cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joe Ledley
Celtic
Han debuterte i Scottish Premier League to uker senere da Celtic slo Inverness Caledonian 1-0. Han laget sitt første mål for Celtic 22. august samme år i hjemmeseieren 4-0 mot St. Mirren. En skade han pådro seg i seriekampen mot Rangers 24. april 2010 satte ham ut for resten av sesongen.
Han gjorde sitt første internasjonale mål for Celtic 21. oktober 2011 da han sikret 1-1 borte mot Rennes i gruppespillet i UEFA Europa League 2011/12.
28. desember 2011 scoret han vinnermålet i Old Firm da Celtic slo Rangers 1-0 på Celtic Park.
Crystal Palace
1. februar 2014 ble det meldt at han var kjøpt av Crystal Palace.
Landslagsspiller
Som følge av en rekke forfall fra andre spillere, var han landslagskaptein første gang 29. mai 2009 i en kamp mot, da som den yngste landslagskaptein noensinne for Wales. Wales vant kampen 1-0. Han var også kaptein i VM.kvalifiseringskampen mot 6. juni 2009 i Baku som Wales også vant 1-0.
Pio Laghi
Pio Laghi (født 21. mai 1922 i Castiglione i Emilia-Romagna i Italia, død 11. januar 2009 i Roma i Italia) var en av Den katolske kirkes kardinaler, en erfaren diplomat i Pavestolens tjeneste med topposteringer bl.a. i Jerusalem, Buenos Aires og Washington D.C., og tidligere prefekt for Kongregasjonen for katolsk utdannelse (1990–1999). Han ble kreert til kardinal i 1991, med San Pietro in Vincoli som tittelkirke.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Årets idrottskvinna
Årets idrottskvinna var en utmerkelse som årlig ble utdelt til den svenske kvinnen man mente hadde gjort den fremste idrettsprestasjonen i løpet av året. Enkelte år ble prisen gitt til to kvinner.
Utmerkelsen Årets idrottskvinna ble delt ut av Stockholms-Tidningen 1950–1964 og av Idrottsbladet i 1965. Fra 1978 til 2008 ble prisen delt ut av Aftonbladet i samarbeid med Riksidrottsförbundet.
Aiskhylos
Aiskhylos (gresk: Αἰσχύλος; også skrevet Aiskylos, Aischylos, Aeschylus) (født 525 eller 524 f.Kr., død ca. 456 eller 455 f.Kr.) var en dramatiker fra det antikkens Hellas, sammen med Evripides og Sofokles en av de tre store greske tragikerne. Han er ofte beskrevet som «tragediens far»: vår kunnskap om sjangeren begynner med hans verker og vår forståelse av tidligere tragedier er hovedsakelig basert på det som kan sluttes fra hans bevarte skuespill. I henhold til Aristoteles utvidet han antallet figurer i sine dramaer fra en til to for å gjøre det mulig å vise konflikter blant dem og gi dialogen større plass. Tidligere hadde drama bestått av en figur og et kor.
Minst et av hans verker var påvirket av den persiske invasjonen av Hellas, som skjedde i hans egen tid. Dette dramaet, Perserne, er den eneste klassiske greske tragedie bevart som tok sin handling fra historien og ikke gresk mytologi. Så viktig var denne krigen for Aiskhylos og grekerne at ved hans død en gang rundt 456 f.Kr. feiret hans minneord hans deltagelse i den gresk seieren ved Marathon framfor hans suksess som dramatiker.
Aiskhyoles var en dyp, religiøs grubler. Ingen poet har noen gang presentert ondskap i slike sterke og tragiske begreper, dog hadde han et oppstemt syn på Zevs som han feiret med storstilt enkelhet som minner om David' salmer, og en tro på framgang eller tidens legende krefter. Stilen var høystemt, ordforrådet var til dels gammelmodig og sært, noe Aristoteles ironiserte over, og handlingsgangen er begrenset. Det er den språklige uttrykkskraften som bærer dramaene og den sceniske lidelsen.
Han skal ha skrevet over 90 verk, hvorav bare syv har overlevd til våre dager. Disse er Perserne (472 f.Kr.), De syv mot Theben (467 f.Kr.), De bønnfallende, Promethevs i lenker og Orestien (458 f.Kr.). Orestien er en trilogi bestående av Agamemnon, Sonofferet og Eumenidene.
Gnetum
Gnetum er en liten slekt av nakenfrøede planter. Slekten er såpass fjernt beslektet med andre planter at de har fått sin egen familie, Gnetaceae.
Aiskhylos
Liv og virke
Ifølge geografen Pausanias arbeidet den unge Aiskhylos på en vingård inntil han fikk besøk av vinguden Dionysos mens han sov. Dionysos ba ham om å vende sin oppmerksomhet til tragediens vordende kunstart. Så snart Aiskhylos våknet fra drømmen, begynte han etter sigende å skrive en tragedie. Hans første framførelse skjedde i 499 f.Kr. da han var 26 år gammel. Han vant sin første dramatevling i urbane Dionysia i 484 f.Kr.
Smalkantet humlesvermer
Smalkantet humlesvermer (Hemaris tityus) er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den er ganske lik på bredkantet humlesvermer (Hemaris fuciformis) og etterligner som denne en humle. Larven lever på blåknapp og rødknapp.
Utseende
En middelsstor (vingespenn 41 – 46 mm), tettbygd sommerfugl, den minste svermeren i Norge. Vingene er uten skjell og glassklare, bortsett fra hos helt nyklekte eksemplarer. Antennene er vel halvparten så lange som forvingene, tykkere mot spissen, ytterst med en liten krok. Hodet og brystet er kledt med gulaktige hår. Bakkroppen er gul ved roten, med en bredt, svart belte, utenfor dette med et gult tverrbånd som kan være avbrutt av en svart midtstripe. Den mangler hvite sideflekker, og den svarte haledusken er forholdsvis liten. Forvingene har en smal, brun sidekant. Cellen nær fremkanten er ikke delt av en lengdeåre, og åren som avslutter den ytterst er tynn. Bakerst ved roten har den et ganske lite felt kledt med gule hår. Bakvingenes brune ytterkanter er ganske smale, og feltet kledt med gule hår langs innerkanten lite.
Levevis
Den smalkantede humlesvermeren flyr om dagen i mai – juni på blomsterenger og i hager. Larven lever på blåknapp (Succisa) og rødknapp (Knautia) (kardeborrefamilien). Den henger på svirrende vinger foran blomstene den besøker, men holder seg fast med frambeina.
Utbredelse
Smalkantet hunlesvermer finnes fra Nord-Afrika, gjennom det meste av Europa og Lilleasia østover til Iran. I Norge forekommer den spredt over det meste av Sør-Norge, men den er sjelden nesten over alt.
Aiskhylos
Liv og virke
I 510 f.Kr. (da Aiskhylos antas å ha vært 15 år gammel) utviste Spartas konge, Kleomenes I, sønnene til Peisistratos fra Athen. Statsmannen Kleisthenes kom til makten. Hans reformer omfattet et system av registrering som framhevet viktigheten av deme (en form for kommuneinndeling) i Attika framfor familietradisjonen. Aiskhylos og hans familie levde i demen Eleusina.
Krigene mellom Persia og Hellas kom til en spille en betydelig rolle i hans liv og karriere. I 490 f.Kr. slåss Aiskhylos og hans bror Kynegeiros for å forsvare Athen mot Dareios I av Persias invaderende asiatiske hær i slaget ved Marathon. Slaget ble avgjort ved at athenerne presset perserne tilbake til deres skip. Kynegeiros skal ifølge én versjon av fortellingen ha dødd av å få hånden kappet av mens han forsøkte å dytte unna et persisk skip kun med hendene. Athenernes seier ble feiret i alle de greske bystatene, og avdøde Kynegeiros ble opphøyd til en gresk helt.
Aiskhylos ble i 480 f.Kr. innkalt til militærtjeneste igjen, denne gangen mot Xerxes I av Persias asiatiske invasjon i slaget ved Salamis og kanskje også til tjeneste ved slaget ved Plataiai i 479 f.Kr. Ion av Khíos var vitne til Aiskhylos’ krigsinnsats og hans bidrag ved Salamis. Hendelsene ved Salamis har en framtredende plass i Perserne, hans eldste bevarte drama, som ble satt opp i 472 f.Kr. Også dette vant førsteprisen i Dionysia.
Aiskhylos reiste til Sicilia en eller to ganger i 470 f.Kr. etter å ha blitt invitert av Hieron av Syrakusa, en betydelig gresk by på den østlige siden av øya. Under en av disse reisene skrev han dramaet Kvinnene fra Aetna (til ære for byen som var grunnlagt av Hieron) og satte opp sitt stykke Perserne der. Etter at tragikeren Frynichos, en av hans fremste rivaler, var død i 473 f.Kr., ble Aiskhylos den årlige favoritten i Dionysia, og han vant førsteprisen i bortimot hver eneste dramatevling. I 472 f.Kr. satte han opp produksjonen som omfattet Perserne med ingen ringere enn Perikles som fungerende som choregos.
I 458 f.Kr. reiste han tilbake til Sicilia for siste gang og besøkte byen Gela, der han døde i 456 eller 455 f.Kr. Det er blitt hevdet at han ble drept av en skilpadde som falt ned fra himmelen etter å ha blitt sluppet av en ørn, men det er nok en apokryf fortelling. Aiskhylos’ var så respektert av athenerne at etter sin død var hans tragedier de eneste som det var tillatt å sette opp på nytt i de påfølgende dramatevlingene. Hans sønner Euforion og Euæon og hans nevø Filokles ble også dramatikere.
Inskripsjonen på Aiskhylos' gravstein minnes kun hans militære prestasjoner og nevner ingenting av hans berømmelse som dramatiker:
Personlig liv
En skoliast har notert at Filokles' Tereus var en del av Aiskhylos' tetralogi Pandionis. Aiskhylos hadde minst to brødre, Kynegeiros og Ameinias.
Verker
Røttene til det greske drama lå i de religiøse festivalene for gudene, hovedsakelig Dionysos, vinen og ekstasens gud. I løpet av Aiskhylos' levetid, dramatiske konkurranser ble en del av urbane Dionysia som ble framført om våren. Festivalen åpnet med en prosesjon, fulgt av en tevling hvor gutter sang dityramber (jumbelhymner) og kulminerte i dramatiske tevlinger. Den første konkurranse som Aiskhylos skal ha deltatt i besto av tre dramatikere som hver for seg presenterte tre tragiske skuespill fulgt av et kortere komisk satyrspill. En andre konkurranse bestående av fem komiske skuespillforfattere fulgte, og vinnerne av begge tevlingene ble valgt av et dommerpanel.
Ekvatorial-Guinea under Sommer-OL 2008
Ekvatorial-Guinea i Sommer-OL 2008. Tre utøvere fra Ekvatorial-Guinea deltok i to grener i Sommer-OL 2008 i Beijing. De vant ingen medaljer. Friidrettsutøveren Emilia Mikue Ondo var landets flaggbærer under åpningsseremonien.
Aiskhylos
Verker
Aiskhylos deltok i mange av disse konkurransene, og en rekke antikke kilder har tilskrevet et antall på mellom 70 og 90 skuespill til ham. Kun syv tragedier har blitt bevart intakt: Perserne, De syv mot Theben, De bønnfallende, trilogien kjent som Orestien besto av tre tragedier Agamemnon, Sonofferet og Eumenidene, sammen med Promethevs i lenker (skjønt her er forfatterskapet omdiskutert). Med unntak av det siste skuespillet — hvor suksessen er usikker — er alle av Aiskhylos' bevarte tragedier kjent for å ha vunnet førstepriser ved urbane Dionysia.
Gnetum
De er stort sett lianer og slyngplanter i tropene, med unntak av Gnetum gnemon og Gnetum costatum, som er 15-20 meter høye trær. Antall arter er ca. 30–35.
Aiskhylos
Trilogier
Eksempelvis Orestiens satyrspill Protevs behandlet fortellingen om Menelaos' omveg til Egypt på sin hjemreise fra Trojakrigen. Basert på bevis gitt fra en katalog på Aiskhylos' skuespilltitler, skolia, og dramafragmenter nedtegnet av senere skribenter, er det antatt at tre andre av hans bevarte dramaer var andeler av sammenhengende trilogier: De syv mot Theben synes å være finaledramaet i en Ødipus-trilogi, og De bønnfallende og Promethevs i lenker synes begge å være første stykke i henholdsvis en Danaide-trilogi og Promethevs-trilogi (se nedenfor). Forskere har dessuten antydet flere trilogier som er helt gått tapt ut fra kjente titler. En rekke av disse trilogier behandlet myter som var knyttet Trojakrigen. En, samlet kalt for Akilleis-trilogien, bestående av titlene Myrmidonene, Nereidene og Frygerne.
Gnetum
Noen av artene i slekten Gnetum:
Noen av Gnetum-artene har insektspollinering ved hjelp av nebbfluer. Det er mulig gnetumplantene var den første gruppen som utviklet denne pollineringsmåten, lenge før de dekkfrøede plantene. Frøene spres av fugler.
Aiskhylos
Perserne
Det tidligste av hans dramaer som har blitt bevart er Perserne (Persai), framført i 472 f.Kr. og basert på erfaringer fra Aiskhylos' eget liv, særlig slaget ved Salamis. Det er unikt blant bevarte greske tragedier ved at det beskriver en nyere historisk hendelse, framfor å ha innhold fra et epos eller mytologien. Perserne fokuserer på det populære greske temaet hybris (overmot) ved å legge årsaken på Persias nederlag på stoltheten til landets konge.
Dramaet åpner med at det kommer en budbringer i Susa, den persiske hovedstaden, med nyheten om det katastrofale persiske nederlaget ved Salamis. Atossa, mor til den persiske kongen Xerxes, reiser deretter til graven til sin avdøde ektemann Dareios hvor hans ånd kommer til syne for å forklare årsaken til nederlaget. Det er, sier han resultatet av Xerxes' hybris i å bygge en bro over Hellespont, en handling som har gjorde gudene rasende. Xerxes dukket opp mot slutten av stykket, uten selvinnsikt i egen skyld, og stykket avsluttes med klagene til Xerxes og koret.
De syv mot Theben
De syv mot Theben (Hepta epi Thebas''), som ble framført i 467 f.Kr. har det kontraherende temaet om gudenes innblanding i menneskene anliggender. Det marker også den første kjente opptreden i Aiskhylos' dramaer av et tema som kom til være gjennomgående i hans stykker, det at polis (bystaten) er et nøkkelelement i utviklingen av den menneskelige sivilisasjon.
Stykket forteller historien om Eteokles og Polyneikes, sønnene til den skamfylte Oedipus, konge av Theben. Sønnene er enige om ha tronen i Theben vekslende etter hverandre, men allerede etter det første året nekter Eteokles å gå til side og gi Polyneikes hans rettmessige og avtalte plass. Polyneikes går til krig for å kreve tronen. Brødrene dreper hverandre i tvekamp, og den opprinnelige avslutningen av tragedien besto av klager over de døde brødrene.
En ny avslutning ble lagt til stykket rundt femti år senere. Antigone og Ismene sørger over deres døde brødre, en budbringer kommer inn for å annonsere en forordning som forbød gravleggelsen av Polynikes. Til sist erklærer Antigone at hun ikke vil lyde forordningen og likevel gravlegge sin bror. Stykket var det tredje i en sammenhengende Oedipus-trilogi; de to første dramaene var Laius og Oedipus. Den konkluderende satyrspillet var Sfinks.
De bønnfallende
Aiskhylos fortsatte sin vektlegging på polis med De bønnfallende (Hiketides) i 463 f.Kr. som gir sin hyllest til de demokratiske understrømmene som gikk gjennom Athen forut etableringen av et demokratisk styre i 461 f.Kr. I stykket flykter danaidene, de femti døtrene til Danaos, grunnleggeren av Argos, fra et tvunget ekteskap med sine søskenbarn i Egypt. De henvender seg til kong Pelasgos av Argos for beskyttelse, men Pelasgos nekter inntil folket i Argos legger sin vekt på beslutningen, et særskilt demokratisk vending henimot kongen. Folket beslutter at daniaderne fortjener beskyttelse, og de får tillatelse til å komme innenfor murene av Argos til tross for Egypts protester.
Oleandersvermer
Oleandersvermer (Daphnis nerii) er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne store, vandrende arten hører hjemme i Afrika og Sør-Europa, men den har blitt funnet et par ganger i Norge. Larven lever på oleander (Nerium).
Aiskhylos
De bønnfallende
I korthet, det er avslørt at førtini av danaidene drepte sin ektemenn slik de var beordret; Hypermnestra, imidlertid, ble forelsket i sin ektemann Lynkeus, og således sparte hans liv og hjalp ham å rømme. Rasende over sin datters ulydighet beordret Danaos at hun ble fengslet og (muligens) hennes henrettelse. I trilogiens klimaks og avsløring, åpenbarte Lynkeus seg for Danaos og drepte ham (således oppfylte orakelets spådom). Sammen med Hypermnestra vil han opprette et herskende dynasti i Argos. De andre førtini danaidene fritatt for deres mord, og giftet med ikke spesifiserte menn i Argos. Satyrspillet som fulgte trilogien hadde tittelen Amymone, etter en av danaidene.
Oleandersvermer
Utbredelse
Oleandersvermerens hovedutbredelse er i Afrika. Den finnes også ganske vanlig i middelhavsområdet og videre østover til India og Sri Lanka.
Bekkefiske
Bekkefiske er en form for sportsfiske som foregår i bekker, gjerne i gytetiden om høsten. Det krever særskilt forsiktig fremferd av fiskeren, som må nærme seg bekken uten å skremme fisken ved å trampe helt frem til vannkanten. Fisket skjer ofte med mark. Bruk av flue er vanskelig som følge av vegetasjonen langs vassdraget. Det er utviklet særskilte redskaper for bekkefiske. Guollenjochu er en rennesnare av tynn rottrevle eller streng, benyttet for bekkefiske i samisk kultur. Bekkegarn er mindre garn til bruk ved denne formen for fiske. Fiske i bekk er i enkelte kommuner undergitt særskilte forskrifter.
Markfiske
Markstanga kan være en tometers lang stamme eller grein av rogn eller selje med hyssingsnøre. Fortommen bø være sene (nylonsnøre) og kroken skal helst være skikkelig aurekrok. Mark kan søkes i kuruker eller hestepærer. Alternativet finnes under frukttrærne, der skrapgraset kan bli kompostert. Marken på krok slippes ned på oversiden av alle større og mindre steiner det kan skjule seg fisk under. Stanga kan også stikkes i jorda og stå i fred noen timer – gjerne flere stenger nedover. Ikke sjelden kom man hjem med et knippe småaure som gikk fint til steking til kvelds.
Håv
For å få mye fisk kan en bruke håv og en lang stang. Håven kan plasseres der en regner med fisken ville prøve å rømme, og så pirke under steinene til en har skremt ut fisken – enten til friheten eller i håven. Slikt fiske foregår etter sik i elva Urula fra der den renner ut i Sperillen og oppover mot grensen mellom Ringerike og Sør-Aurdal.
Korga som fiskeredskap eller rusefiske uten ruse
Høstfisket på dagtid kan gå ut på å senke ned ei flettekorg som blir foret med litt greiner og lauv i bekken på et sted der bekken var passe til at toppen av korga ikke forsvinner under vann. Stedet kan gjerne være bygd slik på forhånd og da i utløpet av ei lone (område av bekken med dypt vann og lite strøm – hvilested for vandrende fisk). Så er teknikken å bråke så mye som mulig og gjøre de vanlige gjemmestedene til fisken utrygge. Skremt fisk slipper seg gjerne med strømmen, og korga gir dekning inntil den blir dradd opp av vannet.
