cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carl Spitzweg
Senere besøkte Spitzweg europeiske kunstsentre. Han studerte arbeidene til ulike kunstnere, og raffinerte teknikk og stil. Han besøkte Praha, Venezia, Paris, London og Belgia. De senere maleriene og tegningene er ofte humoristiske. Mange av maleriene skildrer sterkt karakteriserte eksentrikere, for eksempel Bokormen (1850) og Hypokonderen (omkring 1865 i Neue Pinakothek i München).
Spitzwegs malerier inspirerte musikalkomedien Das kleine Hofkonzert av Edmund Nick. Han er gravlagt i Alter Südfriedhof i München.
Adept
En adept var en viderekommen person innen esoteriske fag som alkymi i middelalderen; for eksempel ville en påstått gullmaker kunne kalles en adeptus. Ordet kommer av latin adeptus (en som har (opp-)nådd noe), gjerne adeptus secretus secretorum – hemmelighetens hemmelighet. Ordet brukes i dag om innvidde i en ordenshemmelighet eller om en som kan mye om et (uvanlig) fagområde.
Tinnsjå
Tinnsjå (også skrevet Tinnsjø og Tinnsjøen) er en innsjø i Tinn og Notodden kommuner i Vestfold og Telemark.
Sprengningen av DF «Hydro» i 1944
Under andre verdenskrig, den 19. februar 1944, ble tinnsjøfergen DF «Hydro» sprengt av norske motstandsfolk på Tinnsjøen. Ombord hadde den en last med tungtvann. Vraket av fergen ble lokalisert av et dykkerlag fra Notodden i 1993. I 2004 ble vraket igjen undersøkt, da et amerikansk filmselskap skulle gjøre opptak av vraket.
Nordmark (tettsted)
Nordmark er et tettsted i Filipstad kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. Det ligger cirka 15 kilometer nord for Filipstad. I 2010 hadde tettstedet 225 innbyggere.
César Chávez
César Estrada Chávez (født 31. mars 1927 i Yuma i Arizona i USA, død 23. april 1993 i San Luis i Arizona i USA) var en amerikansk fagforeningsleder. Han var en av grunnleggerne av National Farm Workers Association.
Tycho Castberg
Tycho Dietrich Støren Castberg (født 16. juni 1900 i Meldal, død 22. november 1982 i Oslo) var en norsk arkitekt.
Han er kjent for sine tegninger av et større antall bolighus i Trondheim.
Castberg ble uteksaminert ved Norges tekniske høgskole i 1924 og startet umiddelbart sin egen praksis i Tromsø som varte til 1926. Fra 1927 frem til 1932 hadde han egen praksis ved Montréal i Canada, før han fra 1933 flyttet hjem igjen og åpnet praksis i Trondheim. Castberg tegnet sammen med Jørgen Berner utvidelsen av hovedbiblioteket på NTH (1946–1948) og metallurgisk institutt samme sted (1948). Han satt også i Fortidsminneforeningens trønderske avdeling.
Jaroslav Hašek
Jaroslav Hašek (født 30. april 1883 i Praha, død 3. januar 1923 i Lipnice nad Sázavou) var en tsjekkoslovakisk forfatter, særlig kjent for den humoristiske romanen Den tapre soldat Švejk og hans eventyr i verdenskrigen. Hašek var journalist, og skrev i tillegg over 1,200 noveller, ett skuespill, én diktsamling og noen kabareter. Han døde 39 år gammel.
Biografi
Jaroslav Hašek ble født i Praha, sønn av matematikklærer Josef Hašek og hans kone Kateřina. Familien fikk fra farens død i 1896 økonomiske problemer, og måtte flytte hele femten ganger i løpet av Hašeks barndom. Hašek måtte avbryte gymnaset på 4. trinn i 1898, men utdannet seg videre ved det Tsjekkoslaviske Handelsakademi (Českoslovanské akademie obchodní) i Praha (1899–1902). Likevel ble hans yrkeskarriere kort: i juni 1903 ble han avskjediget ved Banka Slavia etter to ganger å ha uteblitt uten forvarsel. Hver sommer fra 1900 til 1905 dro han på lange reiser i Mellom-Europa og på Balkan – noe som ga rikt stoff til hans mange fortellinger. Etter oppsigelsen i banken livnærte han seg hovedsakelig som skribent, men gjorde også forsøk på å etablere seg som hundehandler, et tema som kommer opp i Den tapre soldat Švejk.
Hašek involverte seg i anarkistbevegelsen fra 1904 og i 1907 ble han redaktør for tidsskriftet Komuna. I 1906 traff han Jarmila Mayerová, hvis foreldre var sterkt mot forholdet. De giftet seg likevel 23. mai 1910, men ekteskapet ble kort, og etter bare to år flyttet Jarmila hjem til sine foreldre.
Hašek ble innkalt til krigstjeneste i den østerriksk-ungarske hær 17. februar 1915 og var stasjonert på østfronten fra 11. juli samme år. Han deltok blant annet i det blodige slaget ved Sokal fra 23. til 30. juli. Han ble tatt til fange av russerne 24. september 1915 ved Chorupan i det nåværende Ukraina. Etter et halvt års opphold i fangeleiren Totskoje (Samara oblast), lot han seg i juni 1916 verve som frivillig i den Tsjekkoslovakiske Brigade (seinere kalt De tsjekkoslovakiske legionene). Fra 29. juni 1916 (ortodoks tidsregning) til mars 1918 var han tilsluttet legionene og virket som rekrutteringsagent, skribent og soldat.
Fra januar 1918 ble han tiltakende påvirket av kommunismens ideer, til tross for at han fram til slutten av 1917 hadde polemisert mot bolsjevikene. Først og fremst var han uenig i den tsjekkoslovakiske ledelsens beslutning om å overføre styrkene til vestfronten, han håpet i stedet å overtale dem til å støtte opp om Lenins fortsatt skjøre revolusjon. I mars 1918 meldte han seg til tjeneste for de tsjekkiske sosialdemokratene (kommunister) i Moskva, og ble fra oktober samme år direkte tilknyttet Den røde armé (5.armé, politisk avdeling). Her var han beskjeftiget med rekrutterings-og propaganda-arbeid og redigerte publikasjoner på tsjekkisk, tysk, ungarsk og burjat. I Russland giftet han seg på ny, til tross for at han ikke var formelt skilt fra sin tidligere kone.
Hašek returnerte til Praha i desember 1920, utsendt av bolsjevikene for å arbeide for den lokale kommunist-bevegelsen. Hans politiske virke i hjemlandet ble imidlertid kortvarig ettersom han nesten umiddelbart gjenopptok sitt tidligere bohem- og skribent-liv. I februar 1921 begynte han å skrive det første av seks planlagte bind om Den tapre soldat Švejk. Første del, utgitt som hefte, ble publisert 14. mars 1921.
Grunnet sitt påståtte forræderi mot legionen var han upopulær i Praha og slet både med å finne en forlegger og med dårlig helse. 25. august 1921 flyttet han til Lipnice nad Sázavou der han rakk å fullføre ytterligere to bind av Švejk (det fjerde var påbegynt). Han døde 3. januar 1923 av hjertestans.
Trond Børge Henriksen
Trond Børge Henriksen (født 28. april 1964 i Trondheim) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som midlertidig assistenttrener for.
Henriksen har fortid i og Rosenborg. Henriksen spilte i store deler av karrieren sin i forsvaret i RBK, men la opp i en alder av 29 år. Han spilte i RBK fra 1983 – 1993, der han fikk 193 seriekamper for klubben og scoret 10 mål. Henriksen var kjent for å ofre alt på banen, og kom mange ganger i harde dueller med motspillerne, derav kallenavnet «Rambo». Med til sammen 29 gule kort gjennom sin karriere hos Rosenborg satte han klubbrekord i antall gule kort pådratt.
I august 1994 takket han ja til å spille to måneder for som hadde fått problemer i midtforsvaret. Med Henriksen på plass i de siste seks kampene av høstsesongen, sikret Strindheim opprykk til Eliteserien.
Han tok over som midlertidig hovedtrener etter at Eirik Horneland ble avskjediget 26. juni 2020. 30. august 2020 var siste kampen hans som midlertidig trener hjemme mot Stabekk.
Trond Henriksen fikk ingen A-landskamper i sin karriere som spiller.
Han er far til fotballspilleren Markus Henriksen.
Høydalsfjorden
Høydalsfjorden er en fjordarm av Solheimsfjorden i Kinn kommune i Vestland.
Fjorden ligger like sør for Florø og strekker seg 13 kilometer sørøstover. Fjorden har to innløp, et mellom Ålvorsundet på vestsiden av Ålvora og et større innløp mellom Ålvora og Neståa. Like innenfor innløpet ligger de to øyene Litle og Store Timberøya og lenger inn i fjorden ligger Hjortøya. Sør for Litle Timberøya ligger Stongasundet mellom øya Stavøy og fastlandet. Sundet går sør til Brufjorden.
Fylkesvei 611 går langs sørsiden av fjorden og krysser Osstrupen. På nordsiden av fjorden går fylkesvei 5697.
Roberto Micheletti
Roberto Micheletti Bain (født 13. august 1943) er en honduransk politiker for det liberale partiet, Partido Liberal de Honduras. Han ble tatt i ed som landets president 28. juni 2009, som følge av den konstitusjonelle krisen i landet. Militæret i Honduras ble beordret av Honduras' høyesterett til å arrestere den tidligere presidenten Manuel Zelaya for forbrytelser mot den honduranske konstitusjonen.
Han har to ganger forsøkt å bli sitt partis presidentkandidat. Det liberale partiets kandidat ved valget i november 2009 var tidligere visepresident Elvin Ernesto Santos. Porfirio Lobo Sosa fra det konservative partiet ble valgt til ny president, og vil etterfulgte Michelleti i embedet 27. januar 2010.
Thailand under Sommer-OL 1972
Thailand under Sommer-OL 1972. Trettifire sportsutøvere fra Thailand deltok i sju sporter i Sommer-OL 1972 i München. Thailand, som deltok for sjette gang i et sommer-OL, vant ingen medaljer.
Aksel Johan Smith
Aksel Johan Smith (født 27. januar 1910 i Horten, død 24. august 1998) var en sentral skikkelse og predikant i Brunstad Christian Church, også kjent som Smiths venner. Aksel Johan Smith var sammen med Sigurd Bratlie sentral som leder i BKM fra 1976. Han var barn av grunnleggeren Johan Oscar Smith og bodde i Horten. Han giftet seg i 1947 med Ida Olsen, også hun fra Horten.
Smith utmerket seg med en enkel og rettfram stil, og var kjent for å holde korte men kraftfulle taler.
Aksel Johan Smith overtok som redaktør for menighetens forkynnende tidsskrift, Skjulte Skatter, i 1943 etter hans fars bortgang. Han hadde redaktøransvaret til 1983, da Sigurd Johan Bratlie overtok.
Herbert Otto Gille
Herbert Otto Gille (født 8. mars 1897 i Gandersheim, død 26. desember 1966 i Hannover) var en tysk SS-general tilknyttet Waffen-SS. Han deltok i både første- og andre verdenskrig.
Han ble ikke dømt for noe i forbindelse med andre verdenskrig og var etter krigen aktiv i HIAG.
Militær karriere
Gille tjenestegjorde i artilleriet under første verdenskrig. Etter krigen arbeidet han blant annet i jordbruket. I januar 1935 giftet han seg med Sophie Charlotte Mennecke (født 1903); en datter ble født i oktober samme år.
Etterkrigstiden
Etter krigen arbeidet han i en avis inntil 1958. Han eide også en liten bokbutikk. Han var aktiv i HIAG. Gille døde 26. desember 1966 av et hjerteattakk i Stemmen, nær Hannover. Han ble gravlagt i Stemmen, men graven eksisterer ikke lenger.
Kringsjå
Kringsjå kan vise til:
Petter Rønningen
Petter Rønningen (født 11. juni 1939, død 3. mars 2022 ) var en norsk leder som spesialiserte seg på å arbeide for land som ønsker OL. Av utdannelse hadde han Krigsskolen, Markedshøyskolen og Bankakademiet.
Rønningen vokste opp i Ringebu. Tidligere i karrieren hadde Rønningen blant annet lederstillinger i Forsvaret og i næringslivet. Han var blant avdelingssjef i Denofa-Lilleborg og viseadministrerende direktør i Sparebanken Østlandet.
Rønningen var en av drivkreftene for å få OL til Lillehammer 1994. I gjennomføringsorganisasjonen Lillehammer Olympiske Organisasjonskomite (LOOC) var han viseadminstrerende direktør og operativ leder for gjennomføringen av lekene. Etter lekene fungerte han som styreleder for Lillehammer Olympiapark. Han var også medlem av IOCs evalueringskomitéer for De olympiske leker for vinter-OL 2002, samt sommer-OL 2004 og sommer-OL 2008. Han var i tillegg rådgiver for OL-organisasjoner som Salt Lake City vinter-OL i 2002 og Torinos vinter-OL 2006, og rådgiver for søkerkomiteene for Vancouver 2010, New York 2012 og Sotsji 2014. Fra 12. mai 2008 til 31. desember samme år fungerte han også som administrerende direktør for Tromsø 2018.
Petter Rønningen ble regnet som en av verdens fremste eksperter på OL-arbeid og ble hedret med IOC-ordenen.
