cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miljøverndepartementet (Island)
Departementet har ansvaret for planlegging og gjennomføring av regjeringens politikk innen miljøvern. Departementets ansvarsområder er bl.a. islandsk natur, bevaring av utendørs rekreasjonsområder, byggeskikk, dyrevern, biologisk mangfold, forurensning, brannsikkerhet, værmelding, skredsikkerhet, karttjenester og jord- og skogbruk.
Marek Belka
Marek Marian Belka (født 9. januar 1952 i Łódź i Polen) er en polsk økonom. Han har vært statsminister og finansminister i Polen, direktør for Det internasjonale pengefondets europeiske avdeling, og har siden 11. juni 2010 vært sentralbanksjef for Polens nasjonalbank (Narodowy Bank Polski).
Belka har utdannelse i økonomi og sosiologi fra det sosioøkonomiske fakultet ved Universitetet i Łódź (1972), fra Columbia University i New York, University of Chicago og London School of Economics. Belka har doktorgrad i økonomi fra USA i 1978, med et doktorarbeid om  antiinflasjonspolitikk i utviklede kapitalistiske stater.
I 1980 ble han partisekretær ved universitetet i Łódź. Den i mellomtiden partiløse Belka ble professor i 1994. Fra 1990 til 1996 var han rådgiver for det polske finansdepartement og for Verdensbanken. Han var visestatsminister og finansminister i 1997 og 2001–2002, og i mellomtiden økonomisk rådgiver for den polske president. I 2003 var han ansvarlig for økonomisk politikk for den foreløpige koalisjonsadministrasjon av Irak, og var som sådan tilknyttet den amerikanskledede sivilforvaltning i Bagdad.
Den 29. mars 2004 ble han av president Aleksander Kwaśniewski designert til statsminister, og avla embedseden den påfølgende 2. mai. Han etterfulgte avtroppende statsminister Leszek Miller. Men Belka oppnådde ikke den påkrevde støtte i parlamentet den 14. mai – stemmetallene var 188 mot 262. Etter dette nederlaget trakk han seg som statsminister. Men den 11. juni ble han utnevnt på nytt, og den 24. juni fikk han tilstrekkelig støtte i Sejm – det polske parlamentets underhus – med et tillitsvotum på 235 mot 215 stemmer. Han var statsminister til 1. oktober 2005.
Den 11. juni 2010 overtok han som sentralbanksjef for Polens nasjonalbank.
Belka behersker flytende tysk, engelsk og russisk.
Dawesplanen
Dawes-planen, oppkalt etter den amerikanske politikeren Charles G. Dawes, var en plan presentert den 16. august 1924, i den hensikt å regulere Tysklands krigserstatning etter første verdenskrig.
En konsekvens av hyperinflasjonen i Weimarrepublikken var at det ble umulig for Tyskland å betale krigserstatning etter første verdenskrig. Dersom ikke Tyskland betalte dette til Frankrike og Storbritannia, kunne heller ikke disse i sin tur betale sine lån til USA. For å avhjelpe dette ble Dawes-planen utarbeidet:
Gjennomføringen av Dawes-planen forårsaket en viss velstand, hvor misnøyepartiene mistet mange av sine velgere. Velstanden hvilte likevel på en ustabil grunn ettersom den i stor grad var forårsaket av lån. Problemer med gjennomføring av Dawesplanen førte mot slutten av 1920-årene til Youngplanen, hvor den tyske gjelden ble kraftig redusert.
Douglas AC-47 Spooky
Douglas AC-47 Spooky var en amerikansk-produsert variant av transportflyet Douglas C-47 Skytrain, med modifikasjoner for å brukes til nærstøtte for bakkestyrker, et såkalt angrepsfly.
Historie
AC-47 var i stand til å fyre av sine tre gatlingkanoner med en kombinert ildtakt på 18 000 skudd i minuttet. Fangede nordvietnamesiske soldater innrømte at de var skremt av flyet, og beskrev det som «en ildsprutende drage». Amerikanske soldater døpte heretter flyet «Puff, the Magic Dragon». AC-47 hadde sine ulemper, og utvikling av en ny generasjon ble påbegynt, basert på et mer moderne transportfly.
C-130 Hercules i varianten AC-130 ble den nye generasjonen «gunship» etter AC-47.
Se også
Douglas C-47 Skytrain
Eksterne lenker
Douglas DC-3
Rio Doce
Rio Doce er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Fokis
Fokis (gresk: Φωκίδα, Fokída) er en av de regionale enhetene i Hellas. Det er en del av den administrative regionen i Sentral-Hellas. Det strekker seg fra de vestlige fjellsidene av Parnassos i øst til fjellkjeden Vardousia i vest ved Korintbukta. Regionen har navn etter det gamle distriktet Fokis fra den greske antikken, men den moderne regionale enheten omfatter også deler av antikkens Lokris og Doris.
Geografi
Det moderne Fokis har et areal på 2120 km². Av dette er 560 km² er skogsområder, 36 km² er sletter, og resten er fjellområder. Den massive fjellryggen av Parnassos på 2 459 meter, som ligger på tvers gjennom midten av landet, deler det i to adskilte deler. Naboprefekturene er Etoloakarnania (Aetolia-Akarnania) i vest, Fthiotis i nord, og Boiotia i øst. Det meste av landet i sør og øst er avskoget og fjellendt mens et dalføre strekker seg fra Itea og opp til Amfissa. Skogsområder og grønne områder ligger i vest, den sentrale delen og i nord.
Befolkning
Dens befolkning utgjorde 40 343 i 2001, og er således et av Hellas' minst befolkede regionale enheter, og har en befolkningstetthet på 19 personer per km². I sommermånedene blir derimot befolkningen når doblet grunnet tilstrømning av turister.
De fleste landsbyene ligger i sør, sørøst og i øst, særlig i områdene mellom Amfissa og Itea. I nord er det kun spredt befolket.
Historie
Den tidlige historien til Fokis forblir nokså uklar. Under den persiske invasjonen i 480 f.Kr. sluttet fokierne seg først til i det nasjonale forsvaret, men etter nederlaget i slaget ved Thermopylene ble de innrullert på persisk side før slaget ved Plataiai. I 457 f.Kr. førte et forsøk på å utvide sin innflytelse til Kefissos i territoriet til Doris til at en spartansk hær gikk inn i Fokis til forsvar for «metropolisen til dorerne». Et lignende foretak mot Delfi i 448 f.Kr. ble igjen torpedert av Sparta, men fokierne tok tilbake helligdommen kort tid etterpå med hjelp fra Athen som de gikk i allianse med i 454 f.Kr. Den etterfølgende nedgangen til den athenske makten til lands svekket denne nye forbindelsen. Under peloponneserkrigen var Fokis nominelt en alliert og avhengig av Sparta og hadde mistet kontrollen over Delfi.
