cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaldnes Mekaniske Verksted
Aktiviteten fortsetter
Selv om Kaldnes Mekaniske Verksted opphørte som bedrift på midten av 1980–tallet, har den offshore-baserte industrien fortsatt på det gamle skipsverftet. Grootint i Nederland kom inn og dannet selskapet Kaldnes de Groot sammen med Norsk Vekst. Da Heerema kjøpte Grootint i 1989, fulgte halve Kaldnes de Groot med på kjøpet. Heerema kjøpte i 1994 ut Norsk Vekst og dannet Heerema Tønsberg AS.
Med bakgrunn i nedgangen i feltutbygginger i Nordsjøen, bestemte styret i Heerema å legge ned virksomheten med 200 ansatte i Tønsberg i 2004.
Grenland Group (senere endret til Agility Group) overtok deretter virksomheten, og det er nå selskapets største fabrikasjonsanlegg. Verftet har spesialisert seg på produksjon av offshorestrukturer og havbunnsmoduler og er i stand til å håndtere enheter på opptil 10 000 tonn.
Store deler av det tidligere industriområdet har blitt utbygd med kontorer og boliger til det som kalles Kaldnes Brygge.
Bedriftsavisen
Kaldnes Blink var bedriftsavisa for Kaldnes Mekaniske Verksted i Tønsberg. Første utgave kom ut i 1953, og het da Bedriftsavisa. Det ble utlyst en navnkonkurranse om hva bedriftsavisa skulle kalles. Vinneren ble Ludv. Samuelsen (han fikk 75 kroner for sitt forslag). Fra utgave 2 i 1953 hadde Kaldnes Blink sin egen logo øverst på forsiden. Det var Bjørn Selvik som tegnet silhuetten av verkstedet.
KB utgave 1-1964 hadde en rød logo på forsiden (før det utkom alle KB i sort/ hvitt). Utgave 2-1969 hadde litt blåfarge inne i bladet. Utgave 1-1976 inneholdt det første fargefotoet. KB 1-1981 hadde det første fargefotoet på forsiden (selv om KB 2-1980 hadde en fargetegning av riggen Trosvik Bingo 3000).
Totalt utkom det ca. 122 KB blader. Alle KB frem til 1990 hadde målene høyde 20 cm og bredde 14.5 cm. De siste KB-utgavene som ble utgitt var i et større format.
Kaldnes Blink-bladene inneholder en mengde med informasjon fra perioden 1953 til 1990. Her er det tilbakeblikk fra før 1900 og tanker om fremtiden. KB er ikke bare en bedriftsavis som inneholder tekniske faguttrykk og beregninger av skipene, men også det sosiale livet innenfor området og utenfor. Her er alt fra kjølstrekking til stabelavløpning. Juletrefester for barna og ansattes deltagelse i ulike sportsaktiviteter er behørig nevnt.
Jules Koundé
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2021.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Igor Gočanin
Igor Gočanin (født 24. juli 1966 i Herceg Novi i nåværende Montenegro), var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker Sommer-OL 1988 i Seoul. Gočanin ble olympisk mester i vannpolo under OL 1988 i Seoul. Han var med på det jugoslaviske laget som vant vannpoloturneringen foran USA og Sovjetunionen. Jugoslavia vant semifinalen over Vest-Tyskland med 14-10 og i finalen mot USA vant de med 9-7. Gočanin spilte sju kamper og scoret fem mål i OL-turneringen.
Axel Strøm
Axel Christian Smith Strøm (født 11. mai 1901 i Kristiania, død 18. juni 1985 i Oslo) var en norsk lege og pionér innen sosialmedisin. Han var professor i medisin ved Universitetet i Oslo fra 1940 til 1970, og prorektor ved universitetet fra 1964 til 1966. Strøm var president i Den norske lægeforening fra 1948 til 1951.
Axel Strøm tok den medisinske embedseksamen i 1926 og doktorgraden med en avhandling om difteribakteriens toksinproduksjon i 1936. Hans fagområde som professor var først hygiene. Fra fra 1951 var han Norges første professor i sosialmedisin.
Ljudmila Kostjukevitsj
Ljudmila Aleksandrovna Kostjukevitsj (russisk: Людмила Александровна Костюкевич, født 8. juli 1964) er en belarusisk tidligere skøyteløper.
The Open Championship 2011
The Open Championship 2011 ble arrangert på Royal St. George's Golf Club i Sandwich, Kent i England i 2011.
Fabrizio Ravanelli
Fabrizio Ravanelli (født 11. desember 1968) er en tidligere italiensk fotballspiller.
Ravanelli har spilt for et dusin europeiske klubber, blant annet Perugia Calcio, Juventus F.C., S.S. Lazio, Olympique de Marseille, Middlesbrough FC, Derby County FC og Dundee United FC. Han har også spilt 22 kamper for.
Ravanelli var blant Europas toppscorere på midten av 1990-tallet. Mens han spilte for Juventus vant Ravanelli en Serie A-tittel (1994–95), en Coppa Italia (1994–95), en Supercoppa italiana (1995), en Mesterligatittel (1995–96) og en UEFA-cuptittel (1992–93).
Ravanelli markerte seg umiddelbart da han gikk til Englands Premier League og Bryan Robsons Middlesbrough. Han scoret et hattrick i debutkampen mot Liverpool FC i første runde av ligasesongen 1996-97. Selv om Ravanelli havnet høyt oppe på toppscorerlisten, rykket Middlesbrough ned denne sesongen.
I 2001 gikk han til Derby County og spilte fem kamper. Deretter gikk han til Dundee United, før han flyttet tilbake til Italia og Perugia. Etter å lagt opp har Ravanelli arbeidet som fotballekspert for SKY Italia og Mediaset, samt trent et par lag som og.
1. divisjon håndball for kvinner 1984/85
1. divisjon håndball for kvinner 1984/85 var det øverste nivået i norsk kvinnehåndball sesongen 1984-85. vant serien foran og.
Vitenskapsåret 1931
Vitenskapsåret 1931 er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1931.
Micrococcidae
Micrococcidae er en gruppe med plantelus som hører til gruppen skjoldlus, Coccoidea. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner.
Utseende
Hunnene er bredt ovale, rosa eller røde skjoldlus. Beina er korte og kraftige, antennene er 2-leddete, munndelene er korte og robuste. Slekten Molluscococcus folder seg rundt gressrøttene de lever på og ligner små muslinger. Også hannene er vingeløse, naturlig nok for insekter som lever under jorden.
