han ble i 1936 utnevnt som general og overtok i 1937 ansvaret for alle motoriserte stridskrefter i Wehrmacht.
Brauchitsch var motstander av mange ting i det nazistiske system, men han var også tilhenger av politikken om gjenopprustning og var blendet av Hitlers personlighet.
I 1938 skilte han seg fra sin hustru Elizabeth og giftet seg seg med Charlotte Rüffer. Det nye ekteskapet kunne inngås etter at Hitler hadde forstrukket ham med midler slik at han kunne sikre sin tidligere hustru økonomisk. Brauchitsch ble samme år utnevnt til øverstkommanderende for hæren etter general Werner von Fritsch, som var blitt avskjediget etter falske anklager om homofili.
Brauchitsch var utilfreds med SS' stigende makt, og mente at de forsøkte å overta hærens oppgaver som landets væpnede styrker. Han kom i konflikt med Erich Koch, (Gauleiter) i Østpreussen, og Adolf Hitler måtte løse konflikten mellom dem.
I september 1938 begynte en gruppe offiserer å konspirere mot Hitler og forsøkte gjentatte ganger å overtale Brauchitsch til, som hærens øverstkommanderende, å lede det forventede kupp, men det eneste tilsagn han gav dem var: «Jeg vil ikke foreta meg noe, men jeg vil ikke stoppe andre fra å handle». Etter at kupplanene i 1938 brøt sammen, ignorerte Brauchitsch alle senere appeller fra Beck og de andre konspiratorerne om å bruke hæren til å avsette Hitler, før Tyskland ble kastet ut i en verdenskrig.
Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig ledet Brauchitsch hærens militære operasjoner i Polen, Sovjetunionen og Frankrike. Han var uenig med Hitler i politiske og militære disposisjoner, men motarbeidet dem likevel ikke. Han ba imidlertid flere ganger i perioden 1939 til 1941 om å få tre tilbake. Brauchitsch ble utnevnt til generalfeltmarskalk i 1940.
Etter at Frankrike var beseiret, ble invasjonen av Storbritannia, kalt operation Seelöwe planlagt. Hitlers plan var å gi Brauchitsch kommando over okkupasjonen. Luftwaffe kunne imidlertid ikke etablere det nødvendige luftherredømme, og planen ble oppgitt.
I 1941 la Hitler ansvaret på Brauchitsch for det mislykkede felttoget i Sovjetunionen og avskjediget ham fra stillingen som sjef for hæren. Hitler tok deretter selv ledelsen av hæren.
Brauchitsch fordømte i 1944 i en artikkel i Völkischer Beobachter, attentatet mot Hitler. Han talte imidlertid enkelte av de arrestertes sak overfor Hitler.
Brauchitsch tilbrakte de siste tre år av krigen i Tři Trubky-jakthytten i Brdy-fjellene sørvest for Praha.
Etter krigen
Brauchitsch ble internert i august 1945 av britiske styrker. og ble innkalt som vitne ved Nürnbergprosessen 1945–1946. Domstolen besluttet i juni 1947 at han skulle utleveres til Polen som krigsforbryter. Innen det ble klart for en slik utlevering og rettslig prosess, døde han i britisk krigsfangenskap i Hamburg.
Basappa Danappa Jatti
Basappa Danappa Jatti (født 10. september 1912, død 7. juni 2002) var president i India fra 11. februar 1977 til 25. juli 1977.
Jatti ble utnevnt til finansminister den 2. juli 1962 og ble valgt til guvernør i delstaten Pondicherry i 1968. Han ble guvernør i Orissa i 1973 og i 1974 ble han visepresident frem til 1980. Han ble fungerende president for en kort periode etter dødsfallet til den forrige presidenten Fakruddin Ali Ahmed. I 1980 fortsatte han i det politiske rampelyset som en skarp observatør av den politiske situasjonen i landet.
Han var en dypt religiøs mann og var en av grunleggerne av organisasjonen Basava Samithi som spredte holdt taler for helgenen og filosofen Basaveshwara fra 12. hundretallet. Han var også involvert i ulike organisasjoner som var opptatt av forskjellige sosiale aktiviteter.
Moro Islamic Liberation Front
Moro Islamic Liberation Front (MILF) er en aktiv islamsk bevegelse i de sørlige Filippinene. Området kalles Bangsamoro av MILF og omfatter den sørlige delen av Mindanao, Sulu-øygruppa, Palawan, Basilan og de nærliggende øyene – omkring en tredel av Filippinene totalt. 12 millioner muslimer lever i dette området, i tillegg til 8 millioner andre.
Liste over flaggbærere for Jamaica under OL
Liste over flaggbærere for Jamaica under OL inneholder samtlige idrettsutøvere som har båret Jamaicas flagg under åpningsseremoniene til sommer- og/eller vinter-OL.