Rio Casca
Rio Casca er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Dead by April (album)
Dead by April er det selvtitulerte debutalbumet fra bandet Dead by April, utgitt 13. mai 2009. Den første singelen fra albumet var låten «Losing You» som ble utgitt den 6. mars 2009.
Albumet består i hovedsak av nyinnspillinger av gamle demolåter, med unntak av de to nye låtene «What Can I Say» og «Sorry For Everything». «What Can I Say» ble utgitt som den andre singelen fra albumet den 16. september 2009, og «Angels Of Clarity» ble utgitt som den tredje singelen 12 dager senere (28. september).
Brann (andre betydninger)
Brann kan vise til:
Cloverfield
Cloverfield er en amerikansk science fiction-grøsser produsert av J. J. Abrams, regissert av Matt Reeves, og skrevet av Drew Goddard. Den ble først offentliggjort i tidlige visninger av filmen Transformers. Filmen hadde premiere i USA 18. januar 2008 og i Norge 8. februar samme år.
Den har fått to oppfølgere: 10 Cloverfield Lane (2016) og The Cloverfield Paradox (2018).
Handling
Filmen følger en gruppe med fem unge newyorkere, fra de er på et selskap for en venn, til de prøver å holde seg i live under et angrep på New York City av et monster på størrelse med en skyskraper.
Roller
For å hindre lekkasjer av filmens innhold, ved å holde audition med skuespillere med scener fra filmen, ble tekst fra tidligere produksjoner som J. J. Abrams har vært involvert i brukt, som tv-seriene Alias. Noen av scenene ble også skrevet spesifikt for audition, ikke for filmen. Til tross for at hun ikke fikk vite premissene til filmen, valgte Lizzy Caplan å bli med i Cloverfield bare fordi hun var en stor fan av den Abrams-produserte tv-serien Lost"
Leskov Island
Leskov Island er en liten ubebodd øy i Traversayøyene som er en del av øygruppen Sør-Sandwichøyene. Øyene administreres av det britiske oversjøiske territoriumet Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene. Høyeste punkt er Rudder Point med 190 moh.
Leskov Island er mindre enn 1,5 km lang og ligger 48 km vest for Visokoi Island. Øya ble oppdaget i 1819 av en russisk antarktisekspedisjon under ledelse av Fabian Gottlieb von Bellingshausen, som oppkalte øya etter tredjeløytnanten på ekspedisjonsskipet «Vostok».
Cloverfield
Bakgrunn
J. J. Abrams klekket ut et nytt monster etter at han og hans sønn besøkte en leketøysbutikk i Japan. Han forklarte: "We saw all these Godzilla toys, and I thought, we need our own monster, and not King Kong, King Kong's adorable. I wanted something that was just insane and intense". I februar 2007 ga Paramount Pictures i all hemmelighet grønt lys for at Cloverfield skulle produseres av J. J. Abrams, regisseres av Matt Reeves, og manus av Drew Goddard. Prosjektet er under produksjon av Abrams' sitt selskap, Bad Robot Productions.
Rollebesettingen ble utført i hemmelighet, uten noe manus til kandidatene. Med produksjonskostnader til omtrent $30 millioner, begynte filmingen i midten av juni 2007 i New York. en av skuespillerne indikerte at filmen så ut til å koste 5 ganger så masse, fordi produsentene ikke brukte kjente skuespillere. Filmingen ble gjort med digitale og håndholdte kameraer, og skjedde på Coney Island, med noen scener filmet ved Deno's Wonder Wheel Amusement Park og B&B Carousel. Noen scener ble filmet i Downey i California.
Kufsteinlied
Kufsteinlied er en av de mest kjente folkemusikkinspirerte viser i den tyskspråklige delen av Europa.
Cloverfield
Spekulasjoner om plottet
Da traileren for Cloverfield dukket opp, uten navn, skapte den media-spekulasjoner om filmens handling. USA Today meldte at filmen skulle baseres på historier av H.P. Lovecraft, en tilnærming til filmen "Voltron", en ny film om Godzilla eller en spin-off av den eksisterende tv-serien Lost. The Star Ledger rapporterte også om muligheten for at filmen var basert på Lovecraft eller Godzilla The Guardian skrev også om mulighetene for at det var en Lost spin-off,, mens Time Out meldte at filmen var om et romvesen med navnet The Parasite. IGN fulgte opp dette, med The Parasite som den mulige tittelen på filmen Chocolate Outrage var også en arbeidstittel på et tidspunkt underveis i produksjonen. . På chat-rom på internett, har navn som Slusho og Colossus blitt diskutert som mulige titler. Entertainment Weekly kom også med meldinger om at filmen ville være om en parasitt, eller en kolossal robot som Voltron. .
Salgstall
Cloverfield ble vist på 3,411 kinoer 18. januar 2008 og tjente inn mellom $16,750,000 og $17,920,000 på åpningsdagen i USA.
Kufsteinlied
Kufsteinlied ble skrevet i 1947 av den tyrolske komponisten Karl Ganzer. En grammofonplateinnspilling med den bayerske sangeren Franzl Lang i 1968 førte visen til topps på hitlistene. På grunn av Kufsteinlied blir byen Kufstein omtalt som «Tirols perle» og «Byen ved den grønne elva Inn», og bidrar til Kufsteins popularitet som turistby.
Visa har tre vers, som handler om en feriereise til Kufstein og besynger landskapet, fjellene, pikene og vinen i området. Refrengene blir jodlet.
Kufsteinlied blir ofte, og helt feilaktig, ansett for å være en tyrolsk folkevise eller regionalhymne.
Miniatyrmaleri
Miniatyrmaleri eller miniatyr er et maleri i liten størrelse. Ordet kommer fra fransk via middelalderlatin miniatura, av perfektum partisipp av miniare, «å illuminere et manuskript», fra latin miniare, «å male med (rød) mønje». Fra middelalderen har det fått betydningen«lite bilde», ettersom bilder i middelalderens illuminerte manuskripter var små, men også fordi likelydende latinske ord uttrykte «litenhet»: minor, minitus («liten»), minimum, minimus («minst») og så videre. Betegnelsen miniatyrmaleri omfatter derfor både små bokillustrasjoner i dekorerte manuskripter fra middelalderen, men også andre malerier og dekorasjoner i små formater, særlig portrettminiatyrer, som oppstod fra den samme tradisjonen på 1500-tallet og opprinnelig benyttet de samme teknikkene inntil daguerreotypi og fotografi tok over på 1800-tallet. Ordet «miniatyr» fikk også den generelle betydning «forminsket».