Levevis
Såvidt man vet, lever alle artene på røttene til gress. De finnes ofte i tuer av maur-slekten Tapinoma. Hunnene utvikler seg gjennom fire stadier, hannene gjennom fem. De har trolig én generasjon hvert år.
Systematisk inndeling
Micrococcidae har blitt regnet som en undergruppe av familiene Coccidae, Eriococcidae eller Pseudococcidae.
Arthur Brooke
Arthur Brooke (eller Arthur Broke) (død ca. 1563) var en engelsk poet. Det eneste arbeidet som er kjent fra hans hånd er The Tragicall History of Romeus and Juliet (1562), som regnes som William Shakespeares fremste inspirasjonskilde til teaterstykket Romeo og Julie. Selv om Brookes dikt utgir seg for å være en oversettelse fra italiensk etter en fortelling av Matteo Bandello, er det i realiteten en friere gjenfortelling.
Man vet lite annet om Arthur Brookes liv enn at han omkom i et forlis under en reise til Newhaven, East Sussex i 1563 eller tidligere. Noen år senere, i 1567, utga den engelske poeten og adelsmannen George Turberville en samling dikt kalt Epitaphs, Epigrams, Songs and Sonnets. Her finnes blant annet An Epitaph on the Death of Master Arthur Brooke Drownde in Passing to New Haven.
Buriti Bravo
Buriti Bravo er en kommune i delstaten Maranhão i nordøstregionen av Brasil.
Rettskrivningen av 1941
Rettskrivningen av 1941 var en rettskrivningsreform basert på tanker som rådde i partiet Nasjonal Samling (NS). Derfor ble den på folkemunne omtalt som «nazi-reformen». Rettskrivningsreformen trådte fullt ut i kraft 1. juli 1942 og ble dermed obligatorisk å bruke i aviser, ukeblader og andre offentlige verk. Rettskrivningen gjaldt ikke for bokforfattere, de kunne fortsatt skrive i sin egen målform. Stort sett aksepterte pressen dette, men illegale aviser ignorerte som oftest de nye reglene og skrev med egen målform. Etter at krigen var over i 1945 ble rettskrivningen avskaffet og etterlot seg få spor.
Bakgrunn
Under andre verdenskrig var partiet Nasjonal Samling med tysk hjelp blitt det statsbærende parti i Norge. Dermed kunne partiet få gjennomført tanker det ikke fikk flertall for før krigen.
Kulturminister Gulbrand Lunde ønsket å sette et nasjonalsosialistisk preg på rettskrivningen. Målet med rettskrivningen av 1941 var å få slutt på «knotet» fra 1938 («det kohtske knot»). Halvdan Koht og Arbeiderpartiet hadde etter NS' mening satt i gang et mislykket prosjekt med en samlet skriftnorm med arbeiderpreg som mål. Reformen var et unntakstilfelle, siden det ikke var et utvalg av fagfolk som sto bak endringene, men fem personer i en komité, Gulbrand Lunde, ekspedisjonssjef Sigvat Heggstad, cand.mag. Rolf R. Nygaard, rektor ved Eidsvoll landsgymnas, Johan Fredrik Voss og ekspedisjonssjef Johannes Norvik. Harald Bakke var også med i denne komiteen, men mange av hans ønsker ble avvist av Lunde, lederen i komiteen. Målet i 1941 var et «høynorsk høvisk mål».
Håndhevelse
Rettskrivningen ble håndhevet i varierende grad i forskjellige medier, men skolebøker ble kontrollert for å sjekke at de fulgte reglene. Siden det tok tid å få utgitt skolebøker med ny rettskrivning, kunne bøker med rettskrivningen av 1938 fremdeles bli brukt i skolene, og elever ville ikke få feil for å bruke disse reglene. Aviser og ukeblader måtte også følge rettskrivningen, men håndhevelsen var mildere i disse mediene. Rettskrivningen gjaldt ikke for private bokforfattere, de sto fritt til å skrive med egen målform.
Endringer
Rettskrivningen av 1941 utmerket seg ved å ta inn ymse særnorske eller nynorske ord i riksmål/bokmål. Et mål var å knytte bånd tilbake til norrøn tid. Dermed skulle ord staves så nær norrønt som mulig (i den grad det var mulig), og reformen fikk rosende omtale både i Aftenposten og Morgenbladet, som i likhet med resten av pressen var pålagt å følge den.
De fleste av endringene baserte seg hovedsakelig på fonologien og gikk sterkt utover tradisjonelle riksmålsformer, som ikke lenger ble ansett som riktige. Samtidig gjeninnførte den en rekke tradisjonelle riksmålsformer som gikk ut med 1938-reformen, blant dem skulde, kunde og vilde, og la sterke begrensninger på bruken av a-endinger, som var beskyldt for å tilføre språket et altfor sterkt arbeiderpreg. Som eneste reform i norsk språkhistorie ble 1941-reformen gjort obligatorisk ikke bare i skole og offentlig administrasjon, men også for presse og oversettere. Dette bidrog ifølge Arne Tjelle til å skape et inntrykk i folket av at 1941-reformen var mer radikal enn 1938-reformen.
Nynorskformen no skulle i bokmål erstatte både nå, som var innført i 1938, og nu, som var brukt før. Rolf R. Nygaard ville ikke bruke nå fordi han anså det som «uskjønt». Som en avis kommenterte det: «Nu skal nå hete no». Det skulle, som i 1938-reformen, skrives fram, etter, bjørk, snø og farge, i stedet for frem, efter, bjerk, sne og farve. Andre nynorske ord som ble obligatoriske på bokmål, var veg og heim. Ordet jente fikk tilbake g-en den hadde på nynorsk før 1938, dermed gjente, og denne formen ble også gjort obligatorisk på bokmål, der den ikke før hadde eksistert. Dette var for å jevne ut ordet med andre ord som gjennom og gjest, og Nasjonal Samlings organisasjon for unge jenter ble derfor hetende Gjentehirden.
Listene
Rettskrivningen trådte ikke fullt ut i kraft før 1. juli 1942, men første dag av hver måned fra januar til mai utga regjeringen lister med ord som skulle endres, og endringene gjaldt fra og med utgivelsen. Dermed ble rettskrivningen innført i trinnvis før den trådte fullt ut i kraft.
Flere av endringene nevnt under var allerede gjennomført ved 1938-reformen, men ikke alltid som obligatoriske former.
