cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spitzer-teleskopet
Oppdagelser og observasjoner
I 2005 ble Spitzer det første teleskopet noensinne som direkte registrerte lyset fra en eksoplanet, nemlig en av de «varme Jupiter»-planetene, HD 209458b og TrES-1. (Teleskopet omgjorde imidlertid ikke dette lyset til faktiske bilder). Dette var første gang at en planet utenfor vårt eget solsystem var observert direkte, da tidligere observasjoner av eksoplaneter kun var gjort indirekte gjennom observasjoner av stjernene som planetene kretset rundt. Teleskopet oppdaget også i april 2005 at stjernesystemet Cohen-kuhi Tau/4 hadde en planetdannende ring av støv som var svært mye yngre og inneholdt mye mindre masse enn det tidligere teorier skulle tilsi, noe som ledet til ny innsikt i hvordan planeter dannes.
Maj Sønstevold
Maj Sønstevold (født 9. september 1917 i Sollefteå, død 14. mars 1996) var en svensk-norsk komponist.
Bakgrunn
Hun giftet seg i 1945 med Gunnar Sønstevold og ble norsk statsborger. Hun komponerte orkesterverker, kammermusikk, sanger og musikkstykker for piano og harpe. Hun skrev også musikk for teater, film, radio og fjernsyn, og etterlot seg mer enn 50 forskjellige produksjoner. Elleve av disse produksjonene utførte hun i samarbeid med ektemannen.
Hennes kanskje best kjente komposisjon idag er «Eventyrvisa» fra filmen Toya (1956), som Sønstevold skrev musikken til. Hun skrev også tittelmelodien til filmen Lån meg din kone (1958) og musikk til filmen Skøytekongen (1953). For sangen «Balladen om Selma Brøter», fra tv-filmen Selma Brøter, fikk hun NOPA-prisen Årets verk i 1981.
Sønstevolds verkliste omfatter orkesterverker, kammermusikk, sanger, viser, korverk og verker for soloinstrumenter (især for piano og harpe). Også i disse frittstående komposisjonene varierer hennes musikalske stil - her finnes ren underholdningsmusikk og verk hvor det er benyttet nyere komposisjonsteknikker. Av hennes orkesterverker kan nevnes Den gamle majors forunderlige drømme, Sørlandssommer og Festouverture. Neun Haiku for altstemme, fløyte og harpe, - komponert i temmelig streng tolvtonestil, fremhever seg blant hennes kammermusikk som et sentralt verk. Et klaververk som er karakteristisk for Maj Sønstevolds allsidighet er 11 Polytonaleblues.
I tillegg til et allsidig og omfattende virke som komponist drev Sønstevold også utstrakt undervisning. Hun skrev boken Veien min vise vil vandre, en innføringsbok i arrangement og komposisjonsteknikk for piano som hun skrev flere små komposisjoner og arrangementer til. I årene 1971- 1985 var Sønstevold ansatt ved Institutt for musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo, hvor hun har undervist i besifringsspill, instrumentasjon, kontrapunkt, partiturlesning, jazz, dramatisk musikk og repertoar-kunnskap. I den samme tiden var hun også ansatt som musikklærer i NRK i tilknytning til utdannelsen av programingeniører og teknikere. Sammen med sin mann startet hun i 1974 Maj og Gunnar Sønstevold Musikkinstitutt i Rakkestad i Østfold, en skole som senere er overtatt av lokale myndigheter.Hun hadde også privatundervisning med enkeltelever fra sitt hjem på Etterstadsletta i Oslo helt til det siste.
Maj Sønstevold hadde flere styreverv, bl.a. i MIC Norsk Musikkinformasjon, Norsk Komponistforening og ved Norges musikkhøgskole.
Maj Sønstevold døde i 1996 som følge av komplikasjoner etter et lårben sbrudd.
Trollheimen landskapsvernområde
Trollheimen landskapsvernområde ligger i Trollheimen i Møre og Romsdal og i Trøndelag. Området ble opprettet i 1987 og er på 1208 km².
Landskapsvernområdet er opprettet på grunn av sine høyfjellsområder med en rik og spesiell flora. Den Norske Turistforening har flere turstier i området. Inntil landskapsvernområdet ligger Svartåmoen naturreservat, Minilldalsmyrene naturreservat og Innerdalen landskapsvernområde.