Arkitektfirmaet C.F. Møller
Arkitektfirmaet C.F. Møller (tidligere C.F. Møllers Tegnestue) er et dansk arkitektfirma grunnlagt av C.F. Møller i Aarhus i 1924. Firmaet har fremdeles sitt hovedkontor i Aarhus. Øvrige avdelinger finnes i København, Ålborg, Oslo, Stockholm og London.
Miniatyrmaleri
Til å begynne med var det vellum (pergament) som var brukt som underlag, med bildet utført i gouache eller akvarell, gjerne med tusjtrukne omriss. Dette gikk på en måte «i arv» fra den tid bøker ble skrevet for hånd og «illuminert».
Arkitektfirmaet C.F. Møller
Arkitektfirmaet C.F. Møller har mottatt en rekke priser for sine arbeider.
Miniatyrmaleri
Formatet på et miniatyrbilde kunne variere fra noe som gikk inn i en medaljong, det vil si frimerkestørrelse, til noe over vanlig spillkortstørrelse. Slike bilder kunne brukes til å ha med seg portrett av kjæresten, ektefellen ved lengre adskillelser eller, ved frierier, å gi et inntrykk av hvem en hadde med å gjøre. Utover 1700-tallet ble miniatyrer oftere utført på elfenbein eller som emaljeringer, slik at de kunne pryde smykkeskrin og snusdåser. Etter at det ble så godt som slutt på at de ble laget, ble de populære som samlerobjekter.
Gregory Helms
Gregory Shane Helms (født 12. juli 1974), også kjent som The Hurricane, er en amerikansk fribryter i World Wrestling Entertainments ECW.
World Wrestling Entertainment
I Raw var han kjent som The Hurricane, en superhelt, og der vant han World Tag Team Championship tittelen sammen med Kane og senere Rosey. The Hurricane og Rosey ble kjente tag team partnere, men i 2005 forrådte Hurricane Rosey, og byttet artistnavn til sitt ekte navn, Gregory Helms. På Royal Rumble 2006 vant han WWE Cruiserweight Championship tittelen, som er en SmackDown!-tittel. Dermed ble han en del av SmackDown!-rosteren. Han holdt tittelen i over et helt år, før han tapte den til Chavo Guerrero på No Way Out 2007. I august kom han tilbake til WWE, i ECW
Otto Furholt
Otto Furholt (født 1921 i Vegusdal, død 2005 i Holsted, Danmark) var en norsk folkemusiker (hardingfele), kjent som en av Agders mest betydningsfulle folkemusikere.
Furholt studerte hos Georg Brobakken og hans bror Torvald Brobakken, og vant sin første kappleik i Arendal i 1935. Han ble æresmedlem i Landslaget for Spelemenn i 1980, og mottok Kongens fortjenstmedalje i gull seks år senere (1986). Med Halvdan Furholt og Ragnhild Furholt utkom Agderkrullar (1981). Han medvirket på utgivelsen Folkemusikk fra Agder (Grappa, 1995), Meisterspel (Heilo, 1997), samt Slåtter på vandring (Etnisk musikklubb, 2003). Kollegaen Vidar Lande utga Otto Furholt - slåttar (Kristiansand spelemannslag, 1984) med 124 stubber fra Setesdal, Telemark og Agder, samlet av Furholt siden 1960. Et andre bind utkom (2001).
Han var medlem i Kristiansand spelemannslag og fikk 2.-plass i sin klasse så sent som på Landskappleiken 1998. Furholt var også med på romani-treffet på Herefoss med blant annet Erik Bye, Willy Andresen og Annbjørg Lien i 2002. Etter hans bortgang ble der avholdt en minnekonsert på Rysstad med deltakelse av Vidar Lande, Gunnar Stubseid, spelemannslaget Knut Heddis Minne, Hauk Buen, Leif Rygg, og Halvdan Furholt.
Petter Ledin
Petter Ledin (født 14. august 1973) er en svensk handikappidrettsutøver som konkurrerer i alpint. Han representerer klubben Bjursås IK og konkurrerer i klassen LW12-1.
Ledin knakk ryggen i en motorsykkelulykke i 2000, men greier i dag å gå med krykker.
Han representerer Sverige i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver. Dette er hans første paralympiske leker, og han deltar i super-G og storslalåm for sittende.
Aslak Aarhus
Aslak Aarhus (født 27. august 1952) er en norsk fotograf og filmskaper, bosatt i Asker.
Aarhus har bakgrunn som fotoreporter fra internasjonale konfliktområder og har laget flere større multimedia-programmer fra Latin-Amerika og Afrika, for eksempel «Eldorado» og «Hvite skygger». Han har laget over 20 dokumentarer fra tre kontinenter for NRK og TV 2. Flere av filmprosjektene har han utført i samarbeid med Ole Bernt Frøshaug. I 2006 ble han tildelt Ole Bull-prisen for dokumentarfilmen Ole Bull – himmelstormeren der han var regissør.
Aslak Aarhus er tilknyttet bildebyrået Samfoto.
Rio Espera
Rio Espera er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Anna Maria Indrio
Anna Maria Indrio (født 11. juni 1943 i Meina, Italia) er en italiensk-dansk arkitekt.
Indrio ble utdannet i Roma 1962–1965 og på Kunstakademiets Arkitektskole i København i 1966–1971, hvor hun blant annet studerte under Johan Otto von Spreckelsen. I tidsrummet 1979–1989 delte hun tegnestue med Poul Jensen og i dette samarbeidet tegnet hun blant Nørrevang kirke i Slagelse (1989).
I 1991 ble hun partner i Arkitektfirmaet C.F. Møller, hvor hun har vært ledende arkitekt ved utvidelsen av Statens Museum for Kunst (1995–98) og Mærsk Datas tidligere hovedsete ved Vibenshus Runddel (2000), begge i København. Hun har dessuten tegnet tilbygget til Arken Museum for Moderne Kunst i Ishøj (2007).
Liste over Norges utenriksministre
Norges utenriksminister er medlem av Norges regjering og sjef for Utenriksdepartementet. Sammen med Norges statsminister er utenriksministeren den eneste av regjeringsmedlemmene som er utnevnt som minister, de andre medlemmene er utnevnt som statsråder. Det er likevel fast praksis å omtale også statsråder som ministre.