Januar
Den første listen fra 1. januar inneholdt blant annet at høi skulle skrives høg, at mig, dig, sig ble til meg, deg og seg, og at gjennem og mellem skulle skrives gjennom og mellom. Disse endringene gjaldt også for sammensatte ord, for eksempel at høiskole skulle skrives høgskole. Alle stedsnavn med ordet vatn fikk bestemt form, vatnet, og gaten ble gjort om til gata.
Februar
Den andre listen fra 1. februar 1942 sa blant annet at ordene bro, efter, sogn og sten skulle skrives som bru, etter, sokn og stein. Dette gjaldt også for sammensatte ord, for eksempel ble sogneprest skrevet sokneprest.
Mars
Den tredje listen fra 1. mars 1942 sa blant annet at ordene farve, løv, op, røk, sort, sprog og elven skulle skrives som farge, lauv, opp, røyk, svart, språk og elva. Diftongen øi skulle bli skrevet som øy.
April
Listen fra 1. april 1942 sa blant annet at ordene bo, chauffør, chef, hugge og lek skulle skrives som bu, sjåfør, sjef, hogge og leik. Denne listen la også på en g foran ordet jente, slik at det ble stavet gjente, i likhet med andre ord som startet på gj, som gjest, gjennom og flere andre ord. Det førte til at Nasjonal Samlings organisasjon for unge jenter ble hetende Gjentehirden. Listen sa også at ordet vei skulle staves veg, men kunne bli uttalt på begge måter. Alle disse endringene gjaldt også for sammensatte ord.
Mai
Listen fra 1. mai 1942 var den siste før rettskrivningen trådte i full kraft, og den inkluderte blant annet at ordene kjøbmann, gress, gjete, lege, ligne (og alle andre relaterte ord), ren (dyret) og vidne skulle skrives som kjøpmann, gras, gjæte, læge, likne, rein og vitne. Disse formene gjaldt også i sammensatte ord.
Arv
Reformen ble i stor grad sabotert allerede under krigen og etterlot seg få spor i bokmåls- eller nynorskrettskrivningene som gjaldt etterpå.
Shakir Jalali
Shakir Jalali (ډاکټر شاکر جلالي) har siden 8. oktober 2021 vært fungerende sentralbanksjef for Afghanistans bank, som er sentralbanken i Afghanistan. Jalali tilhører Taliban, og har en Ph.D innen islamsk finans fra Qatar.
Referanser
<References />
Hall-Héroult-prosessen
Hall – Héroult-prosessen er den viktigste industrielle prosessen for smelting av aluminium. Det innebærer å oppløse aluminiumoksid (alumina) (oppnådd oftest fra bauxitt, aluminiums hovedmalm, gjennom Bayerprosessen) i smeltet kryolitt, og elektrolyse av det smeltede saltbadet, vanligvis i en spesialbygd celle. Hall – Héroult-prosessen som brukes i industriell målestokk skjer ved 940–980 °C og produserer 99,5–99,8% ren aluminium. Resirkulert aluminium krever ingen elektrolyse, og det havner derfor ikke i denne prosessen. Denne prosessen bidrar til klimaendringer gjennom utslipp av CO2 fra anoden i den elektrolytiske reaksjonen.
Utfordringer
Elementært aluminium kan ikke produseres ved elektrolyse av et vandig aluminiumsalt, fordi hydroniumioner lett oksiderer elementært aluminium. Selv om et smeltet aluminiumsalt kan brukes i stedet, har aluminiumoksid et smeltepunkt på 2072 °C, så elektrolysering er upraktisk. I Hall–Héroult-prosessen oppløses aluminiumoksid, Al2O3, i smeltet syntetisk kryolitt, Na3AlF6, for å senke smeltepunktet for lettere elektrolyse. Karbonkilden er vanligvis en koks (fossilt drivstoff).
Teori
Katode:
Anode:
Totalt:
Ren kryolitt har et smeltepunkt på 1009±1 °C. Med en liten prosentandel av aluminiumoksid oppløst i den, faller smeltepunktet til ca. 1000 °C. Foruten å ha et relativt lavt smeltepunkt, brukes kryolitt som en elektrolytt fordi den blant annet også løser aluminiumoksid godt, leder elektrisitet, dissosieres elektrolytisk ved høyere spenning enn aluminiumoksid, og har også en lavere tetthet enn aluminium ved temperaturene som kreves av elektrolysen.
Aluminiumfluorid (AlF3) tilsettes vanligvis til elektrolytten. Forholdet NaF/AlF3 kalles kryolittforholdet og det er 3 i ren kryolitt. I industriell produksjon tilsettes AlF3 slik at kryolittforholdet er 2–3 for ytterligere å redusere smeltepunktet, slik at elektrolysen kan skje ved temperaturer mellom 940 og 980 °C. Tettheten av flytende aluminium er 2,3 g/ml ved temperaturer mellom 950 og 1000 °C. Tettheten til elektrolytten skal være mindre enn 2,1 g/ml, slik at det smeltede aluminiumet skiller seg fra elektrolytten og legger seg ordentlig til bunnen av elektrolysecellen. I tillegg til AlF3 kan andre tilsetningsstoffer som litiumfluorid tilsettes for å endre forskjellige egenskaper (smeltepunkt, tetthet, ledningsevne osv.) av elektrolytten.
Blandingen elektrolyseres ved å føre en lavspenning (under 5V) likestrøm ved 100–300 kA gjennom den. Dette fører til at flytende aluminiummetall avsettes ved katoden, mens oksygenet fra aluminiumoksidet kombineres med karbon fra anoden for å produsere mest karbondioksid.
Det teoretiske minimale energibehovet for denne prosessen er 6,23 kWh/(kg Al), men prosessen krever vanligvis 15,37 kWh.
Celledrift
Cellene i fabrikkene drives 24 timer i døgnet slik at det smeltede materialet i dem ikke stivner. Temperaturen i cellen opprettholdes via elektrisk motstand. Oksidasjon av karbonanoden øker den elektriske effektiviteten til en kostnad for å forbruke karbonelektrodene og produsere karbondioksid.
Mens fast kryolitt er tettere enn fast aluminium ved romtemperatur, er flytende aluminium tettere enn smeltet kryolitt ved temperaturer rundt 1000 °C. Aluminiumet synker til bunnen av den elektrolytiske cellen, hvor det jevnlig samles opp. Det flytende aluminiumet fjernes fra cellen via en sifon hver 1. til 3. dag for å unngå å måtte bruke ekstremt høye temperaturventiler og pumper. Alumina blir tilsatt cellene når aluminium fjernes. Oppsamlet aluminium fra forskjellige celler i en fabrikk smelter til slutt sammen for å sikre ensartet produkt og blir f.eks. metallplater. Den elektrolytiske blandingen drysses med koks for å forhindre anodens oksidasjon av oksygenet som utvikles.
