cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Scrabster
Historie
Rundt 1000 fartøy bruker havnen årlig, med langganger verdsatt til over 20 millioner pund. I 2002 ble kaianleggene utvidet til skikkelig fergeanlegg for bilfergen «Northlink» til Stromness på Orknøyene. Tidligere var det også uktentlig transport til Færøyene i sommermånedene, men det opphørte i 2008.
Bruno Rato Silva
Bruno Rato Silva (født 8. april 1986) er en brasiliansk fotballspiller som har spilt for fotballklubben. Han ses på som en hurtig og teknisk spiss. Han har en høyde på 164 cm. Bruno har tidligere også spilt for de brasilianske klubbene America Football Club og Flamengo. Bruno er angriper. Den 25. august 2008 valgte å avslutte forholdet med spilleren som ble betegnet som en flopp.
Debubawi Keyih Bahri
Debubawi Keyih Bahri (Den sydlige Rødehavs-region) er en av Eritreas seks regioner. Den ligger langs den sydlige delen av landets kyst mot Rødehavet. Regionen omfatter blant annet store deler av Danakilørkenen, og innlandet regnes blant de mest ugjestmilde områdene på jorda. Alle større byer ligger derfor langs kysten, dette inkluderer blant annet Assab, Beilul, Rahaita og Ti'o.
Schenker
Schenker kan referere til:
Maskeblomstfamilien
Maskeblomstfamilien har flere betydninger:
Arbeiderstadionet
Arbeiderstadionet (kinesisk: 工人体育场, pinyin: Gōngrén Tǐyùcháng) er et stadion i bydistriktet Chaoyang i Beijing i Folkerepublikken Kina.
Stadionet ble bygd i 1959 og ble innordnet som ett av de ti store bygninger i Kina fra det året.
Arbeiderstadionet ble renovert i 2004. I henblikk på Sommer-OL 2008 ble stadionet ytterligere utbygd til en kapasitet på 66,161 tilskuere.
Det er det største og nå mest moderne stadion i hele Kina.
Det omliggende nabolaget har tatt sitt navn fra stadionet: Gongren Tiyuchang, eller Workers Stadium.
Percival Patterson
Percival Noel James Patterson (født 10. april 1935) var statsminister på Jamaica fra 1992 til 2006 og er Jamaicas lengstsittende statsminister. Han er også leder for det jamaicanske nasjonale folkepartiet (engelsk: People's National Party).
Han fikk internasjonal fokus i 2004 da han annonserte at Jamaica ikke ville anerkjenne Gérard Latortues regjering i Haiti etter at Jean-Bertrand Aristide hadde gått av.
I 2012 ble Patterson tildelt den sørafrikanske Ordenen O. R. Tambos følgesvenner.
Guilin
Guilin (kinesisk: 桂林; pinyin: Guìlín, W.-G.: Kweilin, oversettelse: «Osmanthusskogen») er en kinesisk storby i den autonome region Guangxi i Sør-Kina ved Kinas kyst mot Sørkinahavet og grensen mot Vietnam. Befolkningen innen bygrensene anslås (2006) til 670 000, men hele storbyområdet har 1,34 millioner innbyggere. Byen var en gang hovedstaden i Guangxi.
Guilin er et transportsenter med gode forbindelser til omverdenen med jernbane, elvetransport og landevei. Her produseres papirprodukter, tekstiler, kjemikalier og jordbruksutstyr. I området utvinnes det mineraler som tinn og wolfram.
Guilin er kjent for sitt vakre landskap som ofte gjengis i kinesisk landskapsmaleri. Det er en rekke kjente buddhistiske templer i dette området.
Under annen verdenskrig hadde amerikanerne en flybase her.
Administrative enheter
Byprefekturet Guilin har jurisdiksjon over 5 distrikter (区 qū), 10 fylker (县 xiàn) og 2 autonome fylker (自治县 zìzhìxiàn).
Historie
Området som i dag kalles Guilin nevnes i kilder fra så langt tilbake som Qin-dynastiets tid. Av militære grunner lot keiser Qin Shihuangdi bygge en kanal som knyttet Guilin til farbare elver som rant nord til Yangzifloden. Den 34 kilometer lange Lingqukanalen tok seg av stykket mellom elvene Xiang og Li.
Fra og med Song-dynastiet og langt inn i Qing-dynastiet var Guilin klart det kulturelle sentrum for Guangxi.
Etter at Ming-keiserdømmet ble styrtet av mandsjuenes invaderende styrker slo ming-pretendenten Zhu Youlang (朱由榔 – som kalte seg Yongli-keiseren 永曆) av det sørlige Ming-dynasti ned i Guilin. Men etter en tid måtte han flykte med sitt hoff til Burma.
I 1914 opphørte Guilin som provinshovedstad, og ble avløst i så henseende av Nanning.
Samferdsel
Kinas riksvei 321 går gjennom området. Den fører fra Guangzhou via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i provinsen Hunan, via Guilin og Nanning i Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.
Parasitt (andre betydninger)
Parasitt kan vise til:
Sankthans
Sankthans, jonsok, jonsmesse, jons vake eller johannesvake er en kirkelig høytid til minne om døperen Johannes' fødsel. Dagen feires den 24. juni. Dagen var helligdag i Norge inntil 1770.
«Sankthans» er oppkalt etter døperen Johannes' danske helgennavn, Sankt Hans. «Jonsok» kommer av jónsvaka, som er norrønt og betyr «våkenatt for Jon», der Jon er en forkortelse for Johannes.
I Norge knyttes sankthans til en tradisjonell, hedensk markering av sommersolverv og midtsommer. Særlig sankthansaften feires som en folkelig, ikke-religiøs sommerfest kvelden 23. juni, mange steder med store sankthansbål hvis været tillater det. Midtsommer feires på liknende vis flere steder i Europa, blant annet under midsommarhelgen i Sverige. Bålbrenning for å fordrive onde ånder skal ha røtter tilbake til 400-tallet, da kirkelige og hedenske tradisjoner ble slått sammen i en og samme folkefest.
Kristen bakgrunn
Kvelden den 23. juni, sankthansaften, er vigiliefeiringen før festdagen for Johannes døperen. Ifølge Lukasevangeliet ble Johannes født seks måneder før Jesus (jamfør engelens ord til jomfru Maria ved bebudelsen). Festdagen er derfor fastlagt til 24. juni, seks måneder før Kristi fødselsfest (jul).
Denne feiringen er en av ganske få som finner sted på en helgens formentlige fødselsdag - ellers er det dødsdagen som feires. Markeringen av Johannes døperens død 29. august, som også er en kirkelig minnedag, er ikke en liturgisk hovedfest.
Feiringens religiøse motiv kan oppsummeres med et utdrag av den katolske prefasjon foreskrevet for festen:
Dagen var helligdag i Norge inntil 1770, da den ble avskaffet ved festdagsreduksjonen. Den markeres fortsatt som minnedag i den katolske kirken. Etter at dagen ikke lenger var helligdag. ble den mange steder betraktet som en prikkedag, en «halv-helligdag» da tjenestefolket skulle ha fri og minst mulig skulle gjøres.
Sankthansaften feires 23. juni, kvelden før høytidsdagen, på samme måte som for eksempel jul-, påske- og pinseaften.
Folkelig midtsommerfest
Sankthansfeiringen blir ofte beskrevet som utsprunget av gamle før-kristne midtsommertradisjoner. Da siktes det snarere til det blotet (en hedensk offerfest) som våre norrøne forfedre holdt 28 dager (fire syvdagersuker) etter sommersolverv, altså rundt en måned etter sankthans.
Den folkelige midtsommerfeiringen skiller seg fra den kirkelige høytiden av sankthans, som er en helgenfest. Den folkelige feiringen har tradisjonelt involvert spill, dans og drukkenskap. Fra reformasjonen på 1500-tallet motarbeidet imidlertid kirken og myndighetene iherdig det de anså som en umoralsk feiring. Tradisjonen ble svekket i land som Danmark-Norge og Storbritannia, men holdt seg bedre i Sverige, Finland, Estland, Latvia og Litauen. Der er ikke-kristne rene sommersolvervsskikker mer fremtredende; i Sverige og Finland er det tradisjonelt bare jula som er en viktigere festperiode enn feiringa av midsommar og juhannus.
Liknende tradisjoner som knytter sammen feiring midtsommer og døperen Johannes, ofte med bål, finnes over hele Nord-Europa, i Storbritannia og Irland:
Feiring i Norden
I Norge, Danmark og Finland er særlig tradisjonen med bål på sankthansaften bevart. Mange steder i Danmark er det også vanlig å brenne papirhekser på sankthansbålet, en tradisjon som skal ha kommet med tyske håndverkere på 1860-tallet som et symbol på hekser og onde ånder som skal holdes vekk. Også flere steder i Norge er det heksefigurer på sankthansbålet.
I norrøn tid ble ikke sankthans feiret som midtsommer. Midtsommersdagen var da synonym med midtsommerblotet, som i dag skriver seg til datoen 14. juli.
Typisk er dansen rundt en maistang, på svensk kalt midsommarstången eller majstången. Det er en høy, løv- og blomsterpyntet stolpe som blir reist på en slette, den er formet som en pil og utstyrt med to ringer. Majstång eller majad stång betyr «løvdekket stang» og kom opprinnelig som et fruktbarhets- og fallossymbol fra Tyskland i middelalderen. En variant av majstången som står oppreist hele året og blir pyntet med spesielle dekorasjoner, har lange tradisjoner på Åland. Også i Finland er midsommer lagt til denne fredagen, og dagen er en av årets viktigste høytider. Mange går i sauna, og finlandssvensk tradisjon er veldig lik den svenske.
Skikken med maistang eller maitre er også vanlig i Danmark, men er gjerne knyttet til vårfeiring i begynnelsen av mai.
Olaus Magnus beskrev i 1555 feiringen slik:
Feiring i Norge
Også i Norge er det utviklet lokale skikker i tilknytning til feiringen. Det har vært, og er fortsatt, vanlig med bål langs kysten. Andre steder har man gått høyt til fjells. Dette vises blant annet på Nikolai Astrups malerier og trykk av midtsommerfeiring i hjemtraktene i Jølster.
Oslofjorden og Sørlandet
I Oslofjordområdet og på Sørlandet har det tradisjonelt vært omfattende feiring av sommernatta med bål ved sjøen, båtliv og festing. I kystområdene i Vestfold var det derfor fram til 1990-tallet vanlig å holde stengt i butikker og ha fri fra arbeidet dagen etter, det vil si på sankthansdagen.
Mange steder er det blitt lokale forbud mot sankthansbål på grunn av brannfare og forurensning – spesielt i tettbygde områder, og dersom været har vært nedbørfattig den siste tiden før kvelden. Grilling og små kaffebål kan en likevel finne de fleste steder når været er rimelig bra.
Ålesund
Det rundt 30 meter høye Slinningsbålet på Slinningsodden utenfor Ålesund er et kjent landemerke og samler hundrevis av skuelystne både til lands og til vanns hver sankthansaften. Sankthans 2007 kom det da 26 meter høye bålet til å brenne sterkt fra bunnen av, med det resultat at det veltet. En person ble behandlet for middels brannskader, ifølge melding i bl. a. Bergens Tidende. I 2016 satte Slinningsbålet ny verdensrekord med 47,39 meter. Den forrige rekorden ble satt i 2010 med 40,45 meter.
Bergen
I Bergen har feiring av sankthans en historie som går langt tilbake. Fra om lag 1665 frem til 1887 ble kvelden feiret på Sydneshaugen. Feiringen var en stor folkefest for byens befolkning, besøkende sjøfolk av ulike nasjonaliteter og bønder («striler») fra områdene rundt byen. Bålet ble bygget av de lokale guttene som bodde på Sydnes av treverk og annet brennbart man fant eller stjal i kaiområdene eller i fjæren. I smauene som førte opp til Sydneshaugen var det bygget portaler og satt opp salgsboder. Det ble handlet «stomp, brøstsukker, skoflikker, «jompegg», trimmelskringler, pepperkaker og spekelasi.» Feiringene tok slutt i 1887 da hensyn til ny bebyggelse og påbud om brannvern satte en endelig stopper for festlighetene.
Da feiringene på Sydnes tok slutt, fortsatte man å brenne bål på Laksevåg, som lå utenfor tettbebyggelsen i bykjernen. Her samlet man fra gammelt av dotønner og utbrukte sildetønner som ble stablet og spikret sammen til et høyt tårn som ble brent ned i løpet av sankthansnatten. Bålet har vært opp mot 30 m høyt. Tønnebålet eksisterer fortsatt og blir bygget av Laksevågs Bueskyttere, men har opplevd problemer med å få råstoff nok til stabling i gamle høyder. Det er også blitt restriksjoner på hvor høyt bål en kan bygge for at det ikke skal antenne annen bebyggelse i tilfelle vind.
Flekkefjord
Flekkefjord har en skikk som startet en gang på 1800-tallet, med at lærlinger og ungdom dro på land en utrangert robåt, fylte den med brennbart materiale, som de dro brennende gjennom byen. Etter et par tilløp til brann, ble det til at båten ble ankret opp midt i fjorden og satt fyr på. Til «Spira» har det vært brukt alt fra store fiskeskøyter til dagens flåte av tomme tønner. I etterkrigstiden reiste man ut i alle båter som kunne flyte, for å ta en runde rundt bålet. De som hadde plass til det, tok gjerne med seg folk som sto på land. Båttrafikken er nå dabbet noe av, men spira tennes fortsatt.
Bortsett fra krigsårene, har skikken fortsatt, med båter og skøyter av varierende størrelse som platform. Mangel på treskrog, og de giftige gassene som følger med påtenning av plastbåter, har medført at dagens bål brennes på en flåte av tomme oljefat som er sveist sammen. Bålet blir forankret etter beste evne, noe som ikke alltid har vært like enkelt. En gammel fiskeskøyte kom på rek, og holdt på å sette fyr på daværende Ringards Realskole før den ble tauet ut igjen.
Bystyret i Flekkefjord vedtok 17. desember 2015 at Flekkefjord kultursenter som skal være klar til åpning i september 2016 skal ha undernavnet Spira.
Sør-Ditmarsken
Sør-Ditmarsken (tysk: Süderdithmarschen) var en krets i delstaten Schleswig-Holstein i Tyskland. Kretsen ble opprettet i 1867 og slått sammen med Nord-Ditmarsken i 1932, men vedtaket ble omgjort, og Sør-Ditmarsken eksisterte frem til den endelige sammenslåingen med Nord-Ditmarsken til Ditmarsken krets i 1970.
Administrasjonssentrum i kretsen var Meldorf, mens andre byer var Marne og Brunsbüttel.
Mill Creek gasskraftverk
Mill Creek gasskraftverk er et varmekraftverk under bygging utenfor Anaconda, delstaten Montana i det vestlige USA. Det får en installert produksjonskapasitet på 200 MW fordelt på 4 like store blokker. Brenselkilden for anlegget vil være naturgass. Anlegget skal stå ferdig sent i 2010. Utbygger er Northwestern Energy.
Anlegget må ikke forveksles med Mill Creek kullkraftverk i Kentucky, eller Mill Creek kraftverk i Sør-Carolina.
British Guiana 1c magenta
British Guiana 1c magenta, populært kalt magentafrimerket, er av mange betraktet som verdens mest berømte frimerke. Frimerket ble utgitt i et begrenset opplag i British Guiana (idag Guyana) i 1856, og bare et eneste eksemplar er idag kjent.
Frimerket er utagget, er trykt med sort blekk på magentapapir, og viser et seilskip omgitt av den tidligere engelske koloniens latinske motto Damus Petimus Que Vicissim («Vi gir og forventer tilbake»). Skipet er omgitt av en ramme bestående av fire tynne linjer, og landets navn og frimerkets valør er trykt i sort over og under rammen.
Bakgrunn
Frimerket er en del av en serie bestående av tre ulike frimerker, som ble utgitt dette året. 1 cent magenta ble utgitt til bruk på lokale aviser. De to andre frimerkene i utgaven, 4 cent magenta og 4 cent blå, ble brukt på brev.
Utgaven ble utgitt ved en feiltagelse. En forventet forsyning av frimerker ankom aldri med skip i 1856, og den lokale postmesteren E.T.E. Dalton ansatte Joseph Baum og William Dallas, som var utgivere av avisen Official Gazette i Georgetown, for å trykke en nødutgave på tre frimerker.
Dalton ga enkelte spesifikasjoner om utseendet, men trykkerne valgte selv å tilføye et bilde av et skip på serien. Dalton var ikke tilfreds med resultatet, og som en forsikring mot forfalskninger ga han ordre om at frimerket ved bruk skulle påføres postmesterens signatur. Det eneste kjente eksemplaret av frimerket har initialene E.D.W. til postmesteren E.D.Wight.
Historie
Frimerket ble oppdaget i 1873 av den 12 år gamle skotske skolegutten Vernon Vaughan, i byen Demerara i British Guiana, blant brevene til hans onkel. Det fantes ingen beskrivelser av frimerket i hans frimerkekatalog, og noen uker senere solgte han det til den lokale forhandleren N.R. McKinnon for noen få skilling.
Etter dette eskalerte prisen, og etter å ha blitt solgt til en rekke samlere, ble merket i 1880 kjøpt av Philippe la Rénotière von Ferrary på 1880-tallet for 750 US dollar. Hans enorme frimerkesamling var ønsket av et museum i Berlin, men etter hans død i 1917 ble samlingen overtatt av Frankrike som en del av krigserstatningen for første verdenskrig.
I 1922 ble magentafrimerket kjøpt av Arthur Hind, i løpet av en serie på fjorten auksjoner, for mer enn 36,000 dollar, etter å ha bydd over tre konger, deriblant Georg V av Storbritannia. Etter hans død ble det solgt av hans enke til en ingeniør i Florida for 40,000 dollar.
I 1970 ble frimerket kjøpt for 280,000 dollar av et syndikat med investorer fra Pennsylvania, ledet av Irwin Weinberg, som brukte store deler av dette tiåret på å stille ut frimerket i en verdensomfattende turné. I 1980 ble det kjøpt av John E. du Pont for 935,000 dollar.
I 1996 ble du Pont arrestert og dømt for drap. Han døde i fengsel i 2010, og 17. juni 2014 solgte auksjonshuset Sotheby's i New York magenta-merket for 7,9 millioner dollar pluss provisjon, i alt 9,5 millioner dollar. Kjøperen var anonym.
Kontroversielle påstander
På et tidspunkt ble det hevdet at det eneste kjente eksemplaret av magentafrimerket var et falsum som var blitt laget av 4 cent frimerket fra 1856-serien, et frimerke som ligner mye på 1 cent magenta. Disse påstandene er blitt motbeviste.
På 1920-tallet gikk det rykter om at et annet eksemplar av frimerket var blitt oppdaget, og at den daværende eieren Arthur Hind i stillhet hadde kjøpt det andre eksemplaret og ødelagt det. Disse ryktene er aldri blitt bevist.
I 1999 dukket det opp et angivelig magentafrimerke som ble hevdet å ha blitt oppdaget i Bremen, Tyskland. Eieren var Peter Winter, som var vidt kjent for å produsere forfalskninger av klassiske filatelistiske objekter som var blitt trykt som faksimiler på moderne papir. To europeiske eksperter, Rolf Roeder og David Feldman, har likevel uttalt at Winters frimerke er ekte. Merket ble to ganger undersøkt og erklært som å være et falsum av Royal Philatelic Society London. Etter deres oppfatning var dette merket et forandret 4 cent magenta frimerke.
Show
Show kan referere til:
Performance Performance (disambiguation) Performance 퍼포먼스 Performance パフォーマンス Performance
5. januar
5. januar er den femte dagen i året. Det er 360 dager igjen av året (361 i skuddår).
Navnedag
Hanna og Hanne
Fødsler
Se flere som er født 5. januar i Kategori:Fødsler 5. januar.
Dødsfall
Se flere som døde 5. januar i Kategori:Dødsfall 5. januar.
Helligdager
Helligtrekongersaften. Idag skulle det ikke arbeides, bare støpes helligtrekongerslys.
Christer Kleiven
Christer Kleiven (født 9. april 1988) er en norsk fotballspiller som er spillende assistentrener for i Kristiansand.
Kleiven spilte kamper for aldersbestemte landslag, og var sentral på s juniorlag som vant junior-NM i 2006 og 2007. Han ble tatt opp i Starts A-stall i 2007. Han scoret sju mål i -sesongen. Etter dette reiste Kleiven til Stabæk hvor han var kaptein i ett år før han i januar 2013 skrev han under på en to år lang kontrakt for. Etter 2014-sesongen trappet han ned fra toppfotballen og gikk til Vigør.
Kleiven har spilt 14 kamper på det norske U-21-landslaget.
Arak
Arak kan bety:
Sven Mollekleiv
Sven Mollekleiv (født 2. mars 1955 i Bergen) er tidligere president i Norges Røde Kors og nåværende «senior vice president» for samfunnskontakt og sosialt ansvar i DNV GL. Vervet som president i Norges Røde Kors var et frivillig verv.
Utdanning og karriere
Sven Mollekleiv ble født i Bergen, men vokste opp på Valle i Oslo. Han har hovedfag fra Idrettshøgskolen, var leder i Norsk Studentunion 1978–1979, var informasjonssjef i Norges Idrettsforbund fra 1984 til 1986, markedssjef i Norges Fotballforbund fra 1988 til 1991.
I 1991 ble Mollekleiv generalsekretær i Norges Røde Kors, en jobb han hadde i ti år. I løpet av de ti årene sørget Mollekleiv for å styrke og utvide Røde Kors i Norge som organisasjon. Hans arbeid førte til en styrking av frivilligheten i Norge.
I 2001 ble han direktør for samfunnskontakt i DNV GL, der han har tittelen «senior vice president», samtidig som han fortsatte sitt humanitære engasjement som frivillig president i Norges Røde Kors. Han var også styreleder i Vålerenga Fotball i perioden 2002–2006.
Mollekleiv ble valgt til president i Norges Røde Kors 3. oktober 2008, da han tok over etter Thorvald Stoltenberg. Han hadde dette vervet til 6. oktober 2017, da han ble erstattet av Robert Mood.
Utmerkelser
Mollekleiv ble i 2015 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans samfunnsgavnlige innsats.»
Glanford Brigg kraftverk
Glanford Brigg kraftverk  er et varmekraftverk 8 km øst for Scunthorpe, i Humberside, Storbritannia. Det har en installert produksjonskapasitet på 272 MW fordelt på fire like store blokker. Brenselkilden for anlegget er destillatolje og naturgass. Anlegget ble bygget ut 1991–1993. Operatør er Centrica.
I 2006 slapp anlegget ut 193 579 tonn CO2.
Kaptein Sabeltann: Favorittsanger
Kaptein Sabeltann: Favorittsanger er en norsk barnefilmutgivelse som ble lansert på VHS i 2001 av SF Norge.
Videokassetten inneholder sju musikkvideoer om Terje Formoes sjørøverfigur Kaptein Sabeltann. Videosamlinga ble aldri gitt ut på DVD, man bestemte isteden at alle musikkvideoene skulle komme som ekstramateriale på DVD-en til Kaptein Sabeltann og den forheksede øya. Musikkvideoene er tatt fra Kaptein Sabeltann og den forheksede øya og Kaptein Sabeltann og jakten på den magiske diamant.
Guangzhou
Guangzhou (tradisjonell kinesisk: 廣州市, forenklet kinesisk: 广州市, Guǎngzhōu Shì, kantonesisk: Guong2zeo1; også kjent som Kanton) er en av de viktigste av Kinas storbyer. Den er hovedstad i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet. Provinsen omfatter egentlig også de særskilte administrative regionene Hongkong og Macao. Befolkningen innen bygrensene anslås til 6 560 500, mens hele storbyområdet har 12 600 000 innbyggere. Et av byens eldste buddhisttempler er Tempelet til den skinnende barnlige pietet.
Kongens gate (Trondheim)
Kongens gate (1–99, 2–110) er en av Trondheims hovedgater. Den ble anlagt i forbindelse med omreguleringen etter den store bybrannen i 1681 og er en av hovedaksene i den barokke byplanen som ble utformet av generalmajor Johan Caspar von Cicignon. Med en bredde på 60 alen strekker den seg fra bryggene i Kjøpmannsgata, over Torget og forbi Prinsens gate. Derfra fortsetter den med et smalere gateløp – den gamle landeveien vestover, Geilan – til Skansen i Ila. Traséen for Kongens gate ble bestemt av to bygninger som hadde overlevd bybrannen – Vår Frue Kirke og Rådhuset (omtalt nedenfor). Den er en viktig handelsgate og kommunikasjonsåre. De fleste av bybussrutene har stopp i Kongens gate, og Gråkallbanen følger Kongens gate på vei ut av sentrum. Gata har også mange hoteller.
Guangzhou
Byen har tilnavnet Yangcheng («geitebyen»).
Kongens gate (Trondheim)
Vest for Prinsens gate er Kongens gate del av fylkesvei 812.
Guangzhou
Den økonomiske vekst er kolossal i byen og i hele området på begge sider av Perleflodens munning helt ned til Hongkong og Macao.
Kinas største eksportmesser finner sted i Guangzhou, én om våren og én om høsten.
Norges generalkonsulat i Guangzhou dekker provinsene Guangdong, Fujian, Hainan og Guangxi.
Historie
Bosetningen i området går tilbake til 800-tallet f.Kr., og den første kjente by i området var Panyu (Wade-Giles: Fan Yü, 蕃禺, senere forenklet til 番禺; Poon Yu på kantonesisk, grunnlagt år 214 f.Kr.. Under Qin-dynastiet var Panyu hovedstad for prefekturet Nanhai (=Sydhavet). På Han-dynastiets tid, fra 206 f.Kr., var byen en stund hovedstad i kongedømmet Nanyue, som også omfattet store deler av dagens Vietnam.
Handynastiet annekterte Nanyu i 111 f.Kr., og Panyu ble da regional hovedstad. I 226 e.Kr. ble Panyu hovedstad for prefekturet Guang (på kinesisk: Zhou = prefektur). Ordet Guangzhou var således navnet på prefekturet, ikke på byen. Men litt etter litt gikk folk flest over til å omtale også byen innenfor murene som Guangzhou. De tettbygde områder rett utenfor murene fortsatte man imidlertid å kalle Panyu, og slik var språkbruken frem til slutten av Qing-dynastiet. I dag benyttes Panyu om området sør for bydistriktet Haizhu. Lenge ble Guangzhou kalt utgangspunktet for «havets silkevei». Byen hadde handelsforbindelser med hele det sørasiatiske område, også så langt vestover som til India og Arabia.
Svømming under Asialekene 1982
Svømming under Asialekene 1982. Svømming var en av flere sporter under de niende Asialekene som ble arrangert i New Delhi i India mellom 9. og 20. september 1982. Det var niende gangen som svømming var på programmet under Asialekene. Det var totalt tjueni øvelser, femten for menn og fjorten for kvinner. Japan ble beste nasjon med tjueen gullmedaljer foran Kina og Sør-Korea med tre hver.
Guangzhou
Historie
Portugiserne var de første europeere som ankom sjøveien til Guangzhou i 1514, og de etablerte et monopol på utenrikshandelen fra denne havnen i 1517. De ble senere utvist fra byen, som de kalte Cantão, men ble i stedet tillatt å benytte seg av Macao som handelsbase i 1557. De klarte å beholde et nært fullstendig handelsmonopol på utenrikshandelen i regionen helt til hollenderne dukket opp tidlig på 1600-tallet.
Det antas at romaniseringen «Kanton» kommer fra det portugisiske Cantão, som igjen var en gjengivelse av provinsnavnet Guangdong. Da portugiserne kom, ble byen blant lokalbefolkningen for det meste omtalt bare som Shang Sheng (省城, = «provinshovedstaden»), så det var et europeisk påfunn å benytte provinsnavnet Guangdong/Kanton om selve byen innenfor bymurene.
Etter at Kina fikk kontroll over Taiwan i 1683, ble Qing-regjeringen mer åpen for internasjonal handel, og etter hvert ble den internasjonale skipsfart utviklet, med handelsskip fra hele verden.
Portugiserne i Macao, spanjolene i Manila, armenerne, og muslimer fra India, var allerede aktive i handelen i havnen lenge før 1690-årene, da franskmenn og engelskmenn gjorde sin entré og Kantonsystemet ble mer formelt etablert.
Andre lands handelsselskaper fulgte: Oostendes alminnelige Indiakompani i 1717, Det nederlandske Ostindiakompani i 1726.
Draumkvedet (tekstilkunst)
Det tok Moseid ti år å brodere teppet i middelaldersk leggsøm. Det var ferdig i 1993. Deler av ”Draumkvedet” ble første gang vist på Ny Fossum, Blaafarveverket, sommeren 1990. Da var verket omtrent halvferdig. Våren 1993 ble det nesten ferdige teppet vist på Hardanger folkemuseum, og høsten 1993 i Kunstindustrimuseet i København. Det har senere vært vist på slottet i Praha 17. mai 1999, i Durham-katedralen i England og St. Magnuskatedralen på Orknøyene. Frisen har siden 2002 hatt et eget Draumkvede-rom i Telenors hovedkvarter på Fornebu.
Guangzhou
Historie
Mellom 1757 og 1842 var Guangzhou den eneste handelshavnen der utlendinger kunne få kontraktfestet adgang til å etablere handelshus. Blant annet Sverige og Danmark-Norge etablerte slike hus. Det første svenske handelsskipet, «Friedericus Rex Sueciae», foretok sin første reise i allerede i 1732. Skip fra Trieste og Preussen fulgte, amerikanerne kom i 1784, og de første skipene fra Australia i 1788.
Guangzhou var blitt en av verdens viktigere handelshavner, organisert rundt de tretten faktorier, og denne situasjonen vedvarte til Opiumskrigen og åpningen av andre kinesiske havner i 1842.
Japanske styrker bombet Guangzhou heftig og okkuperte den fra 12. oktober 1938 til 16. september 1945.
Etter at kommunistene inntok hovedstaden Nanjing i april 1949 ble Guangzhou i en periode sete for Kuomintangregjeringen under fungerende president Li Zongren. Kommunistiske styrker rykket inn den 14. oktober 1949, Da sprengte nasjonalistene istykker Haizhu-broen, viktigste bro over Perlefloden mot sør. Den fungerende president dro til New York, mens Chiang Kai-shek etablerte en ny Kuomintang-regjering i Chongqing.
Den nye kommunistiske regjering innførte byfornyelsestiltak og andre reformer som forbedre manges liv. Det ble blant annet bygget husvære på land for mange fattige som holdt til i båter på elven. Etter at Deng Xiaoping kom til makt sent i 1970-årene har byens økonomi skutt fart.
Administrative enheter
Den subprovinsielle by Guangzhou har jurisdiksjon over 10 distrikter (区 qū) og 2 byfylker (市 shì).
Geografi og klima
Guangzhou ligger i Perleflodens delta. Betinget av sin geografiske beliggenhet her sker det der et subtropisk fuktig monsunklima med en gjennomsnittstemperatur på årsbasis på 22 °C. Det meste av nedbøren (årsgjennomsnitt: 1.982 mm) faller i regntiden fra april til august.
Økonomi
Mellom 1949 og 1979 var Guangzhou klart Kinas ledende by hva gjaldt den økonomiske utenrikshandel. Her gjennomføres hvert år i april og oktober Chinese Export Commodities Fair (også kjent som Canton Fair). Frem til 1979 hadde ikke Canton Fair noen nevneverdig kinesisk konkurrent.
Fra 1980-årene og fremover har mange utenlandske bedrifter investert i Guangzhou. I 2002 var byen den tredje viktigste by i Fastlands-Kina i økonomisk forstand, etter Shanghai og Beijing. Sammenlignet med andre økonomiske kraftsentra i Perleflodens delta er det Guangzhous økonomi som er den ikke bare største, men også mest allsidige.
Guangzhou er også ledende innen software, logistikk og distribusjon. Andre førende servicenæringer omfatter transport, lagring, post- og telekommunikasjon, handel, banker, forsikting og immobilia. Guangzhou er en viktig messeby. Det nye messeområdet Pazhou International Convention and Exhibition Centre har et areal på 10,5 kvadratkilometer.
I 2002 hadde mer enn 8700 multinasjonale selskaper etablert seg i Guangzhou. Vikrige investorer er de japanske bilprodusentene Honda, Nissan og Isuzu, og siden 2004 også Toyota.
Jernbane
Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.
Jingguangbanen, som er den konvensjonelle toglinjen mellom Beijing i nord og Guangzhou i sør, har sørlig endepunkt her. Denne sterkt trafikkerte jernbanelinjen er, fra nord til sør, også innom blant annet Shijiazhuang, Handan, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Shaoguan.
Vei
Kinas riksvei 105 løper gjennom byen. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Shangqiu, Jiujiang og Nanchang.
Kinas riksvei 106 har sitt sluttpunkt i Guangzhou. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou.
Kinas riksvei 107 fører gjennom byen. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.
Kinas riksvei 321 begynner i byen. Den fører via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.
Kinas riksvei 325 begynner i Guangzhou og fører til Nanning til den autonome region Guangxi.
Georg Jacob Falck Bull
Georg Jacob Falck Bull (født 10. september 1892 i Sogndal, død 21. mars 1977) var generalmajor i Luftforsvaret.
Kim Yuna
Kim Yu-na (Hangul: 김연아, IPA: [kimjʌna]) (født 5. september 1990 i Bucheon, Gyeonggi) er en sørkoreansk tidligere kunstløper. Hun ble olympisk mester i kunstløp under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Canada (singel kvinner). Hun har også en sølvmedalje fra Vinter-OL 2014. Hun ble verdensmester i 2009 og 2013. I tillegg har hun vunnet ISU Grand Prix -finalen tre ganger (2006-07, 2007-08, 2009-10), tatt gull i Junior-VM i 2006, og vunnet det koreanske mesterskapet seks ganger (2004-2006, 2013, 2014).
Georg Jacob Falck Bull
Fra 1918 til 1935 var Bull sjef for Nordenfjeldske Flyavdeling, som senere ble Trøndelag Flyavdeling. Samtidig var han innbeordret offiser til Forsvarsdepartementet. I 1942 ble han forfremmet til oberstløytnant. Han var da i London som avdelingssjef i Forsvarets Overkommando. I 1944 ble han ekspedisjonssjef i Forsvarsdepartementet. I 1945 ble han forfremmet til oberst, tre år senere til generalmajor. Han hadde blitt sjef for Luftkommando Østlandet i 1947. Fra 1946 til 1948 var han samtidig overadjutant hos kongen. Han ble i stillingen ved Luftkommando Østlandet til 1953. Da tok han avskjed fra Luftforsvaret etter 40 år som offiser.
Nanning
Nanning (kinesisk: 南寧; pinyin: Nánníng) er en kinesisk storby og by på prefekturnivå som er hovedstad i den autonome region Guangxi i Sør-Kina nær grensen mot Vietnam. Befolkningen innen byprefekturet anslås (2006) til 6,48 millioner, men storbyområdet Nanning har 2,79 millioner innbyggere.
Administrative enheter
Byprefekturet Nanning har jurisdiksjon over 6 distrikter (区 qū) og 6 fylker (县 xiàn).
Historie
Byens historie går tilbake til Nord- og Sørdynastienes tid, da det her stod en viktig militær høyborg. Det nåværende navnet stammer fra Yuan-dynastiets dager. I 1914 overtok Nanning som hovedstad for Guangxi etter Guilin.
Samferdsel
Kinas riksvei 210 ender i Nanning. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender i Nanning.
Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i provinsen Hunan, via Guilin og Nanning i Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.
Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.
Kinas riksvei 325 (Guangnan-veien) ender i Nanning. Den fører vestover fra Guangzhou i Guangdong til Nanning.
Turn under Sommer-OL 2004
Turn under Sommer-OL 2004 ble arrangert i OAKA olympiske innendørshall i perioden 14. til 23. august.
Turn har vært en del av gymnastikk under sommer-OL siden de første olympiske lekene i 1896, så dette var 25. gang idretten var representert ved et sommer-OL.
Frittstående
Dato: 22. august 2004
Bøylehest
Dato: 22. august 2004
Ringer
Dato: 22. august 2004
Sprang
Datum: 23. august 2004
Skranke
Dato: 23. august 2004
Svingstang
Dato: 23. august 2004
Sprang
Dato: 22. august 2004
Skranke
Dato: 22. august 2004
Bom
Dato: 23. august 2004
Frittstående
Dato: 23. august 2004
Dronningens gate (Trondheim)
Dronningens gate i Trondheim ble anlagt som en del av Trondheims nye byplan i 1681. Den går fra Kjøpmannsgata ved Nidelva i øst til Hospitalsgata i vest, der den fortsetter i Hospitalsløkkan vestover.
Ole Henrik Magga
Ole Henrik Magga (født 12. august 1947 i Kautokeino) er en samisk språkforsker, professor og politiker.
Språkforskeren Magga
Som språkforsker er Magga fremfor alt kjent som syntaktiker. Magistergradsavhandlingen hans, «Lokative læt-setninger i samisk», tar opp et klassisk emne i syntaktisk teori, strukturen til eksistensialsetninger og habitivsetninger, som i mange uralske språk har en svært lik struktur. Doktoravhandlingen fra 1986 handlet om strukturen i den samiske verbalfrasen, spesielt samspillet mellom modalverb og infinitiver. Han har også utgitt en sørsamisk grammatikk sammen med sin kone Lajla Mattsson Magga.
Magga ble professor i fennougristikk ved Universitetet i Oslo i 1987, etter Knut Bergsland. Fra 1990 var han høyskoledosent og professor fra 1997 ved Samisk høgskole i Kautokeino. Magga er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1993.
Politikeren Magga
Magga var leder i Norske Samers Riksforbund fra 1980 til 1985, og den første presidenten i Sametinget i Norge, fra 1989 til 1997. Magga var med på å stifte Verdensrådet for urfolk (WCIP i Canada i 1976). I perioden 1992–1995 var Magga medlem av FN-kulturkommisjonen Worlds Commission on Culture and Development. I 2002 ble Magga den første lederen for FNs permanente forum for urfolk.
Verv og utmerkelser
I 2006 ble Magga kommandør av St. Olavs Orden for sin innsats for samenes og andre urfolks sak. Samme år fikk han Universitetet i Oslos menneskerettighetspris I 2008 ble han utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Tromsø. Han ble oppnevnt som medlem av Finnmarkskommisjonen da den ble opprettet i 2008.
Alfred Wallis
Alfred Wallis (født 18. august 1855, død 29. august 1942) var en engelsk fisker og maler.
Wallis ble født i Devonport, Devon. Få detaljer om livet hans er kjent før han slo seg ned i St. Ives, Cornwall, i 1890. Han sluttet som fisker i 1912, og begynte å male etter at kona døde i 1922 «For å holde meg selv med selskap», som han senere fortalte kunstsamleren Jim Ede.
Arbeidene hans er glimrende eksempler på naivistisk kunst. Perspektivet blir brukt til å trekke landskapet ut til det nærmest utgjør et slags kart. Figurene gis størrelse etter deres relative betydning i bildet. Sjøbildene er alle gjort etter hukommelsen. Hans ungdoms seilbåter var avløst av dampdrevne fartøyer. Siden han hadde dårlig råd, ble mange bilder til på papp-plater han hadde skåret av fra pakk-kasser.
Han var på mange måter heldig med timingen. I 1928 kom Ben Nicholson og Christopher Wood til St. Ives og etablerte en kunstnerkoloni. De var begeistret over å finne Wallis, og likte hans tilnærmelse til maleriet. Han ble dermed trukket inn i kretsen til noen av de mest progressive kunstnerne som virket i Storbritannia på 1930-tallet. Innflytelse var her en enveisaffære: Wallis malte som han stadig hadde gjort.
Switha
Switha er en øy i den skotske øygruppen Orknøyene, beliggende sør for øya Flotta. Øya har ikke vært bebodd i moderne tid og brukes i dag som beitested for sauer. Øya har et areal på et omtrentlig på 31 hektar.
Kongen av Bastøy
Kongen av Bastøy er en norsk dramafilm fra 2010 om de tragiske forholdene ved Bastøy skolehjem, en tidligere internatskole og «Opdragelsesanstalt for forsømte Gutter» på øya Bastøy utenfor Horten. Filmen ble regissert av Marius Holst, og manus ble skrevet av Dennis Magnusson og Eric Schmid, basert på et manus av Lars Saabye Christensen og Mette Marit Bølstad. Kongen av Bastøy hadde offisiell premiere 17. desember 2010.
Switha
Geografi og geologi
Switha ligger 2 km sør for øya Flotta og 2 km øst for området South Walls på øya Hoy. Øya South Ronaldsay ligger ca. 5 km lenger øst. Switha er omtrent rektangulær i formen, omtrent 1 km ganger 0,5 km i størrelse og er justert i retning nordøst til sørvest. Det høyeste området er 28 m og er på den lille klippen på sørkysten, vest for denne er den eneste merkbare stranden ved The Pool. Geologisk sett er øya utelukkende av gammel rød sandstein, fra devonperioden, lagt ned av en syklisk serie med innsjøer og inneholder mange fossiler av fiske.
Flora
Øya er overveiende maritim gressmark med små områder med hei og myr.
Kongen av Bastøy
Den internasjonale tittelen er King of Devil's Island, og budsjettet er på 54 millioner kroner. Dette gjør den til den dyreste filmen siden Max Manus som hadde et budsjett på 55 millioner. Filmen ble sett av 275,000 tilskuere da den gikk på norske kinoer.
Switha
Dyreliv
Switha er svært viktig for dyrelivet og har blitt utpekt både som et område av spesiell vitenskapelig interesse (SSSI) og et område for EU med særskilt beskyttelses. Hovedårsaken til dette er den overvintrende bestanden av grønlandsk hvitkinngås. Omtrent 1000 av fuglene antas å tilbringe vintermånedene ved å raste på øya og spise på nærliggende South Walls. Denne andelen med fugler er ikke bare den nordligste i Storbritannia, men også den tredje største etter Islay og North Uist. Vanlige sjøfugler som kjent for å frekventere den steinete kystlinjen inkluderer teist, svartbak, tyvjo og storjo. I tillegg registrerte Haswell-Smith at det er mange huler etter stormsvaler. Imidlertid har flere undersøkelser siden slutten av 1960-tallet bare avslørt et lite antall par på øya, sannsynligvis aldri mer enn 10. Det er sannsynligvis mer sannsynlig at hulene tilhører lundefuglen, som er rapportert å være bosatt på øya i noen antall, med rundt 250 par.
Forhistorie
Tilstedeværelsen av stående steiner (menhir) og en varde (cairn) fra neolittisk tid (bondesteinalderen) viser at øya i det minste ble besøkt i forhistorisk tid. Det er to stående steiner, den større, sørlige steinen er 147 cm høy, 91 cm bred og 30 cm dyp.[13] Den nordlige steinen er 112 cm høy, 48 cm bred og bare 15 cm dyp og er dermed noe mindre. Ytterligere bevis på forhistorisk bruk er tilstedeværelsen av en 9 m diameter og 0,5 m høy torvdekket varde, nær The Ool på sørspissen av øya. Da den ble gravd ut, inneholdt varden en struktur lignende en gravkiste.
Kongen av Bastøy
Filmen vant Amandapris i 2011 for beste norske kinofilm, beste mannlige birolle (Trond Nilssen) og beste musikk (Johan Söderqvist) og har vunnet flere internasjonale filmpriser.
Switha
Forhistorie
Haswell-Smith (2004) hevder at det ikke er noen skriftlig oversikt over noen post-neolittisk bosetninger, og det er 3 ytterligere kilder som vil støtte den påstanden, i det minste de siste 350 årene. Joan Blaeus Atlas over Skottland (1654) uttalte at øya var «verken bebodd eller dyrket». The Imperial Gazetteer of Scotland, publisert i 1848, uttalte at øya var ubebodd. Til slutt indikerer ikke kartet fra "Ordnance Survey" fra 1882 noen betydelig bygning eller bolig, selv om innhegningen nevnt nedenfor ser ut til å være til stede. Hvorvidt øya var ubebodd før 1654 er mindre sikkert ettersom Descriptions of Orkney, skrevet i 1529, sier at hele befolkningen på en øy, «Southay» antatt å referere til Switha, sies å ha dødd mens de seilte til en julefeiring på en naboøy, og øya hadde aldri vært befolket siden. I tillegg er det arkeologiske levninger som kan representere gamle boliger, for eksempel en innhegning av stein i den sørlige enden av øya, men som ikke nødvendigvis beviser fast bosetning (se under).
Kongen av Bastøy
Handling
Handlingen i Kongen av Bastøy bygger på historiske hendelser fra det beryktede guttehjemmet i Oslofjorden. Hovedperson er den 17 år gamle Erling (spilt av Benjamin Helstad) som blir sendt til Bastøy en råkald seinhøst omkring 1915. Der møter han blant andre den jevnaldrende Olav (Trond Nilssen), som har vært ved institusjonen i seks år, den sky og beskjedne Ivar (Magnus Langlete), Øystein (Morten Strøm) og andre «slemme» gutter i brakke C. Guttehjemmet styres med jernhånd av en autoritær Bestyrer (Stellan Skarsgård) og en alkoholisert og hensynsløs husfar Bråthen (Kristoffer Joner). Etter en mislykket flukt og en tragisk hendelse, fører etter hvert Erling og Olav an i et voldsomt opprør mot brutalitet og urettferdighet, og store militære styrker blir satt inn for å gjenvinne ro og orden.
Bakgrunnshistorie
Filmen er en dramatisert gjenfortelling av arbeidet, skolegangen og forholdene ved Bastøy skolehjem og en fri tolkning av det største opprøret der. Det skjedde 20. mai 1915, da mellom 30 og 40 gutter samlet seg om fire kamerater som tidligere hadde rømt. Gutteflokken nektet å arbeide, bevæpnet seg med gårdsredskaper og steiner, kuttet telefonledningen, stjal fyrstikker og sigarer og brente låvebygningen ned. Da lærerne og tre politikonstabler ikke fikk roet opptøyene, men ble drevet mot brygga, ble i alt over hundre bevæpnede marinegaster, blant annet fra panserskipet «Norge», to sjøfly og to undervannsbåter fra orlogsstasjonen i Horten tilkalt. Flere av guttene rømte til skogs. Alle kom seinere til rette. Ifølge ledelsen stod en nylig ankommet «tatergutt», en 18-årig blikkenslagerlærling fra Kristiania, bak uroen. Han ble sammen med tre jevnaldrende hovedmenn framstilt for fengsling etter hendelsene.
Bastøy skolehjem ble drevet med streng disiplin fra 1900 til 1953, men fortsatte virksomheten som verneskole fram til 1970. Lokalene huser i dag Bastøy fengsel.
Innspillingen
Kongen av Bastøy er en europeisk samproduksjon. Filmen ble innspilt på location i Estland med omkring hundre statister i gutterollene. Flere bygninger ble reist i forbindelse med produksjonen, deriblant låven som brenner ned, utformet av produksjonsdesigner Janusz Sosnowski og scenograf Kristine Wilhelmsen. Det ble talt 14 språk på settet.
Lazarevisen
Lazarevisen er en isbrem i Antarktis, beliggende på Prinsesse Astrid Kyst i Dronning Maud Land. Den strekker seg fra Leningradbukta i vest til Verblyud Island i øst og er om lag 90 kilometer lang. Sedovodden danner den ytterste delen av isbremmen.
Den ble første gang fotografert fra luften under Den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Den ble ytterligere utforsket og kartlagt av en russisk ekspedisjon i 1959 og navngitt etter Mikhail P. Lazarev som kommanderte fartøyet «Mirnyj» på den første russiske antarktisekspedisjonen 1819–21 under ledelse av Fabian Gottlieb von Bellingshausen.
Siggjo
Siggjo er et fjell i Bømlo kommune i Hordaland. Det har en høyde på 474 meter over havet, og er det høyeste fjellet i Bømlo kommune. Fjellet har en karakteristisk profil og er synlig fra store deler av Sunnhordland. På klare dager er Siggjo synlig fra byfjellene rundt Bergen.
Innseglingsmerke
Siggjo har til alle tider vært et viktig innseglingsmerke som kan sees langt til havs. Fjellet er inntegnet på gamle kart, og tyske og hollandske sjøfarende benyttet fjellet til navigasjon i middelalderen for den som skulle inn Bømlafjorden. Man mener også at Siggjo har hatt en militær strategisk betydning og vært en del av et gammelt vaktsystem langs kysten.
Turmål
Fjellet er et populært turmål, og mange tusen besøker det hvert år. Det er god sti fra P-plass ved rv 542 opp til toppen. Det første stykket følges en traktorvei. Stien er 1,8 km lang og har en høydeforskjell på ca. 300 høydemeter. Flere steder er det anlagt mindre bruer. Det går også en sti på vestsiden fra Åreiddalen. Fra parkeringsplassen førlges gårdsveien det første stykket inn til Sletta, før man fortsetter på sti opp gjennom lia i tett løvskog langs et elveløp. Videre går stien opp det bratte skaret kalt "Kyrdalen". Herfra er det flott utsikt vestover. Stien fra vestsiden benyttes av få og er derfor ikke så synlig i terrenget. Fra toppen av Siggjo har man vidt utsyn mot Bømlos tusen øyer. Ytterst i sørvest sees Utsira, i nord Lyderhorn i Bergen, i øst Folgefonna og i sør Haugesund. På toppen står televerksmasten. Her ligger også en Televerkshytte hvor turgårere kan registrere seg. I 2003 hadde over 8000 skrevet navnetrekket sitt i turboken.
Siggjo-rhyolitten
Fjellet Siggjo er danna gjennom vulkansk aktivitet, men er ikke ei vulkankjegle selv om tjernet på toppen kan gi inntrykk av et krater. I fjellsiden er det gode forekomster av bergarten rhyolitt, og rhyolitten fra Siggjo er lett gjenkjennelig med sin mørke grønnlig farge blandet med lysere spetter og årer. Steinen ble benyttet fra år 4000 til år 2000 f.Kr. Den ble brutt fra fjellet med ild og vann, og man kan gjenfinne den på steinalderboplasser som pilspisser og skjæreredskap både i Hordaland og Nord-Rogaland, men også så langt nord som Kristiansund, øst ved Hardangervidda og sør som Lista og Lillesand. Fra de ca. 2000 årene som rhyolitten ble benyttet, kan man få god informasjon om hvordan handel og samkvem foregikk mellom landsdelene i steinalderen.
Gammelt værmerke
I lange tider har Siggjo vært et værmerke og varsel for lokalbefolkningen, og det heter seg: