cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Speilstadiet
Speilstadiet beskriver utviklingen av egoet gjennom identifisering. Egoet ses som et resultat av å identifisere seg med sitt eget speilbilde. Barnet lærer å kjenne igjen sitt eget speilbilde før det har kontroll over sine egne kroppsbevegelser. Det ser bildet sitt som en helhet, og syntesen av bildet skaper en følelse av motsetning med den manglende kroppskontrollen. Det oppleves som en fragmentert kropp. Denne motsetningen føles først som en rivalisering med sitt eget bilde. For å løse konflikten identifiserer subjektet seg med bildet: denne identifikasjonen med speilbildet er det som former egoet. Identifiseringen oppleves positivt for subjektet og skaper en innbilt følelse av selvbeherskelse. Subjektet kan også oppleve en negativ reaksjon når det sammenligner sin stolthet med morens allmakt. Speilstadiet viser at ego er et produkt av misforståelse, en falsk gjenkjennelse, hvor subjektet blir fremmedgjort fra seg selv.
Den franske psykoanalytikeren Jacques Lacan beskrev dette som en grunnleggende funksjon for jeg-et. Tidlig på 50-tallet anså han det som det ikke lenger som et øyeblikk i et barns liv, men som representert som en permanent subjektiv struktur. I denne fasen er subjektet konstant fanget og fokusert av sitt eget bilde.
Selv om Lacan lanserte teorien om speilstadiet i 1949, er i stor grad basert på psykiateren Henri Wallons arbeid fra 1931 om effekten speilbildet har på barnets utvikling.
Francisco Javier Clavijero botaniske hage
Francisco Javier Clavijero botaniske hage (spansk: Jardín Botánico Francisco Javier Clavijero) er en botanisk hage i utkanten av den meksikanske byen Xalapa. Den befinner seg nær Cofre de Perote, 2,5 km fra den gamle motorveien til Coatepec. Den dekker et areal på 38 hektar, hvorav 30 er beskytta skog på en tidligere kaffeplantasje, og 8 er botaniske utstillingsområder. Den blei åpna i 1975.
Honningurt (slekt)
se teksten
Didrikssagaen
Didrikssagaen (norrønt Þiðrekssaga, Thidreksaga, Thidrekssaga, Niflungasaga, eller Vilkina saga), eller Saga om Didrik av Bern (norrønt Þiðreks saga af Bern), er en norsk høvisk riddersaga om eventyrene til helten Didrik av Bern (Dietrich von Bern) som er (antagelig) basert på den historiske Teoderik den store, østgotisk konge, som regjerte fra 474 til sin død i 526. Bern refererer i denne tolkningen til byen Verona i nordlige Italia.
Honningurt (slekt)
Honningurt (Phacelia) er en stor planteslekt med ca. 200 arter. De er utbredt i Nord-Amerika og Sør-Amerika, men med tyngdepunktet i det vestlige USA. Siden mange av plantene brukes som prydplanter, finnes de også i andre verdensdeler. Slekten betraktes som hørende til rubladfamilien og underfamilien honningurtfamilien. Derimot er det tvil om hvorvidt familien skal plasseres direkte under Euasterider I, eller om den skal anbringes i en bestemt rublad-orden. Plantene trives i de fleste jordtyper, og er dermed kravsmå med tanke på jordas surhetsgrad og næringsinnhold.
Didrikssagaen
Fortellingen ble skrevet ned på midten av 1200-tallet i Norge, og var sannsynligvis den mest leste bok etter Bibelen i middelalderens Norden. På 1400-tallet ble det laget en versjon på svensk og på rim. Sagaen er en løs samling med sagn om ulike helter og storverk, sydd løst sammen om heltedådene til Didrik av Bern. Kjente sagnfigurer som Sigurd Fåvnesbane, smeden Volund og Attila er også deler av persongalleriet. Deler av innholdet er kjent fra Nibelungenlied og Den yngre Edda, men noen av fortellingene er kun kjent og overlevert gjennom denne boken. Det er ukjent hvem som satte sammen verket, om han var nordmann eller islending i Norge.
Honningurt (slekt)
Arterne er ettårige, toårige eller stauder med en opprettet vekst og mer eller mindre tydelig behåring. De skruestilte bladene kan være både sammensatte og hele. Blomstene er samlet i enden av stengelene, og de er ensidige og ofte innrullede. Blomstene er regelmessige og femtallige med klokkeformede, hvite, blå eller fiolette kronblader. Fruktene er behårede kapsler.
Didrikssagaen
Opphav
Forordet til den norske Saga om Didrik av Bern sier at det ble skrevet i henhold til «tyske menns segner» og «gamle tyske dikt», og om dette skal bli gitt betydning kan det spekuleres i om forfatteren enten selv var bereist i Tyskland og Europa, eller hadde tyske dokumenter som han hadde mottatt fra hansatiske handelsmenn i Bergen.
Honningurt (slekt)
For personer med anlegg for overfølsomhet kan det være ubehagelig å røre ved en av slektens arter. Plantene inneholder nemlig stoffet geranylhydrokinon, som kan gi utslett og kløe.
Arter
Slekten omfatter mange dyrkede arter som brukes både som prydplanter og som nektarkilder.
Didrikssagaen
Opphav
Navnet «Vilkinasaga» ble først brukt i Johan Peringskiölds svenske oversettelse fra 1715. Peringskiöld navnga fortellingen etter Vilkinaland som sagaen hevder er det gamle navnet for Sverige og Gøtaland.
Legenden
I Tyskland har legenden om Dietrich og hans helter oppstått fra andre tradisjoner, fra den opprinnelige østgotiske legenden om Ermanarik og den frankisk-burgundiske legenden om Volsungætten og Nibelungætten slik disse er blitt gjengitt i det tyske eposet Nibelungenlied (og den norrøne Volsungesaga), noe som førte til et forbund mellom den saksiske konge Etzel og hunerkongen Attila. Ermanarik og Volsung-Nibelung-tradisjonene hadde nådd fram til Norden før den ble sammenslått med Dietrich-tradisjonene fra kontinentet, og Dietrich, som Teoderik den store (Þjóðríkr), er nevnt på den svenske runesteinen Röksteinen, og i noen få Eddadikt (som Þjóðrekr) og hvor han kun løslig er knyttet til andre tradisjoner.
