cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trond Berg Eriksen
Biografi
Eriksen tok i 1970 magistergraden på en avhandling om Friedrich Nietzsche og i 1975 doktorgraden med en avhandling om Den nikomakiske etikk av Aristoteles
Sōka Gakkai
Grunnleggelse
Makiguchi fant mye i Nichirens lære som støttet hans teorier om utdanning. Hans tanker om en utdanningsreform smeltet gradvis sammen med tankene om en religiøs reform. Medlemskapet var i begynnelsen forbeholdt lærere som ønsket en utdanningsreform, men ble etter hvert åpnet for folk av alle samfunnslag som var tiltrukket av Nichirenbuddhismen. Medlemsmassen økte fra 60 personer under deres første møte til omkring 300 under deres neste møte i 1940.
Trond Berg Eriksen
Biografi
Han har vært redaktør for flere faglitterære bokprosjekter, bokserier og tidsskifter. I 1993 var han redaktør for trebindsverket Vestens tenkere hvor han også skrev introduksjonskapitlene og biografikapitlene om Hippokrates, Dante, Lenin og Baudrillard. Fra 1994 til 1998 var han leder av prosjektet Norsk sakprosa som var en gjennomgang av sakprosaens utvikling fra Holberg til egen tid. Fra 1990 til 1998 var han medredaktør for bokserien Cappelens upopulære skrifter. Fra 1997 var han sammen med Øystein Sørensen redaktør for seksbindsverket Norsk idéhistorie som ble utgitt fra 2001 til 2003.
Han har skrevet flere oversiktsverk over vestens idéhistorie. Forelesninger han har holdt for ex.phil. utgav han i 1994 med tittelen Undringens labyrinter den korte innføringsboka Hva er idéhistorie? (2003) samt lydboka Filosofihistorien på 200 minutter (2006)
Sōka Gakkai
Undertrykkelse under andre verdenskrig
I 1942 ble det månedlige magasinet Kachi Sozo (価値創造) «skapende verdier», publisert av Makiguchi, forbudt av regjeringen, etter at bare ni utgaver var blitt trykket. Makiguchi, Toda og 19 andre ledere av Sōka Kyōiku Gakkai ble arrestert den 6. juni 1943, anklaget for brudd på loven om fredsbevarelse og for majestetsfornærmelse, for å «benekte keiserens guddommelighet» og for «ærekrenkelser» mot Shintotempelet Ise Jingū.
Arrestasjonen av lederskapet, førte til at Sōka Kyōiku Gakkai midlertidig ble nedlagt. Under avhør insisterte Makiguchi på at «keiseren er et vanlig menneske ... keiseren begår feil liksom alle andre». Behandlingen i fengselet var umenneskelig, og i løpet av et år ble alle bortsett fra Makiguchi, Toda og en av direktørene benådet og løslatt. Den 18. november 1944 døde Makiguchi i fengselet av underernæring, 73 år gammel.
Trond Berg Eriksen
Biografi
Trond Berg Eriksen er en aktiv faglitterær forfatter både innen sitt eget fag og i mer generelle samfunnsspørsmål. Blant hans viktigste bokutgivelser kan nevnes Den usynlige død og andre essays (1986), ''Budbringerens overtak. perspektiver på skriftkulturen (1987), Nietzsche og det moderne (1989), Briste eller bære: posthistoriske anfektelser (1990), Freuds retorikk (1991), Nordmenns nistepakke: en kritikk av den norske kanon (1995), Reisen gjennom helvete: Dantes Inferno (1993), Undringens labyrinter (1995), Helse i hver dråpe (1995), Tidens historie (1999) og Machiavelli: Reven i hønsegården'' (2006). Han har mottatt en rekke priser, blant annet Brageprisen. Eriksen var redaktør av tidsskriftet Samtiden fra 1989 til 1993.
Sōka Gakkai
Undertrykkelse under andre verdenskrig
Detaljene omkring Makigushis arrestasjon og avhør ble omtalt i en hemmelig månedlig publikasjon for politiet i juli, august og oktober 1943. Enkelte historikere har andre tolkninger av hendelsesforløpet. Robert Ramseyer postulerte i 1965 at Makiguchi tiltrakk seg politiets oppmerksomhet på grunn av de aggressive bestrebelsene til enkelte av sine tilhengere. Andre peker på hans vedvarende opposisjon til regjeringen.
Trond Berg Eriksen
Biografi
Til 200-årsjubileet for Søren Kierkegaards fødsel skrev utgav han i 2013 en nytolkning av Kierkegaard hvor han satte forfatterskapet hans i en idéhistorisk sammenheng med vekt på Kierkegaards selvforståelse som forfatter og viste hvordan Kierkegaard påvirket Ibsen, Kafka, Heidegger og etterkrigstidens eksistensialister.
Sōka Gakkai
Toda-årene: 1945–1958
Jōsei Toda ble løslatt fra fengsel den 3. juli 1945, etter å ha sittet inne i to år, anklaget for majestetsfornærmelser. Hans helsetilstand var blitt alvorlig svekket og hans forretningsforetag var ødelagt. Han led av undernæring, tuberkulose, astma, hjerteproblemer, diabetes, hemoroider og revmatisme. Han satte øyeblikkelig i gang med å gjenoppbygge organisasjonen som var blitt undertrykt og oppløst av regjeringen under krigen. Med Kiyoaki Muratas ord: «Toda hadde et brennende ønske om hevn – ikke mot Japans militaristiske regjering, men mot en usynlig fiende som hadde forårsaket hans egen lidelse i mer enn to år, så vel som hans lærers død i fengsel og fortvilelsen til titalls millioner av hans landsmenn.» Fra denne oppstarten tjente Toda som en lenke mellom bevegelsens grunnlegger, Tsunesaburō Makiguchi, og Daisaku Ikeda som ledet dens internasjonale organisering.
Trond Berg Eriksen
Biografi
Han har skrevet flere kultur- og idéhistoriske reisebeskrivelser fra Italia. I 1997 utgav han Sør for Alpene, nord for Po, illustrert av Thor Furulund og Veien til Toscana (2001) illustrert av Finn Graff I 2009 utgav han en bok om Roma med fotografier av Kari Løvaas
Samfunndebattant
I 2009 skrev han en kritisk anmeldelse av Märtha Louise og Elisabeth Samnøys nyreligiøse bok «Møt din skytsengel». Ifølge Berg Eriksen var boka «pinlig lesning» og preget av «den patologiske selvopptattheten som metafysisk program» og dreide seg om «åndelig kvakksalveri»
Sōka Gakkai
Rekonstruksjonen av organisasjonen
Etter krigen, da kirke og stat ble adskilt og religionsfrihet ble tildelt som en konstitusjonell rettighet, var Japan ifølge H. Neill McFarland vitne til «gudenes rushtid». Sōka Gakkai var en av mange nyreligiøse bevegelser som kom til syne. Fra en organisasjon med en medlemsmasse på omkring 500 familier i 1951, ekspanderte den raskt i løpet av et tiår og fikk en stor allmenn anerkjennelse. Veksten til Sōka Gakkai var ekstraordinær sammenlignet med andre nye religioner, mye på grunn av Todas evne som organisator og den sosiale endring på denne tiden.
Trond Berg Eriksen
Samfunndebattant
Fra 2010 til 2018 skrev han spørrespalten Etikeren i Morgenbladet hvor han besvarte etiske og hverdagsfilosofiske spørsmål fra leserne. Spalten ble den første tiden skrevet pseudonymt, men i fra 2012 skrev han spalten under eget navn.
Priser og utmerkelser
I 2001 ble han utnevnt til offiser av Republikken Italias fortjenstorden. Han mottok Prisen for god forskningsformidling ved Universitetet i Oslo i 2007.
Sōka Gakkai
Rekonstruksjonen av organisasjonen
Den kristne misjonæren Noah S. Brannen skrev i 1968 at Sōka Gakkais studieprogram på denne tiden var «det mest fantastiske program for indoktrinering som Japan noensinne har sett». Nye medlemmer deltok i lokale studiesirkler, abonnerte på ukentlige og månedlige tidsskrifter, studerte Todas kommentarer til Lotussūtraen, tok årlige eksamener og ble tildelt titler og rang i bevegelsen: «Assosiert foredragsholder», «foredragsholder», «assosiert lærer» og «lærer».
«Den store utbredelsesdriven»
Sōka Gakkais suksess rystet det tradisjonelle japanske samfunn. Pressen var opptatt av mange ekstreme og skandaløse tilfeller av misjonering, men nevnte ikke de mange eksempler på konvertering som ble oppnådd gjennom «moralsk overtalelse». Flere historier prøver å forklare hvordan Sōka Gakkai klarte å oppnå denne eksplosjonsartede vekst. En av dem legger vekt på drivkraften i den «tilsynelatende ubegrensede entusiasme» hos medlemmene som ble satt i sving av Toda og kanalisert gjennom hans unge tilhengere. Bevegelsens egne publikasjoner gjengir denne historien, og Daisaku Ikeda har forklart sine egne bestrebelser for å introdusere andre til Sōka Gakkai. Ikeda omtaler hvordan fremdriften for utbredelse ble skapt i Kamata i 1952 og i Bunkyō i 1953 I den biografiske romanen The Human Revolution diskuterer han i detalj misjoneringen i Osaka-Kansai i 1956. Felles for disse kildene er at de beskriver arbeidet som ble igangsatt av enkeltmedlemmer som gledet seg over misjonering, langvarige bestrebelser for å bygge vennskap, besøk i hjemmene, gruppemøter og «veiledningen» av Toda. Entusiasmen blant medlemmer hadde en eksplosiv effekt. Richard Seager og Clark Strand dokumenterer støtte for disse historiene.
En annen innfallsvinger er sosiologisk. I sitt første engelsk-språklige sosiologiske verk om Sōka Gakkai av James White, blir organisasjonens vekst, samhold og bærekraft tilskrevet ledernes ferdigheter, dens system av verdier og normer som samsvarer med medlemmenes individuelle behov, og dens evne til å tilpasse seg samfunnets forandringer. James Dator forklarer at Sōka Gakkais organisasjonsstruktur, som verdsetter individuell deltagelse innenfor små heterogene grupper og parallelle små grupper med felles alder, kjønn og interesser, oppfyller medlemmenes sosio-psykologiske behov.
En tredje innfallsvinkel er kritikk i populærpressen fra andre buddhistiske sekter. Denne går ut på at misjoneringen til Sōka Gakkai har lyktes gjennom tvang og skremmende oppførsel, slik som å ødelegge de shintoistiske husaltrene (kamidana) til nye medlemmer. Det har også vært isolerte rapporter om vold utført av medlemmer av Sōka Gakkai, men også episoder med vold rettet mot dem. Dr. Anne-Mette Fisker-Nielsen har avvist at slike enkeltilfeller alene kan forklare Sōka Gakkais suksess.
Død og ettermæle
Kiyokai Murata hevdet at Toda etterlot seg et vakuum to år etter sin død, ettersom bevegelsen ikke hadde noen president, og det var uklart hvem som skulle erstatte ham. Andre hevder at Ikeda umiddelbart ble Sōka Gakkais de facto leder. Tre måneder etter Todas død, 30 år gammel, ble han organisasjonens administrator, i 1959 ble han leder i sentralstyret og den 3. mai 1960 ble han bevegelsens tredje president.
Ikeda-årene: 1960–
Jōsei Toda ble etterfulgt som president i 1960 av den 32 år gamle Daisaku Ikeda, som ble en modererende og sekulariserende kraft i bevegelsen. Han introduserte formelt i organisasjonen prinsippene om ytringsfrihet og religionsfrihet, og i 1964 innførte han en mer varsom misjonering. Han nedtonet ideen om shakubuku, og innførte shoju, som er en mer varsom form for omvendelse. Under hans lederskap vokste organisasjonen hurtig på 1960-tallet, både innenfor og utenfor Japan.
Mens Sōka Gakkai vokste fra 3 000 individer til 750 000 husholdninger under Todas lederskap, vokste organisasjonen fra 1 300 000 to 2 110 000 medlemmer de første 16 måneder av Ikedas presidentskap.
I 1967 var medlemstallet vokst til 6 240 000 ifølge bevegelsens egne tall. I 1968 bidro mer enn 8 000 000 mennesker i byggingen av Shōhondō. Mellom 1961 og 1968 vokste bevegelsens studieavdeling, som hadde ansvaret for bevegelsens eksamener, fra 40 000 til 1 447 000. I 1968 hadde dagsavisen Seikyo Shimbun nådd et opplagstall på 3 580 000. I 2008 var den Japans tredje største dagsavis med et opplag på 5,5 millioner.
Internasjonal vekst
I oktober 1960, fem måneder etter hans innsettelse, besøkte Ikeda og en liten gruppe medlemmer USA, Canada (Toronto), og Brasil. I USA besøkte han Honolulu, San Francisco, Seattle, Chicago, New York, Washington DC og Los Angeles, møtte medlemmer, japanske krigsbruder, dukket opp på møter for veiledning og diskusjon, stiftet lokale organisasjoner og utnevnte ledere med ansvar over dem. Han anbefalte de oppmøtte å bli gode amerikanske borgere, lære seg engelsk og ta førerkort.
Han utvidet også omfanget og mønsteret for Sōka Gakkais aktiviteter. I 1961, på ettårsdagen for sin innsettelse, opprettet han  Culture Bureau for å ta seg av ikke-religiøse aktiviteter. Det hadde avdelinger for studium og diskusjon av økonomi, politikk, utdannelse, språkteknologi og – senere på året, kunst.
Ikeda og hans team besøkte land i Europa og Sørøstasia i 1961 og i Midtøsten i 1962. I 1967 hadde han fullført 13 utenlandsreiser for å styrke oversjøiske organisasjoner. Parallelt med dette prøvde han å finne frem til universelle aspekter av Nichirenbuddhismen hvor den japanske kontekst var strippet vekk.
«Nichiren Shōshū i Amerika» (NSA) var Sōka Gakkais første oversjøiske prosjekt. Organisasjonen vokste «bemerkelsesverdig raskt» og hevdet å ha 200 000 amerikanske medlemmer i 1970. Ikeda grunnla Sōka Gakkais første grunnskole og videregående skole i 1968, og Sōkauniversitetet i 1971. Den 26. januar 1975 ble Soka Gakkai International (SGI) grunnlagt i Guam.
Grunnleggelsen av partiet Kōmeitō
Kōmeitō er et politisk parti i Japan som opprinnelig ble grunnlagt på prinsippene om nichirenbuddhisme. Særlig på slutten av 1950-tallet og tidlig på 1960-tallet ble partiet ansett for å være den politiske fløyen av den buddhistiske bevegelsen Sōka Gakkai. Komeito har blitt karakterisert som sosialkonservativt, sentrumsorientert, og pasifistisk. Komeito erklærte mål er å fremme «en politikk basert på en humanisme, som behandler menneskeliv med den ytterste respekt og omsorg.»
Det «nye Kōmeitō-partiet» ble grunnlagt i 1998, og har vært en alliert med det liberaldemokratiske parti (LDP) siden 1999. I 2014 fikk det tilbake sitt gamle navn Kōmeitō. Kōmeitō har blitt karakterisert som sosialkonservativt og sentrumsorientert. Den støtter stort sett dagsorden for LDP, men det motsatte seg nytolkning av den pasifistiske artikkel 9 i Japans grunnlov, som ble lagt frem i 2014 av statsminister Shinzo Abe.
1970: Forvandling
Den 3. mai 1970 holdt Ikeda en tale på Sōka Gakkais 33. generalforsamling som radikalt endret retningen til organisasjonen. Han sa at Nichirens budskap kunne bli forstått som absolutt pasifisme, helligheten til menneskelig liv og respekt for menneskets verdighet. Sōka Gakkais rolle var å gå hinsides misjonering, og å skape et grunnlag for humanisme i alle sider av samfunnet. Richard Seager forteller det slik: ''«Ikedas tale i 1970 markerte et vannskille mellom den shakbubuku»-redvne aktivismen i tidligere dager og den mer moderate, sekulariserende stil som skulle bli kjennetegnet på hans presidentperiode. Det markerte også hans eget skifte som en 42 år gammel lærer – fortsatt ung etter japanske standarder – ettersom han begynte å klart formulere grunnprinsippene i hans voksende globaliserende og universaliserende buddhistiske humanisme.»''
På 1970-tallet hjalp Ikeda bevegelsens overgang fra en internt fokusert organisasjon, sentrert om veksten i sitt eget medlemskap, til å adoptere fokus på mottoet «Fred, kultur og utdannelse». Den 12. oktober 1972, under den offisielle åpningen av Shōhondō ved Taiseki-ji kunngjorde han starten på Sōka Gakkais «fase to», hvor man ville skifte retning fra en aggressiv ekspansjon av bevegelsen til internasjonal fred gjennom vennskap og utveksling. Han kunngjorde også at medlemmer av Kōmeitō, som har vært innvalgt i underhuset og i lokalpolitikken, ville bli fjernet fra de administrative stillinger i Sōka Gakkai. Han forkastet alle planer om å skape en «nasjonal ordineringsplattform». I årene som fulgte ble verdiene til Sōka Gakkai mer i samsvar med progressiv internasjonalisme.
«Borgerdiplomatiet»
I 1970 innledet Ikeda en serie dialoger med prominente politiske, kulturelle og akademiske skikkelser som han kalte «borgerdiplomati». I 1970 hadde han en dialog med den østerrikske forfatter og politiker Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi (1894–1972) om ulike Øst-Vest-forhold og verdens fremtidige retning. Han tilbragte ti dager sammen med den britiske historikeren Arnold J. Toynbee (1899–1975) fra 1972 til 1974 som resulterte i publikasjonen av boken Velge Livet. I 1974 hadde han en dialog med den franske forfatteren og ministeren André Malraux (1901–1976). I dag har antallet dialoger med lærde, ledere og aktivister nådd 7 000.
I 1974 besøkte Ikeda Kina, deretter Sovjetunionen, og enda en gang Kina hvor han møtte statsminister Zhōu Ēnlái (1898–1976). I 1975 møtte han den daværende FNs generalsekretær Kurt Waldheim (1918–2007) og USAs utenriksminister Henry Kissinger (f. 1923). Han presenterte en underskriftskampanje for Waldheim, organisert av Sōka Gakkais ungdomsbevegelse. Kampanjen bestod i 10 000 000 underskrifter og ba om avskaffelse av atomvåpen. Den 28. februar 1997 ble han utnevnt til æresmedlem av Romaklubben av Dr. Diez-Hochleitner; hans forhold til Romaklubben begynte med et vennskap med den italienske matematikeren Aurelio Peccei (1908–1984). Deres dialoger om verdensproblemene ble publisert i boken Before it is Too Late i 1985.
Bruddet med Nichiren Shōshū
De progressive idealene til Makiguchi og Jōsei Toda på den ene siden, og de konservative institusjonene til Nichiren Shōshū på den andre, skapte umiddelbart en ustabil allianse, som tidvis førte til periodiske utbrudd av spenning mellom presteskapet og lekfolket. Det kulturelt konservative japanske presteskapet, som var bygd på idéer om hierarki, ritualer og tradisjonelle skikker, kom naturligvis i konflikt med en global legmannsbevegelse som bygde på idéer om egalitarisme, en aktiv trosbekjennelse og en rasjonell tilpasning til den moderne verden.
Prestene til Nichiren Shōshū sa likevel at de betraktet Toda som den største blant legmenn, og etter hans død ga de ham æresnavnet «Leder over alle forkynnere av Lotussūtraen» (Hokke Kōsō Kōtō). I løpet av Todas presidentskap, donerte Sōka Gakkai flere templer til Nichiren Shōshū, deriblant «den store foredragshallen» i mars 1958. I andre halvdel av 1970-årene var der en serie med konflikter mellom Nichiren Shōshū og administrasjonen i Sōka Gakkai. Rekken av taler som Ikeda holdt i 1977, og som omdefinerte forholdet mellom legfolk og presteskap, opprørte presteskapet i Nichiren Shōshū så mye at det var en bidragende faktor til at Daisaku Ikeda trakk seg som president den 24. april 1979. ''«Den daværende Söka Gakkai-presidenten Ikeda definerte i en serie meldinger og taler i 1976 og 1977 Söka Gakkais roller og funksjoner på en måte som fikk presteskapet i Nichiren Shöshü til å fremstå som at de ikke lenger var nødvendig. Ifølge Ikeda var det ikke prestenes kapper, nakne hoder og ordinering som var viktige ved riter og seremonier, men det korrekte hjerte og sinn og beredskapen til å hjelpe folk til å overvinne lidelse. Söka Gakkais sentre var, ifølge Ikeda, blitt den moderne tids templer. Presteskapet i Nichiren Shöshü ble oppfattet som arrogant og dominerende. Vica versa følte Nichiren Shöshü dette som en "fiendtlig maktovertagelse" av folk som var uegnet til religiøse jobber og funksjoner. Konflikten i denne varmere fase varte i nesten 15 år, og Ikeda ble tvunget til å forlate posten som Söka Gakkais president i 1979.»''.
Ikeda fortsatte som ærespresident i Sōka Gakkai, men var fortsatt president i Sōka Gakkai International. Det har vært antydet at presteskapet krevde Ikedas avgang for å sikre sin egen autoritet og relevans.
Som ærespresident holdt Ikeda en lavere profil i andre halvdel av 1979. I 1980 innledet han omfattende reiser som president i Sōka Gakkai International. I 1984 ble han gjeninnsatt som legmannsrepresentantenes leder i Nichiren Shōshū. Likevel var det fortsatt storm under forsoningens overflate. Sōka Gakkai hadde fått et svært internasjonalt perspektiv og fjerningen av Ikeda som president gjorde ikke medlemmene føyelige. ''«I det store og hele så ikke Nichiren Shöshü at Gakkai-medlemmene ble forvandlet til trofaste tempelbesøkere etter at Ikeda ble ærespresident. I stedet fortsatte tilhengere av Gakkai å organisere seg i tusentall for å ære Ikeda som lederen for en økende utadvendt bevegelse som vokste seg raskt i det fjerne ut av sine legbuddhistiske røtter. På midten av 1980-tallet fant presteskapet i Nichiren Shöshü seg selv som den ukomfortable, eldre ledsageren til en dynamisk internasjonal bevegelse, ledet av verdensomspennende utadvendte intellektuelle som begynte å snakke oftere om opplysningstiden i europeisk filosofi enn om den opplysning som ble lovet av den Nichirenbuddhistiske lære»''.
I 1991 publiserte administrasjonen ved Nichiren Shōshū en liste over punkter, hvor de anså at Sōka Gakkai hadde avveket fra Nichrens lære. Senere ble denne listen utvidet:
Prestene kritiserte også Ikeda for å ha forkastet den aggressive misjoneringen (shakubuku) som hadde ført til kritikk av bevegelsen, men ikke fra presteskapet. Sōka Gakkai var ikke lenger en hokkekō innenfor Nichiren Shōshū, og bevegelsens ledere, inkludert Ikeda, ble ekskludert.
De lærde strides om denne splittelsen. Ian Reader, professor i japanske studier ved University of Manchester, så «korrupt og skandaløs adferd fra begge sider.» Men ifølge andre hadde ''«en ånd av åpenhet, egalitarianisme og demokratisering gjennomsyret SG, og legemeliggjort og gitt nytt liv til ideen om selvstendighet. I 1991 førte denne liberaliserende utvikling til splittelsen mellom det Japan-orienterte, presteorienterte Nichiren Shōshū og det legbaserte, globaliserte SGI.» I en analyse av bøker som studerte ekspansjonen av SGI etter splittelsen, konkluderte Jane Hurst med at splittelsen var resultatet av «legfolk som søkte etter en religiøs støtte i deres liv, mens prester søkte å opprettholde hierarkiske institusjoner»''.
Splittelsen skyldtes til en viss grad ulike tolkninger av Nichirens lærdommer. De to bevegelsene hadde enkelte ritualer til felles, men Sōka Gakkai endret noe av praksisen «for å reflektere forandringene i slutten av det tyvende århundre», og deres egen tilnærmelse til kosen-rufu, eller verdensomfattende utbredelse.
Disse tolkninger av Nichirens lære oppstod først fra Makiguchis teori om skapelse av verdier. Helt siden begynnelsen var Sōka Gakkai interessert i en religion som sørget for «personlig nytte» hos tilhengerne; men ''«personlig nytte, slik den var definert av Makiguchi, var likevel ikke en snever egeninteresse, men snarere noe som kunne kalles opplyst egeninteresse. Den er aldri i konflikt med fellesnytten.»'' Dessuten var bevegelsens tro og utøvelse basert på Todas lære om at «Buddha er livskraften» og «vi er bodhisattvaer som er betrodd den verdensomfattende utbredelsen av den mystiske lov».
Ikeda utviklet disse idéer på en måte som tilpasset land utenfor Japan, og utviklet deres sosiale agenda. Mange bøker av Ikeda, slik som The Human Revolution, har oppnådd kanonisk status innenfor Sōka Gakkai, og i noen tilfeller skiller de seg ut fra Nichiren Shōshū, som igjen skilte seg ut fra Sōka Gakkai ved å hevde at bare en prest kunne være en «bodhisattva av jorden».
Sōka Gakkai lærer at det er mulig å oppnå opplysning uten assistanse fra tradisjonelle templer og deres system av prester, for alle mennesker som har en dyp tro i Nichirens lære.
Organisasjon
The basic functional organizational unit is the Block – a group of members in a neighborhood who meet regularly for discussion, study and encouragement. A number of Blocks form a District, and Districts are grouped into Chapters. From there the Soka Gakkai is organized into Areas, Regions, Prefectures and, finally, Territories – all under the umbrella of the national organization. Discussion and study meetings, the basic organizational activities, are conducted mainly at the Block level, though there are occasional meetings held at every level.
Medlemskap
Soka Gakkai has, together with its international offshoot Soka Gakkai International (SGI), been described as "the world's largest Buddhist lay group and America's most diverse". Soka Gakkai International claims a total of over 12 million adherents. The majority of these belong to the Japanese organization, whose official membership count is 8.27 million households. According to statistics from the Agency for Cultural Affairs (a body of the Japanese Ministry of Education), the Japanese organization had 5.42 million individual members in 2000.
A study in Europe found that most of new members joined because of the personalities of the people they met within the organization; but the biggest reason for continuing is the positive changes they see in their own lives.
Økonomisk og sosial innflytelse
The Soka Gakkai possesses considerable economic and social influence in Japan. The Soka Gakkai now owns most of the land around Shinanomachi Station in Shinjuku, Tokyo. This includes the offices of its newspaper, the Seikyo Shimbun, which has a readership base of 5.5 million. Forbes magazine estimated that the organization has an income of at least $1.5 billion per year. Religion scholar Hiroshi Shimada has estimated the wealth of the Soka Gakkai at ¥500 billion.
SGI's president, Daisaku Ikeda, has been described by journalist Teresa Watanabe as one of the most powerful and enigmatic individuals in Japan. Journalist Michelle Magee describes Ikeda as a "charismatic leader" who can display a violent temper in private. According to religious scholar Jane Hurst, there is no indication he has exploited his position and his home has been described as "modest".
Humanitært arbeide
The Soka Gakkai also conducts humanitarian aid projects in disaster stricken regions. As an organization it is not only dedicated to personal spiritual development but also to engaged community service. After the March 11, 2011 earthquake and tsunami in Japan, Soka Gakkai facilities became shelters for the displaced and storage centers for food and supplies for the victims. The relief effort also included community support by youth groups, global fundraising for the victims, and spiritual support.[262] SGI-Chile members collected supplies to deliver to a relief center after the country's 2014 earthquake.
American Civil Rights pioneer Rosa Parks chose as her favorite photograph an image from her first meeting with Ikeda in 1993. She explained: "I can’t think of a more important moment in my life... [Ikeda] said this meeting, between the two of us, was very special for him. It was for me, too. In his concern for human rights, Dr. Ikeda is ahead of many people in this century. He is a calm spirit, a humble man, a man of great spiritual enlightenment. We met for about an hour and talked about my life and challenges concerning the youth in our countries... Our meeting can serve as a model for anyone. So the photograph of our first meeting is very important because it is history in the making."
Ikeda is considered by many scholars to be “the natural successor to Mahatma Gandhi and Martin Luther King, Jr. as a global spiritual leader." The Chairman of India’s Council of Gandhian Studies, Professor N. Radhakrishnan, has hailed Ikeda as “one of the most profound thinkers of our time.”
In 1996, Los Angeles Times writer Teresa Watanabe described Ikeda as a "puzzle of conflicting perceptions," with her interview subjects expressing vastly differing opinions of him. Watanabe reported that "Japanese tabloid coverage has affected his public image and blurred the lines between suspicion and fact, imagination and reality..." concluding that "Nevertheless, there is no question that Ikeda spreads goodwill – and transforms stereotypes."
<!---
Peace, Culture and Education
Since 1990, Ikeda has partnered with Rabbi Abraham Cooper and the Simon Wiesenthal Center, a Jewish human rights organization, to combat anti-Semitism in Japan. In a 2001 interview, Rabbi Cooper stated he was "getting nowhere after reaching out to the Japanese media about anti-Semitism in Japan. The only partners we found to help us bring our concerns to the Japanese public were people from Soka University under the leadership of Daisaku Ikeda. If you ask me who our best friend in Japan is, who 'gets it,' it is Ikeda. He was actually our first visitor to the Museum of Tolerance." Their friendship led to the joint development of a Japanese-language Holocaust exhibition The Courage to Remember, which was seen by more than two million people in Japan between 1994 and 2007. In 2015, a new version of the exhibit opened in Tokyo focusing on the bravery of Anne Frank and Chiune Sugihara.
Ikeda was an original proponent of the Earth Charter Initiative, co-founded by Mikhail Gorbachev, and Ikeda has included details of the Charter in many of his annual peace proposals since 1997. The SGI has supported the Earth Charter with production of global exhibitions including Seeds of Change in 2002 that traveled to 27 nations and Seeds of Hope in 2010, correlating with the Earth Charter-related documentary film, A Quiet Revolution, which the SGI has donated to schools and educational programs around the world.
Citizen diplomacy
Ikeda's work has been described by academics as citizen diplomacy for his contributions to diplomatic as well as intercultural ties between Japan and other countries, and more broadly among all peoples of the world. Ikeda's dialogues with scholars, politicians, and cultural figures have increased awareness and support of humanitarian and peace activities, have facilitated deeper international relationships, and generated support for SGI-sponsored work on global issues including the environment and nuclear disarmament.
Academic researchers have suggested the body of literature chronicling Ikeda’s diplomatic efforts and his more than 7,000 international dialogues provides readers with a personal education and model of citizen diplomacy and, from a scholarly view, represents “a new current in interculturalism and educational philosophy.”
In 1970, Ikeda met several times with Austrian-Japanese politician and philosopher Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi, an early pioneer of the European Union. Their discussions included East-West relations and the future of peace work. Between 1971 and 1974, Ikeda conducted multiple dialogues with Arnold J. Toynbee in London and Tokyo. The major topics of their meetings were published as the book Choose Life. In 1974, Ikeda conducted a dialogue with French novelist and Minister of Cultural Affairs Andre Malraux.
In September 1974, Ikeda visited the Soviet Union and met with Premier Aleksei Kosygin. During their dialogue, Kosygin agreed with Ikeda, saying "We must abandon the very idea of war. It is meaningless. If we stop preparing for war and prepare instead for peace, we can produce food instead of armaments." He then asked Ikeda, "What is your basic ideology?" Ikeda replied, "I believe in peace, culture and education – the underlying basis of which is humanism." Kosygin said, "I have a high regard for those values. We need to realize them here in the Soviet Union as well."
Ikeda's meetings with Nelson Mandela in the 1990s led to a series of SGI-sponsored anti-apartheid lectures, a traveling exhibit, and multiple student exchange programs at the university level.
Sino-Japanese relations
Ikeda made several visits to China and met with Chinese Premier Zhou Enlai in 1974. The visits led to the establishment of cultural exchanges of art, dance and music between China and Japan and opened academic exchanges between Chinese educational institutions and Soka University. Chinese media describe Ikeda as an early proponent of normalizing diplomatic relations between China and Japan in the 1970s, citing his 1968 proposal that drew condemnation by some and the interest of others including Zhou Enlai. It was said that Zhou Enlai entrusted Ikeda with ensuring that "Sino-Japanese friendship would continue for generations to come."
Since 1975, cultural exchanges have continued between the Min-On Concert Association, founded by Ikeda, and institutions including the Chinese People's Association for Friendship with Foreign Countries. After Ikeda’s 1984 visit to China and meetings with public figures including Chinese Communist Party Leader Hu Yaobang and Deng Yingchao, academic observers estimated that Ikeda's 1968 proposal moved Japanese public sentiment to support closer diplomatic ties with China and his cultivation of educational and cultural ties helped strengthen state relations.
International honors
In 1999, the Martin Luther King Jr. Chapel at Morehouse College in Atlanta honored Ikeda with the creation of the Gandhi King Ikeda Institute for Ethics and Reconciliation. In 2001, a traveling exhibition was created titled Gandhi, King, Ikeda: A Legacy of Building Peace that showcases the peace activism of Mahatma Gandhi, Martin Luther King Jr, and Daisaku Ikeda. Also in 2001, Lawrence Carter, an ordained Baptist minister and a dean at Morehouse College in Atlanta, initiated the annual Gandhi, King, Ikeda Community Builders Prize as a way of extolling individuals whose actions for peace transcend cultural, national and philosophical boundaries. The 2015 Gandhi King Ikeda award was bestowed upon Islamic scholar Fethullah Gülen.
In 2000, the city of Londrina, Brazil honored Ikeda by naming a 300-acre nature reserve in his name. The Dr. Daisaku Ikeda Ecological Park is open to the public and its land, waterways, fauna and wildlife are protected by Brazil’s Federal Conservation Law.
In 2014, the City of Chicago named a section of Wabash Avenue in downtown Chicago "Daisaku Ikeda Way," with the Chicago City Council measure passing unanimously, 49 to 0.
The United States House of Representatives and individual states including Georgia, Missouri,and Illinois have passed resolutions honoring the service and dedication of Daisaku Ikeda as one "who has dedicated his entire life to building peace and promoting human rights through education and cultural exchange with deep conviction in the shared humanity of our entire global family." The state of Missouri praised Ikeda and his value of "education and culture as the prerequisites for the creation of true peace in which the dignity and fundamental rights of all people are respected."
The Club of Rome has named Ikeda an honorary member, and Ikeda has received more than 760 honorary citizenships from cities and municipalities around the world. -->
Books
Ikeda is a prolific writer, peace activist and interpreter of Nichiren Buddhism. His interests in photography, art, philosophy, poetry and music are reflected in his published works. In his essay collections and dialogues with political, cultural, and educational figures he discusses, among other topics: the transformative value of religion, the universal sanctity of life, social responsibility, and sustainable progress and development.
The 1976 publication of Choose Life: A Dialogue (in Japanese, Nijusseiki e no taiga) is the published record of dialogues and correspondences that began in 1971 between Ikeda and British historian Arnold J. Toynbee about the "convergence of East and West" on contemporary as well as perennial topics ranging from the human condition to the role of religion and the future of human civilization. Toynbee’s 12-volume A Study of History had been translated into Japanese, which along with his lecture tours and periodical articles about social, moral and religious issues gained him popularity in Japan. To an expat's letter critical of Toynbee's association with Ikeda and Soka Gakkai, Toynbee wrote back: “I agree with Soka Gakkai on religion as the most important thing in human life, and on opposition to militarism and war." To another letter critical of Ikeda, Toynbee responded: “Mr. Ikeda’s personality is strong and dynamic and such characters are often controversial. My own feeling for Mr. Ikeda is one of great respect and sympathy.” As of 2012, the book had been translated and published in twenty-six languages.
Ikeda’s children’s stories are “widely read and acclaimed,” according to The Hindu, which reported that an anime series of 14 of the stories was to be shown on the National Geographic Channel. In the Philippines, DVD sets of 17 of the animated stories were donated by Anak TV to a large school, as part of a nationwide literacy effort.
In 2003, Japan's largest English-language newspaper, The Japan Times, began carrying periodic essays by Ikeda on global issues including peacebuilding, nuclear disarmament, and compassion. As of 2015, The Japan Times had published 26 essays by Ikeda, 15 of which were also published in a bilingual Japanese-English book titled "Embracing the Future."
The Human Revolution
Ikeda's most well-known publication is the novel The Human Revolution (Ningen Kakumei), which was serialized in the Soka Gakkai's daily newspaper, the Seikyo Shimbun. The book's original English-edition foreword was written by British philosopher and historian Arnold J. Toynbee. The Human Revolution has been translated into English, Chinese, French, German, Spanish, Portuguese, Korean and Dutch and has sold over seven millions copies worldwide. In the preface to The Human Revolution, the author describes the book as a "novelized biography of my mentor, Josei Toda." The author's official website, daisakuikeda.org, describes the book as an "historical novel [that] portrays the development of the Soka Gakkai in Japan, from its rebirth in the post-World War II era to the last years of its second president, Josei Toda." In the preface to the 2004 edition, the author stated the narrative was edited to bring it in line with recent developments in the history of Nichiren Buddhism, and that he hoped "such revisions will help readers to better appreciate the original message of the book."
Part of the lore within the Soka Gakkai is that Ikeda modeled the oneness of mentor and disciple relationship through his efforts to actualize the visions of his mentor, Josei Toda. Soka Gakkai members perceive the relationship as mutually interdependent and not hierarchical.
A similar relationship is prominent in Vajrayana Buddhism and traditional Vedic culture. The role of the mentor is to open a path and protect disciples; the role of disciples is to actualize the mentor's teachings in society, grow into self-reliance, and surpass the mentor's accomplishments. Strand states that this relationship should be distinguished from uncritical veneration or charismatic religious leadership. --->
Høylandsleker
Høylandsleker (engelsk Highland games) er tradisjonelle konkurranser som arrangeres i det skotske høylandet, og i andre områder hvor skotter er bosatt. Lekene er særlig kjent for tunge styrkeøvelser som fremstår som manndomsprøver.
Sōka Gakkai
Internasjonal mottagelse
Sōka Gakkai International (SGI) er en internasjonal Nichiren-buddhistisk lekmannsorganisasjon som ble grunnlagt i 1975 av Dr. Daisaku Ikeda, Soka Gakkais tredje president. SGI fungerer som paraplyorganisasjon og er representert i 192 land og territorier. Organisasjonen kaller seg selv «både et støttenettverk for praktiserende Nichiren-buddhister og en global buddhistbevegelse for fred, utdanning og kulturutveksling». Soka Gakkai International er en ideell organisasjon med offisielle bånd til FN.
Historie
Soka Gakkai har vokst frem internasjonalt etter den andre verdenskrig. Dette har sammenheng med at Soka Gakkai-medlemmer fra Japan giftet seg med amerikanske militærtjenestemenn og flyttet fra Japan. Organisasjonen spredte seg ytterligere fra 1960 av, da Daisaku Ikeda etterfulgte Josei Toda som Soka Gakkai-president. I sitt første år som president for Soka Gakkai besøkte Ikeda USA, Canada, og Brasil. Soka Gakkais amerikanske hovedkvarter ble offisielt åpnet i Los Angeles i 1963.
Høylandsleker
Historie
De mest kjente lekene er de som holdes i Lockness, Inverness, Braemar, Lonach, Ballater og Aboyne. De kan også spores tilbake til det 11. århundre, men det har vært en rekke avbrudd. De lekene som hevdes å være de eldste som har vært avholdt hvert år er de som avholdes i Ceres, som går tilbake til 1314. Lekene i Aboyne har vært holdt vært år siden 1867 utenom krigsårene 1914–1918 og 1939–1940. Det finnes et dokument fra 1703 som inviterte en klan til å delta i disse lekene, hvor det sto at de skulle møte «også med gevær, sverd, pistol og dolk». Dette blir tolket som at det også var skytekonkurranser og sverdkamp i tidligere høylandsleker.
Pingchuan
Pingchuan (kinesisk: 平川区, pinyin: Píngchuān Qū ) er et bydistrikt i byprefekturet Baiyin i den kinesiske provinsen Gansu. Det har et areal på 2 106 km² og teller ca. 200 000 innbyggere (2004).
Sōka Gakkai
Historie
Soka Gakkai International ble grunnlagt under et møte på Guam i januar 1975. Representanter fra 51 land deltok på møtet og valgte Ikeda som SGIs stiftende president. SGI ble delvis opprettet som en ny fredsbevegelse. Stiftelsesmøtet ble derfor avholdt på Guam som en symbolsk gest til øyas historie som slagmark under andre verdenskrig, og for nærheten til øya Tinian, der flyene med atombombene som ble sluppet over Hiroshima og Nagasaki, tok av fra.
Organisasjon
Soka Gakkai International står for religionens internasjonale aktivitet og har avdelinger i 192 land og territorier. Den er atskilt fra den nasjonale Soka Gakkai-organisasjonen i Japan, men begge har hovedkvarter i Tokyo.
Høylandsleker
Historie
De opprinnelige lekene ble arrangert av klanshøvdinger, og var både styrke- og kunstøvelser, man måtte vise seg som krigere ved å kunne kaste både stokker og tunge stener, og kvinnene måtte danse, og å være underholdning for høvdingen. Det var også et spørsmål om å kunne velge raske løpere; om man måtte bringe informasjon over lengre strekninger, så ville man ha den som var raskest til å løpe.
Men hovedpoenget var å kunne plukke ut de som var sterkeste i klanen, til å kunne forsvare klanshøvdingen i tilfelle overfall, og ved slag mot andre klaner.
Sōka Gakkai
Organisasjon
Nasjonale SGI-organisasjoner driver arbeidet sitt selvstendig, og all aktivitet foregår på det lokale språket. Mange nasjonale organisasjoner er videre delt inn i grupper som kvinneavdelinger, mannsavdelinger og ungdomsavdelinger. De nasjonale organisasjonene er normalt ansvarlig for å skaffe midler til egen drift, men SGI-hovedkvarteret i Tokyo har bevilget midler til mindre nasjonale organisasjoner til for eksempel tomtekjøp og byggevirksomhet.
Høylandsleker
Musikk
De fleste høylandsleker har også kulturelle øvelser. De vanligste innen musikk er:
Sōka Gakkai
Tro og praktisering
De som bekjenner seg til Soka Gakkai, praktiserer Nichiren-buddhisme slik den ble tolket og anvendt av Soka Gakkais første tre presidenter – Tsunesaburo Makiguchi, Josei Toda og Daisaku Ikeda. De tror på karma Medlemmene har kommet frem til tre grunnleggende elementer i utøvelsen av Nichiren-buddhisme: tro, praktisering og studier.
Den religiøse utøvelsen er konsentrert rundt resitasjon av daimoku – frasen «nam-myoho-renge-kyo» – som kan oversettes til «jeg hengir meg til den vidunderlige dharma». Én gang om morgenen og én gang om kvelden utøver SGI-medlemmer gongyo («iherdig praksis»), som vil si at de messer «nam-myoho-renge-kyo» og resiterer utdrag fra to kapitler fra Lotussutraen, «Hensiktsmessige midler» (kapittel 2) og «Den således Ankomnes Livstid» (kapittel 16). Gongyo blir vanligvis fremført foran en gohonzon, en rull som regnes som det ypperste objektet for tilbedelse, hvor daimoku står skrevet sammen med andre tegn for buddhaer og bodhisattvaer som er fremtredende i Lotussutraen. Gohonzon er plassert i en butsudan, et alter som åpnes under gongyo.
Sosiale aktiviteter og sosialt engasjement er også viktige sider ved det å praktisere i Soka Gakkai. SGI-medlemmene holder vanligvis månedlige diskusjonsmøter i hjemmene sine.
Høylandsleker
Musikk
I tillegg er det vanlig at det band har mer uformelle konkurranser i folkemusikk.
Sōka Gakkai
Demografi
Organisasjonen har blitt betegnet som verdens største og mest etnisk mangfoldige buddhistgruppering. Professor Susumu Shimazono mener det kan være flere grunner til dette: ønsket om noe som gir mening i dagliglivet, løsninger på disharmoni i mellommenneskelige relasjoner, den praktiske læren som tilbyr konkrete løsninger for å fortsette å ha et stabilt sosialt liv og tilbudet om et sted der man finner sympatiske medmennesker og et miljø som gir gjensidig støtte. Peter Clarke skrev at SGI appellerer til ikke-japanere delvis fordi «ingen tvinges til å gi opp sin egen kultur eller nasjonalitet for å kunne delta fullt ut i det åndelige og kulturelle livet i bevegelsen.»
Høylandsleker
Dans
Konkurranser i tradisjonell dans er også vanlig. Inntil 1970-årene var det kun menn som kunne konkurrere i dette. En av de vanlige dansene er skotsk sverddans. Danseren står over et par korslagte sverd med eggen opp, og står på ett ben med det andre over et av sverdene. For hvert trinn skal han skifte på hvilket ben han har over eggen. Musikken som spilles er en strathspey. Den samme dansen, men uten sverdene, er vanlig på folkedanstilstelninger.
Maciej Sadlok
Maciej Sadlok (født 29. juli 1989) er en polsk fotballspiller som spiller for Ruch Chorzów.
Høylandsleker
Andre øvelser
Det kan også være konkurranser med gjeterhunder og hundeutstillinger, og noen ganger arrangeres oppvisninger i sverdkunst og til og med rekonstruksjoner av historiske slag.
Sōka Gakkai
Demografi
The Soka Gakkai of the Republic of Cuba (SGRC) attained juridical recognition in 2007, following an official visit of Daisaku Ikeda in 1996. It has a membership of approximately 500 individuals spread throughout most of the country's provinces.
In 2015 the Soka Gakkai International-USA (SGI-USA) spearheaded the first "Buddhist Leaders' Summit" at the White House which was attended by 125 leaders and teachers from 63 different Buddhist communities and organizations.
In 2005, National Youth Council of Singapore award the youth of Soka Gakkai in Singapore for their "community and youth services" work.
In 2008, Ikeda was a recipient of the Order of Friendship, a state-issued award of the Russian Federation bestowed on foreign nationals whose work, deeds and efforts were aimed at the betterment of relations with the Russian Federation and its people.
In 2012, President Ma Ying-jeou of The Republic of China (Taiwan) commended the Taiwan Soka Association for many years of effort in the areas of public welfare, education, and religious teaching. He pointed out that it had received from the Taiwanese government numerous awards such as "National Outstanding Social Organization Award," the "Award for Contribution to Social Education," and "Outstanding Religious Organization Award."
In 2015 Italian prime minister Matteo Renzi signed an agreement that recognizes the Soka Gakkai as a "Concordat" (It: "Intesa")that recognizes the religious organization with the special status of advisor to the government on certain religious matters. Eleven other religious denominations share this status.
Among the European new religious movements, the European Soka Gakkai organization is one of the most active participants in dialogues with the European Commission's Bureau of European Policy Advisors.
In August 2015, Italian newspaper la Repubblica reported that 75,000 Italian citizens are SGI-Italia members, which accounts for half of the Buddhist population of Italy.
David Vála
David Vála (født 17. april 1978) er en tsjekkisk bryter som konkurrerer i gresk-romersk stil i 96-kilosklassen. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble utslått i andre runde.
Herbert Czaja
Herbert Czaja (født 5. november 1914 i Teschen (Østerriksk Schlesien), død 18. april 1997 i Stuttgart) var en tysk politiker (CDU). Han var gjennom 37 år medlem av Forbundsdagen. Fra 1970 til 1994 var han president for Bund der Vertriebenen.