cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Caspar Wessel
De tre brødre startet ved katedralskolen i Christiania i 1757. Selv flyttet Caspar i 1763 til Danmark for videre studier ved Københavns Universitet (Norge hadde dengang ikke noe eget universitet), og avla der juridisk embedseksamen i 1778. Allerede i 1764 virket han sammen med broren Ole som landmåler i Norge, idet man i 1762 hadde startet oppmålingen av Norge. Han fikk fast jobb som landmåler i 1794, og ble i 1798 kongelig inspektør for landmåling.
Den matematiske siden ved landmåling førte ham til å utforske en geometrisk tolking av komplekse tall, og han leverte i 1797 en grunnleggende avhandling: Om directionens analytiske betegning Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab, publisert i 1799. Siden avhandlingen var skrevet på dansk, forble resultatene relativt ukjente, og Jean Robert Argand og Carl Friedrich Gauss kom senere, uavhengig av Wessel, frem til de samme metodene. I dag regnes imidlertid Wessel som opphavsmann til ideen om å representere komplekse tall som punkter i et koordinatsystem med den reelle delen av tallet på den ene aksen og den imaginære delen på den andre.
Todd Haynes
Todd Haynes (født 2. januar 1961) amerikansk filmregissør og manusforfatter best kjent for å ha regissert filmene Poison, Far from Heaven og I'm Not There.
Caspar Wessel
I 1815 mottok han Dannebrogordenen som anerkjennelse for sitt bidrag til Danmarks landmåling. 75 år senere ble hans banebrytende resultat gjenoppdaget.
Todd Haynes
Han ble i 2003 nominert til en Oscar for beste originalmanus for sitt manuskript til Far from Heaven.
Svolvær
Svolvær (lulesamisk: Spálavuolle, nordsamisk: Suolvearra = «Øy-været» ) er administrasjonssenteret i Vågan kommune i Nordland. Tettstedet Svolvær har innbyggere per 1. januar.
Svolvær var tidligere en bykommune, men ble slått sammen med Vågan og Gimsøy kommuner til Vågan kommune i 1964. Svolvær fikk tilbake sin bystatus 17. mai 1996.
Stedet
Byen har daglig anløp av Hurtigruten, og daglig avgang med hurtigbåt til Bodø og Hamarøy, tidligere også til Narvik. Den er nå erstattet av buss langs en ny vei som ble åpnet 1. desember 2007. Byen har også anløp til Hamarøy på sommeren.
Loddefjorddalen
Loddefjorddalen er et bolig-og næringsområde i Loddefjord i Laksevåg bydel i Bergen, som for det meste består av blokkbebyggelse og kjøpesenteret Vestkanten, som fungerer som sentrum og trafikknutepunkt for den del av Laksevåg bydel som kalles for Bergen Vest. Her møtes Haakonsvernveien, Loddefjordveien og Lyderhornsveien. Området ligger ved nordenden av Bjørndalspollen og sørenden av Byfjellet Lyderhorn, omgitt av Bjørndal i øst, Kjøkkelvik i nord, og Vadmyra i sør og vest. I området ligger også Loddefjord kirke og gravplass.
Loddefjorddalen utgjør en grunnkrets i Bergen kommune, som hadde 1 135 innbyggere 1. januar 2012 og et areal på 0,75 km².
Svolvær
Stedet
Svolvær er Lofotens største befolkningssted. Svolvær huser Lofoten tingrett. Samtidig er hele kommunen en av Nord-Norges viktigste kunstnerkommuner. I Kabelvåg finner vi Nordland kunst- og filmfagskole og flere gallerier og museer. Nordnorsk Kunstnersenter finner vi i Svolvær. Verkstedindustrien er den største i Nord-Norge. Vågan kommune er også en av Norges store oppdrettskommuner. Eksportverdi var på 550 millioner kroner i 1994.
En av de mest kjente fjelltoppene ved Svolvær er Svolværgeita, som er Svolværs kjennemerke og første gang ble besteget i 1910. Et annet fjell er Vågakallen, som ligger mellom Kabelvåg og Henningsvær, som med sine 942 moh. skuer ut over sitt rike, Lofoten og Lofothavet. Ifølge gamle sagn er Vågakallen den tidligere kongen i Lofoten, som ble til stein i møte med sola.
Historie
Opphavet til stedsnavnet er ukjent. Etterstavelsen -vær betyr fangststed ved sjøen, mens det har vært fremsatt ulike forklaringer på forstavelsen svol-.
Den eldste boplassen i Svolvær, Øvreværet, ligger ved foten av Svolværgeita og er fra tidlig bronsealderen. Boplasser i huler og hellere er typisk for området hvor jakt og fangst har vært hovednæring.
I skriftlige kilder er Svolvær omtalt første gang på midten av 1500-tallet, som en gård i Kongens eiendom. Tidlig på 1900-tallet gikk Svolvær fra å være et av mange fiskevær i Lofoten til å bli et tettsted med stor befolkningsvekst og sterk økonomisk vekst. I 1918 fikk Svolvær bystatus.
Svolvær ble skilt ut som egen kommune fra Vågan herred 1. juli 1918. Svolvær hadde da 2 429 innbyggere. 1. juli 1964 ble Svolvær igjen en del av en større kommune med navnet Vågan. Svolvær hadde da 3 952 innbyggere.
Eidsberg stasjon
Eidsberg stasjon er en jernbanestasjon på Østfoldbanen (østre linje). Eidsberg stasjon ligger i Eidsberg i Indre Østfold kommune. Stasjonen ble åpnet i 1882, og er stoppested på Vys rute mellom Rakkestad / Mysen og Skøyen. Fra Eidsberg stasjon til Oslo S er det 68,630 km. Stasjonen ligger 152,8 meter over havet.
François Villon
François Villon (ca. 1431 – etter ca. 1463) er fransk poet fra senmiddelalderen og er den best kjente og mest betydelige dikteren fra denne epoke. Selv var han mer av en farende fant og en slyngel som var involvert i kriminalitet og havnet i tallrike gnisninger med myndighetene. Villon skrev poetisk om en del av disse erfaringene.
Edsvalla
Edsvalla er et tettsted i Karlstad kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 046 innbyggere.