Historie
Vedtaket om å opprette Utenriksdepartementet ble gjort 7. juni, og departementet trådte i kraft 15. juni 1905. Jørgen Løvland ble landets første utenriksminister. Norge kunne likevel ikke sende ut diplomater, eller på andre måter opptre som en utenrikspolitisk aktør, før landet var anerkjent internasjonalt som en selvstendig stat. Anerkjennelsen avhang på sin side av en formell og reell sanksjon fra Kong Oscar. Inntil denne kom 26. oktober 1905 skulle norske utenriksinteresser fortsatt ivaretas av svenske ambassader og konsulat.
Arbeidet for en egen norsk utenriksrepresentasjon (Konsulatsaken) var en av de avgjørende konfliktene mellom Norge og Sverige i unionens siste år. Historikere er imidlertid uenige om hvorvidt dette i seg selv var en viktig sak for norske politikere, eller om det ble brukt som påskudd i arbeidet for en oppløsning av unionen.
Utenriksdepartementet, forkortet UD, behandler saker vedrørende Norges forhold til fremmede makter, internasjonale organisasjoner, utenrikshandel, kulturelt samkvem med utlandet og Norges forhold til utviklingslandene. Departementet har siden opprettelsen hatt sine kontorer i Victoria terrasse. Staten kjøpte bygget i 1913. Kvartalets nyeste del, mot 7. juni-plassen, ble bygget i 1963.
Utenriksminister Løvland formulerte 28. oktober 1905 det første norske utenrikspolitiske manifest, av og til kalt Løvland-doktrinen:
Halvard Lange er den lengstsittende utenriksminister, fra 1946 til 1965, gjennom fire regjeringer, fulgt av Knut Frydenlunds ni år i fire regjeringer. Den i ettertid lite påaktede Nils Claus Ihlen satt i syv år, fra 1913 til 1920. Arbeiderpartiets utenrikspolitiske troika Knut Frydenlund, Thorvald Stoltenberg og Johan Jørgen Holst etterfulgte hverandre som ministre fra 1974 til 1994, avbrutt av to borgerlige regjeringer. Utenriksministeren har i det meste av tiden siden 1905 vært statsministerens stedfortreder. Siden 1985 har flere statsministre i koalisjonsregjeringer latt statsråder som er partiledere rangere foran utenriksministeren.
Liste over norske utenriksministre
Liste over Norges utenriksministre omfatter alle norske utenriksministre siden Utenriksdepartementet ble opprettet i 1905, i forbindelse med Norges løsrivelse fra unionen med Sverige.
Kathleen McKane Godfree
Kathleen «Kitty» McKane Godfree (født 7. mai 1896 i London, død 19. juni 1992) var en britisk tennis- og badmintonspiller.
Kathleen McKane giftet seg 1925 med tennisspilleren Leslie Godfree. De er det eneste ektepartet som har vunnet mixed double-tittelen i Wimbeldon, de vant turneringen i 1926. De spilte også i mixeddoublefinalen to år før, i 1924, men da mot hverandre. Kathleen McKane vant da finalen sammen med J. Gilbert over sin blivende make og S. Barron. Kathleen McKane var sammen med sin søster, Margaret McKane Stock, det første og eneste søskenpar som har spilt i en doublefinale i Wimbledon (1922) frem til 2000 da Serena og Venus Williams var finalister. De tapte finalen i 1922 til Suzanne Lenglen og Elizabeth Ryan med 0-6, 4-6.
I 1923 var hun i sin første singlefinale i Wimbledon, hun tapte til Suzanne Lenglen med 2-6, 2-6. Året etter, i 1924, var hun på nytt finalist, hun møtte Helen Wills Moody, som hun beseiret med 4-6, 6-4, 6-4 og tok dermed sin første singletittel i mesterskapet.
To år senere, i 1926, da Lenglen var storfavoritt til singletittelen, men etter å ha tatt feil av starttidspunktet til en av sine kamper og ufrivillig latt publikum og den britiske dronningen vente i over en time, trakk Lenglen seg fra turneringen. I hennes fravær kom seg McKane til finalen, hun møtte Lili de Alvarez fra Spania, som hun beseiret med 6-2, 4-6, 6-3.
Kathleen McKane Godfree ble i 1978 opptatt i International Tennis Hall of Fame.
Wannsee
Wannsee er en ortsteil i den sydvestlige utkanten av Berlin i bydelen Steglitz-Zehlendorf. Området Wannsee ligger hovedsakelig mellom to sjøer, store og lille Wannsee og er et populært utfartssted for berlinere og turister.
Beliggenhet
Wannsee ligger mellom to sjøer, Großer Wannsee og Kleiner Wannsee og er forbundet med vassdraget Havel, bare adskildt av Wannseebroen. Hoveddelen av Wannseområdet er dermed en kunstig øy. I den vestlige delen av Wannsee-området finner man Glienicke Brücke, som binder Wannsee sammen med byen Potsdam. Forøvrig finnes Alsenbrücke, Hubertusbrücke og Parkbrücke. I Wannsee finner man Schloss Glienicke, Jagdschloss Glienicke og Pfaueninsel. Siden 1990 har dette vært en del av parkene og palassene i Potsdam og Berlin som står på UNESCOs Verdensarvliste.
Wannseeområdet er også kjent som «den grønne forstaden» på grunn av alle sine store villaer som ligger inne i store hager. Wannsee er et tradisjonelt utfartsområde for berlinere for seiling og bading. På østbredden av Grosser Wannsee ligger Strandbad Wannsee som i 2007 var 100 år. Under den kalde krigen var området viktig som rekreasjonsområde for befolkningen i Vest-Berlin.
Transport
S-Bahn: Wannsee (S1,S7); Bus: 318, 118, 316, 114, 218. Hovedveien Bundessrasse B1 går gjennom Wannsee.
Eksterne lenker
Wannsee Wannsee Wannsee
Bara
Bara er et tettsted i Svedala kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 3 444 innbyggere. Bara ligger cirka 15 kilometer øst for Malmö.
Barapartiet er et lokalt politisk parti som har sine røtter blant dem som på 1970-tallet motsatte seg at Bara kommune skulle innlemmes i Svedala kommune.
Rio Manso
Rio Manso er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Charles Augustin Sainte-Beuve
Charles Augustin Sainte-Beuve (23. desember 1804 – død 13. oktober 1869) var en fransk poet, litteraturhistoriker og litteraturkritiker, medlem av Académie française (Det franske akademi) og senator. Sainte-Beuve er i sin hjemland betraktet som den første moderne litteraturhistoriker.