Rønningen ble i 1994 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (1994).
Orientering (avis)
Orientering var en norsk venstreside-avis som ble startet i 1952 og tatt opp i den nye avisa Ny Tid i 1975. Den kom med første prøvenummer i desember 1952 og kom fra februar 1953 hver 14. dag. Fra 1960 ble avisa utgitt ukentlig.
Bakgrunn
Årsakene til at avisa ble etablert var flere. Den viktigste var kanskje at kritikere av NATO og vestlig kapitalisme mente det var blitt vanskelig å komme til i den etablerte pressen med sine synspunkter. I starten foregikk det en dragkamp innen kretsen rundt «Orientering» med kommunister på den ene siden og på den andre siden en fraksjon fra Det norske Arbeiderparti (DnA) som ikke ville melde seg inn i Norges Kommunistiske Parti, som da var alternativet til venstre for Arbeiderpartiet. I 1953 vant DnAs venstrefraksjon ledet av Karl Evang. Redaktør og talsmann for denne gruppa ble Sigurd Evensmo, med Finn Gustavsen som redaksjonssekretær. De fikk støtte fra flere gamle Arbeiderparti-folk, blant andre partiets første statsminister, Christopher Hornsrud.
Orienteringskretsens politiske linje var å fremme et sosialistisk alternativ til blokkdelingen («det tredje standpunktet»), hvor i de så for seg en blokkuavhengig posisjon med rom for kritikk av både Moskva og Washington. Hovedstrømmen i norsk sosialisme i 1950-årene var polarisert mellom Moskva (NKP) og Washington (DnA). «Orientering» ønsket å kritisere begge sider. Følgelig ble avisa ble nærmest fortiet av arbeiderpressen, noe som kan ha bidratt til økt interesse.
Fra starten av var avisa preget av utenrikspolitiske temaer som stod sentralt under den kalde krigen. Orientering var markert motstander av norsk NATO-medlemskap. Innenrikspolitiske spørsmål kom til i økt grad etter at Finn Gustavsen ble redaktør i 1957. Den norske sikkerhetspolitiske debatt spisset seg til med spørsmålet om utplassering av atomvåpen i Norge da Arbeiderpartiets landsmøte i 1961 gjorde et vedtak som åpnet for muligheten ved eventuell krigs- eller krisesituasjon. Arbeiderpartiet oppretholdt likevel sitt vedtak fra 1957 som forbød atomvåpen på Norsk jord i fredstid, med støtte fra et stort flertall i Stortinget i april 1961.
På denne bakgrunn vurderte sentrale personer i kretsen rundt Orientering å starte et nytt sosialistisk parti, noe som ble en realitet ved etableringen av Sosialistisk Folkeparti (SF) i april 1961. Finn Gustavsen ble den ene av partiets to første stortingsrepresentanter, med Knut Løfsnes som partiformann. Orientering gikk raskt over til å bli talerør for SF, samtidig som avisen doblet utgivelsesfrekvensen til å komme ukentlig. Avisen ble formelt overtatt av SF i 1973.
Opplag
I forbindelse med 1. mai ble avisen vanligvis spredt i vesentlig høyere opplag: I 1957 trykket man 15 000 1. mai-aviser, i 1960 25 000, i 1962 35 000.
Persberg
Persberg er et tettsted i Filipstad kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. Det ligger cirka seks kilometer nordøst for Filipstad. I 2010 hadde tettstedet 313 innbyggere.
Vezina Trophy
Vezina Trophy er den prisen i NHL som tildeles den beste målvakten. Vinneren velges av manageren i NHL-klubbene.
Fram til og med sesongen 1981/1982 hva det den, eller de målvakten/målvaktene i det laget som hadde sluppet inn færrest mål i grunnserien som vant prisen. Men dette førte til at prisen da gjerne gikk til målvakten i et av de beste lagene, heller enn til den målvakten som individuelt sett hadde vært best. Derfor innførte NHL William M. Jennings Trophy i stedet som går til målvakten/målvaktene i det lag som har sluppet inn færrest mål.
Prisen er gitt av Montreal Canadiens som en honnør til sin målvakt Georges Vezina, som falt sammen under en kamp i 1925 med tuberkulose og siden døde. Vezinas trofé ble første gang delt ut etter sesongen 1926/1927.
Mellomkirkelig råd
Mellomkirkelig råd for Den norske kirke, kort: Mellomkirkelig råd, er et råd innen Den norske kirke, opprettet i 1970. Rådet har som oppgave å samordne og fremme kontakten mellom Den norske kirke og med kirker utenfor landets grenser, og å ivareta forbindelsen med de internasjonale kirkelige organer hvor Den norske kirke er medlem: Det Lutherske Verdensforbund, Kirkenes Verdensråd og Konferansen av europeiske kirker.
Rådet har videre ansvar for å samordne og fremme Den norske kirkes kontakt med andre kirker i Norge, ved teologiske samtaler og praktisk samarbeid. Kirkemøtet valgte i 2010 Kjetil Aano som Mellomkirkelig råds leder. Da Aano måtte gå ut av rådet i 2014 overtok biskop Erling J. Pettersen, og i 2016 ble Kristine Sandmæl valgt til rådets leder. Rådets sekretariat i Kirkens Hus i Oslo ledes av generalsekretær Berit Hagen Agøy. Sekretariatet inngår i det felles sekretariatet for de sentrale rådene under Kirkemøtet: Kirkerådet, Mellomkirkelig råd og Samisk kirkeråd.
Historisk fremvekst
Bakgrunnen for Mellomkirkelig råd er først og fremst å finne i Den norske kirkes økumeniske engasjement. I tidlige økumeniske tiltak fantes det til en viss grad norsk deltagelse, både internasjonalt og nasjonalt. Fastere organisert ble virksomheten da Norsk Mellomkirkelig Institutt ble etablert i 1951. Instituttet ble opprettet av Bispemøtet for å ivareta det mellomkirkelige arbeidet.
En nyordning ble gjennomført da Bispemøtet fra 1971 erstattet Mellomkirkelig Institutt med Mellomkirkelig råd for Den norske kirke. Mellomkirkelig råd fikk i oppdrag å ivareta kontakten mellom Den norske kirke og andre kirker, gi innstillinger til Bispemøtet om oppnevninger av norske delegater til internasjonale møter og gi uttalelser i spørsmål som blir forelagt Den norske kirke av internasjonale kirkelige organer. I tillegg skulle rådet fungere som nasjonalkomite for Det Lutherske Verdensforbund. Rådet besto i 1971 av ni medlemmer med Bispemøtets preses som formann: formannen og fem medlemmer oppnevnt av Bispemøtet, formannen i Kirkerådet, Den norske kirkes medlem i eksekutivkomiteen i Det Lutherske Verdensforbund og Den norske kirkes medlem i Kirkens Verdensråds sentralkomite.
