cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alkoholkommisjonen av 1910
Ved behandlingen av alkoholkommisjonens innstilling i Stortinget i 1918, ble det vedtatt en ny lov om salg og skjenking av brennevin, vin, fruktvin, øl og mjød. Loven slo fast at all import og omsetning av brennevin skulle legges inn under samlagene, og at samlagenes overskudd i sin helhet skulle tilfalle statskassen. Dermed var de privatøkonomiske interessene helt ute av brennevinssalget, men fremdeles kunne brennevinsproduksjon, samt salg av øl og vin, foregå i privat regi. Det ble også vedtatt et forslag som både skulle gjøre det vanskeligere å opprette nye samlag og lettere å legge ned allerede eksisterende. Loven av 1918 sa nemlig at alle som ikke møtte fram ved samlagsavstemningene, skulle telle som om de hadde stemt mot samlag. Det ble slått fast at alt salg av øl og vin skulle være gjenstand for kommunal bevilling, og det vanlige var at det ble gitt bevilling for en periode på ett år.
Arkivverket har i dag arkivert 3 hyllemeter av kommisjonens arbeid.
The Coca-Cola Company
The Coca-Cola Company (nyse: KO) er et internasjonalt drikkevareselskap med hovedkontor i Atlanta i USA. Selskapet ble grunnlagt i 1892 og er en av verdens største bedrifter.
The Coca-Cola Company er børsnotert på New York Stock Exchange, inngår i aksjeindeksene Dow Jones Industrial Average og S&P 500 og regnes som en av de fremste blue chip-aksjene.
Selskapet har tre år på rad blitt utpekt som verdens største produsent av plastavfall, med en årsproduksjon av 117 milliarder PET plastflasker i 2018.
Produkter
Selskapets mest kjente produkt er Coca-Cola, som er tilgjengelig i en rekke varianter. Blant andre kjente produkter er:
Nina Young
Nina Young (født 1966) er en australsk skuespiller. Hun spilte «Den grå damen» i Harry Potter-filmene, i tillegg til at hun hadde rollen som «Pegasus»' sekretær i Johnny English. Hennes skuespillerkarriere startet i 1994.
Vaduzkonvensjonen
Valduzkonvensjonen i 2001 var en endringskonvensjon til Stockholmskonvensjonen av 4. januar 1960 som etablerte Det europeiske frihandelsforbund (EFTA). Etter at Norge 24. juni 1994 hadde undertegnet tiltredelsesavtale med EU og Sveits i 1999 hadde fremforhandlet bilaterale avtaler med EU på omtrent samtlige områder av EU-samarbeidet med unntak av tjenester og investeringer, var det behov for å modernisere Stockholmskonvensjonen. En endringskonvensjon ble vedtatt på ministermøtet i Vaduz 21. juni 2001 og trådte i kraft 1. juni 2002.
719 skvadron
719 skvadron var resultat av en sammenslåing av to enheter ved Bodø hovedflystasjon, Kommunikasjonsvingen/LKN og Helikopterseksjonen/LKN, i november 1957. Denne nye enheten fikk navnet Nr. 7193 Støtteving/LKN, før den i januar 1966 fikk status som egen skvadron under navnet 719 skvadron.
Skvadronen benyttet både UH-1B-helikoptre og Twin Otter-fly. Helikoptrene ble faset ut høsten 1990. 31. desember 2000 ble 719 skvadron nedlagt.
Fylkesvei 4236
Fylkesvei 4236 går mellom Nygård og Høllen i Kristiansand. Veien er 1,2 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 165 (Vest-Agder).
Knole House
Knole House er en herregård ved byen Sevenoaks i det nordvestlige Kent i England. Den er omgitt av en stor rådyrpark, Knole Park. Interiøret fra det 17. århundre er svært godt bevart, i motsetning til i mange andre engelske herregårder hvor det ble foretatt renovasjoner i det 18. århundre. Parken er også i svært god forfatning, bortsett fra at mange trær ble ødelagt under en kraftig storm i 1987.
Huset ble bygget av Thomas Bourchier, erkebiskop av Canterbury fra 1456 til 1486. Han døde i huset, som etterpå ble testamentert til Canterbury erkebispedømme. Mellom 1486 og 1538 bygde erkebiskopene på en borggård, i dag kjent under navnet "Green Court". I 1538 tok Henrik VIII huset fra erkebiskop Thomas Cranmer.
Huset eies av National Trust, og mange av rommene er åpne for publikum. Blant det som er utstilt er møbler og tekstiler fra det 17. århundre, og portrettet malt av blant annet Van Dyck, Thomas Gainsborough, Peter Lely, Godfrey Kneller og Joshua Reynolds. Flere gjenstander fra den engelske renessansen er unike.
Kongo under Sommer-OL 1972
Kongo under Sommer-OL 1972. Republikken Kongo deltok for andre gang i et OL 1972 i München. De vant ikke noen medaljer.
Elfi Eder
Elfriede «Elfi» Eder (født 5. januar 1970 i Zell am See i Østerrike) er en tidligere østerriksk alpinist.
Hun vant to medaljer i slalåm i internasjonale mesterskap. Under VM 1993 i Morioka tok hun bronse etter Karin Buder og Julie Parisien, og under OL 1994 i Lillehammer tok hun sølv, bare slått av Vreni Schneider.
I løpet av karrieren vant Elfi Eder tre enkeltrenn i verdenscupen. I sesongen 1995/96 gikk hun til topps i slalåmcupen.
I 1998 kom Elfi Eder på kant med det østerrikske skiforbundet, og begynte å representere Grenada. Hun oppnådde imidlertid ikke flere topplasseringer, og kjørte ut i seks av sesongens åtte verdenscuprenn. Hun la opp i februar 1999. I dag driver hun et hotell i hjembyen Leogang. Søsteren Sylvia Eder var også en fremgangsrik alpinist.
John Garfield MacDonald
John Garfield MacDonald (født 8. august 1881 i Nova Scotia, død 1951) var en canadisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.
Norsk Audiopedagogisk Forening
Formålet er å fremme utviklingen på det faglige området, arbeide for utvidet kontakt med andre organisasjoner og grupper, samt å utbre kjennskap til de hørselshemmedes problemer.
Magnus Høgevold
Magnus Høgevold (født 3. november 1986) er en norsk landslagsspiller i bandy. Han spiller midtbane for Stabæk og er også klubbens kaptein. Høgevold debuterte på det norske landslaget i 2009. Han har også representert Norge på de aldersbestemte landslagene U-15, U-17 og U-19. Han ble kåret til årets spiller i norsk bandy i 2014. Hans sterkeste egenskaper på banen er hans meget gode skøyteferdigheter og arbeidskapasitet. . Han spiller med draktnummer 8.