Titus (TV-serie)
Titus er en amerikansk komedieserie som gikk på Fox network fra 2000 til 2002. Serien ble skapt av seriens hovedperson, Christopher Titus, som baserte den på stand-up-showet sitt «Norman Rockwell is Bleeding», som igjen var løst basert på hans virkelige liv og familie. Titus spiller en utadvendt, barnslig voksen eier av en bilforretning. Serien handler videre om hans dustete halvbror Dave, kjæresten Erin, dydsmønstervennen Tommy og hans arrogante, grisete far Ken (som er gift og skilt flere ganger).
En episode, «Tommy's Not Gay», dreide seg om følgen av at Tommy -- som oppfører seg rart og som flere antar er homoseksuell som en slags vedvarende vits -- slår ut mot sin homoseksuelle far for å «gjøre ham homofil også», men senere forsvarer han sin far. Episoden ble lagd som en referanse til det virkelige drapet på Matthew Shepard i Laramie, Wyoming.
Mer enn én episode ble sensurert av FOX, blant annet en dobbeltepisode som ble lagd i månedene etter terrorangrepet 11. september 2001, som handlet om at den amerikanske staten tror Titus er en terrorist etter en krangel ombord i et fly.
Queinnectrechus
Queinnectrechus er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Utseende
Små (4-5 millimeter), slanke, blankt rødbrune løpebiller. Fasettøynene er ganske små men mangler ikke helt. Hodet er avrundet, pronotum avrundet mer skarpt tilbaketrukne bakhjørner, dekkvingene ovale.
Levevis
Artene har et underjordisk levesett og lever dypt nede i bakken i høytliggende områder.
Utbredelse
Slekten er utbredt i det sørvestlige Kina (Sichuan).
Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World.
På oppfordring (Torry Enghs-album)
På oppfordring (20-årsjubileum) er et musikkalbum fra Torry Enghs, utgitt i 1998. Produsent er Morten Nyhus.
Parvati Patil
List of minor Gryffindor characters Parvati Patil Lijst van Griffoendors パーバティ・パチル Parvati Patil Parvati Patil Parvati Patil
Jönssonligan & den svarta diamanten
Jönssonligan & den svarta diamanten er en svensk film fra 1992, regissert av Hans Åke Gabrielsson. Det er den sjette filmen om Jönssonligan.
Handling
Jönssonligaens leder Charles-Ingvar "Sickan" Jönsson soner en fengselsstraff, og har under soningen blitt innlagt på mentalsykehus. Uten Jönsson har de andre i ligaen, Ragnar Vanheden (Ulf Brunnberg) og Dynamit-Harry (Björn Gustafsson), små sjanser til å lykkes med noen av kuppene de forsøker å gjennomføre.
Sickans psykiater, dr. Max Adrian Busé (Peter Haber], er i besittelse av Sickans notater, og direktør Wall-Enberg (Per Grundén) beordrer ham til å få tak i den svarte diamanten til grev Romanoffs (spilt av Rikard Wolff). Diamanten er utstilt på Nationalmuseet i Stockholm. Om han skal klare å slå kloa i diamanten, må Busé få hjelp av Vanheden og Harry.
Om filmen
Jönssonligan & den svarta diamanten er en parodi på filmen Dr. Mabuses testament, en tysk thriller fra 1933 regissert av Fritz Lang.
Filmen ble spilt inn i Stockholm sområdet. Innspillingen startet 30. mars 1992, og opptakene ble ferdige i løpet av sommeren 1992. Den ble sett av 100 000 kinogjengere den første helgen etter premieren, noe som var rekordbesøk på det tidspunktet.
Dette er den første Jönssonligan-filmen som Gösta Ekman ikke deltar i; i denne filmen har Peter Haber tatt hans plass. Under innspillingen av en scene der kriminalpolitisjef Lohman og poltimannen Andersson skulle falle bakover på en stige, ble stuntmannen Kimmo Rajala skadet og måtte legges inn på sykehus. Rajala slapp imidlertid fra arbeidsulykken uten alvorlige skader.
Ratatosk
Ratatosk er ifølge norrøn mytologi et ekorn som holder til i livstreet Yggdrasil. Der bringer det nyheter og sladder mellom ørnen Vidofnir, som sitter i toppen av Yggdrasil, og ormen Nidhogg som ligger og gnager på roten.
I Grimnesmål, vers 32, er Ratatosk omtalt:
Città di Como Challenger
Città di Como Challenger er en profesjonell tennisturnering for menn som blir spilt på grus. Den er en del av Challenger-touren, og ble opprettet i 2006.
Den blir spilt hvert år i Como i Italia.
Lovie Joe
Ann-Margret spilte inn sangen og ga den ut på albumet And Here She Is i 1961.
Johannes Reuchlin
Tidlig liv
Johannes Reuchlin ble født ved Pforzheim i Schwarzwald i 1455 hvor hans far arbeidet ved det dominikanske klosteret. Han forble glad i sin hjemby, og tilskrev Pforzheim som grunnen for hans hang til litteraturen. Det var her han begynte sine latinstudier på klosterskolen, og i 1470 var han en kort tid i Freiberg, men universitet synes å ha lært ham lite.
Reuchlins karriere som akademiker synes å ha begynt nærmest ved et uhell; han fikk en posisjon ved husholdningen til Karl I, markgreve av Baden, som hoffsanger ettersom han hadde en slik vakker røst, og kort tid etter ble han valgt til å følge unge Frederick, den tredje sønnen av greven, grunnet sine latinkunnskaper, til Universitetet i Paris. Frederick var forutbestemt en karriere i kirken. Den nye forbindelsen varte ikke lenge, men det satte kursen for Reuchlins liv. Han begynte nå å lære seg gresk som det hadde blitt undervist i Paris siden 1470, og han ble snart lederen for de parisiske realistene. Da han ble tvunget til å forlate Paris sammen med grevens sønn, dro han til Universitetet i Basel i 1474 hvor han kunne fortsette sine klassiske studier og han begynte selv å holde forelesninger. Han utga et latinsk leksikon, Breviloquus sive dictionarium singulas voces latinas breviter explicans, ble filosofie magister 1477 og begynte selv å forelese i gresk.
Han fikk kritikk for dette og forlot Basel. Først dro han til Paris og deretter videre til Orléans. Her han studerte juridikum og fortsatte med disse studiene i Poitiers hvor han ble juris licentiat. Han dro tilbake til sin hjemby i 1481 og begynte å arbeide som advokat i Tübingen. På samme tid ble han juris doktor og tok opp igjen sine forelesninger på gresk.
Reuchlin adles
Greve Eberhard I av Württemberg ansatte ham som sin privatsekretær og i denne posisjonen fulgte han greven til Roma i 1492 for å delta i en audiens hos pave Sixtus IV. Der vakte han grekernes forbauselse gjennom sine kunnskaper i gresk og i henhold til de skikkene som var på den gangen ble hans navn gjort greskklingende av hans venner i Roma til Capnion (Καπνίων), et tilnavn som Reuchlin siden benyttet som en form gjennomsiktig maske da han introduserte seg selv som en interlocutor (samtalepartner) i hans første betydelig verk De Verbo Mirifico. På tilbakereisen fra Roma fikk han i Firenze lære å kjenne flere framstående humanister som var samlet rundt hoffet til Lorenzo de' Medici.
1484 ble Reuchlin assessor ved hoffretten i Stuttgart og ble benyttet av greve Eberhard for flere oppdrag ved andre hoff. Etter enda en reise til Italia fulgte han greven til keiser Fredrik III i Linz som han kom på god fot med. Keiseren viste ham heder og verdighet ved å opphøye ham til adelsstanden ved å gi ham tittelen pfalzgreve.
Fortsatte studier
Keiserens livlege introduserte ham for studier i hebraisk og Reuchlin begynte deretter med stor inspirasjon å studere Kabbala. Resultatet av disse studiene kom i 1494 i det før nevnte verket De verbo mirifico. Det var dette verket som for stor la grunnen for hans litterære omdømme.
På denne tiden var Reuchlin mest opptatt av hebraisk og litteratur. Han ble ikke bare Tysklands første virkelig greskkyndige, men også renessansens første hebraiskkyndige. Som trespråklig lærd ble han ansett som humanismens fremste lærde.
Grev Eberhards død i 1496 fikk Reuchlin til å flytte fra Stuttgart til Heidelberg, hvor han fikk innpass ved hoffet til kurfyrste Filip av Pfalz (1448-1508). I 1498 ble han sendt av kurfyrsten til Roma, og ble der hele året for sine klassiske studier.
I 1499 reiste han tilbake til Stuttgart. I 1502 ble han valgt til dommer ved den sveitsiske forbundsdomstolen, men da domstolen ble plassert i Augsburg, forlot han sitt embete, og viet seg i stedet til advokatyrket og vitenskapelig arbeid. I 1506 utkom hans banebrytende verk De rudimentis linguce hebraicce som han i forordet selv betegnet som «monumentum ære perennius».
«Kampen om bøkene» og protest mot brenning av jødiske skrifter
I 1510 ble Reuchlin innblandet i en langvarig strid med den jødiske konvertitten Johannes Pfefferkorn grunnet sistnevntes fanatiske jødehat. Reuchlin hadde gitt seg i kast med å studere hebraisk, ansporet av sin humanistiske overbevisning om at alle filosofier og religioner, ikke bare kristendommen, rommer moral og åndelige sannheter. Pfefferkorn, som nylig var omvendt fra jødedommen og inntrådt i dominikanerordenen, angrep Reuchlins bruk av jødiske tradisjoner til belysning av kristen teologi. Tyske universiteter støttet for det meste Pfefferkorns synspunkt, mens humanistene støttet Reuchlin.
For etter hvert som frontene hardnet, utga Reuchlin Epistolae clarorum virorum (= Opplyste menns brev), sin korrespondanse med andre som delte hans syn, noe som utløste den satiriske brevsamlingen Epistolae obscurorum virorum (= Formørkede menns brev), utgitt i 1515/16 og ført i pennen av anonyme skribenter under foregivelse av å være brev fra ulike trangsynte skolastikere som støttet dominikanerne. Selv om debatten dreide seg om den eventuelle verdien av hebraisk-studier i kristen-teologisk sammenheng, markerte den tydelig skillet mellom humanistenes og skolastikernes livssyn. Derfor mistolket mange den begynnende reformasjonen som en forbigående fortsettelse av denne uenigheten mellom humanister og skolastiske teologer om hensikten med hebraisk-studier i kristen-teologisk sammenheng.
I samtiden så Luther og hans tilhengere anklagene mot Reuchlin som opptakten til reformasjonen. 1800-tallets historikere skildret Reuchlin som en forsvarer av de undertrykte jødene. Dette har dempet seg, basert på Reichlins egen uttrykte skepsis til jøder.
Dominikanernes forhørsleder Jacob Hoogstraaten (1460–1527) fikk ryggdekning fra universitetene, det franske kongehus, den senere keiser Karl 5. og den senere pave Hadrian 6. I starten gjaldt kritikken Reuchlins bruk av jødisk stoff, og bare sekundært et forsvar for skolastisk teologi mot humanistiske angrep. Hoogstraaten åpnet sak mot Reuchlin for kjetteri i 1513, på bakgrunn av skriftet Augenspiegel fra 1511. Reuchlin på sin side appellerte til pave Leo 10. som utnevnte et tribunal til å bedømme saken. I 1514 ble den henlagt, og Hoogstraaten idømt 111 gulldukater i saksomkostninger. I 1516 ble han avsatt av dominikanerne, men fortsatte sin skribentvirksomhet. Mens saken utviklet seg, tok Europas humanister lojalt parti for Reuchlin mot dominikanerne, og i 1516 frikjente en pavelig kommisjon Reuchlin for kjetteranklagen.
Men i 1520 ble pave Leo oppmerksom på den begynnende reformasjonen, og endret syn på Reuchlin som fikk satt alle sine arbeider på Index librorum prohibitorum som forbudt lesning. Gjennom hele striden, der fransiskanere stod mot dominikanere, Østerrike mot Frankrike, og humanistene mot lærde reaksjonære, var ironisk nok Reuchlin forblitt from katolikk Tvert om tok han avstand fra Luther og reformasjonen, der hans søster Elisabeths barnebarn, Philipp Melanchthon, kom til å spille en fremtredende rolle.
De siste årene
I 1519 ble Stuttgart rammet av hungersnød, borgerkrig og pest. Fra november dette året og til våren 1521 tilbrakte Reuchlin som professor i hebraisk og gresk ved tildels i Ingolstadt, og delvis i Tübingen. Han hadde fått et høyt omdømme både som intellektuell og som menneske. Han berørte aldri direkte reformasjonens ideer, men gjennom sine grammatikalske studier og arbeid i gresk og hebraisk gagnet han i høy grad reformasjonens sak. Våren 1522 følte den aldrende lærd det nødvendig å besøke badene ved Liebenzell, og der ble han smittet med gulsott som også ble hans død. Hans navn innenfor filologien var da så stort at det var kun hans yngre samtidige, Erasmus av Rotterdam, som kunne ta opp arven.
Torry Enghs
Torry Enghs orkester er et norsk danseband.
Gruppen ble startet på Toten i 1969. Orkesterets gjennombruddslåt var debutsingelen Hippie Hege i 1970. Denne sangen ble populær og deretter lansert i Sverige, Tyskland, England og Spania.
Mange musikere har kommet og gått i dette orkesteret gjennom tidene. På 1980-tallet begynte Torry Enghs som et rendyrket danseband. Mot slutten av 1990-tallet var det slutt for orkesteret.
Etter en tvistesak mellom tidligere medlem Trond Eliassen og daværende vokalist og frontfigur, Ivar Georg Hansen, angående rettighet til orkesternavnet, ble det oppnådd forlik. Tvisten førte til at navnet Nye Torry Enghs ble brukt fra 2003, med besetningen Ivar Georg Hansen (vokal og keyboard), Anders Johansson (saxofon), Elling Breunig (trommer og vokal), Vidar Sundbakken (keyboard og vokal), Bjørn Svendsen (bass og vokal) og Per Arne Lunde (gitar og vokal).
Torry Enghs med grunnlegger Trond «Torry» Eliassen hadde et kort comeback som varte fra 2004 til 2007, og som resulterte i platen 100% Torry Enghs. Medlemmer her var Trond Eliassen (vokal), Tommy Øiamo (vokal), Arild Sveum (keyboards), Tom Wormfield Markeng (gitar), Bjørn Rognhaugen (trommer) og Per Arne Lihagen (bass).
Mathew Brady
Mathew B. Brady (1822–1896) var en berømt amerikansk fotograf fra 1800-tallet som er mest kjent for sine fotografier av kjente folk og for sin dokumentasjon av den amerikanske borgerkrigen. Han kalles for fotojournalismens far.