François Villon
François Villon var et pseudonym; hans egentlige navn var antagelig François de Montcorbier eller François des Loges. Under førstnevnte navn studerte han ved Sorbonne fra 1443 til 1452. I 1455 drepte han en prest i en krangel og flyktet fra Paris, men dro tilbake til hovedstaden etter rundt 4 år og havnet snart i håndjern for vertshusslagsmål. Han sonet, men ble dømt til galgen i 1463 kort tid etter løslatelsen. Dommen ble imidlertid omgjort til ti års landsforvisning. Hva som skjer med Villon etter 1463 vet man ikke, heller ikke når han døde. Diktene vi kjenner skal ha blitt til mens han satt i fengsel.
Han skrev to verker, Det lille testamente (Petit Testament) og Det store testamente (Le grand testament), og antagelig noen av de senere diktene som «Balladen om gamle tiders kvinner» (Ballade des dames du temps jadis). Hans tekster er ikke lett tilgjengelig uten noter og forklaring. Hans språk er ikke alltid lett å forstå, delvis avstanden i tid, skjulte spøker, lokal slang, og navn på folk i Paris, men også for hans kunstferdige bruk av doble betydninger og antifraser (si det motsatte av hva man mener).
Liv og virke
Villons egentlig navn kan ha vært François de Montcorbier eller François des Loges: begge navnene opptrer i offisielle dokumenter tegnet opp i Villons levetid. I hans egne tekster er imidlertid Villon det eneste navnet som poeten benyttet, og han nevner det jevnlig i sine tekster. Hans to samlinger med dikt, særlig Le grand testament, har blitt lest som selvbiografisk. Andre detaljer om hans liv er kjent fra domstoldokumenter.
Fra hva diktene kan fortelle, synes det som om Villon ble født i fattigdom og oppfostret av en stefar, men at moren fortsatt levde da han var tretti år. Etternavnet «Villon», kan poeten fortelle, er navnet han fikk fra sin stedfar, Guillaume de Villon, kapellan ved kollegiatkirke til Saint-Benoît-le-Bestourne i Paris. Han var også en professor i jus canonicum (kanonisk rett) og tok Villon til sitt hus.
Paris er hans antatte fødested. Faderløs, forteller hans mor, som er en fattig og from kvinne som ikke kan lese:
Problemer med loven
Den 5. juni 1455 skjedde den første dokumenterte hendelse i livet hans. I selskap med en prest ved navn Giles og en ung kvinne ved navn Isabeau som han møtte i gaten Rue Saint-Jacques, skal en bretoner ved navn Jean le Hardi, også prest og universitetsutdannet, og en Philippe Chermoye (eller Sermoise eller Sermaise), skal det ha oppstått krangel. Det oppsto håndgemeng, dolker ble trukket og Sermaise, som er anklaget for å ha truet og angrepet Villion og hadde først trukket blod, men fikk ikke et dolkestikk tilbake. Isteden fikk han et slag fra en stein som slo ham overende. Han døde siden fra sine skader. Villon flyktet og ble dømt til landsforvisning. Denne ble trukket tilbake i januar 1456 ved kongebrev fra kong Karl VII etter at han hadde mottatt to bønnskrift som hevdet at Sermoise hadde tilgitt Villon før han døde.
To ulike versjoner av den formelle nåden eksisterer; i den ene er den skyldige identifisert som «François des Loges, autrement dit Villon» («François des Loges, ellers kalt for Villon»); i det andre som «François de Montcorbier». Han er også sagt å ha navngitt seg selv til barberer og (enkel) kirurg som leget hans sår som «Michel Mouton». Dokumentene fra denne affæren bekrefter i det minste datoen for hans fødsel ved å beskrive ham som tjueseks år gammel eller der omkring.
Det norske Pengelotteri
Det norske Pengelotteri (Pengelotteriet) var et statlig organisert pengespill som eksisterte fra 1912 til 1998. Spillet var organisert under Finans- og tolldirektoratet. Frem til 1912 var pengespill forbudt i Norge for å hindre borgerne i «lykkespillenes fordervelighet». Pengelotteriet ble opprettet som et unntak i 1912, og lotteriets inntekter brukt til blant annet bekjempelse av tuberkulose. Pengelotteriets overskudd bidro til et blomstrende kulturliv i mellomkrigstiden. Teatrene i Bergen, Trondheim og Stavanger fikk støtte, i likhet med Det nye teater i Oslo. I etableringsfasen for profesjonelle symfoniorkestre rundt om i landet fikk også disse midler fra Pengelotteriet.
François Villon
Problemer med loven
En gang rundt juletider 1456 ble kapellet til Collège de Navarre brutt opp og fem hundre gullmynter ble stjålet. Villon var involvert i tyveriet og mange forskere mente at han flyktet fra Paris kort etter og at dette er hva han skrev i det som nå er kjent som diktet Petit Testament («Det lille testamente»), eller Lais («Arv» eller «Testamentering»). Tyveriet ble ikke oppdaget før i mars året etter, og det var ikke før i mai at politiet kom på sporet av en gjeng med studenttyver, noe som skyldtes indiskresjon fra en av dem, en Guy Tabarie. Ytterligere et år gikk da Tabarie, etter å ha blitt arrestert, ga kongen bevis ved å anklage den fraværende Villon for å være lederen av gjengen. Deretter skal han ha dratt til Angers, eller i det minst å sørget for lignende tyverier der. Villon ble dømt til forvisning igjen, for dette eller andre forbrytelser, og han gjorde ikke forsøk på å komme tilbake til Paris. I fire år vandret han rundt. Han kan ha vært, slik hans venner Regnier de Montigny og Colin de Cayeux var, medlemmer av en omvandrende gjeng av tyver.
Det norske Pengelotteri
I dette lotteriet kunne man kjøpe hel- eller halvlodd med bestemte nummer. Halvloddene kostet bare halvparten av helloddene, men ga da også bare halv gevinst hvis dette loddnummeret var det uttrukne. Den tiende i hver måned var det trekning, og vinnernummeret ble presentert i egen trekningsliste, såvel som i enkelte aviser. Hovedpremien gikk til loddet med vinnernummeret, mens de mindre gevinstene gikk til de med rette tall sist i loddnummeret. Numrene like under ogover hovedgevinsten fikk en trøstegevinst. Trekningen foregikk hos notarius publicus i Oslo.
Pengelotteriet var et monopol frem til de fikk legal konkurranse fra Norsk Tipping i 1948. Pengelotteriet økte selv i en duopol-situasjon allikevel i popularitet, og hadde sin topp i 1985, da omsetningen kom opp i 676 millioner NOK. Etter dette sviktet salget, mye på grunn av konkurranse fra nye spill som Lotto (1986) og Måltips (1989). I 1994 stoppet lotteriet da omsetningen var nede i 30 millioner NOK. Pengelotteriet gjenoppstod i 1997, men denne relanseringen ble ingen suksess, og allerede i mars 1998 ble det nedlagt for godt.