Det eldste tyske sporet av Dietrich-tradisjonen er funnet i diktet Hildebrandslied fra 800-tallet hvor det er en tvekamp mellom Dietrichs fremste rådgiver og venn, Hiltibrant og Hadubrant (sønn av Hiltibrant). På 1100-tallet ble det omskrevet og dette var sannsynligvis da en melodi (som fortsatt eksisterer) ble lagt til diktet. En annen antydning på den lange tilstedeværelsen av Dietrich-tradisjonen i nordlige Tyskland, og som sannsynligvis er av en betydelig alder, er balladen «Koninc Ermenrîkes Dôt», som forteller om et hærtokt til Dietrich mot den frankiske kong Ermanarik. Det var sannsynligvis mange kvad og ballader om Dietrich ettersom forfatteren av Didrikssagaen hevder i forordet at hvert eneste saksisk barn kjente til Dietrich og hans helter.
I sørlige Tyskland ble slike dikt og ballader satt sammen til større enheter og mest kjent til «Nibelunge-nôt» (ca. 1140), som er blitt bevart i en utgave fra ca 1210, det vil si Nibelungenlied og hvor Siegfried, den norrøne helt Sigurd Fåvnesbane, er i sentrum av fortellingen sammen med ødeleggelsen av hans drapsmenn fra Nibelungene fra hoffet til deres svoger Etzel.
Det er også andre dikt på gammelhøytysk som tilhører Dietrich-syklusen, blant annet König Ruother, Walther und Hildegund (1200-tallet), diktene om Ortnit og Wolfdietrich, om dvergen Laurin, Der grosse Rosengarten, Die Rabenschlacht, Dietrichs Flucht, og videre.
«Fortellinger fortalt av tyske menn»
På midten av 1200-tallet satte en ukjent nordmann disse «fortellingene fra tyske menn» sammen og la til egne kjente norske tradisjoner om Sigurd Fåvnesbane og Nibelungene (Gjúkungar), det som ble Didrikssagaen. I Tyskland ble det gjort en lignende, men mindre fargerik og mindre fullstendig samling en gang rundt 1477 som ble kalt for Heldenbuch (Helteboken).
Saga om Didrik av Bern skiller seg fra den øvrige av den samtidige sagalitteraturen. Boken har mest til felles med riddersagaene, men er eldre enn de fleste av disse. I klassifisering av sagalitteraturen blir Didrikssagaen derfor stundom plassert alene i sin egen kategori.
Sagaen var trolig meget populær i samtid, men etter middelalderen tapte interessen seg. I moderne tid er interessen svært liten da den litterært sett har blitt vurdert som mindreverdig. Den er blitt oversatt til engelsk og tysk, men aldri i sin helhet til moderne norsk. Vurderingen fra Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder er typisk for det moderne synet på fortellingen: «De gamle sagn er her popularisert og ofte vulgarisert, det er lite igjen av det tragisk heroiske i Eddakvadene (...) Personskildringen er skjematisk, uten psykologisk innsikt, de mest populære helter er slåsskjemper (...) og frierhistoriene er rene parodier».
Arv
Richard Wagner benyttet Didrikssagaen og Sagan om Didrik af Bern som kilder til sin opera Der Ring des Nibelungen (Nibelungenringen).
En avvikende tolkning
Heinz Ritter-Schaumburg har i boken Die Nibelungen zogen nordwärts (Nibelungene dro nordover, 1981) har satt den historisk korrektheten i mytologien om Nibelungene og påliteligheten i de ulike kildene, og bryter således med tradisjonen slik den fremstår i Nibelungenlied. Ritter-Schaumburgs nye teori hevder at Nibelungene ikke var burgundere og at Dietrich av Bern ikke var Teoderik den store, men tvert i mot en konge i Bonn på 500-tallet.
I henhold til Ritter-Schaumburg har Didrikssagaen ingenting med Teoderik den store av Verona å gjøre. Bern er det gamle og opprinnelige navnet for dagens tyske by Bonn. Didriks våpenskjold er Bonns gamle våpenskjold og han var derfor mest sannsynlig en historisk konge av Bonn (Bern) på 500-tallet. Nibelungene (svensk «Nöfflunge», «Nyfflunge») er de ved elven Neffel og deres hovedstad var Virmenich, nær Zülpich, rundt 40 km vest for Bonn. I dag har dette området ingen betydning, men arkeologien har vist at området var betydningsfullt for frankernes makt og rikdom. Ritter-Schaumburg fremmer også andre argumenter basert på stedsnavn og personnavn, som lar seg bevise i henhold til distanse og geografi, men til tross for forfatterens revisjon av den tradisjonelle identifikasjonen har andre forskere generelt ignorert hans arbeid.
São Vicente (Madeira)
São Vicente er en av de elleve kommunene i den sjølstyrte portugisiske regionen Madeira. Det er også navnet på byen som er administrasjonssenter i kommunen og på ei elv (Ribeira de São Vicente) som renner ut i havet her.
Kommunen
Kommunen São Vicente ligger sentralt på nordsida av øya. Arealet er ca. 79 kvadratkilometer og folketallet 5,791 (i 2011). De viktigste næringsveiene er jordbruk og fiske.
Et stykke opp langs São Vicente-elva er inngangen til et kilometerlangt system av underjordiske grotter (Grutas de São Vicente) som er åpent for gaida turer. Like ved ligger kirka Nossa Senhora de Fátima fra 1953.
Byen
Byen São Vicente ligger ned mot nordkysten av Madeira, der kystriksvegen møter tverrvegen over til Ribeira Brava og Funchal.
Gamlebyen, som ligger noen hundre meter opp i dalen, er av Madeiras mest velholdte med trange brosteinsbelagte gater og ei barokk-kirke fra 1600-tallet.
Kirkesogn
Kommunen består av tre kirkesogn: Boa Ventura, Ponta Delgada og São Vicente (byen).
Fylkesvei 6860
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 116 (Nord-Trøndelag).
Bill.mrk: Bryllup
Bill.mrk: Bryllup var en norsk reality-TV-serie som gikk på TV3 i 2004. Konseptet gikk ut på å hjelpe en utvalgt kvinne, mellom 25 og 45 år, med å finne drømmemannen. I løpet av 45 dager skulle hun date så mange menn som hun bare orket. Hver mann fikk minst 24 timer med henne, så kunne hun be om neste. Parallelt med datingen skulle hun forberede sitt eget bryllup, slik at alt skulle ligge til rette for at hun kunne gifte seg i siste episode.
Programmet ble sendt to sesonger, vår og høst 2004. I første sesong var Bente Hafslund den utvalgte, i andre sesong Ann-Kristin Gresby. Ingen av de to ble imidlertid gift.
Seriens ekspertpanel betod av Mads Larsen («sjekkeguru»), Maia Mack (psykolog) og Sophia Lea (astrolog).
Serien ble lagt ned etter sesong to på grunn av lave seertall. Siste sesong hadde et seertall på godt under 100 000. Premieren av sesong en ble sett av 188 000.