Tidlige år
Brady ble født 18. mai 1822 i Warren County i New York nær Lake George. Han var yngst av tre barn. Foreldrene var Andrew og Julia Brady. De var irske immigranter. Brady flyttet til Saratoga i New York da han var 16 år gammel. Der møtte han den berømte portrettmaleren William Page. Brady ble studenten til Page. I 1839 reiste de til Albany i New York, og så til New York City. Brady fortsatte å studere maleri med Page der, og også med Pages tidligere lærer Samuel Morse. Morse hadde møtt Louis Jacques Daguerre i Frankrike i 1839 og dro tilbake til USA for å spre budskapet om den nye fotograferingsmetoden daguerreotypiet. Hans medvirkning på 1840-tallet var først å produsere læresker til daguerreotypier. Men han ble snart midtpunktet i en kunstnerkoloni i New York som ønsket å studere fotografi. Han åpnet studio og ga opplæring. Brady var en av hans første studenter. I 1844 åpnet Brady fotostudio i New York, og i 1845 stilte han ut portretter av berømte amerikanere. Han åpnet studio i Washington D.C. i 1849, og der møtte han Juliet (som alle kalte «Julia») Handy. Han giftet seg med henne i 1851. Bradys første bilder var daguerreotypier. Han fikk mange priser for arbeidet sitt. På 1850-tallet ble fotograferingsmetoden ambrotypi populært. Det banet vei for albuminfotografiet, et papirfotografi laget fra store negativer av glass. Denne fotograferingsmetoden var vanlig å bruke under den amerikanske borgerkrigen. I 1850 lagde Brady The Gallery of Illustrious Americans, en portrettsamling av kjente folk fra denne tiden. Albumet inneholdt blant annet et foto av den aldrende Andrew Jackson i sitt hjem The Hermitage. Fotoet førte til at folk ble oppmerksom på Brady som kunstner. Den parisiske fotografen André-Adolphe-Eugène Disdéri gjorde carte de visite populært i 1854. Carte de visite er små fotoer på størrelse med et visittkort. De ble raskt en populær nyhet. Tusenvis av disse kortene ble laget og solgt i USA og Europa.
I 1856 satte Brady inn en annonse i avisen New York Herald. Han tilbød å lage «fotografier, ambrotypier og daguerreotypier». Den oppfinnsomme annonsen var ny i USA. Han brukte skrifttyper som skilte seg ut i avisen. Den var ulik andre annonser.
Dokumentasjonen av den amerikanske borgerkrigen
I førsten fikk Brady solgt flere cartes de visite til forbipasserende soldater som en følge av den amerikanske borgerkrigen. Til foreldre markedsførte Brady ideen om å ta bilde av soldater før de kanskje mistet livet sitt i krigen ved å sette inn en annonse i The New York Daily Tribune som advarte dem, «You cannot tell how soon it may be too late.» Men han ville også dokumentere selve krigen. Han søkte først om tillatelse til å reise til slagstedene av en gammel venn, general Winfield Scott. Og så til president Lincoln. Lincoln ga ham tillatelse i 1861 med forbehold om at Brady finansierte prosjektet selv. Innsatsen med å dokumentere den amerikanske borgerkrigen i stor skala ved å ta med fotostudioet rett ut på slagmarken har gitt Brady en plass i historien. På tross av de åpenbare farene, finansiell risiko og motvilje fra venner, skal Brady senere ha sagt «I had to go. A spirit in my feet said 'Go,' and i went.» Hans første populære fotografier fra konflikten tok han ved det første slaget ved Bull Run. Under slaget kom han så tett på krigshandlingene at han nesten ikke kom seg unna uskadd.
Han ansatte Alexander Gardner, James Gardner, Timothy H. O'Sullivan, William Pywell, George N. Barnard, Thomas C. Roche og 17 andre menn som alle fikk et reisemørkerom for å gå ut og ta bilder av krigen. Brady holdt seg stort sett i Washington D.C. og organiserte assistentene sine. Han dro sjelden til slagmarken selv. Det kan delvis komme av at Bradys syn var begynt å bli dårligere på 1850-tallet. I oktober 1862 åpnet Brady en utstilling med fotografier fra slaget ved Antietam i galleriet sitt i New York. Tittelen på utstillingen var «The Dead of Antietam.» Mange bilder i denne presentasjonen var grafiske fotografier av lik. Det var nytt for Amerika. For første gang så mange amerikanere den virkelige følgen av krig i fotografier.
Senere år og død
Brady brukte over 100 000 amerikanske dollar på å lage over 10 000 plater. Han ventet at den amerikanske regjeringen ville komme til å kjøpe bildene etter krigen. Men det nektet regjeringen å gjøre. Brady ble tvunget til å selge studioet sitt i New York City. Han gikk konkurs. Kongressen bevilget ham 25 000 dollar i 1875. Men han hadde fortsatt stor gjeld. Han ble deprimert av den økonomiske situasjonen han var i og det dårlige synet hans. Han følte seg ødelagt da kona døde i 1887. Han ble til slutt veldig ensom og døde pengelens i omsorgsavdelingen på Presbyterian Hospital den 15. januar 1896 av komplikasjoner etter en sporvognulykke.
