cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andreas Hermes
Den nasjonalsosialistiske periode, andre verdenskrig
Fra 1941 til 1944 var han engasjert i motstandsbevegelsen mot Adolf Hitler, direkte knyttet til Carl Friedrich Goerdeler og den såkalte Kreisau-kretsen. Etter det mislykkede attentatet mot Hitler 20. juli 1944 ble Hermes arrestert og 11. januar 1945 dømt til døden. Hans kone klarte imidlertid å forpurre fullbyrdelsen av dødsstraffen og han ble endelig berget ved Sovjetunionens innmarsj i Berlin i april 1945.
Etterkrigstid i øst og vest
Den sovjetrussiske kommandant Nikolai Bersarin utnevnte i mai 1945 Hermes til leder av ernæringskontoret. Senere samme år ble han som den eneste borgerlige politiker en av fire stedfortredere for overborgermesteren Arthur Werner. I juni deltok han sammen med Jakob Kaiser (1888-1961), Ferdinand Sauerbruch (1875–1951), Ferdinand Friedensburg (1886-1972) og Walther Schreiber (1884-1958) i grunnleggelsen av CDU Berlin. Målet var å gjøre partiet landsdekkende.
Hermes var tilhenger av jordreformen i den sovjetiske okkupasjonssonen, men for privat initiativ og han forsvarte eiendomsretten til bønder og til små- og mellomstore bedrifter den såkalte tyske Mittelstand. Hans synspunkter førte i desember 1945 til at de sovjetrussiske makthaverne tvang ham ut av CDU i Øst-Berlin og Hermes reiste over grensen til Bad Godesberg i Vest-Tyskland.
I Vest-Tyskland og CDU deltok Hermes i Godesberg-kretsen som arbeidet for en rask gjenforening av Tyskland, men synspunktene fikk på det tidspunkt ikke gjennomslag i CDU.
Andreas Hermes tok i 1949 til 1950 initiativet til å gjenreise samvirkebasert landbrukskreditt og forsikring (Raiffeisen) og han var leder av den europeiske landbruksforeningen (Verband der europäische Landwirtschaft) fra 1954 til 1958.
In the Beginning (Circa 1960)
In the Beginning (Circa 1960) er den første samlede amerikanske utgivelse av det tyske albumet My Bonnie av Tony Sheridan og The Beatles, da under navnet The Beat Brothers. Albumet ble spilt inn i Hamburg i 1961 og ble først utgitt i Tyskland i 1962. Albumet hadde tidligere blitt gitt ut i Canada under tittelen Very Together (1969) og Storbritannia under navnet The Beatles' First (1967).
Militærbygningene på Kalvskinnet
Militærbygningene på Kalvskinnet består av flere bygninger ved Kalvskinnet i Midtbyen i Trondheim som har tjent ulike militære formål. Felles for de fleste av disse var at de ble bygget på 1800-tallet og deretter avhendet fra midten av 1990-tallet da Forsvaret la ned de fleste av sine avdelinger i byen. Bygningene har etter dette blitt overtatt og benyttet av andre virksomheter. Flere bygg har i ettertid blitt administrativt fredet.
In the Beginning (Circa 1960)
Ettersom dette var Polydor, hadde ikke EMI rettigheter til albumet, og det ble gitt ut på CD, om da uten det upresiste paranteset (Circa 1960), da de var spilt inn året etter. Sporlisten var den samme, men «Take Some Insurance On Me, Baby» hadde fått navnet «If You Love Me Baby». I tillegg var det to versjoner av «Ya Ya».
Militærbygningene på Kalvskinnet
Områdene rundt de sørvestlige deler av Kalvskinnet lå tidligere utenfor den regulerte bykjernen, men samtidig innenfor byens eldre forsvarsverk fra 1600-tallet som lå langs elven og mot Skansen i vest. I motsetning til de private eiendommene i bykjernen mot nord og øst så var områdene langs elvebredden Kongens grunn. Militære bygninger ble derfor lagt til disse områdene da militæretaten startet sin utbygging på begynnelsen av 1800-tallet.
In the Beginning (Circa 1960)
Original LP
Alle vokaler av Tony Sheridan hvis ikke annet står.
Eksplosjonen i Wang Gongchang
Eksplosjonen i Wang Gongchang (tradisjonell kinesisk: 王恭廠大爆炸) var en ulykke i en kruttfabrikk i utkanten av Peking 30. mai 1626. Det regnes som den første ulykken knyttet til kunstige eksplosiver i historien. Det er usikkert hva som forårsaket eksplosjonen. Fabrikken ble utradert, rester ble funnet inntil 2 km fra stedet. 20 000 mennesker omkom umiddelbart. En av disse var kronprinsen, Ming-keiserens eneste arving.
Hendelsesforløp
Ifølge rapporter skjedde eksplosjonen i Xishi om morgenen 30. mai 1626. Himmelen var klar, men plutselig kom det et høyt brøl, et blendende lys blinket på himmelen, og byen ble raskt dekket av støv, så mye at himmelen snart mørknet.
Omfanget av tragedien er utrolig: Alt innenfor 3-4 kilometer fra episenteret for eksplosjonen ble fullstendig ødelagt; gatene var strødd med bygningsrester og lik; trær ble rykket opp; en tre tonns steinløve ble kastet over bymuren; senere overlevende rapporterte steiner, trebiter, klær og kroppsdeler fra mennesker og dyr som falt ned fra himmelen. Eksplosjonen var så kraftig at den ble hørt i de nærliggende byene Tongzhou, Hexiwu, Miyun og Changping, og vibrasjonen ble følt mer enn 150 km unna i byene Zunhua, Xuanhua, Tianjin, Datong og Guangling; bakken i umiddelbar nærhet av episenteret for eksplosjonen, sank mer enn seks meter.
Det var også rapporter om "merkelige" skyer over episenteret for eksplosjonen: de så ut som: "sammenfiltrede tråder av silke", og var også flerfargede. Da de steg opp i himmelen, forsvant de ikke på flere timer. Overraskende nok ble det ikke funnet spor etter brann på ulykkesstedet.
Kangmar
Kangmar (wylie: khang dmar, Khangmar Dzong, 康马县 ; pinyin: Kāngmǎ Xiàn) er et fylke sørøst i prefekturet Xigazê i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. I 1999 hadde det 19.306 innbyggere.
Eksplosjonen i Wang Gongchang
Hendelsesforløp
==Mulig årsak ==
Kruttbrann
Det antas at det var svak sikkerhet ved fremstilling og transport av krutt.