Omtale
Etter at serien var over gikk flere av deltagerne ut og fortalte at de møtte mangel på respekt fra produksjonsselskapet, at de ble regissert og styrt til å gjøre og si ting de egentlig ikke ville. Flere av frierne mener at Ann-Kristin ble mast på, styrt og presset til å ta valg tidligere enn hun egentlig ville.
Europium
Europium er et grunnstoff med kjemisk symbol Eu og atomnummer 63. Det tilhører lantanoidene og regnes som et av de sjeldne jordmetallene.
Historie
I 1890 fant den franske kjemikeren Paul Émile Lecoq de Boisbaudran noen uforklarlige spektrallinjer i en prøve med samarium-gadolinium konsentrat. Oppdagelsen av europium er imidlertid kreditert hans landsmann Eugène-Anatole Demarçay som i 1896 hadde mistanke om at det nylig oppdagede grunnstoffet samarium var forurenset med et ukjent grunnstoff. I 1901 isolerte Demarçay europium for første gang. Europium var det syvende og siste grunnstoffet som ble funnet i mineralet ceritt.
Europium er oppkalt etter kontinentet Europa.
Egenskaper
Europium er det mest reaktive av de sjeldne jordmetallene. Det oksideres raskt i luft, og minner om kalsium i måten det reagerer med vann. Leveranser av europium har derfor sjelden metallisk glans når det kommer fram, selv ikke med et beskyttende oljelag. Europium antenner i luft ved 150-180 °C (tenntemperatur). Det er omtrent like hardt som bly, og ganske lett å bearbeide.
Det vites ikke om europium er giftig.
Isotoper
Naturlig forekommende europium består utelukkende av 2 isotoper hvorav bare den ene er stabil: 153Eu (52,2 %). Den andre, 151Eu (47,8 %), har en halveringstid på 5 · 1018 år. I tillegg til disse finnes 35 kjente kunstig fremstilte ustabile isotoper. De mest stabile av disse er 150Eu med halveringstid på 36,9 år, 152Eu med halveringstid 13,516 år, og 154Eu med halveringstid 8,593 år. De resterende isotopene har halveringstider under 5 år, og de fleste av dem mindre enn 1 minutt.
CAS-nummer: 7440-53-1
Forekomst
Europium forekommer ikke i ren form naturlig, men finnes i flere mineraler. De kommersielt viktigste europium-mineralene er monazitt og bastnäsitt. Europiums spektrallinjer er også identifisert i solens og noen stjerners emisjonsspektrum.
Anvendelse
I bilderørskjermer brukes europium i de røde fargecellene, og det brukes også til å skape fluorescerende merker på euro-sedler (for å vanskeliggjøre forfalskning).
Det brukes også i forbindelse med høytrykks damplamper. Europium brukes som nøytron-fanger i kontrollstaver i kjernereaktorer.
Sannhetens evangelium
Sannhetens evangelium er et gnostisk skrift fra ca 140-180.
Skriftet er, til tross for navnet evangelium, en prekenaktig fremstilling av Frelsen, og om at det er nødvendig å lære Faderen å kjenne. «Til grunn ligger en tanke om at verden er blitt til ved uvitenhet – verden er i virkeligheten ikke annet enn uvitenheten selv, som fortettet seg til materie. Når Faderen blir kjent, oppløses verden i intet. Da vender Altet – som er navnet på de barn som er utgått fra Faderen – tilbake til sitt opphav». Skriftet har «en egenartet poetisk styrke».
Skriftet tilhører den valentianistiske retningen innen gnostisismen, og er muligens forfattet av Valentinus selv. Det inneholder sitater fra, eller henvisninger til, flere av bøkene i Det nye testamente: Matteus, Johannes, Galaterbrevet, Efeserbrevet, Kolosserbrevet, Korinterbrevene, Åpenbaringen og Hebreerbrevet.
Det er nevnt av Irenaeus i Adversus Haereses – «Mot kjetterne» – fra 185. Skriftet, som er en koptisk oversettelse av en gresk original, ble oppdaget i Codex I blant Nag Hammadi-skriftene i 1945. Teksten er gjengitt på norsk i samlingen Gnostiske skrifter, 2002.
Momarken
Momarken er et tettsted i Indre Østfold kommune (tidligere Eidsberg kommune) i Viken (tidl. Østfold), i utkanten og nord for Mysen. Her finnes Momarken travbane og ved denne ble det årlige Momarkedet arrangert av Mysen og Omegn Røde Kors.
Julevåpenhvilen
Julevåpenhvilen var en rekke uoffisielle våpenhviler som foregikk i stort omfang på vestfronten i julen 1914.
I uken som ledet opp til jul begynte britiske soldater å dele juleønsker og julesanger over ingenmannsland. Ved enkelte tilfeller ble det også opprettet kontakt og det kunne foregå utveksling av gaver. På julaften og første juledag beveget soldater fra begge sider, og i et mindre omfang franske soldater, seg ut i ingenmannsland der de minglet, delte mat og byttet suvenirer. I tillegg til felles begravelsesseremonier så foregikk det allsang med julesanger. I tillegg foregikk det fotballkamper mellom sidene.
Spydeberg
Spydeberg er en bygd og tidligere kommune i landskapet Østfold i Viken fylke på Østlandet i Norge. Den ble opprettet 1. januar 1838 og i 2020 slått sammen med Askim, Eidsberg, Trøgstad og Hobøl kommuner til nye Indre Østfold kommune.
Julevåpenhvilen
Våpenhvilen er sett på som et symbolsk øyeblikk med fred og medmenneskelighet midt i en av de mest voldelige konfliktene i verdenshistorien. Våpenhvilen ble observert ulikt over hele fronten. I enkelte områder var det ikke våpenhvile i det hele tatt og det foregikk kamphandlinger over hele julen. Andre steder var det mindre våpenhviler mens begge sider hentet ut fallene fra ingenmannsland.
Josef Bucher
Josef Bucher (født 19. august 1965 i Friesach) er en østerriksk politiker (BZÖ). Han har siden 2009 vært BZÖs partileder, og har siden 2002 sittet i Det østerrikske nasjonalrådet.
Julevåpenhvilen
Året etter, i 1915, arrangerte enkelte enheter våpenhviler på nytt, men det var ikke samme omfang som året før. Dette var nok delvis på grunn av strenge ordre fra overkommandoen mot fraternisering med fienden.
Spydeberg
Kommunen grenset i vest mot Hobøl, i nord mot Enebakk, i nordøst mot Trøgstad, i øst mot Askim, og i sør mot Skiptvet og Våler.
Josef Bucher
Bucher er utdannet fra handelsskole og hotellfagskole, og arbeidet i hotellnæringen før han gikk inn i politikken. Han gikk inn i lokalpolitikken i Kärnten i 1997, før han ble valgt inn i det føderale parlamentet i 2002. Han har hatt flere politiske verv på delstatsnivå, blant annet turismedirektør i Kärnten.
