cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sjakk
Moderne sjakk oppstår
I det 18. århundre flyttet sentrum av det europeiske sjakkliv fra de søreuropeiske landene til Frankrike. De to viktigste franske mestere var François-André Danican Philidor, musiker av yrke, som oppdaget viktigheten av bønder for sjakkstrategi, og senere Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais, som vant en rekke kamper mot den irske mesteren Alexander McDonnell i 1834. Sentre for sjakkaktivitet i denne perioden var kaffehus i store europeiske byer som Café de la Régence i Paris og Simpson's Divan i London.
Utover 1800-tallet utviklet organisert sjakk seg raskt. Mange sjakklubber, sjakkbøker og sjakktidsskrifter dukket opp. Det var brevkamper mellom byer, for eksempel spilte London Chess Club mot Edinburgh Chess Club i 1824. Sjakkproblemer ble en vanlig del av avisene i det 19. århundre og Bernhard Horwitz, Josef Kling og Samuel Loyd komponerte noen av de mest innflytelsesrike problemene. I 1843 publiserte von der Lasa og Bilguer sin Handbuch des Schachspiels (Sjakkhåndbok), den første omfattende manual for sjakkteori.
Fremveksten av konkurransesjakk
Den første moderne sjakkturneringen ble arrangert av Howard Staunton, en ledende engelsk sjakkspiller, og ble avholdt i London i 1851. Den ble vunnet av den relativt ukjente tyskeren Adolf Anderssen, som ble hyllet som den ledende sjakkmesteren og hans strålende, energisk angripende stil ble typisk for tiden, selv om den senere skulle bli regnet som strategisk grunn.
Dypere innsikt i sjakkens natur kom med to yngre spillere. Amerikaneren Paul Morphy, et ekstraordinært sjakkvidunderbarn, vant mot alle viktige konkurrenter (bortsett fra Howard Staunton, som nektet å spille), inkludert Anderssen, i løpet av sin korte sjakk-karriere mellom 1857 og 1863. Morphys suksess stammet fra en kombinasjon av strålende angrep og velfundert strategi. Han visste intuitivt hvordan angrep skulle forberedes. Wilhelm Steinitz fra Praha beskrev senere hvordan svakheter i egen posisjon skulle unngås, og hvordan opprette og utnytte slike svakheter i motstanderens stilling. Steinitz' vitenskapelige tilnærming og posisjonelle forståelse revolusjonerte spillet. Steinitz var den første til å bryte en posisjon ned i sine enkelte komponenter.
Før Steinitz utviklet spillerne dronningen tidlig, og fikk dermed ikke helt utviklet de andre brikkene, og kjørte gjerne et raskt angrep på motstanderens konge, som enten lyktes eller mislyktes. Forsvarsspillet var dårlig og spillere dannet ikke noen dyp plan. I tillegg til sine teoretiske prestasjoner, grunnla Steinitz en viktig tradisjon; hans triumf over den ledende tyske mesteren Johannes Zukertort i 1886 regnes som det første offisielle verdensmesterskapet i sjakk. Steinitz ble detronisert i 1894 av en mye yngre spiller, den tyske matematikeren Emanuel Lasker, som beholdt tittelen i 27 år, lengst av alle verdensmestere.
Mot slutten av det 19. århundre vokste antall årlige mesterturneringer og -matcher raskt. Noen kilder oppgir at tittelen Stormester i sjakk første gang formelt ble delt ut av Tsar Nikolaj II av Russland til Lasker, Capablanca, Alekhin, Tarrasch og Marshall, men dette er omdiskutert. Tradisjonen med å tildele slike titler ble videreført av World Chess Federation (FIDE), grunnlagt i 1924 i Paris. I 1927 ble kvinnenes World Chess Championship etablert. Den første til å holde tittelen var tsjekkisk-britiske Vera Menchik.
Det trengtes et vidunderbarn fra Cuba, José Raúl Capablanca (Verdensmester 1921-1927), som elsket enkle posisjoner og sluttspill, for å avslutte den tyskspråklige dominansen i sjakk. Han var ubeseiret i turneringsspill i åtte år, fram til 1924. Hans etterfølger var russisk-franske Aleksandr Alekhin, en sterk angrepsspiller som døde som verdensmester i 1946. Han tapte i en kort periode tittelen til den nederlandske spilleren Max Euwe i 1935, og gjenvant den to år senere.
Mellom verdenskrigene ble sjakk revolusjonert av en ny teoretisk skole, den såkalte hypermodernistiske skole, frontet av spillere som Aron Nimzowitsch og Richard Réti. De tok til orde for å kontrollere midten av brettet med fjerne brikker heller enn med bønder, noe som inviterte motstandere til å okkupere sentrum med bønder som så blir gjenstand for angrep.
Etter 1945
Etter at Aleksandr Alekhin døde som regjerende verdensmester i 1946, tok det internasjonale sjakkforbundet FIDE over ansvaret for verdensmestertittelen. FIDE arrangerte i 1948 en eliteturnering med verdens antatt beste spillere. Vinneren av 1948-turneringen, russiske Mikhail Botvinnik, ble utropt til verdensmester. Dette innledet en epoke med sovjetisk dominans i sjakkverdenen. Frem til Sovjetunionens oppløsning var det bare én ikke-sovjetisk mester, amerikanske Bobby Fischer (mester 1972–1975).
Før FIDE overtok ansvaret for å arrangere verdensmesterskapet, hadde den regjerende mesteren privilegiet å kunne bestemme hvem han ville møte til tittelkamp. FIDE satte opp et nytt system av kvalifiserende turneringer og kamper. Utfordreren ble fra nå av utpekt gjennom soneturneringer, intersoneturneringer og kandidatturneringen. Vinneren av kandidatturneringen (senere ble den omorganisert til en cup av kandidatmatcher) ble den nye utfordreren. Utfordreren skulle deretter spille mot den regjerende mester om tittelen. En mester beseiret i en kamp hadde rett til å spille en omkamp ett år senere. Dette systemet gikk over en tre-års syklus. Botvinnik beholdt tittelen i VM-matcher i 1951 og 1954. I 1957 mistet han tittelen til Vasilij Smyslov, men gjenvant tittelen i en omkamp i 1958. I 1960 tapte han tittelen til Mikhail Tal, men Botvinnik gjenvant tittelen i en omkamp i 1961.