Lystring
Kvelds- og nattefisket foregikk tidligere ved lystring. Mens en før lyste seg fram med fakkel, brukes nå lommelykt. Karbidlykt og Petromax ble tidligere bruk. Lystergaffelen var et redskap som liknet på en forvokst gaffel med 9–13 tenner, så godt som alle utstyrt med mothaker. Skaft så langt som praktisk mulig. Lysbrytningen fra vann til luft og urolig vann gjorde det til en utfordring å treffe fisk og ikke bunn. Fisken måtte også stikkes over nakken slik at minst mulig mat gikk til spille. Det var ofte stor fisk en fikk på denne måten (over kiloet). Lysfiske og lystring foregår for øvrig etter ferskvannskreps, krabbe, sardiner og brisling. Teknikk varierer fra art til art. Lystring er i Norge forbudt ved lov i alle bekker og vann som har forbindelse til havet.
Melodi Grand Prix 1966
Melodi Grand Prix 1966 var den sjuende utgaven av Melodi Grand Prix, Norges nasjonale uttaking til Eurovision Song Contest. NRK fikk inn 325 bidrag og plukket ut fem av dem til finalen 5. februar 1966. Vinneren ble «Intet er nytt under solen» sunget av Åse Kleveland med lite orkester og Grynet Molvig med Kringkastingsorkestret. Vinnerlåten var komponert av Arne Bendiksen. I den internasjonale finalen i Luxembourg fikk Åse Kleveland oppgaven med å representere Norge. «Intet er nytt under solen» endte på tredjeplass med 15 poeng. Dette var Norges beste resultat fram til Bobbysocks vant Eurovision Song Contest i 1985.
Sendingen
For første gang valgte NRK å flytte finalen fra Store Studio på Marienlyst. Finalen gikk av stabelen i Centralteatret i Oslo. Odd Grythe hadde ledet samtlige Melodi Grand Prix-finaler til nå, men dette året bød også på en ny programleder – Kringkastingsorkestrets dirigent Øivind Bergh. Finalen ble spilt inn på ettermiddagen og sendt i opptak på fjernsyn og radio på kvelden.
NRK fikk inn 325 bidrag. En tremannsjury bestående av Kåre Siem, Thorleif Østereng og Kjell Karlsen, valgte ut fem melodier til finalen. Melodiene ble spilt to ganger: Én gang med Kjell Karlsens orkester, og én gang med Kringkastingsorkestret. Sangene ble framført av forskjellige artister i de to versjonene. Melodiene ble også spilt vekselvis mellom det lille og det store orkesteret. I den andre gjennomkjøringen ble også melodiene spilt «hulter til bulter, av forskjellige grunner», som Bergh sa under sendingen. Den andre rekkefølgen var C, B, A, D og E. Johnny Bergh hadde regien for sendingen, mens tryllekunstneren Egil «Egelo» Berg underholdt i pausen før juryene avga sine stemmer. For første gang var det ingen mannlige artister med i den norske finalen.
Avstemning
Året før hadde publikum fått stemme fram vinneren, men dette året introduserte NRK et nytt system der vinneren ble kåret av ti juryer i ti byer rundt om i landet. Hver jury hadde fem medlemmer, tre musikk-fagfolk og to lekfolk, som hver ga ett poeng til sin favorittmelodi. Det er ikke kjent hvordan alle juryene stemte, siden NRK ikke har tatt vare på avstemningsdelen fra sendingen. Bare framføringene og pausenummeret er bevart i NRKs arkiver. Det er imidlertid kjent at juryene i Hamar og Ålesund ga alle sine fem stemmer til «Intet er nytt under solen».
Kabylsk
Kabylsk (kabylsk taqbaylit, IPA ) er et berbisk språk som snakkes av den berbiske folkegruppen kabylene hovedsakelig i Kabylia, et fjellområde nord og nordøst i Algerie. men også i hovedstaden Alger. Det snakkes også av ulike grupper i nærheten av Blida nord i Algerie. Det finnes også utvandrete grupper i land som Frankrike, Tyskland, Canada, Belgia, og Spania som fortsatt behersker språket. Ifølge det franske instituttet for orientalske språk, Inalco, er det mellom 5 og 7 millioner som snakker språket verden over, men de som praktiserer det til daglig befinner seg i Algerie.
Melodi Grand Prix 1966
Hendelser
NRK besluttet at Åse Kleveland skulle representere Norge i den internasjonale finalen i Luxembourg, etter sigende fordi Kleveland allerede var populær i de fransktalende landene. I så fall lyktes ikke taktikken, for «Intet er nytt under solen» fikk ikke et eneste poeng fra de fransktalende landene. Grynet Molvig var også opptatt med et annet oppdrag da den internasjonale finalen gikk av stabelen 5. mars. Sangen kom likevel på tredjeplass, som var Norges beste plassering fram til Bobbysocks vant med «La det swinge» 19 år senere.
Pressen positiv
I motsetning til årene før var pressen positiv etter finalen. Aftenposten konkluderte med at «resultatet i Melodi Grand Prix var adskilling bedre enn ventet», mens VG mente finalen musikalsk sett var en av mest «vellykkede norske Melodi Grand Prix-finaler vi har hatt».
Plantelegemiddel
Plantelegemiddel eller plantebasert legemiddel er et legemiddel definert i direktiv 2004/24/EC for å sikre en harmonisering av reglene for denne produktkategorien i hele EU-området. Ved å etablere faste, internasjonale regler og prosedyrer for godkjennelse, får brukere, leger, apotek, industrien, andre produsenter og myndigheter ett, forenklet regelverk å forholde seg til.
Kabylsk
Geografisk utbredelse
Folket fra fylkene Tizi Ouzou (Tizi Wezzu), Béjaïa (Bgayet) og Bouira (Tubiret) er helt kabylsktalende. Det kabylske språket finnes også i en stor del av Bordj Bou Arréridj fylke, Sétif fylke og i områder av Boumerdès og Jijel. I fylkene Boumerdes, Jijel, Sétif, Bordj Bou Arreridj og Bouira, lever det kabylske språket ved siden av arabisk.
Melodi Grand Prix 1966
Seerne skeptiske
I likhet med 1964 ble også dette et stort år for komponisten Arne Bendiksen. Han sto bak hele tre av de fem finalebidragene og innkasserte både førsteplass og andreplass i konkurransen. De tre sangene var alt Bendiksen hadde komponert i 1965, «men når man ser hvor stor reaksjon disse tre melodiene har fått, skulle jeg jo helst hatt tid til å komponere mere!» sa Bendiksen til VG. Komponisten var glad for at juryene gikk for «Intet er nytt under solen» – en utypisk norsk grand prix-sang i 5/4-takt – men selv holdt han en knapp på sølvvinneren, «Gi meg fri».