Lyonel Feininger
Lyonel Charles Feininger (født 17. juli 1871 i New York, død 13. januar 1956 i New York) var en tysk-amerikansk, kubistisk og ekspresjonistisk maler som også arbeidet som illustratør, tegneserieskaper og karikaturtegner.
Liv og arbeid
Lyonel Feininger hadde tysk opphav, men vokste opp i New York i USA.
I 1887 flyttet Feininger til Berlin i Tyskland der han studerte ved Königliche Akademie Berlin under Ernst Hancke. Han studerte også i Hamburg og ved Académie Colarossi i Paris sammen med skulptøren Filippo Colarossi. Feininger begynte som karikaturtegner for flere vittighetsblader og magasiner, deriblant Harper's Round Table, Harper's Young People, Humoristische Blätter, Lustige Blätter, Das Narrenschiff, Berliner Tageblatt og Ulk.
Feininger giftet seg med datteren til maleren Gustav Fürst, Clara Fürst, som han fikk to døtre med. Siden fikk han flere barn med Julia Berg, som han seinere også giftet seg med.
Feininger var representert med tegninger på de årlige kunstutstillingene Berlin Secession i 1901, 1902 og 1903, men begynte som kunstmaler først som 36-åring. Han hadde til da arbeidet som kommersiell karikaturtegner i tjue år for ulike aviser og blader i USA og Tyskland. Som kunstner ble han medlem av Berliner Sezession i 1909 og knyttet til ekspresjonist-gruppa Die Brücke, Blaue Reiter-kretsen fra 1913, Novembergruppe og Gruppe 1919. I 1924 dannet han gruppa Blauen Vier sammen med Vasilij Kandinskij, Paul Klee og Alexej von Javlenskij. Han var også med på Bauhaus-manifestet i 1919, der han blant annet dekorerte omslaget med en ekspresjonistisk «katedral», og ble leder for trykkeriet og lærer ved Bauhaus i Weimar, en skole for arkitektur og anvendt kunst fra 1919 til 1933. Da det tyske nazistpartiet NSDAP kom til makta i 1933, ble Bauhaus-skolen stengt og tilværelsen vanskelig for Feininger og kona, som delvis var av jødisk herkomst. De flyttet til USA etter at nazistene stemplet bildene hans som Entartete Kunst, det vil si «utartet» og mindreverdig kunst, i 1936, like før den beryktede utstillinga i München året etter. Lyonel feiningers kubistiske arkitekturmotiver fikk stor betydning for den geometriske malerkunsten etter andre verdenskrig.
Feininger er én av forholdsvis få kunstmalere som også lagde tegneserier. Hans kortvarige serier The Kin-Der-Kids og Wee Willie Winkie's World for Chicago Tribune 1906-1907 var preget av sær humor og grafisk raffinement. Tegningene av karikerte figurer var utført med klare, kantete linjer i delvis jugendstil, samtidas dekorative, tyskinspirerte flatestil.
Han deltok på documenta I og posthumt på 3.
Feininger arbeidet også tidvis som pianist og komponist med flere komposisjoner for piano og fuger for orgel.
Lyonel Feininger sønn, den arkitektutdannede Andreas Feininger (1906–1999), ble en berømt fotograf i New York.
Vika (Sverige)
Vika er et tettsted i Falu kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 445 innbyggere.
Sammensatt partikkel
Sammensatte partikler er en gruppe partikler satt sammen av andre partikler. Et eksempel er protoner, som er et nukleon sammensatt av to oppkvarker og en nedkvark.
Amerikansk Simplex
Amerikansk Simplex (engelsk: American Simplex) var et bilmerke som ble produsert fra 1907 til 1914.
Bilen ble bygd av Simplex Automobile Co, Inc. i USA. Bilen var enkelt bygd, men ble solgt til en høy pris. Bilmerket utviklet seg fra en bilforhandler i New York, Smith and Mabley. De solgte opprinnelig Mercedes, Panhard og Renault, men begynte i 1904 å bygge bilen Smith and Mabley Simplex, først med en 18 hk motor, senere 30 hk. De gikk imidlertid konkurs i 1907 og ble kjøpt opp av Herman Broesel, som hadde en nyutviklet bil med 9,8 liters 50 hk motor. Denne bilen het Simplex. Bilen var stor og eksklusiv, og bare chassiset kostet USD 5.400. En modifisert utgave av bilen gjorde det også svært godt i amerikanske baneløp. Modellene fra 1910 hadde også selvstartingsmekanisme, et trekk som ikke var tilgjengelig hos de fremst konkurrentene, som Cadillac, for enda et år eller to. Fra 1911 bygde de også en variant med 38 hk, og i 1912 kom de med en kraftig motor med 75 hk! 50 hk-modellen ble fortsatt produsert.
Firmaet ble kjøpt opp i 1914, og dette ble slutten på Simplex. Den siste ble bygd i 1917.
Tradisjonell kinesisk medisin
Tradisjonell kinesisk medisin (TKM, kinesisk: 中医 eller 中药学, pinyin: Zhongyi respektive Zhongyaoxue) omfatter en rekke forskjellige tradisjonelle medisinske behandlinger som har sin opprinnelse i Kina. TKM er akseptert som en fullverdig del av det offisielle helsevesen i Kina og i Øst-Asia, men regnes som alternativ behandling i det meste av den vestlige verden.
TKM inkluderer behandlinger som bl.a. kinesisk urtemedisin, akupunktur, kostholdsterapi og tuina- og shiatsu-massasje. Qi Gong og Taijiquan er også nært forbundet med TKM. TKM sies å være utviklet gjennom flere tusen år, og er basert på omhyggelige observasjoner av samspillet mellom naturen; kosmos, og menneskekroppen. Blant de viktigste, underliggende teoriene er filosofien om Yin og yang, og Qi, de fem elementene (wu xing), kroppens meridiansystem, Zang Fu, de seks bekreftelsene, fire nivåene osv. Moderne TKM ble systematisert på 1950-tallet i Folkerepublikken Kina under Mao Zedong.