Rådets medlemstall ble allerede i 1972 utvidet til tolv, fortsatt med Bispemøtets preses som formann. Nye medlemmer var ett medlem til oppnevnt av Bispemøtet, Den norske kirkes medlem av styret i Nordisk Økumenisk Institutt og ett medlem oppnevnt av Kirkens Nødhjelps styre. En stadig økende virksomhet preget nå arbeidet.
Etter at Kirkemøtet i Den norske kirke ble opprettet i 1984, ble Mellomkirkelig råd fra 1986 overført fra Bispemøtet til Kirkemøtet, med status som et faglig råd. Samtidig ble formannsvervet overført fra Bispemøtets daværende preses Andreas Aarflot til en legperson valgt av Kirkemøtet, tidligere formann i Kirkerådet Per Voksø. Siden 1. januar 1992 har Mellomkirkelig råd hatt felles sekretariat med Kirkerådet i Kirkens Hus i Oslo.
Kunst på Arbeidsplassen
Kunst på Arbeidsplassen (KpA) (etablert 22. juni 1950 i Oslo) er en norsk medlemsorganisasjon som leier ut kunst til bedrifter og organisasjoner over hele landet. Initiativtager var kunsthistoriker Harry Fett, som beskrev sin idé i to bøker, Kunst på arbeidsplassen (1946) og Mere kunst på arbeidsplassen (1948). Initielt var organisasjonen støttet av LO og Norsk Arbeidsgiverforening og hadde medlemmer fra det private næringslivet, som Akers mekaniske verksted, Christiania Spigerverk, Freia og Tiedemanns Tobaksfabrik.
KpA forvalter en samling på mer enn 6000 bilder og 300 utstillinger, og har 160 medlemmer fordelt over landet. Av nasjonale kunstnere nevnes Jakob Weidemann, Frans Widerberg, Odd Nerdrum, Inger Sitter, Gunnar S. Gundersen og Kåre Tveter. Av internasjonale kunstnere kan følgende nevnes, Jeff Koons, Cindy Sherman, Thomas Struth, Candida Höfer, Jenny Holzer, Matthew Barney, Olafur Eliasson, Takashi Murakami og Raymond Pettibon.
Bispebjerg Hospital
Bispebjerg Hospital (ofte forkortet BBH) ligger i bydelen Bispebjerg i København og hører under Region Hovedstaden. Hospitalet ble bygget i 1913 og er i dag arbeidsplass for 3 000 medarbeidere.
Hospitalet er områdehospital for planleggingsområdet Byen som omfatter Frederiksberg og størstedelen av Københavns Kommune med i alt om lag 400 000 borgere. Dessuten inngår det i samarbeidet Københavns Universitetshospital.
Sykehusapotek
En avdeling av sykehusapoteket Region Hovedstadens Apotek er beliggende på Bispebjerg Hospital. Hospitalsapotekets personale leverer blant annet medisin og andre farmasøytiske tjenester til Bispebjerg Hospital.
Forskning
Forskningsmiljøene på Bispebjerg Hospital omfatter flere faggrupper, som forsker i mange spesialområder. Både fra hvordan man kan behandle og forebygge sykdommer ved å utnytte idrettsfolks tilpassningsevne, til hvordan man kan forhindre hudkreft, fremkalt av sollyset.
Spesialiserte funksjoner
Hospitalet ivaretar mere spesialiserte funksjoner som for eksempel utredning av pasienter med lungekreft for i alt om lag 860 000 borgere innenfor planleggingsområdene Syd og Byen. Innenfor hjertebehandling utfører hospitalet KAG undersøkelser og pacemaker implantater i samarbeide med Rigshospitalet. Dessuten finnes en stor hudavdeling på hospitalet, der har en større forskningsavdeling. Tilhørende denne finnes en patologiavdeling med særlig fokus på dermatopatologi.
Akkreditering av Bispebjerg Hospital
Siden 2002 er hospitalet akkreditert av den amerikanske organisasjon Joint Commission, der har til formål å forbedre sikkerheten og kvaliteten ved hospitalers pleie og behandling internasjonalt. Den siste akkreditering fant sted i april 2008, hvor hospitalet ble innstillet til akkreditering.
Fylkesvei 1986
Fylkesvei 1986 går mellom Pramhus og Jerntjernbråten i Eidskog kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 342 (Hedmark).
Frederiksberg Hospital
Frederiksberg Hospital er et sykehus på Frederiksberg i Danmark, administrativt underlagt Region Hovedstaden.
Hospitalet har adresse Nordre Fasanvej 57 og er omkranset av Nyelandsvej, Stockflethsvej, Tesdorpsvej, Godthåbsvej og Nordre Fasanvej. Opprinnelig lå hospitalet som Frederiksberg Sogns Sygehus (1863) ved Howitzvej (derav det stadig eksisterende navn Hospitalsvej mellom Howitzvej, da Lampevej, og Smallegade). I 1903 ble sykehuset flyttet til områdene ved Fasanvej.
Hospitalets eldste bygninger er dog Københavns Amtssygehus på Nyelandsvej fra 1891-1894 etter tegninger av Philip Smidth. Amtssygehuset ble administrativt overflyttet til hospitalet i 1939. Selve Frederiksberg Hospital er fra 1900-1903 av Christian L. Thuren, justitsråd Henry Meyer, Gunnar Laage og Emanuel Ohland. Laage fortsatte alene utvidelsen av hospitalet i årene 1907-1909 og tegnet portbygningen i 1915.
Region Hovedstaden har besluttet at Frederiksberg Hospital og Bispebjerg Hospital skal fusjonere i et nybygget hospital på Bispebjergs matrikel senest i 2020.
Théâtre Optique
Théâtre Optique var en forestilling av levende bilder oppfunnet av franskmannen Charles-Èmile Reynaud i 1892. Dette var for øvrig tre år før brødrene Lumière viste frem sine berømte filmstriper for første gang. Apparatet som Reynaud hadde konstruert, kunne projisere tegninger på et lerret og få frem ulike bevegelser. Théâtre Optique har blitt kalt en slags tidlig tegneserie.
Vietnam under Sommer-OL 1972
Vietnam under Sommer-OL 1972. To mannlige sportsutøvere fra Vietnam deltok i skyting under Sommer-OL 1972 i München. Vietnam, som deltok for sjette gang i et sommer-OL, vant ikke noen medaljer.
Fiji under Sommer-OL 1972
Fiji under Sommer-OL 1972. To sportsutøvere, en mann og en kvinne fra Fiji deltok i friidrett under Sommer-OL 1972 i München. Fiji, som deltok i et sommer-OL for fjerde gang, vant ikke noen medaljer.