Etter 1961-matchen avskaffet FIDE den tapende mesters rett til omkamp. Den neste mester, Tigran Petrosian, en spiller kjent for sine defensive og posisjonelle ferdigheter, holdt tittelen i to sykluser, 1963–1969. Han ble etterfulgt av Boris Spasskij, 1969–1972. Mot slutten av 1960-årene og tidlig i 1970-årene utfordret amerikaneren Bobby Fischer det sovjetiske hegemoniet. Han var overlegen i kandidatmatchene og ble dermed den første ikke-sovjetiske utfordreren siden andre verdenskrig. I 1972 beseiret han Spasskij i den såkalte «Match of the Century» i Reykjavík på Island. Etter dette trakk Fischer seg tilbake fra konkurransesjakk, og nektet i 1975 å forsvare tittelen mot den sovjetiske utfordreren Anatolij Karpov. Karpov ble dermed utropt til ny verdensmester uten kamp.
Karpov forsvarte sin tittel to ganger, og dominerte i 1970-årene og tidlig i 1980-årene med en rekke sterke turneringsseire. I 1984 ble han utfordret av Garri Kasparov. Etter reglene ville matchen bli vunnet av førstemann med seks seire. Matchen ble avbrutt etter 48 partier av hensyn til spillernes helse. Da var stillingen 5–3 til Karpov, men Kasparov hadde vunnet de to siste partiene. Karpov og Kasparov møttes til en ny match i 1985; denne gangen var matchen begrenset til maksimalt 24 partier, men regjerende mester ville beholde tittelen ved stillingen 12–12. Denne gangen vant Kasparov med 13–11 og ble ny verdensmester. Kasparov og Karpov møttes til flere VM-matcher fram til 1990, men Karpov klarte aldri å vinne tilbake tittelen. I 1993 brøt Kasparov med FIDE og dannet et konkurrerende Professional Chess Association (PCA). Fra da av og til 2006 var det to konkurrerende verdensmestere. PCA-mesteren ble kåret i en VM-match mellom to spillere over mange partier, derfor også omtalt som «klassisk mester», mens FIDE-mesteren ble kåret i en turnering med mange spillere. Kasparov var PCA-verdensmester fram til 2000 da han tapte mot Vladimir Kramnik. FIDE-verdensmestere fra 1993 var Karpov, Aleksandr Khalifman, Viswanathan Anand, Ruslan Ponomarjov, Rustam Kasimdzjanov og Veselin Topalov. I 2006 ble det spilt en gjenforeningsmatch mellom den klassiske mesteren Kramnik og FIDE-mesteren Topalov. Denne matchen vant Kramnik, og han ble dermed den første ubestridte verdensmester i sjakk siden Kasparov i 1993. Kramnik mistet sin tittel i VM-turneringen i Mexico i 2007. Turneringsvinneren var Anand, som da ble ny verdensmester. Anand forsvarte siden tittelen sin i matcher mot Kramnik, Topalov og Boris Gelfand. I november 2013 ble Magnus Carlsen ny verdensmester etter å ha slått Anand i en VM-match i Chennai i India.
Det lengste VM-sjakkpartiet i historien mellom Magnus Carlsen og Jan Nepomnjasjtsjij endte med seier til Mangnus Carlsen etter 134 trekk i den sjette VM-matchen i Dubai 2021.
Kunst og kultur
Sjakk ble en inspirasjonskilde for europeiske kunstnere så snart spillet kom fra den arabiske verden til Europa i middelalderen. De tidligste kunstverk sentrert rundt spillet er miniatyrer i manuskripter, samt dikt, som ofte ble skrevet med det formål å beskrive spillereglene. Enkelte sett med sjakkbrikker er i seg selv kunstverk. Et fremragende eksempel er Lewisbrikkene som ble funne på Lewis i Hebridene i første halvdelen av 1800-tallet. Forskere mener at brikkene mest sannsynlig er laget i Norge en gang i perioden 1150-1200.
Billedkunst
Sjakk har vært brukt som motiv i vestens billedkunst fra middelalderen og frem til i dag, og en rekke kunstnere har brukt sjakk som et motiv i sine bilder, bl.a. Lucas van Leyden (1489–1533), Paris Bordone (1500–1571), Giulio Campi (1500–1572), Sofonisba Anguissola (1532–1625), Cornelis de Man (1621–1706), Johann Heinrich Wilhelm Tischbein (1751–1828), Johann Erdmann Hummel (1769–1852), Honoré Daumier (1808–1879), Jean-Léon Gérôme (1824–1904), Thomas Eakins (1844–1916), John Singer Sargent (1856–1927), Henri Matisse (1869–1954), Béla Kádár (1877–1956), Paul Klee (1879–1940), Georges Braque (1882–1963), Juan Gris (1887–1927), Marcel Duchamp (1887–1968), Salvador Dalí (1904–1989), Andy Warhol (1928–1987) og Ilija Penušliski (1947–).
I en særstilling står den den franske kunstneren Marcel Duchamp (1887–1968). Duchamp, som blir ansett for å være en av 1900-tallets viktigste kunstnere, brukte ikke bare sjakk som et motiv i kunsten sin, men han var selv en meget dyktig sjakkspiller. Fra 1923 hadde hans hovedinteresse gått fra å være kunst til å bli sjakk. Duchamp ble en av Frankrikes beste sjakkspillere og deltok bl.a. i sjakkolympiadene i 1928–1933.
Litteratur
Flere bøker bruker sjakk som en viktig del av historien. Blant dem er det to som utmerker seg ved å sette spillet i sentrum av handlingen: Sjakknovelle av Stefan Zweig og Forsvaret av Vladimir Nabokov.
Barnebokklassikeren Gjennom speilet (Through the Looking-Glass, 1871) av Lewis Carroll er en oppfølger av Alice i Eventyrland (1865). Den første av bøkene inneholder flere referanser til spillkort, mens personene i Gjennom speilet presenteres som sjakkbrikker.
Musikk
«Checkmate» er en ballett i én akt av komponisten Arthur Bliss og koreografen Ninette de Valois. Balletten ble første gang fremført den 15. juni 1937 på Théâtre des Champs-Élysées i Paris. Balletten handler om en galant rød springer, trofast til sin konge, som blir forført og ødelagt av den hensynsløse svarte dronningen i denne allegoriske historien om et parti sjakk mellom kjærlighet og død. Etterlatt forsvarsløs, er den røde kongen et enkelt bytte for den nådeløse svarte dronningen.
Sjakk er gjennomgangstemaet i den svensk/britiske musikalen «Chess» fra 1986 skapt av Tim Rice, Björn Ulvaeus og Benny Andersson. Handlingen er inspirert av verdensmesterskapet i sjakk i 1972, da Bobby Fischer fra USA spilte mot Boris Spasskij fra Sovjetunionen og de senere VM-matchene mellom Viktor Kortsjnoj, som hadde hoppet av fra Sovjetunionen og flyttet til vesten, og Anatolij Karpov som var lojal og bodde i Sovjetunionen.
Film
Sjakk har vært behandlet i film siden Vsevolod Pudovkins Sjakkfeber, en stumfilmkomedie som ble tatt opp i forbindelse med en større sjakkturnering i Moskva i 1925. Sjakk har senere blitt brukt i en rekke filmer. Av de mer fremtredende er Casablanca (1942), Ingmar Bergmans Det syvende innseglet (1957), Schachnovelle (1960) basert på Zweigs bok Sjakknovelle, James Bond-filmen From Russia with Love (1963), Searching for Bobby Fischer (1993),The Luzhin Defence (2000) basert på Nabokovs bok Forsvaret og Harry Potter og de vises stein (2001). Disneyfilmen Alice i Eventyrland (1951) baserer seg på Lewis Carrolls barnebøker Alice i Eventyrland og Gjennom speilet; flere av figurene i filmen fremstilles i form av sjakkbrikker.
Blindsjakk
Blindsjakk er en form for sjakk der trekkene gjøres uten at spillerne kan se brettet eller brikkene, og uten at de har annen form for fysisk kontakt med dem. Trekkene kommuniseres ved hjelp av sjakknotasjon. Blindsjakk er kjent fra tidlig i sjakkens historie, det første partiet ble muligens spilt av Sa'id bin Jubair (665–714) i Midtøsten. Blindsjakk er blitt brukt for å jevne ut nivåforskjellen mellom en sterk og en svak spiller, eller rett og slett for å vise hvor dyktig man er. Den franske mesteren Philidor kunne spille opptil tre partier samtidig. I 1858 gav Paul Morphy simultanoppvisning i blindsjakk mot de åtte sterkeste spillerne i Paris. Han vant seks partier, og spilte to remiser. Uoffisiell verdensrekord i simultanblindsjakk innehas i dag av Marc Lang, som i 2011 spilte simultant mot 46 spillere. Han slo da den tidligere rekorden til Miguel Najdorf som i 1947 spilte mot 45 spillere.
Det blir arrangert flere blindsjakkturneringer årlig. Den mest kjente har vært Amber-turneringen som ble arrangert (med blindsjakk) fra 1993 til 2011. Turneringen tiltrakk seg verdenseliten, og blindsjakkdelen (turneringen besto av både blindsjakk og hurtigsjakk) er blitt vunnet av blant andre Viswanathan Anand, Levon Aronjan, Magnus Carlsen, Aleksandr Grisjtsjuk, Vladimir Kramnik, Aleksandr Morozevitsj og Veselin Topalov.
Fjernsjakk
Fjernsjakk er sjakk som blir spilt over avstand med ulike former for kommunikasjon. Dette har tradisjonelt skjedd som postsjakk, hvor trekkene sendes med brev eller postkort. De siste årene er det blitt vanligere å formidle trekk ved bruk av e-post eller egne fjernsjakkservere på internett. Fjernsjakkpartier kan ofte ta lang tid. Selv om det spilles med begrenset betenkningstid (typisk 30 dager på 10 trekk, postgang ikke medregnet), må man regne med at det kan gå 1–2 år før et parti er ferdigspilt.
Fjernsjakk står i motsetning til vanlig sjakk, også kalt «brettsjakk» eller «nærsjakk», der spillerne sitter ved et sjakkbrett samtidig. Det blir også regnet som nærsjakk dersom spillerne ikke sitter på samme sted, men der trekkene blir overført fortløpende, slik at partiet blir avviklet innenfor vanlige rammer for betenkningstid i nærsjakk.
Fjernsjakk som konkurranseform er internasjonalt organisert av International Correspondence Chess Federation (ICCF) og i Norge av Norges Fjernsjakkforbund.
Problemsjakk
Problemsjakk (også kalt sjakkomposisjon) er kunsten å lage eller skape «sjakkproblem» (også kalt «sjakkomposisjoner»). Sjakkproblem er en type sjakkoppgaver som En person som skaper slike problemer er kjent som «problemforfatter» eller «sjakkomponist».
Sjakkomposisjon som konkurranseform organiseres av World Federation for Chess Composition (WFCC). Det konkurreres i både problemkomposisjon og i problemløsing. I problemkomposisjon skal deltakerne lage problemoppgaver som er jury skal vurdere ut fra bestemte kriterier, mens i problemløsing skal deltakerne løse problemoppgaver innen en gitt tidsfrist.
Sjakkmotor
Ideen om å skape en sjakkspillende maskin kan dateres til omkring 1769 da den sjakkspillende robot «Tyrkeren» gjorde suksess. «Tyrkeren» ble senere avslørt som en bløff, og det var først med utviklingen av digitale datamaskiner fra 1950-årene at vellykkede sjakkspillende dataprogram, en «sjakkmotor», ble konstruert.
Sjakk er velegnet for programmering fordi problemet er skarpt definert, både når det gjelder lovlige trekk og det endelige målet (sjakk matt). Problemet er å utvikle algoritmer som kan evaluere stillinger og velge det beste trekket i enhver situasjon. Dette er utfordrende fordi antall mulige stillinger er svært høyt. I midtspillet har en sjakkspiller typisk 30–40 lovlige trekk å velge mellom, men det kan være så få som null (ved sjakk matt eller patt) og det kan være så mange som 218. Antall mulige stillinger og partier blir derfor svært høyt. Det er beregnet at antall lovlige stillinger i sjakk er mellom 1043 og 1047 (en påvisbar øvre grense).
De første sjakkmotorene var svake, og det var først i 1996 at et sjakkprogram, IBMs Deep Blue, klarte å slå en regjerende verdensmester (Garri Kasparov) i et parti med lang betenkningstid. I 1997 ble Deep Blue også det første sjakkprogram som klarte å slå en regjerende verdensmester i en match over flere partier. I dag er de beste sjakkmotorene, som Houdini, Rybka, Critter, Stockfish og Komodo, vesentlig sterkere enn de sterkeste menneskelige sjakkspillerne.
Spill over internett
En internett-sjakkserver (ICS) er en ekstern server som gir mulighet til å spille, diskutere og vise sjakk over internett. Begrepet refererer spesielt til anlegg for tilkobling av spillerne gjennom en rekke av grafiske brukergrensesnitt (GUI) plassert på hver enkelt brukers datamaskin. Det finnes også rent web-baserte sjakkservere hvor brukerne ikke trenger GUI.
Det finnes i dag en rekke sjakkservere. Noen av de mest kjente er Internet Chess Club (ICC), Free Internet Chess Server (FICS) og Playchess.
Sjakk: idrett, sport eller spill?
Skal sjakk regnes som idrett eller sport, eller er det et brettspill som ikke faller inn under begrepene «idrett» eller «sport»? Dette er en diskusjon som kommer opp med jevne mellomrom. I Norge har diskusjonen særlig vært knyttet til om Magnus Carlsen kan få idrettspriser eller ikke for sine prestasjoner innen sjakk.