Ifølge tradisjonen er Yin og yang to motsatte, polære kvaliteter som er avhengig av og utfyller hverandre. Qi er vital energi, og den sirkulerer i kroppen i kanaler som kalles meridianer. En forutsetning for god helse er at det er nok Qi i kroppen og at den flyter fritt. Disse hypotesene oppsto før vitenskapen hadde kartlagt menneskets biologi, og innenfor vitenskapen er det ingen funn som tilsier at meridianer eller Qi er reelle fenomener.
Ignace Heinrich
Ignace Heinrich (født 31. juli 1925, død 9. januar 2003) var en fransk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London og i 1952 i Helsingfors.
Tradisjonell kinesisk medisin
Helsesamarbeid Norge-Kina og TKM
Norge og Kina undertegnet i 2002 en treårig handlingsplan om helsesamarbeid hvor også TKM inngår. Akupunktur er antagelig den behandlingen innen TKM som nordmenn kjenner best til. Urtemedisin er ikke mindre viktig innen TKM, men på grunn av Norges restriktive, juridiske rammeverk vis-à-vis import og bruk av medisinske urter, er det akupunktur samarbeidet fokuserer på. I Kina er både TKM og vestlig medisin offisielt akseptert.
Ignace Heinrich
Heinrich vant en olympisk sølvmedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på andreplass i tikamp bak Bob Mathias fra USA.
Tradisjonell kinesisk medisin
Helsesamarbeid Norge-Kina og TKM
NAFKAM fikk som oppgave av Helsedirektoratet å ivareta det faglige ansvaret for denne delen av samarbeidet. Hovedområdene for dette samarbeidet var:
Losna (øy)
Losna er ei øy i Solund kommune i Vestland fylke. Den har et areal på 15,3 km² og fire innbyggere (2001). Høyeste punkt er Meinova, 451 moh. Øya ligger øst for Krakhella på øya Sula. Losna har egen ferjekai. Øya har gammelt jordbruksland, men det er idag ikke gårdsdrift på øya. Det er noe turisme i sommerhalvåret. På begynnelsen av 1900-tallet var det rundt hundre fastboende på øya.
Jean Van Hamme
Jean Van Hamme (født 16. januar 1939 i Brussel) er en belgisk forfatter og tegneserieskaper. Han står bak kjente serier som Serie uten helt, Thorgal, Kodenavn XIII og Largo Winch.
Biografi
Van Hamme ble født i Brussel i 1939. Etter noen år med studier innen administrasjon ved Solvay Business School, begynte han som journalist og arbeidet i markedsavdelingen til Philips.
Samtidig skrev han fiksjon og fra 1976 ble han fulltids forfatter. Han har publisert syv noveller og filmmanus for blant annet filmen Diva. Gjennombruddet kom i 1977, ved viking-helten Thorgal med polske Grzegorz Rosiński som tegner. Serien er i Norge også kjent som «Torgeir Ægirsson».
Van Hamme fulgte opp med ytterligere to bestselgere, Kodenavn XIII sammen med tegneren William Vance og Largo Winch, basert på egne noveller, sammen med tegner Philippe Francq. Begge seriene er også filmatisert og utgitt som videospill.
I 2006 kom den siste Thorgal på femteplass på den franske listen over solgte tegneserier med 280 000 utgaver. I 2005 delte Kodenavn XIII og Largo Winch fjerdeplassen med 500 000 utgaver.
Van Hamme ble i 2015 gjort til ridder. Tittelen er ikke arvelig.
Malawis flagg
Malawis flagg ble første gang tatt i bruk 6. juli 1964. Den oppadstigende solen representerte frihetshåpet for det afrikanske kontinentet. Da flagget ble tegnet, hadde landene i Afrika akkurat begynt å få sin uavhengighet. Det svarte representerte kontinentets folk, det røde symboliserte martyrene i Afrikas frihetskamp, og det grønne representerte naturen. Flagget ble 29. juli 2010 erstattet med et nytt flagg (se under) men dette varte kun et par år. 28. mai 2012 ble det gamle ble tatt frem igjen etter en avstemning i parlamentet.
Flagg 2010–2012
Et nytt flagg ble innført 29. juli 2010, etter at den sittende regjeringen foreslo det, og ble gjort til landets offisielle flagg lørdag 31. juli 2010. Dette ble imidlertid senket igjen etter at daværende president Bingu wa Mutharika døde. I Mutharikas flagg ble stripene omorganisert til å følge mønsteret til Det pan-afrikanske flagget, med den røde stripen på topp, den sorte stripen i midten, og den grønne stripen på bunn. Den stigende røde solen ved flaggets topp ble byttet ut med en hel, sentrert hvit sol, som skulle representere landets økonomiske fremgang siden uavhengigheten i 1964. Opposisjonen gjorde rettslig motstand mot endringen av flagget. Malawis president, Bingu wa Mutharika, godtok og innførte det nye flagget 29. juli 2010.
Squire
Squire var et britisk bilmerke som ble produsert fra 1934 til 1936.
Han begynte på designet av bilen i 1933, og firmaet ble stiftet i januar 1934, med 6 000 GBP i egenkapital. I september 1934 ble merket lansert i to utgaver; henholdsvis en lukket og en åpen versjon, og med to ulike chassis-lengder. I begge størrelsene kostet bilen dobbelt så mye som en bil av merket Aston Martin.
Bilen hadde en 4-sylindret motor fra britiske Anzani, med en kapasitet på 1,5 liter og 110 hk. Den første utgaven av Squire hadde karosseri bygget av bilfabrikken Vanden Plas. Prisen ble 1 220 GBP, noe som gjorde at den konkurrerte med Bentleys 3,5 liters biler i pris. Det var stor interesse for bilen da den ble presentert, men det kom få bestillinger. Fire av bilene havnet i familiens eller direktørenes eie. Prisen ble satt ned til under 1 000 GBP i 1935, likevel var det ingen interesse. Firmaet gikk konkurs, og alt ble solgt. Adrian Squire gikk da tilbake til Bentley, der han også hadde jobbet tidligere. I 1940 ble Adrian Squire drept i et flyangrep ved høylys dag mot Bentley-fabrikken.
Ed Burns
Ed Burns (født 28. november 1946) er en amerikansk manusforfatter. Burns har samarbeidet med David Simon om flere film-prosjekter som eksempelvis The Corner og TV-serien The Wire.