Johannes Paul IIs begravelse
Pave Johannes Paul IIs begravelse fant sted i Peterskirken 8. april 2005, med forutgående seremonier fra hans død 2. april. Begravelsen anses som den største pilegrimsbegivenhet i kristendommens historie, med opp mot fem millioner mennesker som kom til Roma for å delta i tiden mellom dødsfallet 2. april og selve begravelsen. I rekviemmessen på Petersplassen var omkring 300 000 til stede på plassen, mens omkring 700 000 befant seg i gatene rett ved.
Johannes Paul II utformet selv liturgien for begravelsen, ettersom han reviderte ritualet for pavelig begravelse den 22. februar 1996. Ritualet inneholder flere seremonier i forkant, en rekviemmesse på Petersplassen dersom begravelsen finner sted en tid på året hvor dette er mulig, og en lukket seremoni hvor kisten plasseres på sitt endelige sted. Deretter følger en sørgeperiode på ni dager før konklavet som skal velge ny pave samles.
Begravelsen var den første i sitt slag hvor protestantiske kirkeledere samt jødiske og muslimske ledere, fremførte bønner. Det var også den første pavelige begravelse etter reformasjonen hvor den sittende erkebiskopen av Canterbury var til stede. Den ortodokse kirke var også representert ved flere av sine ledere.
Den norske kirke sendte bl.a. sin preses, biskop Finn Wagle av Nidaros, det norske kongehus var representert med dronning Sonja, og regjeringen ved statsminister Kjell Magne Bondevik.
Dødsfallet
Ritualene, som er flere århundrer gamle, startet allerede umiddelbart etter dødsfallet klokken 21.37 den 2. april 2005. De første ritualene ble utført av den pavelige camerlengo, kardinal Eduardo Martínez Somalo.
Da paven var erklært død fjernet camerlengoen ringen, kalt Fiskerringen, fra hans finger. Ringen ble så knust med en seremoniell sølvhammer i flere kardinalers nærvær. Dette gjøres fordi ringen inneholder pavens segl, slik at den ellers kan misbrukes til å forfalske dokumenter.
En skikk som skal ha vært i bruk tidligere, hvor camerlengoen slår den avdøde paven i hodet med en seremoniell hammer for å forsikre seg om at han virkelig er død, er nå erstattet av mer moderne metoder. Dødsattesten forteller at man hadde konstatert hjertestillstand med elektroniske måleapparater over en periode av tyve minutter før paven formelt ble erklært død; det er dermed ikke behov for en slik skikk som i moderne tid oppfattes som usmakelig. Det som fortsatt blir gjort er at camerlengoen hvisker pavens dåpsnavn, i dette tilfellet Karol, i øret hans tre ganger.
Camerlengoen publiserte deretter pavens dødsattest, undertegnet av Vatikanstatens direktør for helse og sanitet, dr. Renato Buzzonetti. Han ba så dekanus for kardinalskollegiet, Joseph Ratzinger, om å kalle kardinalene til Roma for å velge en ny pave.
Johannes Paul II ble ikke balsamert, og hans organer ble heller ikke fjernet slik som det var vanlig frem til Pius Xs tid som pave. Et ønske fra mange polakker om at hans hjerte skulle begraves i Polen har ikke blitt fulgt; paven indikerte heller ikke selv noe slikt ønske i sitt testamente.
Klær
Johannes Paul IIs legeme ble kledt i en prestedrakt, og over denne en enkel alba, en hvit, fotsid kjortel. En stola ble så lagt over nakken, og deretter en rød messehagel. Som liturgisk farge symboliserer rødt Kristi lidelse og martyrenes blod. Det er en farge som tradisjonelt er assosiert med paveembetet; før den hvite pavedrakten ble innført bar pavene rød drakt slik kardinalene nå gjør. Over dette ble det lagt et pallium, som er et tegn på erkebispeverdighet. På hodet ble det satt en hvit kalott og hvit mitra. Hyrdestaven lå i armkroken, mens hendene var foldet om en rosenkrans.
Mens tidligere paver har blitt gravlagt i røde tøfler dekorert med broderier, ba Johannes Paul II om i stedet å bli gravlagt i sine favorittsko, et par brune lærsko laget i Polen som han hadde brukt på mange av sine reiser.
Første messe for den avdøde
Den første messen som ble feiret i Vatikanet for Johannes Paul II, i hvert fall den første offentlige messen, etter hans død var søndagsmessen 3. april 2005. Dagen var 2. søndag i påsketiden, som i 2005 sammenfalt med festen for Den guddommelige miskunn. Dette er en fest som Johannes Paul II selv hadde lagt til i den liturgiske kalenderen.