Nevøen Levin Corbin Handy overtok Bradys fotovirksomhet etter hans død.
Etter hans død
Brady fotograferte 18 av de 19 amerikanske presidentene fra John Quincy Adams til William McKinley. Unntaket var den niende presidenten, William Henry Harrison, som døde i embetet tre år før Brady startet på fotosamlingen sin.
De tusenvis av fotografiene som Mathew Bradys fotografer (for eksempel Alexander Gardner og Timothy O'Sullivan) tok har blitt den viktigste visuelle dokumentasjonen av borgerkrigen og har hjulpet historikere og offentligheten å bedre forstå epoken.
Brady fotograferte og lagde protretter av mange senior Union-offiserer under krigen, blant andre Ulysses S. Grant, Nathaniel Banks, Don Carlos Buell, Ambrose Burnside, Benjamin Butler, Joshua Chamberlain, George Custer, David Farragut, John Gibbon, Winfield Hancock, Samuel P. Heintzelman, Joseph Hooker, Oliver Howard, David Hunter, John A. Logan, Irvin McDowell, George McClellan, James McPherson, George Meade, Montgomery C. Meigs, David Dixon Porter, William Rosecrans, John Schofield, William Sherman, Daniel Sickles, Henry Warner Slocum, George Stoneman, Edwin V. Sumner, George Thomas, Emory Upton, James Wadsworth og Lew Wallace.
På den konføderale siden fotograferte Brady Jefferson Davis, P. G. T. Beauregard, Stonewall Jackson, James Longstreet, Herre Lyons, James Henry Hammond og Robert E. Lee. Lees første fotoøkt med Brady var i 1845 som oberstløytnant i den amerikanske hæren, mens hans siste var etter krigen i Richmond, Virginia.
Brady fotograferte Abraham Lincoln mange ganger. Hans fotografier av Lincoln har blitt brukt på den amerikanske 5-dollarseddelen og på Lincoln-pennyen.
Brady er kanskje den mest kjente amerikanske fotografen fra 1800-tallet. Han og studioet hans produserte over 7000 bilder (og stort sett to negativer av hvert bilde). Alle bildene som ble produsert i galleriet til Brady ble merket «Photo by Brady» selv om de fleste portrettøktene ble gjennomført av andre.
Fotoutstillingen «The Dead of Antietam» i Bradys galleri i New York oktober 1862
Den 19. september 1862, to dager etter slaget ved Antietam, den blodigste kampdagen på amerikansk jord med mer enn 23 000 drept, såret eller savnet, sendte Mathew Brady fotografen Alexander Gardner og assistenten hans James Gibson for å fotografere blodbadet. I oktober 1862 viste Gardners bilder på Bradys galleri i New York. The New York Times anmeldte utstillingen.
Kourtney Kardashian
Kourtney Mary Kardashian Barker (født 18. april 1979) er en amerikansk forretningskvinne og modell.
Hun er eldste datter av Kris Jenner og Robert Kardashian (død 30. september 2003), en advokat av armensk opphav som er best kjent som advokaten til O.J. Simpson. Hun har fem søsken; Kim Kardashian, Khloé Kardashian, Robert Kardashian, Kendall Jenner og Kylie Jenner.
Hun ble verdenskjent sammen med resten av familien i realityserien Keeping Up with the Kardashians og senere spin-off seriene Kourtney and Kim Take New York og Kourtney and Khloé Take Miami.
Hun har to sønner og én datter, Mason Dash Disick (2009), Penelope Scotland Disick (2012) og Reign Aston Disick (2014) med Scott Disick.
Slemmestad Janitsjar
Slemmestad Janitsjar er et janitsjarkorps med base i Slemmestad i Asker kommune. Det ble stiftet 27. mars 1933 som Slemmestad Hornmusikk, og vokste fram som en del av arbeidersamfunnet ved Christiania Portland Cementfabrik. Fra 1948 til 2022 het korpset Slemmestad Ungdomskorps.
Janitsjarkorpset har i dag base på Slemmestad ungdomsskole, og har per 2022 om lag 40 aktive medlemmer fra 16 år og oppover. Korpset har profesjonell dirigent, og er tilsluttet Norges Musikkorps Forbund.
Mamasapano
Mamasapano er en filippinsk bykommune i provinsen Maguindanao på den sørlige øya Mindanao.
Kommunen ble utskilt fra Shariff Aguak i 1998.
Baranggays
Mamasapano er politisk inndelt i 18 baranggays.
Fedor von Bock
Fedor von Bock, eg. Moritz Albrecht Franz Friedrich Fedor von Bock (født 3. desember 1880 i Küstrin i Preussen i Tyskland, død 4. mai 1945 i Oldenburg i Schleswig-Holstein) var en tysk generalfeltmarskalk under andre verdenskrig. Han deltok også i første verdenskrig.
Bock ble drept i et britisk flyangrep helt i slutten av krigen. Han kone og datter ble også drept i angrepet.
