cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mennesket erobrer månen
Mennesket erobrer månen var navnet på NRK Fjernsynets historiske direkteoverføring av månelandingen søndag 20. juli og natten til mandag 21. juli 1969. Sendingen gikk direkte fra det nye fjernsynshuset på Marienlyst, og var en av de lengste og mest omfattende i fjernsynet til da. Direktesendingen startet klokken 18.30 søndag kveld og pågikk gjennom hele natten og frem til 08.55 mandag morgen – til sammen nesten 14,5 timers sending. Programmet vekslet mellom direktesendinger fra studio i Oslo, fra NASAs hovedkvarter i Houston og direkteoverføring fra romferden Apollo 11. Programleder var Ragnar Baartvedt, mens Jan P. Jansen rapporterte fra Houston. Sivilingeniør Erik Tandberg satt i Oslo og kommenterte bildene for seerne og lytterne. Underveis var det flere innslag og paneldebatter, og artistene Kirsti Sparboe og Benny Borg fremførte sanger med måne- og romtema i studio. Fra 06.25 til 08.55 ble selve månevandringen sendt om igjen med direktekommentarer av Erik Tandberg.
Simone Consonni
Simone Consonni (født 12. september 1994) er en italiensk syklist.
Mennesket erobrer månen
I utgangspunktet skulle Mennesket erobrer månen vært avsluttet like før midnatt, og selve månevandringen skulle ha startet opp som en egen direktesendt programpost klokken 06.00 neste morgen. I stedet fremskyndet NASA begivenheten for at amerikanske tv-seere kunne se vandringen i beste sendetid, og NRK kastet om på planene i siste øyeblikk. Dette gjorde at sendingen fra Oslo gikk uten manus utover natten, og med en løsere og ledigere stemning i studio. Dette var uvanlig på norsk fjernsyn i 1960-årene, men ble godt mottatt av seerne. Både sendingen og den historiske begivenheten ble fulgt over hele landet, og sendingen er flere ganger omtalt som et av de aller største høydepunktene i norsk tv-historie. Opptaket av sendingen ble senere slettet og eksisterer ikke i NRKs arkiver. Kun to forhåndsinnspilte innslag er bevart.
Bakgrunn
I flere år hadde USA og Sovjetunionen konkurrert om å være først ute med å sende mennesker til månen. Allerede i 1961 lovet president John F. Kennedy at amerikanere skulle gå på månen innen tiåret var omme. Kappløpet kulminerte sommeren 1969, da USAs romekspedisjon Apollo 11 skulle sende de første menneskene til månen. Oppskytingen fant sted fra John F. Kennedy Space Center 16. juli 1969, med forventet landing på månen kvelden 20. juli og månevandringen noen timer etter.
Simone Consonni
Han representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 6 i lagforfølgelse.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble han nummer 10 i madison og tok gull i lagforfølgelse.
Mennesket erobrer månen
Bakgrunn
Den amerikanske romfartsorganisasjonen NASA sørget selv for å hausse opp medieinteressen i forkant av ekspedisjonen og la til rette for at fjernsynskanaler over hele verden kunne videreformidle bildene fra måneferden. Dette skapte igjen enorm interesse og nysgjerrighet over hele verden, og nestsjef i Dagsrevyen, Eivind Otto Hjelle, kom på ideen om at NRK Fjernsynet burde lage en større direktesending i forbindelse med begivenheten. Ideen brøt med NRKs tradisjon, der nyhetsavdelingen vanligvis skulle rapportere om hendelser og begivenheter etter at de hadde funnet sted. Midt i fellesferien var imidlertid Hjelle fungerende sjef i Dagsrevyen, og han var inspirert av amerikansk tv. Hjelle «gjorde nærmest et kupp i sjefens fravær: Her skulle stemningen skrus i taket med alt som fantes av fjernsynets virkemidler», skriver Dag Andreassen ved Norsk Teknisk Museum i en reportasje om sendingen.
Redaksjonen besluttet å la den norske sendingen gå direkte fra nyhetsavdelingens Studio 1, men programmet skulle også inneholde reportasjer, direkterapporter fra NRKs korrespondenter, dokumentarer, kulturinnslag og underholdning. Duoen Jan P. Jansen og Erik Tandberg var allerede kjent for norske seere, gjennom en rekke innslag og programmer om romfart og verdensrommet. Denne gangen reiste Jansen til NASAs hovedkvarter i Houston i Texas og rapporterte direkte derfra. Tandberg bekledde rollen som kommentator i studio i Oslo, med nyhetsankeret Ragnar Baartvedt som programleder.
Sendingen
Mennesket erobrer månen var opprinnelig satt opp som en direktesending fra klokken 18.30 til 23.45, og skulle etterfølges av Kveldsnytt like etter. Deretter skulle fjernsynet ha sendepause frem til 06.15 morgenen etter – da skulle selve månevandringen sendes direkte fra Apollo 11 og månen under programtittelen De første mennesker på månen. Programmet søndag kveld var lagt opp som en løpende nyhetssending med innslag av debatt, kultur og underholdning. Programmet gikk fra Studio 1 som for anledningen var innredet med fem ulike sceneavdelinger: en salong for programlederen med gjester, en sofagruppe for diskusjon og prat, et langt bord for paneldebatt, og to kommentatorbord i et hjørne. Erik Tandberg hadde plass ved sistnevnte. I tillegg var det en månedekorert scene for Tor Hultins orkester med sangerne Kirsti Sparboe og Benny Borg. På forhånd hadde ikke programleder Baartvedt særlig tro på at den oppsatte sendeplanen skulle holde, og åpnet sendingen med å si: «Vi sier med én gang: Før cirka klokken 01 i natt vil vi ikke være ferdig. Men hva er en sensommernatt mot det som nå skjer i menneskehetens historie? Så vi regner med at dere vil være med oss i vår varierte reise gjennom kvelden».
Baartvedt fikk også rett, for utpå kvelden besluttet NASA å fremskynde månevandringen med flere timer. Dette etter ønske fra astronautene selv, og for at begivenheten kunne gå i beste sendetid i USA. Den plutselige omgjøringen gjorde at NRK også måtte kaste om på sitt opprinnelige sendeskjema. I stedet for en seks timer lang sendepause på natten, besluttet redaksjonen at sendingen skulle fortsette etter Kveldsnytt ved midnatt. Deretter skulle sendingen gå direkte frem til månevandringen var overstått. Det gjorde at den rundt 5 timer lange direktesendingen ble utvidet med nærmere 7 timer. Og deretter fulgte en 2,5 timer lang reprise av selve månelandingen, der Erik Tandberg kommenterte på nytt for nye seere. Til sammen ble det nesten 14,5 timer direktesendt fjernsyn.