Messen ble feiret av kardinal Angelo Sodano. I den skriftlige versjonen av prekenen refererte han til paven som «Johannes Paul den store», noe som vakte oppsikt. Dette er et tilnavn som er gitt til noen ytterst få paver. Sodano sa ikke dette da han fremførte prekenen, men det regnes allikevel som en offisiell uttalelse ettersom det ble publisert.
Fremvisning på paradeseng
Pavens legeme, kledd slik det er nevnt ovenfor, ble først flyttet til Sala Clementina i tredje etasje i det Apostoliske palass den 3. april, og lagt på en olivengrønn båre. Det ble så åpnet for at kardinaler, embetsmenn i Vatikanet og italienske embetsmenn fikk se hans legeme. Sveitsergarden holdt æresvakt ved båren. Ved båren sto et krusifiks i tre og et påskelys.
Den 4. april ble legemet flyttet over på en rød båre. De pavelige tjenerne ble velsignet og gitt i oppdrag å bære båren med pavens legeme; de samme personer bar kisten i begravelsen. Kardinal Martínez Somalo stenket legemet med vievann og incenserte det.
Under prosesjonen ble det sunget hymner, hvor de fremmøtte svarte med «Kyrie Eleison» («Herre, miskunn deg over oss») mellom hvert vers. Deretter ble Allehelgenslitaniet, for anledningen utvidet med navnene på de hellige paver. Mens det normale svaret forsamlingen etter hvert helgennavn er «Ora pro nobis» («Be for oss»), brøt man med sedvane og svarte «Ora pro eo» («Be for ham»).
Ved toppen av trappen opp til Peterskirken snudde bårebærerne og vippet hodeenden opp, slik at de fremmøtte fikk se paven, mens Johannes Paul II, som Martínez Somalo uttrykte det, fikk et symbolsk siste blikk på de mange trofaste tilhengere som hadde møtt opp.
Båren ble plassert foran trinnene opp til høyalteret i kirken. Påskelyset ble tent, og legemet ble igjen incensert. Det ble lest bønner, og en evangelietekst. Deretter defilerte kardinalene forbi båren, før kirken ble stengt. Kort tid etter ble den åpnet igjen, slik at andre kunne defilere forbi paradesengen.
Letizia Ramolino
Maria-Letizia Ramolino (født 24. august 1750 i Ajaccio, død 2. februar 1836 i Roma) var gift med Carlo Buonaparte og mor til Napoléon Bonaparte og hans søsken. Hun var som gift kjent som Letizia Buonaparte, senere også skrevet Letizia Bonaparte.
Maurizio Malvestiti
Maurizio Malvestiti (født 25. august 1951 i Marne di Filago i Italia) er katolsk biskop i Lodi i Italia.
Letizia Ramolino
Bakgrunn
Hun var datter av nobile Giovanni Geronimo Ramolino (1723–1755), kaptein i de korsikanske kavaleri- og infanteriregimenter i Republikken Genovas hær, og ektefellen nobile Angela Maria Pietrasanta (1725–1790). Foreldrene tilhørte lavadelen i Republikken Genova. Etter farens død ble moren gift på nytt med den adelige sveitsiskfødte marineoffiseren Franz Fesch, og fikk to barn til, blant dem halvbroren Joseph Fesch. På grunn av sin skjønnhet ble hun kalt «Ajaccios lille underverk».
Maurizio Malvestiti
Malvestiti er utdannet prest fra Bergamo og ble ordinert som prest 11. juni 1977. Han har også studert i Roma. Fra 1994 til 2009, arbeidet han ved Kongregasjonen for Østkirkene. 19. juni 2009, ble han undersekretær i menigheten og ble dermed den private sekretæren til de tre kardinalene Achille Silvestrini, Ignace Moussa I Daoud og Leonardo Sandri.
Johannes Paul IIs begravelse
Fremvisning på paradeseng
Det ble i perioden frem til begravelsen meldt om køer på mer enn 1,5 km. Til slutt ble det klart at mange av de fremmøtte ikke ville få mulighet til å komme inn i kirken i tide, ettersom man måtte stenge den i god tid før begravelsen. Kirken skulle egentlig vært stengt tre timer hvert natt for renhold, men dette ble kuttet ned til litt i overkant av en time. Da man måtte sette opp sperringer fordi det ikke var mulig for flere å komme inn utløste det raseri fra en del pilegrimer som hadde reist langt og stått mange timer i kø for å se paven på paradeseng. En stund så det ut til at det ville oppstå fullstendig kaos, men italiensk politi klarte å få kontroll over situasjonen.
Rekviemmessen
Rekviemmessen ble ledet av kardinal Ratzinger, ettersom han på den tid var dekan for kardinalskollegiet. De andre kardinalene samt patriarkene av østlige riter koncelebrerte.
Messen var den første pavelige begravelse som ble sendt direkte på fjernsyn. Man regner med at opp mot to milliarder mennesker så hele eller deler av messen; Den katolske kirke har omkring 1,1 milliarder medlemmer, så en meget stor andel av de som fulgte sendingene var ikke-katolikker. Den ble til og med sendt i sin helhet på den islamske ekstremistgruppen Hizbollahs fjernsynskanal i Libanon, hvor en katolsk prest var invitert for å kommentere messen.
Omkring 300 000 mennesker var samlet på Petersplassen, mens opp mot 700 000 sto i gatene omkring. I tillegg kom opptil fire millioner pilegrimer og store deler av Romas befolkning som var samlet andre steder i byen. Det var satt opp storskjermer en rekke steder, blant annet i Laterankirken og på Circus Maximus.
Kistelegging
Seremonien startet med at kardinalene og de østlige katolske patriarkene gikk inn i Peterskirken og holdt en privat seremoni hvor paven ble lagt i en enkel kiste av sypresstre, med pavens våpen på lokket. Mitraen ble tatt av hodet hans og lagt på brystet hans, og rosenkransen og hyrdestaven ble fjernet. Kardinal Martínez Somalo la et hvitt silketørkle over pavens ansikt. Mens dette foregikk ble de spesielt inviterte gjestene ført til sine seter. Deretter ble dørene til kirken åpnet.
Prosesjon
Så startet selve messen med at hymnen «Requiem Aeternam» («Herre, gi ham den evige hvile») ble sunget mens prosesjonen kom ut fra kirken. Hymnen ble fulgt av salme 64 (i noen bibelutgaver 65). Kisten, båret av de pavelige tjenerne, ble plassert foran alteret som var satt opp utenfor kirken. En åpen evangeliebok ble lagt på kisten, en tradisjon som ble innført ved Paul VIs begravelse i 1978. Mens kisten ble satt ned kysset Ratzinger og koncelebrantene alteret, som så ble incensert. Deretter fulgte messens innledende riter. Messen ble feiret på latin, med preken på italiensk og lesninger på forskjellige språk.
Ordets liturgi
Lesningene og gradualsalmen under messen var:
Preken
Prekenen ble holdt på italiensk av kardinal Ratzinger. Han åpnet med en hilsen til alle som var samlet på Petersplassen og andre steder i Roma, for så å hilse statsoverhoder og andre offisielle representanter, kirkeledere og ledere fra andre religioner, de katolske erkebiskoper og biskoper, prester, ordensfolk og legfolk, og spesielt den katolske ungdommen, og alle de som fulgte messen på fjernsyn eller radio.
Han fortalte deretter om pavens ungdomsår og hans prestekall som han ble klar over mens han levde under nazistenes terrorstyre. Deretter fortalte han om pavens virke som prest, biskop og tilslutt erkebiskop og kardinal under kommunistisk undertrykkelse. Han gikk så videre til pavevalget i 1978, og tok for seg noen av hovedpunktene i pavens teologiske betraktninger. Han nevnte spesielt Johannes Paul IIs sterke tilknytning til jomfru Maria, som ble en mor i stedet for hans jordiske mor, som han mistet tidlig i livet.
Til slutt i prekenen tok Ratzinger opp sykdommen som hadde preget paven i de siste årene av hans liv, ved at han nevnte påskedagen en uke før pavens død, da han siste gang ga sin velsignelse til byen og verden («urbi et orbi») fra vinduet i det Apostoliske palass.
Ratzinger var åpenbart beveget under prekenen, spesielt da han nevnte at Johannes Paul II mistet taleevnen i de siste dagene han levde. Omkring ti ganger i løpet av prekenen ble han avbrutt av spontan applaus.
Trosbekjennelse og forbønner
Den nikenske trosbekjennelse ble lest på latin. Deretter fulgte forbønner på italiensk, fransk, swahili, tagalog, polsk, tysk og portugisisk.