Bakgrunn
Bock var født inn i en aristokratisk prøyssisk protestantisk familie med militær bakgrunn helt tilbake til Hohenzollerne. Han var gjennom moren også i slekt med Erich von Falkenhayn.
Han fikk en tradisjonell prøyssisk utdannelse, som la vekt på Preussens militaristiske tradisjoner. Han ble offiser 18 år gammel etter abitur ved Preußische Hauptkadettenanstalt i Berlin-Lichterfelde og fullførte kadett-utdanningen ved den keiserlige garden i Potsdam og ble utnevnt til Sekondeleutnant.
Første verdenskrig og mellomkrigstiden
Ved utbruddet av første verdenskrig hadde Bock avansert til hauptmann. Han tjenestegjorde ved generalstaben og som bataljonskommandør. 30. desember 1916 ble han utnevnt til major, og 1. april 1918 ble han tildelt Pour le Mérite. Etter krigen gikk Bock inn i det nyopprettede Reichswehr og avanserte etter hvert videre i gradene.
Under Anschluss hadde Bock kommandoen over styrkene som rykket inn i Wien, og senere hadde han kommandoen over styrkene som rykket inn i Tsjekkoslovakia.
Andre verdenskrig
Under den tyske og sovjetiske invasjonen av Polen i 1939 ledet Bock armégruppe nord under forberedelsene, invasjonen og erobringen av Polen. Bocks oppgave var å slå ut det polske forsvaret nord for Wisła, herunder å knytte Øst-Preussen til Tyskland, hvilket han lyktes med.
Bock var under angrepet på Nederland, Belgia og Frankrike 10. mai 1940 sjef for armégruppe B. Dette var den nordligste armegruppen av til sammen tre. De andre armegruppene ble ledet av Gerd von Rundstedt og Wilhelm Ritter von Leeb. Bock hadde også en fremtredende rolle under invasjonen av Sovjetunionen som sjef for armégruppe sentrum. Han ble avskjediget fra stillingen i desember 1941 da Den røde armés motoffensiv tvang armégruppen hans til retrett.
Etter Walter von Reichenaus død 17. januar 1942 overtok Bock som sjef for armégruppe syd i Sovjetunionen, men ble den 17. juli samme år nok en gang fratatt kommandoen av Hitler, som var misfornøyd med armégruppens fremrykkingstempo.
Bock ble i hemmelighet sendt hjem til Berlin, der han hadde ordre om å holde en lav profil. Han fikk ingen ny kommando. Etter Adolf Hitlers selvmord ønsket han å dra til Flensburg hvor Tysklands nye fører, storadmiral Karl Dönitz, hadde etablert sitt hovedkvarter. Planen var å melde seg til tjeneste for Dönitz. Det rakk han aldri, for i Schleswig-Holstein ble bilen hans truffet av maskingeværild fra angripende britiske jagerfly 3. mai 1945. Bocks kone og datter ble drept momentant. En livstruende skadet Bock ble bragt til sykehus, der han døde dagen etter.
Implanterbar hjertestarter
Implanterbar hjertestarter (ICD, fra engelsk Implantable cardioverter-defibrillator) er en hjertestarter som kan opereres inn i kroppen til et menneske og som oppdager og stanser farlige, unormale hjerterytmer (arytmier). Hjertestarteren overvåker hjerteslagene og gir om nødvendig elektrisk sjokk for å gjenopprette normal hjerterytme.
Kumul
Kumul kan være:
Implanterbar hjertestarter
Beskrivelse
Defibrillator-boksen, som er litt lengre og tynnere enn en fyrstikkeske, kobles til hjertet via en elektrode gjennom en blodåre. Pasienten får lokalbedøvelse eller full narkose under inngrepet som tar en times tid. Pasienten kan normalt utskrives fra sykehuset neste dag. En liten datamaskin i den implanterte boksen analyserer hjerterytmen hele tiden, og er klar til å gi et strømstøt om feil hjerterytme oppstår.
I tilfelle hjertet slår svært fort (ventrikkeltachycardi – som skyldes at hjerteslag starter i et hjertekammer i stedet for i forkammeret), sender den ut et elektrisk støt på 30–40 joule. Dersom hjertet stopper helt (ventrikkelflimmer), sender den også ut et støt på 30–40 joule. Noen interne defibrillatorer og kan også fungere som pacemaker. Hjertets aktivitet og eventuelle støt fra defibrillatoren blir hele tiden registrert, slik at hjertespesialisten kan lese av dette ved neste konsultasjon. Det må skiftes batteri i den implanterbar hjertestarteren med jevne mellomrom.
Historie
ICD ble utviklet ved Sinai Hospital i Baltimore. Forskerne begynte i 1969 og det tok elleve år før de behandlet sin første pasient.
Eksempler
Stadig flere får innoperert en slik hjertestarter.
Fotballspilleren Carl-Erik Torp fikk innoperert en ICD etter at han fikk hjertestans på fotballbanen under en kamp mellom Brann og Sogndal i 2011. Han fortalte i podkasten Heia Fotball i 2021 at ICD-en hadde startet hjertet hans 12–13 ganger etter at han fikk innoperert den.
Khara-Khoto
Karakhoto (også Chara-choto, Khara-Khoto; mongolsk: Khar Khot, kinesisk: 黑城, pinyin: Hēichéng, ordrett «svartbyen», sannsynligvis identisk med Marco Polos Eçina) er en middelaldersk tangutisk by i Ejina-banneret av Alxa-ligaen vest i Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina, nær den gamle innsjøen Juyan Hai. Byens ruiner ble oppdaget av den russiske forskeren Pjotr Kusmitsj Koslov under en forskningsreise i Gobiørkenen i årene 1907–1909.
Historie
PÅ 1000-tallet var byen et blomstrende tangutisk handelssentrum. Festningsvollen ble overvunnet av Djenghis Khans invasjonsstyrker i 1227. I motsetning til hva som av og til hevdes, var det ikke da at byen ble ødelagt. Tvert i mot, under det nye mongolske herredømme fortsatte byen å være en viktig handelsby. Under Kublai-khan ble byen til og med utvidet og ble tre ganger større enn under tanguternes rike. Togoontemur Khan samlet sine styrker ved Khara-Khoto før sine erobringstokter inn i det egentlige Kina.
Byen lå ved veimøtene ved handelsveier mot Karakorum, Xanadu og Kumul.
I 1372 blr den mongolske general Khara Bator og hans folk omringet av en hær fra det som skulle bli til Ming-dynastiet, og kineserne endret løpet til Svartelven (额济纳河, Heihe), slik at den ikke lenger rant om Karakhoto og ikke lenger forsynte byens hager og brønner med vann. Da Khara Bator forstod dette, drepte han sin familie og begikk deretter selvmord. Deretter avventet hans gjenblivne soldater til mingstyrkene angrep og drepte dem som var igjen i festningsbyen.
Utforskning
Under undersøkelsene av ruinene fant Koslov over 2000 bøker på det tangutiske språk, blant dem den berømte tangutisk-kinesiske ordboken (Fanhan heshi zhangzhongzhu 番汉合时掌中珠) som den tungutiske høylærde Gule (骨勒) hadde skrevet i 1190.
Ennå i dag står det igjen rester på ti meter eller mer av byens murer. Kinesisk arkeologi kaller stedet Heicheng yizhi (黑城遺址) eller Alashan Heicheng yizhi (阿拉善黑城遗址).
Oslo Kjelkehockeyklubb
Oslo Kjelkehockeyklubb er en Norsk kjelkehockeyklubb fra Oslo, Klubben driver kun med Para Ishockey og mange spillere har deltatt i VM og OL.
Wiener Börse
Wiener Börse AG (også kjent som Vienna Stock Exchange) er en børs i Wien, Østerrike. Børsen eier og driver også børsen i Praha, gir markedsinfrastruktur til andre børser i Sentral-, Øst- og Sørøst-Europa (Budapest, Zagreb og Ljubljana), og samler inn og distribuerer aksjemarkedsdata og beregner de viktigste indeksene i regionen. I tillegg har gruppen eierandeler i energiutvekslinger og clearinghus.
Gordarike
Gol Stavkirke
Kopien av Gol stavkirke ble bygd på 1980-tallet, og vigslet av biskopen i Tunsberg i 1994. Mannen bak gjenreisingen er Torbjørn Rustberggaard.
Haddingamfiet
Amfiet er i norrøn byggestil, og en arena for arrangement, teaterstykker og festivaler med rundt 700 sitteplasser.
Vikingbyen
«Vikingbyen» består av «Kongehallen» og Vikingkroa som har tablåer og lydshow om Fanitullensagnet. De tre bygningene og innredningene er inspirert av vikingtidens arkitektur og miljø.
Xi
Xi kan vise til:
Gustav Simon
Gustav Simon (født 2. august 1900 i Saarbrücken, død 18. desember 1945 i Paderborn) var en tysk nazist. Han var gauleiter for Gau Moselland fra 1940 til 1944 og sjefen for den sivile administrasjonen i tysk-okkuperte Luxembourg.
Karriere innenfor NSDAP
Siden 1923 hadde Simon vært medlem av et völkischen Hochschulgruppe i Frankfurt. Den 14. august 1925 meldte han seg i partiet og ble dermed en av de «gamle kjemperne» («Alte Kämpfer») som senere ble dekorert med det gyldne partiemblemet. Kort tid etter at han ble medlem av NSDAP grunnla Simon Hochschulgruppe Frankfurt som en del av Den Nasjonalsosialistiske Tyske Studentorganisasjonen. I 1927 ble han valgt av flertallet av studentene til å bli den nasjonalsosialistiske presidenten i studentstyret. Ikke bare var han allerede aktiv for nasjonalsosialistene da han studerte, men han opprettet dessuten flere nye partigrupper (Ortsgruppen) i Hunsrück.