Idrett er et særnordisk begrep, opprinnelig sammensatt av begrepene «ið» og «þrôtt». Førsteleddet «ið» betyr syssel eller gjerning og finnes i dag igjen i det beslektede begrepet gidde (orke). Andreleddet «þrôtt» betyr kraft eller utholdenhet og finnes i dag igjen i det beslektede begrepet trøtt (trett, sliten). Det gammelnorske «îþrôtt» ble brukt om både åndelige og legemlige ferdigheter. Ett eksempel er Orknøyjarlen Ragnvald Kale Kolsson (1100-1158) som i en av sine lausavísur, ramser opp ni idretter han behersker. Det første han nevner er at han kan spille «tafl» (Tafl emk ǫrr at efla/íþróttir kannk níu). Tafl er brettspill som enten kan være hnefatafl eller sjakk. De andre idrettene han nevner er runeskrift, lesing og/eller skriving, smedkunst, skiløping, skyting, roing, harpespill og diktning. Det norrøne idrettsbegrepet inkluderer dermed også ferdigheter som legger mer vekt på mentale egenskaper enn på de rent fysiske. Brettspill, som sjakk, faller dermed inn under det norrøne idrettsbegrepet.
Idrettsbegrepet er senere blitt snevret inn til i all hovedsak å legge vekt på fysiske kroppsøvinger. I moderne språkbruk legges det derfor gjerne til grunn at det må være et minimum av fysiske kroppsøvinger før en aktivitet kan defineres som idrett. Dette hindrer likevel ikke at enkelte aktiviteter blir definert som idrett selv om aktivitetene inneholder minimalt med ytre observerbare bevegelser, for eksempel enkelte disipliner innen skytesport. Sjakk, med unntak for lynsjakk, inneholder lite fysisk aktivitet i form av ytre observerbare bevegelser. Mange vil derfor mene at sjakk ikke faller inn under det moderne idrettsbegrepet.
Den internasjonale olympiske komité (IOC) skiller mellom «official sports» (olympiske idretter) og «recognised sports» (anerkjente idretter). I IOC har sjakk hatt status som «recognised sport» siden 1999. Dette er samme status som bl.a. motorsport, cricket, sportsdans, karate, orientering og sportsklatring. Den andre tankesporten som har status som «recognised sport» er bridge. Nasjonale sjakkforbund er medlemmer av nasjonale idrettsforbund (nasjonale olympiske komiteer) i 105 land. og sjakkspillere har blitt kåret til «årets sportsutøver» av sportsjournalister i en rekke land. Dette gjelder blant annet Garri Kasparov i Sovjetunionen i 1989 og 1990 (begge gangene foran langrennsløperen Jelena Välbe) , Viswanathan Anand i India i 2003 og 2007 , Veselin Topalov i Bulgaria i 2005 og Magnus Carlsen i Norge i 2013. Sjakk regnes dermed utvilsomt som «sport» i en lang rekke land.
Eksterne lenker
Digitale lærebøker
Forbund Rating
Sjakknyheter på norsk
Partidatabaser
Sjakkhistorie
Sjakkprogrammering
Kongsvinger flyplass, Gjølstad
Kongsvinger flyplass, Gjølstad er en flystripe som ligger ved Gjølstad-gårdene på vestsiden av Glomma, ca. 10 km nord for Kongsvinger sentrum, i Innlandet fylke. Det eneste permanente tegnet på flyaktivitet er ei værslitt vindpølse.
Kevin Eubanks
Kevin Eubanks (født 15. november 1957 i Philadelphia, Pennsylvania, USA) er en amerikansk jazzgitarist som tidligere var bandleder i det populære talkshowet The Tonight Show With Jay Leno. Han var også bandleder for The Primetime Band i talkshowet The Jay Leno Show som varte i en kort periode etter at Jay Leno overlot stafettpinnen til Conan O'Brien i The Tonight Show.
Allen Van
Allen Alfred «Al» Van (født 30. mars 1915 i Newport i Minnesota, død 27. august 1995) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo.
Van vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Canada.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. USA vant seks kamper, spilte uavgjort 3-3 mot Canada og tapte en kamp, 2-4 til Sverige. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng.
Kautokeino flyplass
Kautokeino flyplass er en tidligere militær flystripe som ligger like nord for Kautokeino tettsted i Finnmark. Lokale interesser har lenge ønsket å ruste opp flyplassen til en regional lufthavn lik de andre mindre lufthavnene i Finnmark.
Avinor skriver i sitt forslag til nasjonal transportplan 2014-2023 at det ville koste 530 Mkr å ruste opp flyplassen og det kan bli 13000 passasjer, det vil si 7 per flyvning. Reisende kan benytte Alta lufthavn, som ligger 136 kilometer nord for Kautokeino.
Historie
Flyplassen ble anlagt som en nødstripe i 1942 av det tyske Luftwaffe, under andre verdenskrig og ble bygd ut til en feltflyplass i 1943. I tillegg til dette stasjonerte de en detasjement av rekognoseringsfly. Luftforsvaret etablerte en radiostasjon på østsiden av Kautokeinoelva i 1945. Transporten til den nye flyplassen ble blant annet utført ved hjelp av sjøfly som brukte Altaelva som landingsplass. I 1953 ble det bestemt at det skulle bygges en rapporteringspost til Kautokeino. Det ble opprinnelig vurdert på legge denne til Ginalvarre, men den ble bestemt bygget ved flyplassen. Stasjonen sto ferdig i 1955 og var underlagt K & V-skvadronen i Bardufoss. I 1958 satte LSTN Kautokeino i gang utbedring av den ene stripen. Arbeidet tok 2–3 år og besto i å forlenge banen, samt å legge nytt grusdekke. Inntil dette hadde flybesøk til Luftforsvaret måttet benytte seg av elva eller elvebredden. Hovedbrukerne på flyplassen var Twin Ottere fra Bodø hovedflystasjon. Mindre varepartier ble ofte sluppet i fallskjerm fra jetfly.
Da 718-skvadronen med F5 jagerfly fra Sola flystasjon var på Banak flystasjon tidlig i juni 1970, gjennomførte skvadronen den eneste landingen med et jetjagerfly på flyplassen. Et av Luftforsvarets UH1B-helikoptre var fløyet opp for å fungere som kontrolltårn. Piloten lot flyer subbe lavt over lyngen, satte maskinen ned såvidt innenfor grusstripens søndre ende, utløste bremseskjermen og stanset pent i nordre ende. Maskinen kom også vel avgårde, med full etterbrenner og ekstra rakettflasker på vingene.
Fasiliteter
Flyplassen ligger 3 km nord for Kautokeino og har en rullebane som måler 1200 x 40 meter med retningen 01–19. Det er ingen rutetrafikk på flyplassen. Flyplasse festes av Statsbygg, fra Finnmarkseiendommen.
