cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles White Whittlesey
Tidlig liv
Han ble født i Florence hvor faren hans jobbet som en tømmerhugger. Og han gikk på skolen i Green Bay, Wisconsin. I 1894 flyttet familien hans til Pittsfield, Massachusetts. Etter fullført utdanning ved Pittsfield High School i 1901 begynte han ved Williams College. Her ble han medlem av studentforeningen St. Anthony Hall. Under oppholdet sitt ble han kåret til «den tredje smarteste mannen» i en avstemning i klassen sin. Han fikk kallenavnet «Greven» (Count) på grunn av sin aristokratiske oppførsel. Han utdannet seg til å bli advokat ved Harvard Law School og fullførte utdannelsen sin her i 1908. Kort tid etterpå etablerte Whittlesey et advokatfirma sammen med J. Bayard Pruyn, en klassekamerat fra Williams College, i New York City. Hans venn og romkamerat ved Williams College, Max Eastman påvirket ham til å bli medlem av det amerikanske sosialistpartiet (Socialist Party of America), et medlemskap han hadde i flere år før han forlot partiet i avsky på grunn av den voksende ekstremismen i partiet.
Første verdenskrig
En måned etter at USA gikk inn i første verdenskrig i mai 1917 tok Whittlesey permisjon fra advokatfirmaet og sluttet seg til De forente staters armé (United States Army). Han dro til vestfronten som kaptein i 308th Infantry Regiment, 154th Infantry Brigade, som var en del av 77th Infantry Division. Divisjonen ble kalt «Metropolitan-divisjonen», siden de fleste soldatene var fra New York City, fra nabolaget Lower East Side på Manhattan. Soldatene i divisjonen snakket 42 forskjellige språk eller dialekter.
I september 1917 ble Whittlesey forfremmet til major. Om morgenen 2. oktober 1918 fikk divisjonen ordre om å angripe en tungt befestet tysk stilling som en del av USA sitt bidrag til Meuse-Argonne-offensiven. Whittlesey hadde kommando over en blandet bataljon med 554 soldater som gikk fram gjennom et dalsøkk. De andre divisjonene som skulle angripe sammen med dem stod fast. Slik stod bataljonen alene uten forsyninger mot tyskerne. De neste dagene skulle bli en prøvelse for Whittlesey og mennene hans som ikke hadde mat eller vann. Noen av soldatene hadde aldri kastet en ekte granat før. De holdt ut i fire dager mot snikskyttere og angrep fra tyskerne som brukte granater og ved ett tilfelle flammekastere. Krigskorrespondenter fikk vite om hendelsen og kalte bataljonen «the lost batallion».
7. oktober sendte tyskerne ut en amerikansk krigsfange med bind for øynene som bar et hvitt flagg. Med seg hadde han en melding.
Det blir sagt at Wellesley skal ha svart tilbake «Dra til helvete», noe han selv nektet for senere, siden det ikke var noen vits å svare. Han ba soldatene sine om å fjerne de hvite laknene de hadde brukt som signaler for allierte fly slik at de kunne levere forsyninger, så tyskerne ikke skulle tro at de ville overgi seg. Om natten kom det endelig forsterkninger og de tyske soldatene trakk seg tilbake. De var 554 soldater da de angrep. Nå var 107 døde, 63 var forsvunnet og 190 var skadet. Kun 194 soldater klarte å komme seg ut av dalsøkket.
Etter krigen
Whittlesey ble forfremmet til oberstløytnant og dro hjem til USA som krigshelt. 6. desember 1918 mottok han en av de første tre Medal of Honor for krigen. (Hans nestkommanderende George G. McMurtry fikk en av dem.)
Han prøvde å forsette i jobben sin som advokat, og jobbet hos advokatfirmaet White & Case på Wall Street, men fikk hele tiden tilbud om å holde taler, delta i parader og motta æresbevisninger. Han følte et sterkt press og fortalte en venn: «Det går ikke en eneste dag uten at jeg hører noe fra en av mine tidligere menn. Som regel om sorg eller ulykke. Jeg klarer snart ikke mer.»
Forsvinning
I november 1921 var Whittlesey en av kistebærerne i minnemarkeringen etter den ukjente soldat på æresgravlunden i Arlington sammen med Samuel Woodfill og Alvin York, som begge også hadde mottatt utmerkelsen Medal of Honor.
Et par dager senere hadde han bestilt en tur fra New York til Havanna ombord SS Toloa, et skip fra firmaet United Fruit Company. 26. november, den første natten utenfor New York, spiste Whittlesey middag ved kapteinens bord og forlot røykerommet 23:15 etter at han hadde sagt han skulle legge seg. Kapteinen sa at han virket å være i godt humør. Whittlesey ble aldri sett igjen. Det blir antatt at han hadde hoppet over bord, men liket hans ble aldri funnet.
Før han forlot New York hadde han skrevet et testament og etterlatt eiendommen sin til moren. I lugaren hans lå det flere brev. Brevene var til hans foreldre, brødrene hans Elisha og Melzar, onkelen Granville Whittlesey og vennene George McMurtry, J. Bayard Pruyn, Robert Forsyth Little og Herman Livingston, Jr. Det lå også en beskjed der til skipskapteinen med instruksjoner om bagasjen.
Ettermæle
Den amerikanske TV-kanalen A&E lagde i 2001 en TV-film om «The Lost Battalion» med samme navn. Skuespilleren Ricky Schroder hadde rollen som Whittlesey i filmen.
Thomas Humble
Thomas Laidlaw Humble (født 10. mars 1919 i Galashiels, død 2. mai 2011 i Banchory) var en britisk offiser i luftforsvaret. Han utmerket seg under andre verdenskrig og ble tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats i Norge.
Krigsinnsats
Humble gikk i skole ved Galashiels Academy. I 1937 gikk han inn i RAF, der han også tjenestegjorde da andre verdenskrig brøt ut. Han ble gjentatte ganger sendt på oppdrag i Norge.
I mai 1940 deltok han i kamper i Bodø og utmerket seg på en slik måte at han ble innstilt til norsk utmerkelse. I norsk statsråd i London 20. mars 1942 ble Humble tildelt Krigskorset med sverd med begrunnelsen at han: «displayed gallantry in the handling of ground defence guns against heavy scale enemy bombing, machine gun and cannon attack at Bodö on 27th May, 1940.»
Humble tjenestegjorde i 50 Squadron Bomber Command, som var basert i Waddington. I romjulen 1941 deltok han i Operasjon Archery, eller Maløy-raidet, der RAF ga luftstøtte til operasjonene på bakken. Han var da Flight Lieutenant og fløy som bombesikter på et bombefly av typen Handley Page Hampden. Oppgaven var å slippe røykbomber til hjelp for landgangstroppene.
Etter verdenskrigen
Humble fortsatte sin tjeneste i RAF til 1948. Etter dette arbeidet han som ammunisjonsekspert ved Royal Arsenal i Woolwich i London til han ble pensjonert.
Dereli
Dereli er en by med 21 102 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Giresun. Den ligger nord for Şebinkarahisar, sør for Giresun, sørøst for Bulancak og vest for Yağlıdere.
Dvergøksefisk
Dvergøksefisk (Carnegiella schereri) er en art i gruppen karpelaksfisker. Det er en ferskvannsfisk som finnes i Amazonas i Brasil og Peru. Den blir opptil 2,6 cm lang SL.
Parasemolea
Utseende
En middelsstor, avlang, ensfarget brunlig trebukk. Antennene er omtrent så lange som kroppen og lyse (brunoransje) på farge. Oversiden er fint hårete.
Utbredelse
Arten er utbredt i Bolivia.
Argynnina
Argynnina er en slekt av sommerfugler som tilhører gruppen ringvinger (Satyrinae) i den store familien flikvinger (Nymphalidae).
Utseende
Middelsstore, brunlige sommerfugler. Oversiden er mønstret i brunt, gult og oransje, med noen små øyeflekker.
Levevis
Larvene lever på ulike slags gras, blant annet den innførte arten raigras (Lolium perenne).
Utbredelse
Arten er utbredt i delstatene Tasmania, New South Wales og Victoria i Australia.
Enicocephalomorpha
Enicocephalomorpha er en gruppe blant tegene (Heteroptera). De tilhører nebbmunnene, der de blir plassert som noen av de mest primitive tegene.
Enicocephalomorpha-artene har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
Utseende
Små til middelsstore (1 – 17 mm), stort sett avlange og slanke, gjerne brunlige teger. Hodet er betydelige lengre enn bredt, gjerne med én eller flere innsnevringer. Fasettøynene er vanligvis forholdsvis små, antennene består av fire ledd. Vingene er, dersom de er velutviklede, ikke tydelig oppdelte i ulike avsnitt, men former med reduserte eller helt uten vinger forekommer også hyppig. Frambeina er vanligvis omdannet til gripeorganer som de trolig bruker til å fange bytte.
Bjørkebakken (Dyrøy)
Bjørkebakken er ei lita bygd i Dyrøy kommune, Troms, beliggende i Bjørkebakkdalen sørøst for kommunesentret Brøstadbotn. Gjennom Bjørkebakken går fylkesvei 84. Bygda består stort sett av boligbebyggelse.
Bjørkebakken ligger i Bjørkebakk grunnkrets, den arealmessig største i kommunen, og den eneste som ikke grenser til havet. Så godt som hele Skøvatnet ligger innenfor grunnkretsens grenser, med unntak av den nordøstlige enden som ligger i Sørreisa. Grunnkretsen dekker et areal på 108,69 km² og grenser i vest til Kastnes og Hundstrand, i nord til Brøstad og Moen, i øst til Sørreisa kommune og i sør til Salangen kommune.
Innbyggertall i grunnkretsen:
Klassik
Klassik (originaltittel: Классик) er en russisk film fra 1998, regissert av Georgij Sjengelija.
Handling
Historien finner sted på 1990-tallet i Russland, og begynner med at en gruppe medlemmer fra en biljard-klubb forsøker å samle inn nok penger for å bygge et luksuriøst aldershjem for lærerne deres: den forrige generasjonen biljard-spillere.
Den kriminelle Savitskij er blant dem som blir bedt om donere penger til dette formålet, som han motvillig går med på. Men han sender deretter ett par håndlangere etter dem, for å stjele hele summen til seg selv. Men etter å ha blitt frastjålet alle pengene de har samlet inn, bestemmer de seg for å overliste Savitskij.
Ỹ
Ỹ og ỹ (Y med tilde) er den 32. og nest-siste bokstaven i alfabetet som brukes for å skrive guaraní. Tilden markerer nasal uttale av y-en, som representerer lyden /ɨ/. Klassisk tupi har en rettskriving som minner om den til guaraní og bruker òg denne bokstaven. Bokstaven brukes også på vietnamesisk, men der som en annen utgave av bokstaven y: Tilden er et tonemerke og indikerer brytende-stigende tone.
I Unicode kodes ỹ som U+1EF8 (&#X1EF8;) og U+1EF9 (&#X1EF9;).
Charlie Peacock
Charles William Ashworth (født 10. august 1956) er en amerikansk vokalist, låtskriver, pianist, plateprodusent, studiomusiker og forfatter.
Han er en variert artist, kjent for sin musikalske og lyriske stemme, og han er vanskelig å kategorisere. Han har en variert karriere innen musikkbransjen, og i tillegg til å være turnéartist selv er han sangforfatter, plateprodusent, president for et plateselskap, og rådgiver for Sony/ATV. Han har utgitt flere bøker og over 15 soloalbum.
Austmarka
Austmarka kan vise til:
Santisteban del Puerto
Santisteban del Puerto er en by og kommune i det sørøstlige Spania, i provinsen Jaén. Kommunen har 4,472 innbyggere (2021).
Jubilee Parkway
Jubilee Parkway er to 12,1 km lange parallelle broer og viadukter i betong som fører motorveien Interstate 10 over Mobilebukten i Alabama, USA. Veien åpnet i 1978. Lokalt kalles broen ofte the Bayway. Hver av broene har to kjørefelter, men det er foreslått å utvide til totalt åtte kjørefelter.
Ferjesambandet Leirvåg–Sløvåg
Leirvåg–Sløvåg er et fergesamband på fylkesvei 57 mellom Austrheim kommune i Nordhordland og Gulen kommune i Sogn. Strekningen betjenes av Fjord1 med fergen MF «Storfjord». Tidligere har HSD Sjø, BNR og Norled drevet ruten. Overfarten fra Leirvåg til Sløvåg tar 20 minutter.
Fergeruten ble startet 15. desember 1980, men var da på mange måter en viderføring av fergeruten Rossnes–Gråvik som ble startet opp i 1978. I starten gikk ruten Leirvåg–Sløvåg–Sandebygda–Gråvik. Sandebygda, som ikke hadde fergelem, ble erstattet av Skipavik da fergekaien åpnet der i 1984. Da Byrknesøyna fikk broforbindelse i 1997, ble Gråvik sløyfet som stoppested. Da siste del av fastlandsforbindelsen til Sandøyna ble åpnet 4. november 2010, ble også Skipavik sløyfet som stoppested og ruten ble en ren pendlerute Leirvåg-Sløvåg. I løpet av 2010 ble det bygget ny fergekai og oppstillingsplass i Sløvåg og fergekaien i Leirvåg ble modernisert. Dette ble gjort som forberedelse til utlysning av ny anbudsrunde på drift av strekningen i 2011.
Kapp Verde under Afrikamesterskapet i friidrett 2006
Kapp Verde deltok under Afrikamesterskapet i friidrett 2006 (utendørs) fra 9. til 13. august 2006 i Bambous på Mauritius.
Daniel Guérin
Daniel Guérin (født 19. mai 1904, død 14. april 1988) var en fransk anarkistisk aktivist og forfatter, best kjent for sitt verk ''L'anarchisme. De la doctrine à l'action (1965), utgitt på norsk som Anarkismen: fra idé til handling'' (1969, andre opplag 1977), en sosialistisk, klassekamp-orientert anarkisme. Han redigerte også tekstsamlingen Ni Dieu, Ni Maître («Verken Gud eller herre», 1965) med skrifter om bevegelsens ideer og tanker, fra de første skriftene til Max Stirner på midten av 1800-tallet og framover til midten av 1900-tallet, inkludert de klassiske anarkistiske teoretikere som Proudhon, Bakunin, Kropotkin og Malatesta. Guérin er også kjent for sin opposisjon og motstand til nasjonalsosialisme, fascisme og kolonialisme, i tillegg til sin støtte for anarko-syndikalistiske Confederación Nacional del Trabajo (CNT) under den spanske borgerkrigen, og for hans forsvar for fri kjærlighet og homofili.
Guérin var involvert i de strømninger i Frankrike som kritiserte en såkalt «syntetisk» anarkisme (som vil favne alle former for anarkisme i én og samme organisasjon) til fordel for en enhetlig klassekamporientert organisasjon. Guérin, som opprinnelig var trotskist, var innom anarkokommunistiske Fédération Communiste Libertaire på 1950-tallet, og holdt kontakt med folk derfra like fram til begivenhetene i mai 1968, som i sitt kjølvann førte til en reorganisering i nye «frihetlig kommunistiske» organisasjoner som Guérin skulle delta i, for å ende opp i organisasjonen Alternative Libertaire. Som forfatter var han produktiv med et stort antall utgivelser fra 1922 og fram til 1983.
Tidlige liv
Daniel Guérin ble født i 1904 i en liberal, borgerlig familie. Hans far, Marcel Guérin (1873-1948), var en velstående kunstsamler og kunstkritiker som blant annet var forfatter av L’œuvre gravé de Gauguin i 1927.
Daniel Guérin studerte i statsvitenskap. Han begynte på en litterær karriere allerede 18 år gammel, da han utga en diktsamling i 1922, Le livre de la dix-huitième année. I 1925 utga han en roman, L'enchantement du Vendredi Saint, men like tidlig i livet begynte Guérin sin politiske liv i det revolusjonære syndikalistmagasinet La Révolution prolétarienne til Pierre Monatte. Han reiste til Libanon (1927–1929) og Fransk Indokina (1929–1930), og disse erfaringene gjorde ham til en lidenskapelig motstander av fransk kolonialisme. Hans opplevelser fikk ham til å bryte med sin borgerlige bakgrunn, og han flyttet til arbeiderklasseområdet Belleville i østlige Paris. I 1932 ble han medlem av den syndikalistiske fagforeningen Confédération Générale du Travail, og på midten av 1930-tallet ble han medlem av Marceau Piverts sosialistiske bevegelse Gauche Révolutionnaire («Det revolusjonære venstre») hvor han blant annet ble kjent med den særegne Simone Weil. Da Gauche ble ekskludert fra SFIO (Section française de l'internationale ouvrière), ble Guérin en av lederne av et nytt parti, Parti socialiste ouvrier et paysan («Arbeidere og bønders sosialistparti»), og var på denne tiden knyttet nært til Lev Trotskij.
Den spanske borgerkrigen
Da den spanske borgerkrigen brøt ut i 1936 var Guérin raskt ute med å støtte den republikanske siden, men i løpet av et år, etter interne stridigheter i den republikanske hæren brøt det ut i kamphandlinger mellom det stalinistiske partiet på den ene siden og trotskistenes parti POUM og anarkistenes CNT på den andre siden, mistet Guérin sin tro på kommunistene som ble støttet av Sovjetunionen. Gradvis bevegde han seg lengre mot venstre, og utviklet seg til sist i en kombinasjon av marxisme og anarkisme.
I april 1940 ble Daniel Guérin arrestert og internert av tyskerne. Alvorlig syk ble han løslatt i 1942. Fra 1943 til 1945 samarbeidet han med den trotskistiske bevegelsen og dens hemmelige undergrunnsvirksomhet i kampen mot den tyske okkupasjonen.
Også i 1946 utga han en dybdestudie om den franske revolusjon, La lutte de classes sous la première République : Bourgeois et 'bras nus' (1793-1797) («Klassekamp i den første republikk: borgerskapet og folket») hvor han i motsetningen til mange venstreorienterte historikere var meget kritisk til jakobinerne.
Samme år reiste Guérin til USA og ble forskrekket over den hvite befolkningens gjennomgående rasistiske behandling av den afroafrikanske delen av befolkningen. Han ble vitne til den amerikanske borgerrettsbevegelsen og fortalte om sine inntrykk i et verk i to bind, Où va le peuple américain? (1950-1951), siden oversatt til engelsk som Negroes On the March (1956), som på tradisjonelt vis argumenterte for at afroamerikaneres kamp for likhet i USA bare kunne bli vunnet om hele arbeiderklassen kjempet for sosialismen og at dette i seg selv er en større kamp. Boken er preget av hendelsene i 1948, året for Henry A. Wallaces presidentkampanje for antikrigspartiet Progressive Party, og det var en stemning om at revolusjonen var rett rundt hjørnet, en optimisme som ikke viste seg å være riktig. Boken var også et angrep på svenske Gunnar Myrdal, forfatteren av An American Dilemma (1944).
Guérin ble utvist fra USA i 1949, som en del av mccarthyismens heksejakt på venstreorienterte, og vendte da tilbake Frankrike hvor han studerte de samlede verkene til Mikhail Bakunin.
Senere liv
I 1959 ved å utgi Jeunesse du socialisme libertaire («Den anarkistiske sosialismens ungdom») hadde Guérin bevegd seg ideologisk over til anarkistenes rekker. Han forsøkte å forsone de to retningene i syntese av marxisme og anarkisme: "Det doble sviket til reformistene og stalinistene har gitt oss et presserende behov for å forene sosialisme og proletarisk demokrati, frihet og revolusjon."
Han tilhørte flere organisasjoner: ORA («Anarkistiske revolusjonære organisasjon») fra 1971 til 1977; UTCL («Forbundet av frihetlige kommunistiske arbeidere») fra 1979 og til sin død i 1988. UTCL ble fra 1991 til Alternative libertaire.
Han var deltaker i hendelsene i mai 1968 i Paris, foruten også den algeriske uavhengighet fra Frankrike. Guérins forfatterskap var framtredende i Frankrike, men oversettelser til engelsk har vært sjeldne, til tross for at hans stil er klar og ikke preget av ullen akademiske språkbruk. I 1994 ble han emnet for en fransk dokumentarfilm kalt Daniel Guérin, Combats Dans le Siècle (1904-1988), gjort av Patrice Spadoni og Laurent Mulheisen.
I essayet Pour un marxisme libertaire («Frihetlig marxisme?», 1969) behandlet han debatten mellom Karl Marx og Mikhail Bakunin ved Den første internasjonale i 1864. Han foreslo at «frihetlig marxisme avviser determinisme og fatalisme, gir større plass til den individuelle vilje, intuisjon, reaksjonsevne, og til de dypere instinkter i massene, hvilket er lang mer vidsynt i krisetider enn vurderingene til ‘eliten’; frihetlig marxisme anser effektene av overraskelse, provokasjon og mot, avviser å bli forvirret og handlingslammet av et tungt ‘vitenskapelig’ apparat, uttrykker seg ikke uklart eller bløffer, og vokter seg selv mot eventyrlyst like mye som frykten for det ukjente.»
Homseaktivist
Forfatterskapet til den biseksuelle Daniel Guérin gir innsikt i de spenningene som seksuelle minoriteter ofte har følt blant venstreorienterte. Han var en lederskikkelse i den franske venstresiden fra 1930-tallet og fram til sin død i 1988. Etter å ha «kommet ut» og avslørt sin seksuelle orientering i 1965, snakket han ut om den ekstreme fiendtligheten mot homofili som var rådende i venstresiden gjennom det meste av 1900-tallet. «For ikke så mange år siden var det å erklære seg som revolusjonær og bekjenne seg som homoseksuell, var ikke kompatibelt,» skrev Guérin i 1975.
Etter å ha stått fram offentlig i 1965 ble Guérin vist ryggen til av venstresiden, og hans tekster om seksuell frigjøring ble enten sensurert eller ikke trykket av venstreorienterte tidsskrifter. Guérin deltok i hendelsene i mai 1968 og ble en del av den franske homsebevegelsen som oppsto i tiden etterpå. Tiår senere har den franske forskeren og forfatteren Frédéric Martel beskrevet Guérin som «den franske homsebevegelsens bestefar».
Brian Arregui
Brian Arregui (født 15. januar 2000) er en argentinsk bokser.
Han representerte Argentina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
Nanda Kishor Pun
Nanda Kishor Pun, partinavn Pasang (født 1966(?) i Rangsi i nordvestre Rolpa) er en kommunistleder i Nepal. Han er en av fire visekommandanter for Folkets Frigjøringhshær (Peoples Liberation Army, PLA), den militære opprørsstyrken som NKP(Maobadi) bygde opp under Nepals borgerkrig 1996 - 2006.
Den øverste kommandanten for PLA er partileder Prachanda. Under ham er i 2007 fire visekommandanter: Ananta (alt.Anant) (Barsha Man Pun), Prabhakar (Janardhan Sharma), Baldeb (alt Baldev) (Chandra Khanal) og Pasang. Pasang reknes av mange kommentatorer for å være den viktigste av dem. Han skal være den militære kommandanten som har høyest rang i sentralkomiteen.
Nanda Kisor Pun er medlem av sentralkomiteen i NKP(M), leder av militærakademiet i PLA, og nestleder i den FN-leda komiteen som er oppretta av Nepals regjering og NKP(M) for å ta seg av våpenkontroll etter fredsavtalen i november 2006.
Første politiske aktiviteter
Pun er av magarnasjonalitet og den fjerde av sju søsken. Han blei politisk aktiv i kommunistisk elevpolitikk allerede i 4. klasse.
Etter stiftelsen av maoistpartiets forgjengerpartiet NKP (Ekda Kendra) (parentesen betyr enhetssenteret) i 1990, blei han medlem av den første distriktskomiteen for Rolpa.
Han blei første distriktspresident i Rolpa for Det Kommunistiske Ungdomsforbundet (i Nepal brukes de engelske initialene for Young Communist League, YCL). YCL var en væpna organisasjon som kjempa mot angrep fra Nepals Kongressparti, som i denne perioden angrep kommunistiske partier i Vestre Nepal.
YCL blei grunnlaget for Ladak u Dal (Kampstyrken), som var en forgjenger for PLA.
I Nepals borgerkrig
Natta til 13. februar 1996 starta fire enheter fra Ladak u Dal med tilsammen 35 medlemmer (inklusive to kvinner) det maoistene kaller folkekrigen ved å angripe en politispost i Holeri i Rolpa. Pasang var nestkommanderende under Ananta.
Pun var sentral i de fleste reorganiseringene av maoistenes styrker under borgerkrigen. Da PLA blei formelt danna i september 2001, blei han kommandant for folkehærens første bataljon. Han deltok også i planlegging og ledelse av mange av de største og viktigste angrepa.
Magarer var den største nasjonale gruppa i maoistenes kampstyrkerstyrker, i hvert fall i de første åra. Magarer er ikke like mange i de sentrale partiorganene til NKP(M). At han er en sentral magar-kommandant, skal ifølge kommentatorer ha bidratt til Pasangs store politiske betydning i maoispratiet.
Etter fredsslutninga i 2006
Etter at borgerkrigen blei avslutta ved våpenhvilen i mai 2006, og fredsforhandlinger kom i gang, blei Nanda Kishor Pun en ledende forhandler og talsmann for NKP(Maobadi) i militære spørsmål.
Da fredsslutninga formelt blei undertekna i november 2006, blei han maoistenes representant i felleskomiteen med regjeringa, nedsatt under FNs ledelse, for å overvåke de to partenes soldater og våpen.
Steinvågen
Steinvågen er et område i Ålesund, sørvestre del av sentrumsøya Aspøy. Steinvågen begynner i Steinvågssundet med Steinvågbrua som skiller Hessøya (Hessa) med Skarbøvika fra Aspøya, og løper deretter østover mot sentrum. Steinvågen er nevnt i Heimskringla og har vært reisemål for mange vikinger. Steinvågens høyeste punkt er Jenshaugen. Fra denne haugen kan man få en god oversikt over Steinvågen og Ålesund.
Dipsocoromorpha
Dipsocoromorpha er en gruppe blant tegene (Heteroptera). De tilhører nebbmunnene. De er en artsfattig gruppe av små (3 mm eller mindre), lite oppsiktsvekkende teger, bare to arter av Dipsocoridae og én art av Ceratocombidae forekommer i Norge. Alle er trolig rovdyr som jakter på små, virvelløse dyr.
Dipsocoromorpha-artene har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.
Grand Hotel Quisisana
Grand Hotel Quisisana er det største og et av de best kjente hoteller på Capri. Det ligger i hjertet av den gamle Capri by, motsatt av Hotel Residenza Capri og Villa Sanfelice, mot syd ligger Piazza Umberto I. Det var opprinnelig et sanatoriun, og navnet Qui si sana betyr "stedet som gir god helse" Det ligger i en have med strålende bygninge bygninger som er malt i en distingtiv gul farge og omgitt av vinranker. Hotellet er også en notabel plass for store middagsselskaper i det historiske sentrum av Capri. Det var den britiske lege George Sidney Clark som etablerte et sanatorium der i 1845 og omdannet det til det store Grand Hotel Quisisana i 1861. Navnet betyr da også stedet hvor en får god helse,. "Qui si sana" means "here one heals" in Italian.
Eksklusivt medlemskap
Siden 1986 er hotellet medlem av The Leading Hotels of the World. som omtaler hotellet slik; «Omgitt av en blomstrende park er Quisisana en veritabel oase for avslapning. Fra terrassene kan en se havet og havene og de tradisjonelle elegante møblerte rommene – noen med boblebad – er det perfekte uttrykk for Capris dolce vita, berømt over hele Italia og verden. Filmstjerner, kongelige, polititikere og statsoverhoder har alle valgt Quisisana for sin ferie på øya Capri, det bekrefter at hotellet er et av verdens mest eksklusive feriesteder.»
Berømte gjester
Berømte gjennem tiden omfatter den russiske dikter Maksim Gorkij, den russuske sangeren Fjodor Sjaljapin, Oscar Wilde (sammen med lord Alfred Douglas) og Friedrich Alfred Krupp. Andre notable gjester har vært Tom Cruise, Sidney Sheldon, Gianni Agnelli, Claudette Colbert, Jean-Paul Sartre, Gerald Ford, og Sting. Egypts avsatte Kong Faruk tilbrakte de første årene av sin eksil her i 1952.
Santo Tomé (Jaén)
Santo Tomé er en by og kommune i det sørøstlige Spania, i provinsen Jaén. Kommunen har 2,118 innbyggere (2021).
HYC Herentals
HYC Herentals er et ishockeylag fra Herentals i Belgia. Laget spiller i North Sea Cup, det høyeste nivået i Nederland og Belgia. De deltar også i den nasjonale cupen og nasjonale mesterskapsturneringer.
Historie
Klubben ble stiftet i 1971, og vant den første belgiske cupen i 1986. Etter tre cupseire til, i 1989, 1991 og 1995, vant Herentals sin første av fire Hockey League-titler i 1997. De gjentok suksessen i 1998, 2002 og 2009. I sesongen 2008 ble de beseiret i finalen.
Seven Mile Bridge
Seven Mile Bridge er en 10,9 km (nesten 7 miles) lang veibro i Florida, USA. Den går over en kanal mellom Mexicogolfen og Floridastredet, og forbinder to av øyene i Florida Keys.
Laibach (band)
miniatyr|venstre|Laibach på Vulkan Arena i Oslo, november 2017Matija Puzar Laibach er et slovensk, tidligere jugoslavisk band som var med på å grunnlegge kunstnerkollektivet Neue Slowenische Kunst (NSK) i 1984. Navnet «Laibach» er den tyske formen av «Ljubljana», Slovenias hovedstad.
Seven Mile Bridge
Broen åpnet i 1982 og tilhører hovedveien U.S. Route 1 som er kjent som Overseas Highway. Den er 11,58 m bred og har to kjørefelter. Det største spennet er 41,15 m langt og seilingshøyden er 19,81 m.
Hovorestenia
Hovorestenia er en slekt av underamilie av trebukker (Cerambycidae).
Utseende
Middelsstore, lange og slanke, blanke, brunsvarte trebukker, dekkvingene med lysere flekker og litt metallisk glans. Antennene er tynne og lengre enn kroppen, det innerste leddet nor forstørret. Pronotum er sekskantet. Dekkvingene er avsmalnende bakover, i spissen med en skarp tann. Beina er lange, med litt fortykkede lår.
Levevis
Som andre trebukker lever larvene av de fleste artene i død ved. De voksne billene er oftest nattaktive.
Utbredelse
Slekten er bare kjent fra Ecuador.
Kjekt å ha (sang)
«Kjekt å ha» er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt august 1989 på Sundes musikkalbum Kjekt å ha. Den ble også gitt ut på singel hvor B-siden var samme sang/innspilling, men forkortet. Andre vers og refreng er utelatt; det samme er deler av avslutnings-partiet.
Nynasjonalisme
Nynasjonalismen var Theodore Roosevelts progressive og politiske filosofi under presidentvalget i USA i 1912. Han gjorde en sak ut av det han kalte for nynasjonalisme i en tale holdt i Osawatomie i Kansas i august 1910. Det sentrale han argumenterte for var velferd for alle. Han insisterte at bare en sterk stat kunne regulere økonomien og garantere sosiale rettigheter til det amerikanske folk. Roosevelt mente at konsentrasjonen i industrien ikke nødvendigvis var dårlig, bare industrien oppførte seg ansvarlig. Han ville regulere næringslivet og mente at de føderale myndighetene skulle beskytte arbeidsfolk fra utnyttelse og utbytting. Nynasjonalismen støttet blant annet minimumslønn for alle arbeidere og var tilhengere av progressiv beskatning.
Kjekt å ha (sang)
Sunde brukte en måned på å skrive ferdig sangen. Teksten handler om en mann som har problemer med å kvitte seg med overflødige ting; noen ganger er det en fordel; andre ganger ikke. Det er humoristisk formulert. Teksten var delvis inspirert av Sundes far som pleide å ta vare på diverse brukte gjenstander på familiens hytte.
I et intervju med Dagsrevyen (sendt 1. september 2012), fortalte han at det ofte føltes vanskelig å kvitte seg med ting.
«Kjekt å ha» i Gitarkameratene-medley (NRK/Album/DVD)
Når Gitarkameratene har satt sammen sine forestillinger, har «Kjekt å ha» aldri blitt spilt i sin helhet, men kun forekommet i en eller annen medley.
Philippe Ma Ji
Philippe Ma Ji (født 1918, død 11. februar 1999) var katolsk biskop av Pingliang i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina.
Phil Keaggy
Philip Tyler Keaggy (født 23. mars 1951 i Youngstown, Ohio) er en amerikansk gitarist og vokalist som har gitt ut over 50 album, og bidratt til mange flere. Sju ganger har han mottatt GMA Dove Award for årets instrumentale album, og to ganger har han vært nominert for Grammy-prisen for beste rock/gospelalbum. Keaggy vokste opp i et lite hus i Hubbard, Ohio med ni søsken, og begynte å spille gitar som tiåring. Som fireåring mistet han halve langefingeren på høyre hånd i en ulykke med en vannpumpe. Han har ofte vært listet som en av verdens tre beste «fingerplukkende» gitarister i leserundersøkelser gjort av Guitar Player Magazine.
Philippe Ma Ji
Han ble presteviet i 1947. Han ble generalvikar for Pingliang i 1951. Han var fengslet 1955-57, og igjen fra 1965 til han ble rehabilitert i desember 1979. Han gjorde evangeliseringsarbeid i området fra tidlig i 1980-årene.
Phil Keaggy
Karriere
Phil Keaggy var på midten av sekstitallet med i garasjerock-bandet the Squires. Han startet bandet Glass Harp in 1968. På Valentinsdagen i 1970 omkom Keaggys mor i en bilulykke. Han var på den tiden involvert i narkotika, og den samme dagen ble han skadet av en LSD-tripp. Midt i denne tragedien fortalte søsteren ham om Jesus, og han ble en kristen.
Philippe Ma Ji
Ma Ji ble bispeviet i 1987 som regjeringsanerkjent biskop av Pingliang, med biskop Zhang Wenbin av Dali som hovedkonsekrator. Allerede neste året, i et dokument av 14. august 1988, erklærte han at han ikke lenger ville vite noe av den kinesiske patriotiske katolske forening. Han deltok ikke desto mindre i møter innen «den åpne kirke», og engasjerte seg der – for eksempel i 1989 – sterkt for krav om at det offentlige tilbakeleverte konfiskert kirkelig eiendom, krevde at biskoper og prester som hadde giftet seg skulle forlate sine poster, og gikk inn for en åpen anerkjennelse av pavens primat – også i praktisk og ikke bare i symbolsk forstand.
Phil Keaggy
Karriere
Etter tre album med Glass Harp, forlot Keaggy bandet i 1972, og ga ut sitt første soloalbum, What A Day i 1973. Sommeren etter giftet han seg med sin kone Bernadette. De fikk tre barn i henholdsvis 1980, 1984 og 1987.
Yağlıdere
Yağlıdere er en by med 15 189 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Giresun. Den ligger nordvest for Doğankent, sørøst for Keşap og sørvest for Espiye.
Philippe Ma Ji
Han foretok i 1999 også en hemmelig bispevielse av en «undergrunns»prest som ikke ville ha noe med «den åpne kirke å gjøre», Nicholas Han Jide.
Phil Keaggy
Karriere
På 1980-tallet hadde Keaggy kontrakt med det kristne plateselskapet Sparrow Records, hvor han ga ut en rekke album, inkludert Town to Town, Ph'lip Side og Play Thru Me. I 1988 gikk han sammen med Randy Stonehill, trommeslager Joe English, sanger Margaret Becker og andre på Compassion All Star Bands album One by One.
I 1989 slo Keaggy seg sammen med Randy Stonehill, Russ Taff, Derri Daugherty, Mark Heard, Steve Taylor, Rick Cua og andre musikere, og formet Phil Keaggy and Sunday's Child. Det var en hyllest til sekstitallsband som The Beatles. Samme år dro Keaggy på turné med Stonehill i The Keaggy/Stonehill Band, som inkluderte Swirling Eddie, David Raven, Daniel Amos og Tim Chandler.
På nittitallet fortsatte han å spille med kjente musikere, som Steve Taylor, Rick Cua, Phil Madeira, Charlie Peacock, Sam Bush, John Mark Painter, Ashley Cleveland, Jimmy Abegg, tidligere bandmedlemmer Lynn Nichols og Phil Madeira, og John Sferra fra Glass Harp.
22. oktober 2000 gjorde Keaggy, John Sferra og Daniel Pecchio comeback som Glass Harp på en konsert i deres hjemby Youngstown, Ohio. For anledningen var kapellmester Isaiah Jackson og medlemmer av the Youngstown Symphony med. Året etter kom det et live-album fra konserten, Strings Attached.
I 2004 hadde Keaggy en gjesteopptreden med indie-bandet Dispatch på flere sanger på konserten The Last Dispatch. Det ble Dispatchs siste opptreden sammen, og ble den største konserten i musikkhistorien med over 100 000 tilskuere.
ANZAC Mounted Division
ANZAC Mounted Division (offisielt Australian and New Zealand Mounted Division) var en dragondivisjon under første verdenskrig. Den ble etablert i Egypt i mars 1916 fra australske og newzealandske avdelinger som hadde blitt evakuert fra Gallipoli. Avdelingen kjempet resten av krigen i Midtøsten som del av kampene i Sinai og Palestina.
Donald Duck og gullhjelmen
Donald Duck og gullhjelmen (engelsk The Golden Helmet) er en Donald Duck-historie skrevet og tegnet av Carl Barks. Historien ble først utgitt i ''Donald Duck Four Color nr. 408'', juli 1952.
Donald Duck og gullhjelmen har blitt en klassiker og har flere ganger kommet i bokform. Historien er tatt opp i Danmarks kulturkanons «barnekanon».
Tekst
En tekst er vanligvis en skrevet eller trykt samling ord som danner en mening, ofte er det ord i en fortelling. Tekst betegner da både innholdet og selve skriftet, altså det skrevne.
Donald Duck og gullhjelmen
Handling
Donald Duck jobber som vakt på Andeby museum, og i et gammelt vikingskip – åpenbart modellert etter Osebergskipet – oppdager han et tusen år gammelt kart. Kartet viser et stykke av Labrador-kysten, hvor vikingen Olav Blåøy kom i land i Nord-Amerika og gjemte en gullhjelm. ("Olav Blåøy" er i Barks' original Olaf, the Blue som motstykke til Eric, the Red = Eirik Raude.) En mann ved navn Stein Blåøy (Azure Blue) hevder å være hans etterkommer. Ved hjelp av sin samvittighetsløse advokat Skarp (Sharky) drar han for å finne hjelmen, så han kan kreve eierskap over hele Nord-Amerika ifølge en (fiktiv) lov fra Karl den stores tid: Den som eventuelt oppdaget et nytt land hinsides havet, skulle ha lov til å kreve det for seg selv og sin ætt. Hvorvidt Blåøy virkelig er etterkommer av vikingen Olav Blåøy, gir ikke historien noe klart svar på; den uhederlige advokat Skarp vil i alle tilfelle trikse med det juridiske slik at enhver som har hjelmen, kan hevde å være Olavs arving.
Tekst
Den delen av språkvitenskapen som har tekster som sitt studiefelt, kalles tekstlingvistikk. Tekstlingvistikken studerer både verbalspråklige tekster, som både kan være muntlige og skrevne, og tekster som er realisert gjennom andre tegnsystem (eller kombinasjon av flere tegnsystem), som film, tegneserier og reklame.
Tekster har visse felles kjennetegn, uavhengig av tegnsystem og sjanger. En tekst må være koherent, dvs. oppleves som sammenhengende av språkbrukerne i en bestemt situasjon. Den må ha et emne, dvs. at den må «handle om noe». Tekster tolkes av språkbrukerne ut fra visse historisk og kulturelt bestemte tekstnormer, dvs. (uutalte) forventninger til og vaner for kommunikasjon. Normene danner basis for de ulike tekstsjangrene. Tekstnormer og dermed sjangerkrav kan endre seg over tid. Når det mediet som tekstene formidles gjennom endrer seg, eller når omstendighetene omkring kommunikasjonen (konteksten) endrer seg, vil også tekstnormene forandres. Et godt eksempel er hvordan normene for sjangeren TV-debatt har endra seg fra fjernsynets barndom til i dag.
I bøker utgjør teksten vanligvis det viktigste innholdet, den sammenhengende framstillinga, i motsetning til noter, kommentarer og illustrasjoner. Billedtekster er forklaringer til bildene.
Andre betydninger
Tekst kan i overført betydning også bety sak eller emne, særlig i uttrykk som «å holde seg til teksten».
På engelsk
På engelsk kan «tekst» oversettes med text for ord i en fortelling, lyrics eller words for ord til en sang, caption eller text om en bildetekst og subtitles for undertekst eller teksting til en film. Ordet copy refererer til tekst som skal settes og trykkes i en avis eller annet trykt medium og til tekst som skal brukes i annonser eller annen reklame (bodycopy=brødtekst).
Historikk
De eldste nedskrevne tekstene er like gamle som skrivekunsten, selv om de første bokstavene og skrifttegnene antakelig først og fremst ble brukt til bokføring og oversikter av forskjellig slag. Muntlig overleverte tekster, for eksempel faste sangtekster og historiefortellinger, er mye eldre.
Francesco Colasuonno
Francesco Colasuonno (født 2. januar 1925 i Grumola Appula ved Bari i Italia, død 31. mai 2003 i Grumola Appula) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet det pavelige diplomati.
Han var postert i USA 1962–1967, India 1968–1972, Kina (Taiwan) 1972–1974, apostolisk delegat i Mosambik 1974–1981, nuntius i Zimbabwe 1981–1984, pro-nuntius i Jugoslavia 1985–1986, nuntius med særoppgaver og leder for Den hellige stols arbeidskontakter med den polske regjering 1986–1990, Pavestolens representant ovenfor Den russiske føderasjon 1990–1991, nuntius i Italia 1994–1998 (og San Marino fra 1995).
Han ble kreert til kardinal i 1998 av pave Johannes Paul II.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Michael Damgaard
Han representerte Danmark under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han tok gull i herrenes turnering.
Ferjesambandet Skånevik–Matre–Utåker
Skånevik–Matre–Utåker er et fergesamband på fylkesvei 548 og fylkesvei 5024 mellom Etne og Kvinnherad kommuner. Strekningen betjenes av Boreal med fergen MF «Matre». Fergen er en plug-in elektrisk hybridferje med salong over bildekk. Overfarten fra Skånevik til Utåker direkte tar 20 minutter og ved anløp via Matre 40 minutter.
Sambandet betjenes av rederiet Boreal. Anbudet fra 2020 har krav om elektrisk ferge og har en varighet på ni år. Frem til 2020 var strekningen betjent av Norled og før det av Hardanger Sunnhordlandske Dampskipselskap.
Ṋ
I Unicode kodes ṋ som U+1E4A (&#X1E4A;) og U+1E4B (&#X1E4B;).
Christian Wolff (filosof)
Christian Wolff (1679–1754) var en betydelig tysk polyhistor, jurist og matematiker, og en av de mest fremtredende filosofer i tiden mellom Leibniz og Kant.
Liv
Fra 1699 studerte Wolff teologi, fysikk og matematikk ved Friedrich-Schiller-Universität Jena.
Jan Ubøe
Han mottok sin doktorgrad i matematikk fra Universitetet i Oslo i 1987. Doktorgradsavhandlingen, Brownian Motion and Analytic Functions, ble veiledet av Bernt Karsten Øksendal.
Christian Wolff (filosof)
Liv
I 1706 ble han professor for matematikk og filosofi ved universitetet i Halle. Han ble medlem av Royal Society i 1710 og det prøyssiske vitenskapsakademiet i Berlin året etter. Etter at hans pietistiske motstandere beskyldte ham for å være ateist ble han i 1723 fjernet fra sin stilling, og kong Fredrik Vilhelm I beordret ham til å forlate Preussen i løpet av 48 timer.
Jan Ubøe
Ubøes innovative arbeid på Wick-multiplikasjon har ledet til flere internasjonale publikasjoner, samt flere andre doktorgradsavhandlinger basert på denne teorien. Han har publisert forskning på flere forskjellige områder i matematikk og økonomi: teori om Stokastisk differensialligninger, Opsjonsteori, transportvitenskap og ledelsesvitenskap.
Christian Wolff (filosof)
Liv
Wolff slo seg ned i Hessen, der han med stort hell underviste ved Philipps-Universitetet i Marburg. En av hans elever var Mikhail Lomonosov som Lomonosov-universitetet i Moskva er oppkalt etter. Katharina den store utnevnte Wolff som medlem av Akademiet i St. Petersburg og han ble medlem av Det franske vitenskapsakademiet i Paris.
Jan Ubøe
I tillegg til å publisere i vitenskapelige tidsskrifter og bøker, skriver han ofte om utdanningsspørsmål og målstyring i norske medier. Han har også mottatt Bronsesvampen.
Christian Wolff (filosof)
Liv
I 1740 kalte kong Fredrik II Wolff tilbake til Halle og i 1743 ble han kansler ved Martin Luther-universitetet i Halle. To år senere adlet den bayerske hertug og kurfyrst Maximilian III Josef ham, og han kunne smykke seg med navnet Christian Freiherr von Wolff.
Johann Deisenhofer
Johann Deisenhofer (født 30. september 1943 i Zusamaltheim i Bayern) er en tysk kjemiker og nobelprisvinner.
Christian Wolff (filosof)
Virke
Wolff regnes som den som innførte opplysningstidens filosofi i Tyskland. Ved hjelp av «Wolffs system» innførte han fornuften i teologien, men ulikt mange franske opplysningsfilosofer utelukket han ikke religionen fra filosofien. Wolffianismen fikk stor innflytelse på den dansk-norske opplysningstiden, og fra omkring 1750 ble Wolffs system undervist ved de danske universitetene.
Johann Deisenhofer
Sammen med Hartmut Michel og Robert Huber ble han tildelt Nobelprisen i kjemi i 1988, for bestemmelsen av den tredimensjonale strukturen hos et fotosyntetisk reaksjonsentrum.
Marion Faustino Ah Tong
Marion Faustino Ah Tong (født 1. april 2000) er en samoansk bokser.
Johann Deisenhofer
Deisenhofer, Huber og Michel var de første som i detalj, atom for atom, beskrev hvordan ulike proteiner som er aktive i den fotosyntetiske prosessen i enkelte bakterier var bygd opp. Deres arbeid har også hatt betydning for det å forstå motsvarende prosesser i høyere organismer som alger og planter.
Marion Faustino Ah Tong
Han representerte Samoa under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor han ble utslått i første runde.
Christian Wolff (filosof)
Virke
Wolff var en av de viktigste representantene for naturretten og som den reelle grunnlegger av 1800-tallets begrepsjurisprudens. Han påvirket i høy grad den prøyssiske lovgivningen.
Den tyske filosofien har Wolf å takke for grunnleggende begrep som Bewusstsein, Bedeutung, Aufmerksamkeit og an sich som senere ble tatt opp i den tyske dagligtalen.
Siles
Siles er en by og kommune i det sørøstlige Spania, i provinsen Jaén. Kommunen har 2,209 innbyggere (2021).
Norgesmesterskapet i håndball for menn 2020
Norgesmesterskapet i håndball for menn 2020 var en norsk håndballturnering som kåret norgesmesteren i håndball for menn 2020. vant finalen 37–29 over og vant sitt fjerde norgesmesterskap i håndball for menn.
Republikken Kongo under Afrikamesterskapet i friidrett 2006
Republikken Kongo deltok under Afrikamesterskapet i friidrett 2006 (utendørs) fra 9. til 13. august 2006 i Bambous på Mauritius.
Martín Carrizo
Martin Carrizo (født 6. juni 1991) er en argentinsk svømmer som spesialiserer seg i maratonsvømming. Han representerte Argentina i VM i svømming 2013 i Barcelona.
Waldsiedlung
Waldsiedlung (skogsbosetningen) i Wandlitz (Barnim) nord for Berlin var et sterkt bevoktet boligområde der høytstående funksjonærer og ledere i SED, det statsbærende kommunistpartiet i DDR, bodde fra 1960 til 1989.
Opprinnelse
Området har alltid tilhørt byen Bernau. Waldsidlung ble bygget mellom 1958 og 1960 etter et vedtak gjort i SEDs politbyrå. Medlemmer av politbyrået kunne bedre sikres i Waldsiedlung enn i bygningene i Berlin-Pankows Majakowskiring som opprinnelig var elitens bosted. En viktig grunn til vedtaket om flytting var frykten som oppstod etter det ungarske revolusjonsforsøket i 1956. DDRs elite ville ikke ta sjansen på at borgere kunne få tak i dem under et eventuelt opprør.
Oppbygging og organisasjon
Waldsiedlung besto av en indre ring av 23 familiehus som hver hadde en flate på 180 m2. Det fantes svømmebasseng der, et klubbhus med kino og restaurant, en butikk der innbyggerne kunne kjøpe varer fra Vesten, en hage, helsesenter, skytebane, sportsområde med tennisbane og egne bygninger for ansatte og stab. Fra 1970-tallet var stedet forbundet med Berlin via en firefelts motorvei.
Under Erich Honecker laget kokkene på stedet gourmetmat. I tillegg til DDR-mat av høyeste kvalitet ble det også importert Beaujolais og mineralvann fra Vest-Berlin. En stor stab tok seg av disse innkjøpene.
Stengning
Under uroen i DDR i november 1989 klarte et tv-team fra DDRs fjernsyn å få adgang til stedet. Sendingen derfra, med bilder av bugnende matvarehyller, baderom med (etter DDR-standard) luksusutrustning og vestprodusert utstyr, førte til et voldsomt raseri hos alminnelige DDR-innbyggere. Det hadde alltid versert rykter om stedet, men dette var første gang det faktisk ble vist frem. Forskjellene mellom vanlige menneskers liv, der køståing i timevis for de enkleste varer var helt normalt, og nomenklaturaens mesking i vestvarer ble meget tydelig. Det bør nevnes at målt etter vestlig standard var ikke Wandlitz utpreget luksuriøst; målt etter DDR-standard derimot var boligene absolutt det.
På slutten av 1989 måtte innbyggerne forlate stedet etter en avgjørelse fattet av DDRs nye regjering under ledelse av Hans Modrow. Siden 1990 har det vært en rehabiliteringsklinikk på området.
Annet
Området ble kontinuerlig bevoktet av Stasi-regimentet Vaktregiment «Feliks Dzierżyński».
Maximilien de Furstenberg
Maximilien de Furstenberg (født 23. oktober 1904 i slottet Ter Worm ved Heerlen i Nederland, død 22. september 1988 i Mont-Goddine ved Namur i Belgia) var en av Den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet det pavelige diplomati og Den romerske kurie. Han kom fra en gammel adelsfamilie fra Westfalen i Tyskland.
Han var apostolisk delegat/nuntius i Japan 1949–1959, Australia/New Zealand 1959–1962, nuntius i Portugal 1962–1967. Han var prefekt for Kongregasjonen for østkirkene 1968–1973.
Han deltok på Annet Vatikankonsil 1962–1965.
Han ble kreert til kardinal i 1967 av pave Paul VI.
Han deltok i konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er: