cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Hendrik Hofmeyr
Liv og virke
I valget i 1908 vant Bond seieren ved stemmeurnene, fremdeles stort sett under hans ledelse, men Hofmeyr var selv ikke kandidat. I den fornyede bevegelsen for en tettere union av de sørafrikanske koloniene forsvarte han føderasjon i motsetningen til union. Men da unionen ble ratifisert av Kapparlamentet, annonserte Hofmeyr sin nominasjon som en av Kapp-delegatene til England sommeren 1909 for å levere utkastet til unionslov til imperieregjeringen. Han deltok i konferansene med embetsmenn fra kolonikontoret som forberedte lovforslaget, og etter at det ble vedtatt som lov, dro han til Tyskland for å finne et botemiddel. Han returnerte til London i oktober 1909, hvor han døde den 11. samme måned. Legemet hans ble fraktet til Cape Town og gravlagt der.
Sergio Camacho
Sergio Camacho (født 14. mars 1973) er en colombiansk judoka.
Han representerte Colombia under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Senatorvalget i Kentucky 2010
Senatorvalget i Kentucky 2010 er et kongressvalg som avholdes 2. november 2010 i den amerikanske delstaten Kentucky. Den sittende senatoren Jim Bunning har bestemt seg for ikke å stille til gjenvalg. Det var også tvilsomt om Bunning kunne vinne et nytt valg.
Primærvalgene til Demokratene og Republikanerne ble avholdt 20. mai 2010, og vunnet av henholdsvis Jack Conway og Rand Paul.
Bulgaria under EM i friidrett 1934
Bulgaria deltok med to utøvere i EM i friidrett 1934 som ble arrangert for første gang 7.–9. juni 1934 i Torino. Kun menn deltok i mesterskapet. Bulgaria vant ingen medaljer i mesterskapet.
Fekting under Sommer-OL 1948
Fekting under Sommer-OL 1948. Fekting var med på OL-programmet for ellevte gang 1948 i London. Det ble konkurrert om sju olympiske titler, tre individuelle og tre i lag for menn og en individuell konkurranse for damer. Det ble fektet med kårde, sabel og florett.
Ernst August, kurfyrste av Hannover
Ernst August (født 20. november 1629 i Herzberg am Harz død 23. januar 1698 i Herrenhausen) var kurfyrste av Hannover fra 1692. Sønn av Georg av Braunschweig-Lüneburg og Anna Eleonora av Hessen-Darmstadt.
Imam Ali-moskeen
Imam Ali-moskeen (arabisk: حرم الإمام علي), også kjent som Meshed Ali eller Alis grav, er en moské i Najaf i Irak.
PGA-touren 2022/23
PGA-touren 2022/23 er den 108. sesongen av PGA-touren, og den 56. sesongen siden den skilte lag fra PGA of America. Den begynte 13. september 2022 med Fortinet Championship og avsluttes 28. august 2023 med siste turnering i FedEx-sluttspillet 2023; The Tour Championship.
Rødor
Rødor (Alnus rubra) er et løvfellende tre i bjørkefamilien. Arten vokser langs den nordamerikanske stillehavskysten og er det vanligste løvtreet der.
Den blir høy til å være en oreart og kan bli opptil 28 m. Barken er glatt og grå. Bladene er 10–12 cm lange, 7 cm brede og har 10–15 rødlige nerver som ender i spisser på den nedre bladkanten. Den øvre bladkanten er hel. Hannraklene sitter 3–5 sammen og er opptil 15 cm lange. Hunnraklene sitter 3–6 sammen og er 1,2–2 cm.
Utbredelsen strekker seg fra sørlige California (34° nord) til sørøstlige Alaska (60° nord). Den vokser som regel mindre enn 200 km fra havet og lavere enn 750 moh, men det finnes noen populasjoner i sørlige Idaho.
Den er en kortlevet pionerart som dukker opp etter hogst og skogbrann. Rødor vokser både i rene bestander og sammen med andre trær som douglasgran, vestamerikansk hemlokk, kjempetuja, kjempeedelgran, sitkagran, kjempepoppel, oregonlønn og pil. Av og til kan den også vokse sammen med Frangula purshiana, Cornus nuttallii og oregonask. I nord hender det at rødor vokser sammen med papirbjørk og i sør, redwood. I undervegetasjonen finnes blant annet vinlønn, hyll, prydbringebær, nutkabjørnebær, djevelklubbe, klaseberglyng, stornesle, skunkkala og skogburkne.
David Edgar (svømmer)
David Holmes Edgar (født 27. mars 1950 i Fort Lauderdale, Florida) er en amerikansk tidligere svømmer som under sommer-OL 1972 i München var med på å vinne gullmedalje på 4x100 m frisvømming stafett for USA. Edgar har i tillegg en gullmedalje fra Pan amerikanske leker i 1971 i Cali.
St. Andreaslogen Skansens Deputasjonsloge for Finnmark
St. Andreaslogen Skansens Deputasjonsloge for Finnmark er en deputasjonsloge i Den Norske Frimurerorden, som ble grunnlagt i Alta i 2017, og er underlagt St. Andreaslogen Skansen. Deputasjonslogen er etterfølgeren til Finnmark St. Andreas Broderforening, som ble grunnlagt i Alta den 9. april 2002.
Dodie Smith
Dorothy Gladys «Dodie» Smith (født 3. mai 1896 i Bury, død 24. november 1990 i Uttlesford) var en britisk forfatter. I sin samtid var hun best kjent for sine skuespill, mens ettertiden husker henne best for barneboka fra 1956 som ble til Disneyfilmen 101 dalmatinere (1961).
Liv
Faren, som var bankansatt, døde da hun var to år gammel, og hun vokste opp med moren og besteforeldrene i deres hus i Manchester. Både moren, morfaren og morbroren var teaterinteressert, og hun ønsket tidlig å bli skuespiller. I 1910 flyttet hun med moren og stefaren til London. Hun studerte ved Academy of Dramatic Art og arbeidet to år som skuepiller uten særlig suksess før hun forlot teaterlivet og begynte å arbeide i møbelforretningen Heal & Son. Hun giftet seg i 1939 med kollegaen fra Heal & Son, Alec Beesley. Paret bodde i USA fra 1938 til 1953.
Selvbiografien Look Back With Love utkom i 1974, og ble fulgt av flere bind: Look Back With Astonishment (1979), Look Back With Gratitude (1978) og Look Back With Mixed Feelings (1985).
Bøker
Hun hadde fått antatt noen tekster i 1920-årene, men gjennombruddet kom med skuespillet Automn Crocus (1931). Alle disse var utgitt under nøytrale eller mannlige psevdonym, og avsløringen av opphavskvinnen skapte avisoverskrifter som «Shopgirl Writes Play». I løpet av 1930-årene hadde hun fem scenesuksesser på Londons teatre.