Spydeberg
Spydeberg ligger ca. 50 kilometer sørøst for Oslo, og er en lang og smal bygd langs Glommas vestre bredd med et areal på 142 km² og med drøyt 6,000 innbyggere per 2019.
Julevåpenhvilen
Våpenhvilene var ikke unik for jula og flere frontavsnitt hadde uoffisielle våpenhviler for å hente ut døde fra ingenmannsland eller avtaler om ikke å skyte på fiender som hvilte, trente eller arbeidet i klar sikt. Imidlertid var julevåpenhvilen spesiell på grunn av det høye antallet som deltok og graden av samvær mellom soldatene fra begge sider.
Bakgrunn
I de første månedene av første verdenskrig hadde den tyske hæren rykket fram gjennom Belgia og inn i Nord-Frankrike. De hadde blitt stoppet ved slaget ved Marne og hadde trukket seg tilbake til Aisnedalen der de satte opp forsvarsstillinger. I det etterfølgene første slaget ved Aisne var ikke de allierte i stand til å slå igjennom de tyske stillingene og krigen utviklet seg fort til en stillingskrig der begge sider gravde et omfattende system med skyttergraver som løp fra Flandern i nord til den sveitsiske grensen.
Spydeberg
Etter at hovedveien (nå E18) og jernbanen (Østfoldbanen Østre Linje åpnet i 1882) ble anlagt tvers gjennom kommunen, har stasjonsbyen etter hvert utviklet seg til et lokalt lite handelssentrum. Her finner man differensierte vare- og tjenestetilbud.
Julevåpenhvilen
Bakgrunn
I forkanten av julen 1914 kom det flere fredsforsøk, 101 kvinnelige suffragister skrev et åpent fredsbrev til tyske og østerrikske kvinner. 7. desember ba pave Benedikt XV om en offisiell julevåpenhvile mellom de krigførende partene. Han ba om at «kanonene kunne stilne på kvelden englene sang». Dette ønsket ble avvist.
Julen 1914
Selv om det ikke ble noen offisiell våpenhvile, var rundt 100 000 britiske og tyske soldater involvert i uoffisielle våpenhviler langs hele vestfronten. De første våpenhvilene begynte 24. desember og besto av at begge sidene sang julesanger fra skyttergravene, som ble fulgt av juleønsker fra begge sider. Snart etter fulgte mindre turer over ingenmannsland med utveksling av mindre gaver, slik som mat, tobakk, alkohol og suvenirer. Oppholdet i kamphandlingene gjorde at man kunne begrave falne som lå i ingenmannsland. Enkelte steder foregikk det felles begravelsesseremonier. Fraterniseringen var ikke uten risiko, enkelte soldater ble skutt mens de krysset ingenmannsland. Mange steder fortsatte våpenhvilen over natten, mens den i andre fortsatte helt til nyttårsaften.
Spydeberg
Høyeste punkt på Spydeberg er Spydeberg varde, 258 moh.
Julevåpenhvilen
Julen 1914
General Horance Smith-Dorrien, som ledet det britiske II korps ble irritert da han fikk høre om våpenhvilen og gav strenge ordre som forbød fraternisering med tyskerne.
En annen sterk motstander av julevåpenhvilen var den daværende unge korporalen Adolf Hitler.
Spydeberg
Tilflyttingskommune
Kommunen må karakteriseres som en tilflyttingskommune i Oslo-regionen. Dette tilskrives gode kommunikasjoner med bl.a. buss og jernbane. Avstanden inn til Oslo sentrum er ca. 45 km. Gode oppvekstvilkår gjør at mange barnefamilier etablerer seg her. Kommunen er en den største vekstkommunen i Indre Østfold og i tillegg en av de største vekstkommunene i Østfold i forhold til prosentvis befolkningsøkning. Flere nye boligområder (Lundvest, Vollene, Løvstad søndre og Vestlia) er under etablering nær sentrum.
Næringsliv
Spydeberg har knyttet til seg en rekke industribedrifter til de sentrale områdene mellom Spydeberg sentrum og Knapstad. I kommunen finner vi også et aktivt landbruk og mange små og mellomstore bedrifter. Likevel pendler omtrent 70 % av arbeidstakerne her ut av bygda.
Julevåpenhvilen
Senere våpenhviler
I desember 1915 ble det gitt strenge ordre fra overkommandoen for å stoppe forsøk på å repetere fjorårets våpenhvile. Enheter ble oppfordret til å raide fiendens stillinger og ekstra artilleribeskytning ble beordret. På tross av forbudet foregikk det flere mindre våpenhviler.
Spydeberg
Næringsliv
Spydeberg ligger meget gunstig til i forhold til Osloregionen med henblikk på framtidig næringsutvikling. Bo- og næringsområder ligger klare til å møte framtidige utfordringer. Kommunen definerer seg som en miljøkommune, hvilket krever et lokalt engasjement for å skape et trygt, aktivt og rikt liv for både unge og gamle.
Spydeberg er og har vært en aktiv folkehelsekommune. I dette ligger en positiv ressurs for framtiden.
Julevåpenhvilen
Samtidens pressedekning
Det gikk en uke før Julevåpenhvilen ble rapportert i pressen som del av selvsensur fra pressen. Det var The New York Times som først rapporterte om julevåpenhvilen 31. desember 1914. Britiske aviser fulgte snart etter og trykket flere førstehånds historier som var hentet fra brev hjem fra fronten. Den 8. januar kom de første bildene fra fronten og flere aviser trykket bilder av minglende tyske og britiske soldater på forsidene. Vinklingen i avisreportasjene var overveiende positiv.
Spydeberg
Kultur
Allaktivitetshuset Fjellheim rommer håndballbaner, en større skole- og kulturdel og innbyggertorg. I 2019 ble Spydeberg Rock Festival arrangert for niende gang, men måtte utgå i 2020 på grunn av Covid-19.
Julevåpenhvilen
Samtidens pressedekning
Hendelsen fikk langt mindre pressedekning i Tyskland, der enkelte aviser fordømte julevåpenhvilen og det ble ikke trykket bilder. Frankrike praktiserte en høyere grad av pressesensur, noe som gjorde at sårede på feltsykehus var den eneste kilden til informasjon. Pressen ble etterhvert nødt til å døyve ryktestrømmen med å trykke opp et skriv fra myndighetene om at fraternisering med fienden var å anse som forræderi. Tidlig i januar kom det en offisiell meddelelse som hevdet av julevåpenhvilen hadde funnet sted i enkelte deler av den britiske delen av fronten og hadde bestått av lite annet enn sang, som raskt gled over i kamphandlinger.