Nattsendingen var ikke detaljplanlagt, og den gikk uten manus. Resultatet ble en sending med langt mer folkelig og løssluppen tone enn det som var vanlig i norske aktualitetsprogrammer på den tiden. Entusiasmen til flere av programdeltakerne smittet også over på seerne, og det ble åpnet for at seerne kunne ringe inn og stille spørsmål til Tandberg og andre fagfolk i studio. Denne uhøytidelige programformen var ny i NRK Fjernsynet, og satte en ny standard for direktesendinger fremover.
Ettermæle
Interessen rundt NRKs månesending i juli 1969 blusset opp igjen i Norge i forbindelse med månelandingens 50-årsjubileum i 2019. Flere seere ønsket at NRK skulle sende om igjen sendingen fra 1969, men opptaket fra Mennesket erobrer månen er slettet fra NRKs arkiver. «Det er forferdelig synd. Det er nesten utilgivelig», sa Erik Tandberg i et intervju med NTB i 2019. Også NRK beklaget at sendingen var slettet. Det er ikke kjent hvor mange nordmenn som fulgte sendingen gjennom sommernatten i 1969, men media fortalte om enorm interesse i dagene før, under og etter den historiske månelandingen. Det anslås at 600 millioner mennesker verden over fulgte månelandingen på fjernsyn, og øyeblikket har flere ganger blitt omtalt som «århundrets medieøyeblikk». Også i Norge omtales sendingen og månelandingen som et av de aller største høydepunktene i norsk tv-historie. I 2010 kåret Dagbladet månelandingen til det nest største norske tv-øyeblikket gjennom tidene, bare slått av terrorangrepene i USA i 2001. I forbindelse med Dagsrevyens 60-årsjubileum i 2018, kåret norske seere månelandingen til den fjerde mest minneverdige tv-begivenheten i Norge. Programmet satte også en ny standard for direktesendinger fremover. Blant annet åpnet det opp for en løsere og ledigere stemning i direktesendinger med mindre bruk av høflig tiltale og De-form.
Monte Xanic
Monte Xanic er en vinprodusent som ligger i den kjente vindalen Guadalupe i den meksikanske delstaten Baja California. Selskapet ble grunnlagt i 1987, og Guadalupe ble valgt på grunn av klimatiske forhold. Vinene fra Monte Xanic har vunnet flere internasjonale priser både i USA, Frankrike og Canada.
Navnet Monte Xanic
Monte er spansk og betyr «lite fjell». Xanic kommer fra språket cora og betyr «blomsten som blomstrer etter det første regnet».
Mennesket erobrer månen
Ettermæle
Også for artisten Benny Borg ble sendingen et vendepunkt. Han hadde kommet til Norge fra Sverige noen måneder før, og var ukjent for de fleste nordmenn. Da han og Kirsti Sparboe flere ganger opptrådte gjennom sendingen, ble han landskjent og fikk sitt store musikalske gjennombrudd i Norge.
Gandhi Smarak Sangrahalaya
Huset var formet av arkitekten Charles Correa fra og med 1958. Museet, som har vært Correas viktigste kommisjon, besto opprinnelig av 51 modulære enheter, hver av dem på 6 x 6 meter, og ringer inn en gårdsplass med kunstig vanndam. Komplekset ble innviet av statsminister Jawaharlal Nehru i 1963.
Liste over Los Angeles Chargers-sesonger
Los Angeles Chargers er et amerikansk fotballag basert i storbyområdet Los Angeles. Chargers konkurrerer i National Football League (NFL) i American Football Conference (AFC) i AFC West. Laget ble stiftet av Barron Hilton i 1959 og spilte 1960-sesongen i Los Angeles som en del av American Football League (AFL). Året etter flyttet laget til San Diego. I 2017 flyttet Chargers tilbake til Los Angeles.
Laget har hatt tre perioder med suksess. Den første varte fra 1960 til 1965, da Chargers vant AFL West fem ganger og ligatittelen to ganger. Den andre perioden var fra til, hvor Chargers hadde vinnende sesonger hvert eneste år og vant tre divisjonstitler på rad for andre gang i lagets historie. Den siste perioden varte fra til, hvor laget nådde sluttspillet fem ganger på seks år. De har kun nådd Super Bowl én gang, i.
Chargers har hatt like mange perioder med dårlige resultater. Mellom og  hadde Chargers ingen sesonger med flere seiere enn tap, som del av en 13-årig periode uten en tur til sluttspillet. Mellom 1972 og 1975 havnet de også på sisteplass i divisjonen hvert år, og klarte i perioden knapt å unngå ligaens første sesong uten seier med to sene seiere i en av sesongene. Fra til  endte de aldri sesongen høyere enn tredjeplass i divisjonen, og nådde ikke sluttspillet. Fra til  hadde laget ingen vinnende sesonger og hadde også sin dårligste sesong noensinne, med kun én seier av 16 kamper i.
Chargers har vært divisjonsmestre ni ganger, alle i AFC West. De har vunnet conference-tittelen seks ganger, men kun én gang siden sammenslåingen av AFL og NFL i 1970. Per slutten av 2020-sesongen hadde Chargers spilt 967 kamper i serie- og sluttspill i 58 sesonger, og hadde nådd sluttspillet 19 ganger.
Ventotene-manifestet
Ventotene-manifestet slo fast at enhver seier over fascistiske krefter var nytteløs dersom det bare førte til enda en versjon av det gamle systemet med suverene europeiske nasjonalstater, i løse allianser. Resultatet ville bli en ny verdenskrig. I manifestet foreslås en overstatlig europeisk føderasjon av stater. Det viktigste med en slik føderasjon var at den knyttet europeiske stater så tett sammen at de ikke igjen ville føre krig mot hverandre.
Blant de øvrige forfatterne var Ernesto Rossi (1897–1967). Eugenio Colorni (1909–1944) hjalp med utgivelsen og skrev et forord. Teksten ble skrevet på sigarettpapir og smuglet ut fra øya i en blikkboks med dobbelt bunn. På fastlandet sørget Eugenio Colomi og Ursula Hirscmann for at det ble publisert og sirkulert i den italienske motstandsbevegelsen.