Denne teorien er motsagt av fraværet av spor etter forbrenning på stedet for tragedien og på fillene med klær som ble funnet, samt det faktum at kruttet var tydelig utilstrekkelig for en slik ødeleggende kraft av eksplosjonen, siden kruttet brenner i stedet for å detonere.
Bolide
Mange historikere har avvist denne antagelsen med den begrunnelse at selve nedslagskrateret ikke ble funnet, akkurat som den påståtte soppskyen ikke er karakteristisk for den eksploderende meteoren og mest sannsynlig indikerer en annen årsak til eksplosjonen.
Jordskjelv
Flere enn hundre bekreftede jordskjelv under Ming-dynastiet er registrert i historiske opptegnelser. Brølet og vibrasjonene under eksplosjonen kan minne om et jordskjelv.
Imidlertid fikk mange bygninger som ligger ikke så langt fra eksplosjonsstedet (som Cheng'en-tempelet) liten skade. Jordskjelvhypotesen klarer heller ikke å forklare utseendet til en soppsky på eksplosjonsstedet og hvordan gjenstandene ble flyttet over mange mil.
Tornado
En kraftig tornado kan komme plutselig og være svært ødeleggende og kan bære gjenstander over lange avstander.
Det er imidlertid svært usannsynlig at en tornado plutselig dukker opp midt på en klar himmel, og denne hypotesen kan ikke forklare det høye brølet og vibrasjonen som føles selv på avstander langt fra episenteret for eksplosjonen.
Eva Opaker
Eva Johanne Opaker (1945–1996) var en norsk skuespiller og sanger.
Opaker var utdannet fra Statens teaterhøgskole 1964–1968. Hun debuterte på Nationaltheatret i 1967 i Ingmar Bergmans oppsetning av Seks personer søker en forfatter av Luigi Pirandello. Hun var ved teatret til 1971 og spilte blant annet Sonja i Raskolnikov etter Dostojevskijs roman. Senere var hun aktiv som komediespiller ved Oslo Nye Teater, men hadde også klassiske roller, som tittelrollen i Anne Pedersdotter på Riksteatret. Opaker flyttet deretter til Mo i Rana for å starte Nordland Teater, før hun senere ble freelancer knyttet til mange av Norges regionalteatre, de siste årene Hålogaland Teater i Tromsø.
Hun hadde roller i flere norske spillefilmer, og hun spilte sammen med Sverre Anker Ousdal i Terje Mærlis TV-film Aksel og Marit, vist i NRKs Fjernsynsteatret i 1973. Hun hadde også oppgaver i Radioteatret.
Collier’s
Collier's var et amerikanske kulørt magasin, grunnlagt av Peter Fenelon Collier i 1888. Det ble opprinnelig lansert som Collier's Once a Week, deretter endret i 1895 til Collier's Weekly: An Illustrated Journal, og til sist forkortet i 1905 til Collier's. Bladet opphørte med siste utgivelse datert den 4. januar 1957, selv om gjort et kortvarig og mislykket forsøk ble gjort på å gjenopplive navnet Collier's med et nytt magasin i 2001.
Som et resultat av Peter Colliers banebrytende undersøkende journalistikk, fikk Collier's et omdømme som en forkjemper for sosiale reformer. Ulike bedrifter forsøkte å saksøke Collier's, men disse forsøkene endte i fiasko, og andre magasiner ble deretter involvert i det som Theodore Roosevelt beskrev som «Muckraker», på norsk «møkkgravende journalistikk», men hensikten var å skape offentlig oppmerksomhet rundt sosiale kampsaker som blant annet fattigdom i byene, utrygge arbeidsforhold, prostitusjon, og barnearbeid.
Historie
Peter F. Collier (1849–1909) forlot Irland for USA i en alder av 17 år. Selv om han skole for å bli prest, begynte han i stedet å arbeide som selger for P. J. Kenedy, utgiver av bøker for det katolske markedet. Da Collier ønsket å øke salget ved å tilby bøker som abonnement, førte det til en uenighet med Kenedy, og Collier forlot ham for å starte sitt eget firma basert på abonnement. P.F. Collier & Son begynte i 1875, ekspanderte og ble det største i sitt slag i Amerika med en omsetning på 30 millioner bøker i løpet av ti-året 1900–1910.
Den 28. april 1888 utga han første utgave av ukebladet Collier's Once a Week, og som skulle inneholde «fiksjon, fakta, sensasjon, vidd, humor, og nyheter». Det ble solgt annenhver uke med Coller' Library med romaner og populære bøker til gode priser, og som kunne kjøpes enkeltvis for syv cent.
Ved 1892 hadde opplaget økt utover 250 000 eksemplarer, og magasinet var blitt ett av de mest solgte bladene i USA. Navnet ble endret til Collier's Weekly: An Illustrated Journal i 1895. Med vekt på nyheter ble magasinet en ledende eksponent for nyheter sammen med halvtonebilder; en reproduksjonsmetode som simulerte gråtoner og gjorde det mulig å trykke fotografier. For å fullt ut utnytte den nye teknologien, rekrutterte Collier Jimmy Hare, en av pionerene innen fotojournalistikk.
Colliers eneste sønn, Robert J. Collier, ble fullverdig partner i 1898. I 1904 var magasinet kjent som Collier's The National Weekly. Peter Collier døde i 1909. I 1918 døde Robert J. Collier, og han testamenterte bladet til tre av sine venner: Samuel Dunn, Harry Payne Whitney og Francis Patrick Garvan. Bladet ble solgt i 1919 til Crowell Publishing Company, som i 1939 ble omdøpt til Crowell-Collier Publishing Company.
I 1924 flyttet Crowell trykkingen fra New York til Springfield i Ohio, men beholdt de redaksjonelle og forretningsmessige avdelinger i New York. Begrunnelsen som ble gitt for å flytte ut trykkingen var blant annet betingelser pålagt av fagforeningene i trykkeribransjen, utvidelse av Gansevoort Market (nå kalt for Meatpacking District) i Manhattan, til et Collier-eid anlegg og grunnet «overdreven porto for post fra en kystby under krigstidens portopriser». Etter 1924 ble magasinet trykket av Crowell-Colliers trykkeri på West Main Street i Springfield, Ohio, et fabrikkompleks som fremdeles står. Det ble bygget mellom 1899 og 1946, og inneholder syv bygninger som til sammen har mer enn 80 000 m² med gulvplass.