Ettermæle
Julevåpenhvilen har blitt dekket i flere bøker og i populær kultur.
11. november 2008 ble det avduket et minnesmerke for julevåpenhvilen i Frelinghien i Frankrike. Dagen ble markert med en fotballkamp mellom den britiske 1. bataljon Royal Welch Fusiliers og den tyske Panzergrenadier Battalion 371. Tyskerne vant kampen 2-1.
Spydeberg
Lokalveier
Smålenene bru er en 4-felts motorveibru som ligger på E18 over Glomma ved Spydeberg i Østfold. Det er en skråkabelbru med ett kabelplan, og er den første av sitt slag i Norge. Brua er et landemerke i kommunen.
Tusenårssted
Kommunens tusenårssted er Nesparken, som er den tidligere husmannsplassen Nes under søndre Grini.
Nesparken ble innviet nyttårsaften 1999. 17. mai 2000 ble et monument med et spyd avduket her. Jens Bøhler har laget dette etter en ide av sønnen Øystein. Selve motivet er en spydspiss likt det fra kommunevåpenet.
Panzerpappa
Panzerpappa er et Oslo-basert, instrumentalt progrock-band. Musikken kan beskrives som avant-rock eller Rock In Opposition med en humoristisk vri («Avant rock med et vennlig ansikt» med gruppas egne ord), og inspirasjonen fra artister som Samla Mammas Manna, King Crimson, Henry Cow, Univers Zero og Frank Zappa er ofte lett hørbar. Panzerpappa holder konserter i Oslo-området av og til.
Travel Channel
Travel Channel er en tv-kanal som drives fra London i England og som sender i både Storbritannia og andre land i Europa og Afrika. Alle programmene omhandler, som navnet indikerer, reiser og reising. Den amerikanske tv-kanalen med samme navn som eies av Discovery Communication har ingen forbindelse til denne kanalen, og drives under navnet Discovery Travel & living der hvor britiske Travel Channel eksisterer.
Travel Channel distribueres gratis på Astra 2A og kan derfor sees av abonnenter av Sky Digital i Storbritannia og Irland. Kanalen er også gratis tilgjengelig på Astra 1G, noe som gjør det mulig for mange personer rundt om i Europa å motta den. I enkelte andre europeiske land distribueres kanalen via satellitt i krypterte versjoner og er tilgjengelig for abonnementer av forskjellige kanalpakker.
Den britiske versjonen av kanalen er noe forskjellig fra den pan-europeiske.
Jay Bentley
Jay Bentley (født 6. juni 1964) er en amerikansk musiker. Han er bassist i bandet Bad Religion.
Merkantilt Institutt
Merkantilt Institutt (nå Fagskolen Kristiania) startet opp i 1987. Ernst G. Mortensens Stiftelse kjøpte Merkantilt Institutt (MI) i 1993, og MI ble en del av NKS-Gruppen. NKS-Gruppen flyttet i 2005 til nye lokaler i Kirkegata i Oslo som ble gitt navnet Campus Kristiania og MI skiftet navn til Norges Kreative Fagskole (og Norges Merkantile Fagskole, som ble avviklet i 2008). I 2012 skiftet Norges Kreative Fagskole navn til Norges Kreative Høyskole (NKH), og i 2018 til Fagskolen Kristiania.
Den 1. september 2018 ble Fagskolen Kristiania et eget AS, og er en del av stiftelsen Høyskolen Kristiania. Fagskolen Kristiania tilbyr fagskolestudier i Oslo, Bergen og på nett.
Tropiske sykdommer
Tropiske sykdommer er sykdommer som er vanlige eller spesielle for tropene og subtropiske områder. Disse sykdommene er mindre vanlig eller ikke forekommende i tempererte områder, vanligvis grunnet kjølige årstider som gjør at smittebærende insekter går i dvale.
Den vanligste tropiske sykdommen er malaria, og det er anslått at 2 millioner mennesker dør av den hvert år.
Andre vanlige sykdommer er:
Fotsopp (andre betydninger)
Fotsopp kan sikte til:
Kunståret 1335
Kunståret 1335 er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1335.
Dødsfall
1335 in art
Henning Hauger
Tidligere karriere
Hauger startet sin karriere som guttespiller i Stabæk Fotball og Stabæk Bandy. Det var først bandygutta han så opp til, men da hans seks år eldre bror, Andreas Hauger spilte seg inn på A-laget til Stabæk fotball, valgte han å satse på det samme. I 2002 ble han tatt opp i A-stallen til Stabæk, og et år senere fikk han sin debut som innbytter. I 2004 ble det enda flere kamper, da han kom inn som innbytter i tolv kamper, og scoret sitt første og andre mål. I denne perioden var Hauger først og fremst sett på som en offensiv midtbanespiller, og ble kjent i Stabæk-miljøet som gutten med Norges beste førstetouch. Han noterte seg for åtte mål frem til Jan Jönsson tok over roret, og han ble omskolert til defensiv midtbanespiller. Han forlot moderklubben sin til fordel for Hannover i 2011, men ble tatt farvel med som en helt i Stabæk, og fikk hedersordene; ''Henning Hauger er en helt spesiell spiller for Stabæk. I tillegg til å ALDRI ha mistet ballen én eneste gang i hele sin Stabæk-karrière, så er han bokstavelig talt født inn i klubben, med hele familien som har spilt bandy og fotball i en evighet for Stabæk.''
Hauger for landslaget
Hauger har spilt over 40 aldersbestemte landskamper, og ble 18. januar 2006 tatt ut i tropp til treningskampene mot USA og Mexico. I kvalifiseringen til VM i 2010 ble han tatt ut hyppig i landslagstroppen, og startet også hjemmekampen mot Nederland 15. oktober 2008. Etter at Egil Olsen tok over landslaget i 2009 fikk Hauger i økende grad tillit, og han startet både bortekampen mot Nederland 10. juni, og hjemmekampen mot Makedonia 9. september, samt privatlandskampen mot Sør-Afrika 10. oktober. Gradvis etablerte Hauger seg som et fast innslag på landslaget.
Bartekopp
Bartekopp eller mustasjekopp, er en kopp med en liten innsatt plate som skal hindre barten å komme i berøring med drikken. Bartekopper er utviklet i England i andre halvdel av 1800-tallet og er senere produsert i mange land. Bartekopper er helst laget i porselen. De er gjerne rikt dekorert, er oftest litt større enn vanlige kaffekopper og har nok vært populære gavegjenstander, særlig til menn med knebelsbart. Fra Porsgrunds Porselænsfabrik finner vi første gang bartekopper i priskuranten fra 1908, men dekornummeret på en bevart kopp tyder på at den er produsert allerede i 1902.