Cellen produserer gasser ved anoden. Eksosen er hovedsakelig CO2 produsert fra anodeforbruket og hydrogenfluorid (HF) fra kryolitt og fluss (AlF3). I moderne anlegg resirkuleres fluorider nesten fullstendig til cellene og brukes derfor igjen i elektrolysen. Rømt HF kan nøytraliseres til natriumsalt, natriumfluorid. Partikler fanges opp med elektrostatiske filtre eller posefiltre. CO2 blir vanligvis luftet ut i atmosfæren.
Omrøring av det smeltede materialet i cellen øker produksjonshastigheten på bekostning av en økning i kryolitturenheter i produktet. Riktig utformede celler kan utnytte magnetohydrodynamiske krefter indusert av elektrolysestrømmen for å agitere elektrolytten. I ikke-agiterende statiske bassengceller stiger urenhetene til toppen av metallisk aluminium eller synker til bunnen og etterlater aluminium med høy renhet i midtområdet.
Renco Posinković
Renco Posinković (født 4. januar 1964 i Split i nåværende Kroatia), var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker Sommer-OL 1988 i Seoul. Posinković ble olympisk mester i vannpolo i OL 1988 i Seoul. Han var med på det jugoslaviske laget som vant vannpoloturneringen foran USA og Sovjetunionen. Jugoslavia vant semifinalen over Vest-Tyskland med 14-10 og i finalen mot USA vant de med 9-7. Posinković spilte sju kamper i OL-turneringen.
Haji Mohammad Idris
Haji Mohammad Idris er en afghansk Talibanleder, som fra august til oktober 2021 var fungerende sentralbanksjef for Afghanistans bank, som er sentralbanken i Afghanistan.
Idris var leder for Talibans finansavdeling, men har ingen formell utdanning innen økonomi. Han er fra provinsen Jowzjan. Da Taliban overtok makten i Afghanistan i august 2021 rømte daværende fungerende sentralbanksjef Ajmal Ahmadi til USA, og Taliban utnevnte da Idris som fungerende sentralbanksjef.
Shakir Jalali overtok posisjonen som fungerende sentralbanksjef 8. oktober 2021.
Referanser
<References />
Tore
Tore og Thore er mannsnavn som kan ha opprinnelse i det norrøne ordet Þórir som har usikker betydning, men kan være en sammensetning med betydning «Tors kriger» eller «Tors prest». Navnene kan også være kortformer av navn basert på gudenavnet Tor (Þórr). Tore er også brukt som et jentenavn i Norge, blant annet i Aust-Agder, men svært sjeldent.
Tore kan i andre land være en kortform av det italienske navnet Salvatore.
Tore har navnedag 19. oktober i Norge og Sverige og 8. juli i Finland.
Etymologi
Tore er en yngre form av det gammelsvenske navnet Thore, som hadde opprinnelse i det gammeldanske navnet Thori. Dette var igjen en variant av Thorir, den gammeldanske formen av det norrøne navnet Þórir.
Þórir brukes fortsatt som et islandsk navn i dag. Navnet har to mulige opprinnelser. Det kan være:
Utbredelse
Þóri R  og Þúri R  er blant de ti vanligste mannsnavnene funnet i nordiske runeinskripsjoner fra vikingtiden, og navnet var derfor sannsynligvis svært vanlig i Norden i vikingtiden. Snorres kongesagaer omtaler mer enn tjue forskjellige personer med dette fornavnet. Det er funnet 57 runeinskripsjoner med dette navnet, av disse er fem funnet i Norge, Bohuslän og Jämtland. Den vanligste skrivemåten for navnet var (þuri R ).
Tore var et vanlig navn i Norge i middelalderen og ut på 1600-tallet. Over 350 forskjellige personer med navnet er nevnt i Regesta Norvegica. Tore er kjent brukt i norske middelalderballader, blant annet som kvinnenavn i «Toreliti og Skakjelokk». Formen Thore var vanlig på 1700-tallet. Tore var blant de mest populære navnene på nyfødte gutter i Norge i perioden ca. 1940–1970.
Thori og Tori var vanlige navn i England før den normanniske invasjonen.
Tore er i dag et vanlig navn i Norge og er nokså vanlig også i Sverige. Formene Tóri og Hóri er populære på Færøyene.
Jan Tore, Bjørn Tore og Svein Tore er vanlige sammensetninger av navnet.
Tore som kvinnenavn
Tore brukes i Norge også som jentenavn, men svært sjeldent (15 kvinner i 2006).
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Vepsebier
Vepsebier er en slekt med solitære bier i familien Apidae. Navnet kommer av at flere arter ligner stikkvepser. Alle artene er kleptoparasitter.
Utbredelse
Vepsebiene finnes i hele verden, vanligvis på varme solrike steder. Ca. 20 arter i Norge, flest lengst sør.
Utseende
Vepsebiene ligner stikkvepser og de fleste artene er gule, svarte og ofte noe røde. De er mellom 6 og 14 mm lange.
Herrene av den skotske kongregasjonen
De opprinnelige medlemmene var jarlen av Argyll,, hans bror Colin Campbell, jarlen av Glencairn, jarlen av Morton, og John Erskine av Dun, skjønt andre, som William Douglas av Whittinghame fulgte raskt med. I 1559 oppsto det en uro over graden av fransk og katolsk innflytelse i Skottland, og gruppen skaffet militær støtte til den protestantiske opprøreren John Knox for at han skulle stå i mot soldatene og hoffet til Maria av Guise, Maria Stuarts franske mor som fungerte som regent mens Maria Stuart var både mindreårig og var fraværende i Frankrike.
For å bekjempe den franske og den katolske innflytelsen inngikk herrene av den skotske kongregasjonen en politisk forbindelse med Skottlands gamle arvfiende England i konflikt med interessen til den skotske monarken, se Edinburgh-traktaten.
Ramona
Ramona kan vise til:
Marc Nölke
Marc Nölke (født 13. april 1973) er en tysk tidligere skihopper og senere hopptrener og coach. Han konkurrerte internasjonalt i årene 1986-1995, først for Vest-Tyskland og så for det samlede Tyskland.
Nölke var på Vest-Tysklands lag som ble nummer 10 i lagkonkurransen i junior-VM i Štrbské Pleso i 1990. Året etter fikk han 49. plass individuelt og 5. plass i lagkonkurransen for det samlede Tyskland i junior-VM i Reit im Winkl. I den mellomeuropeiske juniorturneringen Alpen Cup ble han nummer 3 sammenlagt i 1990/91. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 9. plass i skiflygingsbakken i Oberstdorf 25. januar 1992. Det ga 16. plass sammenlagt i verdenscupen i skiflyging 1991/92 og bidro til 41. plass sammenlagt i den totale verdenscupen i hopp samme sesong. Han ble nummer 21 sammenlagt i den sveitsiske hoppuka 1992 og fikk 36. plass sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka 1991/92.
Etter at han la opp i 1995, studerte han kommunikasjon og markedsføring ved Westdeutsche Akademie für Kommunikation i Köln. Fra 1999 til 2006 var han nyhets- og sportsredaktør i TV-kanalen RTL, og deretter assistenttrener for Østerrikes hopplandslag til 2010. Fra mai 2010 var han assistenttrener for Tysklands hopplandslag, men han fikk sparken i november samme år etter en fylleskandale. Han var hopptrener for USAs kombinertlandslag fra 2013 til 2014. Nölke driver også et coaching-firma samt et treningsstudio i Köln.
Marc Nölke har deltatt i flere TV-programmer om skihopping; blant annet veiledet han i 2012 den belgiske programlederen Tom Waes som i programserien Tomtesterom ville sette Belgias første rekord i skihopping. Han satt også i juryen i det nederlandske programmet Vliegende Hollanders - Sterren van de Schans i 2013.
Port Olry
Port Olry er en by på Vanuatu. Den befinner seg på øya Espiritu Santo i provinsen Sanma nordvest i landet.
Byen har rundt 1 300 innbyggere. De fleste innbyggere er fransktalende.
Sutton (distrikt)
Sutton er en bydel i det sørvestlige ytre London. Den ble opprettet i 1965 ved at distriktene Beddington, Sutton and Cheam og Carshalton i Surrey ble slått sammen.
Indisk mytologi
Indisk mytologi refererer vanligvis til hinduistisk mytologi, men India og den indiske halvøya utgjør ikke et enhetlig religionsområde, men er et subkontinent hvor hundretalls millioner mennesker bekjenner seg til en lang rekke ulike religioner, religiøse systemer, herunder også avledete mytologier. Hinduistisk mytologi er således en undergruppe av indisk mytologi, og indisk mytologi refererer derfor også til indisk episk poesi, vedisk mytologi, og buddhistisk mytologi.
Religiøst mangfold
De større religionene med røtter på det indiske subkontinentet, inkludert Pakistan, er
Ayyavazhi, med røttene i sørlige India, er egentlig en av de senere tilkomne hinduistiske religionene. De større religioner som har kommet til India er følgende:
Foruten disse større religionene finnes det også ulike innlandske stammereligioner og det er også slik at disse religionene har vokst fram fra en prosess på flere tusen år. Derved har de seg imellom lånt mytologisk materiale og på det vis i høy grad påvirket hverandre.
Hinduistisk mytologi
Hinduismen er ikke bare en religion, men i utvidet mening hele den hinduistiske sivilisasjon. I denne synkretisme har mange trosretninger blitt tilføyd. I Indias konfesjonelle liv har myter som andre steder oppstått og knyttet til seg mektige guder som har hver for seg enkeltstående religiøse kultformer og innhold. I India florerer det derfor utallige fortellinger om guder og om deres vekslende bedrifter, det være seg av verdslig eller overnaturlig art. Mange er knyttet til menneskenes handlinger her på jorden i form av eventyr i mange slag. Her forekommer det fortellinger om gudenes opprinnelse (teogoniske myter), om verdens skapelse (kosmogoniske myter), og om gudenes tilsynekomst i denne verden med deres liv og natur. Videre finnes det eskatologiske myter om gudenes rolle ved verdens undergang, forvandling og fornyelse.
Legendene
Mytene flyter over i legender der gudene opptrer som hellige menn og religionslærere eller forvandles til avatarer (gudenes inkarnasjoner). Når guden forvandles til en vanlig dødelig har den guddommelige myten blitt en folkelig fortelling og det episke materialet, hendelsen, avkledd de guddommelige særtrekk som var knyttet til guden. En mengde av i Indias vanlige fortellinger med karakter av heltefortellinger eller folkeminne stammer opprinnelige fra slike degenererte myter. Omvendt er flertallet av myter om gudene ingenting annet folkelige fortellinger flyttet over gudene.
Ikkeindisk religion
Selv innom andre sekter lever de mytologiske motivene fortsatt, men ofte som underholdende litteratur. Innen buddhismen, som ikke erkjenner seg til et høyere vesen, spiller «guder» (under navnet de trettitre) heller rollen som staffasjefigurer. Indras verden omtales således svært ofte. Da det snakkes om at Indras trone brenner ham er det dog dette et tegn på at noe menneskelig noe er menneskelig hellig noe, og således kunne konkurrere med guden selv. Det er et vanlig dikterisk motiv i India.
I alminnelighet kan man si at de gamle mytekompleksene i nyere tid har blitt forvandlet til heroiske fortellinger eller legender på samme vis som de opprinnelige guddommene ble forvandlet til helter eller menneskelige hellige (profeter, prester og sangere, eremitter, asketer og lignende. Denne prosessen har foregått fra de aller eldste tider.
Lista postaci z mitologii indyjskiej
Knut Kolsrud
Knut Kolsrud (født 11. september 1916, død 15. desember 1989. Marbella, Spania) var en norsk etnolog.
Knut Kolsrud var sønn av filologen Sigurd Kolsrud og psykologen Dorthea Elise Enebakk. Han studerte filologi ved Universitetet i Oslo, og antropologi ved la University of Chicago (1946-1949). Mens han var student arbeidet han også som forskningsassistent ved Chicago Natural History Museum. Etter at han returnerte til Norge, tok han magistergrad i etnografi (1950) og dr. philos.-graden (1951, med avhandlingen «Finnefolket i Ofoten»), for deretter å være forsker i ti år ved Norsk Folkemuseum (1950-1960), det siste året parallelt med å være dosent ved la Universitetet i Gøteborg. Mellom 1961 og 1986 var han professor i etnologi ved Universitetet i Oslo, der han også hadde ledende administrative stillinger: dekanus ved Det historisk-filosofiske fakultet (1970-1972) og universitetets prorektor (1973-1976).
Han var nevø av kirkehistorikeren Oluf Kolsrud.
Knut Kolsrud døde under et ferieopphold i Marbella, Spania.
Richard Burbage
Richard Burbage (født 7. januar 1568, død 13. mars 1619) var en engelsk skuespiller og teatereier. Han blir ansett som en av de største tragikerne på sin tid, sammen med Edward Alleyn, og kan ha begynt skuespillerkarrieren allerede i 1584. Hans mest kjente roller inkluderer Hamlet, Richard III, Lear og Othello. Burbage opptrådte helt til sin død i 1619.
Wallington
Wallington kan vise til:
Microserica
Utseende
Middelsstore, brede og høyt hvelvede, gjerne mer eller mindre gulbrune oldenborrer. Oversiden er uten påfallende hår. Hodet er mye bredere enn langt. De hvelvede dekkvingene har tydelige punktstriper.
Levevis
Larvene lever i jorda av røtter, mens de voksne insektene kan finnes gnagende på blader. De flyr godt og mye, helst om natta.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og på øyene i Stillehavet.
Arkitektur i Angkor
Arkitektur i Angkor dekker beskrivelsen av arkitektur i perioden da Angkor var hovedstad i Khmerriket med sentrum i det nåværende Kambodsja. Det er perioden fra slutten av det 8. århundre til starten av det 15. århundre.
Ethvert studie av angkoriansk arkitektur er nødt til at ha hovedvekten på religiøs arkitektur, siden de eneste byggsverk som eksisterer fra denne periode er religiøse. Ikke-religiøse bygninger ble bygget av ikke-holdbare materialer som tre, og har forlengst gått tapt.
Innelukket
Khmertempler var typisk innelukket av konsentriske sirkler av murer med det sentrale alteret i midten; dette arrangementet representerte fjellkjedene som omsluttet fjellet Meru, det mytiske hjem for gudene. De innelukkede områdene er arealet mellom murene og mellom de innerste murene og selve tempelet. Ut fra moderne konvensjoner er disse nummerert fra sentrum og utover. Murene som definerer de innelukkede områdene er ofte dekorert med gallerier, mens passasje gjennom murene foregår gjennom gopuraer plassert i hovedaksene.
Galleri
Et galleri er en gangsti som løper langs muren på et innelukket område eller langs aksen av et tempel og er ofte åpent til den ene eller begge sider. Historisk utviklet galleriets form seg i det 10. århundre fra de gangstiene som tidligere hadde vært brukt til å omgi det sentrale alteret i et tempel. I Angkor Vat-perioden i første halvdel av det 12. århundre ble ytterligere halvgallerier tilføyet for å understøtte strukturen i templet.
Gopura
En gopura er en inngangsbygning. Ved Angkor foregår passasje gjennom murene i de innelukkede områdene ofte gjennom en imponerende gopura, i stedet for bare en dør. Innelukker som omgir et tempel er ofte konstruert med en gopura ved hvert verdenshjørne. Planløsningen i en gopuras er ofte korsformet og forlenget langs aksen som løper i samme retning som muren rundt; hvis muren er konstruert med et omsluttende galleri er galleriet ved noen tilfeller forbundet med armene i en gopura. Mange Angkorske gopuraer har et tårn i sentrum av korset. Overliggerne og dørstolpene er ofte dekorerte og beskyttende figurer (dvarapalaer) er ofte plassert eller hugget inn i hver side av dørinngangen.
Bibliotek
Strukturer som normalt omtales som «biblioteker» er et normalt trekk for khmersk tempelarkitektur, men deres egentlige formål forblir ukjent. Sannsynligvis fungerte de bredt som religiøse altre og ikke kun som steder for oppbeving av manuskripter. Som frittstående bygninger var de normalt plassert i par på hver side av inngangen til et innelukket område med en inngang mot vest.
Tempelfjell
Det dominerende designet i konstruksjonen av statstemplene i Angkorperioden var tempelfjellet, en arkitektonisk representasjon av fjellet Meru, hjemsted for guddommene i hHinduistisk mytologi. Stilen var under innflytelse av Indisk tempelarkitektur. De innelukkede områdene representerer fjellkjedene som omgir fjellet Meru, mens en vollgrav representerer havet. Selve templet var pyramideformet med flere lag og hjemstedet for gudene var representert av et hevet alter i sentrum av tempelet. Det første store tempelfjellet var Bakong, en pyramide med fem nivåer innviet i 881 av kong Indravarman I. Andre tempelfjell inkluderer Baphuon, Pre Rup, Ta Keo og mest nevneverdig Angkor Vat.
KNM «Kong Haakon VII»
KNM «Kong Haakon VII» var et krigsskip som ble gitt Norge i gave fra USA og president Franklin D. Roosevelt under andre verdenskrig. Overleveringsseremonien fant sted på Washington Navy Yard 16. september 1942, og det var i denne forbindelse Roosevelt holdt sin kjente tale «Look to Norway». Det norske kongehuset var representert ved overrekkelsen.
Sam Eydes gate
Sam Eydes gate kan vise til:
Goran Rađenović
Goran Rađenović (født 4. november 1966 i Niš i nåværende Serbia), var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker Sommer-OL 1988 i Seoul. Rađenović ble olympisk mester i vannpolo under OL 1988 i Seoul. Han var med på det jugoslaviske laget som vant vannpoloturneringen foran USA og Sovjetunionen. Jugoslavia vant semifinalen over Vest-Tyskland med 14-10 og i finalen mot USA vant de med 9-7. Rađenović spilte sju kamper og scoret seks mål i OL-turneringen.
Knut Erik Tranøy
Knut Erik Tranøy (født 10. desember 1918 i Oslo, død 19. mars 2012) var en norsk filosof og professor emeritus i filosofi ved Universitetet i Oslo (UiO). Han var prorektor ved universitetet fra 1981 til 1984.
Tranøy ble cand.mag. ved Universitetet i Oslo i 1943 og tok doktorgraden i filosofi ved University of Cambridge i 1953. Tranøy var dosent i filosofi ved UiO fra 1957, den første professor i filosofi ved Universitetet i Bergen (UiB) fra 1959 og ved UiO fra 1978. Fra 1986 var han professor i medisinsk etikk ved Det medisinske fakultet i Oslo hvor han utførte et viktig pionerarbeid.
Tranøy var også gjesteprofessor ved flere utenlandske universiteter.
