cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Borregaard
Borregaard produserer biokjemikalier basert på tømmer. Ved å utnytte de ulike bestanddelene i tømmerstokken produserer selskapet lignin, spesialcellulose, vanillin, bioetanol og mikrofibrillær cellulose til en rekke anvendelser innen blant annet landbruk og fiskeri, byggeindustri, farmasi og kosmetikk, næringsmidler, batterier og biodrivstoff. Borregaard har salgskontorer og produksjonsenheter i 16 land i Europa, Amerika, Asia og Afrika.
Historie
The Kellner Partington Paper Pulp Co. Ltd. ble etablert i Manchester 17. mai 1889. Selskapet kjøpte opp Borregaard Hovedgård i Sarpsborg som eide attraktive tomter like ved Sarpefossen. Byggingen av cellulose- og papirfabrikker på Borregaards eiendommer startet raskt etterpå. Den første cellulosefabrikken sto ferdig i 1891. De tidligste årene var preget av sterk utbygging og i de neste ti årene ble det bygget papirfabrikk, karbidfabrikk og et vannkraftverk. Allerede i 1909 var Borregaard landets største industriarbeidsplass.
I 1918 ble selskapet kjøpt tilbake på norske hender av Aktieselskapet Borregaard for 100 millioner kroner. Hjemkjøpet ble betegnet som en stor nasjonal begivenhet der Skogeierforbundet spilte en sentral rolle. Hjalmar Wessel ble første generaldirektør i selskapet.
I 1986 ble Borregaard fusjonert med Orkla.
I oktober 2011 ble det kjent at Orkla ville fisjonere ut Borregaard fra sitt konsern, men man var usikre på om bedriften ville havne på børsen eller bli kjøpt opp av nye eiere. Våren 2012 byttet bedriften (med unntak av kraftverket) navn fra Borregaard Industries Limited til Borregaard AS. Grunnen til at kraftverket beholdt sitt gamle navn var at Orkla ville beholde kraftverket. Vannkraftverket ble nemlig bygget før hjemfallsretten trådte i kraft og konsernet kan dermed beholde det til evig tid. 18. oktober 2012 ble Borregaard skilt ut av Orkla og notert på børsen, og har nå blitt "mindre" med tanke på diverse eierskap bedriften hadde før fusjonen med Orkla.
Legionellasaken
8. juni 2005 ble det bekreftet at en legionærsyke-epidemi, forårsaket av Legionella-bakterien, hadde sin smittekilde fra en scrubber ved det aerobe renseanlegget ved Borregaards fabrikkanlegg i Sarpsborg. Denne epidemien rammet minst 56 personer, hvorav ti døde.
Produkter
Borregaards fabrikkanlegg i Sarpsborg produserer bl.a.:
Tømmerrenseriet
Borregaard benytter seg av grantømmer som råstoff til sine produkter. Råstoffet ankommer Borregaard som både ferdigkuttet flis fra sagbruk, og som hele tømmerstokker. Tømmerstokkene blir vasket, strippet for bark og kuttet opp i flishuggeren.
Kokeriet
Fra tømmerrenseriet blir flisa transportert nesten 750 meter på transportbånd til modningssiloene. Der oksideres harpiksen i treverket for å ikke sette flekker i ferdigvaren. Fra siloene transporteres modnet flis til kokeribygningen. I kokeriet benyttes sulfittprosessen hvor flisa kokes i syre ved høy temperatur og trykk. Under koket løser ligninet(bindemiddelet i treverket) seg fra cellulosefibrene og hemicellulosen, og gjøres vannløselig. Etter endt kok vaskes lignin, sukkerarter og kokesyre fra fibrene, sukkeret og ligninet sendes til etanolfabrikken og ligninfabrikken og cellulosen sendes til blekeriet. Det er i blekeriet, at viskositeten blir bestemt.
Blekeriet
Cellulosefibrene fra kokeriet ankommer blekeriet som en brun masse. Her behandles cellulosen kjemisk i flere prosesstrinn og det er i blekeriet at cellulosens kvalitet og egenskaper blir bestemt, som viskositet, lyset og renhet. Ut fra blekeriet er cellulosen en hvit masse som sendes til tørkemaskinen.
Bioetanolfabrikken
Sukkeret i tømmeret tilsettes gjær som spiser på noe av sukkeret og lager etanol. Denne etanolen blir destillert til 96% og 100% etanol som blant annet selges til innblanding i bensin. Etter at etanolen er destillert ut, blir ligninet sendt til ligninfabrikken og vanillinfabrikken.
Ligninfabrikken
Ligninstoffene fra tømmeret blir videreforedlet i flere trinn i ligninfabrikken etter det har vært innom bioetanolfabrikken og vanillinfabrikken.
Klimagassutslipp
Det samlede CO2-utslippet fra Borregaard var på 487449 tonn i 2017, ned fra 508160 året før. Borregaards direkte utslipp av klimagassen CO2 stammer i hovedsak fra fossilt brensel som brukes i produksjon av varmeenergi. 92% av de direkte CO2-utslippene stammer fra Borregaards virksomhet i Sarpsborg, 6% fra den tyske virksomheten og de resterende 2% stammer fra selskapets aktiviteter i USA, Spania, Tsjekkia, og Storbritannia.
Utslipp til vann
En stor del av prosessvannet behandles for å holde utslippsnivåene av klororganiske forbindelser (AOX) og KOF i tråd med utslippstillatelsen.
Nåværende utslippstillatelse for KOF er på 69 tonn per dag. Utslippene forventes redusert til 59 tonn per dag fra 2019, for å være i samsvar med BAT-nivåer for utslipp til vann.
Overvåkingen viser at utslipp av lett nedbrytbart organisk materiale (KOF) fra Borregaard har forårsaket en oppblomstring av bakterier som dekker bunnsedimenter nedstrøms utslippene. Som følge av dette, varierer den økologiske statusen mellom dårlig og svært dårlig i umiddelbar nærhet av utløpet, noe som har konsekvenser for den ville laksestammen i Glomma. Dette bøtes på ved utsetting av laks.
Utslipp til luft
Borregaards utslipp til luft, SO2, nitrogenoksider (NOx) samt støvpartikler, påvirker lokale luftforhold og stammer fra forbrenning av drivstoff, tørkeprosesser og bruk av SO2 i produksjonsprosessene (Sarpsborg).
Utslipp til luft i 2017 (2016-tall i parentes): SO2 84 tonn (79 tonn) NOx 167 tonn (189 tonn) Støvpartikler 67 tonn (50 tonn)
Grenada under Panamerikanske leker 2019
Grenada under Panamerikanske leker 2019. Grenada deltok i de 18. Panamerikanske leker som blir arrangert i Lima i perioden 26. juli og 11. august 2019.
Fredens bolig
Fredens bolig, eller Graven som den ofte kalles, er et parkområde på Eidemarken i Bergen og ligger rett nord for og nedenfor Krohnengen skole, ovenfor Ladegårdsgaten og nedenfor Krohnengsgaten. Navnet skriver seg fra «assistenskirkegården» for Korskirkens landsogn (Sandviken) som ble opparbeidet i 1809. Svenske krigsfanger ble sendt fra Østlandet for å være med på opparbeidelsen av kirkegården, som hadde plass til 2200 graver. Da kommunen kjøpte Krohnengen i 1866 ble det vurdert å utvide Fredens bolig slik at den kunne bli gravplass for hele byen. Kirkegården var i bruk til 1928, og ble formelt nedlagt som gravplass i 1968.
Oline Felle, Madam Felle, ble begravet her i 1908.
Doña Paz
MV Doña Paz var en filippinsk registrert passasjerferge bygget av Onomichi Zosen i Hiroshima, Japan. Skipet ble sjøsatt 25. april 1963 under navnet Himeyuri Maru, med en passasjerkapasitet på 608. I oktober 1975 ble Himeyuri Maru kjøpt av Sulpicio Lines og omdøpt til Don Sulpicio. Etter en brann om bord i juni 1979 ble skipet pusset opp og omdøpt til Doña Paz.
20. desember 1987 dro Doña Paz ut fra øya Leyte på vei til den filippinske hovedstaden Manila, fartøyet var overfylt med minst 2000 passasjerer som ikke var oppført på passasjerlisten. Doña Paz kolliderte med oljetankeren Vector og sank. Det er blitt hevdet at skipet ikke hadde radio i orden og at redningsvestene var låst inn. Imidlertid ble den offisielle skylden rettet mot Vector, som ble funnet å ikke være sjødyktig, ikke hadde gyldige dokumenter, kaptein og offiser var heller ikke kvalifisert.
Med en estimert dødstall på 4 386 mennesker og bare 25 overlevende, er den ulykken fortsatt historiens dødeligste maritim katastrofe.
Jiangya-demningen
Jiangya-demningen er en demning med et vannkraftverk på sideelva Loushui til vassdraget Lishui som igjen renenr ut i Chang Jiang, i provinsen Hunan i det sørlige Kina. Demningen ligger nordøst for Xhangjiajie.
Ved samme elv ligger også Jiangpinghe-demningen, men den ligger i naboprovinsen Hubei.Videre ligger Linxihe-demningen i elva.
Fritz Behrendt
Fritz Alfred Behrendt (født 17. februar 1925 i Berlin, død 4. desember 2008 i Amsterdam) var en internasjonalt kjent tysk-nederlandsk aviskarikaturtegner.
Novafunk
Novafunk (tidligere kjent som Nova) har spilt live funk siden 1998. Bandet startet med å jamme på et nedlagt gårdsbruk i Lunde i Telemark og medlemmene hadde et felles ønske om å dyrke musikkstilen funk. Ikke noe åpenbart valg midt i kjerneområdet for country, folkemusikk og viser på nynorsk og dialekt.
Novafunk ville spille urban funk, soul og rock.
Slik hadde det seg at det mellom elg og Volvo 240 dukket opp et urbant funkband med lange snipper, slengbukser og en tendens til å krydre funken med lange solopartier. Det ble spilt låter av Jamiroquai, Freak Power og Zapp zapp og etterhvert kom egne låter til, fortrinnsvis skrevet av bandets vokalist og gitarist Øystein Aarnes. Bandet begynte å spille på klubber rundt forbi på østlandet og etterhvert også i Oslo. Samtidig ble det klart at bandets hjemmescene var Kafé K i Porsgrunn. Et sted som bandet har kommet tilbake til gang etter gang.
A Study in Scarlet (1914)
A Study in Scarlet er en amerikansk stumfilm fra 1914.
Handling
Dette var den aller første historien om Sherlock Holmes, skrevet av den berømte engelske forfatteren Sir Arthur Conan Doyle. Sherlock Holmes og vennen hans, Dr. Watson, mottar en invitasjon fra Mr. Gregson fra Scotland Yard om å hjelpe til med å avdekke et mysterium. Holmes foretar en grundig undersøkelse av situasjonen og avslører snart morderen, Jefferson Hope, som kjører drosje.
Mannen innrømmer straks sin skyld, og forteller sin livshistorie - og om hevnen han ønsket seg etter de mange urett han har lidd i årene som har gått. Men før saken kan komme for retten, dør imidlertid fangen av hjertesvikt. Etterforskningen regnes som nok en seier for Sherlock Holmes, og hans deduktive metoder - ettersom offiserene i Scotland Yard så godt som hadde festet alt ansvaret på en annen, uskyldig, person.
Colaspoides
Colaspoides er en artsrik slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).
Utseende
Små til middelsstore (ofte ca. 5 millimeter), avlangt ovale, glatte bladbiller, oftest med metallisk glans, antenner og bein gjerne rødlige. Oversiden er kraftig punktert. Antennene er lange og tynne. Dekkvingene er litt bredere enn pronotum.
Levevis
Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia og Australia.
Ski-VM 2027
Ski-VM 2027 skal arrangeres i Falun i Sverige i februar/mars 2027. Dette vil bli femte gang byen arrangerer verdensmesterskapet i nordiske grener, de fire første var i 1954, 1974, 1993 og 2015. VM på 20 km for kvinner i 1980 ble også arrangert her. Lugnet skal brukes.
Arrangørby
Falun var eneste kandidat ved søknadsfristens utløp 1. mai 2021 og ble derfor enstemmig valgt som arrangør av mesterskapet av FIS-kongressen i Milano 25. mai 2022.
Parapetiia
Parapetiia er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Utseende
En liten (9-11 millimeter), lyst gulbrun oldenborre. Antennene er ti-leddete med en seks-leddet vifte.
Utbredelse
Arten er kjent fra Bolivia.
Such a Little Queen
Such a Little Queen er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Edwin S. Porter og Hugh Ford.
Tornedalens folkhögskola
Tornedalens folkhögskola er en folkehøgskole i Övertorneå, Sverige. I startet Tornedalens lantmanna- och folkhögskola i Övertorneå. Landbruksskolen flyttet til Vojakkala i 1952. 1913-1954 var Tornedalens landhushållsskola i Övertorneå. Også den flyttet til Vojakkala. Skolens første rektor var Ludvig de Vylder.
Philopappos’ monument (Athen)
Philopappos-monumentet (gresk: Μνημείο Φιλοπάππου) er et antikk gresk mausoleum og monument, dedikert Philopappos, fullt navn Gaius Julius Antiochus Epiphanes Philopappos (65–116 e.Kr.), romersk-hellenistisk aristokrat fra Kommagene (øst for dagens Tyrkia), sønnesønn av kongerikets siste konge. Han var en venn av keiser Trajan som gjorde ham til romersk senator og siden til romersk konsul og ble siden borger av Athen og byens velgjører. Hans død førte til stor sorg for hans søster Julia Balbilla, for borgerne i Athen og muligens også for den keiserlige familie. For å ære hans minne ble det reist en gravstruktur på høyden til Mouseion, sørvest for Akropolis av Balbilla og Athens borgere. Etter hans marmorgrav ble høyden deretter kjent som Philopappos’ høyde.
Bakgrunn
Etter at keiser Vespasian forviste Philopappos slo han seg ned i Athen. Da han døde i 116 var det stor sorg, særlig hos hans søster Julia Balbilla, men også hos borgerne i Athen. Det ble således reist et stor monument i marmor på det samme sted, reist en gang mellom 114 og 116. I henhold til den samtidige geografen Pausanias, ble det bygget på det samme sted hvor filosofen, poeten og presten Mousaios var blitt gravlagt flere århundrer tidligere. At Philopappos fikk et monument så nær Akropolis må innebære at Athens borgere mente at han hadde stor betydning.
Pausanias beskrev Philopappos’ storstilte grav som «et monument bygget for en syrisk mann.» Monumentet ble reist på det samme sted hvor Musaios, en religiøs poet, prest profet og mystiker fra 500-tallet f.Kr. hadde blitt gravlagt. Det var på en høyde overfor Akropolis og innenfor de formelle grenssene av byen, noe som peker på den høye posisjon som Philopappos hadde innenfor byens samfunn. Hans marmorgrav er fortsatt kjent som Philopappos-monumentet og åsen har nå fått navn etter hans grav, Philopapposhøyden (Λόφος Φιλοπάππου).
Beskrivelse
Philopappos’ monument er en struktur på to etasjer. Det nedre nivå er en skulpturfrise som representerer Philopappos som romersk konsul, ridende på en stridsvogn og ledet av fire liktorer. Det øverste nivået viser statuer av tre menn: Antiokos IV av Kommagene til venstre, Philopappos i midten og Selevkos I Nikator, nå tapt, til høyre.
I nisjen nedenfor Philopappos’ statue er det en inskripsjon på gresk: Φιλόπαππος Επιφάνους Βησαιεύς («Philopappos, sønn av Epiphanes av deme av Besa»). Det var det navn han bar som borger av Athen. I nisjen til venstre for Philopappos er det en inskripsjon på latin som nedtegnet Philopappos’ titler, æresbevisninger og hans karriere som romersk magistrat: «Caius Iulius Antiochus Philopappos, sønn av Caius, av stammen Fabian, konsul og Arvalbror, anerkjent til pretoriansk rang av keiser Cæsar Nerva Trajan Optimus Augustus Germanicus Dacicus.» På den høyre nisjen til Philopappos sto det en gang en gresk inskripsjon (kun fundamentet står igjen): Βασιλεύς Αντίοχος Φιλόπαππος Βασιλέως Επιφανούς Αντιόχου («Kong Antiokos Philopappos, sønn av Antiokos Epifanes»).
Nedenfor statuen av Antiokos IV Epifanes, Philopappos’ bestefar på farssiden, er det en inskripsjon som sier «Kong Antiokos, sønn av kong Antiokos». Denne inskripsjonen ærer Antiokos IV og hans avdøde far, den siste uavhengige herskeren av kongeriket Kommagene, Antiokos III av Kommagene. Da Antiokos III døde i 17 e.Kr. ble Kommagene annektert av den romerske keiser Tiberius og opphørte å eksistere som et selvstendig rike. Nedenfor statuen av Selevkos I Nikator, grunnleggeren av Selevkideriket (med hovedgrunnlaget i Syria) som kongene i Kommagene hevder å nedstamme fra, sto en annen inskripsjon, men den er nå tapt. Den italienske reisende Cyriaco av Ancona på 1400-tallet skrev i sine memoarer at under inskripsjonen sto det «Kong Selevkos Nikator, sønn av Antiokos». Han beskuet monumentet i 1436 og det var da intakt. Det må således ha blitt ødelagt etter denne tid. Det er kjent at da det osmanske rike okkuperte Athen og bygde en moské i selve Parthenon, ble det tatt marmor fra Philopappos-monumentet for å bygge minaret, høye muslimske tårn. Disse ble siden fjernet etter den greske uavhengighetskrigen.
I dag er det kun to tredjedeler av fasaden som står igjen. Gravkammeret bak fasaden er fullstendig ødelagt. Monumentet måler 9,80 x 9,30 meter, og inneholdt Philopappos’ gravkammer. Strukturen ble bygget i hvit marmor fra fjellet Pentelikon nord for Athen. Det står på en sokkel som er 3,08 meter høy, framstilt i porøs marmor og finert med hymettisk marmor fra Athen. På nordsiden av Philopappos’ monument er det smykket med arkitektoniske dekorasjoner.
Restaurering og bevaring
I 1898 ble det gjort utgravninger ved monumentet og i 1899 ble det satt i gang tiltak for konservering. I 1904 gjorde arkitekten K. Balanos en del restaureringsarbeid på det. I 1940 utførte arkeologene H. A. Thompson og J. Travlos mindre arkeologiske undersøker.
Aleksandr Kazakevič
Aleksandr Kazakevič (født 12. juni 1986) er en litauisk bryter, som spesialiserer seg i gresk-romersk stil. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han tok bronse i 74-kilosklassen.
Marta Kharitonova
Marta Kharitonova (russisk: Марта Николаевна Харитонова; født 26. september 1984 i St. Petersburg) er en russisk padler som konkurrerer i slalåm. Hun representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der hun ble nummer 8 i K-1.
IPRED
IPRED er kortnavn på EF-direktiv 2004/48/EF, Intellectual Property Rights Enforcement Direktive, noe som kan oversettes til «Direktiv for innskjerping av immaterialrett». Direktivet skal bidra til mer effektiv håndhevelse av opphavsrettigheter.
Direktivet ble vedtatt 29. april 2004, og gjennomføringsfristen for medlemsstatene er to år etter vedtakelsen (artikkel 20). Medlemsstatene skal innen 29. april 2004 rapportere om gjennomføringen av direktivet, og Europakommisjonen vil deretter vurdere om tiltakene har vært effektive (artikkel 20).
I Sverige ble direktivet gjennomført først 1. april 2009, etter store diskusjoner i Riksdagen
Tyskland er dømt for brudd på direktivet.
Omocrates
Omocrates er en slekt av biller som hører til familien oldenborrer og har larver som eter planterøtter.
St. Mary Parish
St. Mary Parish totale areal er 2 898 km² hvorav 1 311 km² er vann. I 2010 hadde fylket 54,650 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i byen Franklin.
Omocrates
Levevis
De voksne billene er dagaktive og finnes helst på blomster, der de eter pollen og nektar.
Utbredelse
Slekten er utbredt i Afrika.
Warfarin
Farmakologiske egenskaper
Warfarin er en vitamin K-antagonist. Den blodfortynnende effekten skyldes hemming av produksjonen av vitamin-K-avhengige koagulasjonsfaktorer (Faktor II, VII, IX og X) i leveren. Dette skjer ved hemming av enzymet som reduserer vitamin K til sin aktive hydrokinonform. Denne hemmingen skjer ved at warfarin utkonkurrerer vitamin K, en såkalt kompetitiv hemming. Den blodfortynnende effekten sees først etter flere dager på grunn av koagulasjonsfaktorene har ulik halveringstid. Faktor VII, med en halveringstid på seks timer, blir påvirket først. Etter dette blir IX, X og II med en halveringstid på 24, 40 og 60 timer.
Når dosen blir gitt oralt, er absorbasjonen rask og fullstendig i tarmen. Warfarin har et smalt distribusjonsvolum og blir bundet sterkt til plasmaproteinet albumin. Høyeste konsentrasjon er en time etter dosering, men på grunn av koagulasjonsfaktorenes halveringstid, har dette ingen blodfortynnende effekt. Denne effekten skjer først etter 48 timer og varer i fire til fem dager. Warfarin metaboliseres i leveren via cytokrom P450-systemet, og har en varierende halveringstid, som kan være opptil 40 timer hos noen individer.
På grunn av sen virkning er det noen ganger nødvendig med behandling av lavmolekylært heparin i oppstarten.
Bivirkninger
Ofte ses store variasjoner i INR hos en og samme pasient. Dette kan skyldes varierende inntak av matvarer som inneholder mye vitamin K og legemiddelinteraksjoner. Svært mange naturlegemidler påvirker INR, og kan være farlig å bruke sammen med warfarin. Det advares mot inntak av tran, omega-3 og nattlysolje i kombinasjon med warfarin. I forbindelse med kirurgi og andre aktiviteter som kan medføre blødninger, bør warfarin doseres lavere en periode.
Kathy Sheehy
Kathy Sheehy (født 26. april 1970) er en amerikansk vannpolospiller.
Hun representerte USA under Sommer-OL 2000 i Sydney, hvor laget hennes tok sølv.
Phumzile Mlambo-Ngcuka
Phumzile Mlambo-Ngcuka (født 3. november 1955 i Claremont i Transkei i dagens KwaZulu-Natal) er en sørafrikansk politiker. Hun var visepresident i Sør-Afrika fra 2005 til 2008. 10 juli 2013 ble Mlambo-Ngcuka oppnevnt som ny leder for UN Women. Hun etterfølger Michelle Bachelet.
Bakgrunn
Mlambo-Ngcuka tok i 1980 bachelorgrad i samfunnsfag fra University of Lesotho, fullførte i 1988 et program i kjønnsstudier og utvikling ved University College London og tok i 2003 mastergrad ved University of Cape Town. Hun har arbeidet som lærer og vært involvert i utviklingsarbeid.
Engasjement i African National Congress
Hun var aktiv i African National Congress (ANC) og i kampen mot apartheid, både i og utenfor Sør-Afrika.
Etter overgangen til flerpartidemokrati, fikk Mlambo-Ngcuka i 1994 plass i parlamentet. Hun ble samme år utnevnt til en statssekretærpost før hun i 1999 ble hun minister for mineraler og energi. Som minister hadde hun ansvar for å styrke svarte sørafrikaneres stilling i sektorene og samtidig sikre utenlandske investeringer.
Visepresident
Da president Thabo Mbeki i 2005 utnevnte henne til visepresident, ble hun den første kvinne i dette embetet. Hun erstattet Jacob Zuma, som måtte gå av etter en korrupsjonssak. Phumzile Mlambo-Ngcuka er gift med Bulelani Ngcuka, statsadvokaten som satte i gang etterforskning av Zuma. Mlambo-Ngcuka var medlem av den nasjonale eksekutivkomiteen og var nestleder i ANC. Hun støttet president Mbeki og trakk seg fra nestledervervet da Mbeki måtte gå av i 2008. Hun trakk seg også fra visepresidentembetet.
Partiskifte
Mlambo-Ngcuka var parlamentsmedlem for ANC til 2008, da hun gikk ut av nasjonalforsamlingen. I 2009 gikk hun over til partiet Congress of the People.
VM i skiskyting 2021 – Sprint menn
10 km sprint for menn under VM i skiskyting 2021 ble arrangert 12. februar 2021.
Sigmund Strømme
Sigmund Strømme (født 8. april 1923, død 25. mars 2008) var en norsk litteraturviter og forlagsmann. Han var lenge direktør i J.W. Cappelens Forlag.
Strømme hadde magistergrad i litteratur. Han arbeidet en periode som konsulent i Tiden Norsk Forlag. I 1955 blei han redaktør i Cappelen, og i 1973 overtok han (sammen med Jan Wiese) som administrerende direktør der. I 1987 blei forlaget solgt til Bonnier, og Strømme var deretter i flere år styreleder.
Phumzile Mlambo-Ngcuka
Partiskifte
Mlambo-Ngcuka er fra 2007 visekansler ved Tshwane University of Technology.
Sigmund Strømme
Han hadde flere verv i Den norske Forleggerforening, blant annet som leder fra 1981 til 1984. Han var også aktiv i den internasjonale forleggerorganisasjonen International Publishers Association (IPA), der han i to perioder leda komiteen for «Freedom to Publish». Strømme var også i en periode formann i Den norske støttekomiteen for Salman Rushdie.
Strømme redigerte flere diktantologier. Han blei tildelt Ossietzkyprisen i 2001.
Asle Vatn
Asle Vatn (født 5. desember 1968) er en norsk filmprodusent Han har blant annet vært produsent for filmer som Hodejegerne, Pionér, Detektiv Downs, Uro, Mordene i Kongo og Upperdog. I 2014 ble Vatn valgt til styreleder for Norske film, tv- og spillprodusenters forening.
Jiangpinghe-demningen
Ved samme elv ligger Linxihe-demningen og Jiangya-demningen, i naboprovinsen Hunan. Arbeidet med anlegget ble startet opp i 2005 og skal være ferdig i 2011. Dette er en såkalt steinfyllingsdam. Ved igangsettelse får vannkraftverket en kapasitet på 500 MW. Årsproduksjonen blir på ca 1,005 tWh.
Demningen er en betongdekket steinfyllingsdam (CFRD) som er 221 meter høy og 414 meter lang.
O. Væring
O. Væring, også kjent som '''O. Væring Eftf. AS eller Fotoarkiv O. Væring''', er et norsk bildebyrå med hovedkontor i Oslo som ble etablert i 1863. Firmaets historie spenner over to århundreskifter. De eldste fotografiene i arkivet stammer fra rundt 1880-årene, og bedriften er som sådan en levende del av norsk fotohistorie, og etablert som et begrep i norsk kunstliv. Arkivet inneholder over 200.000 fotografier, hvorav mellom 40.000 og 50.000 enkeltmotiver fra norsk kunst; i tillegg til portretter, historiske motiver og arkitekturfotografier. Fotografiene omfatter 40.000 digitale filer, fargepositiver og negativer, fotografiske plater og sort/hvitt negativ bladfilm.
Historie
Olaf Martin Peder Væring etablerte firmaet i 1863. Fra slutten av 1860-årene til begynnelsen av 1880-årene virket han i Sarpsborg, deretter igjen i Kristiania, der han hadde flere forskjellige atelierer. Han spesialiserte seg på kunstfotografering, fotograferte Gokstadskipet for Universitetets Oldsaksamling og drev kunstforlag.
Etter først å ha vært lærling og deretter medarbeider siden 1947 overtok fotografen Per Petersson i 1959 firmaet O. Væring etter Ragnvald Væring. Per Petersson fortsatte arbeidet med å avfotografere norske billedkunstneres produksjon og står for store deler av arkivets avfotograferinger i farger. Per Henrik Petersson, sønn av Per Petersson gikk inn i firmaet O. Væring i 1994 og fortsatte arbeidet med å avfotografere kunstverk frem til 2000.
Firmaet drives i dag (2019) av Ingrid Elisabeth Petersson Nørstenæs, datter av fotograf Per Petersson.
Got My Mind Set on You
«Got My Mind Set on You» er en sang som ble skrevet Rudy Clark og som første gang ble innspilt av James Ray i 1962, men som er mest kjent fra innspillingen George Harrison gjorde for sitt album Cloud Nine.
Som singelutgivelse nådde sangen førsteplass på de amerikanske hitlistene i januar 1988. Den ble produsert av Harrison selv, og tidligere medlem av Electric Light Orchestra Jeff Lynne. Sangen var Harrisons tredje og siste førsteplass som soloartist etter oppløsningen av The Beatles, etter «My Sweet Lord» i 1970 og «Give Me Love (Give Me Peace on Earth)» i 1973.
«Got My Mind Set on You» ble parodiert av «Weird Al» Yankovic på hans album Even Worse fra 1988 i sangen (This Song Is Just) Six Words Long.
Else Hagen
Else Hagen (1914–2010) var en norsk billedkunstner som arbeidet med maleri, grafikk og relieffer. Hun er særlig kjent for sine store materialbilder, blant annet verket Samfund i Stortingets trappehall. Hennes store materialbilder smykker norske kirker, universiteter og andre offentlige bygninger. Moland kommune hedret henne i 1983 ved å gi en gate hennes navn, Else Hagens vei.
Da hun i 1950 vant konkurransen om utsmykning av Nøtterøy realskole (nå Borgheim skole) ble hun den første kvinnelige kunstneren som fikk et offentlig utsmykningsoppdrag i Norge.
Bakgrunn
Else Hagen ble født på Eydehavn. Hennes foreldre var ingeniør Sverre E. Hagen (1871–1947) og Sigrid Svendsen (1877–1963). På spørsmål om hun var arvelig belastet med kunstneriske anlegg, svarte Hagen at hun var fjernt i slekt med xylografen «Snipp-Møller», som vissnok også malte, – og at hennes far hadde visse kunstneriske anlegg.
De tidlige barndomsårene på det nyetablerte industristedet Eydehavn skulle få avgjørende betydning for Else Hagens kunstneriske virksomhet seinere i livet. Hun opplevde de vanskelige årene etter første verdenskrig da fabrikkene stanset opp og mange i Eydehavn led nød. Hun delte opplevelsene i disse barndomsårene med Claes Gill (1910–1973). Da hun var åtte år gammel flyttet familien fra Eydehavn til Oslo.
Utdannelse og impulser
Else Hagen hadde utdannelse fra Tegneskolen (tidligere navn på Statens håndverks- og kunstindustriskole) (1930–1933) og Statens kunstakademi (1934–1938). I året mellom Tegneskolen og akademiet var hun elev i en privat studiegruppe ledet av kunstneren Jean Heiberg. Senere arbeidet hun en tid i Dejourbert grafiske verksted i Paris og hos Jens Christian Sørensen, København og Rolf Janson, Stockholm.
De to første årene ved akademiet studerte hun under Axel Revold og Jean Heiberg. Hagen oppsummerte forskjellen på de to kunstnerne slik: Revold  lærte henne å oppleve fargen, Heiberg lærte henne å tegne.
I 1935 var den danske maleren Georg Jacobsen hjelpelærer ved akademiet, og i 1936 ble han konstituert som ekstraordinær professor i billedbygging og komposisjonslære der. Else Hagen var elev hos ham i tre(?) år. Jacobsen kom til akademiet med teorier om bildeoppbygging som dels var basert på et geometrisk grunnlag. Dette var teorier han hadde utviklet i Paris, i samarbeid med den meksikanske maleren Diego Rivera.(ref.) Jacobsen lærte elevene å analysere alle elementer som til sammen skaper et maleri: flaten, rommet, proporsjonene og fargene, og «de gamle mestere»s verk ble gjennomgått som eksempler. De inngående studiene av den formale siden av maleriet gjorde at elevenes malerier fikk et visst fellespreg, og elevene ble omtalt både som «Jacobsen-elevene» og «jacobinerne». Jacobsen var ikke dogmatisk. Han ønsket ikke at studentene skulle etterape ham, eller lage like bilder. Han lærte dem om «samarbeid» mellom ulike elementer, og han lærte dem å arbeide.(ref.)
Da Hagen senere begynte å arbeide med sine store relieffer i ulike materialer, var også enkelte andre kunstnere, som Sigurd Winge, en stor inspirasjon.(ref)
Kunstnerskap
Inntil andre halvdel av 1950-årene arbeidet Hagen hovedsakelig med maleri. Hun debuterte på Høstutstillingen i 1936, og hennes maleri ... fikk positiv omtale.(ref.) Hun var ingen typisk «jacobiner». Årene med Revold og Heiberg hadde også gitt henne viktige impulser, men hun var opptatt av Jacobsens grunnprinsipper for bildeorganisering, både som ung maler og da hun senere i hovedsak arbeidet med monumentalarbeider.
Motivene hentet hun fra enkle hverdagslige situasjoner. Mennesker, og fremfor alt mennesket, var hennes viktigste motiv. Hun ønsket å male «mennesker som produkt av miljø – levende, skjebnebestemte mennesker.» Kulturredaktør Arve Moen skrev i 1950 at Hagen av og til «kunne få en til å tenke på Christian Krohg. En finner hos henne den samme optattheten av å skildre mennesker og deres omgivelser.»
Med årene ble motivene hennes mer abstrakte, til dels nonfigurative.
Fra slutten av 1940-årene arbeidet hun også med grafikk. Motivene var delvis de samme som i maleriene. Teknikkene var først fargelitografi, senere dyptrykk og serigrafi. Fargelitografien «Blå hester» fra rundt 1949 ble i 2003 gjengitt på et norsk frimerke, jfr Liste over kunstverk på norske frimerker.
Hagen skapte også kirkekunst. I perioden 1971–1974 ferdigstilte hun en altertavle til Østerås kirke i Bærum; i 1972–1977 altertavlen i Bredtvet kirke i Oslo og i 1978 et alterskap i Oppsal kapell i Oslo.
I 1984 debuterte hun som akvarellmaler, 70 år gammel. Hun hadde da i mer enn 25 år tenkt på å male bilder igjen, men hadde ikke hatt tid på grunn av monumentale, offentlige oppdrag.
Monumentalarbeider
I 1950 vant hun konkurransen om utsmykning av Nøtterøy realskole (nå Borgheim ungdomsskole). Hun ble da hun den første kvinnelige kunstneren som fikk et offentlig utsmykningsoppdrag i Norge. Da hun hadde vunnet konkurransen, arbeidet hun med kartongene til den store fresken gjennom mesteparten av 1951 og vinteren 1952. Sommeren 1952 overførte hun kartongskissene til langveggen og tverrveggen i den nye skolens daværende festsal og frokostrom. Motivet for tverrveggen var Hva skal jeg bli?, mens motivet på langveggen trakk linjene fra hjemkommunen Nøtterøy til fjerne steder som Paris (representert ved Eiffeltårnet), Asia, New York City og Afrika.
Hagen fikk mye ros for både motivvalg og utførelse av oppdraget på Nøtterøy. Fire år senere mottok hun et nytt utsmykningsoppdrag fra Vestfold. Denne gangen gjaldt det Fylkeslandbruksskolen i Stokke i Vestfold. De tre veggfeltene som skulle utsmykkes inspirerte henne til verket Primstaven.
Rødberg tåkeklokke
Rødberg tåkeklokke er ei tåkeklokke som ligger i Stadsbygd i Indre Fosen kommune i Trondheimsfjorden i Trøndelag. Dette er den eneste frittstående, intakte tåkeklokka nord for Oslofjorden.
Else Hagen
Monumentalarbeider
Fra 1959 til 1978 arbeidet hun med en serie store materialmosaikker i offentlige bygninger i Trondheim, Oslo, Bærum, Bergen og Haugesund. Selv om den siste delen av prosessen nødvendigvis foregikk på selve veggen der verket skulle males/monteres, hadde hun behov for atelierer av en viss størrelse under arbeidet med disse store arbeidene. Fra januar 1960 hadde hun atelier i ridehuset i Kongens stall, for å arbeide med utsmykningen i Stortingets trapperom. Da hun vant konkurransen om utsmykningen av Postgirobygget, ble hun tildelt et av kommunens atelierer i rådhustårnet. Her arbeidet hun til den 30 meter lange frisen Kretsløp var ferdig montert i publikumsarealet i Postgirobygget høsten 1980.(ref., se Aftenposten, VG og filmen)
Rødberg tåkeklokke
Opprinnelig lå Rødberg fyrstasjon på samme sted, etablert i 1881. Fyret ble lagt ned i 1902, og tåkeklokka satt opp i 1919. Tårnet har samme konstruksjon som tåkeklokkene ved Oslofjorden med et sveitserstilpreg.
Else Hagen
Monumentalarbeider
I den avsluttende delen av prosessen med de store veggutsmykningene, hadde Hagen bruk for assistenter, gjerne kunstfaglig kompetente. Under overføring av kartongskisser til vegg i Nøtterøy realskole, var malerkollegaen Kaare Wildhagen hennes assistent. Maleren John Anton Risan var hennes assistent tidlig i 1960-årene.
Rødberg tåkeklokke
Klokka er i dag eid av Museet Kystens Arv og er i stor grad intakt. Den er også fredet etter lov om kulturminner.
Else Hagen
Monumentalarbeider
Hun er blitt kalt «norsk monumentalkunsts grande dame».(ref.): Liste over Hagens monumentalarbeider i ulike materialer:
Priser og utmerkelser
I 1950 ble hun tildelt Ingrid Jespersens legat, som var et prestisjefylt dansk kunstnerstipend.
Utstillinger (utvalg)
Kilde for oversiktene over utstillinger, der ikke annet er spesielt nevnt, er Norsk kunstnerleksikon:
Kollektivutstillinger
Norsk kunstnerleksikon har en fullstendig liste over kollektivutstillingene hun deltok på. Her er bare et utvalg, for å vise litt av bredden, tematisk og geografisk.
I 1936 debuterte Hagen på Høstutstillingen, 22 år gammel.
Mottagelse
Om debuten på Høstutstillingen
I perioden rundt 1950 var de fleste kunstkritikerne i dagspressen selv malere, og de var, ifølge kunstkritiker og forfatter Hans Jacob Brun, sterkt påvirket av de normene som er blitt knyttet til Georg Jacobsens teorier: «Selv om man ikke alltid kan regne dem som fullstendig rettroende "jacobinere", er det ingen tvil om at et slikt formalistisk kunstsyn ga seg utslag hos innflytelsesrike kunstnerskribenter som Finn Nielssen, Ole Mæhle, Johan Fredrik Michelet, Tor Refsum og Håkon Stenstadvold.»
Formidling
I årene 1957 og 1958 skrev Hagen en serie på ni artikler i Dagbladet under tittelen Skisser: Romslige hus og mennesker nord for Dovre. Hver skisse handlet om trøndere litt utenom det vanlige. En av «skissene» handlet om veveren Hannah Ryggen (01.06.1957), en annen om billedhuggeren Kristofer Leirdal (20.04.1957). Atter andre handlet om personer Hagen syntes var interessante, men som ikke nødvendigvis var kunstnere – og om bygninger hun syntes var interessante, som Stiftsgården i Trondheim. Hun skrev også andre artikler i aviser og tidsskrifter, om enkeltkunstnere som Georg Jacobsen (eksempel: «Georg Jacobsen i Norge igjen», Dagbladet 07.11.1970), om sin egen kunst (eksempel: «Ny kirkekunst, Else Hagens altertavle i Østerås kirke», Kunst og Kultur, 1975) og om kunstnernes vilkår (eksempel: «Den viktige sneen som falt i fjor»). I 1960-årene holdt hun også lørdagskåserier i NRK Radio.
Illustrasjoner og design
Hagens bilder er brukt som illustrasjoner i flere bøker, artikler og bokverk, både mens hun levde og senere. (div. eks.)
I 1980 var hun en av de to kunstnerne som avsluttet Porsgrunds Porselænsfabriks serie med såkalte kunstnerplatter. Det ble produsert totalt 200 av hver platte. De var samleobjekter, som var signerte og nummererte. Serien startet i 1976 og ble avsluttet med Hagens og Kaare Espolin Johnsens platter i 1980.
I 2003 ble det utgitt en bok i serien Kunstgleder med Inger Hagerups dikt, illustrert med foto av Else Hagens kunst, både malerier og grafikk. På «vaskeseddelen» står det at Hagens bilder også tidligere har illustrert Hagerups dikt. Hagen hadde tjue år tidligere (1983) donert fem grafiske blad til Eydehavnmuseet, alle med utgangspunkt i Inger Hagerups dikt.
Familie
Hun giftet seg i 1938 med maler, grafiker og arkitekt Arne E. Holm (1911–2009). De fikk to barn sammen, arkitekt På Didrik Holm (1944–2016) og skuespiller og sanger Bentine Holm (født 1947)
Volkerakdemningen
Volkerakdemningen (ned.: Volkerakdam) består av tre deler som alle ender på Hellegatsplein. De forbinder Numansdorp i Hoekse Waard, den Bommel på Goeree-Overflakkee (begge i den nederlandske provinsen Zuid-Holland) og Willemstad i Noord-Brabant. Demningen stenger forbindelsen mellom de tidligere fjordene Haringvliet, Hollandsch Diep og Volkerak. Dette er den femte av fjorten demninger som inngår i Deltaprosjektet (ned.: Deltawerken). Det er et sekundært demningskompleks som først og fremst ble bygget for å muliggjøre byggingen av andre demninger, som for eksempel Oosterscheldekeringen og Brouwersdemningen. Volkerakdemningen ble bygget i løpet av syv år, fra starten i 1958 frem til at minister van Aartsen foretok den offisielle «åpningen» av demningen, og riksveiene N29 og N59 som forbinder provinsene, 1. april 1965. Demningen selv består av fire deler: For å realisere Volkerakdemningen ble først en øy midt i fjorden Haringvliet bygget, før demningene og en bro ble bygget til den, sett fra luften kan komplekset minne om en Mercedes-stjerne. På skillet mellom Haringvliet og Hollandsch Diep ville man sørge for at vann fra elvene Maas og Waal kunne nå Nordsjøen via Haringvliet. Derfor valgte man å bygge Haringvlietbroen. Demningen mellom den nye øya og Goeree-Overflakkee ble laget ved å tette igjen åpningen med sand, mens demningen mellom øya og provinsen Noord-Brabant var vanskeligere å bygge. Den måtte sørge for at ferskvann fra elvene ikke nådde Zeeland, mens den ikke måtte hindre skipstrafikken mellom Rotterdam og Antwerpen i Belgia eller for eksempel Vlissingen i Zeeland. Dette ble løst ved at totalt fire sluser ble bygget i en del av åpningen mellom øyen og Noord-Brabant, tre for yrkestrafikk og en for lystbåter. Resten av åpningen ble stengt i 1969 ved hjelp av caissons. På øya ble senere trafikk-knutepunktet Hellegatsplein bygget.
Konstruksjon
Det var ingen enkel oppgave å bygge denne demningen, den skulle stenge forbindelsen mellom Volkerak og Haringvliet samtidig som den ikke skulle stenge av forbindelsen mellom Hollandsch Diep og Haringvliet. I området der demningen ble bygget lå det flere sand- og leirebanker som ble brukt som fundering.
Demningen mellom Goeree-Overflakkee og sandplatene i Haringvliet
I 1957 ble arbeidet på demningen startet. Det første man gjorde var å anlegge demningen som skulle stenge det 4,5 kilometer brede sundet mellom Goeree-Overflakkee og sandplaten Hellegat. Demningen ble delt i to deler, en på 4 kilometer som ble asfaltert og en på 500 meter som bestod av en sandplate som ble gjort høyere slik at toppen av diket lå 4,5 meter høyere enn NAP. Man forventet at så lenge forbindelsen mellom Haringvliet og Nordsjøen ikke var stengt av Haringvlietdemningen ville vannet komme til å stige til 4 meter over NAP en gang hvert femtiende år. Dette betød at landet rundt Volkerakdemningen kunne bli oversvømmet. Dette ble tatt med da man designet demningen, toppen av den ble lagt på 6,75 meter over NAP. Senere ville denne delen av diket utgjøre en del av Hellegatsplein.
Slusekomplekset mellom Willemstad og sandplatene i Haringvliet
Følgende byggetrinn var å anlegge et slusekompleks ved å grave ut en del av polderen ved festningsbyen Willemstad i Noord-Brabant. Denne fjorden er en del av Schelde-Rijnkanalen som flittig brukes av yrkestrafikken til og fra Rottedam og Antwerpen, og slusene ble bygget slik at den ikke skulle bli hindret mens demningen ble bygget. Totalt ble tre 320 meter lange og 24 meter brede sluser bygget. Arbeidet begynte i juli 1960, mens broen er ferdig i 1965. Demningen kom til å bestå av tolv caissons (firkantete, hule betongkasser), bygget i en 350 meter bred og 850 meter lang dokk, og en mindre sluse for lystbåter. Blant annet ville virksomhetene her omfatte:
Åpningen som var over skulle stenges med 14 caissons, før dette skrittet kunne bli tatt hadde en terskel de skulle hvile på blitt konstruert, akkuråt slik som man gjorde da Veerse Gatdemningen ble bygget. Deretter ble caissonene tømt for vann slik at de fløt, og kunne slepes på plass. Når tidevannet var optimalt og vannstrømningen så liten som mulig, ble de plassert over terskelen og klikket sammen med de øvrige. Når tidevannet igjen snudde ble caissonene senket ned på tersklene, stener dumpet på begge sider av betongkassene og sand oppå slik at de ikke kunne bevege seg.
For hver betongkasse gjaldt følgende "ruteplan":
Før man kunne si seg ferdig med denne delen av Volkerakdemningen måtte hull tettes med sten, og ikke minst måtte åpningene i betongkassene stenges. Klokken kvart over ni på morgenen 28. april 1959 ble disse 192 åpningene stengt. Demningen måtte nå gjøres ferdig ved å sprøyte sand på sidene av den, slik at de ble skrå og tette. Tre store mudringsskip, Queen of Holland, Concorde og Versde, fikk oppdraget. Langs 5,6 million kvadratmeter demning måtte sand fylles. Den første millionen var ferdig etter tre uker, men først i 1970 ble veien over denne delen av demningen ferdig.
Broen over Volkerak ble bygget på en slik måte at den var for lav til at seil- og motorbåter kunne passere under den. Problemet ble løst ved å legge inn en broklaff som kan åpnes, noe som i sommerhalvåret kan føre til kø på veien over den.
Veiforbindelse
Før Volkerakdemningen ble bygget kunne beboerne nå de andre øyene kun ved hjelp av ferger eller båter. Som de fleste andre demningene, brukes også denne som veiforbindelse. Over demningen er en bilvei (fylkesvei) og en sykkelsti anlagt. For å krysse slusene ble en bro anlagt, denne er omtrent 800 meter lang, og 18,5 meter over sjønivå. For den kommersielle skipsfarten gjelder en fri maksimumhøyde på 14,5 meter. Over en av slusene for yrkesskipsfarten kan broen åpnes, den er konstruert etter basculesystemet (en motvekt sørger for at broen åpnes og lukkes). Demningen er dermed et viktig trafikk-knutepunkt, og Hellegatsplein velkjent i trafikkmeldingene.
John Hughes
John Hughes (1950–2009) var en amerikansk filmregissør, filmprodusent og manusforfatter kjent for filmer som The Breakfast Club, Sixteen Candles, Hjelp, vi må på ferie og Alene hjemme.
Hughes var spesielt produktiv i 1980-årene og lagde mange ungdomsfilmer. Hans filmer bidro til å sette et særpreg på 80-tallsepoken i Hollywood.
Biografi
Han debuterte som manusforfatter på filmen Class Reunion (1982), som regissør med ungdomskomedien Sixteen Candles og som produsent med ungdomsfilmen The Breakfast Club (1985), som han i tillegg regisserte og skrev manus til. Han hadde også regi på Weird Science (1985) (også manus), Skulk med stil (1986), Uncle Buck (1989) og Curly Sue (1991). I tillegg skrev han manus til familiekomediene Hjelp, vi må på ferie til Europa (1985), Hjelp, det er juleferie (1989), Alene hjemme 1-2-3 (1990–1997), Dennis the Menace (1993) og 101 Dalmatinere (1996).
Filmene hans var trendskapende, innen både mote, musikk og hår. Hans karriere tok for alvor av med Å, for en bursdag! i 1984. Det var via hans filmer at den rødhårede Molly Ringwald fikk stjernestatus på 1980-tallet. Hun ble raskt ansett som selve bildet på 80-talls tenåringen i USA. Hughes filmer var ofte lagt til amerikanske High School-miljø og i likhet med mange av sine mest kjente karakterer skal han ha hatt det nokså tøft på high school. Han fullførte high school i 1968 ved Northbrook i Illinois.
I slutten av 90-årene, trakk Hughes seg mer eller mindre tilbake for å tilbringe mer tid med familien, samt drive et gårdsbruk i Illinois. Han regisserte sin siste film i 1991 og var produsent siste gang i 2001. Han fortsatte imidlertid som manusforfatter under psevdonymet Edmond Dantès. Hans siste manusoppdrag var på filmkomedien Drillbit Taylor fra 2008.
Dødsfall
Hughes døde av hjerteinfarkt den 6. august 2009 under en spasertur på Manhattan. Han etterlot seg kona Nancy og to barn.
Filmografi
{| cellpadding="2" cellspacing="2" border="0" style="width: 80%;"
EM i vintertriatlon 2009
EM i vintertriatlon 2009 (europamesterskapet i vintertriatlon) ble arrangert i Látky i Slovakia i 2009.
Vintertriatlon består av løping, sykling og langrenn.
Sergio Pininfarina
Sergio Pininfarina (født 8. september 1926 i Torino, død 3. juli 2012) var en fremtredende italiensk bildesigner. Han begynte i farens selskap Carrozzeria Pininfarina, og da faren, Battista Pininfarina, døde i 1966, ble han sjef for selskapet. I oktober 2005 ble han utnevnt til livstidssenator av president Carlo Azeglio Ciampi, sammen med Giorgio Napolitano.
I 2006 ble Sergio utnevnt til æresmedlem i Pininfarinas styre, og sønnen Andrea etterfulgte ham som selskapets administrerende direktør samme år.
Europaparlamentvalget 2009
Europaparlamentvalget 2009 ble avholdt fra 4. til 7. juni 2009 i Den europeiske unions medlemsland.
Fransk-norske Eva Joly kom inn i Europaparlamentet. Hun sto på andreplass på Europe Écologies liste i sitt valgdistrikt.
Heinz Behling
Heinz Behling (født 9. oktober 1920 i Berlin, død 5. juni 2003) var en tysk kunstner, kjent for sitt arbeid som borger av DDR.
Han arbeidet som avistegner, forfatter, karikaturtegner, kunstlærer, LPG-arbeider, grafiker og barnbokforfatter. Han huskes også for å ha tegnet DDRs riksvåpen.
Hornborgasjön
Hornborgasjön er en grunn innsjø i Västergötland i Sverige, cirka 15 km sørøst for Skara. Den er først og fremst kjent for sine enorme ansamlinger av traner (Grus grus) i forbindelse med det årlige vårtrekket av trekkfugler. Mange andre arter av fugler besøker også innsjøen på denne tiden.