François Villon
Le testament, 1461
Den neste dato hvor Villons aktivitet er nedtegnet er sommeren 1461; Villon skrev at han tilbrakte sommeren i biskopens fengsel ved Meung-sur-Loire, som ligger 15 km vest for Orléans. Hans forbrytelse for å sitt fengslet er ikke kjent, men Le Testament (Testamentet) daterer året han raste bittert mot biskop Thibault d'Aussigny som holde bispedømmet Orléans. Villon kan ha blitt løslatt som en del av en generell amnesti ved kong Ludvig XIs tiltredelse og blitt en fri mann igjen ved 2. oktober 1461.
Villons skjebne etter januar 1463 er ukjent. Han forsvinner ut av historien. François Rabelais gjenforteller to historier om Villon, men disse er vanligvis blitt avvist som å ha intet grunnlag i noe fakta. Anthony Bonner har spekulert om poeten, da han forlot Paris, var han «nedbrutt i helse og ånd», og sier videre:
Charles d'Orléans skrev et dikt som kan synes som et portrett av Villon, den første provokatør i fransk diktning:
Forfatterskap
Forutsatt at man aksepterer at den «jeg» som opptrer i diktene også henviser til den faktiske forfatteren, er diktene selvbiografiske. Det har riktignok vært rettet tvil om det er tilfelle: det har vært spekulert om den historiske François Villon, en asosial tyv og drapsmann, og dikteren er to forskjellige personer. Sistnevnte kan ha vært en samtidig rettsskriver med kunnskap om de forbrytelser som den historiske Villon faktisk hadde begått, og deretter skrupelløst lånte hans navn til sitt lyrisk-satiriske prosjekt. Generelt aksepterer man at forbryteren og poeten er den samme.
François Villon var en stor fornyer av sin tids poesi ved hva poesien kunne handle om, og via sin tematikk var han en stor fornyer av poesiens former. Han forsto middelalderens høviske ideal, men valgte isteden å skrive om det motsatte. Han snudde på verdiene og feire småkjeltringenes og de usle og elendiges skjebne på vei mot galgen. Han benyttet seg uten skam av parodien og utuktige vitser, og hele tiden fant han på nye innovative grep i sin diksjon og ordvalg. Som dikter fortsatte han innenfor tradisjonen til den fyldige franske balladetradisjonen, men satt opp et trollspeil mot alt som var skakt og skjevt. Alt som var høvisk, all opphøyd kjærlighet, og all melankoli avviste han med spott.
Med Villon forsvinner allegorien, og isteden ble alt konkret og nærgående skildret, men samtidig også flertydig og med raffinerte undertoner av blasfemi, respektløshet, og seksuell skamløshet. Noen få mindre dikt gjør omfattende bruk av slangen og dialekten til tyvene i Paris. De fleste av hans dikt handler stort sett om hans eget liv, en mann uten gode forbindelser til hoffet eller øvrigheten, men som alltid var på kant med myndighetene og loven. Hans produksjon er på mindre enn 3000 verslinjer, men «den utvider seg i dybden, i mer enn dobbeltbunnet gåtefullhet.»
Villon viet sin diktning til det livet han levde, til samværet med venner og venninner på kroer og bordeller, og de gir et bilde av en ung mann på rask vei nedover i den asosiale berme og underklassen, mer bunnløs under hundreårskrigens moralske og økonomiske oppløsning. Mange ganger satt han i fengsel, for tyveri eller mord, og med en dødsdom ved henging skrev han mens han ventet på evigheten sitt siste kjente dikt, L'Épitaphe de Villon («Villons gravskrift»), også kalt for La ballades des pendus («De hengtes ballade»).
Det Villon har etterlatt seg av litteratur, foruten en håndfull enkeltstående dikt, er to diktsamling. Begge trykt i 1489. Det eldste er Det lille testamente. Det ser ut til å ha blitt skrevet i tiden rundt 1456-1457. Dette verket kan ses som forberedelse for det som er hans hovedverk, Det store testamente, som ble ferdig ca. 1461. Det store testamentet er skrevet på åttestavige vers og består av et innledende dikt fulgt av 16 ballader og tre rondeaux. Balladene er ikke episke, men de som er kjent fra folkediktningen som lyriske og satiriske dikt i ulike toner og stilleier. Titlene henviser til at diktene framstår som en bekjennelse; han som skal dø, testamenterer bort sine eneste eiendeler. De testamentariske gavene ramses opp med det latinske (og juridiske) betegnelsen item... item... («likeledes») og gir deretter bort alt han ikke har til folk som har det fra før:
Begge diktsamlingene lar seg plassere innenfor i en eldre middelaldersk sjangre, det parodiske testamentet. Det er parodisk i den forstand at den som testamenterer ikke har noe å etterlate seg. I Villons tilfelle er det eneste han egentlig eier sine egne dikt. I Det store testamente minnes han både venner og fiender og sender hilsener til dem begge. Til «tykke Margot» skriver han en nærmest naturalistisk ballade om lidderlighet og menneskelig fornedrelse. Til sin stakkars mor dikter han en rørende bønn til jomfru Maria lagt i hennes munn. For bispen av Orléans som stengte ham inne i fengselet gir han skylden for sin skjebne: «Tredve år, for tidlig skrukket, / alle mine fjær er plukket / av Thibault d'Aussigny.»
Av de godt og vel 2000 versene er de første 752 en selvbiografisk jammerklage. Han gråter over sin forspilte ungdom og bekjenner sine synder. Vennene er døde eller fattige. Men døden gjør alle like: «Og den som dør, han dør med ve, / så hjertesprengt og så alene, / mens dødens svette, kald som sne...» Dødsangsten spinnes videre i en tenkt samtale mellom sjelen og kroppen. Sistnevnte unnskylder sin elendige tilstand på at skjebnen er forutbestemt. Det som skjer, det bare skjer. Men sjelen avviser slike lettvinte svar, for mennesket eier fri vilje og må selv ta ansvar for sine handlinger.