Studier
Han ble født i Boulogne og tok sin første utdannelse der, og studert siden medisin ved Collège Charlemagne i Paris (1824–1827). Hans ungdomsår hadde vært preget av religiøse grublerier, og mens han studerte medisin leste han samtidig sensualistisk filosofi, eldre og nyere, noe som siden satte spor i hans utvikling og litterære produksjon. I 1828 tjenestegjorde han ved sykehuset St Louis, men hadde siden 1824 bidratt med en rekke artikler i de unge talenters tidsskrift, Le Globe, den doktrinære liberalismens organ. I 1827 kom han i kontakt med dikterkretsen le Cénacle. Det skjedde via en anmeldelse av Victor Hugos Odes et ballads. Denne litterære omgangskrets som strebet etter å redefinere ideene til den begynnende romantiske bevegelsen og striden mot klassisk formalisme. Sainte-Beuve ble en venn av Hugo etter å ha utgitt en vennligsinnete anmeldelse av forfatterens verk, men senere hadde han en affære med Hugos hustru som naturlig nok førte til en avslutning av vennskapet. Pussig nok falt plikten for mottagelsestalen på Hugo da Sainte-Beuve ble gjort til medlem av Det franske akademi i 1845.
Sainte-Beuve hadde blitt oppfostret i 1700-tallets anskuelser, det vil si at han var jakobiner, materialist og klassisk utdannet. Han omfavnet romantikken og ble bevegelsens ivrige våpendrager. Hans første oppgave var å gi den franske romantikken fornemme aner, noe han gjorde med det litteraturhistoriske tidsskriftet ''Tableau de la poésie française au 16. siècle'' (1828), hvor Pierre de Ronsard og hans skole atter ble vekket til live.
Samtidig sto han selv fram som dikter med samlingen Poésies de Joseph Delorme (1829), selvbekjennelse i stil med Goethes Den unge Werthers lidelser, men hvor også innflytelsen fra Victor Hugo og de franske renessansedikternes i gruppen La Pléiade var merkbar.
En ny diktsamling, Les Consolations (1830), betegnet en ny periode i hans åndelige vekst: han kom atter inn under den katolske mystisismens påvirkning, dog kan man snakke om en «litterær omvendelse» enn direkte religiøs, hvilket også var tilfellet med den erotisk-religiøse og personlig inspirerte romanen Volupté (1834). Samtidig skrev han i ulike tidsskrifter lange litteraturkritikker som siden ble samlet i bøkene Port-Royal og Portraits littéraires.
Bruddet med romantikken
Allerede i 1831 hadde vennskapet med Victor Hugo kjølnet, og i 1834 kom det endelige bruddet, dels på grunn av at Sainte-Beuve tok avstand fra romantikken i sine artikler, og dels på grunn av affæren med Hugos hustru som synes å ha vart fram til 1837. Etter julirevolusjonen i 1830 hadde han nærmet seg nykatolisismens forsvarere. Han kom også en tid i kontakt med tilhengerne til den utopiske sosialisten Henri de Saint-Simon. Men hans kritiske anlagte sinn gjorde det etter hvert umulig for ham å slutte seg til en bestemt politisk retning, skjønt han gjennomgikk en republikansk fase under Armand Carrels innflytelse, og en evangelisk-demokratisk som venn av Hughes Felicité Robert de Lamennais. Under et opphold i Lausanne, 1837–1838, fikk han impulser fra protestantismen.
Litterære arbeid fra perioden fram til februarrevolusjonen i 1848 omfattet hans siste diktsamling, Pensées d'août (1838), hvor engelsk innflytelse var merkbart og inneholdt ikke lengre lyriske skriftemål og bekjennelser, skjønt hans poesi var ennå farget av religiøse stemninger. Fra denne tiden egnet han seg i stor grad for litterære analyser og kritikk. Hans første større verk og et av århundrets mest fornemme historiske tekster er Histoire du Port-Royal (5 bind, 1840–1859). Det bygde på hans forelesninger ved Lausanne i tiden 1837–1838. Det begynte med en utpreget sympati med jansenismen, en kristen filosofi som hadde navn etter sin grunnlegger den flamske teolog Cornelius Jansen, og det gamle jansenistklostret under Ludvig XIV av Frankrike, men utvidet seg til en skildring av hele tidens kultur. Rundt år 1840 er hans svermeri for katolisismen over og han gikk tilbake til ungdomsårenes humanistiske oppfatning. Bruddet framgår tydelig i hans biografi over La Rochefoucauld i 1840. Det samme året ble han utnevnt til bibliotekar ved Bibliothèque Mazarine.
Som kritiker virket han den gang ved bladet Revue des deux Mondes, og han skilte seg aldri fra dette tidsskriftet. Det er hva han skrev her som utgjorde det meste av innholdet i en rekke utgivelser, Portraits littéraires, Portraits centemporains og Portraits de femmes (de er utkom i flere, innbyrdes ganske forskjellige utgaver). I 1845 ble han innvalgt i Det franske akademiet.
Etter 1848
Han vandret i de orleanistiske salongene, men til tross for forbindelsene med de sistnevnte og legitmistiske kretsene var han likevel ingen beundrer av dynastiet eller av Ludvig Filip I av Frankrike, og februarrevolusjonen i 1848 var ham ganske likegyldig. Junirevolusjonen innga ham derimot en redsel for kulturen og den borgerlige ordningen og førte ham inn blant Napoléons tilhengere.
Under uroen i 1848 i Europa foreleste han ved universitetet i Liège i Belgia om François-René de Chateaubriand. I 1849 var han tilbake i Paris, og det var da han begynte på sine berømte litterære-journalistiske arbeid, Causeries du lundi, «mandagssamtaler», i avisene, først i Le Constitutionnel, deretter i Moniteur universel, til sist i Le temps.
Selv om han på ingen var begeistret for statskuppet, resonerte han dog at keiserdømmet var det beste av alternativene. Da Charles Louis Napoléon Bonaparte ble keiser fikk han utnevnt Sainte-Beuve til professor i latinsk poesi ved Collège de France. Artikkelen Regrets (1852), hvor han anmodet sine gamle venner orleanisterne om å slutte seg til keiserdømmet førte til skandale. Da han i 1855 begynte å forelese ble han møtt med larmende motdemonstrasjoner fra liberale studenter, og han trakk seg fra stillingen. Isteden utga han sine forelesninger, Étude sur Virgile, 1857, og ble i isteden utnevnt til professor ved École normale supérieure, hvor han foreleste i årene 1857–1861.