Debutromanen I Capture the Castle (1948) ble skrevet i USA, motivert av hjemlengsel til England.
Hennes første barnebok, The Hundred and One Dalmatians (1956) tok utgangspunkt i hennes og ektemannens egen kjærlighet til hunderasen dalmatinere, og navnet Pongo er fra hennes egen første hund. Boka fikk oppfølgerne Starlight Barking (1967) og The Midnight Kittens (1978).
I tillegg til Disneys dalmatinerfilmer har flere av hennes skuespill og romaner blitt filmatisert, sist I Capture the Castle (2003)
Løken
Løken er et tettsted i Aurskog-Høland kommune i Akershus. Tettstedet har innbyggere per 1. januar, og ligger vest for Hølandselva, i krysset mellom riksvei 169 og riksvei 115. Løken ligger omtrent tre kilometer sør for tettstedet Fosser, og ca. 8 kilometer sørvest for kommunesenteret Bjørkelangen. Her ligger blant annet Løken kirke, Løken skole og Hofmoen skole. Fra 1898 til 1960 hadde stedet også en jernbanestasjon på Urskog-Hølandsbanen.
Fiskelusslekten
Fiskelusslekten (Argulus), navngitt etter deres liv som parasitter på fisk (engelsk: fisk lice) er en type gruppe av krepsdyr på slektsnivå innenfor klassen Maxillopoda, med om lag 34 arter. De er ganske nært beslektet med tungmasker. Slekten ble beskrevet allerede i 1785.
To av fiskelus-artene i denne slekten finnes i elver og innsjøer i Norge, nemlig artene stor fiskelus og liten fiskelus. En tredje art forekommer muligens i Nord-Atlanteren. Til tross for navnet er lakselus (Lepeophtheirus salmonis) ikke en type fiskelus, det er snarere en slags hoppekreps.
Anatomien er særegen, kroppen er sammenklemt og et stort skjold dekker det meste av kroppen. Inndelingen i hode, kropp (thorax) og bakkropp (abdomen) er samtidig tydelig. Artene er mellomstore, de blir 1 - 10 mm lange, men de fleste artene er i det nedre spennet. Øynene er store tydelige, og de har også et naupilus-øye. Begge antenne-parene er omdannet til haker som holder fiskelusen fast i vertsdyret.
Slektens individer lever som parasitter på større dyr, i regelen fisk, men også tidvis på for eksempel rumpetroll.
Lymfeknute
Lymfeknuter er innskutte filtre i lymfebanen. De finnes stort sett i lysken, axillen (armhulen), på halsen og i thorax og bukhulen ved de store kar. Lymfeknuter er som tredimensjonale filtre som filtrerer lymfen. Inne i filteret finnes immunceller. Lymfen bringer fremmede partikler og bakterier til knutene. Det går også blodkar til lymfeknutene. Lymfeknutene er bønneformede og har en diameter på ca. 0,1-1cm.
Islamsk republikk
Islamsk republikk er navnet gitt til flere stater i den muslimske verden, inkludert Pakistan, Iran, Afghanistan og Mauritania. Begrepet brukes ofte om stater som har republikk som styreform og majoritetsbefolkning av muslimer.
Pakistan fikk tittelen etter grunnloven av 1956, mens Mauritania ble betegnet som en islamsk republikk fra 28. november 1958. Iran tok i bruk navnet etter den iranske revolusjonen i 1979, som førte til fallet av Pahlavi-dynastiet. Afghanistan vedtok navnet i 2001, etter at Taliban-regimet var styrtet. Til tross for lignende navn er landene svært ulike i styresett og lovgiving.
Uttrykket «islamsk republikk» har kommet til å bety flere ulike ting, enkelte i motsetning til andre. For de muslimske religiøse lederne i Midtøsten og Afrika som taler for begrepet, er en islamsk republikk en stat med en bestemt teokratisk styreform. De ser det som et kompromiss mellom et rent islamsk kalifat og sekulær nasjonalisme og republikanisme. I deres syn på den islamske republikken må en stats straffelov være i samsvar med noen sharialover, og staten kan ikke være et monarki slik mange land i Midtøsten er i dag.
I andre tilfeller er det bare et symbol på kulturell identitet, slik det var da Pakistan vedtok navnet. Faktisk argumenterer mange for at en islamsk republikk ligger midt mellom en fullstendig sekulær og en teokratisk (og/eller ortodoks islamsk) styreform.
Irans islamske republikk er en motsetning til den semi-sekulære staten Pakistan (Den islamske republikken Pakistan), der islamske lover teoretisk sett kan tilsidesette landets lover, men i virkeligheten er deres relative hierarki flertydig.
Pakistan var det første landet til å ta i bruk adjektivet «islamsk» for å endre sin republikanske status under sin ellers sekulære grunnlov. Til tross for denne definisjonen hadde ikke landet en statsreligion frem til 1973, da en ny grunnlov, mer demokratisk men mindre sekulær, ble vedtatt. Pakistan bruker bare navnet «islamsk» på landets pass og visum. Selv om «islamsk republikk» er uttrykkelig nevnt i grunnloven av 1973, utarbeides alle offentlige dokumenter under navnet til den pakistanske regjeringen. I den pakistanske grunnloven, del IX, artikkel 227 står det at «alle eksisterende lover skal bringes i samsvar med islams påbud nedfelt i Koranen og Sunna, og ingen lov som går i mot disse påbudene skal vedtas.».
Yukie Utsumi
Yukie Utsumi (内海幸枝, Utsumi Yukie) er en person i romanen «Battle Royale», og i mangaserien og filmen ved samme navn. I filmen blir hun spilt av Eri Ishikawa.
Under spillet
Yukie legger en plan om å samle så mange jenter som mulig, for så å samarbeide om å finne en måte å komme seg vekk fra øya på.
I boka og mangaserien, er hun vitne til Sakura Ogawa og Kazuhiko Yamamotos selvmord når de hopper utfor en klippe før daggry den første dagen av spillet.
I alle versjonene av historien, lykkes hun med å samle en gruppe jenter, og de slår seg ned i et fyrtårn. Etter at en hardt skadet Shuya Nanahara blir fraktet til fyrtårnet, tar Yukie seg av ham og bandasjerer sårene hans; hun overtaler også de andre jentene til å la ham bli. Når Shuya våkner, forteller Yukie ham hvem som er blitt drept i den tiden han var bevisstløs. I boka og mangaen nevner hun blant annet dødsfallene til Hirono Shimizu, Yutaka Seto, Keita Iijima, Yuichiro Takiguchi, Tadakatsu Hatagami, Toshinori Oda, og Shuyas gode venn Shinji Mimura; Yukie tilstår også at hun liker Shuya. I filmen nevner Yukie bare dødsfallene til Mizuho Inada, Kaori Minami, Yuichiro, Tadakatsu, og Toshinori.