Skjønnlitterære bidrag
Collier's  populariserte en kort-kort fortelling, kortere enn en vanlig novelle, og som ofte ble planlagt til å passe på én side. Knox Burger var redaktør for skjønnlitteratur fra 1948 til 1951 da han sluttet for å redigere bøker for forlaget Dell and Fawcett Publications. Han ble erstattet av Eleanor Stierhem Rawson. De mange forfatterne som har bidratt med fortellinger i Collier's er blant annet Ray Bradbury, Eleanor Hoyt Brainerd, Willa Cather, Roald Dahl, Jack Finney, Erle Stanley Gardner, Zane Grey, Ring Lardner, Sinclair Lewis, E. Phillips Oppenheim, J.D. Salinger, Kurt Vonnegut, Albert Payson Terhune og Walter Tevis. Rene humoristiske forfattere var blant annet Parke Cummings og H. Allen Smith.
The Mask av Fu Manchu ble omgjort til film med samme tittel i 1932, med Boris Karloff i hovedrollen, og som tegneserie i 1951, tegnet av Wally Wood. Denne romanen ble ført publisert som føljetong i tolv deler fra 7. mai til 23. juli 1932. Utgaven for 7. mai hadde en minneverdig omslagsillustrasjon gjort av den kjente maskemakeren Władysław T. Benda, og hans design ble siden gjentatt og plagiert av mange andre illustratører.
I 1951 ble det også trykket en forkortet versjon av John Wyndhams dommedagsroman The Day of the Triffids (som i Norge har blitt hørespill på NRK Radio).
Illustratører
Ledende illustratører har bidratt til omslaget av Collier's. Det omfatter C.C. Beall, Wladyslaw T. Benda, Chesley Bonestell, Charles R. Chickering (designer av amerikanske frimerker), Howard Chandler Christy, Arthur Crouch, Harrison Fisher, James Montgomery Flagg, Alan Foster, Charles Dana Gibson, Vernon Grant, Earl Oliver Hurst, Percy Leason, Frank X. Leyendecker, J.C. Leyendecker, Paul Martin, John Alan Maxwell, Ronald McLeod, John Cullen Murphy, Maxfield Parrish, Edward Penfield, Robert O. Reed, Frederic Remington, Anthony Saris, John Sloan, Jessie Willcox Smith, Frederic Dorr Steele, Jon Whitcomb og Lawson Wood. Andre framragende illustratører bidro til novellene, blant annet Harold Mathews Brett, Richard V. Culter, Robert Fawcett, Denver Gillen og Quentin Reynolds.
I 1903 signerte den grafiske kunstneren Charles Dana Gibson en kontrakt på 100 000 dollar for å levere 100 bilder (hver til en verdi av 1000 dollar) i løpet av de neste fire årene. Fra 1904 og 1920 var maleren og illustratøren Maxfield Parrish under eksklusiv kontrakt med Collier's som publiserte hans berømte malerier for Tusen og en natt i tidsrommet 1906-1907.
Undersøkende journalistikk
Da Norman Hapgood ble redaktør av Collier's i 1903 knyttet han til seg mange ledende forfattere og skribenter. I mai 1906 fikk han Jack London til å dekke jordskjelvet i San Francisco, en rapport ledsaget av 16 sider med bilder. Under Hapgood begynte Collier's å publisere artikler av undersøkende journalister som Samuel Hopkins Adams, Ray Stannard Baker, C.P. Connolly og Ida M. Tarbell. Hapgoods tilnærming hadde stor betydning, noe som resulterte i at slike endringer som reform av barnearbeidloven, sanering av slummen og kvinners stemmerett. I april 1905 kom en artikkel av Upton Sinclair, «Is Chicago Meat Clean?» Denne førte til at Senatet vedtok en lov i 1906 Meat-Inspection Act, en lov som gjorde det til en forbrytelse forfalskning ved oppblanding av kjøtt eller gi falsk varedeklarasjon av kjøtt eller kjøttprodukter solgt som mat.
Fra og med 7. oktober 1905 forskrekket Adams sine lesere med en artikkelserie i 11 deler under tittelen The Great American Fraud («Den store amerikanske bedrageriet»). Ved å analysere innholdet av populære, patenterte medisiner, avslørte Adams at selskapene som produserte disse medisinene kom med falske påstander om deres produkter og en del av dem var direkte helsefarlige.
Hapgood hadde en stor innflytelse på den offentlige mening, og mellom 1909 og 1912 lyktes han å doble opplaget av Collier's fra en halv million til en million. Da han gikk over til Harper's Weekly i 1912, ble han erstattet som redaktør de neste par årene av Robert J. Collier, sønn av grunnleggeren. Arthur H. Vandenberg, som senere ble en framtredende senator, hadde et kort opphold som en Collier's redaktør. H.C. Witwer var krigskorrespondent i Frankrike under den første verdenskrig. Rob Wagner dekket filmindustrien for Collier's i løpet av 1920-tallet. Redaksjonen endret sin mening om alkoholforbudet i 1925. Årsaken var vanskelighetene i å håndheve loven, og folks vilje til å holde seg borte fra alkohol. Den nye loven førte med seg bestikkelser, tyveri, korrupsjon og andre onder, som langt overgikk hva som var forventet. Denne nye justeringen fikk tilslutning blant publikum og bidro til å øke opplaget igjen.
Forfattere som Martha Gellhorn og Ernest Hemingway som rapporterte fra den spanske borgerkrigen førte til opplagsøkning. Winston Churchill, som skrev en redegjørelse om den første verdenskrigen, ble en regelmessig bidragsyter på 1930-tallet, men hans serie av artikler ble avsluttet i 1939 da han ble statsråd i den britiske regjeringen. Carl Fick arbeidet i redaksjonen av Collier's før den andre verdenskrigen, og ble i etterkrigstiden i tillegg til forfatter også en filmprodusent.
Vittighetstegninger og tegneserier
Magasinets liste av framragende vittighetstegnere og tegneserietegnere omfattet Charles Addams, Carl Anderson, ekteparet Stan og Jan Berenstain, Sam Berman, Sam Cobean, Jack Cole, A.B. Frost, Ralph Fuller, Dave Gerard, Vernon Grant, Jay Irving, Crockett Johnson, E.W. Kemble, Hank Ketcham, George Lichty, David Low, Bill Mauldin, Virgil Partch, Mischa Richter, William Steig, Charles Henry «Bill» Sykes, Richard Taylor, Gluyas Williams, Gahan Wilson og Rowland B. Wilson. Irvings tilknytning med Collier's begynte i 1932, og hans "Collier's Cops" ble en støttespiller for magasinet i løpet av hans 13 år lange tilknytning til den.
Kate Osanns tegneserie Tizzy kom først på trykk i Collier's. Den rødhårete Tizzy var en amerikansk tenåringsjente som hadde hornbriller med trekantede linser. Tizzy ble syndikert til andre blader og aviser NEA etter at Collier's sluttet å komme ut. I Collier's var tegneserien i farger, men ble trykket i svart-hvitt i andre aviser og blader, og i opptrykk i bokform.
Etter den andre verdenskrigen ble Harry Devlin den fremste redaksjonelle vittighetstegneren i Collier's, som var en av de få utgivelser i USA som viste tegningen til lederartikkelen i farger. I løpet av 1940-tallet var Gurney Williams redaktør for vittighetstegninger og tegneserier i Collier's, American Magazine og Woman's Home Companion, og han betalte mellom 40 og 150 dollar per tegning. Det var viktig for tegnere å bli publisert i Collier's, og Devlin fikk inn et stort antall bidrag hver uke, rundt 2000, som han gjorde et ukentlig utvalg på mellom 30 og 50. En gang klaget han om at: «Forleden oppdaget jeg at jeg stirret på vittighetstegning nummer en million som var sendt inn siden jeg ble humorredaktør her. Jeg skulle ønske den var frisk og original, men isteden viste den flere strutser med hodet ned i sanden. To andre sto ved siden av, og den ene sa til den andre, ’Hvor er alle sammen?’»
Før Joseph Barbera ble kjent for animasjoner, hadde han flere vittighetstegninger trykket i Collier's på slutten av 1920-tallet og begynnelsen på 1930-tallet.
Radio
Opplagskrigen med The Saturday Evening Post førte til opprettelsen av radioprogrammet The Collier Hour, som ble sendt på NBC Blue Network i årene 1927-1932. Det var den første betydelige dramaserie som ble sendt på radio. Radioprogrammet tilpasset fortellinger og føljetonger fra Collier's som hørespill. Det timelange programmet ble opprinnelig sendt på onsdagen før den ukentlige utgivelsen av magasinet, men endret sendetid til søndagene for å unngå å avsløre innholdet med serier som kom samtidig i magasinet. I 1929 begynte programmet å legge til musikk, nyheter, sport, og komedie i tillegg til radiohørespillet.
De senere årene
Collier's hadde et opplag på 2 846 052 da Walter Davenport tok over som redaktør i 1946, men magasinet begynte å miste lesere i etterkrigstiden.
Blant Collier's fremste bidrag etter krigen var jevnlige motebilag for menn ved Henry L. Jackson, som senere var med på grunnlegge magasinet Esquire. Bladet trykte også de lenge etterlengtede bildene fra det 5,1 meter lange Hale-teleskopets «første lys» (første bruk) i 1949. Tidlig på 1950-tallet trykte Collier's en banebrytende vitenskapelig artikkelserie som spekulerte i romfart: Man Will Conquer Space Soon! («Mennesket vil snart erobre verdensrommet!»). Artikkelserien fikk offentligheten for alvor til betrakte muligheten til å reise til Månen og hvor andelen av amerikanere som trodde at en bemannet romferd til Månen kunne skje innen femti økte fra 15 prosent til 38 prosent ved 1955.
I 1951 ble en utgave av magasinet helt og holdent viet hendelser og resultat av en hypotetisk krig mellom USA og Sovjetunionen. Tittelen var Preview of the War We Do Not Want («Forhåndsvisning av krigen vi ikke ønsker»). I 1954 ble forfatteren John O'Hara spaltist med «Appointment with O'Hara».
Opplagsnedgangen fortsatt i løpet av 1950-tallet. Collier's endret fra ukentlig utgivelse til hver andre uke i august 1953, men det fortsatte å tape penger. Nedgangen fortsatte og ledelsen besluttet til sist å nedlegge videre utgivelser. Siste nummer var uken som endte den 4. januar 1957.
Bokutgivelser
Selskapet utga også Collier's Encyclopedia, Collier Books og Collier's Year Book.
Patricia Fulford redigerte Over 100 Best Cartoons from Collier's, Ladies Home Journal, Redbook, The American Magazine, Saturday Evening Post, The New Yorker, Argosy, Sport, Checkerbooks, 1949, og Gurney Williams, Collier's redaktør for vittighetstegninger og tegneserier, redigerte Collier's Kids: Cartoons from Collier's About Your Children, Holt, 1952.
Collier's redaktør for skjønnlitteratur, Knox Burger, valgte 19 fortellinger for utgivelsen Collier's Best, Harper & Bros., 1951, og han valgte også Best Stories from Collier's, William Kimber, 1952. En meget stor historiesamling ble utgitt med A Cavalcade of Collier's, bestående av 558 sider, redigert av Kenneth McArdle, Barnes, 1959.
Denys Monastyrskyj
Denys Anatolijovytsj Monastyrskyj (ukrainsk: Денис Анатолійович Монастирський; født 12. juni 1980 i Khmelnytskyj i Ukrainske SSR i Sovjetunionen, død 18. januar 2023 i Brovary nær Kyiv i Ukraina ) var en ukrainsk jurist og politiker.
Han var Ukrainas innenriksminister fra den 16 juli 2021 til sin død.
Død
Monastyrskyj omkom sammen med sin stedforetreder Jevhen Jenin og statssekretæren for innenriksministeriet Jurij Lubkovytsj i en helikopterulykke den 18. januar 2023 i Brovary, like øst for Kyiv. Helikopteret rammet en barnehage da det styrtet. Totalt 18 personer døde i ulykken, hvorav tre barn, og ytterligere 15 personer ble skadet.
Etikk i praksis - Nordic Journal of Applied Ethics
Etikk i praksis - Nordic Journal of Applied Ethics er et nordisk vitenskapelig tidsskrift i anvendt etikk og beslektet politisk teori. Tidsskriftet tar imot bidrag fra alle som arbeider med problemstillinger innen anvendt etikk fra ulike faglige innfallsvinkler. Artiklene tematiserer etiske, politiske og sosiale aspekt ved vitenskaps- og teknologiutviklingen innenfor ulike felt, forskningsetikk samt normative makt-, demokrati- og kulturanalyser. Tidsskriftet er dermed en møteplass for anvendt etikk enten man arbeider med bioteknologi, forskning, skole, barndom, Internett, kultur, natur, næringsliv, idrett, media, medisin, politikk eller annet.
Tidsskriftet er Open access, har refereeordning og rangeres som en nivå 1 vitenskapelig utgivelse i Norsk vitenskapsindeks. Det kommer ut to ganger i året, og gis ut av NTNU Open Access Journals i samarbeid med Program for anvendt etikk, Filosofisk institutt, NTNU.
Centre de la sécurité des télécommunications Canada
Organisasjonen ble etablert i 1946 og har signaletterretning som sin hovedbeskjeftigelse.
John E. du Pont
John Eleuthère du Pont (født 22. november 1938 i Philadelphia, død 9. desember 2010 i State Correctional Institution – Laurel Highlands ) var en USA-amerikansk filantrop, ornitolog og filatelist, som endte sine dager i fengsel, dømt for drap.
Dinggyê
Dinggyê (wylie: gding skyes rdzong, tibetansk: གདིང་སྐྱེས་རྫོང, Dingkye Dzong, 定结县; pinyin: Dìngjié Xiàn) er et fylke sør i prefekturet Xigazê i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.
John E. du Pont
Bakgrunn
Du Pont tilhørte familien bak det berømte industrikonsernet med samme navn. Han vokste opp på foreldrenes gård, Liseter Hall Farm, som drev med avl av fullblodshester. Under studiene ble han interessert i zoologi, særlig ornitologi, og han endte opp med å ta en grad ved Villanova University i hjembyen.
Dinggyê
Befolkningen var i 1999 på 17.836 innbyggere.
John E. du Pont
Ornitolog, filatelist, filantrop
Han publiserte flere bøker og artikler om fuglelivet på Filippinene og stillehavsøyene. Han oppdaget under sine reiser flere fuglearter som ikke var kjent av andre enn lokalfefolkningen innen da, og var den første til å beskrive mer enn to dusin av artene vitenskapelig.
Dinggyê
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
John E. du Pont
Ornitolog, filatelist, filantrop
I 1957 grunnla han Delaware Museum of Natural History med utgangspunkt i egne samlinger av 66,000 fugler og to millioner skjell. Han satt lenge i dets styre, og var etter at det åpnet dets direktør i mange år.
Du Pont var en ivrig samler på mange områder. Frimerkesamlingene av Britisk Nord-Amerika og Samoa var svært anerkjente. På utstillinger oppnådde du Pont fem internasjonale Grand Prix, noe som er svært uvanlig innen filatelien. Mest kjent på dette området er han nok likevel som mangeårig eier av verdens dyreste frimerke, British Guiana 1c magenta. Han kjøpte det for rundt en million dollar i 1980. Etter hans død blei det i 2014 solgt for 9,5 millioner dollar.
En annen av du Ponts interesser var idrett. På Liseter Hall opprettet han et avansert treningssenter for bryting, svømming og femkamp. Han hadde sjøl vært aktiv og relativt dyktig i de to sistnevnte idrettsgreinene. David Schultz, som tok olympisk brytegull i 1984, var av dem som blei ansatt som trenere her. Schultz og familien fikk også bolig på eiendommen, og han ble en nær venn av du Pont.
Eksentrisitet, drapsdom
Du Pont hadde imidlertid alkoholproblemer, og han ble utover på 1990-tallet mer og mer eksentrisk i sin oppførsel. Den 26. januar 1996 skjøt og drepte han David Schultz i vitners nærvær. Domstolen fant ham mentalt ustabil, men likevel straffskyldig, og han ble dømt til 13–30 års fengsel. Han søkte om løslatelse etter tretten år, men dette blei avslått. I 2010 døde han i fengslet.
I du Ponts testamente var den bulgarske bryteren og OL-mesteren Valentin Jordanov med familie innsatt som hovedarvinger. Testamentet blei forsøkt gjort ugyldig av du Ponts slektninger, men de fikk ikke medhold i retten.
I 2014 kom den prisbelønte filmen Foxcatcher, om du Pont og forholdet til Schultz.
Lillehammer prestegjeld
Lillehammer prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Sør-Gudbrandsdal prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet byen Lillehammer i Oppland fylke, og hovedkirken var Lillehammer kirke.
Historikk
Ved kgl. res. 29.12.1902 med virkning fra 1.1.1903 ble kjøpstaden Lillehammer fraskilt Faaberg prestegjeld og opprettet som Lillehammer prestegjeld.
Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.
Lillehammer prestegjeld og dets sogn er nå en del av Lillehammer kirkelige fellesråd underlagt Sør-Gudbrandsdal prosti.
Gyaca
Den lille ovale «orakelinnsjøen» Lhamo La-tso, hvor eldre tibetanske munker går for å få visjoner som kan hjelpe dem å oppdage reinkarnasjoner av Dalai Lama, befinner seg i fylket Gyaca.
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Nautåa
Nautåa er ei elv i Evenes kommune i Nordland. Den renner ut fra sørenden av Kjerkhaugvatnet (25 moh) og munner ut helt sørøst i Langvatnet (16 moh.). Elva er en del av Tårstadvassdraget og er 1,13 km lang. Øverst i elva ligger strykene i Kjerkhaugfossen, mens den nedre delen er rolig og stilleflytende.
Hele Nautåas løp ligger innenfor Nautå naturreservat.
Tidsskriftet FoU i praksis
Tidsskriftet FoU i praksis er et norsk vitenskapelig tidsskrift som tar for seg FoU-arbeid i tilknytning til praksis på alle nivå og områder i utdanningssystemet som er av stor samfunnsmessig betydning. Tidsskriftet er en formidlingskanal for forskningsresultater med nytteverdi for pedagogisk praksis og videre forskning. Tidsskriftet er i stor grad profesjonsorientert, med lærerutdanning og skoleutvikling som sentrale områder. Artiklene kan omhandle praksis i både barnehage, grunnskole, videregående skole og høyere utdanning. Tidsskriftet retter seg hovedsakelig mot empirisk forskning, men teoretiske og metodiske artikler med relevans for praksisfeltet ønskes også velkommen.
Tidsskriftet er fagfellevurdert og rangeres som en nivå 1 vitenskapelig utgivelse i Norsk vitenskapsindeks. Det kommer ut to ganger i året, og gis ut av Akademika forlag, i samarbeid med Program for lærerutdanning, NTNU, Pedagogisk institutt, NTNU og Høgskolen i Sør-Trøndelag, Avd. for lærer- og tolkeutdanning.
Wallwashing
Wallwashing er en teknikk for belysning hvor man belyser store overflater i en bygning, hovedsakelig veggene, og kan brukes på innsiden eller utsiden av bygninger. Wallwashing sees hovedsakelig i moderne arkitektur (typisk offentlige kulturbygninger, museer og gallerier) samt for belysning av landskap.
John Cunliffe
John Arthur Cunliffe (født 16. juni 1933 i Colne i England, død 20. september 2018 i Ilkley ) var en britisk barnebokforfatter. Han er særlig kjent for å ha skapt Postmann Pat og Rosie & Jim. Cuncliffe vokste opp i Kendal i Cumbria, og landsbyene her gav han inspirasjon til tv-seriene om Postmann Pat.
Wallwashing
Det meste av det man faktisk ser i et rom er de vertikale flatene. Wallwash-oppsettet krever flere asymmetriske belysningsarmaturer plassert på en linje slik at de jevnt kan lyse opp veggene. Teknikken brukes av lysdesignere hovedsakelig for å skape et lysere rom, eller få rom til å virke lysere eller høyere (på samme måte som horisontteknikken som brukes i teaterbelysning).
The Hateful Eight
The Hateful Eight er en amerikansk westernfilm fra 2015. Filmen er skrevet og regissert av Quentin Tarantino, og har Samuel L. Jackson, Kurt Russell, Jennifer Jason Leigh, Walton Goggins, Demián Bichir, Tim Roth, Michael Madsen og Bruce Dern i hovedrollene.
Handling
Satt til Wyoming rett etter den amerikanske borgerkrigen. Noen dusørjegere prøver å finne ly under en snøstorm, men blir involvert i et komplott fullt av svik og bedrag.
Jan Kjær
Jan Kjær (født 31. desember 1971) er en dansk tegneserietegner og forfatter Han er særlig kjent for bokserien Taynikma som han har skapt i samarbeid med Merlin P. Mann. I 2007 vant Kjær og Mann Orla-prisen i kategorien Beste tegneserie for Skyggeskoven fra denne serien.
Antonio Adipe
Antonio R. Adipe Marrone (født 24. april 1912 i Montevideo) var en uruguayansk bokser som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.
Honor Society
Honor Society er en amerikansk komedie fra 2022, med Angourie Rice og Gaten Matarazzo i hovedrollene. Filmen ble regissert av Oran Zegman, etter et manus skrevet av David A. Goodman. Filmen ble sluppet av Paramount+ den 29. juli 2022.
Handling
Honor Rose er en ambisiøs student ved High School som har viet hele studie-tiden sin til å bli akseptert ved Harvard University. En del av denne planen (som også inkluderer å late som hun har flere fritidsinteresser hun egentlig ikke har) innebærer å få et anbefalingsbrev fra hennes veileder, Mr. Calvin. Han er en wannabe-musiker som er upassende forelsket i Honor, og han har forbindelser ved universitetet. Han forteller henne at han vurderer henne, samt tre andre studenter, for hvem han kommer til å anbefale. Honor forstår raskt hvem de andre studentene er idrettsutøveren Travis Biggins, den kreative, men introverte Kennedy Park, og den tafatte nerden Michael Dipnicky. Honor bestemmer seg for å eliminere dem alle fra konkurransen, og får hjelp fra venninnene Emma og Talia.
Honors plan begynner når hun blir med i teater-klubben, og overtaler dem til å sette opp en ny produksjon i håp om at prosjektet vil distrahere Kennedy, og gjøre henne så opptatt med teateret at karakterene hennes kommer til å synke. Honor overtaler også Travis til å bli med i produksjonen for å sabotere hans atletiske prestasjoner. Honor tror at Michael er romantisk interessert i henne, og bare dårlig til å kommunisere med jenter. I sine forsøk på å sjarmere ham, inviterer Honor ham hjem til seg for å studere. Under deres første studieøkt prøver Honor å distrahere Michael ved å flørte med ham. Men Michael ender opp med å sjarmere henne med sin vennlighet og deres gjensidige interesse for The Handmaid’s Tale.
Honor foreslår til slutt å studere hjemme hos Michael neste gang, men han stiller seg nølende til dette. Honor oppdager snart at dette skyldes at Michael bor i fosterhjem. Når de sniker seg inn i et velstående hjem etter skoletid kysser Michael henne, og de innleder et forhold som kulminerer med at Honor kysser ham offentlig. Dette sjokkerer venninnene hennes. I mellomtiden begynner hun å virkelig få glede av teaterklubben, og knytter ekte bånd med Kennedy og Travis. Honor bestemmer seg til slutt for å la Michael få anbefalingsbrevet til Harvard University, både fordi hun syns synd på ham og er fornøyd med sin nye vennekrets.
En dag sender Michael en tekstmelding til henne, og sier at han er alene hjemme. Honor drar til Michaels fosterhjem, men oppdager at han ikke bor der. Han bor faktisk i huset som de hadde «lurt seg inn i» tidligere. Hun oppdager at Michael ikke bare kommer fra en velstående familie, men at han har vært like manipulativ som hun. Michael avslører at han hadde narret Honor hele tiden. Han hadde planlagt å få henne til å bli forelsket i ham, slik at hun ville gå med på å gi Harvard-anbefalingen til ham. En sjokkert og trist Honor bryter deretter forholdet med Michael.
Kennedys teaterproduksjon blir endelig satt opp til stor suksess, og Honor blir nære venner med resten av klubben. Hun besøker snart Mr. Calvins kontor akkurat idet Michael er iferd med å motta anbefalingsbrevet til Harvard University. Men Honor spiller av et opptak av en av Mr. Calvins mer aggressive tilnærmelser til henne, og presser ham til å gi anbefalingen til Kennedy Park i stedet for Michael. Honor bestemmer seg så for å nyte resten av det siste året på high school, og heller være fornøyd med alle de nye vennene sine.
Lhozhag
Lhozhag er et fylke i prefekturet Shannan i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. I 1999 hadde det 18 091 innbyggere.
Memphis internasjonale lufthavn
Memphis International Airport (IATA: MEM, ICAO: KMEM, FAA LID: MEM) er en sivil og militær lufthavn ca. 11.2 km sørøst for Memphis sentrum i Shelby County i delstaten Tennessee i USA.
Flyplassen er den travleste amerikanske flyplasser målt i antall tonn last (Største operatør: FedEx Express). Den har også noe innenriks (i USA) passasjertrafikk (Største operatør: lavprisflyselskapet Southwest Airlines).
Lhozhag
Administrative enheter
Storkommuner: Kommuner:
Liberto Corney
Liberto Corney Espallargas (født 20. februar 1905 i Buenos Aires, død 1955 i Montevideo) var en uruguayansk bokser som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
Lhozhag
Kulturminner
Gyiduigravgruppen fra Tubo-dynastiet (Jidui Tubo muqun) og Serkagotogklosteret (Sekagutuo si) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
1. divisjon fotball for menn 1949–50
Playoff for å beholde plassen
beholdt plassen
Kilder
rsssf.no – tabellene
Liste med Grammy Hall of Fame Award (Q–Z)
Liste med Grammy Hall of Fame Award (Q-Z)
Utdypende artikkel: Grammy Hall of Fame
Carl Thorvald Lippestad
Carl Thorvald Lippestad (født Carl Thorvald Leppestad 19. april 1856 på Leppestad gård i Hobøl, død 28. august 1913) var en norsk handelsmann og skolemann som er særlig kjent for et omfattende arbeid med spesialskoler for utviklingshemmede.
Johan Anton Lippestad ble i 1904 direktør for abnormskolevæsenet i Norge (spesialskolene). Nils Jørgensen tok over som styrer ved Torshov skole, som nå var under statlig ledelse. Johan Anton Lippestad døde sommeren 1913. Carl Thorvald Lippestad arbeidet for vanskeligstilte barn selv etter at hans eldre bror sluttet som styrer ved Torshov skole. Etter sin brors død fikk han ferdigstilt Ullevålsveien skole, med Bredo Berntsen som arkitekt. Skolen er fortsatt i drift i Bolteløkka allé 8. Lippestad selv døde etter et magesår rett før åpning av skolen, bare uker etter sin eldre brors bortgang. Han etterlot seg sin kone Gudrun og fem barn.
Advokaten Geir Lippestad er oldebarn av Carl Thorvald Lippestad.
Svartavatnet (Modalen)
Svartavatnet er en regulert innsjø i Stølsheimen på grensa mellom Modalen og Masfjorden kommuner i Hordaland. Innsjøen har tilsig hovedsakelig fra Skjerjavatnet i øst og Hjortevatnet i nord. Utløpet i sørvest er regulert med to store dammer. Innsjøen er reguleringsmagasin for Vemundsbotn kraftverk.
Joy (film)
Joy er en amerikansk biografisk dramakomedie fra 2015. Filmen er skrevet og regissert av David O. Russell og har Jennifer Lawrence, Robert De Niro, Bradley Cooper og Édgar Ramirez i hovedrollene.
Filmen er basert på den sanne historien om Joy Mangano, en trebarnsmor som fant opp Mirakelmoppen og som er direktør for Ingenious Designs, LLC.
Handling
Filmen handler om fire generasjoner i en familie over, hvor hovedpersonen skaper et forretningsdynasti og blir slektens matriark.
James E. Buttersworth
James Edward Buttersworth (1817–1894) var en engelsk maler som spesialiserte seg i maritim kunst og regnes blant de fremste skips-malerne i USA på det nittende århundre. Maleriene hans er spesielt kjent for sine omhyggelige detaljer, dramatiske omgivelser og fine bevegelse.
Buttersworth ble født i London, England i 1817 i en familie av maritime kunstnere. Han studerte maleri sammen med faren Thomas Buttersworth Jr., som også var kjent i den maretime sjangeren.
Han flyttet til USA rundt 1845 og slo seg ned i West Hoboken, New Jersey, og hadde også et studio i Brooklyn i 1854. Han returnerte til England i 1851 for Race for the Hundred Pound Cup som fant sted 22. august 1851. Hans skisser og malerier av den yacht konkurransen gir den definitive oversikten over begivenheter i den tidsperioden for seiling.
Han ble innlemmet i America's Cup Hall of Fame i 1999. Omtrent 600 av maleriene hans overlever har overlevd, de finnes i private samlinger og museer over hele USA, inkludert New York, New Jersey, Connecticut og Virginia.
Rock ’n’ Roll Music
Rock 'n' Roll Musicer et dobbelt samlealbum med et utvalg av sanger av The Beatles. Samlealbumet skulle ha en mer rockeaktig utgave, med vekt på de sangene med høyt tempo og mer rock and roll-gjennomføring. Albumet inkluderer flere covere, særlig på de to første sidene. McCartney-sangen «I'm Down» ble gitt ut her for første gang på et album; tidligere var den bare tilgjengelig som single.
Coveret, som har nostalgisk femtitallsfont, skapte kontroverser, og verken John Lennon eller Ringo Starr likte det. Det ble likevel beholdt da dobbeltalbumet ble delt opp i to album. Det andre albumet fikk et cover fra et bilde av The Beatles i USA, der George Harrison og Paul McCartney er sentrale.
Sporliste
Alle sanger skrevet av Lennon/McCartney om ikke annet angis.
Wang Renmei
Wang Renmei (født 24. desember 1914 i Changsha i provinsen Hunan i Kina, død 2. april 1987 i Beijing) var en berømt kinesisk skuespillerinne og sangerinne som fikk tilnavnet «Shanghais villkatt». Hun var for det meste aktiv på 1930-tallet, og hennes mest kjente film var Fiskernes sang (1934) regissert av Cai Chusheng. Dette var den første kinesiske film som vant en internasjonal pris. I 2005 ble hun kåret til en av de 100 beste skuespillere i den kinesiske filmens første hundre år. Wang var gift med Jin Yan, den koreanskfødte «keiseren av kinesisk film», og senere til kunstneren Ye Qianyu.
Bakgrunn
Wang Renmei ble født og vokste opp i Changsha, hovedstaden i provinsen Hunan, der hennes far Wang Zhengquan (王正权) var matematikklærer ved Changsha No. 1 normalskole. Hennes fødenavn var Wang Shuxi (王庶熙), og hun var den yngste av syv barn.
En av hennes fars studenter var Mao Zedong, også han fra Hunan. Som ung mann bodde Mao i Wangs hus og så barnet Renmei så å si daglig. Senere var Mao leder på den skole Wang Renmei gikk på.
Bright Moon Song and Dance Troupe
Tidlig i 1928 tok Wang Renmeis nest eldste storebror Wang Renlu henne og den tredje eldste broren med seg tilShanghai. Renlus tidligere kollega Li Jinhui, også fra Hunan, og den som senere er blitt anerkjent som «den kinesiske populærmusikkens far», hadde grunnlagt Meimei-skolen i Shanghai. Meimei var en spesialskole for sang og dans. Den utviklet seg til den berømte China Song and Dance Troupe, senere kalt Bright Moon Song and Dance Troupe. Renmei og Renyi begynte begge to på skolen, der Renmei konsentrerte seg om sang og dans, mens broren studerte mandolin.