Svingning mot liberalismen
I keisertiden sto han de mest frisinnede delene av dynastiet nærmest, demokraten og fritenkeren, prins Napoléon Bonaparte og dennes kunstneriske og litterært interesserte søster Mathilde Bonaparte. Hans følelser for keiserdømmet kjølnet, særlig på grunn av forsøkene på å innskrenke ytrings- og trykkefriheten, og at de bevisst lot nasjonalistiske klerikalismen få komme tilbake. Han begynte i sine skrifter å angripe klerikalismen, og etter at han ble utnevnt til senator i 1865, også i tale. På den måten ble han atter populær hos ungdommen, og de medisinske studentene hyllet ham i den frie tankes navn.
King Kong (1976)
Handling
Filmen handler om et oljeselskap, Petrox Corporation, som finner en mystisk øy som man tror finns mengder med olje på. Dette vil selskapet naturlig vis utnytte. Eieren, Fred Wilson (Charles Grodin), sender en ekspedisjon til øyen for å lete etter olje. Når fartøyet skal dra kommer primatforskeren Jack Prescott (Jeff Bridges) om bord for å informere ekspedisjon og dessuten advare dem om hva som kan finnes der. Dette blåser de i og seiler videre til den mystiske øyen.
Charles Augustin Sainte-Beuve
Svingning mot liberalismen
Hans utvikling gikk stadig mer mot forsvar av den frie tanke og opptrådte flere ganger i senatet til dens forsvar, noe som førte til stormfylte opptredener. Han forsvarte Ernest Renan (1867), som var blitt beskyldt for å være ateist; en bekjempet et forslag fra folkebiblioteket om å fjerne Voltaires og Rousseaus skrifter, og et forslag om høyere undervisning som han oppfattet som et forsøk å la den bli styrt av kirken. Da man i Moniteur sensurerte en av hans artikler, brøt han åpent med keiserdømmet og gikk over til opposisjonsavisen Le temps.
King Kong (1976)
Handling
Ekspedisjonen finner en liten flåte ute på havet og en kvinne ved navn Dwan (Jessica Lange). I begynnelsen er hun bevisstløs, men beretter senere om at deres fartøy gikk på grunn ved øyen som kan bekreftes av ekspedisjonen ettersom de hørte et nødrop tidligere. Når de så kommer frem til øyen begynner man utforske den, og treffer snart på en gruppe innfødte som senere kidnapper Dwan for å ofre henne til kjempegorillaen Kong, en ape Jack ønsker å beskytte.
Charles Augustin Sainte-Beuve
Svingning mot liberalismen
Av de bøker han utga de siste tyve årene er blant annet Chateaubriand et son groupe litteraire (2 bind, 1860), biografien over anarkisten P. J. Proudhon (1865), Étude sur Virgile (1867); og særlig Serie Causeries du lundis (i alt 28 bind, 1851-1870). Etter hans død, utkom hans Correspondance (3 bind, 1877-1880) samt Lettres à la Princesse (1873) og Les cahiers de Sainte-Beuve (1876).
King Kong (1976)
Handling
Når ekspedisjonen oppdager at Dwan er borte begynner de å lete etter henne. Jack finner ut at det er de innfødte som har kidnappet Dwan. Fred finner omsider ut at de ikke er i stand til å ta hånd om oljen på øyen, og bestemmer seg istedenfor å ta med Kong til New York. Kong kidnapper Dwan og klatrer opp på World Trade Center, der han blir skutt ned av militæret, som anvender både fly og helikopter.
Charles Augustin Sainte-Beuve
Saine-Beuve som kulturkritiker
Sainte-Beuve var en utrettelig forfatter. Hans omfattende arbeidsbyrde ble tildels lettet av at hans sekretær gjorde undersøkelser i biblioteket for ham og skrev etter hans diktat. Som poet og romanforfatter oppnådde han aldri den store oppmerksomheten. Som litteraturkritiker er Sainte-Beuve derimot anerkjent. I denne posisjonen har han tatt plass som en av Frankrikes fremste forfattere. Han grunnla en særskilt metode og etterlot seg ved sin død en litteratur som strakts ga anledning til nye utviklingsformer.
Tyskland under Sommer-OL 1912
Tyskland under Sommer-OL 1912. Ethundreåttisju sportsutøvere, 182 menn og fem kvinner, fra Tyskland deltok i flere sporter under Sommer-OL 1912 i Stockholm. Tyskland kom på sjetteplass med fem gull-, tretten sølv- og sju bronsemedaljer.
Charles Augustin Sainte-Beuve
Saine-Beuve som kulturkritiker
På 1700-tallet hadde kritikken ennå undersøkt og bedømt poesi etter bestemte abstrakte regler. Det var først i England at dette systemet ble brutt, deretter i Tyskland. Den nye kritikken var en spesiell form av den nye historiske oppfatningen. Man søkte å forstå diktverket og bedømme det etter dets egne forutsetninger, den tid og det miljø som det hadde oppstått. I Frankrike hadde allerede Abel-François Villemain begynte i denne retningen, men Sainte-Beuve er likevel den fremste representanten for den moderne litteraturkritikken.
Han begynte entusiastisk og polemisk som romantikkens forsvarer, søkte å utvikle retningens ideer, pekte på La Pléiade som dens naturlige forgjengere, ga ved siden av sterke lovord råd til de unge samtidsvennene sine, men allerede omkring 1835 gjorde han seg ferdig med romantikk, avslørte ubarmhjertelig dens utvekster og urimeligheter, kritiserte skarpt de forsøk som han mente var mislykte og strevde med å forsone romantikken med klassisismen, Snart gikk han lengre, i portrettet av Pierre Corneille (1832) kan man allerede spore hans forsøk på å rekonstruere en personlighet med sin tekst.
Hans utgivelser fra før Port-Royal og Chateaubriand er preget av rike gallerier av portretter og biografier, tegnet opp med psykologisk sans og gjort på bakgrunn belesthet og skarpsindig kritikk. I den senere monografien søkte han å gå bak det bilde som Chateaubriand hadde gjort seg ferdig med for ettertiden for å finne den virkelige Chateaubriand. Derimot fikk Sainte-Beuve en tendens til å kjæle med de små detaljene, og stundom ble han mer opptatt av middelmådigheten enn det store nyskapende geniet. Hans bedømmelse av Alfred de Vigny, Lamartine, Victor Hugo og Balzac er tidvis uforståelig ettersom hans ideal var grunnleggende klassisk.