Lærdalsøyri
Lærdalsøyri er et tettsted og administrasjonssenteret i Lærdal kommune, indre Sogn, i Vestland fylke. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, men 1 308 mennesker sokner til Lærdalsøyri om man tar med de nærliggnende grunnkretsene Hauge og Erdal. Hele kommunen/dalføret har 2219 innbyggere (okt. 2010).
Bartekopp
Eksterne lenker
Bartekopper i DigitaltMuseum
Lærdalsøyri
Lærdal Sjukehus ligger på Lærdalsøyri. Sykehuset er lokalsykehus for syv kommuner i Sogn. I tilknytning til sykehuset ligger også Sogn Lokalmedisinske senter. Disse er Lærdals største arbeidsplass med cirka 160 ansatte.
Lærdalsøyri er en gammel handelsplass med en historie tilbake til middelalderen. Stedet var også et sentralt administrasjonssted og et knutepunkt mellom øst og vest. Sentralt på Øyri ligger derfor et av de meste verdifulle bymiljøene vi har igjen i Norge, Gamle Lærdalsøyri, som er et vernet trehusmiljø fra 17- og 1800-tallet med i underkant av 170 bygninger i blant annet sveitserstil. Hvert sommer arrangeres Lærdalsmarknaden her, et friluftsmarked som er et halvt tusen år gammelt. Marknaden har i vår tid blitt utvidet til et høstmarked og fra 2014 også et julemarked.
Bybrannen i 2014
Klokken 22.53 lørdag 18. januar 2014 ble det meldt at et bolighus stod i brann i gata Kyrkjeteigen. Brannen spredte seg raskt i sterk vind og fikk karakter av en bybrann. Den krevde ingen menneskeliv, men ødela 42 bygninger, herav 17 bolighus og en fredet bygning.
Kammer für Arbeiter und Angestellte
Kammer für Arbeiter und Angestellte (AK, i dagligtale ofte bare Arbeiterkammer) er en østerriksk sammenslutning av fagforbund. AK ble opprinnelig grunnlagt i 1920, og representerer omtrent 2,7 millioner medlemmer.
Organisasjonen består av ni delstatsforeninger (én for hver av Østerrikes delstater) og et landsomfattende sekretariat (kalt Bundesarbeitskammer, BAK) i Wien. Innenfor AK finnes det flere fraksjoner, deriblant Fraktion Sozialdemokratischer Gewerkschafter (FSG), Österreichischer Arbeitnehmerinnen- und Arbeitnehmerbund (ÖAAB) og Gewerkschaftlicher Linksblock (GLB).
Siden 1997 har Bundesarbeitskammer blitt ledet av Herbert Tumpel.
Jean-François Clervoy
Jean-François André Clervoy (født 19. november 1958 i Longeville-lès-Metz, Frankrike) er en fransk astronaut i arbeide for ESA. Han har vært med på tre romferge-ferd der han logget over 11 dager i verdensrommet totalt. Han har vært med på en romferd til Mir, og en serviceferd til Hubble Space Telescope.
Nikola
Nikola (kyrillisk Никола) er et europeisk mannsnavn og kvinnenavn. I begge tilfeller er navnet avledet av Nikolas og betyr «seier» og «folk».
Etymologi
Som mannsnavn er Nikola dannet som en sørslavisk form av Nikolas. Som kvinnenavn er det dannet som en polsk, tysk, tsjekkisk og slovakisk feminin form av Nikolas. Navnet Nikolas har gresk opprinnelse og er sammensatt av to ledd som betyr henholdsvis «seier» og «folk».
Utbredelse
Nicola var et populært jentenavn i England fra 1960-årene til 1980-årene.
Nikola var et populært jentenavn i USA siden 1980-årene.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Rudolf Arnheim
Rudolf Arnheim (født 15. juli 1904, død 9. juni 2007) var en tysk-født forfatter, kunst- og filmteoretiker samt persepsjons-psykolog. En av hans mest kjente verker er "Art and Visual Perception".
Fu (Yan’an)
Folkemengden var på 140,216 innbyggere i 1999.
Kulturminner
Shihongsigrottene (Shihong si shiku) ble i 2006 tilgøyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Karyn de Laine Bennett-Lund
Karyn de Laine Bennett-Lund (født 1. november 1952, død 19. juni 2009) var en fjernsyns-journalist, opprinnelig fra USA, som i senere år var bosatt i Norge og arbeidet for NRK. For befolkningen i Norge var hun mest kjent som programleder i kulturprogrammet Migrapolis, som hun var med på å starte i 1997.
I USA hadde hun blant annet arbeidet som journalist i CBS. Som ansatt i CBS laget hun blant annet en reportasje om Mossads drap på en person på Lillehammer i 1973, og mottok Emmy-prisen for dette programmet.
Gregers Gram (1846–1929)
Liv og virke
Gram var sønn av sorenskriver Harald Gram og dattersønn av amtmann Gregers Winther Wulfsberg. Han ble født i Moss, morens hjemsted. Han tok artium i 1864, og ble cand.jur. fra Universitetet i Oslo i 1869. Etter eksamen var han ett år sorenskriverfullmektig på Hamar og konstituert sorenskriver, og deretter et års tid på dannelsesreise i Paris og Sveits i 1872. Han giftet seg i 1878 med Antoinette Augusta Brodtkorb (1857-1938).
Han ble ansatt i Justisdepartementet i 1873. Fra 1875 var han tilsatt ved De blandede domstoler i Egypt, der europeiske jurister virket sammen med egyptiske dommere. Han var først medlem av retten, senere rettsformann, i Ismailia. Deretter arbeidet han ved retten i Kairo, i Mansourah, og til slutt i Alexandria fra 1879 til 1882. Etter å ha vendt tilbake til Norge ble han konstituert amtmann i Nordland 1883–1884, og deretter ekstraordinær dommer i Norges Høyesterett fra 1884 til 1889.
I tre regjeringer fra 1889 til 1898 hadde Gram rollen som Norges statsminister i Stockholm: i Emil Stangs første regjering (1889–1891), Emil Stangs andre regjering (1893–1895) og Francis Hagerups første regjering (1895-1898). Han hadde i utgangspunktet ikke noen politisk bakgrunn, men hans internasjonale oppdrag og erfaring med forhandlinger var svært nyttige for landet og regjeringen.