Mulig utbygging
Avinor utredet i 2012 mulighetene for å oppgradere flyplassen en regional lufthavn med en 1199 meter lang rullebane. Kautokeino kommune har en befolkning på 2 935, som gjennomfører anslagsvis 10 000 årlige flyvninger fra Alta lufthavn, som ligger 135 km unna, en tur som tar om lag 1 time og 50 minutter. Avinor så på to alternative rutestrukturer, en med tre daglige flyvninger direkte til Tromsø med et 19-seters fly og en som brukte det eksisterende Dash 8. Sistnevnte ville kreve en mellomlanding på Sørkjosen lufthavn før Tromsø og kunne betjene to daglige flyvninger eller en avgang direkte per dag. Anslagene er basert på et gjennomsnittlig på 20 daglige passasjerer per retning. En slik rute vil trenge subsidier på rundt 10 millioner kroner per år.
Det investeres i 2024-2029 i stedet i forbedring av E45 til Alta.
Turkmantsjaj-traktaten
Som Gulistan-traktaten ble Iran tvunget til å signere traktaten av Russland, da landet ikke hadde andre alternativ etter Abbas Mirzas nederlag. Den russiske generalen hadde truet Fath Ali Shah med å erobre Teheran på fem dager dersom traktaten ikke ble signert.
Irans syn på traktaten
Iran ser offisielt på denne og den foregående Gulistan-traktaten som en av Irans mest ydmykende traktater noen gang signert. Traktaten regnes også av iranerne som hovedgrunnen til at Fath Ali Shah blir sett på som en av Irans mest inkompetente herskerne som huskes.
Aïssa Dghoughi
Aissa Dghoughi (født 10. desember 1981) er en friidrettsutøver fra Marokko. Han har en bestetid på 5000 meter på tiden 13.20.93, som er den distansen han har gjort det best på. Etter å ha motsatt seg en dopingtest i 2006 ble han utestengt i 3 år. I 2005 under en rutinekontroll i Frankrike, ble det funnet EPO og veksthormon i bilen hans.
SEFRAK
SEFRAK er et landsdekkende register over eldre bygninger og andre kulturminner i Norge. Navnet er en forkortelse for SEkretariatet For Registrering Av faste Kulturminner, som var navnet på den institusjonen som påbegynte arbeidet med registeret. Registreringen ble avsluttet tidlig på 1990-tallet, og det er kommunene og fylkeskommunene som har ansvar for  bygningene i SEFRAK-registeret.
Registeret ble bygd opp gjennom et stort anlagt feltarbeid i åra 1975 til 1995. Alle bygninger fra før år 1900 ble registrert, foruten ruiner og en del andre kulturminner. I Finnmark ble grensa for innføring i registeret satt til året 1945. Alle objekter ble kartfesta, oppmålt og fotografert. I dag inneholder SEFRAK ca. 500 000 objekter, hvorav nesten 400 000 er bygninger som fortsatt står. Skjemamaterialet fra feltarbeidet oppbevares hos fylkeskommunene, mens det meste av fotomaterialet er overført til Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana. Stedfestingskoordinater er lagt inn i GAB og en begrenset del av tekstinformasjonen er lagt inn i matrikkelen.
Det at et hus er registrert i SEFRAK gir det ikke automatisk vernesstatus, og legger heller ikke spesifikke restriksjoner på hva som kan gjøres med det. SEFRAK-registerert sier ikke noe om objektenes verneverdi. På den annen side kan også objekter som ikke er registrert SEFRAK ha verneverdi. Kulturminner fra før 1537 er automatisk freda gjennom kulturminneloven; for nyere objekter med nasjonal kulturminneverdi kan det gjøres fredningsvedtak i hvert enkelt tilfelle. Kommunene kan gjennom sin arealplanlegging regulere kulturminner av lokal, regional eller nasjonal verdi til hensynssone bevaring.
I 2000 startet Riksantikvaren sitt overvåkingsprogram "Gamle hus da og nå". Overvåkingsprogrammet har som mål å kartlegge tapsutviklingen og endringer for SEFRAK-registrerte bygninger og årsaker til dette. 18 kommuner overvåkes over en tidsperiode av fem år. I 2010 begynte det tredje omdrev, slik at de utvalgte kommunene kontrolleres nå for tredje gang.
Molandsbakken
Molandsbakken er en hoppbakke i Vegårshei kommune i Aust-Agder. Bakken ble bygd i 1993 til NM normalbakke 1994, og er blant annet blitt brukt til norgescuprenn. Molandsbakken har K-punkt 90 meter og bakkestørrelse 94 meter. Bakkerekorden er 99,5 meter, satt av Fredrik Bjerkeengen i norgescupen 23. januar 2010. Bakken er eid av Vegårshei Ski- og Aktivitetssenter.
I oktober 2011 ble Molandsbakken stengt, etter at det ble oppdaget råte og sig i tårnkonstruksjonen og vridninger i materialet.
Uteseksjonen
Uteseksjonen er en oppsøkende virksomhet underlagt Velferdsetaten. Til ulike tider har mange kommuner opprettet denne formen for rusforebyggende tiltak. Målet med virksomheten er å nå misbrukere så tidlig som mulig og forebygge problemutvikling og rekruttering til rusmisbruk og destruktive miljøer. Videre arbeides det for å redusere skadevirkninger og fremme trygge og bærekraftige livs- og oppvekstvilkår uten rusmisbruk og kriminalitet.
Målgruppen til uteseksjonen er ungdommer og yngre voksne rusmisbrukere som bruker kommunens senter som arena. Uteseksjonene samarbeider med andre offentlige instanser og frivillige organisasjoner. Eksempler på samarbeidspartnere er sosial- og barnevernstjenester, behandlingsapparat, frivillige organisasjoner som Natteravnene og en rekke tiltak og institusjoner som yter tjenester og tilbud til målgruppen.
Det tilbys praktisk hjelp, formidling til og samarbeid med familie, nettverk, behandlingsinstitusjoner og øvrig hjelpeapparat, individuell oppfølging, kurs, ruskonkurrerende fritids- og gruppeaktiviteter, hjelp fra ungdom til ungdom og akupunktur. Uteseksjonen arbeider for å gi sone ansatte spisskompetanse på gatenært oppsøkende arbeid, yngre klientgrupper, innvandrerungdom, utesteder og nye rusmidler. Tjenestestedet er aktiv i å publisere aktuelle rapporter og brosjyrer.
I forbindelse med Uteseksjonen finnes også et prosjekt kalt Future-gruppen, der frivillige ungdommer i alderen 17 til 27 år bidrar i arbeidet med å forebygge og redusere skadevirkninger med narkotika. Flere av disse frivillige ungdommene har selv erfaring med narkotikamisbruk.
