cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Setring
Ulike dyreslag
Setrer ble brukt til mange ulike dyreslag. De fleste setrer ble brukt til melkekyr, og ysting var en viktig måte å nyttiggjøre setrene og konservere melken på. Det fantes også setrer uten foredling av melk. Fordelen med seterdrift var i slike tilfeller at buskapen kunne økes utover det nivået som dalbeitene alene hadde tillatt. Seterdrift ga dessuten (uansett dyreslag) en friskere buskap, siden fjellvegetasjonen ofte er av høyere kvalitet og buskapen fikk styrket sin fysikk. Blant andre dyr som ble brakt til seters, er
Eierformer og rettigheter
Eierstrukturene for setrer var og er veldig mangfoldige. Norske setrer var i privateie, det vil si hver gård hadde sin(e) egen(e) seter(e), men setrene lå ofte samlet i setergrender, og beitearealene var felles. Denne eierformen forekommer også i Alpene, men er heller unntaket. Her er setrene oftere allmenninger eller eies av interessentskaper, det vil si setrene er fra gammelt av felles for alle bønder i en eller flere landsbyer, eller for de av bøndene som har kjøpt andelsrettigheter.
Det har vært vanlig at gårdbrukere uten egen seter leide seg inn hos setereiere med ledig kapasitet. Utleieren tok seg da av buskapen og stelte melken mot godtgjøring. Buskap utplassert på denne måten ble kalt «stellingsfe» eller «leiefe», andre betegnelser har vært fremmedkyr (Østlandet), drottkyr (Østerdalen), sytningskyr, dragekyr eller sellingskyr (Surnadal) eller vaktefe (Hallingdal). Blant setereiere med rikelig beite kunne det være konkurranse om å skaffe slike leiekyr. Leieprisen kunne være i form av andeler av melkeproduktene, for eksempel at utleieren fikk ost og prim eller at utleieren fikk melken hver tredje dag. Denne prisen var betaling både for beitet og for budeiens arbeid. Norges første meieri, Rausjødalen setermeieri, var ifølge Reinton en videreutvikling av leiefeordningen.
På fellessetrer i Alpene oppstod det komplekse og detaljerte regelverk om bøndenes rettigheter og plikter. Reglene varierte sterkt mellom ulike deler av Alpene, men hadde flere fellestrekk: Antallet dyr var nøyaktig reglementert, likeså når og hvor lenge buskapen kunne være på setrene. Slike regler skulle forhindre under- og overbeite og klarte dermed å unngå at setrene ble utsatt for allmenningens tragedie. (Underbeite fører til spredningen av beite-ugress, overbeite ødelegger vegetasjonen.) I tillegg var bøndene forpliktet til dugnadsarbeid: Viktige gjøremål var fjerningen av stein etter vinterens/vårens steinras; fjerning av høytvoksende ugress som spredte seg og ble unngått av buskapen; såing av gress på erosjonsarealer; vedlikehold av seterbygningene, stier og gjerder. Andre regler garanterte retten til å drive feet på lavereliggende, private beiter ved plutselig snøfall på setra. Motsatt kunne landsbybefolkningen ved katastrofer i dalen søke tilflukt på setra. Mange av reglene stammer fra den tidlige middelalderen og gjelder i store trekk fremdeles, selv om de fleste nå har mistet sin betydning.
Driftsformer
Felles setrer (allmenninger eller interessentskaper) kan ha en felles driftsform, dvs. driften overlates mot betaling til spesialiserte ystere og gjetere (budeier eller sveisere). Denne driftsformen ble utviklet i Sveits på 1200-tallet og fikk sitt gjennombrudd i Alpene med innføringen av ysting basert på løpe, siden denne forutsetter mer melk enn en enkelt buskap produserer. Alternativt beholdt hver familie ansvaret for sin egen buskap (inkl. gjeting og ysting), slik at det kunne oppstå regelrette seterlandsbyer.
Bygninger
Setrer omfatter også enkle bygninger som ble brukt til sesongbosted og til ysting. Bygningene ble sjelden bebodd av hele bondefamilier, men av enkelte familiemedlemmer og hadde oftest en mye enklere standard enn gårdene. I områder av Norge som praktiserte vintersetring har eller hadde seterbygningene høyere standard. Om det fantes fjøs på setra, var veldig variabelt i ulike områder. Norske setrer hadde ofte fjøs, mens fjøs var fraværende fra setrene for eksempel i de tysktalende Alpene. I dag har infrastrukturen til de gjenværende setrene blitt betydelig modernisert. Melka transporteres nå ofte med bil fra setra til meieriet.
Arbeidsfordeling
Stell av melkekyr var tradisjonelt kvinnearbeid i Norge, og budeia var spesialisten innen dette arbeidet. Det var ofte et yngre kvinnelig familiemedlem som fikk ansvaret for arbeidet på setra. Hun melket og stelte kyrne; og hun foredlet melka til smør og ost. På fellessetre med felles driftsform ble derimot ystingen (og driften ellers) overtatt av menn (sveisere).
Tradisjoner
Dagen da buskapen blir drevet til eller fra setra (bufardagen; i de tysktalende Alpene Almauftrieb resp. Almabtrieb, eller Alpfahrt), markeres ofte som en stor festdag. Andre festdager var knyttet til dugnadsarbeidet. I Alpene er det vanlig med ulike former for velsignelse for setrene, delvis med klart førkristne elementer. I enkelte dalstrøk inneholder velsignelsen et løfte om å gi én dags osteproduksjon til landsbyens fattige.
Det var knyttet mange folkelige forestillinger til den tradisjonelle seterdriften. I Norge er dette fremfor alt haugefolket og de underjordiske. I Alpene forekommer mange fortellinger om dverger som lærte bort ystingens hemmelighet til menneskene.
Dagens situasjon
Setrenes blomstringstid var i middelalderen og frem til begynnelsen av 1900-tallet, da det ble grunnlagt større ysterier i dalene. Disse kunne produsere osten billigere enn setrene, noe som skapte en alvorlig konkurranse. Situasjonen ble forverret ytterligere på 1960-tallet, da arbeidskraft ble dyrere, mens produkt- og transportpriser sank. Inntil da hadde arbeidskraft vært billig og produkt- og transportpriser høye. Den arbeidsintensive seterdriften hadde dermed mistet sine tidligere fordeler. Det fulgte en til dels drastisk nedgang. I deler av de sydlige Alpene ble mer enn 60 % av setrene lagt ned. Andre deler av Alpene har klart å bevare mange setrer, best står det til med seterdriften i Tirol, der bare rundt 10 % av setrene ble avviklet.