Vergil var blant Sainte-Beuves fremste forfattere og hans litterære ideal, noe som forklarer hvorfor han hadde vanskeligheter med å forstå visse moderne tendenser. Etter 1848 utviklet denne historiske betraktningen seg i hans portretter og kritikker. Hva han i Lundis forsøkte å gi var utelukkende sannheten; han anerkjente ingen grunner til at det skulle være behov for å skjule den, og trykte alle brev og alle indiskresjoner som han kom over, og i de tilfeller hvor han viste at han ikke kunne uttrykke seg usminket lot han heller være å si noe som helst. Av den grunn avsto han fra å skrive om Napoleon IIIs Histoire de Jules César. Formen for disse relativt korte artiklene passet utmerket for hans metode. Hver artikkel utgjorde en helhet for seg selv, et portrett av et bestemt individ, og som undersøkte alle meninger om uten noen forsøk på å forskjønne eller skjule. Hippolyte Taine har sagt at Sainte-Beuve på dette viset samlet seg et herbarium av interessant eksempler på intellektuelle og moralske mennesketyper.
I selve verket gjorde han de allmenne til sin oppgave å skildre den menneskelige sjelens naturhistorie. Han interesserte seg utelukkende på å finne en sammenheng mellom verket og individet. I kunstnerens temperament, oppvekst, i ytre og indre livsomstendigheter søkte han å finne utspranget og forklaringer på de litterære fenomen.
Ettermæle
I den franske litteraturhistorien er Sainte-Beuve en av de store forfatterne. Han utmerket seg som historiker, estetiker, litteratur- og kulturhistoriker, men særlig som biografisk essayist. Han var like meget en lærd som en åndfull forsker, som alltid ønsker å vite og nesten alltid greide å forstå. «Plaisir désintéressé de la curiosité critique!» som han utbrøt. Han var en ærlig skeptiker som underbygget sin iherdige søken med rik menneskekunnskap, vunnet — dog med en viss dose menneskeforakt og ironi — gjennom sine vekslende åndelige faser. Han var ingen systematiker, men bøyelig i sin oppfatning. Han var en stilist som utfoldet det franske språks naturlige letthet og klarhet på nær uforklarlig vis. I sin ungdom skrev Sainte-Beuve en ganske omstendelig prosa. Hans avisartikler tvang ham til å skrive naturlig. Han fikk, som han selv sa, ikke lenger tid til å ødelegge sin prosa. Hans senere stil er enkel, men smyger seg med beundringsverdig smidighet rundt tanken. Hans essay var suggestive, og Karl Hillebrand kalte ham for «Unser aller Meister». I Danmark ble særlig litteraturhistorikeren Paul V. Rubow inspirert av Sainte-Beuve.
I 1898 ble hans statue reist i Jardin du Luxembourg i Paris.
Lars-Erik Larsson
Lars Erik Vilner Larsson (født 15. mai 1908 i Åkarp, Skåne, død 27. desember 1986 i Helsingborg) var en svensk komponist.
Da han returnerte til Sverige, ble han tilsatt som repetitør ved Kungliga Teatern i Stockholm 1930-1931. Fra 1932 underviste han i musikk i Malmö og Lund. Han virket i perioden 1933-1937 som musikk-kritiker. Han var mellom 1947 og 1959 den første professor i komposisjon ved Kungliga Musikhögskolan i Stockholm. Larsson var i perioden 1939-63 styremedlem i Föreningen Svenska Tonsättare, og nestleder i perioden 1942-1947.
Larsson er mest kjent for sine orkesterverk, men skrev også kammermusikk, klaverstykker og romanser. Han skrev også musikk til 22 filmer og noen slagermelodier. I norsk sammenheng er han kjent som komponisten bak melodien til sangen Norge i rødt, hvitt og blått (Obligationsmarschen).
Ammoniumsulfid
Ammoniumsulfid, også kjent som diammoniumsulfid, er et ustabilt salt med formelen (NH4)2S. Vanlige løsninger som foregir å inneholde dette saltet er kommersielt tilgjengelig. Med en pKa som overstiger 15 kan ikke hydrosulfidionet bli depronert til en merkbar mengde av ammoniakk. Derfor består slike løsninger hovedsakelig av ammoniakk og (NH4)SH.
Stefan Wyszyński
Stefan Wyszyński (født 3. august 1901 i Zuzela i Polen, død 28. mai 1981 i Warszawa) var kardinal, erkebiskop av Gniezno og Warszawa og Den katolske kirkes primas i Polen mellom 1949 og 1981. Kardinal Wyszyński ble utsatt for bakvaskelse og forfølgelse fra kommunistisk hold under den kalde krigen.
Prest
Wyszyński trådte i 1920 inn i presteseminaret i Włocławek og ble presteviet 3. august 1924 av biskop Wojciech Owczarek.
Han studerte kirkerett og sosialøkonomi ved det katolske universitetet i Lublin fra 1925 til 1929 og tok så doktorgraden. Deretter foretok han en vitenskapelig reise gjennom Østerrike, Italia, Frankrike, Belgia, Nederland og Tyskland, for å bli kjent med fagbevegelsene og de sosiale bevegelsene.
Under annen verdenskrig virket han som prest for den polske undergrunnshæren.
Han ble i 1945 rektor ved presteseminaret i Włocławek.
Biskop, erkebiskop
Den 25. mars 1946 utnevnte pave Pius XII ham til biskop av Lublin, og han ble konsekrert den 12. mai samme år av kardinal August Hlond. I 1948 ble han så utnevnt til erkebiskop av Gniezno og Warszawa, og samtidig polsk primas og formann for den polske bispekonferansen.
Kardinal
Den 12. januar 1953 ble han utnevnt til kardinal, men ettersom kommunistregimet på det tidspunktet hadde fengslet ham kunne han først 18. mai 1957 motta kardinalshatten i Roma og ta sin tittelkirke Santa Maria in Trastevere i besittelse.
I september 1978 besøkte Wyszyński med en delegasjon av polske biskoper bestående av bl.a. den senere pave Johannes Paul II Vest-Tyskland, etter invitasjon fra den tyske bispekonferanse.
Den polske primas spilte også fra 1980 en avgjørende rolle som megler mellom opposisjonsbevegelsen Solidarność og de kommunistiske makthaverne. Han gikk aktivt inn for arbeidere og bønders rett til å danne frie fagbevegelser, og oppfordret samtidig opposisjonen til å besinne seg.
Wyszyński symboliserer for mange den geistlige motstanden mot det kommunistiske regimet og vokter av det polske folks kristne identitet i en tid med undertrykkelse av kirken.
Monumenter og hedersbevisninger
Wyszyński mottok i 1994 post mortem Den hvite ørns orden fra Polens president.