Picard (hunderase)
Picard (FCI #176), som også kalles Berger Picard og Berger de Picardie, er en hunderase fra Nord-Frankrike med en trolig opprinnelse fra de østlige beiteområdene i den historiske provinsen Picardie. Den er av utseende en mellomstor hund med raggete pels. Pelsen kan være grå eller grå med tone av rødt, blåaktig eller svart. Forskning har i senere år avdekket, at picard inngår i de opprinnelige linjene som ble benyttet når Max von Stephanitz (1864–1936) skapte den moderne schäferhunden på slutten av 1800-tallet.
Opprinnelse og alder
Hunder av en type som ligner picard hevdes å ha blitt bragt til Picardie av frankere på 800-tallet, men disse påstandene savner seriøs støtte. FCI anerkjenner imidlertid at typen er svært gammel. Man har antatt at rasen har nære aner med de franske hyrdehundrasene briard og beauceron, men nyere vitenskapelig studier viser i stedet at picard ser ut til å være nærmere beslektet med flere gamle italienske hyrdehunderaser (bergamasco, cane paratore, cane lupino del gigante, pastore della lessinia e del lagorai), samt raser som chinook, schäferhund, og peruviansk og meksikansk nakenhunder med flere. Akkurat hvordan dette slektskapet har oppstått er imidlertid fortsatt ganske uklart.
Rasen har lange tradisjoner som hyrdehund for sau og geit, og ellers også som gårdshund. Picard ble første gang vist på en utstilling i Frankrike i 1863, den gang sammen med briard og beauceron. Under de to verdenskrigene og i mellomkrigsåra gikk hunderasen sterkt tilbake i antall, og like etter siste krig var den av ulike årsaker (blant annet rasjonering) nær ved å forsvinne helt. Den ble reddet av engasjerte entusiaster, men hunderasen har forblitt relativt sjelden. Siden siste verdenskrig har også behovet for gjeterhunder endret seg i takt med utviklingen av et mer moderne dyrehold, men i sine hjemtrakter blir picard fortsatt regnet som en god arbeidshund.
Det var først i 1898 at det ble klart at picard var en selvstendig hunderase, men det skulle gå mange år før den ble anerkjent. Paul Megnin presenterte den første rasestandarden først så sent som i 1922, men rasen som sådan ble ikke fullt ut anerkjent før i 1925. Etter alt trøblet i mellomkrigsåra og verdenskrigene, ble den franske raseklubben Les Amis du Berger Picard stiftet av Robert Montenot i 1955, men klubben fikk først sin definitive anerkjennelse i 1959. Ny rasestandard ble antatt i 1964. Siden har hunderasen gradvis vokst seg sterkere, men den har aldri blitt noen tallrik rasehund. Man regner imidlertid med at det finnes omkring 3 500 hunder i hjemlandet og rundt 5 000 globalt, hvorav cirka 500 i Tyskland og omkring 400–500 tilsammen i Canada og USA.
Det er usikkert når hunderasen først kom til Skandinavia, men til Sverige ble det importert en hannhund fra Østerrike, med navnet «Merlin de la Valle du Mouton» (1995–2008), i 1996. Ytterligere et antall hunder ble importert dit mellom 1997 og 2016, med det første svenske kullet ble født der først i 2008. I Norge ble også rasen første gang registrert av Norsk Kennel Klub så sent som i 1996, og den er fortsatt meget fåtallig her. Det finnes ingen egen raseklubb i Norge, men raseinteressene ivaretas enn så lenge av Norsk Briard Klubb. I Sverige har briard og picard opprettet en felles raseklubb; Svenska Briard- och Picardklubben.
Utseende, anatomi og fysikk
Picard hanner skal måle 60–65 cm og tisper 55–60 cm (+/- 1 cm for begge kjønn) i skulderhøyde. En skulderhøyde på 67 cm for hanner og 62 cm for tisper kan bare tolereres hos individer av ellers eksepsjonell kvalitet.
Picard har grov halvlang to-lags pels, som skal føles stri når den tas på. Hele kroppen skal være dekket av 5–6 cm lange pelshår, inkludert halen. Underullen er fin og tett. Fargen skal være fawn; fawn med mørke hårspisser; fawn brindle; grå som vanligvis forblir mørk. Uten store hvite tegninger (litt hvitt tolereres på bryst og tåspissene). Til tross for en robust pelstype krever ikke pelsen spesielt mer stell enn hunder flest, men den bør børstes for løshår og kjemmes for å forhindre floking.
Bruksområde
Hunderasen regnes som både arbeidsvillig og robust, og dette gjør den også til en meget god brukshund for en rekke formål. I hjemlandet blir den blant annet brukt som både politihund, militær tjenestehund og lavinehund. Som type er imidlertid dette primært en vokterhund med gjetende egenskaper, med alle de utfordringer dette innebærer for sine eiere. Rasen har blant annet et solid vaktinnstinkt og vil naturlig vokte familien og deres eiendeler. Den har også et livlig temperament og trenger rikelig med mosjon og arbeidsoppgaver for å få utløp for sin energi og for å bli en god familiehund. Den er normalt meget lojal mot sine, men ofte skeptisk til fremmede. Den vil som vokterhunder flest som regel «teste grenser» (lederskap) når den vokser til. Tidlig og rikelig sosialisering og godt lederskap er derfor nødvendig for å få en sikker og god familiehund. Typen passer derfor best for eiere med erfaring.
NCT
NCT (på koreansk: 엔시티) er en sørkoreansk gruppe under SM Entertainment. Navnet er forkortelsen på Neo Culture Technology, en betegnelse laget av Lee Soo-Man for å beskrive gruppens konsept som er å ha et ubegrenset antall medlemmer som er delt inn i sub-grupper. For øyeblikket består gruppen av 23 medlemmer, som er fordelt på fire forskjellige enheter.
Den første gruppen, den rotasjongruppen NCT U, ble introdusert den 9. april 2016 med sangene The 7th Sense og Without You, etterfulgt av den Seoul-baserte gruppen NCT 127 den 7. juli 2016 med EP-platen NCT#127, og deretter debuterte den tenårings-baserte gruppen NCT Dream den 24. august 2016 med deres digitale singel Chewing Gum. Den kinesiske gruppen WayV ble introdusert den 17- januar 2019 amed lbumet The Vision.
Studioalbumer
NCT2018
NCT2020
NCT 127
Wayv
Minialbumer
NCT 127
NCT Dream
WayV
Single albumer
NCT Dream
WayV
<references group="lower-alpha" />
Jaap van der Leck
Jaap van der Leck (født 10. september 1911 i Oudshoorn, død 18. november 2000 i Tilburg) var en fotballtrener mest kjent for sin tid som landslagstrener for. Jaap van der Leck trente Nederland mot slutten av den tiden der de ikke stilte opp i VM. Dermed var det bare OL i 1952 van der Leck trente Nederland i tillegg til privatlandskamper. Nederlands eneste kamp i OL endte med 1-5-tap mot.
Havets katedral
Havets katedral (spansk: La catedral del mar) er en historisk roman fra 2006 av den spanske forfatteren Ildefonso Falcones. Handlingen foregår i det 14. århundre i Barcelona, på høyden av byens økonomiske og militære storhetstid. Byggingen av katedralen Santa Maria del Mar er rammefortellingen for handlingen i romanen.
I 2018 hadde en dramaserie basert på romanen premiere på strømmetjenesten Netflix; serien hadde tittelen Cathedral of the Sea.
Handling
Bokens hovedperson er Arnau Estanyol, som er en av steinbærerne, kjent som baistaixos, som bidrar til byggingen av katedralen. Han er sønn av en rømt livegen, og en av katedralens steinarbeidere som oppnår å bli en fri mann, og som etter hvert stiger i gradene til en høy status i samfunnets sosiale hiearki.
Priser
Romanen har vunnet flere litterære priser, blant annet:
Kilder
↑ «‘La Catedral del Mar’, el estreno del primer capítulo logra casi 4 millones de espectadores». La Vanguardia. Consultado el 24 de mayo de 2018.
Angrepet på Suezkanalen
Angrepet på Suezkanalen fant sted mellom 26. januar og 4. februar 1915 etter at en tyskledet osmansk hærstyrke var trengt frem fra det sørlige Palestina for å angripe den britisk-beskyttede Suezkanalen i starten på kampene i Sinai og Palestina under første verdenskrig.
Betydelige osmanske styrker krysset Sinaihalvøya, men deres angrep slo feil, primært på grunn av sterke forsvarsstillinger og oppmerksomme forsvarere.
Holmens gate (Oslo)
Holmens gate (1-7, 2-8) er en gate på Aker Brygge i Oslo. Gaten går som en midtakse mellom bygningene fra Ragnar Kalheims plass til Bryggetorget.
Gaten fikk navn i 1987 etter en tidligere gate i Vika, oppkalt etter Holmen løkke. I nr. 1 er komediescenen Latter.
Tidligere Holmens gate
Den gamle Holmens gate i Pipervika fikk sitt navn i 1852 etter Holmen løkke. Den gikk opprinnelig fra Pipervikstorget og ned mot Tjuvholmen. Med en sentral beliggenhet i byen huset gaten blant annet dyrehospitalet Cheval.
Slaget ved Halmstad
Slaget vid Halmstad, også karakterisert som «slaget ved Fyllebro», var et avgjørende slag under den skånske krig mellom Sverige og Danmark-Norge. Det stod utenfor Fyllebro, rundt fem km sør for byen Halmstad i sørlige Sverige, den 17. august 1676 hvor en dansk hær ble beseiret. Det ble det siste slaget i Halland mellom dansker og svensker.
Bakgrunn
I årene 1675–1679 var Sverige involvert i krig på flere fronter; i Nord-Tyskland mot Brandenburg, i Skåne mot Danmark, i Bohuslän og Jämtland mot norsk-danske styrker og i den sørlige delen av Østersjøen mot Danmark og Nederlandene. Etter slaget ved Ölands sørlige odde den 1. juni 1676 mellom en dansk-nederlandsk og en svensk flåte hvor den svenske flåten ble beseiret og satt ut av spill, hadde Danmark oppnådd herrevelde i Østersjøen. Av den grunn kunne Danmark gå i land i Skåne, hvilket skjedde ved Råå sør om Helsingborg den 29. juni samme år. Danskene måtte ingen motstand, og erobret hele regionen på under en måned. Den svenske hæren i Skåne under ledelse av Karl XI trakk seg tilbake, først mot Kristianstad og deretter videre mot Karlshamn, Småland og Växjö i påvente av forsterkninger.
Mens svenskene trakk seg tilbake erobret danskene Helsingborg og Landskrona. Norske tropper rykket inn i Bohuslän og erobret Uddevalla og Vänersborg, og deretter ble Göteborg beleiret i juli. Den danske hovedhæren erobret Kristianstad den 15. august etter harde kamper. I begynnelsen av august marsjerte en dansk tropp på 3 000 menn under ledelse av generalmajor Jakob Duncan mot Halmstad. Hensikten var å innta byen og deretter gå videre for å gi støtte til de norske troppene ved Göteborg. Det oppsto da en alvorlig situasjon for svenskene og Karl XI besluttet å bryte opp fra Växjö for å gi hjelp til Göteborg, men fikk under marsjen krav om forsterkninger fra kommandanten i Halmstad og dro derfor med troppene dit. Den danske hæren fikk ordre fra kong Christian V om trekk seg tilbake sørover, men svenskene hadde allerede nådd fram til Knäred og påbegynt en rask marsj mot Laholm for å forhindre danskenes retrett. Tidlig om morgenen den 17. august fortsatte danskene marsjen sørover, men ble forsinket av at de måtte reparere Fyllebroen som de selv hadde revet tidligere.
Slaget
Under ledelse av den svenske general Rutger von Ascheberg red 300 ryttere direkte mot Halmstad og ved Fylleån, ca 5 km sør for Halmstad, angrep de danske troppene. Danskene gjorde en feilbedømming ved å gå i forsvarsstilling framfor å angrip svenskene. De svenske troppene fikk raskt forsterkning av hele kavaleriet og nesten hele infanteriet. Den svenske hæren var dermed tallmessig overlegne danskene. Danskenes kommandant Duncan trodde da han først så Aschebergs ryttere at disse var kun ute på rekognosering, og valgte istedenfor angrep å fortsette over Fyllebroen. Duncan sendte ikke fram noen skvadroner for å forhindre den svenske forsterkningen da han ikke forsto at hele den svenske hæren var på veg mot ham. Dette kan forklares gjennom at en av hans tropper i løpet av natten hadde støtt på en svensk kavaleriavdeling og ikke oppdaget den.
Opplysninger om styrkenes størrelser varierer. Sammensetningen av den danske hæren er klar, men antallet er vanskeligere å bedømme. Svenske kilder pleier å oppgi 4 000 menn, hvilket er redusert til 3 000. Det sannsynlige antallet er nærmere 4 000 og minst 3 500. Den svenske styrkens sammensetning og antall er også usikker, men er beregnet til 18-20 skvadroner ryttere og dragoner og seks bataljoner med fotfolk, noe som er beregnet til å utgjøre omtrent 6 000 menn.