Norge
I Norge hadde seterbruket lengst betydning der det var mange høytliggende gårder. I mange fjellbygder var jordbruksdriften lenge basert på utnyttelse av fjellviddene ved beiting og høsting av utslåtter; dette er godt dokumentert i SSB's jordbrukstelling i 1939. Det var vanlig at hver gård hadde to setrer, hjemmeseter og langseter. Setertiden var i gjennomsnitt 74 dager. De fleste setrene var å finne i Hedemark, Oppland, Buskerud, Sogn og Fjordane, Møre og Romsdag og Sør-Trøndelag. I disse fylkene fantes ca. 27 000 av de 30 000 setrene som var i bruk i 1939. Noen steder var det fremdeles seter i bruk til hver gård. Noen eksempler er Vang og Øystre Slidre i Valdres, Valle og Øvre Sirdal i Agder, Jostedal i Sogn og Stordal på Sunnmøre. Tellingen har også oppgaver over setrer som har kjørevei og bilvei fram til setra. Mange ulike driftsformer var i bruk: En kunne bære melka ned fra setra til gården, en kunne yste og kinne på den gamle måten, eller en kunne levere melk til meieri fra setra. Dette var løsninger som var i bruk i 1939, i ulike deler av landet.
I år 2000 var det 2619 melkeprodusenter som drev setring med tilskudd fra staten, på den tiden var det i alt 22.000 melkeproduserende gårdsbruk i Norge. Noen gårdsbruk setret sammen og ble regnet som en «stølsenhet» slik at antall stølsenheter i tabellen er lavere enn antall gårdsbruk. Regnet etter antall støler eller antall gårdsbruk var setring mest utbredt i Oppland med nesten en tredjedel av alle registrerte i 2000.
1)Ingen tall oppgitt for Oslo, Akershus, Østfold og Vestfold.
Setrenes betydning for landskapsbildet
Det varierte landskapsbilde i mange fjellområder med veksel mellom skog og artsrike gresslier skyldes i stor grad seterdrift. Uten seterdrift hadde den subalpine høydesonen vært dominert av nokså artsfattige skoger. Ofte har seterdriften også ført til at tregrensen sank (i Alpene med opptil 400 høydemeter). Nedleggelsen av setrer har derfor stor betydning for kulturlandskapet. Uten beiting gror de åpne beiteområdene igjen, og artsrike enger fortrenges av artsfattig buskas. I bratt terreng øker også erosjonsfaren, siden kortbeitet gress er mer motstandsdyktig mot store nedbørsmengder. For å bevare kulturlandskapet i fjellene, mottar seterdrift nå i mange land økonomisk støtte.
Eksterne lenker
Alm (Bergweide)
Digital signalbehandling
Digital signalbehandling er læren om hvordan en kan forandre på signaler etter at de er omgjort til digital (punktprøvet) form. De viktigste emnene innenfor temaet er filtrering, demodulering av informasjon og komprimering.
I mange av de teknologiske tingene som vi omgir oss med daglig, er digital signalbehandling en helt vesentlig del. Det gjelder f.eks. GSM-telefoner, digitale lydavspillere, HDTV, DAB-radioer og GPS-mottakere.
Småflaskemuseet
Småflaskemuseet (The Mini Bottle Gallery) ligger i Kirkegaten i Oslo.
Småflaskemuseet er verdens eneste museum i sitt slag. Verdens største samling av miniatyrflasker finnes her. Det er 53 000 flasker fordelt på over 50 installasjoner i tre etasjer.
Blant miniatyrflaskene med velkjent innhold finnes også flasker fylt av frukt og bær, ormer og mus.
Småflaskemuseet har også selskapslokaler med bevertning fra Restaurant Statholdergaarden.
Bygdøy kapellvei (Oslo)
Bygdøy kapellvei (2-22; ingen oddetallsnumre) er en vei på Bygdøy (bydel Frogner) i Oslo. Veien går fra Huk aveny like ved inngangen til Vikingskipshuset og mer eller mindre vestover til Strømsborgveien.
Kunstig intelligens
Kunstig intelligens (KI), også kalt AI (fra engelsk: artificial intelligence), er en teknikk man bruker for å gi datamaskiner og dataprogrammer en mest mulig intelligent respons. Fagfeltet kunstig intelligens er tverrfaglig av natur, og har vokst fram med bidrag fra blant annet informatikk, matematikk, statistikk, psykologi, nevrologi og lingvistikk. Grenen kunstig intelligens innen informatikk blir definert som studiet og utviklingen av intelligente agenter, der en intelligent agent er et system som observerer sitt miljø og tar avgjørelser for å maksimere sin egen suksess. Andreas Kaplan og Michael Haenlein definerer kunstig intelligens som "et systems evne til å korrekt tolke eksterne data, å lære av slike data, og å bruke denne kunnskapen til å oppnå spesifikke mål og oppgaver gjennom fleksibel tilpasning".
Bygdøy kapellvei (Oslo)
Veien fikk navn i 1905 etter Bygdøy kapell. Alle adresser med tilhørighet i veien har partallsnummer og ligger på sørsiden.
Kunstig intelligens
Chatbots
I begynnelsen ble det forsket på, og laget, flere dataprogrammer som man kunne «kommunisere» med, kalt «chatbots». Det mest kjente programmet er ELIZA fra 1966, laget av Joseph Weizenbaum. ELIZA var en maskin med tekst-display som skulle forestille en «kvinnelig terapeut» som gir et svar når man skriver inn en tekst. Programmet vil søke etter visse ord som er lagt inn av Weizenbaum. Et eksempel på dette er å skrive inn teksten «Why do you hate me?», hvorpå programmet får en match i listen over ord den leter etter, nemlig «(...) you (ordet den velger ut) me (...)». Som en respons vil ELIZA svare «You like to think that I hate you – don't you?». Bytter man ut ordet «hate» med «love» eller et tulleord som «fghlrsgslierg» vil ELIZA svare det samme, bare med disse ordene istedenfor. Programmet kunne ikke forstå noen av ordene som ble skrevet, men fikk bare opp treff på ord fra en liste. Hvis en ikke får noen spesifikke treff så har ulike «chatterbots» enkelte «nødord» som den bruker. Dette kan f.eks. være «Hva mener du?» eller andre generelle setninger. Når de derimot får treff, vil de fleste programmer varierer i hvilken respons de gir, ved å f.eks. slette responsen fra listen, ved å merke den som «brukt x ganger» eller flytte responsen til slutten av listen over responser. På denne måten kan programmene variere i hva de skal svare, og unngå mange gjentakelser, som gjør at programmet virker mer «pålitelig».
Det finnes også andre slike «chatterbots». I tillegg ble det laget tidlige spill, sjakk og dam, som fikk programmert inn «reglene» (dvs hvordan brikker kan flyttes og at den skal unngå å miste sine brikker) i tillegg til et kort sett med startbevegelser, og mulighet for å lære. Etter hvert som man spiller med en slik maskin vil den lagre all informasjon om hvor brikker flyttes, for så å lage lister over hvor og når den skal flytte brikkene. Som et resultat av dette vil maskinen bli bedre og bedre. I dag finnes det en rekke videospill med «kunstig intelligens», uten at vi egentlig tenker så mye over at de har det.
Kan en datamaskin være intelligent?
Hvordan man definerer «intelligens» og det «å tenke» har mye å si for hvordan man skal beskrive om en datamaskin kan være «intelligent», «smart» eller om den kan «tenke». De fleste vil nok mene at en datamaskin eller et dataprogram ikke kan ha en «sjel» eller «personlighet», ikke kan være «bevisst» eller lignende, ettersom den bare følger et gitt sett med regler som mennesker har skrevet inn. Andre mener derimot at hjernen egentlig også bare kan bestå av et sett med regler og instrukser for hvordan man resonnerer seg fram til ting, tenker og beveger seg.
De viktigste spørsmålene angående hvorvidt en datamaskin kan være intelligent er hva vil det egentlig si å tenke, og det at selv om mennesker kan lage et program som er mer eller mindre umulig å skille fra et menneske, med mye bedre ferdigheter (logikk, matematikk, språkkunnskaper, o.l.) så betyr ikke det at programmet/maskinen vet, forstår eller er (selv)bevisst, slik de framstår i science fiction-verden. Et av målene for å skape kunstig intelligens er å lage programmer som kan lære, eller mer korrekt, kalkulere nye veier/alternativer/svar slik at den kan «utvikle» sine egne regler. Et eksempel på dette er sjakk- og damspillene nevnt tidligere som fører lister over ulike trekk den bør utføre i gitte situasjoner, bare i en større skala med litt mer variert og utfordrende læremål.
Linda Fahrni
Linda Fahrni (født 25. mai 1993) er en sveitsisk seiler.
Hun representerte Sveits under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 14 i 470.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 4.
Nederlandsk mesterskap i friidrett innendørs 2002
Nederlandsk mesterskap i friidrett innendørs 2002 ble arrangert i Gent 16. februar 2002.
Henrik Ellegård Frederiksen
Henrik Ellegård Frederiksen (født 27. april 1951, død mars 2005 var en dansk prest og oversetter. Han oversatte en rekke teologiske bøker og salmer, og hans oversettelser er med i Den danske salmebog og Norsk salmebok 2013.
Fra 1991 og til sin død var han sokneprest i Skt. Markus Kirke i Frederiksberg. Han var i tillegg involvert i Folkekirkensliturgiske arbeid, og satt i salmebokutvalget i kirken. Før han kom til Skt. Markus, var han sokneprest i Bellahøj.
Carrie Smith
Hun representerte Australia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 15 i 470.
Sunndal Fotball
Sunndal Fotball (stiftet i 1918) er et fotballag fra Sunndal i Møre og Romsdal. Laget har siden de rykket ned fra 2. divisjon i 2000, spilt i 3. divisjon. Damelaget til Sunndal spiller i 2. divisjon.
Christine Gulbrandsen Kurth
Christine Steinsland Gulbrandsen (født 4. mai 1977), tidligere gift Kurth, er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte Kristiansand IF, Gular og SK Vidar.
Hun vant 8 NM-medaljer i stav, tresteg og stafett fra 1994 til 2001.
Hun er datter av Inger Brit Steinsland og Bjørn Frode Gulbrandsen, som begge har vært aktive i friidretten.
Vietetropis
Vietetropis er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare en kjent art.
Utseende
En stor, mørk trebukk med blålig eller grønnlig, metallisk glans. Antennene er tynne, det tredje leddet sterkt forlenget, litt lengre enn kroppen hos hannen og rundt to tredjedeler så lange som kroppen hos hunnen. Hodet er firkantet, fasettøynene små, kjevene ikke forstørrede. Pronotum er trapesformet uten pigger på sidene, bakkanten litt innbuktet. Dekkvingene er parallellsidige med avrundede "skuldre", hver dekkvinge med fire fine lengderibber.
Utbredelse
Arten er utbredt i Kina, Tibet, Myanmar, Laos og Vietnam.
Brass Band Überetsch
Brass Band Überetsch er et brassband med base i Trentino-Syd-Tirol, Italia.
Brassbandet representerte Italia i europamesterskapet for brassband 2023 med deltakelse og seier i «Challenge Section».
Daisy Schjelderup
Daisy Schjelderup (født 16. juni 1916, død 16. oktober 1991) var en norsk oversetter og forfatter. Hun debuterte som forfatter som 60-åring med diktsamlingen Torneroses etterlatte papirer i 1976. Hun gav siden ut bøkene Sangen om Landegode (noveller og fortellinger) i 1978, Blir det kaldere nå (fortellinger) i 1979 og Grasbrann : brev til et menneske i 1980.
Som oversetter stod hun blant annet bak norske utgaver av flere av bøkene til Roald Dahl og av Moby Dick av Herman Melville.
Epiophlebia
Epiophlebia er en slekt av øyenstikkere, (Odonata). Den har bare to nålevende arter og de er i nyere systematikk plassert i en egen gruppe hos øyenstikkerne.
Maja Siegenthaler
Maja Siegenthaler (født 11. november 1992) er en sveitsisk seiler.
Oleh Grisjtsjenko
Internasjonale mesterskap
EM på skøyter deltatt en gang.
Epiophlebia
Levevis
Epiophlebia har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier).
Maja Siegenthaler
Hun representerte Sveits under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 14 i 470.
Epiophlebia
Levevis
Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte øyenstikkeren blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.
Maja Siegenthaler
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 4.
Oleh Grisjtsjenko
Internasjonale mesterskap
Junior-VM på skøyter deltatt i tre VM ved tre konkurranser.
Epiophlebia
Systematisk inndeling
Nyere forskning viser at de «moderne» artene (Anisoptera) er en søstergruppe til de «antikke» (Anisozygoptera) og at begge disse er nå plassert i en ny felles delgruppe eller underorden, Epiprocta, som igjen er søstergruppe til vannymfene (Zygenoptera). Skrevet på hierarkisk skrivemåte blir slektskapet mellom delgruppene slik: (Du kan lese mer om dette her : System (biologi) og Gruppe (biologi).)
Verdenscupen i langrenn 2000/01
Verdenscupen i langrenn 2000/01 ble innledet i Beitostølen i Norge 25. november 2000 og ble avsluttet i Kuopio i Finland 25. mars 2001. Per Elofsson fra Sverige vant cupen sammenlagt for menn og Julija Tsjepalova fra Russland for kvinner.
Cerenopus
{Taksoboks }}
Teemu Pukki
Teemu Eino Antero Pukki (født 29. mars 1990) er en finsk fotballspiller som spiller for den amerikanske klubben.
Cerenopus
'Cerenopus er en slekt av skyggebiller.
Glimpsebreen
Glimpsebreen er en isbre i Antarktis. Den består av to deler, adskilt av et isfall, som flyter nordøstover fra firnen i området mellom Mount Kempe og Mount Huggins i Ross Dependency. Den flyter sammen med Pipecleanerbreen 4 km sør for samløpet mellom sistnevnte og Radianbreen.
Teemu Pukki
Han har tidligere spilt for den tyske Bundesligaklubben Schalke 04. Han har også flere kamper for det finske landslaget.
Glimpsebreen
Breen fikk dette navnet av Victoria University of Wellington Antarctic Expedition i 1960–61 fordi det var opp denne breen geologer dro på vei til Koettlitz–Skelton-skillet ved ryggen for å få det eneste glimtet av polarplatået i januar 1961.
Cerenopus
Levevis
Skyggebillene har utpregede tilpasninger til å overleve i tørre miljøer, med meget tykk, vanntett kutikula og velutviklede ekskresjonsorganer (malpighiske rør) som tar vare på det aller meste av fuktigheten. De fleste av artene lever da også i tørre omgivelser, men det finnes også arter som lever blant annet i sopp. Stort sett lever skyggebillene av ulike slags dødt plantemateriale.
Teemu Pukki
Han tegnet en fireårsavtale med Celtic fra Schalke med en ukjent overgangssum 31. august 2013. 1. juli 2018 skiftet han til Norwich.
Landslagsspill
Pukki debuterte på landslaget 4. februar 2009, hvor han kom inn som innbytter i en privatlandskamp mot.
Marit Lund Bødtker
Marit Lund Bødtker (født 16. juni 1941) er en norsk forfatter, født og oppvokst i Sulitjelma, bosatt i Oslo.
Bødtker arbeidet som bibliotekar i 16 år. Etter at hun i 1987 gikk ut fra Norsk journalisthøgskole har hun arbeidet som journalist og redaktør.
Hun bokdebuterte i 1990, med barneboka Kristian og kniven. Fram til 2015 var hun leder for Nordnorsk forfatterlag.
Alexander Cunningham
Alexander Cunningham (født 23. januar 1814 i London, død 28. november 1894 samme sted) var en engelsk arkeolog og indolog. Han var sønn av dikteren Allan Cunningham og bror til Joseph Davey Cunningham.
Cunningham anses som grunnlegger av den indiske arkeologi og numismatikk ved at han i 1861 ble utnevnt til den nyopprettede stillingen som arkeologisk landmåler for regjeringen i India; og han grunnla og organiserte det som senere ble Archaeological Survey of India.
Bakgrunn
Alexander Cunningham var sønn av den skotske dikteren Allan Cunningham (1784–1842) og hans hustru Jean født Walker (1791–1864). Med den eldre Joseph Cunningham gikk han på skole ved Christ's Hospital i London. De ble kadetter med Walter Scotts hjelp og begynte ved East India Companys Addiscombe Seminary (1829–31) og ved Royal Engineers Estate i Chatham.
Karriere
Cunningham ble ingeniøroffiser og kom i 1834, som adjutant hos generalguvernøren i India, der han utførte diplomatiske sendeferder til Kashmir i 1839 og til Tibet i 1858. I 1858 ble han utnevnt til overingeniør i nordvestprovinsene.
Vervene brakte ham på vidstrakte reiser, og han opparbeidet seg stor kunnskap om det indiske subkontinentets kunst og arkeologi. Han offentliggjorde en rekke skrifter, særlig om buddhistisk kunst og historie. I 1861 ble han første direktør for den britisk-indiske oldsakstjeneste, som imidlertid måtte innstille sin virksomhet i 1865 på grunn av pengemangel. Cunningham vendte tilbake til England og forfattet første del av Ancient Geography of India.
På forslag av Cunningham til visekongen Charles Canning ble Archaeological Survey of India grunnlagt i 1871, og Cunningham ble dets første direktør. Selskapet innvarslet en ny æra i indisk epigrafisk forskning, noe som kulminerte med Cunninghams publikasjon Inscriptions of Ashoka (Calcutta, 1877), som ble første bind av serien Corpus Inscriptionum Indicarum redigert av ham. I stillingen som leder av Archeological Survey fortsatte han sine studier og reiser, og så ble også hans interesse for hinduistisk kunst og arkitektur vekket.
Numismatiske interesser
Cunningham samlet en stor numismatisk samling, men mye av dette gikk tapt da dampskipet han seilte med, Indus, ble forliste utenfor kysten av Ceylon i november 1884. British Museum fikk imidlertid tak i mesteparten av gull- og sølvmyntene. Han hadde foreslått for museet at de skulle bruke den buddistiske buen fra Sanchi for å markere inngangen til en ny seksjon om indisk historie. Han publiserte også en rekke artikler i Journal of the Asiatic Society og Numismatic Chronicle''.
Lactobacillus plantarum
Lactobacillus plantarum (L. plantarum) er en art bakterier tilhørende slekten Lactobacillus, fra familien Lactobacillaceae, under ordenen Lactobacillales. Det er en vanlig oppfatning at Lactobacillus eller Lactobacillaceae er synonymt med melkesyrebakterier, men dette stemmer allikevel ikke: Melkesyrebakterier refererer til ordenen Lactobacillales. Dette medfører viktighet, da eksempelvis streptokokker tilhører Lactobacillales, og dermed er melkesyrebakterier, selv om de verken er i slekten Lactobacillus eller familien Lactobacillaceae.
Egenskaper
L. plantarum er en utbredt Lactobacillus, den er variert og fleksibel, kan leve i mange ulike habitat, og har et av de største genomene blant alle melkesyrebakteriene. L. plantarum er en anaerob Gram-positiv stavbakterie, som trives i temperaturområdet 15 - 45 °C, den produserer laktat gjennom fermentering, tolererer lav pH, og kan overleve og kolonisere gastrointestinaltraktus hos mennesker. L. plantarum er involvert i tillagingen av sauerkraut, kimchi, surdeig, tørrfisk og andre fermenterte matprodukter, kost mennesker har hatt som del av sin naturlige diett i tusenvis av år, og L. plantarum regnes som en probiotisk bakterie. L. plantarum er sjelden årsak til sykdomsutvikling, og den er en av de probiotiske bakteriene det er forsket mest på: Hele L. plantarum genom er sekvensert , og bakterien er allment ansett som forutsigbar og trygg i bruk.
Dyrefôr
L. plantarum er den vanligste bakterien brukt i industriell produksjon av silofôr. Silofôr er ensilerte planter, vanligvis nedsyret gress, anvendt i landbruket som fôr til hovedsakelig storfe, geiter, og sauer. De anaerobe forholdene under ensileringen tillater L. plantarum raskt å dominere mikrobesammensetningen, og innen omtrent to døgn styrkes dens dominans ytterligere gjennom naturlig melkesyreproduksjon.
Matprodukter
L. plantarum er utstrakt brukt i tillaging av et vell av ulike matprodukter og er generelt anerkjent som en trygg tilsetning til mat. Imidlertid, dersom sluttproduktet kan karakteriseres som probiotika, er det i Norge ikke anbefalt til barn under ett år.
Jaime Ryan
Jaime Ryan (født 8. mai 1994) er en australsk seiler.
Hun representerte Australia under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 15 i 470.
Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021, ble hun nummer 13.
Onkel Reje
Onkel Reje (norsk: Onkel Reke) er en dansk barne-TV-serie fra Danmarks Radio, som hadde sin debut i 2013. Onkel Reje er en politisk ukorrekt karakter, som spilles av TV-vert og musiker Mads Geertsen. Onkel Reje har matroshatt, hengevom og røyker pipe. Han banner gjerne, men kun på dansk, og gir dårlige råd for å provosere til samtale.
Onkel Reje utgir også musikk med sangtitler som: Jeg kan ikke lide at gå i bad, Mormor og ''Piger der er ude på ballade.
Euvezin
Euvezin er en kommune i departementet Meurthe-et-Moselle i regionen Grand Est øst i Frankrike.
Befolkningsutvikling
Antall innbyggere i kommunen Euvezin
Hourglass Lake
Hourglass Lake er en liten innsjø av smeltevann halvveis mellom Webb Lake og Lake Vashka i Barwick Valley i Victoria Land i Antarktis. Det beskrivende navnet ble gitt i 1964 av den amerikanske geologen Parker E. Calkin og syn til konturen av innsjøen som likner på et timeglass.
Veien og Helgerud Skolekorps
Veien og Helgerud Skolekorps er et skolemusikkorps ved Veien og Helgerud skoler i Ringerike kommune.
Om korpset
Korpset ble etablert i 1966. Den gang het korpset Veien skolekorps. Instrumenter og uniformer arvet de etter guttemusikken på Follum skole.
Historie
Veien skolekorps, som i 1999 endret navn til Veien og Helgerud skolekorps, hadde en solid vekst de første årene, og hadde på det meste rundt 150 medlemmer med hovedkorps, aspirantkorps, notekursmedlemmer og drill. Det var med stolthet Vidar Torgersbråten kunne presentere et korps med 66 musikanter pluss drill i gatene i Pula, Jugoslavia sommeren 1981. Dette hadde de ikke opplevd i denne byen tidligere.
Dirigenter
Den første dirigenten var legendariske Oscar Eriksen. Han ble etterfulgt av Einar Kristiansen. Fra 1974 hadde Vidar Torgersbråten den musikalske ledelsen helt til 1989 da Rolf Andersen overtok frem til 1992. Etter det har det vært en rekke dirigenter med lengre og kortere engasjementer hel til Yngve Rubach ble engasjert i 2003. Han ble i 11 år, og korpset hadde en fin blomstringstid under ham.
Háttalykill
Háttalykill (Háttalykill inn forni, norsk: Håttalykill) er et norrønt dikt fra ca 1145 som ble diktet av den islandske skalden Hallr Þórarinsson og jarlen Ragnvald Orknøyjarl (Ragnvald Kale Kolsson) (1100 – 1158). Diktet ble til mens Hallr var i veitsle hos Ragnvald jarl på Orknøyene på 1140-tallet. Det handler om gamle konger og helter, både legendariske og mytiske. Det norrøne navnet Háttalykill betyr rettledning (lykill) i versemål (háttr). Diktet i sin opprinnelige form hadde fem vers på hvert versemål, men «folk tykte kvædet var altfor langt». Diktet ble derfor nedkortet til to vers på hvert versemål og har i overlevert form 82 vers. De to første versene er diktet i verseformen ljóðaháttr, de to neste i kviðuháttr osv.
Diktet innledes slik:
Diktet er overlevert i to manuskripter, Holm papp 25 8°x (papp25x) og UppsUB R 683x (R683x)
Loptr Guttormsson
Det eksisterer også et senere dikt (fra første haldel av 1400-tallet) med navnet Háttalykill. Dette er skrevet av høvdingen og ridderen Loptr Guttormsson og er et elskovsdikt til hans elskede Kristin.
Palais de Beaulieu
Konferansedelen av komplekset er 11,000 kvadratmeter stort, i tillegg til en 12,000 kvadratmeter stor offentlig hage.
Arnór Sigurðsson
Arnór Sigurðsson (født 15. mai 1999) er en islandsk fotballspiller som spiller for den den svenske klubben, på lån fra den russiske klubben PFK CSKA Moskva.
Margrethe av Danmark (markgrevinne av Brandenburg)
Margrethe (– død 1340) var en dansk prinsesse, gift markgrevinne av Brandenburg.
Hun var eldste datter av kong Christoffer II og dronning Eufemia av Pommern. Hennes ekteskap ble arrangert fordi faren ønsket å styrke sin innflytelse i det nordlige Tyskland gjennom en allianse med den tyske kong Ludvig IV, som i 1323 forlente det vakante markgrevskapet Brandenburg til sønn Ludvig (V). Bryllupet stod på Vordingborg slott i desember 1324, medgiften sattes til 12 000 mark sølv.
Margrethes far støttet svigersønnen ved å megle mellom ham og nabofyrstene, men medgiften utbetalte han derimot ikke. Etter kong Christoffers død overtok hans sønner kravet som Valdemar Atterdag endelig løste ved i stedet for penger å tilby Estland som erstatning.
Margrethe døde i 1340, den 31. mai samme år stiftet ektemannen en sjelemesse for henne. To år senere, giftet han seg med Margrethe "Maultasch", arving til Tyrol og Kärnthen.
Kong Valdemar oppkalte siden to døtre etter sin søster.
Afrodite Zegers
Afrodite Zegers, født Afrodite Kyranakou, (født 2. desember 1991) er en nederlandsk seiler.
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun deltok i 470.
Kokomo Murase
Hun tok VM-gull både i «big air» og «slopestyle» under Junior-VM 2018.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok hun bronse i big air.
G. Falbe-Hansen
G. Falbe-Hansen, ofte forkortet Falbe eller GFH, var en dansk fabrikant av herrekonfeksjon. Virksomheten ble etablert i Randers i 1872, og gikk konkurs i 2009.
Virksomheten begynte som leverandør av stoff til lokale skreddere. Tidlig på 1900-tallet etablerte G. Falbe-Hansen også sin egen konfeksjonsfabrikk. G. Falbe-Hansen produserte dresser, jakker, vester, bukser, skjorter og slips med merkenavnene Falbe, Webmore, Jameson, Deenz, President og Sir, alt markedsført som produkter av høy kvalitet. I 2004 ble produktene eksportert til Norge, Sverige, Finland, Island, Nederland, Belgia, Irland, Russland og Kasakhstan.
Før konkursen i 2009 hadde produksjonen foregått utenlands i mange år, men hovedkontoret forble i Randers. I 2011 brant selskapets 5 000 m² store, tidligere fabrikk- og lagerbygning i Randers ned til grunnen. Eiendommen ble senere solgt og bygd ut til boligformål, den såkalte Falbe-parken.
Looney Tunes: Back in Action (videospill)
Looney Tunes: Back in Action er et 3D-plattformspill til PlayStation 2, GameCube og Game Boy Advance som kom ut i 2003. Det ble utviklet av Warthog Games og er basert på filmen Looney Tunes: Back in Action.
Green Glens Arena
Green Glens Arena er et kombinert innendørs- og utendørs ridekompleks i byen Millstreet i Irland. Komplekset består av et uteområde på 20 hektar samt en innendørsarena på 80 ganger 40 meter med plass til rundt 8000 tilskuere. Arenaen brukes i hovedsak til hestesport og ridestevner, men har også vært vertskap for store konserter og underholdningsarrangementer – blant annet Eurovision Song Contest 1993.
Bakgrunn
Komplekset er skapt av den lokale entreprenøren Noel C. Duggan, og sto ferdig i 1973. Han oppkalte det etter favorittsangen sin, «The Green Glens of Antrim». Komplekset eies og drives fremdeles av Duggan-familien, gjennom familiebedriften Noel C. Duggan Ltd.
Ridekomplekset arrangerer hvert år flere internasjonale stevner, sprangridningskonkurranser og ridekurs.
Innendørsarenaen ble opprustet i 1993 og fikk plass til 8000 publikummere. Hovedårsaken var at arenaen skulle huse Eurovision Song Contest i mai samme år. Konkurransen ble vunnet av Irland selv, representert av artisten Niamh Kavanagh og sangen «In Your Eyes». I 1995 og 1996 forsvarte bokseren Steve Collins sin verdenstittel i super mellomvekt, arrangert av World Boxing Organization (WBO). I 1995 vant han over Chris Eubank, og i 1996 beseiret han Neville Brown.
Hans Kristian Raanaas
Hans Kristian Raanaas (født 3. mars 1971) er en norsk politiker (Sp) og gårdbruker. Utdannet sivilmarkedsfører ved Norges markedshøyskole 1996. Kommunestyrerepresentant i Frogn kommune fra 2009. Fra oktober 2019 er han ordfører i Frogn kommune.
Anneloes van Veen
Hun representerte Nederland under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun deltok i 470.
Brynjulf Bulls plass (Oslo)
Brynjulf Bulls plass er fra 1998 navnet på den tidligere Vestbaneplassen, foran Vestbanen (Vika i bydel Frogner i Oslo). Plassen danner overgangen mellom Aker Brygge (ved Stranden) og Rådhusplassen med Rådhusbryggene.
Plassen er oppkalt etter tidligere ordfører Brynjulf Bull. Den tidligere hovedbygningen på vestbanestasjonen har adresse nr. 1, og nr. 2 er den tidligere lokalstasjonen. De to rommer nå henholdsvis Nobels fredssenter og Mellomstasjonen (informasjonssenter om Nasjonalmuseets kommende nybygg).
Sanchi
Sanchi er en by i den indiske delstaten Madhya Pradesh, 46 km fra delstatshovedstaden Bhopal. Den tilhører distriktet Raisen og hadde 8 401 innbyggere ved folketellingen i 2011. Byen var et kulturelt sentrum under Guptariket.
De mange buddhistiske fortidsminnene ble gjenoppdaget i 1881, for å bli restaurert. Disse ble i 1989 oppført på Unescos verdensarvsliste.
Verdenscupen i alpint 2017/18 — Slalåm kvinner — Levi
'''Det 1 verdenscuprennet i slalåm for kvinner gikk i finske Levi lørdag 11. november 2017'''. De 30 beste etter 1. omgang fikk starte i 2. omgang.
Eksterne lenker
Offisiell resultatliste
Lars Tuset
Lars Tuset (født 30. desember 1966 i Trondheim) er norsk matematiker og  forsker innenfor kvantegrupper, operatoralgebraer og ikkekommutative geometri.
Tuset ble sivilingeniør i fysikk ved NTNU i 1990 og tok doktorgraden samme sted i 1995. Han var postdoktor i Roma 1996-97 ved Universitet II under John Roberts, og postdoktor i Irland ved UCC under Gerard Murphy.
Linksgitar
Linksgitar er en gitar som er bygget, eller bygget om, for å passe for venstrehendte. Vanligvis er det den dominante hånden, typisk den høyre, som plukker eller slår på strengene. Gitaren er ellers helt lik en standard gitar. Å spille «speilvendt», altså at man snur gitaren og bytter hvilken hånd som gjør hva, kalles å spille links.