Plantelegemiddel
Tidligere har legemidler basert på planter vært underlagt nasjonale regler som har vært svært forskjellige fra land til land. De nye reglene er utformet for å gi forbrukerne trygge, plantebaserte legemidler og sikre at godkjente legemidler basert på planter er underlagt de samme reglene i alle land innenfor hele EU-området. På samme måte som andre, europeiske direktiver vedrørende legemidler er det antatt at gjennomføringen av dette direktivet vil få konsekvenser for regelverk og markedstilgang blant annet i USA og Japan.
Melodi Grand Prix 1966
Seerne skeptiske
Dette var første året NRK begynte å nummerere deltakerlåtene med bokstaver i stedet for tall – en praksis NRK brukte nesten hvert år fram til 2005. Siden da har sangene blitt nummerert med siffer.
Kabylsk
Geografisk utbredelse
Kabylene er den største berbiske gruppen i Algerie, men utgjør likevel ikke et flertall. Bortimot en tredjedel av algerierne er berbisktalende, hovedsakelig i og i nærheten av hovedstaden Alger. Språket snakkes også av kabyler utenfor Algerie, og det er beregnet at rundt halvparten av alle kabyler bor i utlandet, hovedsakelig i Frankrike.
Plantelegemiddel
HMPC (Committee on Herbal Medicinal Products) er en av fire komitéer underlagt Det europeiske legemiddelbyrået (EMEA). Komitéen utarbeider monografier og lister som vil gjelde hele EU-området. Blant annet er monografier fra den europeiske farmakopéen innarbeidet. Komitéen regner med at dokumentasjon med om lag 300 planter fra Europa, India og Kina vil dekke de fleste produktene som er aktuelle (flere tusen), men at flere urter/droger og kombinasjoner vil komme til etter hvert.
Kabylsk
Offisiell status
Berbiske språk med alle dets algeriske dialekter og varianter er anerkjent siden midten av 2000-tallet i den algeriske lovgivningen som et nasjonalt språk, men ikke som et offisielt språk. Arabisk språk er fortsatt det eneste offisielle språket i landet. Fransk er ikke anerkjent i noe juridisk dokument, men har likevel en faktisk posisjon som et offisielt språk ved at det benyttes av hver eneste algerisk offisiell administrasjon eller institusjon på alle nivåer hos myndighetene, tidvis mer utstrakt enn arabisk.
Plantelegemiddel
Norske forhold
Plantelegemidler med dokumentert medisinsk effekt omfattes av den ordinære legemiddellovgivningen med krav om forhåndsgodkjenning, tilvirkningstillatelse, importtillatelse, grossisttillatelse samt reklamebestemmelser og med detaljsalg fra apotek.
Kabylsk
Offisiell status
Berbiske språk har en lite gunstig miljø til tross for en offentlig radiokanal (Channel II) som går tilbake til Algeriekrigen, foruten også en offentlig TV-kanal (Channel IV eller Tamazight TV). Ettersom private eiere av TV-kanaler er ulovlig, har kabyler lansert en privat kabylsktalende TV-kanal, Berbère Television, som sender fra franske Montreuil i Seine-Saint-Denis.
Plantelegemiddel
Norske forhold
Plantebaserte produkter som ikke blir klassifisert som legemidler etter det nye direktivet og etter den nye, EU-tilpassede legemiddelloven, vil fortsatt være å betrakte som naturmidler og være forvaltningsmessig tillagt Mattilsynet.
Kabylsk
Offisiell status
I 1994 boikottet kabylsktalende elever og studenter algeriske skoler et år for å kreve at berbisk skulle bli offisielt anerkjent og førte til den symbolske opprettelsen av «Haut Commissariat à l'Amazighité» (HCA) i 1995. Berbisk ble derpå undervist som et ikke obligatorisk språk i berbisktalende områder. Da undervisningen var valgfri var det få som deltok.
President Abdelaziz Bouteflika har jevnlig uttalt at «amazigh (berbisk språk) vil aldri bli et offisielt språk, og om det skal bli et offisielt språk må det bli underlagt folkeavstemning.» I 2005 uttalte presidenten at «det er ikke noe land i verden som har to offisielle språk» (sic) og «det vil aldri bli tilfelle med Algerie». Uansett, etter fire tiår med passiv motstand, opprør, streiker, og sosial mobilisering, inkludert den berbiske våren med opprør og streiker i Kabylia i 1980, og den svarte våren i 2001, har president Bouteflika og hans regjering fått en mildere holdning og anerkjent amazigh (berbisk) som «et nasjonalt språk» uten folkeavstemming.
Vokaler
Kabylsk språket har 4 vokaler (bokstaven «e» er ikke betraktet som en ekte vokal, den er der kun for å gjøre det enklere for en som leser).
Skriftsystem
Den eldste berberskrift ble skrevet i den lybico-berberske skrift (Tifinagh). Det samme skrift ble funnet i Kabylia og oppdages fortsatt av arkeologer.
I middelalderen ble religiøs litteratur i Kabylia skrevet på arabisk, hovedsakelig som notater. Fullstendig tekster ble ikke skrevet på denne tiden.
Den første franske-kabylske ordboka skrevet av en fransk etnolog på 1700-tallet. Den var skrevet med det latinske alfabetet. Fra 1900 ble kabylsk skrevet med latinsk skrift og «tamacahutt n wuccen» av Brahim Zellal var et eksempel for den trenden.
Mouloud Mammeri kodifierte en ny ortografi for å slippe å bruke de franske aksentene. Den nye skriften ble godkjent av alle berbiske lingvister, og INALCO (Marokko) og HCA (Algerie).
Beat It
«Beat It» er en av Michael Jacksons største hits. Sangen var med på Thriller, History og The Ultimate Collection. Han vant to Grammys for denne sangen, begge i 1983 for «Beste låt» og «Beste mannlige vokal (rock)». «Beat It» er rock i motsetning til Jacksons mange popsanger, og gitarsoloen blir spilt av Eddie Van Halen.
Musikkvideoen handler om to gjengledere som møtes til et kampoppgjør. Historien følger også Michael Jackson, som ligger hjemme i sengen sin og synger. Jackson ifører seg sin karakteristiske oransje jakke og tar steget ut i gatene. De to gjenglederne, med sine følgesvenner i ryggen, møtes i en garasje og trekker opp hver sin kniv. Før kampen er i gang dukker Jackson opp i garasjen og inviterer til klassisk Michael Jackson-dansing. Filmen avslutter i en lang elegant dans.