Nattverdsliturgien
Kardinal Ratzinger ledet nattverdsliturgien. Etter konsekrasjonen, hvor brød og vin ifølge katolsk nattverdsteologi forvandles til Kristi legeme og blod, ble Fader Vår og Agnus Dei sunget på latin.
Nattverdsbrødet ble så delt ut til forsamlingen. Kun katolikker, fra den romersk-katolske kirke og de orientalske katolske kirker, kan motta nattverd under en katolsk messe. Et stort antall prester var på forhånd spredd på plassen, med nattverdsbrød som var forvandlet tidligere, slik at flest mulig i forsamlingen kunne motta nattverden. Under utdelingen ble salme 129 (130 i noen bibelutgaver) sunget.
Krav om helligkåring
Etter nattverdsliturgien utbrøt spontan applaus, og mange i folkemengden holdt opp bannere hvor det sto «Santo Subito!» («Helgen straks!») og ropte ''«Santo! Santo! Giovanni Paolo Santo!»'' («Hellig! Hellig! Johannes Paul [er] hellig!»). Mange ropte også «Magno!», «den store», for å befeste tilnavnet Sodano hadde brukt tidligere i uken.
En saligkåringsprosess er senere blitt igangsatt og 1. mai 2011 ble han saligkåret. Over hele verden ble det holdt salikåringsmesser til den avdøde pavens ære.
Anbefalingen
Først ledet kardinal Ratzinger den latinske anbefalingen, med incensering og stenking med vievann av kisten. Ritualet ble avsluttet med Allehelgenslitaniet.
Deretter utførte de østlige patriarkene og erkebiskopene det østlige anbefalingsritualet. Kisten ble igjen incensert etter østlig skikk, mens det ble sunget på gresk. Deretter ble det fremsagt bønner på flere språk, blant annet gresk og arabisk.
Avslutning
Mens en avsluttende hymne ble sunget ble kisten båret inn i Peterskirken igjen, av de pavelige tjenerne. Kardinal Ratzingers oppgave var dermed over, og kardinal Martínez Somalo tok over når selve jordfestelsen skulle begynne.
Jordfestelse
Da pave Johannes XXIII ble saligkåret av Johannes Paul II ble hans legeme flyttet opp til en glasskiste i Peterskirken. Johannes Paul II ble derfor lagt i alkoven som dermed hadde blitt ledig. De pavene som ligger nærmest ham er Innocens IX, Paul VI og Johannes Paul I.
Etter tradisjonen ble paven lagt i tre kister innenfor hverandre. Den innerste var som nevnt ovenfor av sypresstre. I denne ble det lagt ned tre poser med mynter; en med mynter i gull, en i sølv og en i kobber. Hver pose inneholdt en mynt fra hvert år av pavens regjeringstid. Dette utgjør et historisk dokument, men symboliserer også pavens lønn for sitt arbeid; det utbetales ikke lønn til paver i deres levetid. Kisten ble forseglet, og det ble bundet tre røde silkebånd rundt den.
Den indre kisten ble satt ned i en kiste av sink. Tradisjonelt har man brukt bly til denne mellomkisten. Denne kisten ble så loddet igjen. På lokket er det tre bronseplaketter: I hodeenden en med et enkelt kors, på midten en med pavens navn og fødsels- og dødsdato, og i fotenden en med pavens våpenskjold.
Denne sinkkisten ble så satt ned i en kiste av valnøttre, som hadde tre identiske plaketter. Denne kisten ble så lukket med spiker av rent gull.
Kisten ble så båret gjennom «Dødsdøren» på venstre side av alteret, og det ble slått ett slag med en klokke. Kisten ble båret videre ned i krypten. Etter pavens eget ønske ble han ikke lagt i en sarkofag, slik hans forgjengere ble. I stedet ble kisten senket ned i gulvet, og dekket med en enkelt steinplate med hans navn og fødsels- og dødsdatoer.
Ritualet endte med at Martínez Somalo fremsa den tradisjonelle bønnen for avdøde: «Herre, gi ham den evige hvile, og la evighetens lys skinne på ham». Deretter sang de tilstedeværende Salve Regina.
Maurizio Malvestiti
26. august 2014, utnevnte pave Frans ham som den nye biskop av Lodi. Han ble innviet 11. oktober 2014, av kardinal Leonardo Sandri i Peterskirken og startet i Lodi 26. oktober samme år.