Uteseksjonen i Oslo
Uteseksjonen i Oslo har eksistert siden 1969, og er den eldste utekontakten i Norge. Den er underlagt Oslo kommune, Velferdsetaten (Avdeling Forebygging og Sentrumsarbeid). Tjenesten har kontorer i Maridalsveien 3.
En viktig del av Uteseksjonens arbeid er å føre tilsyn med sentrumsmiljøene gjennom høy grad av tilstedeværelse ute i Oslo sentrum. Å formidle nyansert kunnskap og fakta om miljøene i sentrum til egen administrasjon og politisk ledelse er en viktig rolle. Videre å gi faglige innspill til en mer overordnet tilnærming til sentrumsmiljøene hvor sosialfaglige, helsefaglige, politifaglige og politiske hensyn må vurderes sammen. I det direkte arbeidet opp mot brukere tilbys rådgivning, samtaler, sosialfaglig oppfølgingsarbeid, praktisk hjelp, formidling til andre hjelpeinstanser og samarbeid med familie, nettverk, behandlingsinstitusjoner og øvrig hjelpeapparat, kurs, ruskonkurrerende fritids- og gruppeaktiviteter og ung til ung formidling. Det gis tilbud både om indiviuell oppfølging og gruppetilbud.
Fra 1. september 2009 gir Uteseksjonen et helse- og sosialfaglig oppsøkede tilbud til voksne over 25 år i Oslo sentrum.
Donald Whiston
Donald Francis «Don» Whiston (født 19. juni 1927 i Lynn i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1952 i Oslo.
Whiston vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1952 i Oslo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Canada.
Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. USA vant seks kamper, spilte uavgjort 3–3 mot Canada og tapte én kamp, 2–4 til Sverige. Canada vant serien med 15 poeng foran USA som fikk 13 poeng.
Ellon
Ellon (Skotsk gælisk: Eilean Bhuchain eller Ealain) er en by (town) i regionen Aberdeenshire i Skottland. Ellon ligger ved elven Ythan på østkysten av Skottland, omtrent 26 km nord for Aberdeen. Det er i den gamle regionen Formartine. Stedsnavnet Ellon antas å stamme fra det gæliske uttrykket Eilean, «en øy», på grunn av tilstedeværelsen av en øy i elven Ythan, som tilbød et praktisk sted for krysse elven. I 1707 ble det gjort til en baroniburgh for jarlen av Buchan.
Ved folketellingen i 2001 hadde Ellon 8 754 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 9 860 innbyggere. Folketallet for 2020 er beregnet til 10 070 innbyggere.
Severdigheter
Steder av interesse i byen inkluderer hageanlegget Ellon Castle Gardens, nylig brakt tilbake til livet av frivillige og åpent for publikum. Det omfatter en inngjerdet hage av historisk betydning, barlind som dateres tilbake 500 år og ruinene av det gamle Ellon Castle, som opprinnelig var en borg av tømmer på en høyde på 1200-tallet, eid av adelsfamilien Comyn. De eneste ruiner som har blitt bevart er fra en struktur som ble bygget på 1500-tallet, som kan ha bygd seksjoner fra 1400-tallet, men hele byggverket er preget av renovasjoner fra 1700-tallet. De omkringliggende murene er kjent som Deer Dyke. Ellon har også Auld Brig, bro over Ythan registrert i kategori A, bygget i 1793 og fortsatt i bruk som fotgjengerbro.
Riverside Park tilbyr gangveier langs Ythan, hvorfra gråhegre, laks, ørret og oter kan observeres.
I 2013 bygde BrewDog et bryggeri på 2,2 hektar til en pris av £7,8 millioner på et tidligere ubebygget område rett utenfor Ellon. Bryggeriet er designet for å minimere karbonutslipp ved bruk av renseanlegg, biogassteknologi og siden 2021 et metaniseringanlegg. I 2016 ble destilleriet utvidet til en pris av £5 millioner inkludert tillegg av et nytt 300 hektoliter (hL) bryggeri.
Oddvar Myklebust
Oddvar Harry Myklebust (født 13. januar 1950) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Sandøy kommune i Møre og Romsdal 1995-1999, videre fra 2007 til 2011, og fra 2015 til 2019.
Oddvar Myklebust er styreleder og tidligere daglig leder av firmaet Myklebust Trevare AS på Harøya i Sandøy kommune.
Einar Myklebust
Fra 1970 gikk han inn i det nystartete arkitektfirmaet Arkiplan i Trondheim.
Etter en del år flyttet han til Stavanger hvor han hadde egen praksis. I 1995 debuterte han som kunstner i 1995. Som billedkunstner er han autodidakt. Etter debuten hadde han en rekke utstillingar i inn- og utland.
Han har tegnet flere prosjekter sammen med sin kone, arkitekt Anne Midthaug Myklebust, blant annet ny bygning for Gunnerusbiblioteket i Trondheim. Denne sto ferdig i 1974.
Arbeider i utvalg
Han har dessuten tegnet en rekke skoler.
Steen Stig Lommer
Steen Stig Lommer (født 26. august 1960 i København), er dansk skuespiller og teatersjef.
Biografi
Steen Stig Lommer er sønn av skuespilleren og teatersjefen Stig Lommer og skuespillerinnen Lone Hertz.
Han ble utdannet på Statens Teaterskole i København 1981-1984.
I 1994 medvirket Steen Stig Lommer i Mogenstrup Revyen og ble Årets Revykunstner i 1994. Han gjorde seg først gjeldende i et moderne repertoar for eksempel i I bomuldsmarkernes ensomhed på Mammut Teatret i 1994 og titelrollen i "Killer Joe" på Edison i 1995. Seinere har han hatt klassiske roller som i Helligtrekongersaften og Som man behager på Grønnegårds Teatret i 2001 og 2002. I 2002 spilte han i "Den skaldede sangerinde" på Teatret Sorte Hest og i Spindoctor på Nørrebros Teater. Han var konstitueret leder av Bådteatret 2001/02 og fra 2003 teatersjef for Grønnegårds Teatret.
Blant hans oppgaver på film/TV kan nevnes barndomsvennen i novellefilmen Pigen med de grønne øjne (1994) og Uffe Spage Andersen i Alletiders Nisse (1995). Mest kjent er han nok for sin rolle i Ørnen (2004–06).
USS «Maine»
USS «Maine» har vært brukt som navn på flere skip i den amerikanske marinen.
Linnaeoideae
Linnaeoideae er en underfamilie i kaprifolfamilien. Gruppen har av og til blitt regnet som en egen familie, Linnaeaceae.