Teknisk høyskole
En teknisk høyskole er amerikanske tekniske universiteter med fokus på ingeniørfaglig forskning, men som ofte også har kvalitetsstudier og -forskning innen fag som økonomi og ulike samfunnsfag. Disse lærestedene er som oftest private.
De mest kjente institutes of technology er:
Thor Hansen
Thor Hansen (født 23. juni 1947 i Oslo, død 5. desember 2018 ) var en norsk profesjonell pokerspiller. Han tok to VM-titler og én EM-tittel. Den første VM-tittelen kom da han vant en seven-card stud-turnering i World Series of Poker (WSOP) 1988 og den andre kom da han vant en Ace To Five Lowball-turnering i WSOP i 2002.
Per 1. september 2010 hadde Thor Hansen spilt seg til pengepremie i WSOP 46 ganger. Bare 17 spillere (2018) har klart dette flere ganger enn Hansen. Phil Hellmuth topper med 79.
Han var gift med Marcella Hansen (tidligere Braswell) og bosatt i El Segundo i California. Hansen eide også et hus i Las Vegas i Nevada.
Hansen er kjent for å ha spilt for Larry Flynts penger i sistnevntes private pokerlag, mot at de delte på overskuddene. Flynt rekrutterte Hansen etter at han spilte mot ham i Las Vegas på midten av 1990-tallet.
I 2005 ble Thor Hansen den første som fikk utmerkelsen «Årets pokerspiller i Norge». Han beskrives som norsk pokers «gudfar». Hansen «opptrådte» også i Lars Lauviks blad Eon.
En autorisert biografi om Thor Hansen med tittel Usensurert ble utgitt 4. november 2010. Boken er skrevet av journalist Roy Kvatningen, og utgitt av forlaget Vindaci.
WSOP-armbånd
Per 1. september 2010 hadde han vunnet over 2 700 000 dollar i direkteturneringer.
Liechtenstein under Sommer-OL 1952
Liechtenstein under Sommer-OL 1952. To sportsutøvere fra Liechtenstein, begge menn, deltok i sykling under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Det var tredje gang Liechtenstein deltok i et OL, de vant ikke noen medaljer.
Akkedere
Akkedere er et uttrykk for å ha drøftinger (om), diskutere, i dens forlengelse også forhandle eller prute, gjerne i en litt opphetet stemning. Det er det samme som ordet akkordere (til norsk fra fransk, igjen avledet fra latinske accordare, «bli enige om»), i tilsvarende betydning, forhandle, treffe avtale. Substantivformen akkedas forekommer også i litteraturen, vanligvis i folkelivsskildrende sammenheng, og har tilsvarende betydning, drøfting, trette.
Den mest kjente bruk av akkedering, finnes i «Eg gjette Tulla» der «akkederinga vart'kje lang» og utbyttet heller magert. Akkedas benyttes i skillingsvisen «Akkedas mellom Mann aa Kjæring, uti Grevskape».
Royal Medal
Royal Medal, også benevnt som King's Medal eller Queen's Medal (utfra om perioden hadde mannlig eller kvinnelig regent), er en medalje som deles ut for framstående bidrag til naturvitenskapen av Storbritannias monark foreslått av Royal Society.
Medaljene ble først innstiftet av Georg IV og første medalje ble utdelt i 1826, og ble da delt ut for de fremste bidragene innen naturvitenskap det siste året. Tidsspennet har i etterkant flere ganger blitt endret flere ganger, siden 1965 har det vært innenfor de siste ti år. Kun personer som har britisk statsborgerskap eller er bosatt i Storbritannia kan få prisen.
Christian Ditlev Adolph Arenfeldt
Christian Ditlev Adolph Arenfeldt (født 13. februar 1758 i Flensborg i hertugdømmet Slesvig som var regjert av Danmark, død 10. juni 1833 i Christianssand) var en dansk-norsk offiser.
Bakgrunn
Han var sønn av major Balthazar Levin Arenfeldt.
Militær
Han deltok ved stormannsmøtet på Eidsvoll (ofte kalt Notabelmøtet) den 16. februar 1814. Deretter ble han generalmajor og samme år generalløytnant, og kommanderte reservebrigaden i krigen med Sverige. Under dette felttoget deltok han i slaget ved Kjølberg bro.
Arenfeldt kommandoen over 5000 mann som utgjorde høyre fløy av kamplinjen nederst ved Glommens utløp. Da en annen avdeling av hæren foretok retrett, kom Arenfeldt og hans menn i en meget utsatt posisjon; særlig ettersom en svensk flåte samtidig ankret opp utenfor hans høyre flanke. Arenfeldt fikk ordre fra kong Christian Frederik om å angripe, men sendte den følgende beskjed i retur:
Kort etter fredsslutningen ble han av Carl Johan utnevnt til Kommandør med Storkors av Sverdordenen. Han avslo imidlertid den nye konges tilbud om å bli kommanderende general i Norge. I alle sine kommandoposter viste han seg innsiktsfull og dyktig og ble høyt skattet av både Frederik VI og Carl Johan.
Utmerkelser
Arenfeldt var innehaver av Dannebrogordenen og ble tildelt storkorset av Sverdordenen.
Familie
Arenfeldt var gift med Pauline Charlotte Marie Harbou, datter av generalmajor Andreas Harbou. De fikk syv barn, to vokste opp; Andrea født i 1790 og Julius Friedrich født 1796. Sønnen Julius giftet seg med Petronelle Holm og kom inn som eier av lystgården Gimle gård i Kristiansand. Garden var i familiens eie frem til 1982 og er senere blitt en del av Kristiansand museum.
Han døde i Christianssand 10. juni 1833.
Havmus
Havmus (Chimaera monstrosa) er en fisk i havmusfamilien. Den kalles også havkatt, gullhå, hågylling, spelstrenghyse, levremus og levrekulp.
Beskrivelse
Havmusen kan bli opptil 1,5 m lang og veie 2,5 kg. Hunnfisken blir størst. Havmusen har et stort hode og en kropp som gradvis smalner bakover til den lange og tynne halen. Fargen er brun med hvite marmoreringer og hvit buk. Øynene er store med grønn linse. Sidelinjen har forgreninger på hodet. Havmusen har en tydelig pigg i første ryggfinne som er forbundet med en giftkjertel. Brystfinnene er store og kan ligne på vinger.
Adferd
Havmusen lever på bløtbunn fra 50 m til 1000 m. Den kan enkelte steder observeres grunnere. Den lever av forskjellige bunndyr og småfisk. Havmusen har indre befruktning og gyter i april-juni. Eggkapslene er 17 cm lange og 3 cm brede. Når ungene fødes er de omtrent 11 cm lange og ser ut akkurat som de voksne individene.