Mens han venter på å dø og ende livet i galgen, skrev han sitt mest kjente dikt, De hengtes ballade. Det er en uhyggelig skrekkvisjon av dikteren selv og fire kamerater som henger og dingler i en dødsdans i enden av hvert sitt tau, for siden å bli mat for ravn og kråker. De dinglet «som i lek, som vinden vil», men husk, minner dikteren om: «hån oss ei, vår lodd var hård... »
Villon skrev en kvartett, angivelig like før han skulle henges. Herbrand Lavik gjendiktet den til norsk:
Det støtende her skyldes ikke bare ordet, men at det opptrer i sammenheng med en hengning. I den senere perioden 1550-1650 ble det utarbeidet en regel for omtale av menneskekroppen. I et dikt kunne kroppsdeler nevnes, men bare legemsdeler med en åndelig tilleggsbetydning. Man kunne si «bryst» fordi brystet også knyttes til mot og styrke. Også ansikt og hender, øyne og ører kunne nevnes, men ikke navle eller lår - eller bakdel, slik Villon her hadde gjort.
Arv og omdømme
Villon skrev på gammelfransk som skiller seg en del fra dagens moderne fransk. Villon regnes som en vanskelig forfatter, og dette av flere grunner. Gammelfransk er ikke lett å forstå for den moderne leser, både på syntaktisk og på leksikalske nivå. Under er et vers i Villons originale fransk fra middelalderen og det samme verset omskrevet til moderne fransk:
På norsk finnes gjendiktninger ved Herbrand Lavik, Kristen Gundelach, Sigmund Skard og Harald Gullichsen, sistnevnte så sent som 1994. Den rikeste oversettelseslitteraturen foreligger på engelsk. En ny engelsk oversettelse ved David Georgi kom i 2013. Denne boken består også av Villons franske original, og inneholder også en rikdom av informasjon om diktene og om middelalderens Paris. For Villons samlede verker er Barbara Sargent-Baurs meget bokstavtro oversettelse fra 1994 som også innbefatter elleve dikt som lenge ble tilskrevet Villon, men nå hovedsakelig vurdert som skrevet av en imitator i middelalderen.
Omkvedet i Ballade des dames du temps jadis («Balladen om de farne tiders damer»), er Mais où sont les neiges d'antan?, på norsk som «Hvor er snøen som falt i fjor?», ble gjort til fast engelsk uttrykk i Where are the snows of yester-year? via Dante Gabriel Rossettis oversettelse av tre av Villons dikt i 1867. En del av de mest gjentagende motivene i Villons poesi er carpe diem, ubi sunt, memento mori og danse macabre.
Villons forfatterskap fikk betydelig popularitet i tiårene etter at de ble skrevet. I 1489 ble den første trykte utgaven av hans dikt utgitt av Pierre Levet, som også utstyrte utgaven med elleve tresnitt Denne utgaven ble umiddelbart fulgt av flere andre. I 1533 utga poeten og humanisten Clément Marot en betydningsfull utgave hvor han anerkjente Villon som en av de mest betydningsfulle poeter i fransk litteratur og forsøkte å korrigere feiltagelser som hadde blitt innført i poesien i de tidligere og mindre omsorgsfulle trykkeriene.
Grunnlaget for den senere mytifiseringen av forfatterens liv har sin bakgrunn fra Marots kommentarer. Likevel var det først med romantikken på 1800-tallet at Villon-kultusen virkelig bredte seg. I dag står François Villon som det franske motstykket til Petrarca, og han er blitt karakterisert som Frankrikes «første moderne lyriker».
Det finnes tallrike hentydninger og referanser til François Villon og hans diktning i moderne kunst. Blant de mer betydningsfulle er Bertolt Brechts Baal fra 1923. Brecht baserte sin hovedfigur og poeten Baal etter François Villon. En del av den poesien som Brecht skrev for Tolvskillingsoperaen (1928) er oversettelser eller parafraser av Villons dikt. John Erskine skrev den historiske romanen The Brief Hour of François Villon i 1937. Henry Livings The Quick and the Dead Quick (1961) er et ukonvensjonelt historisk drama om François Villon.
Ezra Pounds opera Le Testament har avsnitt fra Villons Le Testament for dens libretto for å demonstrere radikale endringer i forholdet mellom ord og musikk under Villons penn, endringer som Pound mente hadde hatt gjennomgripende innflytelse på engelsk poesi. En endelig versjon av operaen ble ferdigstilt i 1933, men først publisert i 2008.
Flere av diktene har blitt tonesatt, blant annet Ballade des dames du temps jadis som finnes i en innspilning med Georges Brassens fra 1953.
Litteratur
82-03-20074-5
Hans Jacob Horst
Horst var rektor ved Tromsø høiere skole i perioden 1892–1908. Han var aktiv i lokalpolitikken i Tromsø; satt i bystyret i flere perioder og var ordfører fra 1887 til 1890. Han var stortingsrepresentant for Venstre i periodene 1889–1903 og 1906–1909, odelstingspresident i perioden 1892–1899, lagtingspresident i perioden 1900–1903. Han var bankdirektør Norges Hypotekbank i perioden 1909–1926.
Horst var medlem av Den norske Nobelkomite fra 1903 til sin død. Han var dets nestleder i perioden 1913–1922 og dets leder fra 21. august 1922 til 2. oktober 1922. Han var også varamedlem fra 7. august 1897 til 1. november 1901.
Olena Petrova
Petrova vant en olympisk sølvmedalje i skiskyting under Vinter-OL 1998 i Nagano. Hun kom på andreplass på 15 km for damer bak Jekaterina Dafovska fra Bulgaria.
Rusk County (Wisconsin)
Rusk Countys totale areal er 2,411 km² hvorav 46 km² er vann. I 2000 hadde fylket 15,347 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Ladysmith.
Olena Petrova
Petrova var Ukrainas flaggbærer under åpningsseremonien vinter-OL 2002 i Salt Lake City.
Roger Walden
Roger Walden (død 6. januar 1406) var skattmester (finansminister) i England, biskop av London og erkebiskop av Canterbury.
Man kjenner ikke til når han ble født, og svært lite er kjent om hans barndom. Han hadde en tilknytning til Kanaløyene, og bodde en periode på Jersey. Deretter bodde han en tid i Yorkshire og Leicestershire, før han ble erkediakon i Winchester i 1387. Samme år ble han også skattmester i Calais, som var en engelsk besittelse, og hadde også andre embeter i det området.