Gram var tilbake i Høyesterett 1891-93. Etter den andre statsrådperioden var han fra 1898 til 1915 amtmann i Hedemarkens amt. Som amtmann engasjerte han seg særlig i samferdsel, jordbruk og skogbruk. Ved opprettelsen av Den faste voldgiftsdomstolen i Haag i 1899 ble Gram oppnevnt som norsk medlem. Oppnevnelsen var for seks år, men ble fornyet så lenge han levde. Han ble en av domstolens mest benyttede dommere, og tjente som voldgiftsdommer i flere høyt profilerte saker. I 1902 en sak mellom Japan på den ene siden og Frankrike, Storbritannia og Tyskland på den andre side, og i 1909 en reinbeiteavtale mellom Norge og Sverige. Han vant et internasjonalt ry, og fikk flere smigrende tilbud om stillinger i diplomatiet som han takket nei til. Dette omfattet blant annet posisjoner som svensk-norsk ambassadør i flere europeiske hovedsteder, og et tilbud fra prins Georg av Hellas om å bli gresk høykommissær på Kreta. Mens han var på disse internasjonale oppdragene hadde han flere stedfortredere i amtmannsstillingen: i 1909–10 assisterende fylkesmann Christian Blom, og i 1914 ble tidligere utenriksminister Johannes Irgens konstituert amtmann mens Gram meglet i internasjonale bergverkstvister i Marokko. Gram fikk avskjed fra amtmannsstillingen i oktober 1915, og Irgens ble konstitutert videre.
Gram ble i 1889 utnevnt til ridder av St. Olavs Orden. I 1893 ble han forfremmet til storkorset av St. Olavs orden «for fortjenstfuld Udførsel af ham overdraget internationalt Hverv». I 1898 ble han utnevnt til ridder av Serafimerordenen. Han var også ridder av den presussiske Den røde ørns orden, storkorsinnhaver av den portugisiske unnfangelsesordenen (Ordem Militar de Nossa Senhora da Conceição de Vila Viçosa), storoffiser av den franske Æreslegionen, og innehaver av den japanske Den oppadstigende sols orden, den tyrkiske Osmanieordenen og Kroningsmedaljen.
Gregers Gram var far til høyrepolitikeren/byfogden Harald Gram og farfar til motstandsmannen Gregers Gram.
Jarle Flemvåg
Jarle Flemvåg (født 26. august 1971 på Gjøvik) er en norsk sanger og kordirigent. Han er utdannet ved Norges musikkhøgskole.
Flemvåg har siden 2005 vært dirigent i Det norske sjømannskor. Koret har gitt ut CD-en Storm og stille, og Flemvåg medvirket som produsent og dirigent.
I 2007 gav han ut boka «Korsang for alle», en innføringsbok i korsang.
Erytritol
I en studie publisert i Nature Medicine 27. februar 2023, hevdet forskere ved Cleveland Clinic at de kunne vise en sammenheng mellom høyere blodnivåer av erytritol og en økt risiko for hjerteinfarkt og hjerneslag.
Erytritol markedsføres i Norge under navnet Sukrin, i Sverige under navnet Sukrin eller Sötin og i Finland under navnet Karppisokeri.
Robert Bundtzen
Robert Bundtzen (født 1949 i Nord-Dakota, USA) er en amerikansk hundekjører fra Anchorage, Alaska, USA.
Bundtzen flyttet til Alaska da han var 11 år. Selv om han startet med hundekjøring som tenåring, var det først i 1993 at han begynte å satse seriøst på sporten.
I 1995 debuterte han i Iditarod med en 40.-plass. Totalt har han deltatt 8 ganger i verdens lengste hundesledeløp, og hans beste plassering er fra 1997 da han ble nummer 27.
Robert Bundtzen har jobbet som spesialist innen infeksjonssykdommer siden 1984.
Live at Watkins Glen
Live at Watkins Glen er et konsertalbum fra The Band, gitt ut i 1995 og utgitt på Capitol Records. Opptaket er en innspilling fra festivalen Summer Jam at Watkins Glen holdt utenfor Watkins Glen, New York den 28. juli 1973 foran 600 000 mennesker.
Albumet presenteres som et konsertalbum, men er egentlig et samlealbum med konsertopptak og overdubbede studiospor. Det er mange grunner til å tro at veldig små deler av dette albumet kommer fra konserten som er oppgitt som kilde. For det første; tonene til bass-gitaren og skarptrommen forandres litt mellom sangene. For det andre er sanglisten anderledes fra konsertene holdt senere den uken og for det tredje inneholder albumet noen sanger som definitivt ikke ble fremført på konserten.
Garth Hudsons orgelsolo «Too Wet to Work» og sporet med tittelen «Jam» kommer fra gruppe tre, det samme gjør introduksjonen av gruppen. «Too Wet to Work» finnes på samleboksen Across The Great Divide fra 1994 (ute av print), «Jam» finnes kun på Watkins Glen-disken. «Back to Memphis» og «Endless Highway» kommer fra gruppe to, og er tilgjengelig på gjenutgivelsen av Moondog Matinee fra 2001, uten publikumsoverdubbingen. Resten er fra gruppe en, og er tilgjengelig på dobbelt-CD gjenutgivelsen av Rock of Ages fra 2001 som tidligere uutgitte spor, med unntak av «Don't Ya Tell Henry», som er erstattet av en alternativ tagning med Bob Dylan.
Sui-dynastiet
Suidynastiet (kinesisk: 隋朝 pinyin: Suí cháo) var det dynastiet som gjenopprettet keiserdømmet Kina etter en lang tid med indre stridigheter. Dynastiet hadde makten fra 581 til 618.
Sui-dynastiet, som ble grunnlagt av Keiser Wen (Yang Jian), hadde Chang'an (dagens Xi'an) som sin hovedstad. Det forente det nordlige og det sørlige Kina. Under dette kortvarige dynastiet gjennomførte man store kanalprosjekter (fra 604 til 610 ble Keiserkanalen bygd) og økonomien gjorde store framskritt. Keiserne Wen og Yang foretok en rekke reformer: En utjevning av eiendomsretten til jordbruksland bidro til å minske avstanden mellom fattig og rik og til en økning av landbruksproduksjonen. Forsvaret ble styrket, og Den kinesiske mur ble forlenget. Regjeringsmakten ble sentralisert, og myntsystemet ble standardisert. Det nominelt og offisielt konfucianske keiserstyre fremmet spredningen av buddhismen i landet. Dette dynastiet er ofte blitt sammenlignet med det tidligere Qin-dynastiet. Det var også et kortvarig dynasti, og det gjennomførte sine reformer med stor hensynsløshet. Det ble igangsatt storslåtte reformprosjekter, men de kostet penger og innsats. Sui-dynastiets raske sammenbrudd er blitt tilskrevet dets diktatoriske og hensynsløse krav overfor folket, som ble pålagt tunge skattebyrder og mobilisert til tungt pliktarbeid, både med bygging av kanal og forsvarsmur. Under keiser Yangdi kom det til tre dårlig ledede felttog not det nordkoreansk-mandsjuiske Goguryeo (612-614) og i 615 til et tap for de østlige gökturkene, og dette rystet og svekket dynastiet ytterligere. Samtidig var riket rammet av oversvømmelser og derav utløst hungersnød, noe som i 610 hadde utløst et bondeopprør. Under disse omstendighetene valgte keiser Yangdi å legge ut på en fornøyelsesreise i sør, og forlot dermed dynastiets nordlige kjerneområde. Straks, i 617, grep en general ved navn Li Yuan (med støtte fra tyrkerkhanen Shibi) sjansen og erobret hovedstaden Chang'an og grunnla Tang-dynastiet. Med begrunnelsen «Himmelen har forkastet Sui, la oss berge oss selv» ble keiser Yangdi kvalt av sine egne rådgivere i Jiangdu.
Moskenesøya
Moskenesøya er den ytterste av de veifaste øyene i Lofoten. Øya har et areal på 184,48 km². Den nordøstligste delen av øya tilhører Flakstad kommune; resten hører til Moskenes kommune.
Moskenesøya er ei bratt og fjellrik øy. Høyeste punkt på øya er Hermannsdalstinden på 1029 moh. Bebyggelsen på øya ligger på sør- og østsiden. I Moskenes ligger fiskeværene Å, Sørvågen, Reine og Hamnøy. På Flakstad-delen av øya ligger Mølnarodden og Fredvang. Nord- og vestsiden av øya samt den aller sørligste delen er i dag ubebodd, men det finnes flere flate viker mellom fjellene på yttersida, der det var spredt bosetning fram til rundt 1950.
Øst for Moskenesøya ligger Flakstadøya, som utgjør den største delen av Flakstad kommune. Sørvest for Moskenesøya ligger Moskstraumen, Mosken, Værøy og øyene på Røst.
Fredvang på Moskenesøya er knyttet til Flakstadøya med to bruer (Fredvangbruene) og fylkesvei. Kåkern bru fører europavei 10 fra Flakstadøya til Moskenes. Veien krysser Reinefjorden på tre bruer og ender på Å. Fra stedet Moskenes er det fergeforbindelse til Bodø, Værøy og Røst.
Steinkjer
Kommunesenteret Steinkjer er fylkets tredje største tettsted og er administrasjonssted for Trøndelag fylkeskommune.
Navn og etymologi
Navnet Steinkjer kommer av norrønt stein-ker, som betyr demning eller brokar av stein, men som også var brukt om oppdemming for fangst av fisk, for eksempel laks. Ogna, Byaelva og Figga, som renner ut her, har alltid vært gode lakseelver. Fram til 1925 ble navnet skrevet «Stenkjær».
Historie
Steinkjer med småplassene Mære og Egge har vært et historisk maktsentrum i norrøn tid og tidlig middelalder. Flere betydningsfulle arkeologiske funn er gjort i området. Bardalfeltet i Sør-Beitstad er en av Nord-Trøndelags største samlinger av helleristninger. Skeifeltet sør for Steinkjer er Nord-Trøndelags største gravfelt med hele 113 gravhauger. Der fins det også kokegroper, bautasteiner og et ringformet husanlegg med åtte hustufter.
Snorre Sturlason forteller i Heimskringla at ladejarlene Svein Håkonsson og Eirik Håkonsson hadde hovedsetet sitt i Steinkjer og feiret jul der før de rømte landet i 1016.
Høvdingesetet Egge på moreneryggen nord for Steinkjer er nevnt flere ganger i sagaene. Trond Haka, Olve på Egge og Kalv Arnesson bodde der. Kalv deltok i bondehæren som drepte Olav den hellige i slaget på Stiklestad i 1030. På Egge er det gjort rike gravfunn fra en periode som strekker seg om lag fra år 200 til 1100.
Steinkjersannan var ekserserplass og militærleir i om lag 300 år, fra 1600-tallet til 2002.
Stedet fikk ladestedsrettigheter 7. mai 1857 og ble by. Betegnelsen «Bygdenes by» gjenspeiler de rike og aktive bygdene omkring som gjorde det mulig å utvikle stedet da jektefarten tok seg opp på slutten av 1800-tallet. Det oppstod en betydelig handelsvirksomhet basert på trelast og jordbruksprodukter. Steinkjer ble egen kommune 23. januar 1858. Kommunen ble den gangen skilt ut fra Stod og Sparbu kommuner og hadde ved opprettelsen 1150 innbyggere. I 1964 ekspanderte kommunen da bygdene Beitstad, Sparbu, Ogndal, Egge, Stod, Kvam og Steinkjer ble det nye Steinkjer kommune med til sammen 19 582 innbyggere.
Bygdene danner også i dag det økonomiske grunnlaget for byen og gjør at Steinkjer er en av landets største jord- og skogbrukskommuner med mange store bruk og særlig stor produksjon av korn og melk.
I oktober 1998 fikk Steinkjer formell omstillingsstatus av Kommunal- og regionaldepartementet på bakgrunn av en rapport som viste at kommunen ville miste over 600 arbeidsplasser innen 2010 uten spesielle tiltak. Det førte til at man i noen år satset på Steinkjer som «IT-byen».
Den 1. januar 2020 ble nabokommunen Verran slått sammen med Steinkjer. Det ble samtidig foretatt en grensejustering slik at grenda Verrabotn ble lagt til Indre Fosen kommune.
Geografi
Terrenget rundt Steinkjer er preget av at store ismasser slipte til berggrunnen for titusener av år siden. Selve bergstrukturen ble derimot formet da Amerika og Europa kolliderte for flere hundre millioner år siden. Byen Steinkjer var administrativt sentrum i Nord-Trøndelag og er sete for fylkeskommunen og statsforvalteren i Trøndelag. Sentrum ligger 120 km nordøst for Trondheim.
Kommunen består av kommunesenteret samt bygdene Beitstad, Egge, Kvam, Ogndal, Sparbu, Henning, Stod, Malm og Follafoss.
Det høyeste punktet i Steinkjer er Brannheiklumpen, 818 meter over havet. I umiddelbar nærhet rett utenfor kommunen ligger det høyeste fjellet som er synlig fra Steinkjer, Skjækerhatten, 1139 meter over havet, som ligger i enden av den lange østgående dalen Ogndalen. Mot nord ligger det flere innsjøer: Reinsvatnet, Fossemvatnet og Snåsavatnet. I vest ligger Beitstadfjorden. Fjellene på Fosenhalvøya, spesielt Follaheia, er godt synlig fra Steinkjer.
Norges geografiske midtpunkt ligger i Ogndal, rundt fire mil øst for Steinkjer sentrum.