Burns er en tidligere politietterforsker fra Baltimore og som lærer for syvende klasse på en offentlig skole og ofte bruker han disse erfaringene gjennom hans forfatterskap. TV-serien The Wire fokuserer mye på medienes dekning av kriminalitet og korrupsjon i Baltimore, og mye av dette hentet manusforfatternes fortid med avisen The Sun og fra tidligere erfaringer som politi. Burns ble nominert til utmerkelsen Writers Guild of America Award for beste drama-serie i februar 2009. The Wire ble også nominert til en Emmy Award for samme kategori. Burns har også arbeidet på miniserien Generation Kill som er basert på den amerikanske invasjonen av Irak og sendes på TV-kanalen HBO.
Venstre
Venstre (V) er et sosialliberalt politisk parti i Norge. Det er landets eldste partiorganisasjon og ble stiftet 28. januar 1884. Frem til første verdenskrig var Venstre Norges største parti og satt i regjering det meste av tiden. Partiet har gjennom sin historie gjennomført flere demokratiske reformer som parlamentarismen, religionsfrihet, juryordningen og allmenn stemmerett. Merkesaker for Venstre på 2000-tallet har vært skolepolitikk, sosialpolitikk, miljøvern og småbedrifters vilkår. Venstre står for en sosialliberal ideologi, og partiet mener lover, regler og tjenestetilbud må være tilpasset folks faktiske behov, fordi mennesker er viktigere enn systemer.
I stortingsperioden 2021–2025 har partiet åtte representanter på Stortinget. Guri Melby er partileder siden høsten 2020, mens Sveinung Rotevatn og Abid Raja er nestledere. I november 2021 ble Ane Breivik valgt til leder for ungdomsorganisasjonen Unge Venstre.
Formålsparagraf
«Venstre har til formål å samle personer med et sosialt liberalt grunnsyn til innsats for fred og internasjonalt samarbeid, og for sosial, kulturell og økonomisk fremgang i vårt land og i verden som helhet, samt gjennom opplysning å øke forståelsen og interessen for samfunnsspørsmål og å virke for å få Venstrefolk valgt inn i landets representative organer.»
Politisk plattform
Venstres fire hovedsaker er skole, miljø, småbedrifter og velferd, og partiet beskriver hovedsakene sine slik.
Partiet har profilert seg som et miljøparti siden begynnelsen av 1930-årene og regnes i dag som det mest progressive miljøpartiet på borgerlig side. Partiet mener at Norge må gå over fra rød til grønn skatt, det skal lønne seg å velge miljøvennlig. Venstre står for en offensiv satsing på kollektivtransporten, noe partiet har fått gjennom i Oslo, hvor tilbudet har økt og prisen satt ned. Partiet hadde samferdselsministeren fra 2001 til 2005, da regjeringen satte i gang flere dobbeltspor for jernbane og Bybanen i Bergen.
Venstre profilerer seg også som småbedriftspartiet, og særlig tidligere partileder Lars Sponheim gjorde selvstendig næringsdrivende og de mindre bedriftene til en sentral del av partiets politikk.
Partiet har også kunnskaps- og skolepolitikk som en av sine hovedsaker. Venstre var en sentral i utviklingen av enhetsskolen (senere fellesskolen). Venstre jobber for å prioritere etter- og videreutdanning for lærere, og det ønsker en oppmyking i privatskoleloven.
Venstre har en del standpunkter som skiller seg ut fra resten av det politiske Norge innen personvern, rusomsorg og teknologi. Venstre er sterk motstander av EU-direktiv 2006/24/EF (Datalagringsdirektivet). Partiet var blant annet det første som gikk inn for fri fildeling. Venstre mener også at sterkt tyngede rusmiddelavhengige bør få heroin på resept.
Fylkesvei 3960
Fylkesvei 3960 går mellom Tofteland bru og Stausland i Kristiansand.
Venstre
Organisasjon
Venstres leder er Guri Melby, opprinnelig fra Orkdal. Nestledere er Sveinung Rotevatn og Abid Raja. Ledertrioen valgt under landsmøtet 26. september 2020, og Melby etterfulgte Trine Skei Grande som hadde ledet partiet siden 2010. Generalsekretær er Fredrik O. Carstens, mens Thomas Tangen er partiets kommunikasjonssjef.
Fylkesvei 3960
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 167 (Vest-Agder).
Venstre
Organisasjon
Partiets høyeste organ er landsmøtet, som samles hvert år på vårparten, med representanter fra fylkeslagene og sideorganisasjonene. Under landsmøtet ligger landsstyret, som består av sentralstyret, en representant fra hvert fylke, representanter fra sideorganisasjonene og seks medlemmer valgt direkte av landsmøtet. Landsstyret møtes 5–6 ganger i året. Sentralstyret ligger igjen under landsstyret og består av leder, nestledere, fire styremedlemmer (samtlige valgt av landsmøtet), ett medlem fra Unge Venstre, og ett medlem fra Norges Venstrekvinnelag.
Partiet er i stortingsperioden 2021–2025 representert med åtte representanter på Stortinget, det samme antallet som det foregående Stortinget. Parlamentarisk leder er Guri Melby, med Sveinung Rotevatn som parlamentarisk nestleder.
Venstre har sideorganisasjonene Unge Venstre, Liberale Studenter og Norges Venstrekvinnelag. I tillegg driver det et eget studie- og opplysningsforbund.
Partiet er medlem av den Liberale Internasjonale og Alliance of Liberals and Democrats for Europe Party (ALDE Party).
Statsråder
Venstre trådte 17. januar 2018 inn i Erna Solbergs regjering, der partiet hadde følgende fire statsråder:
Stortingsrepresentanter
Venstre har åtte stortingsrepresentanter i perioden 2021–2025:
Ordførere
I perioden 2019–2023 har Venstre to ordførere, i Stad og Vanylven. I perioden 2015–2019 hadde Venstre ordføreren i Bø, Eid, Fjaler, Granvin, Hurdal, Vanylven og Vestre Slidre kommuner, totalt 7 ordførere.
Etter kommunestyrevalget 2011 hadde partiet seks ordførere og 32 varaordførere.