Dvergbusken linnea er sirkumpolart utbredt i nordlige strøk. De tre artene i Dipelta er store, løvfellende busker fra Kina. Abelia er store busker som kan være både løvfellende og evigrønne; de 30 artene finnes både i Øst-Asia og Mexico. Den kjente hageplanten fagerbusk (Kolkwitzia amabilis) vokser vilt i Kina.
Zabelia er en slekt med busker. De fire artene er utbredt i Asia fra Afghanistan og Kirgisistan til Japan og Russlands fjerne østen. De er vanskelig å plassere i systematikken, men kan tilhøre Linnaeoideae eller Morinoideae.
Manon von Gerkan
Manon von Gerkan (født 1972 i Hamburg) er en tysk modell, skuespiller og smykkekunstner.
Hun tilhører en baltisk adelig familie, er datter av arkitekten Meinhard von Gerkan og søster av kostymekunstneren Florence von Gerkan.
Hun var på forsiden av motetidsskrifter som Elle, Shape (begge 1996) og Cosmopolitan (1998).
Gerkan medvirket i kampanjer for Wonderbra, Ralph Lauren, Victoria's Secret og Chanel, og arbeidet også for Gerry Weber, Longines, Lord & Taylor, Lee Jeans, Pantene og L`oréal.
I 2001 fikk hun sin første rolle som skuespiller. Fra 2000 har hun også laget et eget smykkemerke, Manon Jewelry, med en forretning i New York. Til kundene hører Jennifer Lopez, Salma Hayek, Beyoncé Knowles, Cameron Diaz, Kate Hudson, Janet Jackson, Naomi Campbell og Kate Moss.
Eric Erlandson
Eric Erlandson (født 9. januar 1963 i Los Angeles, California, USA) er en amerikansk gitarist.
Erlandson var gitarist i bandet Hole fra oppstarten i 1989 til de ble splittet i 2002. Etter dette har han blant annet vært gitarist for Melanie C og Melissa Auf der Maur. Han var sammen med Kristen Pfaff, bassist i Hole 1993–1994, frem til hennes død 1994.
Gudene vet (TV 2)
Gudene vet er en norsk livssynsserie med Monica Øien som gikk på TV 2 fra 2007 til 2009. Her snakket ulike kjendiser ut om et tema tilknyttet livssyn og etikk. Serien tok for seg ett bestemt tema i hver episoder. I første sesong var dette kjærlighet, død, fødsel, seksualitet, tid og tilhørighet. Det ble også et møte med mennesker fra de forskjellige verdenskjente religionene. Programmet gikk på søndager.
I første sesong snakket programlederen med Abid Raja, Vebjørn Sand, Finn Schjøll, Kjell Magne Bondevik, Pat Sharp. I andre sesong Arne Treholt, Jesper Juul, Sissel Gran, Per Fugelli, Sigurd Stubsjøen, Per Espen Stoknes og Runar Sørgård og i tredje Hanne Krogh, Heidi Gjermundsen, Jan Egeland, Sossen Krogh, hinduguru Sri Sri Ravi Shankar, mytolog og psykolog Per Espen Stoknes, Jan Otto Johansen og Jo Benkow.
Jurij Sedykh
Jurij Georgijevitsj Sedykh (russisk Юрий Георгиевич Седых, ukrainsk Юрій Георгійович Сєдих – Jurij Heorhijovytsj Siedykh; født 11. mai 1955, død 14. september 2021) var en sovjetisk-ukrainsk sleggekaster som representerte Sovjetunionen.
Sedykh vant gull i OL 1976 og OL 1980, og ble verdensmester i 1991.
Naka (elv)
Naka (那珂川, Naka-gawa) er en elv på østre Honshū i Japan, og ei av de mektigste i denne delen av landet. Den renner gjennom prefekturene Tochigi og Ibaraki og munner ut i Stillehavet ved storbyen Mito. Det er mer enn 50 arter fisk i elva, inkludert stillehavslaks, ayu og sild. Elva har en lengde på 150 km og et nedslagsfelt på 3 270 km² som drenerer nordre Tochigi prefektur. Den har sitt utspring ved Nasu-dake i Nikkō nasjonalpark.
Sabi eller Sabigawa er ei sideelv til Naka, som renner sammen med Hoki og er betydelig utbygd. Her ligger Sabigawa-demningen som er en 104 m høy gravitasjonsdam, og gir kraft til Shiobara vannkraftverk med 1 050 MW effekt. Vannkraftverket baserer seg på et øvre reservoar på 11 mill. m³ ved Shiobara i Hoki-elva, og på Sabigawa-reservoaret lengre øst som nedre reservoar, med volum inntil 10,5 mill. m³.
Meråker flyplass, Øian
Meråker flyplass, Øian er en flyplass som ligger ved gården Øian, ca. 7 km sørøst for tettstedet Meråker i Meråker kommune i Trøndelag. Flyplassen ligger i Dalådalen, rett ved Stordalsveien 359 og elven Dalåa. Flyplassen ble anlagt for skoggjødsling av Meraker Brug. Dekket består av finknust gabbro og gress. Fyllmasse er slagg fra Meraker smelteverk.
Strømpebåndsnoker
Strømpebåndsnoker er en slekt av slanger som er utbredt i Nord- og Mellom-Amerika.
De tilhører snokene, og er ikke farlige for mennesker. Utbredelsen strekker seg fra Canada til Costa Rica. I Canada finnes de ved Peace River, noe som gjør dem til de nordligste slangene i Nord-Amerika. Det er også rapportert om strømpebåndsnoker fra Alaska, men det er antakelig feil.
Navnet viser til de langsgående stripene i rødt, gult, blått, oransje eller hvit som de har på ryggen. De er som regel kortere enn 60 cm, men T. gigas kan bli 160 cm. Strømpebåndsnokene finnes i alle naturtyper innenfor det store utbredelsesområdet, og er også vanlige i bebygde områder. De nordlige artene er kjent for at hundrevis av individer samles om høsten for å gå i dvale på felles overvintringssteder. Strømpebåndsnokene er ovovivipare; det vil si at eggene beholdes i kroppen til klekking, slik at de føder levende unger.
Antall arter varierer i de ulike oversiktene, og det er også beskrevet en mengde underarter. Avgrensingen mot Nerodia er uklar, og noen arter flyttes mellom de to slektene i ulike verker.
Bill Evans (pianist)
William John Evans (født 16. august 1929 i Plainfield i New Jersey i USA, død 15. september 1980 i New York) var en amerikansk jazzpianist. Som klassisk skolert brukte han utradisjonelle metoder i sine jazzarrangementer, deriblant en impresjonistisk spillestil med stort oktavspenn, blokkakorder, frittstående melodier og hyppige taktskifter – som i senere tid har hatt stor innflytelse på moderne pianojazz. Disse trekkene kan vi blant annet se i Bugge Wesseltofts intime pianotolkninger av klassiske sanger.
Freddy Fender
Tidlig liv
Fender ble født i San Benito, Texas. Hans foreldre var Margarita Garza og hennes meksikanske ektemann, Serapio Huerta. Han debuterte med en opptreden på radio som 10-åring i Harlingen, Texas på den spanskspråklige radiostasjonen KGBT, der han sang den daværende hitlåten «Paloma Querida».
Bill Evans (pianist)
Evans spilte for det meste i jazztrioer akkompagnert av kontrabass og trommer. Han spilte med Miles Davis fra 1958, som den eneste hvite i bandet hans. Bill var nominert 31 ganger til Grammy og fikk syv av dem. I 1994 fikk han Grammy Lifetime Achievement Award post mortem.
Freddy Fender
Tidlig liv
Fender droppet ut av "high school" i 1953, da han var 16 år. Og da han ble 17 år, meldte han seg inn i the U.S. Marine Corps for 3 år. Han opplevde en del problemer der på grunn av inntak av alkohol og ble sparket ut av marinekorpset.
Bill Evans (pianist)
Utdanning og personlig liv
Evans ble født i New Jersey. Han studerte klassisk komposisjon ved Southeastern Louisiana University og Mannes School of Music. I 1955 flyttet han til New York etter å ha bestemt seg for å satse på jazz fremfor klassisk fremføring. I 1958 begynte han å spille sammen med Miles Davis. Han var den eneste hvite i sekstetten, og skal ha hatt stor innflytelse på gruppens spillestil. I 1959 spilte Davis' band inn Kind of Blue, det mest solgte jazzalbumet gjennom tidene. På denne tiden arbeidet han også sammen med Chet Baker for albumet Chet.
Freddy Fender
Tidlig liv
Han returnerte til Texas and og opptrådte på nattklubber og barer i i sør, mest for spansktalende publikum. I 1957, da hn var kjent som "El Bebop Kid", ga han ut to sanger i Mexico og Syd-Amerika med moderat suksess: en spanskspråklig versjon av Elvis Presleys «Don't Be Cruel» (som «No Seas Cruel») og Harry Belafontes «Jamaica Farewell». Han spilte også inn sin egen spanske versjon av Hank Williams' «Cold, Cold Heart«» med tittelen «Tu Frío Corazón» («Your Cold Heart«»).
Fender ble kjent for sin rockabilly musikk og sin kule personlighet som "Eddie con los Shades". I 1958 skiftet han navn fra Baldemar Huerta til Freddy Fender. Han tok navnet "Fender" fra gitaren og forsterkeren, og "Freddy" fordi uttalen hørtes bra ut og ville "selge bedre til Gringos!". Deretter flyttet han til California.
Bill Evans (pianist)
Rusmiddelbruk
Evans ble avhengig av heroin i 1950-årene. Han var avhengig i over 30 år, frem til sin død. Etter hans gode musikerkollega Scott LaFaros død i en bilulykke i 1961 ble Evans svært deprimert, og begynte etterhvert også med kokain, etter å ha forsøkt å slutte med heroin. Ettersom årene gikk ble Evans helse verre og verre som følge av hyppigere rusmiddelbruk. Han døde i 1980 i New York som følger av alvorlige helseplager, hovedsakelig ubehandlet hepatitt.
Freddy Fender
Tidlig suksess
I 1959 spilte Fender inn bluesballaden «Wasted Days and Wasted Nights». Den selvkomponerte låten ble en hit, men han ble opptatt av problemer i mai 1960 etter at han og et bandmedlem ble arresterte for besittelse av marihuana i Baton Rouge i Louisiana. Etter å ha sonet nesten 3 år i fengsel i Louisiana State Penitentiary, før han ble sluppet ut på grunn av et initiativ av guvernør Jimmie Davis, som også var låtskriver og musiker. Davis forlangte at Fender måtte holde seg unna musikken under prøvetiden som løslatt. I et intervju i 1990 på NPR i programmet Fresh Air with Terry Gross (sendt i reprise 17. oktober 2006), Fender uttalte at at betingelsen for prøveløslatelsen var å holde seg unna steder som solgte alkohol.
På slutten av 1960-tallet, var Fender tilbake i Corpus Christi i Texas, der han jobbet som mekaniker og studerte ved Del Mar College, mens han spilte musikk bare i helgene.
Nummer 1 på pop og country hitlistene
I 1974 spilte Fender inn «Before the Next Teardrop Falls». Singelen ble valgt ut til nasjonal utgivelse og ble en nummer 1 hit på Billboard Country og Pop charts. Innspillingen solgte over en million kopier og ble belønnet med a gullplate av RIAA i mai 1975. Hans tre neste singler, «Secret Love», «You'll Lose a Good Thing» og en nyinnspilling av «Wasted Days and Wasted Nights», klatret alle til nummer 1 på Billboard Country chart.
Mellom 1975 og 1983 hadde Fender 21 country hits, inkludert «Since I Met You Baby», «Vaya con Dios», «Livin' It Down«» og «The Rains Came«». «Wasted Days and Wasted Nights» ble Fenders andre millionselgende singel. Mottagelsen av gullplaten foregikk i September 1975.
Fender hadde også suksess på pop-hitlistene. I mai 1975 klatret «Before the Next Teardrop Falls» til nummer 1 på pop-hitlistene. «Wasted Days And Wasted Nights» klatret til pop topp 10 og «Secret Love» opp til topp 20. «Since I Met You Baby», «You'll Lose A Good Thing» (hans siste pop topp 40) og Vaya con Dios» og «Livin' It Down» (hans siste singel som klatret opp til pop topp 100) gjorde alle det bra på pop chart.
Ved Amusement & Music Operators Association (AMOA) Jukebox Awards i 1975, fikk Fender prisene "Artist of the Year" og "Record of the Year" for å ha hatt de mest spilte låtene på jukebox-maskinene i USA.
"Swamp Pop" influenser
Fender var veldig inspirert "swamp pop" fra sydlige Louisiana og sydøstlige Texas, noe som viser seg i utvalget av standardlåter med "swamp pop" på hans album Swamp Gold fra 1978. En av hans største hit, «Wasted Days and Wasted Nights», har et typisk "swamp pop" ballade-arrangement. Fender hadde kontakt med kjente "swamp pop" musikere som Joe Barry og Rod Bernard og utga innspillinger på plateselskaper eid av Huey P. Meaux, en Cajun som var en spesialist når det gjaldt "swamp pop". Musikk-kritiker John Broven observerte at: "Selvom Freddy var en "Chicano" fra Texas og markedsført som en countryartist, ble mestedelen av hans musikalske karriere formet i South Louisiana.