cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matthias Hagerup
Liv
I 1814 vendte Hagerup tilbake til Norge og ble ansatt som ekspedisjonssekretær ved den norske statsrådavdelingen i Stockholm. Her ble han i 1822 utnevnt til statssekretær. Ved kong Carl Johans kroning var han dessuten blitt utnevnt til riksherold.
I København utga han blant annet et par skrifter på fransk om Danmark og det danske språket, samt en fransk språklære på dansk. Han utga også biografier over Tordenskjold, Niels Juel og Christian IV. Videre utga han en juridisk lærebok kalt Den danske og norske Lovkyndighed i en sammenhengende Lærebygning (1804–05), og den praktiske håndboken Den norske Bondes juridiske Pligter og Rettigheder (1803). Den siste utkom i et tredje opplag i Christiania i 1816.
Utmerkelser
Hagerup ble utnevnt til ridder av Nordstjerneordenen i 1818.
Blokksag
Blokksag en er en stor sag for oppdeling av råblokken, en blokk av stein.
Blokksagen kan utformes på flere måter. For eksempel som er en sirkelsag eller rammesag (oppgangssag). For å oppnå god effekt samtidig som enn skåner sagbladet er det viktig å tilpasse sagbladets periferihastigheten til hardheten på bergarten og hvor mye sagen mater (eter seg inn i steinen). Bergartene har ulik hardhet, men vanligvis eter sagen seg nedover i steinen med omtrent 1 cm for hvert kutt.
Blokksagen sager blokker opptil 1,5 meters høyde. Bladet har en diameter på mellom 2 og 3,5 meter. Langs bladet er det påsveiset segmenter med diamanter. Bladet har vanligvis 250 omdreinger i minuttet. Saging skjer med vann som kjøleveske. Det er to typer av blokksager. Den ene har en bevegelig vogn som råblokken ligger på, den andre har en fast vogn mens det er selve sagen som beveger seg.
Det meste av det som sages er emner til gravminner (12 cm tykke) eller peisplater, benkeplater for kjøkken og bad (3 cm tykke).
Dedya
Dedya er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Cerambycinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utseende
Middelsstore, slanke trebukker. Antennene er minst så lange som kroppen. Pronotum er smalt og sylindrisk.
Utbredelse
Den eneste arten er beskrevet fra Kongo.
Morten Slotved
Morten Slotved (født 3. november 1969 i Brørup ) er en dansk cand.oecon. og lokalpolitiker for Det Konservative Folkeparti. Han har vært borgermester i Hørsholm kommune fra 2010.
1. serierunde i Premier League 2009/10
1. serierunde i Premier League 2009/10 begynte lørdag 15. august med åpningskampen mellom Chelsea og Hull City 12:45. Klokka 15:00 ble det spilt seks kamper, før Everton og Arsenal avslutta dagen 17:30. Søndag 16. august spilte Manchester United hjemme mot Birmingham City og Tottenham Hotspur mot Liverpool.
Frem fra Glemselen kap. 13
'Frem fra Glemselen kap. 13' er den trettende platen i serien Frem fra Glemselen med Rita Engebretsen og Helge Borglund. ''Frem fra Glemselen kap. 13'' kom på markedet i november 1983, og var en juleplate. Engebretsen og Borglund sang ikke bare de tradisjonelle julesangene som «Glade jul» og «Nå tennes tusen julelys», men tok også med skillingsviser som omhandlet jul: «Min barndoms jul», og «En aftenstund før jul». På denne platen finner man også «Sjømannsjul på Hawaii», og dette er en innspilling fra 1979 med Engebretsen og Borglund, originalt med på et samlealbumet God Jul fra Talent, men ble altså tatt med på denne platen.
På ''Frem fra Glemselen kap. 13'' finner vi også en litt uvanlig sang: «Det lyser i stille grender» av Jakob Sande på bokmål. ''Frem fra Glemselen kap. 13'' er det albumet i serien med minst informasjon på omslaget – det opplyses ikke hvem som er musikere, teknikere osv. Nok en gjesteartist er med, Hilde Bekkevold, som synger på to viser, uten at det følger med noen presentasjon av henne heller. Musikerne på denne produksjonen er så å si de samme som på Frem fra Glemselen kap. 12. Det er igjen Pete Knutsen som har arrangert visene. Juleplaten solgte godt, og har et samlet opplag på nesten 60 000 eksemplarer.
1. serierunde i Premier League 2009/10
Kampfakta
Lokale tider
Linderud
Linderud er et strøk i bydel Bjerke i Groruddalen nordøst i Oslo. Området grenser til Årvoll og Bjerkebanen i vest, Vollebekk, Økern og Alna i syd, Veitvet i øst og Lillomarka i nord. Østre Aker vei skiller Linderud fra Alna, mens riksvei 4, Trondheimsveien skjærer rett gjennom området.
Bygg og strukturer
Linderud ligger på en del av det som var Linderud gård, en middelaldergård, kirkegods og krongods fra ca. 1100–1671. I etterkrigsårene ble gården lagt ut til boligbygging, og Linderud ble en drabantby. Gatenavn som f.eks. «Erich Mogenssøns vei» og «Statsråd Mathiesens vei» har tilknytning til tidligere eiere av gården. Gården eies i dag av en privat stiftelse og er fredet.
I sør ligger det store, røde bygningene som Siemens hadde tilhold i før de fikk satt opp sine nye, hvite høybygg rett vest for de gamle. Både de hvite, men spesielt det høye røde bygget er landemerker ved Østre Aker vei. Det tidligere Aftenposten trykkeri ligger også i sør. Mellom disse ligger Linderud kunstgress, hjemmebanen til Linderud-Grei Toppfotball og Linderud IL. I nord, ved Lillomarka ligger Krigsskolen på Linderud leir. Skihoppanlegget Linderudkollen, med sin markastue bør også nevnes i forbindelse med Linderud, selv om det ligger nærmere Grefsen, ligger det på det som var stølen til Linderud gård.
Områdets kombinasjon av kulturell historie og nærhet til natur gjør Linderud godt egnet som turdestinasjon.
Linderud senter er Linderuds samlingspunkt, med kjøpesenter, postkontor, legevakt, legesenter, helsestasjon, tannklinikk, kontoranlegg, bingo og tidligere bydelsadministrasjon. Den nyoppussede Linderud skole, Bjerke videregående skole og Linderudhallen med Linderud bad ligger mellom Linderud senter og Linderud T-banestasjon. T-banelinje 5 (ofte kalt Grorudbanen) gir lett kollektiv transport til sentrum og til Grorud, Stovner og Vestli.
Bror Magnus Tødenes
Bror Magnus Tødenes (født 1993) er en norsk tenor.
Hræsvelg
Hræsvelg (Ræsvelg, norrønt: Hræsvelgr) er en jotun i den norrøne mytologien. Han sitter i det nordlige hjørnet av himmelen og er i ørneham. Når han slår med vingene skaper han vinden. Ifølge Gylvaginning er han så sterk at han opprører de store havene og han sprer ilden. Han omtales også i Eddadiktet Vavtrudnesmål:
Bror Magnus Tødenes
Han er oppvokst i Eiksund på Sunnmøre. Han interesserte seg tidlig for musikk og i 2014 flyttet han til Roma for å studere ved Conservatorio di Musica Santa Cecilia, hvor han fordypet seg i italiensk opera og bel cantostilen med blant annet professor Elizabeth Norberg-Schulz som lærer. Sin operadebut hadde han som Fridtjof i urpremieren på Kibergodyseen ved Festspillene i Nord-Norge i sommeren 2014.
I 2015 ble han utvalgt til Salzburg Young Artist Programme ved Festspillene i Salzburg og var senere tilknyttet Wiener Staatsoper. I 2016 optrådte han ved Copenhagen Opera Festival, mens han i 2017 sang Nemorino i Den Jyske Operas oppsetning av Donizettis Elskovsdrikken. I 2015–16 medvirket han også som solist ved Oslo-Filharmonien, Trondheim Symfoniorkester og Stavanger Symfoniorkester. I sesongen 2018/2019 debuterer Tødenes ved Operaen i Oslo samt ved Opéra Bastille i Paris.
Alfa Romeo Carabo
Alfa Romeo Carabo er en konseptbil bygget for den italienske bilprodusenten Alfa Romeo av designhuset Bertone, og første gang presentert i 1968. Carabo var blant de første superbilene med såkalt kiledesign, som senere har blitt kjent gjennom bilmodeller som Lamborghini Countach. Carabo var også den første bilen med såkalte «saksedører», som også ble benyttet på Countach, og som senere har blitt synonymt med bilmodeller fra Lamborghini, ofte under navnet «Lamborghini-dører».
I dag er Carabo utstilt i Alfa Romeos eget museum.
Bilen er kanskje best kjent i Norge gjennom spillefilmen Flåklypa Grand Prix hvor Ruffino Gassolini («djevelen fra Torino») sin racerbil er basert på Bertone Carabo, oppgradert med blant annet bakvinge og større motor.
Gemmatimonadetes
Gemmatimonadetes er en familie av bakterier som har blitt tildelt sin egen rekke. Første medlemmet av denne rekken ble oppdaget 2003 i sørpen fra av et kloakkanlegg. Bakterien ble kalt Gemmatimonas aurantiaca og er en Gram-negative stav-formet aerob som deler seg ved budding.
Mohammad Alavi Tabar
Mohammad Alavi Tabar (, født i 1930 i Zanjan i Iran, død 10. mars 2020 i Teheran), også kjent som Kiyavash, var en iransk politiker.
I august 1978 deltok han i ildspåsettelsen av kinoen Cinema Rex, som kostet minst 420 mennesker livet.
Tabar var medlem av Irans parlament som representant for Ahvaz fra 1980 til 1984, og som representant for Abadan fra 1984 til 1988.
Tabar døde av Covid-19 den 10. mars 2020 i Tehran, da 89 eller 90 år gammel.
Uranienborg Turnforening
Turnforeningen har i tillegg tilbud for voksne.
New Super Mario Bros. 2
New Super Mario Bros. 2 er et todimensjonalt plattformspill i New Super Mario Bros.-serien, utvikla og utgitt av Nintendo til Nintendo 3DS i 2012. Det er det tredje spillet i serien, en direkte oppfølger til Nintendo DS-spillet New Super Mario Bros. fra 2006, og det første spillet publisert av Nintendo som ble utgitt samtidig innen digital og fysisk distribusjon.
Handlingsgangen i spillet likner forgjengerne og fokuserer på Mario og Luigi som skal redde prinsesse Peach fra Bowser og lakeiene hans. Det strekker seg over 9 verdener med totalt 85 nivåer, mange av dem med flere utganger som leder til forskjellige ruter og nivåer. New Super Mario Bros. 2 legger større vekt på å samle mynter enn andre Super Mario-spill, med flere unike gjenstander og hjelpemidler dedikert til å produsere store kvanta av mynter. Spillet inkluderer en modus kalt «Coin Rush» som utelukkende fokuserer på å raskt fullføre serier av nivåer mens man samler inn så mange mynter som mulig. Ytterligere Coin Rush-nivåer ble gjort tilgjengelige som betalt innhold kort etter utgivelsen av spillet.
New Super Mario Bros. 2 fikk hovedsakelig positiv kritikk, men flere påpekte at spillet var for likt de tidligere New Super Mario Bros.-spillene. Det er det femte mestselgende spillet til Nintendo 3DS, med 13,21 millioner solgte kopier per 30. juni 2019. Spillet har en Metascore på 78 %, som gjør det til det lavest rangerte hovedspillet i Mario-serien.
Reach Subsea
Reach Subsea er et norsk selskap som tilbyr tjenester innenfor subsea-segmentet. Selskapet har hovedkontor i Haugesund, med avdelinger i Oslo, Bergen, UK, Singapore, Houston og Trinidad.
Selskapet spesialiserer seg på undervannskonstruksjon, installasjon og vedlikeholdstjenester ved bruk av fjernstyrte undervannsfarkoster (ROV) og andre avanserte teknologier. Reach Subsea leverer også tjenester innen geofysisk overvåkning, miljøovervåkning, engineering, survey, og prosjektledelse.
Martin Tyler
Martin Tyler (født 14. september 1945 i Chester) er en engelsk fotballkommentator.
Tyler er en av de mest kjente kommentatorene innen engelsk fotball. Han har vært kommentator på spillet Fifa i en årrekke. Her kommenterer han som oftest sammen med sin tidligere kollega Andy Gray. Andre kommentatorer som også har vært med er Clive Tyldesley og Phil Thompson.
Giorgia Gueglio
Giorgia Gueglio (født 15. mars 1969 i Genova) er en Italiensk sanger, best kjent fra heavy metal-bandet Mastercastle. Som 16-åring startet han sitt første cover band.
I 2008 fikk Pier Gonella høre om Gueglio, og headhuntet ham til Mastercastle, som var på utkikk etter en ny vokalist.
Giorgia Gueglio er den som har skrevet de fleste av bandets sangtekster, og som dessuten har tatt "lederstillingen" i 'Mastercastle', Sammen med Pier Gonella.
John Kitto
John Kitto (født 4. desember 1804 i Plymouth i England, død 25. november 1854 i Cannstatt i kongeriket Württemberg i Det tyske forbund) var en engelsk forfatter.
Liv og virke
Kitto vokste opp under vanskelige omstendigheter og mistet hørselen i sitt trettende år.
Han ble i 1825 ansatt ved et trykkeri og fikk anledning til å fortsette sine studier. Han viet seg deretter til forfatterskap innen de bibelske hjelpevitenskapers, særlig den bibelske topografis, område.
Verker
Kitto publiserte skriftene The Pictorial Bible (1838; 2. opplag 1855), The Lost Senses (1845), Daily Bible Illustrations (2 bind, 1849–1853).
At the Apollo
At the Apollo er en video med Tina Turner som ble gitt ut i 1979. Videoen inneholder en konsert med inviterte gjester og ble spilt inn på Apollo Theatre i London.
Lucas Rodrigues da Silva
Lucas Rodrigues da Silva (født 5. juli 2001) er en brasiliansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.
Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2022 i Eugene, der han ble utslått i forsøksheatene på 200 meter.
Bernard-Henri Lévy
Bernard-Henri Lévy  (født 5. november 1948 i Algerie) er en fransk filosof og forfatter. Han har skrevet både romaner, essays, drama og filmer og gitt ut over 30 bøker. I Frankrike er han i dag ofte ganske enkelt referert til som «BHL».
Johann Andreas Cramer
Johann Andreas Cramer (født 27. januar 1723 i Jöhstadt, død 12. juni 1788 i Kiel) var en tysk forfatter, salmedikter og teolog.
Bernard-Henri Lévy
Han begynte sin karriere som krigsreporter for Combat, den legendariske avisen som ble grunnlagt av Albert Camus under det nasjonalsosialistiske Tysklands okkupasjon av Frankrike under andre verdenskrig. Han dekket blant annet krigen mellom Pakistan og India om Bangladesh. Han var en av lederne eller fremste talspersonene av bevegelsen Nouveaux Philosophes (de nye filosofer) som i 1976 tok et opprør med marxismen og tradisjonen med Jean-Paul Sartre, og som ble introdusert i Norge av Tore Stubberud. De andre var blant annet André Glucksmann og Pascal Bruckner.
Johann Andreas Cramer
Liv
Prestesønnen Johann Andreas Cramer gikk først på skole i Grimma og studerte etter farens død på Universitetet i Leipzig. Han var blant grunnleggerne av litteraturtidsskrifet Bremer Beiträge. Fra 1745 hadde han som magister forelesinger i Leipzig, og i 1748 ble han prest i Kröllwitz ved Merseburg og kom i 1750 som overhoffpredikant og konsistorialat til Quedlinburg, hvor sønnen hans, Carl Friedrich Cramer, ble født. På anbefaling fra Friedrich Gottlieb Klopstock og Johann Hartwig Ernst von Bernstorff fikk han i 1754 jobb hos den danske kongen Fredrik V som hoffpredikant i København. Der gav han sammen med Klopstock ut det moralske ukebladet Der nordische Aufseher. Han fikk i 1765 et professorat ved universitetet i byen, men denne stillingen mistet han under den nye kongen, Christian VII. Gjennom innflytelsen fra den kongelige legen og statsråden Johann Friedrich Struensee ble Cramer i 1771 løst fra sine plikter og utvist fra landet. Samme år fikk han en stilling som superintendent i Lübeck. Etter Sturensees død kom han igjen i tjeneste under danskekongen, og fikk i 1774 et professorat i teologi i Kiel. Cramer døde 12. juni 1788 i Kiel.
Bernard-Henri Lévy
Første år
Lévy ble født i Béni Saf i Fransk Algerie i en rik algerisk-jødisk familie. Hans familie flyttet til Paris noen få måneder etter hans fødsel. Hans far André Lévy, ble milliardær i trevarebransjen.
Etter å ha gått på Lycée Louis-le-Grand i Paris, kom Lévy inn på eliteskolen og meget selektive École normale supérieure i 1968, hvor han tok doktorgraden i filosofi i 1973. En del av hans professorer var blant annet de framstående franske intellektuelle og filosofene Jacques Derrida og Louis Althusser. Lévy begynte sin skrivende karriere som krigsjournalist for Combat, avisen som ble grunnlagt under jorden av Albert Camus under Tysklands okkupasjon av Frankrike. I 1971 reiste Lévy til India og var i Bangladesh for å dekke den bangladeshiske frigjøringskrigen mot Pakistan. Denne erfaringen var bakgrunnen for hans første bok, Bangla-Desh, Nationalisme dans la revolution, som ble utgitt i 1972.
De nye filosofer
Tilbake i Paris ble Lévy berømt i Vesten som en av de unge og karismatiske grunnleggerne av den politiske og filosofiske bevegelsen Nouveaux Philosophes, de nye filosofer. Det var en gruppe av unge intellektuelle som var desillusjonerte med de kommunistiske og sosialistiske svarene på de nær revolusjonære tilstandene i Frankrike i mai 1968, og som artikulerte en heftig og kompromissløs moralkritikk av marxistiske og sosialistiske dogmer.
Johann Andreas Cramer
Virke
Cramer står som lærer, predikant og dikter midt i opplysningstiden. Hans skriftproduksjon begynte med en oversettelse med kommentarer av Jacques Bénigne Bossuets verdenshistorie, før han oversatte prekenene og småskriftene til kirkefaderen Johannes Chrysostomos (10 bind, 1748-1751). Hans egne prekner ble utgitt i mer en 20 bind. Han redigerte salmeboken Cramersches Gesangbuch som var en salmebok for Schleswig-Holstein og kom ut i 1780 og inneholdt både nye og gamle salmer. Cramer diktet selv over 400 salmer, som i hans egen tid var å finne i flere salmebøker. I dag finnes salmene hans i tyske salmebøker, mennoniske salmebøker og også Norsk Salmebok hvor han er representert med en salme
Bernard-Henri Lévy
De nye filosofer
De nye filosofer avviste hva de så som maktdyrkelse på venstresiden, en tradisjon som de sporet tilbake til minst Hegel og Marx. De argumenterte at bestemte «herretenkere» hadde skapt grunnlaget for ulike systemer for undertrykkelse.
Gjennom hele 1970-tallet underviste Lévy i epistemologi (erkjennelsesteori) ved Université de Strasbourg og i filosofi ved École normale supérieure. Det var i 1977 i fjernsynsprogrammet Apostrophes, hvor Lévy ble presentert, sammen med André Glucksmann, som nouveau philosophe. I det samme året utga han boken La barbarie à visage humain (norsk utgivelse som Barbari med menneskelig ansikt, 1978) hvor han argumenterte at marxismen var dypest sett korrumpert og fordervet.
Johann Andreas Cramer
Virke
Som professor ved universitetet i Kiel grunnla han i 1775 homilietikkseminaret og i 1781 lærerskolen som var den første utdanningsanstalten for folkeskolelærere i Schleswig-Holstein. I 1785 utarbeidet han en ny katekisme som fulgte Erik Pontoppidan mønster og teologien fra den lutherske ortodoksien samt Luthers lille katekisme. Både salmeboken og katekismen hans ble brukt i rundt 100 år.
Bernard-Henri Lévy
Intellektuelt engasjement
I 1981 utga Lévy L'Idéologie française («Den franske ideologi»), antagelig hans mest innflytelsesrike arbeid, hvor han kom med et mørkt og dystert bilde av fransk historie. Den ble kritisert for dens journalistiske vesen og ubalanserte tilnærming til fransk historie av flere franske akademikere, blant annet Raymond Aron.
Lévy var en av første franske intellektuelle som ropte på intervensjon i Bosnia-krigen på 1990-tallet, og snakket offentlig og høylytt om serbiske konsentrasjonsleirer. Han refererte til den jødiske erfaringen og skjebnen i Holocaust som en leksjon i massemord som ikke må bli oversett av andre nasjoner.
Ved sin fars død i 1995, ble Lévy bedriftseier av selskapet Becob fram til det ble solgt i 1997 for antatt 750 million francs til den franske entreprenør François Pinault. Mot slutten av 1990-tallet grunnla Lévy sammen med Benny Lévy (ikke i slekt) og Alain Finkielkraut et institutt for Emmanuel Levinas-studier i Jerusalem. Han er medlem av den ikke-kommersielle lobbygruppen JCall.
Politiske posisjoner
I 2003 skrev Lévy en redegjørelse om hans anstrengelser for å spore morderne av The Wall Street Journal-journalisten Daniel Pearl, som ble halshogd av islamittiske ekstremister året før. På samme tid som Pearls død besøkte Lévy Afghanistan som spesiell utsending fra Frankrikes president Jacques Chirac. Han tilbrakte det neste året i Pakistan, India, Europa, og USA i forsøket å avdekke hvorfor Pearls fangevoktere hadde holdt og henrettet ham. Den resulterende boken, Who Killed Daniel Pearl?, også utgitt på norsk i 2004 som Hvem drepte Daniel Pearl?, argumenterer for at Pearl visste for mye om forbindelsene mellom Pakistans hemmelige tjenester og den islamittiske terrororganisasjonen al-Qaida og måtte derfor dø. Boken ble rost for Lévys mot i å etterforske saken i et av verdens aller farligste regioner, men den ble kritisert av blant annet den britiske historikeren og reisebokforfatteren William Dalrymple for sin karikerte beskrivelse av det pakistanske samfunnet, foruten også Lévys beslutning å dikte seg inn Pearls tanker i de siste øyeblikkene av hans liv.
Selv om Lévys bøker har blitt oversatt til engelsk siden La Barbarie à visage humain, ble han for alvor kjent i USA ved utgivelsen av en rekke essayer mellom mai og november 2005 for magasinet The Atlantic Monthly. I serien «In the Footsteps of Tocqueville», etterlignet Lévy sin landsmann og forgjenger i amerikansk kritikk, Alexis de Tocqueville, ved å reise på kryss og tvers over USA, intervjue amerikanere og nedtegne sine observasjoner for magasinet og deretter i bokform. Boken ble møtt med spott i USA som tradisjonelt er hårsår over å bli vurdert av franskmenn. Den ble latterliggjort av Garrison Keillor i en omtale på første side av New York Times.
I mars 2006 var Lévy med på å signere et brev kalt MANIFESTO: Together facing the new totalitarianism. Sammen sto de elleve underskriverne, blant annet Salman Rushdie, opp mot en ny totalitarisme. Det ble utgitt som svar på voldelige og dødelige protester i den muslimske verden i kjølvannet av den danske Jyllands-Postens Muhammed-karikaturer.
I september 2008 turnerte Lévy i USA for å promotere sin bok Left in Dark Times: A Stand Against the New Barbarism. I boken argumenterte Lévy at i kjølvannet av kommunismens sammenbrudd, mistet Vesten sine idealer. Den makter ikke lenger å opprettholde universale ideer om rettferdighet, makter ikke å sympatisere med de undertrykte og har mistet sine forpliktelser til sannheten. Venstresiden har erstattet disse idealene med et hat mot USA, jøder og Israel, og av frihet i seg selv.
Den 9. november 2011 kom hans bok La guerre sans l'aimer som fortalte historien om forfatterens deltagelse i den libyske våren. I mars 2011 hadde han vært i samtaler med libyske opprørere i Benghazi, og offentlig fremmet internasjonal anerkjennelse av den nydannede Det nasjonale overgangsrådet.
Andre aktiviteter
Med støtte fra politiske rådgivere i Washington, skapte den italiensk konseptkunstneren Francesco Vezzoli to reklamer for den amerikanske presidentkampanjen. I et prosjekt kalt «Democrazy» ble den amerikanske skuespilleren Sharon Stone satt opp mot Bernard-Henri Lévy. Det ble vist ved Veneziabiennalen i 2007.
Lévy regisserte en romantisk film, Le Jour et la Nuit («Dag og natt») i 1997. Den hadde Alain Delon i hovedrollen. Filmen følger en fransk forfatter som har rømt til Mexico for å leve et stille liv, og en skuespiller som er villig til å forføre ham for å få en rolle i en filmatisering av en hans bøker. Filmen ble dårlig tatt imot og av enkelte betraktet som en av de verste filmer gjennom alle tider.
Filmen The Legend of Lady White Snake (2011) basert på en gammel kinesisk legende hadde Daphne Guinness en kompleks rolle. Bernard-Henri Lévy skrev hennes dialoger.
Personlig liv
Lévy er gift med den franske skuespilleren og sangeren Arielle Dombasle. Hans eldste datter ved hans første ekteskap med Isabelle Doutreluigne er Justine Lévy. Datteren er en vellykket romanforfatter. Han har også en sønn, Antonin-Balthazar Lévy, med sin andre hustru, Sylvie Bouscasse.
Samtidig har den gifte Lévy et nært forhold til britiske sositetskvinnen Daphne Guinness, en direkte etterkommer av Arthur Guinness, gjennom mange år, noe som har vært en åpen hemmelighet i flere år. Siden 2008 har de to vist seg offentlige flere ganger. I det amerikanske magasinet Harper's Bazaar for februar 2011 bekreftet Guinness forholdet ved å si at «Han er åpenbart min livs kjærlighet.»
Lévy er stolt jøde, og uttalt at jøder burde fremme en unik jødisk moralsk stemme i samfunnet og politikken. Lévy var en av åtte framtredende jødiske offentlige personligheter i Europa som ble i 2008 mål for likvidering av en islamittiske gruppe i Belgia. Listen besto av blant andre i Frankrike som Josy Eisenberg. Konspirasjonen feilet da gruppens leder, Abdelkader Belliraj, ble arrestert basert på ikke-relaterte mordanklager fra 1980-tallet.
Musikkåret 1950
Fødsler
Alderen på levende personer født i 1950 er nå mellom: og  år.
studio-ingeniør og oppfinner (The Tractors) ||align=center|69 ||align=center| || || sanger ||align=center| || || «faren til argentinsk rock» ||align=center|62 ||align=center| || (Grand Funk Railroad) ||align=center| || ||
(Tom Petty and the Heartbreakers og Mudcrutch) ||align=center| || ||
plateprodusent (Steely Dan) ||align=center|67 ||align=center| ||
|| tekstforfatter, poet, musiker og sanger ||align=center| || ||
«Miami Steve») (E Street Band) ||align=center| || ||
Misværost
Misværost, egentlig TINE Gudbrandsdalsost Misvær G35 er et registrert varemerke for en norsk ost som blir produsert av TINE SA. Misværosten er en geitost som brunes svært lite. Den har derfor en lys, nesten gul farge, og en svært mild smak.
Musikkåret 1950
Fødsler
<!--
Dødsfall
<!--
Misværost
Misværosten er oppkalt etter den lille bygda Misvær i den tidligere Skjerstad kommune i Bodø. Oppskriften kommer også derfra. Osten ble tidligere produsert av Misvær Ysteri fra mai 1925 til 1975, før den ble «videreført» av TINE. Produksjonen ble senere flyttet ut av den lille bygda. Tine tok med seg ystekjelen til Bodømeieriet, og ville videreføre produksjonen derfra, men oppskriften var klausulert og kunne ikke benyttes. Misværtype-osten ble dermed ikke den samme, og tapte mye av kundegrunnlaget.
Et andelslag bestående av 20 geit- og kubønder i Misvær og Beiarn har siden november 2001 arbeidet for å gjenopprette produksjonen av Misværost i Nord-Norge. I samarbeid med Universitetet for miljø- og biovitenskap i Ås kommune i Akershus og Bryn gårdsmeieri på Trysil, ble det startet en prøveproduksjon i april 2006. Den 14. februar 2008 vedtok formannskapet i bystyret i Bodø kommune å gå inn med bevilgninger på 600,000 kroner i arbeidet med å gjenopprette Misvær Ysteri. Bodø kommune var også villig til å øke kapitalinnskuddet til 2,6 millioner kroner, dersom prosjektet viste seg å være lønnsomt. Den 23. april 2010 ble det presentert planer om å kombinere et fremtidig ysteri med en kulturnæringshage med scene og overnatting for musikere.
Blekk
Blekk er en flytende væske som er sort eller mørk i farge og brukes til å skrive, tegne, eller trykke med. Ved å dyppe en pensel eller en penn i en liten flaske med blekk, blekkhus, kan man påføre blekket på et skriveunderlag som papir. Blekk kan også bli brukt i fast form, og denne typen blekk blir benyttet i trykkerier og den litografiske presse. Vanligvis er blekk svart, men i våre dager kan man få det i ulike farger. Etymologisk kommer det norske ordet blekk fra et angelsaksisk ord og tilsvarer det engelske ordet black.
Karbonblekk
Blekk har lang historie, blant annet fra Kina og Egypt. Blekk bestod opprinnelig av sot (engelsk «carbon black», norsk «karbonblekk») eller farger fra mineraler, planter og dyr, utrørt i vann, vin eller eddik som bindemiddel. Oppfinnelsen av å fremstille karbonblekk er blitt tilegnet kineseren Tien Chen (ca. 2697-2657 f.Kr.).
Karbonblekket ble laget av lampesot og gummi arabicum («Arabias tårer») tynnet ut med et løsemiddel (som for eksempel vann). Karbonet ga farge til væsken. Gummien holdt karbonet flytende og virket som bindemiddel på skriveunderlaget. Grekerne kalte karbonblekket for atéramnon, romerne atramentum, som betyr sort. Som konserveringsmiddel ble det tilsatt moskusolje eller kamfer.
Jerngallus
Rundt 1100 e.Kr. ble det oppdaget at blekk kunne fremstilles ved en løsing av jernsulfat i ekstrakt av eikegalleple. Reaksjonen mellom jernsaltet og garvestoffene i et ekstrakt fører til utfelling av svarte, mikroskopiske partikler. Grekerne kalte det énkauston etter verbet enkaiein som betyr ‘å brenne inn’. Romerne betegnet jerngallusblekket incaustum. Ordet lever videre i det gammelfranske ordet enque og det engelske ink.
Jerngallusblekk var standard i skrive- og tegneblekk i Europa fra 1100-tallet og til 1800-tallet, men holdt seg også langt inn i på 1900-tallet. En offisiell spesifikasjon for bruk av jerngallusblekk på offentlige dokumenter var i bruk i USA på 1940-tallet og i Tyskland helt frem til 1974.
Moderne blekk
Siden 1860 er blekk hovedsakelig blitt fremstilt av syntetiske fargestoffer løst i vann, der tilsetning av salter av jern eller andre metaller kan gjøre skriften mer holdbar.
I våre dager brukes blekk mye i datastyrte skrivere eller printere.
Yamatosa
Yamatosa er en slekt av løpebiller.
Utseende
Middelsstore, lange og slanke, glatte og blanke, brunlige løpebiller. Pronotum er rundet, noe lengre enn bredt, med tre smale lengdefurer, de to på sidene når ikke fram til forkanten. Hodet er nokså lite og rundet, med nokså små fasettøyne og en Y-formet fure i midten. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktrader.
Levevis
Disse billene er knyttet til død ved og kan finnes under barken på døde trær, der de lever som rovdyr.
Utbredelse
Artene er utbredt i Asia, fra Pakistan i vest til Japan og Malaysia i øst.
Nafaanra
Den grunnleggende ordstillinga er SOV (subjekt–objekt–verbal). Som mange andre niger-kongospråk har nafaanra et nominalklassesystem, hvor substantiv deles inn i fem forskjellige klasser (tilsvarer kjønn i norsk), og det er samsvarsbøyning mellom substantiver og pronomen, adjektiver og kopulaer. Fonologien til nafaanra skiller mellom vokallengde og hvorvidt vokalene er orale eller nasale. Det er også tre forskjellige tonemer, et trekk som også finnes i andre senufo-språk. Grammatikken har både tempus og aspekt, som markeres med partikler.
Geografi og demografi
Nafaanras språkområde grenser i vest til kulango-språka, og til deg (et gur-språk) og gonja (et kwa-språk) i nord og øst. Det nærmeste nabospråket i øst er mande-språket ligbi, som, i likhet med nafaanra, er geografisk adskilt fra resten av språkgruppa si. Sørøst og sør for nafaanra og ligbi snakkes abron, en varietet av akan.
Nafanafolket bor i det nordvestlige hjørnet av regionen Brong-Ahafo i Ghana, for det meste i byene Sampa og Banda. Det er to dialekter av nafaanra: pantera i Banda og fantera i Sampa. Bendor-Samuel angir et kognatsamsvar på 79 % basert på swadesh-lister for dialektene, hvilket betyr at de har mange grunnleggende ord til felles. Banda-dialekten anses som den sentrale. Navna «pantera» og «fantera» kommer fra andre språk, og anses som nedsettende av nafanafolket.
Nafanafolkets muntlige historie forteller at de kom fra en landsby kalt Kakala i Elfenbenskysten, og at det fortsatt bor noen av folket deres der, samt at om de drar tilbake dit, får de ikke forlate landsbyen igjen. De ankom Banda-området etter ligbifolket, som kom det fra Begho tidlig på 1600-tallet.
Mange nafaanratalende snakker også akan, som er lingua franca i regionen.
Klassifisering
Maurice Delafosse var den første språkforskeren som nevnte språket, og kalte det «en meget spredt senufo-stamme» i 1904. Westermann grupperte også nafaanra sammen med senufo i sin klassifisering av vestafrikanske språk, trolig basert på ordlista som fins i Rapp. Denne klassifiseringa bekreftes av Bendor-Samuel, som baserer sin interne klassifisering av senufospråk på de komparative ordlistene i Swadesh et al.
Det er mindre klart hvilken grein av senunospråka nafaanra er mest i slekt med. Bendor-Samuel angir et kognatforhold på 60 % med «tenere» (en vestlig dialekt av senari) basert på swadeshlista, 59 % med «sentralt senari» (dialekten av senari som snakkes rundt Korhogo), og 43 % med språka mo, kabre og dogon, som ikke er senufospråk. Det relativt lave forholdet på 60 % tyder på et ganske fjernt slektskap. Mensah og Tchagbale fastslo en faktor for innbyrdes forståelighet mellom senari og nafaanra på 38 %, og konkluderte med at nafaanra kun er fjernt beslekta med dette språket. Manessy foreslo at nafaanra er i nærmere slekt med palaka, mens Mills foreslår et slektskap med den sørlige tagwana-djimini-gruppa.
Forskning
Etter en periode uten at nafaanra ble nevnt, ble Painter (1966) gitt ut. Dette verket består av grunnleggende ordlister for de to dialektene, pantera og fantera. SIL-språkforskeren Dean Jordan ga ut en artikkel om diskurs på nafaanra i 1978, og sammen med kona Carol Jordan utarbeida han en oversettelse av Det nye testamentet som ble publisert i 1984. Kropp-Dakubus West African language data sheets, bind II, fra 1980 inneholder noen sider om nafaanra som ble skrevet på slutten av 1970-åra av Dean og Carol Jordan. Disse omfatter både fonologien, lister over substantiver, pronomener og tallord, og noen eksempelsetninger; tonene er ikke markert. En mer detaljert fonologi utarbeida av Jordan, som også inneholder ei Swadesh-liste, kom i 1980. Summer Institute of Linguistics har utgitt ei rekke bøker med nafanaenes folkefortellinger. Mensah og Tchagbale tar med ei sammenlignende ordliste med omtrent 120 ord fra ulike senufospråk i sitt språkatlas for Elfenbenskysten fra 1983; her omtales nafaanra som «nafara de Bondoukou». I Hartell (1993) foreslås det en ortografi for nafaanra, uten tonemarkering. Området hvor nafaanra snakkes, er gjenstand for arkeologisk-antropologiske studier i Stahl (2004).
Vokaler
Nafaanra har sju orale og fem nasaliserte vokaler. Vokallengden kan utgjøre en forskjell i betydning, som i ' «å gå» i motsetning til ' «fetisj», eller o «vi» sammenligna med oo «vi skal». På samme måte kan man sammenligne ikke-nasale med nasale vokaler, som i sii «å føde» og  «å bygge». Vokalsystema i alle senufospråka er svært like. I likhet med nafaanra har også supyire og mamara sju orale og fem nasale vokaler. I ortografien markeres nasaliteten med bokstaven n etter vokalen.
Konsonanter
Tabellen nedafor viser konsonantfonemene i nafaanra. De ortografiske symbolene står i parentes hvis de avviker fra IPA.
Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold
thumb|Forbundsflagget (2013)
Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold, Bund deutscher Kriegsteilnehmer und Republikaner («riksbanner sort-rød-gull, forbundet av tyske krigsdeltagere og republikanere», kort: Reichsbanner) var en sammenslutning av krefter fra flere sentrumsnære politiske partier i Weimarrepublikkens tid. Formålet var å beskytte den liberale republikken mot dens fiender på høyre- og venstresiden.
Reichsbanner ble etablert på nytt i 1953 som en forening for politisk skolering.
Grunnleggelse og mål
Nasjonale kampgrupper som blant annet Stahlhelm, Bund der Frontsoldaten, det nasjonalsosialistiske SA og det kommunistiske Roter Frontkämpferbund, hadde radikalisert den politiske kamp i økende grad. Medlemmer av SPD grunnla først en rekke lokale beskyttelsesorganisasjoner. Som reaksjon på ølkjellerkuppet og på det venstreekstreme kuppforsøket i Hamburg i 1923 grunnla medlemmer av SPD, Det katolske sentrumspartiet og det liberale Deutsche Demokratische Partei samt fagforeningsfolk organisasjonen Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold i Magdeburg den 22. februar 1924. Navnet henspiller på de forfatningsmessige riksfarvene fra flagget som ble innført i 1919. I den tyske flaggstriden, som pågikk under hele Weimarrepublikken, var dette et klart republikansk symbol forbundet med republikkens liberale demokrati.
Otto Hörsing betegnet Reichsbanner i 1931 som überparteiliche Schutzorganisation der Republik und der Demokratie im Kampf gegen Hakenkreuz und Sowjetstern («tverrpolitisk organisasjon for beskyttelse av republikken og demokratiet i kampen mot hakekorset og sovjetstjernen»).
Friedrichstraße stasjon
Bahnhof Berlin Friedrichstraße er en stasjon på Berlins forstadsbaner (S-Bahn) og Berlins undergrunnsbane (U-Bahn). Stasjonen ligger sentralt i bydelen Mitte, i Friedrichstrasse mellom Unter den Linden og Spree. Den er et viktig knutepunkt i Berlins kollektivtransport.
Fra 1. juli 2012 og i ca. 16 måneder fremover er dette endestasjonen på den nordlige del av U6. Linjen er delt på grunn av byggearbeidene i forbindelse med forlengelsen av U5 fra Alexanderplatz til Brandenburger Tor. Den nye banen krysser U6 og det vil bli anlagt en ny krysningsstasjon Unter den Linden.
Campylorhabdus
Utseende
Middelsstore, brede og kraftige, blanke, oftest svarte stumpbiller. Fra slekten Hister skiller den seg hovedsakelig ved karakterer ved kjønnsorganene.
Levevis
Stumpbillene kan finnes i mange ulike habitater, men de fleste er på en eller annen måte knyttet til råtnende dyre- eller plantemateriale. De er rovdyr som lever av andre insekter, for eksempel fluelarver eller billelarver. Mange arter finnes på møkk eller åtsel. Noen arter, som gjerne er flate på form, lever under barken på døde trær. En del arter har spesialisert seg på barkbiller. Disse er tynne og sylindriske slik at de kan komme til i barkbillenes ganger. Noen arter er knyttet til reir av gnagere eller fugler.
Utbredelse
Arten er vidt utbredt i Afrika (Tanzania, Malawi, Den demokratiske republikken Kongo, Angola).
Jørgen Peter Jordhøy
Jørgen Peter Jordhøy (født 1797 i Lesja, død 22. mars 1873 på gården Sylte i Fræna) var en norsk prokurator og håndbokforfatter.
Liv
Han var sønn av sognepresten i Lesja, Peder Alstrup Jordhøy (død 1820), og Sophie Amalie Nielsdatter Brandt. Etter å ha vært handelsbetjent tok han kjøpmannseksamen i 1822, og i 1826 norsk juridisk eksamen. Deretter var han fullmektig hos prokurator Delphin og hos fogden i Østerdalen, før han i 1831 flyttet til Christiania for å skrive bøker. I 1832 ble han utnevnt til underrettsprokurator i Romsdals amt, med bolig i Aukra.
Jordhøy ble skilt fra sin kone i 1833 på grunn av dårlig oppførsel mot henne. I 1856 ble han tiltalt for mishandling av en konkubine (samboer) og dømt til fengsel i 88 dager. I overretten ble straffen skjerpet til 96 dager, og i høyesterettsdom av 30. september 1857 ble han fradømt embetet som prokurator. Resten av livet tilbragte han i fattigdom i Fræna, og døde som fattiglem på gården Sylte.
Tarmflora
Tarmflora er de bakterier og andre mikroorganismer som finnes naturlig i tarmen hos mennesket og andre organismer, der de lever i mutualisme med sin vert. Over 1 000 bakteriearter lever i normalfloraen i tarmen hos mennesket der de bidrar til immunitet, dannelse av vitaminer som folsyre, vitamin K og biotin, konvertering av melkeproteiner til melkesyre, og til å gjære komplekse ufordøybare karbohydrater. Tilstedeværelsen av denne normalfloraen forhindrer også vekst av potensielle patogene bakterier (hovedsakelig gjennom «å ta opp plass» i vevet).
E.coli-bakterier er en del av tarmfloraen som bidrar til dannelsen av vitamin K.
Det har vist seg at menneskets tarmflora kan deles inn i tre typer, navngitt etter den dominerende bakterien i hver gruppe; Bacteroides, Prevotella og Ruminococcus.
NSU Trapeze
NSU Trapeze var en konseptbil utviklet for den tyske bilprodusenten NSU av det italienske designhuset Bertone. Bilen hadde to dører, men fire seter, og for bedre passasjerkomfort var de to setene foran plassert svært nær hverandre mot midten av bilen, mens de to baksetene var plassert så langt ut mot kantene som mulig. Wankelmotoren var plassert midtmontert i bilen.
NSU Trapeze var aldri ment som noe annet enn en konseptbil, og ble kun produsert i ett eksemplar.
Prøysens sommer
Prøysens sommer er en samleplate med Alf Prøysen, utgitt i 1994.
Anette Pilmark
Anette Pilmark (1946–2004) var en dansk filmregissør og produsent. Hun laget flere TV-program og filmer for barn om fattige land. I ettertid er hun særlig kjent for TV-serien Nana hvor hun hadde regien. Manuskriptet var av ektefellen Per Schultz.
Simpson Spence Young
Simpson Spence Young (SSY) er et internasjonalt skipsmeglingsselskap som ble etablert i 1880 av Ernest Simpson, Lewis Spence og William Young. Selskapet har hovedkontor i London og er verdens største uavhengige skipsmegler.
I 2015 kjøpte SSY opp det norske skipsmeglingsselskapet Vaagen Maritime.
Isabelle Huppert
Isabelle Anne Huppert (født 1953) er en fransk skuespillerinne, internasjonalt kjent fra flere filmer.
Etter en suksessfull periode på scenen gikk Huppert i 1972 over til film, og hun ble raskt oppfattet som en dyktig tenåringsstjerne. Siden den gang har hun spilt i filmer som Bare en kvinne (1975), Kniplersken (1977), Himmelporten (1980), Rent bord (1981), Vitnet i vinduet (1987), Den som ler best (1997), Pianolærerinnen (2001), Ulvetid (2003), Amour (2012) og Elle (2016).
Priser
Rollen som Violette i Violette Nozière innbrakte henne prisen som beste skuespillerinne ved Filmfestivalen i Cannes i 1978.
I 2001 fikk hun igjen prisen for beste kvinnelige skuespiller i Cannes, da for rollen som pianolærerinnen i Michael Hanekes rystende filmatisering av nobelprisvinner Elfriede Jelineks roman, Pianolærerinnen.
I 2017 vant hun en Golden Globe og ble nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for rolletolkningen i dramafilmen Elle.
Nannolepidius
Nannolepidius er en slekt av biller som tilhører familien stumpbiller (Histeridae).
Store sanger om havet
Store sanger om havet er et musikkalbum med Julius Winger, utgitt i 2005. Dette er hans første plateutgivelse som soloartist.
Anton Fig
Anton Fig (født 8. august 1952 i Cape Town i Sør-Afrika) er en trommeslager kjent som studiomusiker og som medlem av The CBS Orchestra, som var husbandet for The Late Show with David Letterman. Av hans mest kjente arbeider som studiomusiker er som trommeslager for hard rock-bandet Kiss på bandets album Dynasty i 1979, og Unmasked i 1980.
Andre artister som har benyttet Fig under innspillinger eller konserter er blant andre Bob Dylan, Warren Zevon, B.B. King, Peter Frampton, Joe Cocker, Gary Moore, Cyndi Lauper og Madonna. I 1986 ble han medlem av The World's Most Dangerous Band, som skiftet navn til The CBS Orchestra i 1993, noe han forble frem til Letterman gikk av med pensjon 20. mai 2015.
Lade idrettsanlegg
Lade idrettsanlegg (også kalt Lade idrettspark) er et idrettsanlegg for fotball og flere andre idretter som ligger mellom Haakon VII's gate og Lade allé på Lade i Trondheim.
Anlegget ble vedtatt utbygd i 1951, og det første garderobeanlegget stod ferdig i 1954. Anlegget bestod i 1996 av fem gressbaner, tre grusbaner, en varmegrusbane, en friidrettsbane og to håndballbaner.
Norges nest største fotballturnering, Skandia Cup, har blitt avholdt her i juni hvert år siden 1975.
Siden 2013 har anlegget gjennomgått store forandringer. Trondheim kommune vedtok en ny reguleringsplan for området i 2016. Anlegget består i 2023 av følgende:
The Oslo Agreement
The Oslo Agreement er Paperboys sitt comeback-album, utgitt i 2009. Albumet lå 5 uker på VG-lista og endte med 4.-plass som beste plassering.
Narumi Kurosu
Narumi Kurosu (født 22. oktober 1991) er en japansk moderne femkjemper. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 34.
Taiping guangji
Taiping guangji (tradisjonell kinesisk: 太平廣記, pinyin: Tàipíng Guǎngjì, på engelsk gjerne kalt «Extensive Records of the Taiping Era») er en samling fortellinger kompilert under Li Fangs redaksjon og første gang utgitt i 978. Verket er inndelt i 500 bind (juan 卷 – vesentlig mindre omfangsrike enn vestlige bokbind) og består av rundt tre millioner kinesiske skrifttegn.
Verket består av rundt syv tusen fortellinger utvalgt fra over tre hundre bøker og noveller fra Han-dynastiets til det tidlige Song-dynastiets tid. Noen av dem er historiske eller naturalistiske anekdoter. Historisiteten er gjerne tvilsom slik at fortellingene må leses som fiksjon selv om det er en del historiske elementer i dem. Emnene er for det meste knyttet til det overnaturlige, og berører blant annet buddhistiske og taoistiske prester, udødelige, åndevesener og guddommer. Det er medtatt en rekke fortellinger fra Tang-tiden som i utgangspunktet var frittstående litterære verker.
Olympiske leker og politikk
Olympiske leker og politikk er en oversikt over større politiske hendelser som har påvirket de moderne olympiske leker.
Bakgrunn
I dette lå et ønske om å holde den olympiske ånd politisk uavhengig og adskilt fra politiske konflikter og uenigheter. Listen under viser at dette ikke har vært lett å oppnå, og jevnlig har internasjonale konflikter fått influere i lekene. Ettersom lekenes størrelse og popularitet vokste, og de olympiske leker ble regnet som det fremste mesterskap i mange idretter, ble det fristende for arrangører å bruke disse for å profilere eget lands natur, kultur og følgelig politikk.
Historisk har idrettslige prestasjoner blitt knyttet til nasjonalpolitisk bygging, og dermed er det største arrangementet utsatt for ulike politiske markeringer av landets politiske motstandere. IOK har blitt kritisert for å ha tillatt en voldsom kommersialisering av lekene, og det har vært avslørt korrupsjon i forbindelse med søknadsprosesser. IOKs historie og håndtering av de politiske markeringer i forbindelse med lekene har åpnet for flere angrep på IOKs integritet.
1936
Sommer-OL 1936 i Berlin er kanskje OL-historiens mest kontroversielle leker. Adolf Hitler brukte lekene til propaganda for det nye Tyskland og hans nazistiske ideologi.
1952
Sommer-OL 1952 i Helsingfors ble påvirket av den kalde krigen ved at de sovjetiske utøverne bodde på russisk side av grensen og reise til og fra konkurranser og øvelser.
1956
Sommer-OL 1956 i Melbourne hadde flere boikotter. Egypt, Irak og Libanon boikottet i protest mot Storbritannia, Frankrike og Israels invasjonen av Suez i Egypt. Nederland, Spania og Sveits boikottet i protest mot Sovjetunionens invasjon av Budapest i Ungarn.
1968
Sommer-OL 1968 i Mexico by. Studenter i Mexico by protesterte mot det autoritære regimet i Mexico i forkant av OL. Den meksikanske regjeringen svarte med vold, og 2. oktober, ti dager før lekenes start, skjedde Tlatelolcomassakeren, der mer enn to hundre demonstrerende studenter ble skutt av regjeringsstyrker.
Amerikanerne Tommie Smith og John Carlos, gull- og bronsemedaljører på 200 meter, viste black power-hilsen under flaggheisingen under medaljeseremonien. De hevet hver sin knyttet neve kledd i en svart hanske. De to utøverne ble utvist fra lekene, og sendt hjem. I ettertid er dette ansett som en sentral markering av den amerikanske borgerrettsbevegelsen.
1972
Sommer-OL 1972 i München i daværende Vest-Tyskland. Elleve israelske utøvere ble kidnappet og senere drept av palestinske terrorister. Terroristene krevde løslatelse av 234 palestinere. Se München-massakren.
1976
Sommer-OL 1976 i Montréal ble rammet av flere boikotter. Boikottene ble gjennomført av 26 afrikanske land fordi New Zealands rugbylag hadde trosset de internasjonale sanksjonene mot apartheid, og spilt mot Sør-Afrika. Taiwan fikk ikke delta fordi vertsnasjonen Canada ikke ville anerkjenne øya som Republikken Kina.
1980
Sommer-OL 1980 i Moskva ble rammet av tidenes største OL-boikott, da USA og 61 andre land uteble i protest mot Sovjetunionens invasjon av Afghanistan. Norge støttet boikotten.