Langrenn under Vinter-OL 2014 – Sprint menn
Langrenn under Vinter-OL 2014 – Sprint menn ble avholdt i Sotsji i Russland 11. februar 2014.
Kamil Grosicki
Han er også en del av. Grosicki har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Jagiellonia Białystok og Legia Warszawa fra Polen.
Langrenn under Vinter-OL 2014 – Sprint menn
Nikita Krjukov var regjerende olympisk mester fra Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Kamil Grosicki
Landslaget
Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina.
Langrenn under Vinter-OL 2014 – Sprint menn
== Resultater ==
Prolog
86 utøvere fra 40 land deltok i prologen. Deltakerne startet med 15 sekunders intervall etter startnummer, og de 30 utøverne med best tid kvalifiserte seg til kvartfinale. Best tid i prologen hadde Ola Vigen Hattestad fra Norge med startnummer 1. Han startet klokken 14.25.15, lokal tid. Darko Damjanovski fra Makedonia med startnummer 86 startet sist klokken 14.46.30 lokal tid.
Kamil Grosicki
Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i Frankrike 2016.
Langrenn under Vinter-OL 2014 – Sprint menn
Kvartfinaler
De to beste fra hver kvartfinale gikk videre til semifinale, samt de to løperne med best tid («Lucky Losers»).
Semifinaler
De to beste fra hver semifinale gikk videre til finalen, samt de to løperne med best tid («Lucky Losers»).
Kamil Grosicki
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
Provinsen Hessen-Nassau
Provinsen Hessen-Nassau (tysk: Provinz Hessen-Nassau) var en provins i Kongedømmet Preussen fra 1868 til 1918, og deretter i Fristaten Preussen fram til 1946.
Provinsen ble etablert som en følge av den østerriksk-prøyssiske krig ved å slå sammen det tidligere uavhengige Hessen-Kassel, som skulle utgjøre hoveddelen av Hessen-Nassau, hertugdømmet Nassau og den frie riksstaden Frankfurt am Main, samt områder Preussen hadde tatt fra kongedømmet Bayern og storhertugdømmet Hessen.
1. april 1929 ble fristaden Waldeck lagt til provinsen. I 1935 oppløste det nasjonalsosialistiske styret de facto alle de tyske provinsene, og sentraliserte styringen gjennom ulike gau. I 1944 ble provinsen formelt oppløst, og overført til de kortlivede provinsene Kurhessen og Nassau.
Etter andre verdenskrig ble det største området av den tidligere provinsen en del av den nyopprettede delstaten Hessen, og de vestlige områdene ble innlemmet i delstaten Rheinland-Pfalz.
Hessen-Nassaus flagg var identisk med Nederlands flagg, og bakgrunnen for dette var at det nederlandske kongehuset gjennom Huset Oranien-Nassau stammer fra hertugdømmet Nassau.
Eugen Polanski
Eugen Polanski (født Bogusław Eugeniusz Polański, 17. mars 1986) er en polsk profesjonell fotballspiller som for tiden er klubbløs. Han er også en del av. Polanski har spilt for flere andre klubber i sin karriere, blant annet Getafe og Borussia Mönchengladbach.
Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina.
Hochland
Hochland var et tysk katolsk tidsskrift, grunnlagt av Carl Muth, utgitt i München fra 1903 til 1941, og igjen fra 1946 til 1971. Det ble ansett for å være kritisk til kirken, og publiserte verk av forfattere, uavhengig av kirkesamfunn, om emner knyttet til religion og kultur.
Historie
Hochland var, i henhold til dens undertittel, et månedlig magasin for alle områder av kunnskap, litteratur og kunst. I dets første nummer sa Muth at bladet ikke skulle være  nyhetsbrev for noen part, gruppe eller eksisterende bevegelse. Han så for seg et magasin som fokuserte på religion og kunst, og hadde stor tro på den pedagogiske kraften til kunst og estetikk for å løse kulturelle og politiske problemer. Selv om bladet i seg selv ikke skulle være spesielt politisk,   utviklet Muth nære vennskap med politisk aktive mennesker som Hans og Sophie Scholl. Fra 1903 til 1932 var tidsskriftet redigert av Carl Muth, deretter, fram til 1935, av Friedrich Fuchs, og fra 1935 til 1939 igjen av Muth, og fra 1939 til 1941, da det ble forbudt av nazistene, av Franz Joseph Schöningh. Opplaget var 12,000 i 1939.
Vanlige bidragsytere dannet det som ble kalt "Hochland-kretsen". Det inkluderte katolske filosofer og forfattere som Carl Schmitt, Theodor Schieffer, Theodor Haecker, Gertrud von le Fort, Sigrid Undset, Werner Bergengruen, Max Scheler, Romano Guardini, Peter Wust, Alois Dempf, Philipp Funk, Otto Karrer, Joseph Wittig, Joseph Hengesbach, og Heinrich Lützeler.
Under nazi-perioden publiserte Hochland en rekke kontroversielle artikler som var kritiske (men noen ganger i det skjulte) til regjeringen, for eksempel et essay av Theodor Schieffer som priste Alexis de Toqueville og hans kjærlighet til friheten. Konrad Ackerman  mente atHochland var det viktigste tidsskrift for intellektuell motstand mot regjeringen. I 1939 førte publiseringen av et essay av Joseph Bernhart ("Hodie," latin for "i dag") til et forbud av tidsskriftet og makulering av det aktuelle nummeret. Forfatteren som hadde kritisert de begrensninger som var satt på pressen etter Georg Elser's forsøk på å ta Adolf Hitler's liv, fikk forbud mot å publisere lenger. Magasinet ble bannlyst igjen i april 1941 etter at Friedrich Nietzsche ble fordømt som en gudsfornekter. Angrepet på Sovjetunionen ga myndighetene en grunn til å endelig forby Hochland
I november 1946 ble magasinet gjenopprettet. I 1971 ble det omdøpt til Neues Hochland, og i 1974 gikk det inn.
Posisjon
Magasinet posisjon innen sin kultur er komplisert, ettersom Muths  misjon på mange måter gikk mot tidens konfesjonalisme: Muth fremmet og krevde selv en "katolsk ånd" i litteraturen som verken var konfesjonell eller partipolitisk. På den ene siden ble magasinet satt på Index librorum prohibitorum ("Liste over forbudte bøker") i 1911; på den annen side publiserte ledende teologer sitt arbeid i det. Redaktørene var ivrige etter å frigjøre seg fra den regjerende konfesjonalismen i tiden, de var kritiske til nazismen så vel som til teologisk liberalisme. Magasinet ble ansett som det offisielle tidsskrift for Renouveau catholique-bevegelsen i Tyskland, den opprinnelig franske innsats for å modernisere og opplyse tradisjonell, konservativ katolisisme. I henhold til Derek Hastings var Hochland  "ved felles anerkjennelse det ledende katolske tidsskriftet i den tysk-talende verden." Politisk fungerte det som det motsetning til det ultrakonservative katolske tidsskriftet Gral, som ble promotert av Martin Heidegger (som i 1909 ble rapportert å offentlig fordømme Hochland for "å gå for dypt i modernismens vann" ) og Wien-ideolog Richard von Kralik.
Sigrid Øyrehagen
Sigrid Øyrehagen (født 12. juli 1956 i Uskedalen i Kvinnherad ) er en norsk maler og grafiker.
Utdanning
Sigrid Øyrehagen har utdanning fra Statens håndverks- og kunstindustriskole 1975–80 og Statens kunstakademi 1981–85 og 89/90.
Sigrid Øyrehagen er bosatt i Drammen og har atelier i Oslo.
Per Karlsson
Per Jonas Karlsson (født 2. januar 1986) er en svensk tidligere fotballspiller.
Idrettsklubben Start i 2010
Hele 57 scoringer var ny klubbrekord i Eliteserien, men med 60 baklengs (snitt på to per kamp) holdt det likevel ikke til bedre enn en plass midt på tabellen. 1-8 mot var tangering av klubbens største tap.
Jane Helen
Jane Helen er et oslobasert pønkrockband.
Lesotho under VM i friidrett 2017
Lesotho deltok med tre utøvere under VM i friidrett 2017 (utendørs) fra 4. august til 13. august 2017 i London i Storbritannia.
Idrettsklubben Start i 2010
Blant årets nye spillere var Fredrik Strømstad (tilbake på lån fra ) og Espen Hoff, mens Christian Bolaños og Geir Ludvig Fevang  forsvant i løpet av sesongen.
Metazycera
Metazycera er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Idrettsklubben Start i 2010
Vanligste startoppstilling
* Kilde: football-lineups.com
Cupkamper
Utdypende artikkel: Norgesmesterskapet 2010
Metazycera
Utseende
Middelsstore, avlange, som oftest noe kileformete og flate, blanke bladbiller, gjerne svarte med gule eller oransje tegninger. Oveersiden er tett og grovt punktert, punktene gjerne noe kantete. Hodet er nokså lite, antennene kraftige, holdes gjerne samlet og framoverrettet. Hodet er temmelig lite, pronotum gjerne trapesformet. Antennene består av 11 ledd. Dekkvingene er oftest nokså firkantede, beina temmelig korte. Dekkvingene har 10 punktstriper, og fire svakt opphøyde ribber.
Idrettsklubben Start i 2010
Målscorere
Utdypende artikkel: Toppscorerliste for Tippeligaen 2010
Start 2
Start 2 spilte i 2010 i 2. divisjon (nivå 3), men endte på 12.-plass i avdeling 3 og rykket ned, og spiller i 3. divisjon i 2011. Laget ble trukket ett poeng for bruk av ikke-berettiget spiller (Rune Nilssen) i kampen mot 19. april.
Metazycera
Levevis
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Disse artene holder seg gjerne til én eller noen få vertsarter, larvene minerer i bladene til de samme plantene som de voksne gnager på. Artene lever på planteslekten Cecropia.
Utbredelse
Slekten er utbredt fra Colombia i nord til Uruguay i sør.
Jane Helen
Bandet hadde sin spede begynnelse i DIMS’ lokaler høsten 2002. Sandra C. Ekdahl, Dordi E. Drønen og Christine Ø. Litlekalsøy hadde truffet hverandre gjennom AKKS, og ønsket å starte et musikkprosjekt sammen. I februar 2003 dro trioen på konsert i regi av AKKS. Da de fikk se Mona Wold spille trommer på scenen, bestemte de seg straks for å kidnappe henne. Hun ble lokket med til DIMS, og ved litt overtaling og noen skitne, men enkle grep ble Litlekalsøy flyttet i front, og Wold overtok stikkene.
Judo under Stillehavslekene 1995
Judo under Stillehavslekene 1995. Judo var en av flere sporter som var med i de tiende stillehavslekene som ble arrangert i Papeete i Fransk Polynesia i perioden 25. august til 5. september 1995. Det var sjuende gangen som judo var med på programmet under stillehavslekene. Det ble konkurrert i ni klasser for menn og ni for kvinner. Ny-Caledonia ble beste nasjon med femten gullmedaljer foran Fiji med to.
Jane Helen
Jane Helen hadde sin aller første opptreden på Honeytrapfestivalen i Oslo den 27. april 2003.
Etter å ha prøvd ulike gitarister, keyboardister, samt en fiolinist, var det nok en gang AKKS som ble linken, da Jane Helen fikk sitt femte medlem våren 2005, idet Solveig S. Vaaland ble invitert til å prøvespille for bandet. I 2011 fikk bandet en ny trommis – Thomas Golding fra Cougar.
Bandet var med i Melodi Grand Prix 2009. Jane Helen er signert med Nordic Records Norge, og ga ut debutalbumet i oktober 2010.
Lucas Torreira
Lucas Sebastián Torreira Di Pascua (født 11. februar 1996) er en uruguayansk fotballspiller som spiller for den tyrkiske klubben.
Landslaget
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2018 i Russland.
Han ble tatt ut i s tropp til VM i fotball 2022 i Qatar.
By the Light of the Silvery Moon
«By the Light of the Silvery Moon», også skrevet «By the Light of the Silv'ry Moon», er en sang innen populærmusikk-sjangeren. Den er komponert av Gus Edwards med tekst av Edward Madden. Sangen ble første gang utgitt i 1909 og ble fremført første gang av Lillian Lorraine. Sangen var en av flere måne-relaterte Tin Pan Alley-sanger fra denne perioden.
Sangen har blitt brukt i en rekke tv-serier og filmer, blant andre filmen med samme navn fra 1953 med Doris Day i en av rollene.
Flere kjente innspillinger ble gjort i 1910 av Billy Murray og The Haydn Quartet; Ada Jones; og Peerless Quartet.
Filippo Ganna
Filippo Ganna (født 25. juli 1996) er en italiensk syklist.
Han representerte Italia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble nummer 6 i lagforfølgelse.
Han har fire VM-gull i individuell forfølgelse og tok VM-gull i tempo i 2020 og 2021. Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, tok han gull i lagforfølgelse.
VM i kunstløp 2010
VM i kunstløp 2010. Verdensmesterskapet i kunstløp for menn, kvinner, parløp og isdans ble arrangert i Palavela i Torino i Italia 22. til 28. mars 2010.
Iaquira
Iaquira er en slekt av biller som tilhører den artsrike underfamilien Lamiinae i familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én kjent art.
Utbredelse
Arten er utbredt i det østlige Brasil.
Marzia Caravelli
Marzia Caravelli (født 23. oktober 1981) er en italiensk friidrettsutøver som konkurrerer i hekkeløp. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble utslått i semifinalen på 100 meter hekk.
Rafał Wolski
Rafał Wolski (født 10. november 1992) er en polsk fotballspiller som fra 5. mars 2020 er klubbløs.
Bembidion petrosum
Bembidion petrosum er en av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller.
Rafał Wolski
Han spiller midtbane, og er også en del av. Wolski spiller egentlig for den Italienske klubben Fiorentina, men ble hentet av Legia Warszawa på lån i august 2014, ut hele sesongen
Han ble tatt ut til Fotball-EM 2012 i Polen og Ukraina.
Bembidion petrosum
Systematikken innen slekten Bembidion er uavklart, enkelte deler slekten opp i flere slekter, mens andre plasserer artene i underslekter.
Utbredelse
Bembidion petrosum finnes i Europa, Nord-Amerika og nordvest til i Asia til Sibir. Den er også registrert fra Norge.
Utseende
Bembidion petrosum er en liten løpebille med en ganske slank og litt flat kroppsform. Antenneleddene har lange hårbørster i spissen, antennens fjerde ledd har fine korte tilliggende hår. (Krever forstørrelse for å se), Fasettøynene er noe utstående. Maxillarpalpene har et lite og nålformet endeledd, dette skiller slekten fra de andre nordiske løpebillene, hvor dette leddet er mye større og mer økseformet. Mange av artene i slekten Bembidion er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme.
Levevis
Bembidion petrosum tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.
Dendrittiske celler
Dendrittiske celler (fra gresk: δένδρον (déndron) – tre) er immunceller som utgjør en viktig del av pattedyrs immunforsvar. Cellens hovedfunksjon er å ta opp og bearbeide antigener fra vev og blod, og deretter å presentere til andre immunceller. Dendrittiske celler regnes som de viktigste antigenpresenterende cellene, særlig mot en infeksjon kroppen ikke har møtt på før. Grunnet egenskapen til å bearbeide og presentere et nytt antigen for deretter å stimulere og aktivere det ervervede immunforsvaret, blir dendrittiske celler regnet som lenken mellom det medfødte immunforsvaret og det ervervede immunforsvaret. Dendrittiske celler kan også være toleranseinduserende og spiller da en viktig rolle i å bestemme hva immunsystemet reagerer mot.
Dendritiske celler deles ofte i to hovedgrupper, konvensjonelle og plasmacytoide, men når man snakker om dendrittiske celler så er det som regel de konveksjonelle dendrittiske cellene som omtales.
Konvensjonelle dendrittiske celler befinner seg oftest i lymfoid vev nær epitel i kontakt med utennomverdenen, det vil si hud, slimhinner i GI tractus, og luftveier der deres oppgave er å analysere omgivelsene etter ukjente/farlige antigener. De dendrittiske cellene som befinner seg i hud kalles Langerhans celler. Plasmacytoide dendrittiske celler befinner seg oftest i lymfeknuter og beskrives ofte å ha en regulerende rolle, men mye av deres funksjoner er fremdeles omdiskutert.
Dendrittiske celler spiller en stor rolle i mange ulike sykdommer, men er grundig undersøkt med tanke på primær infeksjon og autoimmune sykdommer.
De dendrittiske cellene viser frem antigen på vevstypeantigenene MHC I og MHC II, som regel til T-celler.
Historie
De første beskrivelser av dendrittiske celler ble gjort av den tyske patologen Paul Langerhans i 1868, men ble på den tid misforstått som nerveceller i huden. Det var ikke før i 1973 dendritiske celler ble identifisert som egen celle av Zanvil A. Cohn og Ralph M. Steinman i musemilt. De døpte den da ukjente celletypen dendrittiske celler grunnet dens morfologiske trekk, der grenliknende utspring ble observert. I årene som fulgte ble mye av cellens funksjoner og rolle i immunsystemet kartlagt, og stemplet som en viktig del av immunsystemet med den unike evnen til å presentere nye antigener til naive T-celler for å stimulere en ervervet immunrespons. En metode for å dyrke dendrittiske celler fra monocytter ble publisert i 1994 og har gitt bedre adgang til in-vitro studier samt mindre krav til forsøksdyr og kliniske studier. Grunnet oppdagelsen av dendrittiske celler og arbeidet i utforskningen av deres egenskaper, var Ralph M. Steinman en av vinnerne av nobelprisen i medisin 2011.
Typer
Dendrittiske celler er delt i konvensjonelle/klassiske dendritiske celler, tidligere ofte referert som myeloide dendrittiske celler, og plasmocytoide dendrittiske celler etter deres antatte opphav. Langerhansceller er ofte klassifisert som en egen type dendrittiske celler som dekker huden.
Konvensjonelle dendrittiske celler
Denne gruppen inneholder dendritiske celler som befinner seg i perifert epitel, lymfevev, blodbaner og milt. Konvensjonelle dendrittiske celler kan deles i subgrupper avhengig av deres funksjoner, organspesifisitet eller fenotype. Overflatemolekyler i denne gruppen celler viser som regel myeloid opphav. Denne gruppen dendrittiske celler er ofte assosiert med deres evne til å migrere til lymfeknuter for å presentere antigener, men dette er avhengig av subtype og kontekst. Disse antigenpresenterende cellene er kjent for økt ekspresjon av overflatemarkører assosiert med antigen presentering som MHC II og co-stimulatoriske molekyler som CD80 og CD86 etter å ha tatt opp nytt ukjent antigen.
Plasmacytoide dendrittiske celler
Denne gruppen dendrittiske celler viser ikke overflatemarkører assosiert med myeloid opphav, og befinner seg som regel i lymfeknuter. En av deres primære kjennetegn er deres kraftige evne til sekresjon av interferoner og derav immunstimulerende potensial innad i lymfeknuten. I motsettning til konvensjonelle dendrittiske celler så mangler plasmacytoide dendrittiske celler overflatemolekyler assosiert med myeloid opphav og har lite ekspresjon av MHC II og costimulatoriske molekyler.
Nyhetsspeilet
Nyhetsspeilet er et norsk nettmagasin som ble opprettet i 2009 av Frank Aune.
Dendrittiske celler
Morfologi og overflatemolekyler
Dendrittiske cellers morfologi fører til at de har en enormt overflate i forhold til mange andre celler. I umoden tilstand har cellemembranen tallrike folder, ofte beskrevet som sløret, mens i modne dendrittiske celler har de grenliknende utspringene som navnet tilsier. I umoden tilstand har cellene en størrelse på ca 6-9µm mens i moden tilstand øker de til ca 10-15µm. Cellene har reseptorer for patogen assosierte molekylære mønstre (pathogen associated molecular patterns - PAMP), som Toll like reseptorer (TLR) og nukleotid-bindende oligomerisasjons dome-like reseptorer (NOD like receptors). Disse PAMP reseptorene tilhører det medfødte immunforsvaret og gjenkjenner strukturer som ofte befinner seg på patogener, som for eksempel lipopolysakkarider som TLR-4 gjenkjenner. Konvensjonelle dendrittiske celler er ofte assosiert med rikelig ekspresjon av slike reseptorer på cellemembranen. Overflate molekyler som CD-14, CD-1a, co-stimulatoriske molekyler etc kan hjelpe med å skille dendrittiske celler fra andre immunceller som makrofager. Modning etter opptak av PAMP visende antigener eller signalisering fra inflammatoriske cytokiner fører til modning av dendrittiske celler, noe som fører til morfologisk endring som overnevnt samt endrer overflate ekspresjon av molekyler. Som regel fører modning til økt ekspresjon av co-stimulatoriske molekyler CD-80 og CD-86, CD-83, CCR7, samt MHC II for å for å nevne noen.
Plasmacytoide dendrittiske celler, er i motsettning til konvensjonelle dendrittiske celler, assosiert med høyere mengde intracellulære PAMP reseptorer som TLR-7 og TLR-8. Morfologisk er de runde i form liknende plasmaceller ettersom de er observert å ha kraftig sekretorisk funksjon. Det er funnet et par antigenet som er relativt spesifikke for plasmacytoide dendrittiske celler som humant blod dendrittisk celleantigen (human blood dendritic cell antigen (BDCA)-2).
Nyhetsspeilet
Det er en kjerne av skribenter som jevnlig bidrar med stoff til Nyhetsspeilet. Blant disse har vært Armin Bahrami, Hans Kristian Gaarder og Rolf Kenneth Myhre. Utover dette er det mange personer som sporadisk bidrar med artikler.
Dendrittiske celler
Antigen opptak, modning og presentasjon av antigen
Dendrittiske celler samler antigener fra omgivelsene via fagocytose når PAMP blir stimulert. Som makrofager og neutrofile så inneholder dendrittiske celler også lysosomer med proteaser som løser opp fagocytert materiale. Konsentrasjonen av proteaser er derimot lavere som kan mulig knyttes til dendrittiske cellers primære oppgave å presentere antigener fremfor å redusere fremmede patogener, derav interesse i å ivareta større og flere potensielle peptider. Disse peptidene blir transportert til MHC II molekyler som deretter blir transporter til overflaten av cellen for deretter å presentere peptidet til potensielle T-celler. Det trengs også god ekspresjon av costimulatoriske molekyler sammen med MHC-II for å stimulere T-celler i form av CD-80 og CD86, også kjent som B7 molekyler. MHC II binder seg til T-celle reseptorer mens de kostimulatoriske molekylene binder seg til CD28 på T-celler. De kostimulatoriske molekylene kan derimot også binde seg til toleranseinduserende reseptorer på T-celler, spesielt CTLA-4 som har høyere affinitet enn CD28, derfor avhenger T-celle responsen ikke bare på overflatemolekyler, men også kontekst og miljø.
Modningsprosessen av dendrittiske celler er avhengig av blant annet type dendrittisk celle, type antigen, hvilken reseptor den ble tatt opp av og forhold i omgivelsene når opptaket skjer. Modningsprosessen aktiverer ulike intracellulære kaskader avhengig av om den blir toleranse induserende eller immunaktiverende. Det er kjent at spesielt TLR stimulering ofte aktiverer MAPK og NF-κB, noe som stimulerer cellen til økt produksjon av proinflammatoriske cytokiner som IL-6, TNFα og IL-12. Cytokinprofilen til de dendrittiske cellene bestemmer en stor grad hvor immunstimulerende de er ovenfor T-celler. I motsettning til immunostimulerende dendrittiske celler, har tolerogene dendrittiske celler en cytokin profil som er mer preget av sekresjon av IL-10 og TGFβ.
Nyhetsspeilet
Nyhetspeilet er et av de viktigste fora for spredning av nyåndelighet og konspirasjonsteorier i Norge. Mye av dette er inspirert av alternativt tenkende bevegelser i USA, og noe representerer også anti-semittisk retorikk og Holocaust-benektelse. Det deles jevnlig idéer fra amerikanske konspirasjonsteoretikere som G. Edward Griffin og Jeff Rense, og det lenkes til nynazistiske nettsteder.
I 2010 lurte NTNU-studenten Olav Møyner redaksjonen i Nyhetsspeilet til å tro at en ny type vindmøller skulle plasseres ut i Norge med en skjult agenda om tankekontroll av befolkningen ved hjelp av elektromagnetiske bølger. I beskrivelsen av teknologien la han inn noen elementære feil som ville ha blitt avdekket av faglig kvalifiserte personer, men disse ble ikke avdekket, og Nyhetsspeilet publiserte en artikkel basert på den falske historien.
Dendrittiske celler
Antigen opptak, modning og presentasjon av antigen
Dendrittiske celler i perifert vev må migere til lymfeknuter for å presentere antigener til T-celler. Dette skjer ved at både naïve T-celler og modne dendrittiske celler har ekspresjon av CCR7, som er en kjemokin reseptor mot CCL19 som sekreres rikelig fra lymfeknuter og thymus. Dette fører til at lymfeknuter og thymus blir til et møtesenter for näive T-celler og modne dendrittiske celler klare til å presentere antigener. Denne fellesdestinasjonen sammen med näive T-celler massive repertoar av ulike bindingsaffiniteter til ulike antigener grunnet V(D)J rekombinasjon, betyr det at modne dendrittiske celler kan presentere det bearbeidete antigenet til mange passerende ulike naïve T-celler i lymfeknutene intil en med god nok bindingsaffinitet kommer i kontakt. Hvis den dendrittiske cellen har en immunogen cytokin profil, fører dette da til klonal ekspansjon og dermed ervervet immun-respons. Cytokinprofilen til dendrittiske celler har mye å si på hva slags type T-celler det fører til, om det blir CD4+ hjelpe T-celler, CD8+ cytotoksiske T-celler, eller regulatoriske T-celler.
Rolle i sentral toleranse
Siden dendrittiske celler er kroppens mest egnete celle til å presentere antigener, er det naturlig at disse cellene spiller en rolle i sentral toleranseutvikling der immunsystemet lærer å gjenkjenne eget vev i ufarlig kontekst. Dendrittiske celler samler antigener fra perifert vev, inkludert autoantigener, og presenterer disse antigenene i thymus til T-celler. Når det blir oppdaget T-celler med høy bindingsaffinitet for autoantigener presentert av dendrittiske celler, fører dette som regel til apoptose av disse T-cellene, eller differensiering til regulatoriske T-celler. I forsøk i mus der dendrittiske cellers evne til å produsere immundempende cytokiner ble redusert, utviklet disse musene autoimmunitet i flere organer. Hvor stor rolle dendrittiske celler spiller i forhold til andre faktorer som AIRE og Fezf2, eller sirkulerende autoantigener som kommer inni thymus, er fremdeles omdiskutert.
Semitrailerbuss
Semitrailerbuss, også kjent som Sattelzugomnibus på tysk, Sættevognsbuss på dansk, Trailer bus på engelsk og Camello (Kamelbuss) på Cuba, er en mellomting mellom en semitrailer og en buss. Det kombinerer en vanlig trekkvogn med en passasjersemitrailer for busstransport, og hadde dermed større kapasitet enn enkeltbuss (singelbuss). Semitrailerbussene var de lengste og meste kapable passasjerbussene fram til det ble innført nasjonale forbud mot passasjerfrakt på tilhengerkjøretøyer i land etter land.
Dendrittiske celler
Rolle i sykdom
Dendrittiske cellers rolle i immunsystemet er godt kjent og mye av deres funksjoner har vært utforsket, men i forhold til mange primær immunsvekkede tilstander, er funksjonsfall i dendrittiske celler for det meste fraværende. Det er fremdeles under spekulasjon om hva dette skyldes, eller om forklaringen er at liv uten fungerende antigenpresentasjon ikke er aktuel. Dendrittiske cellers funksjonsfall har blitt knyttet til mange autoimmune sykdommer som systemisk lupus erythematosus, psoriasis, diabetes type 1 etc, men hvor stor rolle de spiller inn på disse sykdommene er fremdeles omdiskutert. Musestudier tyder likevel på at autoimmunitet med hurtig død utvikler seg spontant i fravær av fungerende dendrittiske celler, noe som støtter argumentet for at liv uten fungerende dendrittiske celler er usannsynlig.
Semitrailerbuss
Semitrailerbuss
I den første halvdelen av det tjuende århundret var det ikke lenger tilstrekkelig med mindre busser på det typiske firehjuls busschassiset etter hvert som busstransporten tok seg opp. Chassiset til de opprinnelige bussene skilte seg lite fra det rigide lastebilchassiset, ettersom passasjerkapasiteten måtte økes i tråd med veksten i passasjermengden. En rekke ulike løsninger ble dermed utprøvd i flere tiår, fram til leddbussen med leddelt busschassis ble det mest attraktive valget for busselskaper som etterspurte stor passasjerkapasitet på trafikksterke busstrekninger. Et alternativ var flerakslede busser med tre til fire aksler på en singelbuss, et annet var buss-tog eller trailer-buss hvor man tok en passasjertilhenger på slep etter motorkjøretøyet.
Dendrittiske celler
Immunoterapi
Grunnet dendrittiske cellers sterke evne til å presentere antigener, har muligheten for å tvinge frem immunrespons mot kreft eller nedregulere immunrespons i autoimmune sykdommer via dendrittiske celler vært foreslått som en terapimetode. Oppdageren av cellene Steinman selv var en av de første immunterapi pasientene som brukte dendrittiske celler til å stimulere immunrespons mot kreft, i hans tilfelle bukspyttskjertelkreft. Han overlevde i 4 år etter hans diagnose på en sykdom som har prognose på ca et par måneder, men hvor vidt immunterapi med dendrittiske celler spilte en rolle er ukjent. I senere år har det vært mange studier på mus med god effekt der langtkommen kreft har blitt helt kurert med dendrittisk celle basert immunterapi, men da de samme metodene ble forsøkt på mennesker, har resultatene vært mindre suksessrike. Etter periodene med skuffende kliniske forsøk, så har fokuset blitt skiftet mer fra å prøve immunterapi med dendrittiske celler alene til å kombinere det sammen med immunblokade inhibitorer som CTLA-4 inhibitorer eller PD-L1 inhibitorer som i seg selv har sett suksess i kreftterapi. Mer kunnskap om dendrittiske cellers egenskaper har også ført til at mer fokus på dyrkningsmetoden samt adjuvanter for å bedre immunrespons.
Dendrittiske cellers mulighet for å re-introdusere toleranse i autoimmune sykdommer undersøkes også, men metodene er fremdeles relativt nye og resultater fra kliniske forsøk er fremdeles mangelfulle.
Semitrailerbuss
Semitrailerbuss
Et generelt problem med passasjertilhengerne var manøvreringsevnen i trange bygater og i svinger. Spesialutstyr var nødvendig hvis tilhengeren ikke skulle foreta en krappere sving enn motorkjøretøyet. Semitrailervognen som hadde blitt til på slutten på 1800-tallet da man ville koble brukte hestekjerrer med motorkjøretøy, tillot større nyttelast og større dimensjoner på tilhengeren som ble festet i en svingskive. Tilhengeren fikk dermed halvdelen av lasten på akselen i bakenden, og den andre halvdel på trekkbilens aksler. På 1920-tallet avslørte eksperimenter at denne løsningen ga større manøvreringsevne ettersom sjåføren lettere kunne manøvrere i trange omgivelser. Men for at semi-trailerbussen skulle få plass til så mange flere passasjerer at den ville få en høyere lønnsomhet enn de ordinære busstypene på fire eller seks hjul måtte tilhengeren være meget lang.
Den typiske semitrailer-bussen på 1930-tallet var en turbuss som bare tok opp passasjerer som på forhånd bestilte transport, som for eksempel turreiser og reiser over store avstander. I regulær busstrafikk ble denne typen generelt sendt ut på forhåndsbestemte bussruter med høyt passasjerbelegg, spesielt i pendeltrafikk hvor arbeidere skulle transporteres til sine arbeidssteder. I andre land ble semitrailerbusser sendt ut på landet ettersom disse kunne tilbakelegge store avstander på røft underlag. De kunne, som de opprinnelige trailerkjøretøyene, ha dobbelthjul under passasjertilhengeren, som kunne ha to aksler. Etter krigens slutt i 1945 var busstypen foretrukket fordi den var mye rimeligere å anskaffe, og lettere å operere med stor kostnadsdekning. De forble likevel en mellomløsning i 1945–1960, og ble etter hvert erstattet med nyere busser.
Busstypens kapasitet som passasjerbuss for rask transport av store passasjermengder gjorde den til et selvsagt valg som flyplassbuss i 1950 til 1990 for den indre skytteltrafikk mellom passasjerflyene og terminalbygningene på flyplassområdet. I de siste tre tiårene har man fått spesialkonstruerte busser som erstattet de fleste semitrailerbussene, men disse er fremdeles å finne på fjerntliggende lufthavner inn i det tjueførste århundret. Behovet for stor passasjerkapasitet hadde noen ganger ført til uventede resultater som CityTrain bussene i den kongolesiske hovedstaden Kinshasa i 1989. At denne busstypen var rimelig førte til at semitrailer-bussene hentes fram i mangel på bedre egnede, men økonomisk utilgjengelige busser som for eksempel på Cuba – eller som enkel persontransport i militær regi.
Det amerikanske militæret tok allerede under den andre verdenskrigen dette konseptet i bruk. De lot det militære transportvesenet ta i bruk semitrailer for de fleste tyngre oppdrag, og personaltransport for krigsviktige foretak som rustningsindustri og mobilitet innenfor militærbaser. Slike kjøretøyer er i nyere tid begrenset til bruk kun på militære områder, og soldatene kaller dem «cattle cars».
Teknisk beskrivelse
Serieproduksjon av semitrailer-buss var bare sporadisk ettersom det ofte var lokale karosserifabrikker som bygde busskarosseriet for semitraileren, eller som spesialsbestilling for større karosserimakere. Ettersom bakkeklarering er viktig for en buss, er semitrailertilhengerne basert på svanehalshenger ettersom den forreste delen utgjør en svanehals som hvilte på svingskiven ovenpå trekkbilen. Rommet over svingskiven ble av og til benyttet som bagasjerom selv om det var vanlig å ha en løftet plattform der for ekstra seter.
Semitrailertilhengeren som passasjertilhenger hadde ofte en aksel, men det hendte noen ganger at den hadde to aksler med dobbelthjul. Som regel er disse bussene enetasjeskjøretøyer, men i flere land deriblant Tyskland og India var dobbeltdekkerkarosseri montert på semitraileren. Dresden og Øst-Berlin hadde slike busser mens denne typen var mer utbredt i de indiske storbyene. Selv om semitrailertilhenger med svanehals har stor stabilitet under kjøring, er de indiske dobbeltdekkerbussene kjent for stabilitetsproblemer i smale gater under stor fart.
Semitrailer-bussen har den fordelen at den er mer allsidig enn en vanlig buss. Ulike trekkvogner kan brukes for forskjellige oppdrag, ordinære trekkvogner for godsfrakt var foretrukket selv om man også hadde benyttet vogner med mindre trekkraft. Spesialdesignede trekkvogner for busstjeneste utgjorde ofte et unntak som med de danske røde ormene, da var tilhenger og trekkvogn aerodynamisk utformet med minimal luftmotstand og så liten separasjon som mulig. Noen ganger ble unike løsninger brukt, for eksempel ble førerhus og motoren skilt fra hverandre i den australske Fowler Landliner som hadde en boggivogn forut.
Gjenbruksmuligheten for utrangerte semitrailerbusser var alltid stor, ettersom trekkvognene og semitrailertilhengerne kunne gjenbrukes så snart busskarosseriet ble tatt bort. Av samme grunn var det også enkelt å fremstille semitrailer-busser i land uten en sterk kjøretøyindustri. I nyere tid ble vanlige semitrailerkjøretøyer ofte tatt i bruk som arbeidsbusser for transport til anleggsprosjekter på landet, da var det nok å gi et lukket lasterom vindusåpninger og enkelte døråpninger, for dermed å ha stor gjenbrukspotensial og stor kostnadsbesparelse.
Historie
Det første kjøretøyet av sitt slag ble bygget i 1896, en semitrailerbuss med en fransk De Dion-Bouton trekkvogn. Van Doorne Automobiel Fabriek (DAF) i Eindhoven, bygget i 1928 en busstilhenger, som ble slept med en amerikanske trekkvogn av merket Federal som en semitrailer.
De Dion-Bouton
Etter Paris-Rouen-løpet der dampboggien beviste seg, valgte De Dion å sende dette kjøretøyet ut på en rekke løp i de neste årene – og den første omnibussen som ble trukket så dagens lys under Paris-Marseille-løpet i 1896. Dette kjøretøyet fra Paris var en dobbeltdekker, en åpen toetasjesvogn med 40 seter og åpen endeplattform med svingtrapp. Selv om løpet ikke var en suksess, vakte denne kombinasjonen stor interesse for omnibusselskaper, spesielt etter lanseringen av en ny variant som kunne trekke opptil ti tonn. Allerede i 1896 ble de første motordrevne bussene etter semitrailer-prinsippet satt i trafikk, blant annet i Genève for Compagnie Suisse des Voitures Automobiles. I 1897 presenterte De Dion en stor buss basert på en pauline, en meget lang kupé eller charabanc.
Kamtannhai
Kamtannhai (Hexanchus griseus) er den største haien i ordenen Hexanchiformes. Den kan bli over 4,8 meter lang.
Semitrailerbuss
De Dion-Bouton
Men en ny busstype hadde også blitt presentert av De Dion. Denne varslet begynnelsen på den stive toakslede bussen, og den ble ved århundreskiftet straks en suksess.