Resymé
Ved stortingsvalget 1885, året etter grunnleggelsen, fikk Venstre 63,4 prosent av stemmene; partiet var frem til første verdenskrig Norges største parti og satt i regjering mye av tiden. Opprinnelig utgjorde Venstre hele den parlamentariske venstresiden i norsk politikk, men med fremveksten av Arbeiderpartiet plasserte Venstre seg til høyre for dette. Fra etableringen hadde Venstre et nært forhold til Norsk Kvinnesaksforening som ble grunnlagt samme år, og partiet var sentralt i å innføre stemmerett for kvinner i samarbeid med kvinnesaksbevegelsen. Høyrefløyen i Venstre brøt ut i 1909 og dannet Frisinnede Venstre. I løpet av 1900-tallet, og spesielt i etterkrigstiden, mistet Venstre gradvis mye av oppslutningen og falt helt ut av Stortinget i 1985. Venstre var ute av Stortinget 1989–1993, da Lars Sponheim ble valgt inn som eneste Venstre-representant. Partiet var med i Kjell Magne Bondeviks første og andre regjering. Fra 2005 var partiet ikke med i regjeringen, og Sponheim gikk av som partileder i 2009 etter svakt valgresultat. Partiet har fra 1993 igjen vært representert på Stortinget og har deltatt i flere regjeringer.
Samling og stiftelse
Den såkalte Reformforeningen på Stortinget 1859–1860, under ledelse av Johan Sverdrup og Ole Gabriel Ueland, regnes ofte som Venstres opphav. Den var en organisert, om enn kortlivet, gruppe opposisjonelle på Stortinget, som tok til orde for Norges likestilling i unionen med Sverige, samt en rekke demokratiske reformer.
Historien om Venstres fremvekst i 1860- og 1870-årene er historien om den voksende opposisjonen på Stortinget, og i folket, mot regjeringens konservative politikk. Det meste av den politiske makten i Norge på den tiden lå hos de høyere embetsmennene. Regjeringen gikk ut fra denne gruppen, og allierte seg etter hvert tett med kongen for å holde på makten. De viktigste sakene som samlet opposisjonen, var derfor av to typer. For det første var det kampen for demokratiet, der de viktigste sakene var utvidelse av stemmeretten, legdommere i rettsvesenet, økt statlig og særlig lokalt selvstyre, og fremfor alt kampen for å gi Stortinget – altså borgerne – kontroll over regjeringen og dermed også kongemakten, altså parlamentarisme. Parlamentarismen ble gradvis innført fra 1884. For det andre var mange opptatt av kulturelle spørsmål, slik som kampen for et eget norsk skriftspråk og en allmenn offentlig grunnskole for alle. De som var mot alt dette, fant etter hvert sammen i det som senere skulle bli partiet Høyre. Venstre oppsto derfor av mange forskjellige grupper, alt fra bedehusfolk på Vestlandet, avholdsfolk og målfolk, til radikale, urbane intellektuelle. Dette gjorde at partiet fra begynnelsen favnet bredt.
Selv om det har ført til sterke spenninger innad i Venstre, og flere ganger til og med splittelse, har denne arven sikret at partiet, som det eneste partiet i Norge, har stått uavhengig av særinteresser. Mannen som klarte å forene alle disse kreftene til et parti, var Johan Sverdrup. Hans lederskap gjorde det mulig å skape et fast opposisjonsparti. I 1884 måtte kongen bøye av, etter at den konservative regjeringen var stilt for riksrett, og dømt. Parlamentarismen ble innført, og Sverdrup dannet Venstres første regjering. Venstres første fylkeslag, Akershus Venstre, ble stiftet på Strømmen 30. april 1880, men Venstre som landsdekkende parti ble først samlet og stiftet 28. januar 1884. Det sier mye om Sverdrups popularitet at Venstre i 1885 kunne gå til valg på «tillit til Johan Sverdrup» – og vinne et stort flertall, hele 84 av 114 mandater. Regjeringen satt til 1889, og fikk gjennomført flere store reformer som ga grunnlaget for utviklingen av det norske samfunnet i årene fremover, for eksempel likestilling mellom bokmål og nynorsk, allmenn offentlig grunnskole, juryordningen, hemmelige valg og stemmerettsutvidelse.
I 1890-årene og frem til 1905 vekslet Venstre og Høyre på å inneha regjeringsmakten. Venstres flaggsaker var først og fremst oppløsing av unionen med Sverige og innføring av allmenn stemmerett. Venstre satt med regjeringsmakten alene 1891–1893 og 1898–1903. Statsministre var Johannes Steen og Otto Blehr. Mesteparten av tiden hadde Venstre rent flertall på Stortinget, og fra 1897 til 1903 til og med over 2/3 flertall. Takket være dette grunnlovsflertallet kunne Venstre oppfylle løftet sitt og innførte allmenn stemmerett for menn til valget i 1900. Noen kvinner fikk også stemmerett, men allmenn stemmerett for kvinner fikk Venstre først innført i 1913. Velferdsstaten fikk også sin spede begynnelse i denne perioden, med opprettelse av visse sosiale ytelser og arbeidervernlovgivning.
1972: Splittelse
I dette stortingsvalget mistet Venstre to tredjedeler av stemmene sammenliknet med valget i 1969, og sto igjen med bare to av tretten stortingsrepresentanter partiet hadde hatt. Samlet fikk Venstre og DLF 6,9 % av stemmene i 1973. Hans Hammond Rossbach ble innvalgt fra Møre og Romsdal, og tidligere handelsminister Hallvard Eika fra Telemark ble valgt inn på fellesliste med Senterpartiet. Eva Kolstad ble i 1974 valgt som Venstres leder, og ble med dette Norges første kvinnelige partileder for et stortingsparti. To år senere ble Hans Hammond Rossbach valgt til leder. Rossbach ble gjenvalgt til Stortinget i 1977, mens Odd Einar Dørum ble valgt inn på Sør-Trøndelagsbenken. Etter valget i 1981 fikk Rossbach selskap av Mons Espelid fra Hordaland.
Venstre og Det Liberale Folkepartiet ble gjenforent i 1988. Til valget i 1989 gikk Venstre, under ledelse av Arne Fjørtoft, igjen til valg med en borgerlig samlingsregjering som mål. Til tross for svært gode meningsmålinger i starten av valgkampen, fordunstet oppslutningen i løpet av fellesferien, og i argumentasjon fra andre partier om «bortkastede stemmer». Også i 1989 endte partiet uten stortingsrepresentanter.
1993: Gjenreising
Ved valget i 1993 ble Lars Sponheim valgt som Venstres eneste stortingsrepresentant, og Sponheim ble i 1996 valgt til partileder etter Odd Einar Dørum. Ved valget i 1997 gikk Venstre, sammen med Kristelig Folkeparti og Senterpartiet til valg med en sentrumsregjering som mål. Ved valget fikk Venstre 4,5 % av stemmene, og ble det minste partiet i en mindretallsregjering med KrF og Senterpartiet, der Venstre fikk statsrådene for Miljøverndepartementet, Arbeids- og administrasjonsdepartementet, Nærings- og handelsdepartementet og Samferdselsdepartementet. I 2000 møtte regjeringen hard motstand i Stortinget i gasskraftsaken. Venstre gjorde det klart at det ikke kunne sitte i en regjering som åpnet for gasskraftverk uten rensing, og saken endte i et kabinettsspørsmål som førte til regjeringens avgang. Saken gir assosiasjoner til Thorbjörn Fälldin og Centerpartiets sterke motstand mot kjernekraftverk, som førte til at Thorbjörn Fälldins første regjering falt i 1978.
Ved valget i 2001 gikk Venstre tilbake til 3,9 % og falt dermed på ny under sperregrensen, men fikk likevel to stortingsrepresentanter, og deltok nå i Bondeviks andre regjering, med tre statsråder. Venstre fikk nå eierskap av en helt spesiell rekord: De fikk flere statsråder enn stortingsrepresentanter. Stortingsvalget i 2005 ble det beste valget for Venstre siden 1969 med 5,9 % oppslutning, og partiet fikk ti stortingsrepresentanter. På tross av Venstres fremgang falt regjeringen, og Venstre havnet i opposisjon. Ved kommunestyrevalget 2007 opprettholdt partiet 2005-resultatet, og fikk 5,9 % oppslutning. Venstre og FrP har et turbulent forhold, og før valget i 2009 valgte Sponheim og Venstre å nekte å støtte eller delta i en regjering der FrP var med. De borgerlige fikk gjennom hele valgkampen problemer med å svare for seg ved spørsmål om hvordan en borgerlig regjering ville se ut. Venstre tapte mest på beskyldningene om kaos på borgerlig side, og ved stortingsvalget 2009 fikk Venstre 3,9 % oppslutning, og partiet falt på ny under sperregrensen, og fikk kun to representanter. Som følge av det dårlige valgresultatet meddelte Sponheim at han gikk av som leder av partiet.
Den franske og indianske krig
Den franske og indianske krig er navnet på den nordamerikanske krigsskueplassen knyttet til den europeiske syvårskrigen. Det var en niårig konflikt (1754–1763) mellom Storbritannia, med sine kolonier og allierte blant indianerne (primært irokeserføderasjonen), mot Frankrike, samt dets kolonier og dets allierte blant indianerne (primært algonkinerne og huronene).
Venstre
2009–: Ny kurs
Rett etter stortingsvalget høsten 2009 begynte en formidabel medlemsvekst. I løpet av de nærmeste dagene økte Venstre medlemstallet med 1,700, som var en økning på ca. 20 %. Venstres landsmøte valgte i 2010 Trine Skei Grande som ny leder. Grande var parlamentarisk leder fra 2009. Mediene tvilte på at hun ville klare å reise Venstre igjen, men hun viste ved kommunestyre- og fylkestingsvalget 2011, hvor Venstre gjorde sitt beste valg siden 1971 med en oppslutning på 6,3 %, at hun var klar for den jobben. Landsmøtet i 2012 valgte å snu fra politikken de hadde hatt før valget i 2009, og si at om det ble borgerlig flertall etter valget i 2013, ville Venstre gå i samtaler med alle de borgerlige partiene. Trine Skei Grande sa at Venstre helst ville ha en regjering bestående av Venstre, Høyre og KrF, men at Venstre var villig til å støtte en regjering hvor FrP var med. Det var derimot usannsynlig at Venstre ville sitte i regjering med FrP. Ved valget 2013 oppnådde Venstre 5,2 % av stemmene, og gikk dermed noe tilbake fra valget 2011, men hadde fremgang fra valget i 2009, og kom dermed over sperregrensa. Dette resultatet var partiets beste siden 2005. Ved kommunestyrevalget 2011 fikk Venstre 6,3 % av stemmene.
Den franske og indianske krig
Den franske og indianske krig var den fjerde kolonikrigen mellom Frankrike og Storbritannia, men i motsetning til tidligere kriger startet denne på amerikansk grunn og spredte seg til Europa, hvor krigshandlingene fant sted i årene 1756–1763, kjent som syvårskrigen. Krigen resulterte i britisk erobring av Ny-Frankrike øst for Mississippielven, samt Spansk Florida. For å kompensere sin allierte for tapet av Florida, overdro Frankrike Fransk Louisiana vest for Mississippi til Spania. Frankrikes kolonier i Nord-Amerika ble etter dette redusert til de små øyene Saint Pierre og Miquelon.
Venstre
2009–: Ny kurs
På landsmøtet 26. september 2020 ble Guri Melby valgt til ny leder. I stortingsvalget 2021 gikk Venstre frem, som det eneste av partiene som var eller hadde vært med i regjeringen Solberg. Venstre fikk 4,6 % av stemmene og kom for tredje valg på rad over sperregrensen. Erna Solberg varslet regjeringens avgang etter at valget ga rødgrønt flertall på Stortinget.
Ledere
• Guri Melby 2020–
• Trine Skei Grande 2010–2020
• Lars Sponheim 1996–2010
• Odd Einar Dørum 1992–1996
• Håvard Alstadheim 1990–1992
• Arne Fjørtoft 1986–1990
• Odd Einar Dørum 1982–1986
• Hans Hammond Rossbach 1976–1982
Akershusstranda (gate)
Historie
I 1897 kjøpte Oslo kommune strandlinjen rundt Akershus Festning fra den Norske stat. Fram til det gikk det kun en enkel gangsti rundt festningsområdet. Oslo Havnevesen planla å bygge et moderne kaianlegg på Vippetangen og trengte en ordentlig vei som kunne binde sammen øst- og vest-siden av havnen i Oslo. Veiearbeidet ble påbegynt i 1899 samtidig som byggearbeidet på Vippetangkaia og havnebanen startet. Før byggearbeidet startet var strandlinjen rundt Akershus Festning ganske smal, spesielt på vestsiden, så veiprosjektet krevde et omfattende sprengnings- og oppfyllingsarbeid. Havnebanen åpnet i 1907 og gikk parallelt med Strandgata rundt Akershushalvøya, fram til den ble lagt ned i 1980.
Venstre
Ledere
• Eva Kolstad 1974–1976
• Helge Rognlien 1972–1974
• Helge Seip 1970–1972
337 skvadron
337 skvadron er en helikopterskvadron i Luftforsvaret, underlagt Maritim helikopterving. Skvadronen har base på Bardufoss flystasjon.
Venstre
Ledere
• Johan Ludwig Mowinckel 1927–1940
337 skvadron
Oppdrag
337 skvadron har som oppdrag å støtte Kystvakten med deres oppdrag.
Venstre
Ledere
• Gunnar Knudsen 1909–1927
337 skvadron
Historie
Skvadronen ble opprettet på Gardermoen flystasjon i 1950, utstyrt med de Havilland Vampire. I 1953 ble skvadronen overført til Luftkommando Trøndelag og flyttet til Værnes flystasjon, der den allerede i 1954 ble nedlagt. 337 ble reaktivert på Gardermoen i september 1955. Siden nedleggelsen hadde personellet vært i opplæring for bruk av skvadronens nye fly, F-86 K. I 1963 ble skvadronen nedlagt igjen og innlemmet i 332 skvadron.
Venstre
Ledere
• Carl Berner 1903–1909
337 skvadron
Gjenopprettelse
1. januar 1980 ble skvadronen gjenopprettet, nå som kystvaktskvadron. Forsvaret hadde gått til innkjøp av seks Westland Lynx-helikoptre til bruk fra Kystvaktens Nordkapp-fartøyer. Etter en lengre innkjøringsfase, ble skvadronen erklært operativ 1. mai 1983.
Venstre
Ledere
• Lars Holst 1900–1903
• Viggo Ullmann 1898–1900
337 skvadron
Nye helikoptre
Etter at Lynx-helikoptrene ble faset ut i 2014, ble NH90 anskaffet som etterfølger. På grunn av store problemer med innfasingen, ble det besluttet å heve kontrakten om innkjøp av helikoptrene i juni 2022.
Skvadronen består i påvente av en beslutning knyttet til videreutvikling av Luftforsvarets maritime helikopterkapasitet.
Regjeringen besluttet 14. mars 2023 at Forsvaret skulle kjøpe inn 6 maritime MH-60R Seahawk-helikoptere til Kystvakten for 12 milliarder kroner. Om Stortinget godkjenner innkjøpet skal helikopterene bli utstyrt for anti-ubåt-operasjoner og stasjoneres på Bardufoss. De tre første skal leveres fra Sikorsky i USA i siste halvdel av 2025, og resten innen 2027. Skvadronen skal i mellomtiden opprettholde sin maritime kompetanse, samt forberede seg på leveransen i 2025 ved å øve med det danske Flyvevåbnet, som har operert modellen siden 2017.
Venstre
Ledere
• Viggo Ullmann 1893–1894
• Johannes Steen 1889–1893
• Johan Sverdrup 1884
Parlamentariske ledere
• Terje Breivik 2018–2021
• Trine Skei Grande 2009–2018
• Lars Sponheim 2005–2009
• Trine Skei Grande 2001–2005
• Lars Sponheim 2000–2001
• Gunnar Kvassheim 1997–2000
• Lars Sponheim 1993–1997
• Hans Hammond Rossbach 1973–1985
• Gunnar Garbo 1972–1973
• Helge Seip 1970–1972
• Bent Røiseland 1954–1970
• Jakob A. Lothe 1945–1951
• Neri Valen 1945
• Johan Ludwig Mowinckel 1936–1940
• Neri Valen 1933–1935
• Johan Ludwig Mowinckel 1931–1933
• Gunnuf Eiesland 1930–1931
• Knut Markhus 1928–1930
• Johan Ludwig Mowinckel 1926–1928
• John Iversen Wolden 1924–1926
• Johan Ludwig Mowinckel 1923–1924
• Ivar P. Tveiten 1921–1923
• Gunnar Knudsen 1920–1921
• Johan Ludwig Mowinckel 1916–1918
• Wollert Konow 1912–1914
• Carl Berner 1898–1906
• Johannes Steen 1898
• Sivert Nielsen 1896–1898
• Johannes Steen 1895
• Viggo Ullmann 1893–1894
• Carl Berner 1889–1893
• Johannes Steen/Ole Anton Qvam 1884–1889
• Johan Sverdrup/Johannes Steen 1883–1884
Generalsekretærer
• Trond Enger 2012–2018
• Terje Breivik 2004–2012
Floyd Simmons
Floyd Macon Simmons (født 10. april 1923 i Charlotte, Nord-Carolina, død 1. april 2008 Charlotte, Nord-Carolina) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.
Venstre
Generalsekretærer
• Geir Olsen 1997–2002
Floyd Simmons
Simmons vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1948 i London. Han kom på tredjeplass i tikamp bak sin landsmann Bob Mathias og Ignace Heinrich fra Frankrike.
Den første ivorianske borgerkrig
Den første ivorianske borgerkrig (fransk: La Première Guerre Civile de Côte d'Ivoire) var en konflikt i Elfenbenskysten som varte fra 2002 til 2007 og ble utkjempet mellom regjeringsstyrker støttet av militser og opprørsgrupper. Mesteparten av kampene ble utkjempet før slutten av 2004, men fra da av var landet delt i to, hvor opprørerne kontrollerte den nordlige delen av landet og regjeringen hadde kontrollen i sør. Etter hvert økte stridighetene igjen, med angrep på utenlandske soldater og på sivile. I 2006 var det store spenninger i landet, og mange mente at FN-styrkene og de franske styrkene som skulle opprettholde freden hadde mislykkes. Likevel fikk Elfenbenskystens herrelandslag i fotball æren for å bringe de stridende partene sammen da det kvalifiserte seg til verdensmesterskapet i 2006. I 2004 ble De forente nasjoners operasjon på Elfenbenskysten igangsatt, men på grunn av begrensede styrker klarte den ikke å stanse stridighetene. Etter det ivorianske valget i 2010 brøt stridighetene ut igjen i den andre ivorianske borgerkrig, som endte med at opposisjonspartiet Forces Nouvelles de Côte d'Ivoires presidentkandidat Alassane Ouattara, som fikk flest stammer valget, overtok makten i landet.
Venstre
Generalsekretærer
• Hans Antonsen 1993–1997
• Eldbjørg Lyngstad 1992–1993
• Knut Erik Høiby 1988–1990
• Erling Moe 1986–1987
• Anne-Lise Bergenheim 1983–1986
• Magnus Hydle 1908–1918
• Abraham Berge 1899–1901
• Anton Torkildsen Omholt 1895–1899
Regjeringsdeltakelse
Statsministre fra Venstre
Venstres deltagelse i regjeringer
Valgresultater
Representanter som er uthevet med fet skrift, markerer at partiet har fått et utjevningsmandat.