Valkeala
Valkeala er en tidligere kommune i landskapet Kymmenedalen i Finland. Den 1. januar 2009 ble den og kommunene Anjalankoski, Elimä, Jaala og Kuusankoski sammenslått med Kouvola kommune.
Edmund Casimir Szoka
Edmund Casimir Szoka (født 14. september 1927 i Grand Rapids i Michigan i USA, død 20. august 2014 i Novi ved Detroit ) var en av den katolske kirkes kardinaler, president for Den pavelige kommisjonen for Vatikanstaten, og tidligere erkebiskop av Detroit  1981–1999 og tidligere president for Prefekturet for Den hellige stols økonomiske anliggender 1990–1997.
Bakgrunn
Edmund Casimir Szoka var sønn av Casimir og Mary (født Wolgat) Szoka, begge polske immigranter. Han flyttet med familien tidlig i 1930-årene til Muskegon, der han fikk sin første skolegang ved St. Michael School.
Han begynte på presteseminaret St. Joseph's Seminary i Grand Rapids, og fortsatte ved Sacred Heart Major Seminary i Detroit, og så ved St. John's Provincial Seminary i Plymouth.
Prest
Han ble presteviet i 1954 i Marquette i Michigan av den stedlige biskop Thomas Lawrence Noa. I 1955 ble han sekretær for biskopen av Marquette (til 1962). Mellom 1957 og 1959 studerte han kirkerett ved Det pavelige universitet Urbaniana og Det pavelige lateranuniversitet i Roma. Deretter dro han tilbake til USA og ble fikk sjelesørgeriske og kuriale stillinger.
Biskop av Gaylord
Szoka ble den 11 juni 1971 utnevnt til den første biskop av Gaylord i Michigan av pave Paul VI (1963–78). Han ble den 20. juli samme år bispeviet av Detroits erkebiskop, kardinal John Francis Dearden. Medkonsekrerende var Alexander Kazimieras Salatka av Marquette og Joseph Crescent McKinney, hjelpebiskop i Grand Rapids.
Erkebiskop av Detroit
Den 28. mars 1981 ble han utnevnt av pave Johannes Peul II til erkebiskop av Detroit. Han ble høytidelig innført i dette embede den 17. mai 1981.
I 1983 håndterte han saken vedrørende sr. Agnes Mary Mansour, en nonne og direktør for Michigan Department of Community Health som engasjerte seg for å fortsette med aborttjenester i Michigan. Szoka hadde gitt sin tillatelse til at sr. Agnes Mary Mansour kunne tjene staten, men sa at hun måtte motsette seg offentlig finansiert abort. Mansour mente abort var tragisk, men burde være lovlig, og hun fortsatte å utbetale abortmidler fra Medicaid. Szoka appellerte til hennes overordnede i Sisters of Mercy, men ordenen støttet hennes holdning. Szoka henviste saken til Vatikanet, og biskop Anthony Bevilacqua løste den ved å beordre sr. Mansour å trekke seg enten fra regjeringsposten eller fra sin orden. Mansour forlot da nonneordenen.
Kardinal
Han ble den 28. juni 1988 kreert til kardinal av pave Johannes Paul II, med Santi Andrea e Gregorio al Monte Celio som tittelkirke.
I 1990 ble han hentet til Roma som president for Prefekturet for Den hellige stols økonomiske anliggender, og gikk da av som erkebiskop av Detroit. I 1997 ble han utnevnt til president for Den pavelige kommisjon for Vatikanstaten, og samtidig dag gikk han av som president for Prefekturet for Den hellige stols økonomiske anliggender. I 2001 ble han president for Administrasjonen av Vatikanstaten etter at staten hadde fått ny konstitusjon.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Bergknappslekta
Bergknappslekta (Sedum) hører til bergknappfamilien og har ca. 400 arter. Sedum er utbredt stort sett over alt på den nordlige halvkule. De er alle sukkulente stauder med lav vekst og tykke blader. Enkelte arter blir brukt som prydplanter.
De vokser over hele landet, og er vidt utbredt i Europa. Mange av artene vokser gjerne på tørre steder med små krav til jordsmonn, f.eks på steingjerder og svaberg. Ofte danner de matter eller "tepper" av flatvokste planter i 5-15 cm høyde. Blomsten er gul eller rosa. Bitterbergknapp er giftig i store mengder, men har vært brukt som grønnsak mot skjørbuk.
Arter i Norge
I Norge er det 10 bofaste arter.
Den saksisk-ernestinske husorden
Den saksisk-ernestinske husorden (tysk: Herzoglich Sachsen-Ernestinischer Hausorden) var en felles orden tildelt i hertugdømmene Sachsen-Altenburg, Sachsen-Coburg-Gotha og Sachsen-Meiningen. Ordenen ble innstiftet 25. desember 1833 i fellesskap av hertugene Fredrik av Sachsen-Alteburg, Ernst I av Sachsen-Coburg-Gotha og Bernhard II av Sachsen-Meiningen til minne om den felles stamfar hertug Ernst I av Sachsen-Gotha-Altenburg (1601–1675) med tilnavnet «den fromme». Den gikk tilbake til den første tyske husorden, Orden der deutschen Redlichkeit fra 1690. Den saksisk-ernestinske husorden ble tildelt medlemmer av de hertuglige familier, andre kongelige og fyrstelige, statstjenestemenn og andre for lojal og fremragende fortjenester. Den saksisk-ernestinske husorden kunne også tildeles borgere av andre stater. Ordenen hadde karakter av offisiell statsorden i hertugdømmene, med de tre hertugene som ordensherrer. Den ble videreført som dynastisk orden etter Tysklands overgang til republikk i 1919 og tildelt inntil 1935 da den ble forbudt. Tildeling innen det fyrstelige hus ble gjenopptatt i 1955.
Inndeling
Den saksisk-ernestinske husorden var opprinnelig inndelt i fire grader. Fra 1890 ble den laveste grad, riddergraden, delt i to klasser. Etter dette var ordenen inndelt i fem grader:
Insignier
Ordenstegnet for Den saksisk-ernestinske husorden besto av et hvitemaljert malteserkors. En løve i gull var plassert i korsvinklene. Midtmedaljongen var av gull og bar et brystportrett av hertug Ernst I av Sachsen-Gotha-Altenburg. Medaljongen var omgitt av en blå bord der innskriften «FIDELITER ET CONSTANTER» var plassert og utenfor dette en eikekrans i grønt med gullbånd. Baksiden bar Sachsens våpenskjold og datoen for ordenens innstiftelse. Ordenstegnet var opphengt i båndet i et ledd bestående av en krone. Når ordenen ble tildelt for militære fortjenester, ble ordenstegnet utstyrt med korslagte sverd.
Ordensstjernen var i sølv og gull og hadde grupper av åtte tagger. Den var belagt med en versjon av ordenstegnet der portrettet av Ernst den fromme var byttet ut med en hertugkrone.
Ordensbåndet var rødlilla med grønne striper.
Tildeling
Det var satt begrensninger på antallet tildelinger i hver klasse av Den saksisk-ernestinske husorden. Det kunne være maksimalt ni samtidige innehavere av storkors, ikke medregnet prinser av de tre hertuglige hus. Det kunne være 12 samtidige innehavere av kommandør av I. klasse og 18 av kommandør av II. klasse. Ved innstiftelsen var antallet samtidige riddere satt til 36. Etter at ridderklassen ble delt i 1890, var antallet tildelinger av riddergraden ubegrenset. Det var ikke satt begrensninger på tildeling til utlendinger.
Tildeling av storkors medførte arvelig adelskap.
Norske innehavere
Kong Olav var innehaver av storkors av Den saksisk-ernestinske husorden.
Husbukk
Husbukk (Hylotrupes bajulus) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er et skadedyr i trehus, men finnes bare i de varmeste områdene av Norge.
Levevis
Larvene foretrekker fuktutsatt treverk og de har optimale utviklingsforhold ved ca. 85% relativ luftfuktighet og +28 C. Ved slike forhold utvikles fra egg til voksen bille i løpet av 10-11 måneder, men så gode forhold er det kun under laboratorieforhold. Husbukk kan utvikle seg i tørt treverk av bartrær, særlig i hus- og konstruksjonstømmer, men da er utviklingstiden betydelig lengre på grunn av både sesongsvariasjoner og lokale forutsetninger for temperatur og fuktighet. Arten kan av og til forårsake lokalt kraftig svekkelse av treverk, men de fleste bygningsskadene er mer at kosmetisk art. Av og til kan man høre at de store larvene spiser av treverket, men ofte merkes angrepene først når de voksne billene klekker og etterlater seg utflygningshull. Larveutviklingen tar gjerne 3-4 år, men kan også ta lengre tid, trolig mer enn 10-12 år i noen tilfeller. Larvene er svært varmekrevende og dette gjør at den stort sett angriper soloppvarmede konstruksjoner som ikke blir for varme om sommeren. Husbukken er kun funnet i bygningsmaterialer i Norge, men den er kjent for at den kan formere seg ute i naturen (i tørre furuer) i blant annet Sør-Sverige og øya Ruhnu (Runö) i Latvia. Også de voksne billene krever høy temperatur for å være i aktivitet, i Norden skjer sverming og paring om sommeren. Arten angriper bare ubehandlet treverk, den gjør mest omfattende skade på granved der den spiser både yteved og kjerneved, på furu- og eikeved spiser den bare yteveden. Husbukk foretrekker ferskt treverk og kan ofte påtreffes i nye bygninger, men det tar lang tid før det eventuelt oppstår vesentlige svekkelser av treverket. Over tid kan utviklingen nå så langt at det er lokalt alvorlige skader. Moderne bekjempelse omfatter i begrenset omfang bruk av insektgift.
Utbredelse
Arten er utbredt over det meste av Palearktis, og finnes også i Nord-Amerika. I Norden har den en klart sørlig utbredelse og den forekommer i Norge på deler av Sør- og Østlandet, og langs de store fjordene på Vestlandet. Arten krever relativt varme somre og ikke for kalde vintre, den norske utbredelsen er begrenset av klimaet, men det betyr at det kan tenkes å skje en forandring i utbredelsen i takt med klimaendringer slik at den får en mer omfattende utbredelse. Samtidig vurderer Artsdatabanken husbukk til å være en relativt sjelden art, og den er definert som en rødlisteart, dvs. at den er sårbar i forhold til fare for utryddelse på grunn av at arten er klimatisk begrenset i Norge, og har gått sterkt tilbake i nyere tid som følge av substratmangel.
Systematisk inndeling
Arten blir enten plassert i Callidiini, eller som det eneste medlemmet i gruppen Hylotrupini.
Tour de France 1975
Tour de France 1975 var den 62. utgaven av Tour de France, og varte fra 26. juni til 20. juli. Rittet hadde for første gang en norsk delager i Knut Knudsen, som brøt underveis i rittet.
Rittet var 3999 km langt, fordelt på 22 etapper, inkludert fire tempoer. Syklistene kjørte med en gjennomsnittsfart på 34.899 km/t. Franskmannen Bernard Thévenet vant rittet sammenlagt for første gang, og ble den første franskmann til å vinne rittet siden Roger Pingeon 1967. Belgieren Eddy Merckx ble nummer to, mens belgieren Lucien Van Impe tok den siste podiumplassen. Rik Van Linden vant poengtrøya, tredjemann i sammendraget Lucien Van Impe vant klatretrøya og Francesco Moser ble den første rytter til å vinne ungdomstrøya. Gan–Mercier vant lagkonkurransen.
Thévenet brukte 114 timer, 35 minutter og 31 sekunder, som var en margin på 2 minutter og 47 sekunder til Merckx. Underveis i rittet ble Merckx, i sitt forsøk på å vinne sin sjette Tour de France sammenlagt, et offer for vold fra publikum langs løypa. Franskmennene var svært negative til at en belgier kunne overgå folkehelten Jacques Anquetil. Under 14. etappe ble Merckx dyttet av en tilskuer og brakk kinnbenet. Han tapte ledelsen sin og klarte ikke å vinne den tilbake. Kombinasjonstrøya ble fjernet fra rittet, og ungdomstrøya erstattet bruken av den hvite trøya. 1975 var første utgaven at lederen i klatrekonkurransen brukte polkadottrøya. Den siste etappen ble flyttet fra Vélodrome de Vincennes til Champs-Élysées. I rittet var det ingen lagtempoer, og bonussekundordningen for etappevinnere ble fjernet.
Lag
Touren startet med 14, som hver besto av 10 ryttere:
Diverse konkurranser
Belgiske Marc Demeyer vant konkurranser for innlagte spurter, mens Eddy Merckx ble kåret til rittets mest offensive rytter.
Nordre Helgeland fogderi
Fra 1917 benevnt Nord-Helgeland fogderi.
Herreder mot slutten av 1800-tallet
Dønnes, Nesna, Hemnes, Mo, Lurøy, Træna, Rødøy, Meløy.
Badminton under Sommer-OL 2000
Badminton var med for tredje gang som olympisk sport under OL 2000 i Sydney. Det ble konkurrert om fem olympiske titler, single og double for både damer og herrer samt en mixeddouble. Kina ble beste nasjon med fire gullmedaljer.
Ferjesambandet Horn–Andalsvåg
Horn–Andalsvåg er et ferjesamband som krysser Velfjorden som del av fylkesvei 17 på Helgeland, mellom Horn ferjekai i Brønnøy og Andalsvågen ferjekai i Vevelstad. Sambandet drives av Torghatten Midt.
Anjalankoski
Anjalankoski er en finsk by og tidligere kommune i landskapet Kymmenedalen. Den 1. januar 2009 ble kommunen og kommunene Elimä, Jaala, Kuusankoski og Valkeala sammenslått med Kouvola kommune.
Fylkesvei 6514
Fylkesvei 6514 (Fv6514) går mellom Storli og Lønset i Oppdal kommune.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 511 (Sør-Trøndelag).
UFC 77
UFC 77: Hostile Territory var et MMA-arrangement i regi av UFC i Cincinnati, Ohio, USA 20. oktober 2007.
Liste over gårder i Jevnaker
Dette er ei liste over gårder i Jevnaker kommune, ordnet etter gårdsnummer
Fylkesvei 1278
Fylkesvei 1278 går mellom Olberg skole og Løken i Indre Østfold kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 763.
Argument
Argument kan ha ulike betydninger
Endletvatn naturreservat
Endletvatn naturreservat ligger i Andøy kommune i Nordland. Naturreservatet omfatter Einlettvatnet (37 moh) og myrene rundt, sør for Andenes og vest for Skarstein på Andøya. Området har et areal på 600 dekar, hvorav 270 dekar vannareal. Området er vernet for å bevare typiske fattige flatmyrer av meget stor viktighet for vegetasjonshistorisk forskning.
Lyana Armstrong-Emery
Lyana Armstrong-Emery er en tidligere politiker fra Gibraltar. Armstrong-Emery var leder for det i dag nedlagte partiet Gibraltar Reform Party, et sentrum-venstre-orientert og pro-økologisk parti med sterke bånd til Green Party of England and Wales. Da partiet hennes ikke hadde noen mandater i det gibraltarske parlamentet hadde hun heller ikke status som offisielt medlem av opposisjonen.
Lyana Armstrong-Emery og Gibraltar Reform Party var sterke tilhengere av gibraltarsk representasjon i det britiske parlamentet og i Europaparlamentet. Andre fanesaker for Gibraltar Reform Party var proporsjonal representasjon, antisexisme, rettferdig behandling av seksuelle minoriteter, bedre rettigheter for personer som ikke er residenter i EU og en radikal omstrukturering av skattesystemet. Under valget til Europaparlamentet i 2004 klarte Armstrong-Emery å sikre en plass på lista for valgkretsen Sør-England og Gibraltar. Hun var den eneste gibraltarske kandidaten. Dette hjalp Green Party til en tredjeplass i valget i Gibraltar.
Armstrong-Emery er i dag ikke lenger partipolitiker. I stedet er hun koordinater for Friends of the Earth på Gibraltar, en stilling hun har besittet siden november 2005. Dette er en lokal del av en stor internasjonal sammenslutning av pressgrupper som kjemper mot miljøødeleggelser. Denne er etablert i over 70 land og har angivelig flere millioner medlemmer.
Carl Frølich Hanssen
thumb|Fra venstre: Hanssen, [[Vidkun Quisling, Axel Stang og Herbert Bormann, sjef for Reichsarbeitsdienst Riksarkivet]] Carl Frølich Hanssen (født 8. januar 1883 i Halden, død 6. januar 1960 i Oslo) var en norsk offiser og idrettsleder. Under den tyske okkupasjonen av Norge var han leder for NS Arbeidstjeneste.
Carl Frølich Hanssen vokste opp i Antwerpen og Kristiania og tok examen artium i 1901, Krigsskolen 1904 og Den gymnastiske Centralskole 1909-1911. I 1907 gjennomgikk han den militære høyskole.
Idrett og verv
Frølich Hansen spilte fotball (senterforward) for Mercantile og fikk i 1910 én landskamp for, som tapte 0–4 mot. Han var president i Norges Fotballforbund 1907–1908 og 1911–1912, turninspektør i Norges Turn- og Idrætsforbund 1911–1916 og sekretær i Norges Riksforbund for Idrett og Norges olympiske komité 1912–1914. Han var også formann i Tilsynsrådet for Statens gymnastikkskole og formann i Oslo Militære Samfund og Bergens Militærforening.
Militæret
Han tjenestegjorde som offiser i feltartilleriet til 1915 og fra 1923. Han ble major i 1932, oberstløytnant året etter og ble i 1936 utnevnt til oberst og sjef for Feltartilleriregiment nr. 1. Den 9. april 1940 var han syk og ble sykemeldt dagen etter. Kommandoen over regimentet ble overlatt til sjefen for Askimdetasjementet, major Refsum. Frølich Hansen deltok likevel i felttoget i Østfold og gikk med sine styrker over grensen til Sverige. Samme sommer returnerte han til Norge sammen med andre internerte norske offiserer.
Politikken
Frølich Hansen meldte seg inn i Nasjonal Samling 22. oktober 1940. Fra april 1941 var han leder for NS Arbeidstjeneste og ble utnevnt til general av Quisling-regimet. Han var også leder for Norges Kvinnelige Arbeidstjeneste under den tyske okkupasjonen.
Frølich Hansen ble arrestert etter frigjøringen i 1945 og ble dømt til sju års fengsel og tap av borgerlige rettigheter. Dommen ble stadfestet av Norges Høyesterett i 1949. Han ble også fradømt stillingen som oberst i Hæren.
Referanser
Unerf den tyske okkupasjonen av Norge vafr han sjef for NS ARbeidstjeneste.
Bjørn Endreson
Bjørn Ingermann Endreson (født 20. januar 1922 i Bærum, død 12. november 1998 i Stavanger) var en norsk teatersjef, regissør og oversetter. Han var teatersjef ved Rogaland Teater fra 1960 til 1970.
Han debuterte som forfatter med diktsamlingen Kadens i 1946. Etter hvert skrev han også noen teaterstykker direkte for de teatrene han var tilknyttet som instruktør, og han ovsatte en lang rekke stykker, i tillegg til bearbeidinger. Ved Nationaltheatret oversatte han fem teaterstykker til norsk.
Hans arbeid som regissør på Det norske teatrets Scene 2 av Samuel Becketts skuespill (Slutspel, Krapps siste spole og forskjellige enaktere) hadde bakgrunn i Endresons personlig kontakte med Beckett i Paris, og mange av enakterne som ble oppført på Scene 2, var urframføringer. Pam Gems' musikalen Piaf som ble satt opp på Det norske teatret i 1980 var også oversatt av Bjørn Endreson.
Han nevnes som initiativtakeren til Barneteatret som ble etablert ved Rogaland teater i 1957. Sammen med Elsa Nordvang mottok han i 1988 Teskjekjerringprisen for dette.