Det er reist monumenter til hans ære i Augustów, Bydgoszcz, Chelm, Częstochowa, Komańcza‎, Lublin, Prudnik, Solec Kujawski, Kolbuszowa, Łomża‎, Łódź‎ og Warzawa.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Arthur Rosenberg
Arthur Rosenberg (født 19. desember 1889 i Berlin, død 7. februar 1943 i New York) var en tysk marxistisk historiker og politiker.
Wendy Hiller
Wendy Hiller (født 15. august 1912 i Bramhall i Stockport i Cheshire i England, død 14. mai 2003 i Beaconsfield i England) var en britisk skuespiller. Hun ble kjent for rollen som Eliza Doolittle i filmen Pygmalion i 1938.
Kong Baudouin stadion
Kong Baudouin stadion (fransk: Stade Roi Baudouin, nederlandsk: Koning Boudewijnstadion), tidligere kjent som Heysel stadion er et stadion nordvest i Brussel i Belgia. Den ble åpnet 23. august 1930, dagen etter Belgias 100-årsjubileum, som Stade du Jubilé eller Jubelstadion (norsk: Jubelstadion) i nærvær av prins Leopold. Den ble bygd for å pynte opp Heyselplatået i sammenheng med verdensutstillingen Exposition universelle et internationale i 1935. Stadionet rommet 70,000 mennesker på dette tidspunktet. En sykkelbane i tre ble senere bygd rundt banen.
Historie
I 1946 ble stadionet omdøpt til Heysel stadion. Den var arena for Serievinnercupfinaler i fotball i 1958, 1966, 1974 og 1985 og finalen i Cupvinnercupen i 1964, 1976, 1980 og 1996. Det høyeste tilskuertallet på disse kampene var i 1958 da det var 66 000 mennesker.
Tragedien i 1985
Til tross for sin status som Belgias nasjonalarena var Heysel stadion dårlig vedlikeholdt. Da finalen i Serievinnercupen i 1985 gikk av stabelen, gikk stadionet bokstavelig talt i oppløsning. Ytterveggen var for eksempel lagd av betong, og supportere som ikke hadde billetter ble observert mens de sparket hull i veggen for å komme inn. Den dårlige tilstanden på stadionet, sammen med dårlig kontroll av publikum, blir regnet som medvirkende faktorer i Heysel-tragedien som fant sted før finalen i 1985. Etter tragedien ble banen bare brukt til friidrett, og er fremdeles arena for den årlige Memorial Van Damme.
Modernisering
Et tiår etter katastrofen ble stadionet gjennoppbygd til en kostnad på 1, 5 milliarder belgiske franc, (rundt 50 millioner dollar i 1995) og fikk navnet Baudouin stadion. Alt som er igjen av det gamle stadionet er en renovert port nær hovedinngangen. Den nye arenaen kombinerer fotballbane med løpebane og muligheter for andre friidrettsøvelser. Den ble gjenåpnet 23. august 1995 som arena for og er det største stadionet i Belgia med en kapasitet på 50 024 tilskuere. Åpningskampen i EM i fotball i 2000 ble spilt på arenaen.
Andre hendelser
Stadionet skulle 19. desember 2009 ha blitt arena for en viktig kamp for Rugby union da Parisklubben Stade Français skulle møte den irske klubben Ulster Rugby der i det som skulle være den første Heineken Cup-kampen i Belgia. Stort snøfall i Belgia på kampdagen gjorde imidlertid at kampen ble utsatt, og i stedet ble spilt i Paris neste dag.
Eksterne lenker
<!--
-->
Visokoi Island
Visokoi Island er en liten ubebodd øy i Traversayøyene som er en del av øygruppen Sør-Sandwichøyene. Øyene administreres av det britiske oversjøiske territoriumet Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene.
Øya ble oppdaget i 1819 av en russisk antarktisekspedisjon under ledelse av Fabian Gottlieb von Bellingshausen, som ga øya sitt navn etter øyas form (visokoi = høy). Øya er 7,2 km lang og 4,8 km bred. Høyeste punkt er Mount Hodson med 915 moh. Fjellet har fått sitt navn etter Arnold Weinholt Hodson, en tidligere guvernør på Falklandsøyene.
Ma Lin
Ma Lin (født 19. februar 1980 i Shenyang i Kina) er en kinesisk bordtennisspiller. Han er rangert som nr 2 i verden pr 6. april 2008.
Ma ble landslagsspiller i 1994 etter å ha spilt bordtennis siden han var 6 år.
Rio Novo
Rio Novo er en kommune i delstaten Minas Gerais i sørøstregionen av Brasil.
Heimskringla
Heimskringla er de norske kongesagaene eller sagaene om de norske konger, en samling av kongesagaer skrevet på 1220-tallet, av den islandske dikteren og høvdingen Snorre Sturlason (1179–1241). Heimskringla blir i Norge ofte også kalt Snorres kongesagaer eller bare Snorre etter forfatteren.
Mens du sov
Mens du sov er en romantisk komedie fra 1995 med Sandra Bullock, Bill Pullman, Peter Gallagher, Peter Boyle, Jack Warden, Glynis Johns, Micole Mercurio, Jason Bernard, Michael Rispoli og Monica Keena i sentrale roller. Den ble regissert av John Turtletaub og manusforfattere var Daniel G. Sullivan og Frederic Lebow.
Heimskringla
Det upresise, men populære kallenavnet Heimskringla kommer fra de første ordene i verket, «Kringla heimsins» som betyr «den runde jordskiva», altså verdens omkrets. Heimskringla eller sagaene om de norske kongene har betydd mye for den norske nasjonalfølelsen, det nærmeste Norge har kommet et eget nasjonalepos og har således bidratt til å definere Norge som nasjon.
Snorres bakgrunn og kildemateriale
Islendingen Snorre var født i 1178 og hadde vært i Norge i to år fra 1218 til 1220. Han reiste på denne tida mye rundt i Norge og vi må anta at han skaffet seg mye kunnskap om norsk historie både fra muntlige og skriftlige kilder.
Mens du sov
Historien
Bullock spiller «Lucy», en medarbeider på undergrunnen i Chicago som redder en mann fra t-bane-sporet da han blir ranet og faller bevisstløs om. Fordi han er veldig kjekk får hun en sykepleier på sykehuset til å tro at hun er hans forlovede og dermed blir hans familie fortalt dette. «Lucy» er i begynnelsen så opphengt i alles panikk at hun kan ikke fortelle sannheten. Senere, når hun har blitt så godt tatt imot av denne familien, kan hun ikke få seg selv til å fortelle hva som virkelig skjedde. I mellomtiden blir hun forelsket i den sovende mannens bror.