Running Man
Running Man har flere betydninger:
Stemming
Stemming kan ha flere betydninger og også i noen sammenhenger skrives stemning. Stemming kan vise til eller være omtalt i:
Annen bruk av stemming eller stemning
Sinnsstemming er foreldet form av sinnstemning.
Fylkesvei 3954
Fylkesvei 3954 går mellom Søvik og Nodenes i Kristiansand kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 170 (Vest-Agder).
Det nordtyske forbund
Det nordtyske forbund (Norddeutscher Bund) var en union av stater som eksisterte 1867–1871 mellom oppløsningen av Det tyske forbund og den tyske riksgrunnleggelse.
Etablering
Under Den østerriksk-prøyssiske krig i 1866 annekterte Preussen alle områder nord for elven Main som hadde vært under kontroll av deres motstandere, blant annet Hannover og Schleswig-Holstein, med unntak av Sachsen, Hessen-Darmstadt, Sachsen-Meiningen og Reuss eldre linje. Også de nordlige delen av Bayern ble heller ikke berørt. For å sikre fremtidig støtte fra Østerrike, sørget Bismarck for at det ble sluttet en moderat fredsavtale.
Forfatningen
{|
Konstituerende Riksdag
Det ble 12. februar 1867 gjennomført et valg til en konstituerende Riksdag som skulle utarbeide og vedta en ny forfatning. Denne Riksdagen ble åpnet 24. februar i Berlin av den prøyssiske kongen Vilhelm I.
Den nye konstitusjonen
Den nye forfatningen (Norddeutsche Bundesverfassung) ble vedtatt 16. april, kunngjort 24. juni og satt i kraft fra 1. juli.
Allmenn stemmerett
Denne innebar en større endring i forhold til tidligere, da Riksdagen ble valgt gjennom alminnelig stemmerett. Dette var fra Bismarcks side både en innrømmelse overfor de demokratiske strømningen i samtiden, men også et forsøk på å sikre seg støtte fra landarbeiderne mot den liberale borgerlige opposisjon.
Maktfordeling
Den prøyssiske kongen var den konstitusjonelle lederen, mens det utøvende makten lå hos en forbundskansler («Bundeskanzler»), som i hele forbundets levetid var Otto von Bismarck.
Medlemsstatene var representert i forbundsrådet («Bevollmächtigte zum Bundesrat»), som ble dominert av Preussen gjennom deres 17 stemmer av totalt 43, og Preussen hadde gjennom dette vetorett. Forbundsrådet utgjorde sammen med den folkevalgte Riksdagen den lovgivende og bevilgende myndighet.
Betydning
Denne var i hovedsak identisk med den forfatningen som ble tatt i bruk for keiserriket fra 16. april 1871. Denne forfatningen utgjorde slik en basis for det senere moderne Tyskland.
Avvikling
Det nordtyske forbund ble under Tysklands samling avløst av Det tyske keiserrike etter forbundets seier i Den fransk-prøyssiske krig. Dette skjedde ved at Kongeriket Bayern, Kongeriket Württemberg, Storhertugdømmet Baden sammen med de delene Storhertugdømmet Hessen som ikke hadde sluttet seg til forbundet, gikk sammen med statene i forbundet og dannet Det tyske keiserrike.
Vilhelm I ble som prøyssiske konge keiser med tittelen tysk keiser, og ikke keiser av Tyskland, siden Østerrike ikke var med i denne lilletyske løsning.
American Beauty (film)
American Beauty er en dramafilm fra 1999 som tar utgangspunkt i temaer som blant annet omhandler usikkerhet, materialisme, seksualitet, skjønnhet, frigjøring og jakten på lykke. Filmen foregår i et typisk amerikansk middelklassenabolag. Hovedrollene blir spilt av Kevin Spacey og Anette Bening. Andre rolleinnehavere er Chris Cooper, Thora Birch og Wes Bentley. Filmen var debuten til regissøren Sam Mendes og manusforfatteren Alan Ball (Six Feet Under). Filmen ble nominert til 8 Oscar-statuetter, og vant 5 av dem.
Handling
Carolyn tar med seg Lester for å se på datteren når hun skal cheerleade for et lag, for å vise engasjement i livet hennes. Under opptredenen legger Lester merke til venninna til Jane, Angela Hayes (Mena Suvari), ei attraktiv, seksuelt utagerende jente som drømmer om å bli modell og som stadig skryter av alle hun har ligget med. Lester blir ekstremt tiltrukket av Angela, det skinner veldig igjennom når han snakker med Angela etterpå, noe som gjør at Jane blir veldig flau på farens vegne.
Lester blir besatt av Angela. Han begynner å tyvlytte på Angela når hun er på besøk. Han hører at Angela sier til Jane at hun synes han er søt og hun sier at hun «totalt ville pult ham hvis han hadde begynt å trene». Lester begynner derfor å trene.
I mellomtiden blir vi introdusert for en annen familie, Fittsfamilien, som blir deres nye naboer. Denne familien består av en konservativ, ny-nazistisk og homofob far, Oberst Frank Fitts (Chris Cooper), en fraværende mor Barbara (Allison Janney), og deres tidligere rusmiddelavhengige sønn, Ricky. Jane begynner å legge merke til at Ricky filmer henne.
Lester begynner å gjøre mange ting for å holde seg ung: Han kjøper seg en knallrød bil, og begynner å kjøpe hasj av Ricky. Ricky komme r til gjengjeld med mange visdomsord til Lester: «Undervurder ikke fornektelsens kraft». Ricky blir også en slags mentor for Lester.
En dag begynner Carolyn en utroskapsaffære med sin rival i eiendomsbransjen, Buddy Kane (Peter Gallagher), fordi Carolyn er irritert på grunn av Lesters nye oppførsel. Buddy tar henne med på middag og viser henne gleden i å gå på en skytebane for å fjerne stress. Lester blir kalt inn for en samtale med sjefen sin og oppfører seg rappkjeftet mot ham, slik at han mister jobben. Lester utpresser ham også for en stor sum penger. I stedet for kontorjobb begynner han på en hurtigmatrestaurant, «en jobb med så lite ansvar som mulig», noe som gjør Carolyn sint fordi hun da er nødt til å bli hovedforsørger for familien.
Ricky og Jane blir kjærester og Ricky viser henne det vakreste han noen gang har sett: et filmopptak av en plastpose som beveger seg i vinden. Om dette sier han: "noen ganger er det så mye skjønnhet i verden at jeg føler jeg ikke kan håndtere det, som om hjertet mitt skal kollapse."