På kjøkkenet forsøker Yuko Sakaki å forgifte Shuya (ved å ha gift i maten hans) etter å ha vært vitne til at Tatsumichi Oki døde etter en slåsskamp med Shuya. Ved et uhell er det Yuka Nakagawa som får i seg den forgiftede maten, noe som fører til at Satomi Noda får panikk og skyter Chisato Matsui. Yukie forsøker å skyte Satomi, men blir selv skutt ned før hun kommer så langt. I filmen blir Satomi drept av Yukie.
List of Battle Royale characters Personnages de Battle Royale
Plan 9
Plan 9 fra Bell Laboratories, også bare kalt Plan 9, er et Unix-liknende distribuert sanntids operativsystem som ble utviklet av Computing Sciences Research Center ved Bell Laboratories fra midten av 1980-årene frem til 29. april 2002. Det var en direkte etterkommer av Unix, og ble utviklet i samme forskningsgruppe; det var også påvirket av Cambridge Distributed Computing System som ble utviklet ved University of Cambridge i 1980-årene. Plan 9 utvidet prinsippene i Unix med grafiske terminaler i et nettverksmiljø. Det presenterte alle systemressurser, deriblant filer, nettverksforbindelser og periferiutstyr gjennom filsystemet, i stedet for å bruke spesielle grensesnitt som tilfellet er i Unix. En felles nettverksprotokoll (9P) bandt datamaskinene sammen i et nettverk, og sørget for deling av alle ressursene.
Plan 9 benyttet en såkalt hybridkjerne. Dette er en mellomting mellom en mikrokjerne og en monolittisk kjerne. Nesten alle operativsystemtjenester kjørte i kjerneområdet og ikke brukerområdet, slik at ytelsen ikke ble svekket av at man måtte sende meldinger mellom kjerneområdet og brukerområdet, slik tilfelle er i mikrokjerner. Som brukergrensesnitt benyttet Plan 9 i begynnelsen vindussystemet 8½, men gikk senere over til å bruke vindussystemet Rio. Plan 9 var implementert ved hjelp av en dialekt av ANSI C eller C89. Programmeringsspråket Alef, som var laget for parallelle beregninger, fulgte også med de to første versjonene av Plan 9, sammen med et eget programvarebibliotek, men ble forkastet i versjon 3.
Navnet Plan 9 refererer til Ed Woods science fiction lavbudsjettsfilm kultfilm Plan 9 from Outer Space. «Glenda» var operativsystemets maskot, og var en referanse til Ed Woods lavbudsjettfilm Glen or Glenda.
Systemet blir fortsatt brukt og utviklet av forskere og personer på hobbybasis. Første versjon ble lansert 5. september 1992, og siste utgave er versjon 4 fra 29. april 2002. I 2002 ble kildekoden frigitt som åpen kildekode under GNU General Public License versjon 2 og Lucent Public License. I februar 2014 ble University of California, Berkeley tildelt rettighetene av Alcatel-Lucent til å lansere all Plan 9 programvare som tidligere ble omfattet av Lucent Public License.
Historie
Plan 9 fra Bell Laboratories ble opprinnelig utviklet, fra midten av 1980-årene, av medlemmer av Computing Science Research Center ved Bell Laboratories. Dette var den samme gruppen som opprinnelig utviklet operativsystemet Unix såvel som programmeringsspråkene C og C++. Utviklingsteamet ble i begynnelsen ledet av Rob Pike, Ken Thompson, David L. Presotto, Howard Trickey, Sean Dorward, Bob Flandrena og Phil Winterbottom, med støtte fra Dennis Ritchie som leder av Computing Techniques Research Department. I løpet av årene har mange kjente utviklere bidratt til prosjektet, deriblant Brian Kernighan, Tom Duff, Doug McIlroy, Bjarne Stroustrup og Bruce Ellis.
Navnet Plan 9 refererer til Ed Woods science fiction lavbudsjettsfilm kultfilm Plan 9 from Outer Space. «Glenda» var operativsystemets maskot, og var en referanse til Ed Woods lavbudsjettfilm Glen or Glenda.
Plan 9 erstattet Unix som den primære plattform for forskning innenfor operativsystemer ved Bell Laboratories. Det var således en direkte etterkommer av Unix, og ble utviklet i samme forskningsgruppe. Plan 9 var et Unix-liknende operativsystem; det utvidet prinsippene i Unix med grafiske terminaler i et nettverksmiljø. I motsetning til Unix, som er et sentralisert operativsystem, var Plan 9 et distribuert operativsystem. Det ble foretatt flere forandringer i den opprinnelige Unix-modellen som forenklet bruken og programmeringen av systemet, blant annet innenfor flerbrukermiljøer. Flere av disse ideene var hentet fra Cambridge Distributed Computing System som ble utviklet ved University of Cambridge på lokalnettet Cambridge Ring i 1980-årene. Etter flere år med utvikling og intern bruk, ble Plan 9 lansert av Bell Laboratories for bruk på universiteter den 5. september 1992. Tre år senere, den 16. juli 1995, ble Plan 9 gjort tilgjengelig for kommersielle aktører av AT&T, via bokutgiveren Harcourt Brace. Lisensen til kildekoden kostet $350, og AT&T satset dermed på innebygde systemer, i stedet for det generelle datamaskinmarkedet. Dennis Ritchie kommenterte at programvareutviklere ikke forventet noen særlig forskyvning i markedet, på grunn av utbredelsen til andre operativsystemer.
I februar 1996 reduserte AT&T sitt fokus på Plan 9 til fordel for det nye distribuerte operativsystemet Inferno. Hensikten var å konkurrere med Javaplattformen fra Sun Microsystems. På slutten av 1990-tallet hadde Bell Laboratories nye eier, Lucent Technologies, avsluttet sin kommersielle støtte for prosjektet. Den 7. juni 2000 ble den tredje utgaven av Plan 9 distribuert under en åpen kildekode-lisens, og 29. april 2002 kom fjerde utgave under en ny lisens som gjorde Plan 9 til fri og åpen programvare.
Et nytt brukernettverk, som inkluderte daværende og tidligere personell fra Bell Laboratories, produserte daglig mindre oppdateringer i form av ISO-bilder. Bell Laboratories var vertsskap for brukernettverket. Kildekoden til utviklingstreet er tilgjengelig over nettverk ved hjelp av nettverksprotokollene 9P og HTTP, som brukes til å oppdatere eksisterende installasjoner. I tillegg til de offisielle komponentene som er inkludert i ISO-filene, er Bell Laboratories også vert for et programvarelager med eksternt utviklede applikasjoner og programmeringsverktøy.
Oppbygning
Plan 9 er et distribuert operativsystem, konstruert for å gjøre at et nettverk av heterogene og geografisk adskilte datamaskiner fungerer som et enkelt system. I en typisk Plan 9-installasjon, arbeider brukerne på terminaler som kjører vindussystemet rio, og de aksesserer tjenere som håndterer krevende beregningsprosesser. Permanent datalagring blir besørget av ekstra nettverksverter som fungerer som filtjenere og arkivlagring.
De som konstruerte systemet sa at:
"Grunnlaget for systemet er bygd på to ideer: Et navnerom per-prosess og en enkel meldingsorientert filsystemprotokoll."
- Pike et al.
Det første betyr at hver enkelt prosess (kjørende program), ulikt de fleste operativsystemer, har sitt eget navnerom. Alle systemressurser, deriblant filer, nettverksforbindelser og periferiutstyr presenteres gjennom filsystemet, og et navn på en path refererer en ressurs, men hvilken ressurs det er varierer med ulike prosesser. Den potensielle kompleksitet med dette oppsettet, er kontrollert av en mengde konvensjonelle lokaliseringer av vanlige ressurser.
Den andre ideen innebærer at prosesser kan tilby tjenester til andre prosesser gjennom virtuelle filer som opptrer i den andre prosessens navnerom. Klientens inn- og utmating av en slik fil blir en interprosesskommunikasjon mellom to prosesser. På denne måten generaliserer Plan 9 prinsippet om filsystemet som det sentrale punkt for tilgang til datamaskinens ressurser. Det bygger videre på Unix-ideen om bruk av utstyrsfiler for å få tilgang til periferienheter som datamus, ytre enheter, og lignende, og muligheten til å mounte filsystemer som ligger på adskilte maskiner inn i et navnerom som utgjør et helt hierarki av filsystemer og muligheten til å mounte en forbindelse med et tjenerprogram via en standardisert protokoll og behandle dets tjenester som en del av navnerommet.
Det opprinnelige vindussystemet til Plan 9, 8½, utnyttet disse mulighetene på følgende måte. Brukergrensesnittet representeres på en terminal ved hjelp av tre pseudofiler:, som kan bli lest av et program for å informeres om musbevegelser og klikk på musknappen,  , som kan bruker til å utføre innmating og utmating av tekst, og   som utløser utføring av grafiske operasjoner (bit blit). Vindussystemet foretar en multipleksing mellom disse. Når et nytt vindu skapes for å kjøre et program inne i det, opprettes det først et nytt navnerom hvor,   og   er forbundet med vindussystemet, og skjuler den aktuelle utstyrsfilen som det selv har tilgang til. Vindussystemet mottar således alle kommandoer om innmating og utmating fra programmet og håndterer disse ved å sende en beskjed om utmatning til den aktuelle utstyrsfil (skjermen) og ved å gi et program tilgang til innmatning via tastatur og mus. Programmet behøver ikke vite om hvorvidt det kommuniserer direkte med operativsystemets utstyrsdrivere eller med vidnussystemet. Det trenger bare vite at dets navnerom er satt opp, slik at disse spesielle filer sørger for den innmatning og utmatning som det forventer.
André-Jean Vérineux
André-Jean Vérineux (født 4. november 1897 i Reims i Frankrike, død 10. januar 1983) var katolsk biskop av Yingkou i Mandsjuria i Kina.
Plan 9
Oppbygning
Plan 9 sine distribuerte operasjoner baserer seg likeledes på et navnerom per prosess, og tillater klient- og tjenerprosesser å kommunisere mellom maskiner på den måte som nettopp er beskrevet. Kommandoen  starter for eksempel en sesjon fra annen datamaskin på en tjener. Kommandoen eksporterer deler av sitt lokale navnerom, inkludert brukerterminalens utstyrsfiler til tjeneren, slik at programmer fra en annen datamaskin kan utføre inn- og utmatning ved å bruke terminalens mus, tastatur og skjerm, og kombinere effektene av fjerninnlogging og et delt filsystem i nettverket.
André-Jean Vérineux
Han ble presteviet i 1922 og kjent til det parisiske misjonsselskaps kinamisjoner. Der ble han den 14. juli 1946 utnevnt til biskop av det helt nye bispedømmet Yingkou, og bispeviet 16. oktober samme år.
Etter noen få års kommunistisk styre var det umulig for ham å forbli i Folkerepublikken Kina. Uten formelt å bli løst fra sitt bispedømme der, ble han apostolisk administrator av Hwalien på Taiwan i 1952. Den oppgaven ble han løst fra i 1973.
Vérineux forfattet en artikkel om Taiwans urinnvånere: den ble offentliggjort i 1958.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Chukwuemeka Onyemachi
Chukwuemeka Onyemachi (født 28. juli 1974) er en nigeriansk judoka.
Han representerte Nigeria under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i andre runde.
Koji Kondo
Koji Kondo (近藤 浩治) (født 13. august 1961) er en japansk komponist og musiker. Han er best kjent for sitt arbeid med musikken til flere videospill utgitt av Nintendo. Kondo ble ansatt av Nintendo i 1983.
Koji Kondo har blant annet komponert spillmusikken til The Legend of Zelda – Ocarina of Time (N64) og Super Mario Bros (NES).
Beady Eye
Beady Eye var et engelsk rockeband dannet i 2009. Bandet besto av bassist Jay Mehler, vokalist Liam Gallagher, gitarist Gem Archer, gitarist Andy Bell og trommeslager Chris Sharrock, som alle (uten om Mehler) er tidligere medlemmer av Oasis. Oasis brøt opp i 2009 etter at sjefs-låtskriver og gitarist Noel Gallagher sluttet i august 2009. De gjenværende medlemmene sto samlet og besluttet at de «ikke vil slutte å lage musikk sammen», og dannet bandet Beady Eye
Siden starten har bandet gitt ut ett album, Different Gear, Still Speeding (2011), men et andre album forventes å komme i løpet av 2013. Bandet har fått generell anerkjennelse for sin musikk fra Oasis' fans, og musikkmagasinet Q hevdet at deres debutalbum er det beste Liam Gallagher har gjort siden (What's the Story) Morning Glory?
Den 10 juni 2013 slapp Beady Eye sitt andre album, navnet på dette albummet var BE.
James Marburg
James Marburg (født 27. desember 1982) er en australsk roer som spesialiserer seg i toer uten styrmann. Under Sommer-OL 2012 i London representerte han landet sitt, der han ble nummer 5. Han tok sølv i firerbåt under Sommer-OL 2008.
Beady Eye
Lørdag 25.10.2014 annonserte vokalist og låtskriver via sin Twitterkonto at Beady Eye hadde splittet opp. Ikke lenge etter la også gitarist Andy Bell ut et innlegg på Twitter der han takket fansen for all støtten de hadde fått.
Daniel Clement Dennett
Daniel Clement Dennett (født 28. mars 1942) er en amerikansk professor i filosofi. Han er ansatt ved Tufts University. Han tok sin doktorgrad ved Oxford University under Gilbert Ryle. I 2012 ble Dennett tildelt Erasmusprisen.
Who’s Who
Marquis Who's Who er et oppslagsverk som utgis av  News Communications, Inc. som utgir flere oppslagsverk med korte biografier. Bøkene har vanligvis titler som Who's Who in... og emnet, som f.eks. disse Who's Who in America, Who's Who of American Women, Who's Who in the World, Who's Who in Science and Engineering, Who's Who in American Politics, etc. Marquis Whos bøker finnes  i bibliotekenes hyller for oppslagsverk og benyttes gjerne for forskning, også ved universiteter.
Who's Who in America er forlagets flaggskip. Det er et registrert varemerke for News Communications, Inc. The New York Times omtalte 60-årsutgaven av Who's Who in America som bibliotekarenes Vanity Fair."
Marquis sier i bokens forord at Who's Who in America "søker å profilere amerikanske ledere "som har som innflytelse over nasjones utviklingt".
Biografier i Marquis Who's Who bøker oppfører date og personlige opplysninger i hver biografi, inkusive fødselsår dato og sted, foreldrenes navn og andre familimedlemmer, kone/mann og barn, utdannelse, forfatterskap og andre arbeider, deltagelse i samfunnslivet, priser og utmerkelser, poitisk og religiøs tilhørlighet samt addressesr. "A total of 25,000 copies have been sold for shipment for 2006." Innholdet er tilgjengelig online til bibiotekerog andre mot et gebyr.
Historie
Oppslagsverket utkom første gang i 1899. Det ble startet av Albert Nelson Marquis som et motstykke til den engelske Who's Who publikasjon med samme navn (utgitt av A.C. Black siden 1849 og inneholdt betydelige  biografier siden 1897), første utgave inneholdt korte  biografier av mer enn 8 500 "betydningsfulle amerikanere". Albert Marquis skrev at bokens hensikt var å "beskrive enkeltindividers liv, hva de hadde oppnådd og hva de hadde bidratt med i samfunnet, og gjøre dette kjent i et omfattende oppslagsver for den interesse det måtte ha." Today, the company publishes over a dozen different series and offers an online database with information on 1.4 million individuals; Who's Who in America contains over 90,000 entries.
Opprinnelig uavhengig, utgis det nå av det amerikanske forlaget "News Communications, Inc" som også utgir avisen The Hill, som kjøpte Marquis i 2003.
Innholdet
Marquis Who's Who s Oppgir at hvem/hva som skal bli nevnt i bøkene  "er basert på den verdi det måtte ha som referanse. Enkeltpersoner blir aktuelle for innføring i kraft av deres stilling i samfunnet og/eller hva de har oppnådd, eller på annen måte bevist at de er betydningsfulle. Et individs ønske om å bli tatt med er ingen grunn. Tilsvarende, militær, rikdom eller sosial stilling er heller intet kriterium. Ei heller lovnad om å kjøpe boken gir aldri noen grunn i valget av hvilke biografier som skal publiseres".
Et visst innblikk i utvalgsprosessen finnes i en artikkel av William L Hamilton med tittelen "Who Are You? Why Are You Here?" som kom på trykk i The New York Times i 2005. Han skriver om de nye eieres oppkjøp av Marquis i 2003, "et redaksjonsteam på 70 med 12 forskere avgjør hvem somn er notable eller ikke."
Marquis kaller utvalgskriteriet "stringent" og sier at biografiske data og kandidater for oppføring blir gjennomgått av redaktørene for å sikre kravene er oppnådd. Øverste ansvarlige, Gene M. McGovern, fortalte til New York Times at "den fundamentale standard er stilling og prestasjoner." Når en person er valgt blir manukskriptet sendt til vedkommede for kontroll, før det kommer på trykk. I tilfeller hvor vedkommede avslår å oppgi biografiske data, sørger  Marquis selv for dette.
Europavei 010
Europavei 010 går mellom Osj og Bisjkek i Kirgisistan. Veiens lengde er rundt 570 km.
Brauron
Brauron (gresk: Βραυρών, Vrauron; moderne gresk: Βραυρώνα, Vravrona/Vravronas) var en helligdom for jomfrugudinnen Artemis ved østkysten av Attikí, omtrentlig 38 km fra Athen, i nærheten av Egeerhavet i en liten vik. Denne viken har siden siltet opp siden antikken, noe som har presset den nåværende kystlinjen lengre fra antikkens helligdom. På en høyde rett ved, rundt 24 meter høy og 220 meter til sørøst var det en steinalderbosetning i neolittisk tid, ca 2000 f.Kr., og stedet hadde en særlig blomstring fra midtre helladisk tid og fram til sen halladisk eller tidlig mykensk tid (2000–1600 f.Kr.) som et befestet sted (akropolis) hvor det har blitt avdekket flere senhalladiske kammergraver har blitt avdekket.
Bosetningen opphørte før slutten av bronsealderen, og akropolis ble aldri siden bosatt på nytt i betydelig grad etter denne perioden. Det er et mellomrom fra denne epoken og fram til 700-tallet f.Kr. hvor stedet synes helt forlatt. Brauron var en av tolv antikke bosetninger på Attika før synoikismos til Thesevs som forente dem med Athen. Akropolis var aktiv fra slutten av 700-tallet fram til rundt 200-tallet f.Kr. da det ble ødelagt av oversvømmelse fra elven Erasinos. Samtidig førte spenningene og stridighetene mellom Athen og Makedonia på 200-tallet f.Kr. førte til at stedet forble forlatt. Området var fortsatt forlatt i romersk tid, men på 500-tallet e.Kr. ble tidlig kristen basilikakirke bygget omtrent 500 meter vest for den antikke helligdommen og som benyttet helligdommen som steinbrudd.
Innenfor omgjerningen av akropolis lå helligdommen til Artemis Brauron, beskytter av unge kvinner og fødende kvinner. Helligdommen i akropolis ble opprettet på tiden til den athenske tyrannen Peisistratos på 500-tallet f.Kr. I helligdommens naos sto en statue av tre (xoanon) av gudinnen. Myten hevder at det var Ifigeneia, datter av Agamemnon og Klytaimnestra, som førte statuen hit og som selv er begravet her. I henhold til Pausanias ble en andre statue, gjort av billedhuggeren Praxiteles, lagt til i 330 f.Kr. Det store hodet av denne statuen, noe beskadiget, står i dag utstilt i museet ved stedet, lokalisert på en mindre ås 330 meter unna.
Kulten til Artemis Brauronia var forbundet med den rurale kysthelligdommen ved Brauron med en annen urban helligdom på akropolis i Athen, Brauroneion, hvor det var prosesjoner hvert fjerde år i løpet av festivalen Arkteia. Tyrannen Peisistratos var selv født i Brauron og han er kreditert for å overført kulten til Athens akropolis, således gitt den statlig utbredelse framfor kun lokal. Helligdommen i Brauron besto av en plass omgjerdet av et lite tempel for Artemis og en pi-formet (Π) stoa med tre vinger som omfattet tre rom for rituell bespisning. Stoa hadde også votivofringer. Inskripsjoner nevner andre bygninger, inkludert en palaestra og et gymnasion som ennå ikke har blitt avdekket arkeologisk. Det var også en grotte med helligdommer, en særegen bro av stein, og en hellig kilde. Votivdedikasjonene omfattet en rekke små statuetter av unge barn av begge kjønn, foruten mange gjenstander vedrørende feminint liv, smykkeskrin og speil. Et stort antall miniatyrkratére (krateriskoi) har blitt avdekket, mange som avbilder unge pike, nakne eller påkledde, som løper eller danser. Det arkeologiske museum har mange av funnene utstilt.
Mytologisk og historisk bakgrunn
Da den greske flåten var klar til å seile til Troja for å tvinge igjennom at den vakre Helena ble levert tilbake, var den samlet i Aulis ved Euriposstredet i Boiotia. Mens de var der drepte kong Agamemnon en kronhjort som var hellig for gudinnen Artemis. Den rasende gudinnen sendte en motvind som gjorde det umulig å seile fra stedet.
Til sist fortalte et orakelråd at Agamemnon måtte ofre sin datter Ifigeneia for å sikre fordelaktig vind for den greske flåten. I en versjon av denne myten ble en stedfortreder plassert istedenfor ved guddommelig inngripen av gudinnen selv, og piken som ble reddet fra ofringen ble deretter Artemis' gudinne for folket i Tauris, det vil si Krimhalvøya ved Svartehavet.
Det som fulgte etter disse hendelsene er at Ifigeneia kom tilbake fra Tauris ved hjelp av hennes bror Orestes. I Evripides' versjon av myten avslørte gudinnen Athene at Ifigeneia ville gå i land i Brauron og der bli prestinne for Artemis, deretter dø og bli gravlagt på stedet:
Og videre:
Kultaktivitet er kjent fra 700-tallet f.Kr. og framover fra dedikasjoner i den hellige kilden, og et tempel ble bygget på 500-tallet f.Kr. På 420-tallet f.Kr. var det en periode med betydelig arkitektonisk aktivitet ved stedet, blant annet ble det lagt til en pi-formet (Π) stoa, en bro og rekonstruksjonsarbeid på tempelet. Ettersom Artemis var knyttet til myten om både straffende pest og reddende lindring — tilsvarende som med hennes bror Apollon — kan det være at denne aktiviteten var et resultat av pesten som hadde rammet Athen i denne perioden. Stedet, som ikke var befestet, fortsatte å være i bruk fram til 200-tallet f.Kr. da spenningene mellom Athen og kongeriket Makedonia førte til at det ble forlatt og oppgitt. Kanskje også i sammenheng med en oversvømmelse fra elven som rant rett ved. På 100-tallet e.Kr. har den greske geografen Pausanias karakteristisk lite å fortelle som angår helligdommen ved Brauron eller om dens mytologi og historie, men hva han faktisk nevner motsier Euripides:
Pausanias beskriver ikke et besøk ved helligdommen eller spesifisere dets struktur synes det åpenbart ikke var noe imponerende å se på hans tid. Stedet ble bevart fra nedbrytning ved silting fra elven Erasinos: imidlertid ble det bygget en liten kirke (som basilika) på andre siden av dalen på 500-tallet rett ved og helligdommen ble benyttet som steinbrudd for materialer til kirken. Etter denne tiden er det ingen arkeologisk betydningsfull aktivitet ved stedet før det ble reist en liten kirke dedikert til Hagios Georgios på 1400-tallet rett ved siden av tempelplattformen på sørvestsiden, muligens på strukturene av en tidligere antikk helligdom.
Arkeologiske undersøkelser
I tiden 1946-1952 og 1956-1963 gjorde Ioannes Papadimitriou fra Det greske arkeologiske samfunn utgravninger ved stedet. Professor Ch. Bouras fortsatte restaureringen i løpet av 1950-tallet og fram til 1962. Blant monumentene fra 400-tallet er den Π-formete stoa rundt en indre gårdsplass med åpning mot Artemis' tempel; det mindre tempelet, kanskje et heroon for Ifigeneia; og en steinbro over elven Erasinos. Inskripsjoner fra bygningsreparasjoner på stedet lister mange flere strukturer enn det som er avdekket til nå, blant annet en palaestra og et gymnasion.
Iris-kvartalet
Iris-kvartalet svensk, Kvarteret Iris er et langt, smalt kvartal i Gamla stan i Stockholm. Kvartalet er omgitt av Västerlånggatan i vest, Kåkbrinken i sør, Prästgatan i øst og Storkyrkobrinken i nord. Kvartalet følger retningen til den gamle, indre bymuren, som dannet Prästgatans vestlige begrensning. Gjennom Iris-kvartalet gikk også grenselinjen mellom Uppland og Södermanland.
Brauron
Artemis' tempel
Det første kjente tempelet ved helligdommen, datert til slutten av 500-tallet, står på en lav utstikker fra berget sør for elven og er rettet inn aksialt mot øst av et fundament som måler ca 11 ganger 20 meter. Lite er bevart utover levningene fra grunnplanet og uthogningen av grunnfjellet. Det er noen få levninger av arkitekturen som tillater en sikker identifisering av tempelet som tilhørende dorisk orden. Det er elementer av en dorisk frise spredt rundt tempelet og søyler av dorisk type. Perserne ødela strukturene i 480 f.Kr. og tok kultstatuen tilbake til Susa. Tempelet ble rekonstruert på 420-tallet f.Kr. Selv om det er lite av selve tempelet som er bevart, kan det bli rekonstruert til at det har fire søyler i naos (cella) og en adyton i bakerste del av naos. Tilstedeværelsen av adyton er også benyttet i tempelet for Artemis ved Artemida 6 km nord og i tempelet til Artemis ved Aulis 67 km nordvest. Dette trekket kan også være delt av Afaiatempelet på øya Egina. Ernst-Ludwig Schwandner knytter disse delte trekkene med en adyton til en felles regional praksis i Artemiskulten. Det er uenighet i spørsmålet om tempelet hadde en portiko med kun to eller seks søyler kun i fronten. Det er trinn på den gjenværende muren på nordsiden av tempelplattformen, noe som kan være trappene nevnt av Euripides.
Iris-kvartalet
Etymologi
De fleste av Gamla stans kvartaler er oppkalt etter hendelser og personer  (hovedsakelig guder) fra gresk og romersk mytologi. Kvartalet er blitt oppkalt etter regnbuegudinnen Iris i gresk mytologi.
Brauron
Π-formet stoa
Den doriske stoa som dekker tre sider av en sentral gårdsplass på 20 ganger 27 meter og i sør vendt mot tempelet til Artemis. Fundamentet som strekker seg langs vestvingen er 38 meter, nordvingen er 48 meter, og østvingen i 63 meter. Kun den nordlige søyleraden av stoa med 11 søyler og en søyle for hver av de to vingene ble fullført. Bak søyleraden er den en gangveg som inneholdt mange steler med votivgaver av blant barn på toppen, og døråpninger til ni stort sett kvadratiske rom (ca 5,5 ganger 5,5 meter) på nord og vestsiden av strukturen.
Iris-kvartalet
Eiendommer i kvartalet
Kvartalet ble etablert i 1729, og hadde da 16 eiendommer (Inre 13, Inre 15, Inre 16, Inre 17, Inre 18, Inre 21, Inre 29, Inre 30, Inre 31, Inre 32, Inre 33, Inre 34, Inre 35, Inre 36, Inre 37 og Inre 38). Også på Lundgrens kart fra 1885 er det 16 eiendommer betegnet med romertall (Iris I-XVI). Nå er antallet redusert til 12: Iris 1-5, Iris, 9 og 10, samt Iris 12 til 16.
Brauron
Π-formet stoa
Disse døråpningene var ute av sentrum til rommene, hver av dem hadde opphøyde plattformer formet for å ha liggeseter for måltider — av dem i hvert rom. En del av rommene har bevart små steinbord foran liggesetene. Disse strukturene er blant de mest paradigmatiske eksemplene som er kjent for greske spiserom. Veggene på disse rommene ble konstruert av en enkelt kalksteinblokk uten bearbeidelser på de øverste overflatene. Murene var deretter fullført ved mursteiner for utjevne taket. På den vestlige siden av stoaen var det en inngang med oppkjørte hjulspor i steingulvet som lå på linje med den klassiske broen.
Iris-kvartalet
Eiendommer i kvartalet
Alle eiendommer i kvartalet har fasade mot Västerlånggatan, henholdsvis Prästgatan, dermed er det ingen indre gårdsrom. En av de større eiendommene er Iris 5, som er en sammenslåing av fire tomter. Sammenslåingen ble gjort i 1801 for byggingen av Palmstedts hus.
Brauron
Π-formet stoa
Umiddelbart nord for stoa og som deler en felles vegg var en struktur av ukjent funksjon med utarbeidede innganger på både øst og vestsiden. Dens lange aksis er målt 48 meter, tilsvarende til stoaen, og var ca 11 meter bred. Langs den nordlige veggen til denne strukturen var en rekke av spor av baser eller støttepunkter for smale bjelker, kanskje gjort av tømmer; disse bjelkene er antatt, som en hypotese, å ha holdt klesplagg dedikert til Ifigeneia, noe som også er nevnt av Euripides.
Plateau de Langres
Plateau de Langres er et kalkplatå i Frankrike. Det strekker seg omtrent 100 km fra vest for Dijon forbi byen Langres. Det europeiske hovedvannskillet går over platået. Seine med bielvene Marne og Aube renner mot vest og Atlanterhavet, Meuse renner mot nord og Nordsjøen, og Saône renner sørover mot Rhône og Middelhavet.
Brauron
Steinbroen
Steinbroen over elven Erasinos er det eneste kjente eksempel på en bro fra klassisk tid i Hellas. Det benyttet standardiserte stolper og overliggere som var typisk for sin tid framfor buer som broer i senere epoker hadde. Den var ca 9 meter bred og med et strekk på ca 8 meter som besto av fire rekker av blokker av stein som overliggere og hvilte på fem rader med stolper (to endepunkter og tre mellomliggende støtter). Hjulspor er hogd ned i steinen på broen ved en skrå vinkel mot en enkel inngang på vestsiden av stoa; disse sporene går ikke mot den detaljert dekorerte og monumentale inngangen til strukturen på nordsiden av stoa som moderne øyne vil kanskje ha antatt.
Hellig kilde
En kilde som står fram ved nordvesten av fjellutstikkeren ned fra berget med akropolis sørøst for stedet. Denne kilden var fokus for kultaktiviteten fra 700-tallet f.Kr. og framover. Den første kjente aktivitet på stedet etter bronsealderen er således knyttet til den religiøse kultpraksisen for denne kilden. Den lå umiddelbart nordvest for den senere tempelplattformen. Dedikasjoner ble gjort ved å kaste objekter ned i den hellige kilden
Liten helligdom
Rundt 12 meter sørøst for Artemis' tempel er det en liten helligdom (Μικρον ιερον) som utgjør ca. 5,5 ganger 8 meter i lengde. Den ca 6 meter brede plassen mellom forsiden av bergutstikkeren og sammenrast berg og stein er tett pakket med levninger av en struktur som man ikke har avklart funksjonen til. Dette området har blitt antatt å tilhørt Ifigeneias dedikerte område, kanskje i form av en heroon (heltekult). Det er mulig at en del av disse strukturene var opprettet som beskyttelse mot rast fra berget, og det er likeledes mulig at et kultsted ble ødelagt av et fjelloverheng har rast sammen. Området mellom har fått betegnelsen «grotte» i en del publikasjoner. Det er en annen grotte høyere opp i berget, omtrentlig over ankomsten til det arkeologiske stedet. Denne ble omgjort til et midlertidig kapell for den hellige Georgios, antagelig for flere århundrer siden.
Vravronas signaltårn
Tårnet var innenfor synsvidde av andre tilsvarende tårn som ble benyttet for å signalisere med røyk i løpet av dagen og med skudd om natten. Beskjeder kunne bli gitt meget raskt og det er sagt at en beskjed kunne bli overført fra kysten av Asia og til kysten av Europa innenfor en time. Tårnene i Vravron som ved Liada ble også benyttet til å signalisere om pirater ankom regionen. Lokalt folkeminne antyder at tårnet var fra tiden med republikken Venezia mellom 1394 og 1405, men arkeologiske undersøkelser har vist at de ble bygget tidligere med de burgundiske hertugene De La Roche (1204–1311).
Moderne Vravrona
Det moderne Brauron, i dag kjent som Vravrona, er en liten bosetning og forstad i Markopoulo og er lokalisert nær 1 km sørøst for det arkeologiske stedet. Det har et dusin bolighus og befolkningen i 1991 var ca 90 mennesker. Det urbane området ligger rundt 200 meter nordover og er knyttet til en vei mellom Markopoulo og Artemida. Byen fikk aldri noen vekst ettersom den nærliggende bukten Vravrona er berglendt og ikke egnet for svømming.
Området, som har godt med vann fra den sesongmessige elven Erasinos, var tidligere kjent for sine tomater og fiken. Den lokale tomaten batala har et ry som en av de beste i Hellas: den er søt, meget smakfull, stor og mye fruktkjøtt. Av den sistnevntes grunn er den vanskelig å lagre da dens egenvekt får den til å falle sammen etter noen dager etter at den er plukket. Det ble kun solgt ved boder langs veien av lokale bønder. I dag er batala-tomater kunne funnet i hagene til private. Fiken av typen vravrona, det vil si «kongelige» fiken, er også meget søte med et tynt, lysegrønt skinn selv når de er modne. De er også praktisk vanskelig å lagre, og dessuten vokser de så store at straks de er modne, tenderer undersiden til å gå i oppløsningen. De er derfor ikke tilgjengelig kommersielt og deres kultivering er begrenset til private hageanlegg.
Det arkeologiske museum
Museet ligger rundt fem minutters kjøretur fra det arkeologiske stedet. Det ble renovert i 2009 og dets utstillinger ble arrangert om. Stedet er åpent daglig fra 8,30 om morgenen til klokken 3 om ettermiddagen.
Iris-kvartalet
Iris 5
På ytterveggen nærmest "Iris 9" finnes et skilt utført i rød sandstein som markerte grensen mellom Uppland og Södermanland. Teksten lyder: UPLANDz och SUDERMANNALANDz SKILLNAD. Etter 1600-tallet ble grensen flyttet til Slussen.
Iris 9
Jakob Sauers hus er nabo til Palmstedts hus med adresse Västerlånggatan 29, henholdsvis Prästgatan 28. Huset ble bygget på 1300-tallet og ble ombygget på 1600-tallet. Fasaden er et eksempel på hvordan middelalderske mursteinfasader kan være rikt formet med mønstermuring i fiskebeinsmønster, spissbuede muråpninger og blindvinduer. Jakob Sauer, som huset er oppkalt etter, var tinnstøper og fikk bygget, respektive bygd om huset i 1780 etter tegninger av arkitekt Lorentz Kolmodin (1743-1826), hvor deler av det opprinnelige huset ble beholdt.
Nicholas Barker
Nicholas Howard Barker (født 25. april 1973) er en engelsk heavy metal-trommeslager.
Biografi
Nicholas Barker kommer fra forstaden Hillsborough i Sheffield i England, men er nå bosatt i Northwich.
Etter flere års arbeid sammen med det britiske metal-bandet Cradle of Filth, ble han i 1999 medlem av det norske black metal-bandet Dimmu Borgir. Her spilte han frem til 2004, da han overraskende ble «fjernet» fra bandet. Etter dette (fra 2005) begynte Barker å spille for Benediction. Han har også spilt for Brujeria, Old Man's Child og Lock Up.
Han er i dag trommeslager for det californiske thrash metal-bandet Testament. I november/desember 2007 fungerte han som live-trommeslager for det norske black metal-bandet Gorgoroth, under deres Europa-turné.
Hans teknikk omfatter rask stortrommebruk, ekstremt presise blast beats, besynderlige multi-tam takter og presis dynamisk nøyaktighet.
Han er påvirket av blant andre Neil Peart (Rush), Gene Hoglan (Dark Angel, Death, Strapping Young Lad), Clive Burr & Nicko McBrain (Iron Maiden), Dave Lombardo (Slayer) og Pete Sandoval (Morbid Angel).
Sjøvegan videregående skole
Sjøvegan videregående skole er en videregående skole i Salangen kommune i Troms og Finnmark.
Skolen ble etablert i 1972 og har skoleåret 2018/19 rundt 340 elever. Cirka 120 elever er tilknyttet grunnskoleopplæring for voksne. Skolen ligger like ved Sjøvegan sentrum, med kort avstand til både butikker, svømmehall, idrettshall, og treningssenter. Skolen er godt kjent for den såkalte "Sjøvegan-modellen", som omhandler integrering av innvandrere i tett samarbeid med det lokale asylmottaket. Skolen fikk Benjaminprisen i 2015, en pris de også var nominert for i 2013. Skolen har totalt 70 ansatte og rektor er Kjell Arne Giske.
Utdanningsprogram
Sjøvegan videregående skole tilbyr følgende programområder:
Studiespesialisering
Tilbud Vg1:
Tilbud på Vg3:
Tilbud på Vg3 til yrkesfagselever: Tilbud til yrkesfagselever etter oppnådd yrkeskompetanse:
Helse og oppvekstfag
Tilbud på Vg1:
Tilbud på Vg2:
Service og samferdsel
Tilbud på Vg1:
Tilbud på Vg2:
Teknikk og industriell produksjon
Tilbud på Vg1:
Tilbud på Vg2:
Tidligere elever ved Sjøvegan vgs
Flere personer har tilknytning til Salangen og Sjøvegan vgs og siden gjort seg bemerket, blant annet et par sentrale politikere:
Deresse Mekonnen
Deresse Mekonnen (født 20. oktober 1987 i Sheno) er en etiopisk friidrettsutøver som i hovedsak konkurrerer på 1.500 meter.
Mekonnen deltok ved VM 2007 i Osaka, der han endte på 11.-plass i forsøket på 1.500 meter, som ikke holdt til videre avansement. Hans store gjennombrudd kom da han ble verdensmester innendørs ved VM i Valencia 2008 på tiden 3.38,23. Først ble Mekonnen disket, men det etiopiske friidrettsforbundet overklagde beslutningen, og Mekonnen fikk rett og ble gullmedaljevinner.
Han deltok også ved Sommer-OL 2008 i Beijing, der han ble nummer sju i semifinalen, og ble ikke kvalifisert til en finaleplass.