Filmstjerne
I 1931, med lydfilmens komme, ble Bright Moon Song and Dance Troupe overtatt av Lianhua Film Company, som hadde bruk for truppens sangere for denne nye era i filmen. I 1932 opptrådte hun i filmen Villrosen, som var skrevet av direktøren Sun Yu spesielt for den da 17-år gamle Wang Renmei. Mot henne spilte den berømte filmstjernen Jin Yan. Hennes debut ble vel mottatt av filmanmeldere og publikum, og hun ble hyllet som den nyeste stjerne i Asias Hollywood.
I 1934 spilte Wang i sin mest kjente film Fiskernes sang, redigert av Cai Chusheng. Hun sang også filmens bærende sang ved samme navn. Filmen var en stor suksess: Den ble vist i 84 dager - en rekord - på kino i Shanghai for nesten én million besøkende. I 1935 ble filmen den aller første kinesiske film som vant en internasjonal filmpris, på Moskvas internasjonale filmfestival. Wang Renmei fikk tilnavnet «villkatten» for sin ekspansive tolkning av rollen som piken som i filmen het «Lille katt».
Wang Renmei var sammen med Li Lili og Xu Lai, tidligere kolleger av henne i Bright Moon Troupe, de første filmstjerner som skapte prototypen av den energiske, sunnhetsstruttende og sexy «landsbyjente» som ble en av de mest populære skikkelser i kinesisk film, senere imitert av filmen i Hongkong.
Ekteskap med Jin Yan
Wang Renmeis karriere begynte å gå tråere etter Fiskernes sang. Den 1. januar 1934, under innspillingen av filmen, bekjentgjorde Wang plutselig sitt ekteskap med Jin Tan (som hun spilte mot i Villrosen). Til tross for at Fiskernes sang ble en slik stor suksess fornyet ikke Lianhua hennes kontrakt, idet selskapets eier mente at en gift filmskuespillerinne ville miste sin tiltrekningskraft overfor mannlige kinobesøkende. Hun gikk da til filmselskapet Diantong i 1935 og var med i flere filmer, blant annet i den patriotiske Sønner og døtre i stormfulle tider, men hadde ikke samme suksess som ektemannen.
Etter at Japan invaderte Kina og okkuperte Shanghai i 1937, flyktet Wang Renmei og Jin Yan til Hongkong, og derfra til det fjerne Kunming da også Hongkong falt i japanernes hender. Som andre krigsflyktninger strevde de hardt. Ettersom hun kunne engelsk fant hun arbeide som skrivemaskinist ved den amerikanske flybasen i Kunming. I krigens siste år var Wang Renmei og Jin Yan ofte fra hverandre flere måneder av gangen, og paret skiltes i 1945. De forble imidlertid venner livet ut.
Etter annen verdenskrig og grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina
Etter den japanske kapitulasjon i 1945 vendte Wang tilbake til Shanghai. Men på grunn av regjeringens strenge sensur og andre upopulære trekk ved Chiang Kai-sheks Kuomintang-regjering dro hun atter til Hongkong.
Da Mao Zedongs kommunister seiret i den kinesiske borgerkrig og opprettet Folkerepublikken Kina i 1949, vendte Wang Renmei med iver tilbake til Shanghai. Den kommunistiske regjerings politikk var til å begynne med populær blant mange av filmindustriens veteraner, som forble i, eller reiste tilbake til, Shanghai. Men gleden vedvarte ikke, og landet ble rammet av forskjellige bølger av kaos utløst av de menge maoistiske politiske kampanjer. Under en tidlig slik kampanje brast det slik at Wang Renmei kom i konflikt med sin venninne Zhou Xuan, en berømt sangerinne som også hadde vært med i Bright Moon Song and Dance Troupe. Zhou og Wang fikk begge nervesammenbrudd, og Zhou døde i et sinnssykehus i 1957.
Ekteskap med Ye Qianyu
I 1953 ble Wang introdusert til Ye Qianyu, en berømt maler og manhuakunstner som hadde tegnet en karikatur av henne i 1930-årene. De giftet seg i 1955. Ekteskapet varstormfullt, men de forble et par til Wangs død i 1987. I sin selvbiografi skriver Wang at Ye var en god kunstner, men ingen god ektemann; han intreresserte seg utelukkende for kunsten.
Under kulturrevolusjonen ble Ye Qianyu beskyldt for å være agent for Kuomintang og satt i fengsel i syv år. Etter løslatelsen i 1975 arbeidet han som vaktmester og holdt på å dø av et hjerteslag. Wang Renmei ble sendt ut på landsbygden i 1973, ble forskånet regelrett forfølgelse takket være familiens relasjon til formann Mao.
Senere år, død
Etter kulturrevolusjonen ble Wang til slutt gitt medlemskap i det kinesiske kommunistiske parti i 1979, 23 år etter at hun søkte om det første gang. Hun forsøkte seg på en ny karriere som filmregissør, men fikk snart hjerneslag. Han var halvt paralysert resten av livet og døde 12. april 1987 i Beijing, 72 år gammel.
Ettermæle
Wang Renmei opptrådte i 25 filmer, men hun beklaget seg over at hun var blitt berømt for tidlig. Mot slutten av livet skrev hun en selvbiografi, med hjelp fra Xie Bo, med navnet Min berømmelse og ulykke (我的成名与不幸).
I 2005 ble hun utvalgt av det kinesiske akademi for film og opptreden som en av de 100 beste skuespillere i løpet av de første hundre år av den kinesiske film.
I 2013 ble biografien Wang Renmei: The Wildcat of Shanghai, skrevet av Richard J. Meyer fra Seattle University, utgitt av Hong Kong University Press.
Erling Aadland
Erling Aadland (født 20. mars 1952) er en norsk litteraturforsker og professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen.
Liste over land etter HDI (1990)
HDI (Human Development Index) er et mål på hvor godt visse sosiale og politiske sider ved enkeltland er utviklet. Frara 1990 er den blitt brukt i FNs årlige rapport Human Development Report. HDI angis på en skala fra 0 til 1, hvor 1 er best.
Jens Christian Nørve
Jens Christian Nørve (født 18. oktober 1977) er en norsk programleder og journalist som siden 2000 har vært ansatt i TV 2. Nørve er programleder for krimprogrammet Åsted Norge som hadde premiere 25. januar 2016.