Utbredelse
Havmusen finnes i Øst-Atlanteren fra Vest-Afrika og nordover til Island og Nord-Norge, samt i de vestlige delene av Middelhavet og Skagerrak. I Norge finnes havmusen langs hele kysten. En art som finnes utenfor Sør-Afrika er muligens også havmus.
Filmåret 1967
Filmåret 1967 er en oversikt over lanserte filmer, fødte og avdøde filmpersonligheter i 1967.
Gordian I
Gordian I (latin: Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus; født ca. 159, død 12. april 238) var romersk keiser i en måned sammen med sin sønn Gordian II i 238, året med seks keisere. Han ble fanget inn i et opprør mot keiser Maximinus Thrax, ble beseiret av styrker lojale til keiseren før han begikk selvmord.
Familie og bakgrunn
Lite er kjent om det tidlige livet og familiebakgrunnen til Gordian (egentlig Gordianus). Det er ikke pålitelige bevis på hans familieopprinnelse. Hans familie synes å være rike og av equites, samfunnsgruppen som sto hakket under senatorene i innflytelse. Det ble sagt at Gordian var i slekt med framtredende senatorer. Hans praenomen og nomen Marcus Antonius kan antyde at hans forfedre på farssiden mottok romersk statsborgerskap under Marcus Antonius, eller en av hans døtre, under den sene romerske republikken. Hans cognomen Gordianus antyder at hans families opphav var fra Anatolia, særskilt Galatia og Kappadokia.
I henhold til det ikke helt pålitelige historieverket Historia Augusta var hans mor en romersk kvinne ved navn Ulpia Gordiana og hans far den romerske senatoren Maecius Marullus. Mens moderne historikere har avvist navnet på farens navn som en fabrikasjon, kan det være noe sant bak identitet av hans mor. Gordians familiehistorie kan bli antatt gjennom inskripsjoner. Navnet Sempronianus kan indikere en forbindelse en forbindelse til hans mor eller bestemor. I tyrkiske Ankara finnes det en gravinskripsjon som navngir en Sempronia Romana, datter av en keiserlig sekretær ved navn Sempronius Aquila. Romana reiste denne udaterte gravinskripsjonen for hennes ektemann (hvis navn er gått tapt) som døde som en praetor-designate. Gordian kan ha vært i slekt med gens Sempronia.
Den franske historikeren Christian Settipani fremmer hans foreldre Marcus Antonius (født ca 135), ''tr. pl., praet. des., og hustru Sempronia Romana (født ca 140), datter av Titus Flavius Sempronius Aquila (født ca 115), Secretarius ab epistulis Graecis'', og hustru Claudia (født ca 120), datter av en ukjent far og hustru Claudia Tisamenis (født ca 100), søster av Herodes Atticus. Det kan derfor synes at personen som var beslektet med Herodes Atticus var Gordians mor eller bestemor og ikke hans hustru. Også i henhold til Historia Augusta var hans hustru en romersk kvinne ved navn Fabia Orestilla født ca 165, og som Historia Augusta hevder var en etterkommer av de romerske keiserne Antoninus Pius og Marcus Aurelius gjennom hennes far Fulvus Antoninus. Moderne forskere har avvist denne informasjonen som en fabrikasjon.
Med sin hustru fikk Gordian minst to barn: en sønn som ble oppkalt etter ham, Gordian II og en datter, Antonia Gordiana (som ble mor til den framtidige keiser Gordian III). Hans hustru døde før 238. Christian Settipani har fremmet hennes foreldre som Marcus Annius Severus, som var consul suffectus, og hustru Silvana, født ca. 140, datter av Lucius Plautius Lamia Silvanus og hustru Aurelia Fadilla, av Antoninus Pius og hustru Annia Galeria Faustina eller Faustina den eldre.
Gordian klatret i hierarkiet inntil han kom inn det romerske senatet. Hans politiske karriere begynte relativt sent i hans liv og antagelig tilbrakte hans sine tidligste år med retorikk og litterære studier. I militæret kommanderte han Legio IIII Scythica da legionen var stasjonert i Syria. Han tjenestegjorde i romerske Britannia i 216 og var consul suffectus en gang under styret til Elagabalus. Inskripsjoner i Britannia som bærer hans navn var delvis slettet, noe som antyder en form for keiserlig misnøye.
Mens han skaffet seg umåtelig popularitet ved storstilte leker og forestillinger han framskaffet som aedile, vekket hans forsiktige og tilbaketrukne liv ikke mistankene til Caracalla. I hans ære skrev Gordian et langt episk dikt kalt Antoninias. Gordian skaffet seg ganske sikkert sin rikdom og politiske innflytelse i løpet av de kaotiske tidene under det severanske dynasti, noe som antyder at personlig ikke trivdes med intriger. Flavius Philostratos, en gresk sofist i keisertiden, dediserte sitt verk Livet til sofistene til enten Gordian (eller hans sønn Gordian II).
Som keiser
Maximinus var ikke en populær keiser og ikke senatets valg. Misnøye med hans strenge, militære styre førte til et opprør i Afrika i 238. Det som utløste uroen var handlingene til Maximinus’ procurator (skatteinnsamler) i Afrika som forsøkte å få maksimalt nivå på skattleggingen og bøter som mulig, inkludert å komme med falske anklager mot det lokale aristokratiet. Jordeierne samlet seg, grep til våpen og dro inn til byen hvor de slo skatteinnsamleren i hjel. Deretter vendte de seg til Gordian og krevde at han aksepterte den farlige æren å bli ny keiser. Gordian, som først protesterte og hevdet at han var altfor gammel, ga seg til slutt for kravene og tok både den keiserlige purpurkappen og cognomen Africanus 22. mars.
Grunnet sin alderdom krevde han at hans sønn, Marcus Antonius Gordianus (Gordian II), skulle bli medkeiser. Noen få dager senere kom Gordian til byen Kartago og fikk overveldende støtte fra befolkningen og de lokale lederne. I mellomtiden ble Maximinus' pretorianske prefekt i Roma myrdet og opprøret synes derfor å bli vellykket. Gordian hadde i mellomtiden sendt en delegasjon til Roma under lederskap av Publius Licinius Valerianus for å skaffe seg senatets støtte for sitt opprør. Senatet bekreftet den keiseren den 2. april og mange av provinsene allierte seg villig med Gordian.
Opposisjonen kom fra den vestlige naboprovinsen Numidia. Capelianus, guvernør av Numidia, var en lojal tilhenger av Maximinus Thrax, og hadde også en gammelt nag mot Gordian. Han fornyet sin støtte til den reelle keiseren og invaderte provinsen Africa med den eneste legionen som var stasjonert i regionen, III Augusta, og med andre veteranenheter. Gordian II, som ledet en militshær av utrente soldater, tapte det påfølgende slaget ved Kartago, og ble selv drept. Da faren, Gordian I, fikk høre at sønnen var drept, begikk han selvmord ved henge seg i beltet sitt. Far og sønn styrte som keisere i kun 36 dager.
Ettermæle
Gordian hadde fortjent sitt gode omdømme for sin vennlige vesen. Både han selv og hans sønn var menn som det ble sagt var glade i litteratur og selv utga flere store verk. De var mer interessert i intellektuelle sysler og hadde verken den nødvendige dyktighet eller ressurser til å bli betraktet som statsmenn eller herskere. Etter at det romerske senatet godkjente og støttet Gordians sak, var de nødt til å fortsette opprøret mot Maximinus og utpekte to av sine egne, Pupienus og Balbinus, som felles keiser. Men ved slutten av 238 kom den anerkjente keiseren til å bli Gordian III, Gordians sønnesønn. Senatet valgte å guddommeliggjøre Gordian og hans sønn Gordian II.
Monaco under Sommer-OL 1952
Monaco under Sommer-OL 1952. Åtte sportsutøvere fra Monaco deltok under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. De vant ikke noen medaljer.
Olympia (arena)
Olympia, eller Olympiastadion er en fotballarena i Helsingborg, Sverige. Den ble innviet i 1898 og har blitt ombygd både i 1993 og 1997. Publikumkapasiteten er rundt 17 000 hvorav 9 673 sitteplasser. Gressbanen måler 105 x 68 m. Olympia er Helsingborgs IFs hjemmearena.
Ålesund Symfoniorkester
Ålesund Symfoniorkester er et symfoniorkester i Ålesund. Orkesteret ble stiftet 17. oktober 1945 og teller ca. 65 musikere og er et såkalt semiprofesjonelt symfoniorkester, en sammensetning  av profesjonelle musikere fra  Ålesund Strykekvartett, regionsmusikerer tilknyttet flere kulturskoler og Møre-musiker-ordningen, samt musikkstudenter og de beste amatørmusikerne i regionen. Orkesteret holder årlig 11-12 konserter, med fortrinnsvis klassisk orkestermusikk, og har en rekke urfremførelser på samvittigheten.
Orkesteret har i sitt snart 75-årige virke fått samarbeide med noen av de beste musikalske kreftene som finnes i Norge; Edvard Fliflet Bræin, Ernst og Liv Glaser, Arvid Fladmoe, Karsten Andersen, Øivind Bergh, Robert Levin, Bjarte Engeset, Eivind Aadland, Truls Mørk, Eva Knardahl, Kjell Bækkelund, Henning Kraggerud, Håvard Gimse, Eivind Gullberg Jensen m.fl.
Nåværende leder er Kjerti Tusvik og administrerende leder er Samuel Skrede. Rune Bergmann er musikalsk leder og dirigent for orkesteret. Den stillingen har han hatt siden januar 2004 da han dirigerte nyttårskonsertene med orkesteret.
Ove Kvangarsnes og Sigmund Eikset, begge fra Ålesund Strykekvartett, alternerer som konsertmestere.
Olympia (arena)
Publikumsrekorden er fra 14. mai 1954, da 26 154 tilskuere så kampen mellom Helsingborgs IF og Malmö FF. Og etter ombygningen; 17 275 fra 1993 i en kamp mellom Helsingborgs IF-IFK Göteborg.
I VM i fotball 1958 ble det spilt to VM-kamper på Olympiastadion;  -  2-2 (25 000) og  -  6-1 (16 448)
Eva Cassidy
Eva Marie Cassidy (født 2. februar 1963, død 2. november 1996) var en amerikansk sanger og gitarist. Mens hun levde var hun stort sett ukjent, og hun ga ut bare ett soloalbum, som hun produserte for egen regning noen måneder før hun døde. Etterlatt materiale ble utgitt på flere album, som solgte flere millioner eksemplarer og ble besteselgere i flere land. Hun slo gjennom i Europa flere år etter at hun døde og ble deretter allment kjent i USA. Cassidy fremførte egne versjoner av kjente sanger og skrev lite eller ingenting selv.
Cassidy hadde både lavmælte ballader og kraftfull blues-gospel på repertoiret og ga ofte disse sitt personlige preg. Hun hadde ikke sangutdanning, og stemmen hadde en naturlig, ren og uskyldig klang. Hun ble beskrevet som en av sin generasjons største stemmer av den britiske avisen The Guardian. I New York Times beskrives stemmen som silkemyk sopran med stort, uanstrengt register og med elegant frasering. Cassidy var sjenert og vegret seg for å opptre foran publikum. Cassidy er Katie Melua s forbilde, og Meluas karriere begynte med Cassidy: Produsenten og låtskriveren Mike Batt var på utkikk etter noen som kunne synge som Eva Cassidy. Batt ble overbevist av Meluas «Faraway Voice» hyllest til Cassidy.
Bakgrunn
Foreldrene var Barbara og Hugh Cassidy. Faren spilte bass og cello. Hugh Cassidy ble amerikansk mester og verdensmester i styrkeløft i supertungtvektsklassen. Moren Barbara var født tysk og emigrerte til USA etter å ha møtt Hugh, som hadde militærtjeneste i Vest-Tyskland. Eva Cassidy vokste opp i Maryland like utenfor Washington, D.C. Hun begynte å spille gitar da hun var ni år gammel og faren fungerte som musikklærer.
Hun var relativt ukjent utenfor hjembyen Washington D.C. da hun døde av kreft i 1996. Hun livnærte seg ved å arbeide i et gartneri og som maler (hun laget blant annet veggmalerier for skoler i området) og hadde lite inntekt av musikken. Sommeren 1996 ble det konstatert at hun hadde langt fremskreden kreft.
Santarém
Santarém kan vise til:
Eva Cassidy
Karriere
På 1980-tallet arbeidet hun i et gartneri og medvirket som backingvokalist for lokale band. Innehaver av platestudioet, Chris Biondi, ble så imponert at han inviterte Cassidy til soloinnspilling. Biondi matchet henne med soul-sangeren Chuck Brown. Samarbeidet med Brown, som fremførte jazz og blues, ga henne mer selvtillit til å opptre for publikum. Hun var sjenert og selvkritisk og hadde liten tro på egne sangferdigheter og måtte overtales. Hun var ikke interessert i kravene og forventningene som fulgte med å være stjerne. Cassidy hadde et sammensatt repertoar av jazz, blues, folkrock, gospel og pop og valgte bare musikk som hun følte for. Mangel på klar sjangertilhørighet hemmet hennes karriere på den tiden fordi plateselskapene ikke visste hvordan hun skulle markedsføres. Mick Fleetwood ble kjent med henne da hun sang i restauranten hans i Alexandria (Virginia) og ble en fan og støtte. Ifølge Biondi var Cassidy en perfeksjonist, og studioinnspillinger var tidkrevende og omstendelige. Det var vanskelig å få fullført et album, og Biondi foreslo et hurtig innspilt og utgitt live-album, som ville gi anmelderne noe å skrive om og noe Cassidy kunne selge. Dette var bakgrunnen for innspillingen i Blues Alley tidlig i 1996.
Tidlig i januar 1996 fikk hun plass på Blues Alley, Washingtons beste jazzklubb. Dette var tirsdag og onsdag rett over nyttår og de minst attraktive dagene for klubbkonsert. Hun leide for egne oppsparte midler en lastebil med mobilt opptaksutstyr som ble parkert utenfor, og alt ble gjort så billig som mulig. Dette resulterte i albumet Live at Blues Alley utgitt i mai 1996. Dette var hennes siste albumopptak før hun døde samme år og det eneste soloalbum hun ga ut i live. Cassidy og Biondi etablerte et eget «label» for å gi ut innspillingen. Cassidy brukte en pengegave fra en slektning til å produsere CD-er og var bekymret for at de 1000 første CD-ene fra fabrikken aldri ville bli solgt. (Flere millioner kopier ble solgt senere). Bill Straw i Blix Street Records fikk en kopi, og da selskapet ville inngå kontrakt med Cassidy var hun døende. Albumet Nightbird inneholder 31 sanger fra konserten på Blues Alley. Da hun i september 1996 holdt avskjedskonsert i Georgetown måtte hun bæres opp på scenen der hun fremførte «Wonderful World».
Ettermæle
Cassidys innspillinger toppet platelisten i Storbritannia fem år etter at hun døde. Cassidy er Katie Meluas forbilde. Melua har spilt inn «What a Wonderful World» sammen med et opptak av Cassidys fremføring av samme over ti år etter at Cassidy døde. Singelen ble utgitt til inntekt for Røde Kors og gikk til topps på hitlistene.
Sting ble rørt av Cassidys fremføring av hans ballade «Fields of Gold», en «ren og vakker» fremføring ifølge Sting, bedre enn hans egen. Cassidy endret litt på Stings original med enklere instrumentbruk og litt endring av teksten og ga den et mer personlig, intimt og melankolsk preg. Da Bill Straw i Blix Street Records satte sammen albumet Songbird lot han «Fields of Gold» være første spor og «Over the Rainbow» være siste. Katie Meluas versjon er inspirert av Cassidys. Michelle Kwan danset til Cassidys versjon av «Fields of Gold» blant annet under Vinter-OL 2002 mens Cassidy fortsatt var relativt ukjent i USA.
Cassidy ble kjent i Storbritannia da hennes versjon av «Over the Rainbow» og av «Fields of Gold» i 1999 ble spilt på BBC2 og slo gjennom der mens hun var ukjent i USA. Interessen for Cassidy i Storbritannia ble særlig stor etter at BBC viste et kornete videoopptak med fremføring av «Over the Rainbow» på Blues Alley. I 2001 nådde hennes album toppen av platelistene i Storbritannia.
Innen 2002 hadde hun solgt 4 millioner album. Albumet Imagine er sammensatt av konsertopptak og demotaper som et plateselskap sporet opp, og skjemmes av varierende teknisk kvalitet. Til 2015 hadde hennes album solgt til sammen 12 millioner kopier.
Albumet Songbird ble gitt ut to år etter at hun døde og var det første av Cassidys album som fikk bred distribusjon i USA. Songbird var utgitt av Bix, som var et lite og ukjent plateselskap, og albumet fikk lite oppmerksomhet i USA. Songbird ble i Storbritannia utgitt av selskapet Hot Records og ble der kjent gjennom BBC2. Salget økte i Storbritannia, og albumet ble kjent i Tyskland, Skandinavia og andre europeiske land i 2000. Sent i 2000 økte salget av albumet også i USA. I slutten av 2000 hadde NPR innslag om Cassidy og i 2001 ABC. Tidsskriftene Rolling Stone, Billboard, Entertainment Weekly og People trykket artikler om Cassidy. Den gikk til topp på platelisten i 2001. I Norge lå albumet Songbird over et år på VG-lista.
Lesjöfors
Lesjöfors er et tettsted i Filipstad kommune i Värmlands län i landskapet Värmland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 062 innbyggere.
Arkadij Naiditsch
Arkadij Naiditsch (født 25. oktober 1985 i Riga, Latvia) er en stormester i sjakk fra Aserbajdsjan. I juli 2005 overrasket han ved å vinne turneringen Dortmund Sparkassen foran mer kjente og høyere rangerte spillere som Loek van Wely, Veselin Topalov, Pjotr Svidler, Vladimir Kramnik, Michael Adams og Péter Lékó.
1. FC Union Berlin
1. FC Union Berlin er en tysk fotballklubb stiftet januar 1966, og spiller sine hjemmekamper på An der Alten Försterei i Berlin-Köpenick. Klubben spiller i Bundesligaen siden 2019/20-sesongen, etter å ha vunnet en opprykkskvalifisering mot sesongen før. De siste årene har de spilt i 2. Bundesliga. Høydepunkter for klubben er tysk cupfinale mot FC Schalke 04 og 8-0 seier over erkerivalen FC Dynamo Berlin. I 2023/24-sesongen skal de for første gang spille i Mesterligaen etter at de kom på fjerdeplass i sesongen før. Klubben er kjent fra tiden i Øst-Tyskland som et lag i uoffisiell opposisjon mot det daværende styret, og særlig mot Stasi-laget Dynamo Berlin. Når Union Berlin fikk frispark pleide tilskuerne å rope «Die Mauer muss weg» (muren må falle).
Klubben er også kjent for sitt engasjement fra publikum, som blant annet jobbet 140 000 timer på dugnad for å gjenoppbygge klubbens arena.
Spillerstall
Oppdatert 4. august 2023.
NM i kappgang 2011
NM i kappgang 2011 var en del av NM i friidrett 2011, men ble arrangert som et eget stevne i Bergen 4. – 5. juni 2011.
Lørdag ble det konkurrert på bane, på Arna Idrettspark, og søndag var det landeveisløp i «Gamle Osbanetraseen» i Rådalen.
12 Stones
12 Stones er et amerikansk rockeband fra Mandeville i Louisiana i USA.
Historie
Etter å ha spilt live noen ganger spilte bandet inn en demo og dro til New York. Kort tid senere signerte bandet plateselskapet Wind-Up Records.
Bandets debutalbum, kalt 12 Stones som bandet selv, ble produsert av Jay Baumgarder og utgitt i 2002. Bandet ble mer kjent da McCoy deltok på Evanescences sang «Bring Me to Life» sammen med Amy Lee. Sangen ble utgitt både på Evanescences album Fallen og på lydsporet til filmen Daredevil.