Om
På grunn av strengesporenes bredde i oversadelen, og intonasjonskurven på sadelen, kan man ikke enkelt bare snu om på strengerekkefølgen. Plekterbrettet og en eventuell cutaway vil også være på feil side av gitarkroppen hvis man bare snur den. På elektriske og halvakustiske gitarer vil diverse lydkontroller, og uttaket for tilkobling av forsterker, gjerne havne på uhensiktsmessige steder.
Mange venstrehendte spiller likevel med gitaren opp-ned, enkelte også uten å bytte om på strengerekkefølgen, og spiller altså med en opp-ned fingersetting. Den norske popmusikeren Kurt Nilsen er et eksempel på dette (se bilde), mens britiske Paul McCartney også har snudd gitaren, men byttet om på strengerekkefølgen. Nilsen spiller altså links på en standard gitar, mens McCartney spiller links på en linksgitar.
Tåga
Tåga er et fjell mellom Sunndalen og Innerdalen i Sunndal kommune i Møre og Romsdal fylke. Det ligger i Tårnmassivet i Trollheimen, 1,3 kilometer sør-sørøst for Innerdalstårnet. Fjellmassivet omfatter også Såtbakkollen, Tårnfjellet og Innerdalstårnet. Tåga har en høyde på 1 840 meter over havet.
Toppen har til tider blitt feilaktig kalt Såtbakkollen (1 632 moh.), da navnet Tåga mangler på eldre kart. Såtbakkollen ligger 2,5 kilometer lenger sør og er den sørligste av toppene i Tårnmassivet.
Ellen Aasum
Ellen Aasum (født 28. januar 1967) er en norsk tidligere friidrettsutøver som representerte Ski IL.
Hun vant en NM-bronse og ett NM-gull i høyde.
Svaitak
Svaitak er takformen som oppsto som følge av konstruksjonen med sperrebind av tysk type, der sperrene var tappet ned i takbjelken. Tapphullet ble helst anbrakt et stykke innenfor bjelkeenden for å hindre at sidetrykket fra taklasten skulle sprenge ut endeveden utenfor. Bjelken fikk dermed en «sperretå» utenfor sperrefoten. Før taket kunne tekkes, måtte det lages en myk overgang mellom den skrå sperren og den horisontale sperretåen. Det ble gjort med en «skalk» (tysk: Aufschiebling) som jevnet ut overgangen og ofte ble ført utenfor bjelkeenden for å øke takutstikket. De vanlige tekkematerialene, halm eller takstein, ble festet til horisontale lekter som var spikret direkte til sperrene og skalken. Slik dannet tekkingen en kurve mellom den bratte takflaten og det slakere utstikket – et svaitak.
Sperrebind av denne typen ble brukt på hus av bindingsverk eller murverk i store deler av Europa allerede i middelalderen. Til Norge fulgte sperrebindet med da bindingsverk ble importert, i større omfang etter at murtvang ble innført i Christiania og tekking med tegl på bratte tak påbudt i 1624. Tømrere fra Tyskland, Danmark og Nederland virket i flere norske byer og verksmiljøer, og de brakte med seg sine hjemlands byggemåter, blant dem sperrebind med skalk. Da tegltak etterhvert avløste torvtak også i sentrale bygder, måtte takvinkelen økes, og brattere tak innbød til å velge sperretak fremfor åstak. På 1700-tallet ble svaitaket utbredt også i Norge, særlig i kystbyene. I Drøbak var det 80–100 hus med svaitak omkring 1800. Svaitaket fikk også innpass i byggeskikken flere steder i innlandet, f.eks. i Valdres.
Svaitaket var i utgangspunktet en praktisk løsning for å få god vannavrenning på sperretak, men det er sannsynlig at det også ble en mote. Det bidro sannsynligvis til takformens utbredelse, og da ikke bare på hus med sperretak.
«Kinavipp»
Den populære betegnelsen kinavipp skyldes at utbredelsen av svaitaket i 1700-årene falt sammen med interessen for kineserier i Europa. Dekorasjoner med kinesiske motiver ble meget populære på tapeter, møbler, keramikk, også i folkekunsten. Motivene kunne være rene ornamenter, eller landskaper, planter, mennesker og bygninger. Pagoder – med svaitak – ble særlig mye brukt. I europeisk hagekunst ble det moderne å utstyre hagen med et «kinesisk» lysthus. Interessen for kineserier kan ha bidratt til utbredelsen av svaitak med «kinavipp», i tillegg til at takformen også ble vanlig i rokokko-arkitekturen.
Ludwig Wittgenstein
Ludwig Josef Johann Wittgenstein (født 26. april 1889 i Wien i Østerrike-Ungarn, død 29. april 1951 i Cambridge i England) var en østerriksk-britisk filosof, hovedsakelig kjent for sitt arbeid i logikk, matematisk filosofi, sinnsfilosofi og språkfilosofi. Han hadde først og fremst sitt virke i Cambridge.
Han hadde flere korte og lengre opphold i Norge, det første i 1913. Han fikk oppsatt en bolig på ei fjellhylle i Skjolden i Luster kommmune der han utviklet deler av sitt forfatterskap.
Biografi
Ludwig Wittgenstein var sønn av den rike stålprodusenten Karl Wittgenstein, og kom fra en av de rikeste og mest prominente familiene i Østerrike-Ungarn. Ludwig war yngst av åtte søsken: han hadde tre søstre og fire brødre, og tre av disse brødrene begikk selvmord, den fjerde, Paul, ble, til tross for at han hadde mistet en arm i første verdenskrig, konsertpianist. Etter å ha gått realskole i Linz (samtidig med Adolf Hitler), reiste Wittgenstein til den daværende Technische Hochschule i Charlottenburg, Berlin, der han studerte maskinteknikk i to år. I 1908 reiste han til Manchester, der han studerte først ved College of Technology i Manchester, og deretter ved University of Manchesters fakultet for maskinteknikk.
Etter hvert ble han stadig mer interessert i matematiske grunnlagsproblemer og logikk. Dette var i takt med sterke tendenser i tidens filosofi, for eksempel hos tenkere som Gottlob Frege, Edmund Husserl og ikke minst Bertrand Russell, som Wittgenstein tok kontakt med i Cambridge i 1911. Russell erkjente umiddelbart Wittgensteins begavelse, men første verdenskrig kom imellom. Wittgenstein tvilte aldri på at England kom til å vinne krigen: «Den beste rasen i verden kan ikke tape. Vi derimot kan tape, og vil tape.»
Første verdenskrig
Wittgenstein meldte seg likevel frivillig til å slåss på østerriksk side, og avlyste den planlagte sommerferien med David Pinsent, den engelske gutten han elsket. Han mente selv han var en feig natur, og for å bekjempe feigheten tok han på seg flere meget farlige oppdrag. Pinsent ble vraket ved sesjon, men fikk jobb som testpilot og omkom i en flyulykke. Wittgenstein ble tildelt en medalje etter å ha slåss mot britene på Asiago-platået, men var så ute av seg ved meldingen om Pinsents død at han i flere uker overveide selvmord. Wittgenstein var løytnant i fjellartilleriet på den italienske fronten da han overgav seg til den italienske hæren som hadde gjenerobret Trento. Østerrikerne trodde de ville få reise hjem om de la ned sine våpen. I stedet ble den italienske hæren sittende med flere hundre tusen fanger de knapt kunne fø og skaffe tak over hodet.
Selv om Wittgenstein hadde et forhold til Marguerite Respinger, var han mest knyttet til unge menn. William Warren Bartley skrev i sin biografi om Wittgenstein at han var aktiv homoseksuell og hadde tilfeldig omgang med menn i Prater-parken i Wien. Wittgenstein hadde langvarige forhold til vennen David Pinsent, og i Cambridge med Francis Skinner og muligens Ben Richards.
Mens Wittgenstein etter krigen var krigsfange i Italia, sendte han en tekst til Russell som denne fikk publisert under tittelen Tractatus logico-philosophicus i 1921, som dannet grunnlag for hans senere berømmelse. Manuskriptet var et resultat av hans grubling gjennom fire krigsår, og dedisert til David Pinsent. En av konklusjonene i boken var at filosofi representerte en meningsløs aktivitet, og Wittgenstein ga bort sine penger og viet seg til et enkelt liv blant vanlige mennesker.
Etter krigen fikk Wittgenstein en del av arven etter sin far, noe som gjorde at han ble en av de rikeste i Europa, men ga alt bort etter en måned. Han livnærte seg deretter i en periode som gartner eller lærer på landskoler.
Wittgenstein i Norge
Allerede våren 1914 satte Wittgenstein gang arbeid med å få bygget seg et eget hus i Skjolden. Han hadde skaffet seg en tomt på en berghylle ved nordenden av Eidsvatnet som bare er noen hundre meter fra fjordbunnen. Et hus på 7x8 meter ble oppført i tømmer. Byggingen pågikk mens Wittgenstein var hjemme i Wien på sommerferie, men på grunn av verdenskrigen som brøt ut i juli måned, kom han ikke tilbake til Skjolden om høsten slik han hadde planlagt. Halvard Drægni sørget for at byggearbeidet ble fullført for midler Wittgenstein sendte ham.
Sitt neste norgesopphold hadde Wittgenstein i 1921 sammen med Arvid Sjögren som var hans nærmeste venn på den tiden, men det var bare et ferieopphold. Under dette besøket bodde han for første gang i huset som han kalte «Østerrike». Sine lengste opphold i Skjolden hadde han i årene 1936-37 – til sammen 15 måneder, og han bodde da i huset ved Eidsvatnet mens han arbeidet med filosofiske spørsmål. Arbeidene fra denne tiden ble først utgitt etter hans død.
Wittgensteins hus var et tømmerhus og i 1957 ble det flyttet til Bolstad i Skjolden. Her står det fortsatt, men i noe endret form og kledt med eternittplater. Det er planer om å føre det tilbake til tomten ved Eidsvatnet som Luster kommune kjøpte i 2013. Bolighuset i Skjolden ble demontert og tømmerstokkene brukt til å gjenreise Wittgensteins hytte. Arbeidet var ferdig i juni 2019. I 2021 ble huset fredet av Riksantikvaren. Fredinga av huset skal sikre helheten og omfatter derfor både eksteriøret på huset, stien opp fra Eidsvatnet og det nærmeste området rundt. Fredningen skjedde på initiativ av fylkeskommunen.
Miho Yoshioka
Hun representerte Japan under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der hun ble nummer 5 i 470.
Ludwig Wittgenstein
Tractatus Logico-Philosophicus
Tractatus er nok et av de mest kompliserte verk innen filosofien, og dens uttrykksform er til tider nærmest mytisk. «Was sich überhaupt sagen läßt, läßt sich klar sagen; und wovon man nicht reden kann, darüber muß man schweigen» heter det i forordet til Tractatus, oversatt «Hva som overhodet lar seg si, lar seg si klart; og det man ikke kan tale om, må man tie om».
Slik oppsummerer Wittgenstein selv innholdet i Tractatus i sitt forord til boken. Samme setning går igjen i bokens siste linje (tese 7) som konklusjonen. Wittgenstein var inspirert av utviklingen innen moderne matematikk og logisk atomisme, blant annet representert av Bertrand Russell og G. Frege. Gjennom den symbolske logikk kunne man analysere filosofiske problemer og påvise, at de i realiteten var logiske og grammatiske misforståelser. Alle språk har den samme logiske struktur og en setning har kun én logisk form.
Tractatus er strukturelt bygget opp over syv hovedteser:
Hovedtesene er kommentert med nummererte og underordnede setninger slik at setning 1.1 kommenterer setning 1, og setning 1.11 kommenterer setning 1.1. Tese 1 og 2 representerer hva man kan kalle Tractatus’ ontologi, tese 3 og 4 kalles billedteorien, tese 5 er ekstensjonalitetstesen, tese 6 uttrykker setningens allmenne form, og tese 7 uttrykker konklusjonen.
Hensikten med Tractatus var å komme de mange filosofiske problemer til livs ved å si hva det meningsfullt kan sies noe om, og det som det ikke kan sies noe meningsfullt om. Forholdet mellom språket og virkeligheten er forholdet mellom elementærsetningen og saksforholdet (isomorfi), men selve forholdet kan det ikke sies mer om. Konklusjonen blir at det ikke kan finnes noen meningsfulle filosofiske setninger. De eneste meningsfulle setninger etter dette er naturvitenskapens (Tractatus § 6.53) og Tractatus selv blir også meningsløs. Wittgenstein mente at den som leser Tractatus og forstår den, til sist vil erkjenne at dens setninger er meningsløse. Man skal se forståelsesprosessen som om man klatrer på en stige, og når man når toppen, skal man skubbe stigen vekk. Man skal overvinne det som står skrevet og forstå verden på den riktige måte (Tractatus § 6.54).