I 1395, etter å ha virket som sekretær for Richard II en tid, ble han skattmester i England, og samtidig dekan i York. Da Thomas Arundel falt i unåde og reiste utenlands i 1397 ble han utnevnt til erkebiskop av Canterbury. I 1399 hentet Henrik IV Arundel tilbake, og Walden ble en kort periode fengslet. Da han slapp fri trakk han seg tilbake fra det offentlige liv. Ettersom hans utnevnelse som erkebiskop aldri ble bekreftet av paven, regnes han ikke med blant Canterburys erkebiskoper.
Arundel var ikke fiendtlig innstilt overfor Walden, i det minste ikke etter at det hadde gått noe tid. I 1405 brukte han sin innflytelse for å få Walden utnevnt til biskop av London.
Walden døde i Much Hadham, Hertfordshire den 6. januar 1406.
Et manuskript til Historia Mundi («Verdens historie») som er i British Museum har av noen blitt attribuert til Walden, men det er nå ikke lenger tvil om at det dreier seg om et eldre verk.
Hannes Reichelt
Johannes Reichelt, kjent som Hannes Reichelt, (født 5. juli 1980 i Altenmarkt im Pongau) er en østerriksk alpinist.
1. desember 2005 vant han sitt første renn i verdenscupen, super-G-rennet i Beaver Creek. Han ble nummer ti i super-G-rennet i Vinter-OL 2006 i Torino. Han vant super-G-cupen 2007/08. I VM i alpint 2011 i Garmisch-Partenkirchen tok Hannes Reichelt sølv i super-G. I VM 2015 i Beaver Creek tok han gull i super-G.
Terra Nova Bay
Terra Nova Bay er en bukt i Antarktis, beliggende mellom Cape Washington og Drygalski-tungen på kysten av Victoria Land. Bukta er om lag 64 kilometer bred og er ofte isfri.
Terra Nova Bay ble oppdaget under Discovery-ekspedisjonen (1901–04) som ble ledet av Robert F. Scott. Den er oppkalt etter ekspedisjonens støtteskip, «Terra Nova», som senere tjente som ekspedisjonsskip på Scotts sydpolekspedisjon.
Bukta er beskyttet som spesielt verneområde i Antarktis (ASPA nr. 161) og den italienske forskningsstasjonen Zucchelli er beliggende her.
Lago del Chiotas
Lago del Chiotas er en kunstig innsjø i Valle Gesso i Provinsen Cuneo helt sør i Piemonte i det nordlige Italia, rett sør for byen Cuneo. I denne dalen ligger også Lago della Piastra. Reservoaret er plassert i elva Gesso, som er ei tilløpselv til elva Stura di Demonte som igjen renner ut i Tanaro, ei viktig sørlig sideelv til Po.
Sjøen er magasin for pumpekraftverket Chiotas. Den er oppdemmet med en 130 meter høy og 230 meter bred betongdemning, som sto ferdig i 1982. Totalt reservoarvolum er 27,3 Mm³, og magasinet har en dybde på 118 meter. Vannspeilet ligger på 1 978 meter over havet ved høyeste vannstand.
Luntai
Luntai (kinesisk: 轮台县; pinyin: Lúntái Xiàn; uigursk: بۈگۈر ناھىيىسى / Bügür Nahiyisi) er et fylke i prefekturet Bayin'gholin i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.
Befolkningen var på 86,315 innbyggere i 1999.
Overlegg
Overlegg er et strafferettslig begrep som betegner en kvalifisert form for forsett. Å handle med overlegg innebærer at gjerningspersonen har foretatt visse overveielser før han gjennomfører et lovbrudd, og er således et motstykke til affekt.
Det klassiske eksempelet på overlegg er den kaldblodige morderen som i ukevis planlegger det perfekte mord. Langvarig planlegging er imidlertid ikke noe vilkår for overlegg. Det er tilstrekkelig at det var tid til overveielse, at gjerningspersonen faktisk brukte tiden til å overveie handlingen, og at overveielsen ledet gjerningsmannen til en fast og endelig beslutning om å utføre den. Hvor mye tid det må være snakk om vil variere blant annet basert på hva slags lovbrudd det er snakk om, og vil måtte vurderes konkret.
Ettersom overlegg er noe som foreligger i gjerningsmannens bevissthet, vil man imidlertid i mangel av en komplett tilståelse måtte basere seg på de ytre kjensgjerninger. Dersom gjerningspersonen for eksempel etter et hissig oppgjør drar hjem for å hente pistol, og deretter kommer tilbake og skyter sitt offer, vil dette være noe som i sterk grad taler i retning av at det foreligger overlegg. Her har gjerningspersonen hatt en viss tid på seg til å overveie handlingen og veie for og imot, og handlingsmønsteret trekker sterkt i retning av at overveielse faktisk har funnet sted. Der slike momenter ikke foreligger vil overlegg være vanskeligere å bevise.
Den eneste paragrafen i straffeloven der overlegg er tilsagt direkte rettslig betydning er § 233 om drap, som hever strafferammen fra 15 til 21 år der det foreligger overlegg. Også for andre straffebud vil imidlertid overlegg komme inn som skjerpende moment under straffutmålingen innenfor den alminnelige strafferamme.
Referanser
Premeditation
Skattkärr
Skattkärr er et tettsted i Karlstad kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 2 165 innbyggere.
Stazione Mario Zucchelli
Stazione Mario Zucchelli er en italiensk forskningsstasjon i Antarktis, beliggende i Terra Nova Bay.
Stasjonen er bemannet i sommermånedene, fra oktober til februar. Det italienske antarktisprogrammet, Programma Nazionale di Ricerche in Antartide, jobber i tett samarbeid med United States Antarctic Program og Antarctica New Zealand.
Stasjonen er oppkalt etter Mario Zucchelli, tidligere direktør for Programma Nazionale di Ricerche in Antartide.
Venezuela under Sommer-OL 1952
Venezuela under Sommer-OL 1952. Sportsutøvere fra Venezuela deltok i flere sporter under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Det var andre gang Venezuela deltok i et OL, de kom på en delt 40.-plass med en bronsemedalje.
Clink
Medlemmer
Per 2019 er besetningen:
Danny Fernandes
Karriere
Da Danny Fernandes var 16 år vant han Rising Star Award i CNE Dance Park. Han signerte med Canadas CP Records (Capital Prophet Records) som ga ut hans debutalbum «Intro».
Personlige liv
Danny Fernandes er den yngste broren til Shawn Desman.
Molkom
Molkom er et tettsted i Karlstad kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 863 innbyggere.
Barneseksualitet
Teorier om faser
Sigmund Freud holdt frem teorier om forskjellige avgrensede faser menneskets seksualitet gjennomgår i oppveksten. Teorier om slike faser er ikke allment akseptert i moderne psykologi.
Kavaleriet
Kavaleriet kan bety flere ting:
Egil Haraldsen
Egil Haraldsen (født 30. oktober 1952 i Fredrikstad) er en norsk grafisk designer, tegner, fotograf og typograf; han driver sitt eget firma Exil design, og er særlig kjent for sine bokomslag for Oktober forlag, hvor han selv anslår at han har utført 99 % av forlagets omslag.
Han er utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskoles grafiske avdeling 1979–1983. Han har siden drevet eget designstudio i Oslo og arbeider utelukkende med bøker, plakater og tidsskrifter. I tillegg til Oktober forlag arbeider han med kunder som filmdistributøren Arthaus, Gyldendal og Pax forlag. Han har formgitt og redesignet tidsskrift som Vinduet (1991–1995), Morgenbladet, Kritikkjournalen og Kommuniké.
Hordaland Fotballkrets
Hordaland Fotballkrets er en av kretsene i Norges Fotballforbund. Den består av alle kommuner i Hordaland. I 2007 var ca. 180 klubber medlem av kretsen, med ca. 2 700 lag og ca. 35 000 spillere.
Historie
Bergen Fotballkrets var den første fotballkretsen i fylket, og ble stiftet 7. april 1911. Hordaland Fotballkrets ble stiftet 29. januar 1921. Hordaland FK ble delt i Midthordland Fotballkrets og Sunnhordland Fotballkrets i 1933. Midt-Hordland FK ble slått sammen med Bergen FK i 1969. Denne kretsen fikk da navnet Bergen og Omegn Fotballkrets. I 1988 ble Bergen og Omegn og Sunnhordland slått sammen, og dannet (igjen) Hordaland Fotballkrets.
Kretsens ledere
Formenn i Hordaland Fotballkrets (1921-1932):
Ledere i Hordaland Fotballkrets (1988-):
4. divisjon
Antall lag: 24
Avdelinger: 2
Lag per avdeling: 12
Nedrykksplasser: 12-14
5. divisjon
Avdelinger: 3
Lag per avdeling: 12
Opprykksplasser: 3
Nedrykksplasser: 13-15
6. divisjon
Antall lag: 40
Avdelinger: 4
Lag per avdeling: 10
Opprykksplasser: 4
Nedrykksplasser: 14-16
7. divisjon
Antall lag: 55
Avdelinger: 5
Lag per avdeling: 11
Opprykksplasser: 5
Nedrykksplasser: ingen
Judith Vogt
Hun er født i Düsseldorf, i en jødisk familie, og flyktet første gang i 1933 med sine foreldre fra Tyskland til København. I 1943 flyktet familien videre, til Sverige. Hun vendte tilbake til Danmark etter krigen, og tok statsvitenskapelig embedseksamen i 1956. Etter at hun i 1960 giftet seg med Johan Vogt, bosatte hun seg i Norge. Hun flyttet tilbake til Danmark i 1996.
Hennes virksomhet har dreiet seg om mediemanipulasjon/billedpropaganda, og hun har studert, forelest og skrevet om antisemittisme og antisionisme i middelalderkatolsk, sovjetisk, nazistisk, arabisk og iransk billedpropaganda. Hun har på oppfordring fra Simon Wiesenthal gjort research for en vandreutstilling om antisemittisme i USA, et arbeid som førte til boken Som sort så rød (1990). Hennes samling på 6 000 antisemittiske karikaturer befinner seg i dag i Det Kongelige Bibliotek, København.
Hun ble statsstipendiat i 1992. Hennes biografi om morens og sitt eget liv, fra 2004, speiler liv sett i lys av jødenes historie i Europa i det 20. århundre og den tapte generasjon etter første verdenskrig.
Bill & Melinda Gates Foundation
Bill & Melinda Gates Foundation er verdens største transparante humanitære stiftelse, grunnlagt av Bill og Melinda Gates i 2000.
Stiftelsens primære mål er globale; forbedre grunnleggende helsetjenester, redusere ekstrem fattigdom. I USA arbeider stiftelsen med å gi lik adgang til utdanning og tilgang til informasjonsteknologi. Stiftelsen har blant annet gitt betydelige midler til The Global Fund for å bidra til kampen mot hiv/aids, tuberkulose og malaria. Stiftelsen støtter den globale vaksineallianse GAVI, sammen med bl.a. den norske stat.
Stiftelsen har hovedkontor i Seattle, USA og kontrolleres av ekteparet Gates og deres nære venn, Warren Buffett. Ved utgangen av 2007 hadde stiftelsen en kapital på 38,7 milliarder dollar og 520 ansatte.
Jonas Jerebko
Jonas Jerebko (født 2. mars 1987 i Borås, Sverige) er en svensk basketballspiller for det amerikanske NBA-laget Golden State Warriors.
Oppvekst
Jerebko er sønn av tidligere Syracuse University-spiller Chris Jerebko, som senere spilte profesjonelt i Sverige og slo seg ned der.
Jonas signerte en kontrakt som gjorde at han skulle spille for University of Buffalo i farens hjemby, men han bestemte seg heller for å gi opp utdanningen til fordel for en profesjonell karriere.
Europeisk karriere
Jonas Jerebko begynte karrieren sin for Borås Basket, og i 2006–2007-sesongen signerte han for det svenske topplaget Plannja Basket, der han og laget ble svenske mestere. Etter denne sesongen signerte han en proffkontrakt for det italienske laget Pallacanestro Biella.
NBA-karriere
Jerebko annonserte at han ville være med i NBA-draftet i 2008, men senere trakk han tilbake denne meldingen. Begrunnelsen var at han ønsket å være i Italia et år til for å få mer erfaring før han skulle til NBA. Tidligere collegetrener og nåværende ESPN-analytiker Fran Fraschilla utnevnte Jerebko til den femte beste europeiske spilleren i NBA-draftet i 2009. Han ble valgt i andre runde som nummer 39 totalt i dette draftet av Detroit Pistons. Han er den første svenske landslagsspilleren som har spilt i NBA, selv om Maciej Lampe, Damir Markota og Joakim Noah alle er delvis svenske. Han er den andre spilleren med oppvekst i Norden som har spilt i NBA siden Torgeir Bryn i 1989.
Landslagsspill
Jerebko har spilt 10 landskamper for Sveriges herrelandslag i basketball.
Stille deltaker
Stille deltaker er legaldefinert i selskapsloven av 1985 nr. 83, § 1-2 første ledd bokstav d.
Stille deltakere har begrenset sitt ansvar til en bestemt sum, og har store likhetstrekk med en kommandittist. Forskjellen fra kommandittisten, er at en stille deltaker ikke fremtrer som deltaker overfor omverdenen.
På grunn av ansvarsbegrensningen, er det en rekke begrensninger i den stille deltakernes mulighet til å øve innflytelse på selskapets drift.
Tenvik
Tenvik kan vise til:
Cangxi
Cangxi (kinesisk: 苍溪县; pinyin: Cāngxī Xiàn) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det er understilt byprefekturet Guangyuan.
Befolkningen i 1999 var på 765.617.
Den store Tingzikou-demningen er under bygging i fylket, og ventes å stå ferdig i 2014.
Samferdsel
Kinas riksvei 212 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og sørover via Nanchong i Sichuan og ender i Chongqing.
Castle Douglas
Castle Douglas (skotsk-gælisk: Caisteal Dhùghlais; skotsk: Castle Deeg) er en by (town) i regionen Dumfries and Galloway i Skottland. Castle Douglas ligger i det sørlige Galloway mellom byene Dalbeattie og Gatehouse of Fleet, like nord for Solway Firth og øst for elven Dee. Nærmeste større by er Dumfries ca. 20 kilometer mot nordøst. Det er i den kirkelige prestegjeldet Kelton. Folketallet er for 2020 beregnet til 4000 innbyggere.
Historie
Castle Douglas er bygget ved siden av innsjøen Carlingwark Loch, der spor av forhistoriske crannóger er blitt avdekket, bevis på tidlig beboelse av området. En stor bronsegryte som inneholdt rundt 100 metallgjenstander ble funnet i Carlingwark Loch nær Fir Island rundt 1866. Forrådet av verktøy av jern og bronse er sannsynligvis romersk-belgisk (gallisk fra slutten av det første eller tidlige andre århundre e.Kr. og har sannsynligvis vært et votivofring. Det er nå i Skottlands nasjonalmuseum i Edinburgh. Nord for byen Glenlochar var de to romerske festningsanlegg. Det første ble bygget under invasjonen av til den romerske hærføreren Agricola og det andre under antoninske perioden. De ser ut til å ha vært for kavalerienheter, og det er funnet bevis for at en vicus (flertall vici), en landsby ved siden av en romersk borg eller hær, utviklet seg rundt dem. De ble fullstendig forlatt rundt 160 e.Kr.
En liten samling hytter utviklet ved bredden av Carlingwark, som var en kilde til mergel, en type kalkstein som er viktig i framstillingen av sement. Disse hyttene kan fortsatt sees på den vestlige tilnærmingen til Castle Douglas og er kjent som The Buchan. Utviklingen av en militærvei gjennom Galloway bygget av major William Caulfeild gikk gjennom Carlingwark-området og forbedret transportforbindelser på 1700-tallet.
Tradisjonelt er det sagt at Maria Stuart skal ha innlosjert seg i House of Fuffnock på Crossmichael Road på sin reise til Port Mary i 1568 etter slaget ved Langside.
Castle Douglas ble grunnlagt i 1792 av landeieren og industrialisten William Douglas, 1. baronett, som en planlagt by. Det synes som om at han ikke var i slekt med de gamle Douglas av Threave Castle. Han begynte som en enkel kremmer, men tjent seg rik i USA på uklart vis, kom tilbake til Skottland, opprettet i 1792 en planlagt by ved navn Castle Douglas på det sted som tidligere var kjent som «Carlingwark» ved at det lå ved innsjøen Carlingwark Loch. Byens utforming er basert på rutemønsteret til gater som ble brukt i Edinburghs New Town, bygget omtrent på samme tid. William Douglas opprettet også en rekke industrier i Castle Douglas, inkludert håndvevde bomullsfabrikker som Cotton Street har fått navnet sitt fra. Douglas was ble gjort til baronett i 1801, Da han død ugift og uten barn i 1809 ble hans land og formue fordelt blant hans nevøer og nieser mens hans baroni ble avviklet.
«Torrs Pony-cap and Horns» er en hornhette i bronse for en ponni fra jernalderen funnet i Torrs Loch ved Castle Douglas i 1812. Den ble anskaffet av Joseph Train, den lokale oldtidsgranskeren og forfatteren som ga den som gave til Walter Scott for sin samling av antikviteter og merkverdigheter i Abbotsford House. Det er nå i National Museums of Scotland i Edinburgh.
Fullførelsen av jernbanen mellom Castle Douglas og Dumfries i 1859 forbedret byens forbindelser ytterligere, og den utviklet seg snart til en stor markedsby for området rundt. Dette er fortsatt sant i dag, og den sekskantede markedsbygningen fra 1900 er i konstant bruk. Selv om jernbanen ble stengt i 1965, ble hovedveien A75 utviklet omtrent etter linjene til den opprinnelige militærveien og går gjennom Castle Douglas. De mange hotellene og pubene som kommer fra bussholdeplasser er en indikasjon på byens betydning som et stoppested for reisende.
Klokketårnet ble bygget 1934-35 og står på hjørnet av King Street og St Andrews Street og er en verneverdig bygning i kategori C. Det ble designet av arkitekten William Forrest Valentine (1885-1957). Det første tårnet, bygget av William Douglas, ble ødelagt av brann i 1892 og det andre klokketårnet førti år senere. En plakett viser at Henry J. Hewat fra Paterson, New Jersey, USA, donerte det nåværende klokketårnet til byen i 1935. Hewat var født i Castle Douglas og hadde emigrert til USA i 1893.
Den irske krimninalforgatteren Freeman Wills Croft plasserte en nøkkelscene i sin roman fra 1930, Sir John Magill's Last Journey, ved jernbanestasjonen i Castle Douglas.
Krigsminnemonumentet i Castle Douglas War Memorial ble designet av kaptein Frank Mears og ble avduket i 1921.
Castle Douglas var et mottaksområde for Glasgows evakuerte barn under andre verdenskrig.
Fra mars 1943 til april 1944 var byen base for 92nd (Loyals) Light Anti-Aircraft Regiment, Royal Artillery, som trente for Opersasjon Overlord, invasjonen av det okkuperte Europa. Hovedkvarteret deres var i Craigroyston, et stort viktoriansk hus nær jernbanestasjonen. Nissen-hytter ble satt opp ved Carlingwark Loch for å huse troppene, mens andre ble plassert i blant annet en kirke og et bowlingklubbhus.
Ascari KZ1
Ascari KZ1 er en sportsbil produsert av Ascari. Bilen har en 5,0 liters (4 941 cm³) V8-motor hentet fra BMW. Den kan akselerere fra 0-100 km/t på under fire sekunder, og har en toppfart på 305 km/t. Kun 50 eksemplarer vil bli bygget, noe som gjør modellen til en av verdens mest eksklusive biler. Hvert eksemplar er priset til 235 000 britiske pund (omkring 2,9 millioner norske kroner), og tar 340 timer å bygge for hånd.
KZ1 var også med i BBC-programmet Top Gear, hvor den satte seriens femte raskeste rundetid noensinne med 1 minutt og 20,7 sekunder.
Sosialistisk framtid
Sosialistisk framtid (tidligere Sosialistisk fremtid ) er et norsk magasin. Magasinet ble etablert som organ for Bevegelsen for Sosialisme i 2003. Drives siden 2007 som et uavhengig magasin eid av Bevegelsen for Sosialisme og utgitt i samarbeid med Marxistisk Forum og Marxist Forlag, etterhvert også Norges Kommunistiske Ungdomsforbund. Magasinet kommer ut fire ganger i året.
Bevegelsen for Sosialisme fikk NOK 10 000 i produksjonsstøtte fra Norsk kulturråd for utgivelsen i 2017 og fikk avslag på støtte for utgivelsene i 2018 og 2019.
Slaget ved Rhode Island
Slaget ved Rhode Island fant sted den 29. august 1778 da enheter fra den kontinentale armé under kommandoen til John Sullivan forsøkte å ta tilbake Aquidneck Island, også kjent som Rhode Island, fra britiske styrker. Slaget endte uten avgjørelse, men den kontinentale armé måtte gi opp sitt mål om å ta tilbake øya og sikre Narrangansett Bay for amerikansk og fransk skipstrafikk.
Bakgrunn
Den franske admiralen Charles Hector ankom sommeren 1778 med en flåte med infanteriforsterkninger til krigen. Siden han ikke kunne krysse sandbankene inn i havnen til New York City, bestemte franske og amerikanske ledere seg for å sette de franske styrkene inn i Rhode Island for å kaste ut britene der. Strategisk ville dette åpne Narrangansett Bay for amerikanske og franske styrker og nekte britene adgang. John Sullivan ble satt til å lede denne offensiven.
På Adquidneck Island var der amerikanske og britiske styrker som forble i en stillstand. Oberst Christopher Greene hadde ansvaret for å samle Rhode Islands bidrag til den kontinentale arméen, men slet med å oppfylle sine forpliktelser. Resultatet var at general Sullivan måtte samle sin styrke fra forskjellige kilder. Nesten hele Rhode Islands milits ble sammenkalt og ledet av William West, og styrker fra Massachusetts og New Hampshire ble sammenkalt sammen med kontinentalt artilleri for å supplere de forventede franske styrkene.
General George Washington sendte generalene Nathanael Greene og Lafayette for å støtte Sullivan i hans forsøk på å organisere hæren sin, men det har senere blitt foreslått at Washington var bekymret for Sullivans evne til å ta avgjørelser.
Opptakt
Da amerikanernes intensjoner ble klar, bestemte general Robert Pigot seg for å sette ut sine styrker i en defensiv posisjon i og rundt Newport. Han bestemte seg også for å flytte nesten alle husdyr inn i byen, jevne frukthager og hus med jorden slik at de hadde en klar skuddlinje og å ødelegge vogner.
Den kontinentale arméens planer for offensiver fikk et tilbakeslag 10. august da Hectors flåte lettet anker og forlot Rhode Island etter at de kom innenfor synsvidden til landingssonen. Sullivans amerikanske styrker hadde gått i land før ham, men styrken var for liten til å beseire de britiske forsvarslinjene.
En kraftig storm traff området og jevnet kornåkrene den 11. og 12. august. Dette styrket det finansielle tapet innbyggerne på Rhode Island led som et resultat av krigen. Etter at de ble tørre etter stormen, begynte de amerikanske styrkene å sette i verk beleiringen av Newport.
Samtidig kom nyheter om at britene hadde sendt etter forsterkninger.
Sullivan forandret sine planer den 28. august på grunn av styrkeforholdene mellom styrkene. I skjul av mørket ble amerikanske tropper flyttet fra beleiringsposisjonene til defensive posisjoner nord på øya rundt Butt's Hill.
Slaget
De amerikanske generalene bestemte seg for å etablere en defensiv linje over hele øya rett sør for dalen som skjærer øya i to i håp om at dette ville forhindre britene de høyereliggende områdene i den nordlige delen.
Amerikanerne organiserte sine styrke i to seksjoner:
Britene fulgte etter og organiserte sitt angrep på tilsvarende vis. De sendte den hessiske generalen Friedrich Wilhelm von Lossberg opp den vestlige veien og general Francis Smith opp den østlige veien med to regimenter hver med ordre om ikke å gjennomføre et generelt angrep. Det viste seg at denne fremrykningen førte til hovedslaget.
Lossbergs lette infanteri var de første som kom under ild fra John Laurens styrker som skjøt fra ly under trærne. På dette tidspunktet, bestemte Pigot seg for å sende inn forsterkninger, og det ble klart at dette var den generelle trefningen i slaget.
Amerikanske styrker trakk seg tilbake fra deres posisjoner, men opprettholdt sin ildgivning og forsinket den britiske fremrykningen. Militsen fra Rhode Island under oberst William West gav dekke i retretten. I en bevegelse som ennå ikke er forklart, sendte Sullivan et regiment fremover langs hver vei under denne retretten og skapte forvirring.
Slaget hadde involvert ild fra kanoner fra posisjoner på land og skip i forsøk på angrep og forsterkninger, men innen 16.00 nådde kampene stillstand. På grunn av at det meste av skytingen foregikk på langt hold, var der relativt lette tap på begge sider.
Selv om noe ildgivining fra artilleri fortsatte gjennom natten, trakk kontinentale styrker seg tilbake til Bristol og Tiverton natten til 31. august og etterlot Aquidneck Island under britisk kontroll.