Tvedestrand tverrpolitiske liste
Tvedestrand tverrpolitiske liste ble opprettet i 1995 som en protest mot partier som ville at vannavgiften ved utbygging av vannverket i Tvedestrand kommune skulle belastes alle innbyggere. De som sto bak lista mente at bebyggelsen i sentrum, som allerede hadde vannforsyning, ikke skulle betale for at andre skulle få dette.
Letizia Ramolino
Ekteskap
Letizia Ramolino fikk ingen formell utdannelse, og var omkring fjorten år gammel da hun inngikk ekteskap, som var arrangert av foreldrene. Hun fikk det første barnet rundt ett år senere.
Tvedestrand tverrpolitiske liste
Ved valget i 2003 fikk lista ordfører i kommunen, idet Jan Dukene ble valgt til vervet. Partiet stilte siste gang til valg ved kommunestyrevalget 2015.
Letizia Ramolino
Ekteskap
Under sin fjerde graviditet, ni dager innen hun skulle fylle nitten år, fikk Laetitia veer mens hun var i messe i katedralen. På sofaen i hverdagsrommet fødte hun en sønn som fikk navnet Napoléon.
Av hennes tretten barn overlevde åtte til voksen alder, og de fleste av dem kom til å spille en rolle i Napoleons regjeringstid.
Etter Carlo Buonapartes død havnet familien i økonomiske vanskeligheter. I 1793 måtte hun og familie flykte til Marseille, siden sønnene hadde sluttet seg til Korsikas frihetsparti, som begynte å ligge under i borgerkrigen. I Marseille bodde familien i et nødtørftig hjem i byens fattigste kvarter.
Maurizio Malvestiti
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Letizia Ramolino
Ekteskap
Fra 1798 var hun bosatt i Paris hos den eldste sønnen Joseph. I 1804 kom det til en overenskomst mellom Napoléon og hans yngre bror Lucien, som ble forvist til Italia. Laetitia valgte da å følge med Lucien. Hun vendte tilbake til Frankrike i desember 1804.
Hun ble kjent under tittelen Madame Mère (de sa Majesté l'empereur). Da Frankrike var blitt beseiret i 1814 gikk hun til fots til Roma med sin bror, kardinal Joseph Fesch. Etter Napoléons annen abdikasjon i 1815 bosatte hun og broren seg i Roma for godt med pavens tillatelse, og ble landsforvist fra Frankrike sammen med resten av den keiserlige familie. Hun traff bare unntaksvis andre familiemedlemmer enn broren, som sjelden forlot henne.
Fylkesvei 6578
Fylkesvei 6578 (Fv6578) går mellom Forset og Moan i Melhus kommune.
San Marino under Sommer-OL 1968
San Marino under Sommer-OL 1968. Fire mannlige sportstutøvere fra San Marino deltok i to sporter, sykling og skyting i Sommer-OL 1968 i Mexico by. Det var andre gangen som San Marino deltok i et sommer-OL, de vant ingen medaljer.
Fylkesvei 6578
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 672 (Sør-Trøndelag).
Government House (Adelaide)
Government House ligger i Adelaide sentrum på hjørnet av North Terrace og King William Road. Det er den offisielle residensen til Sør-Australias guvernør.
Historikk
Det opprinnelige 'Government Hut' var en hytte bygget av sjøfolk fra HMS «Buffalo». I 1840 sto den nye bygningen ferdig. Denne ble senere utvidet og er i dag øst-fløyen av dagens Government House.
Frem til Black Sunday skogbrannene i 1955 hadde guvernøren en sommerbolig ved Marble Hill øst for Adelaide.
Udvåre
Udvåre er den ytterste øyen i øygruppen Våre utenfor Spangereid i Lindesnes kommune. Ytterst på Vårøy står Vårøy fyrlykt.
Herbert Tingsten
Herbert Lars Gustaf Tingsten (født 17. mars 1896 i Järfälla, død 26. desember 1973) var en svensk statsviter og skribent. Han var professor i statsvitenskap ved Stockholms högskola 1935–1946 og sjefredaktør i Dagens Nyheter 1946–1959.
Bakgrunn
Tingsten var sønn av Karl Tingsten (1863–1952) og Elin Bergenstjerna. Han ble i 1926 gift med Gerd Dahlin (født 1898). Han var også nevø av statsråd Lars Tingsten.
Herbert Tingsten studerte til doktorgraden mens han var sekretær i konstitusjonskomiteen.
Karriere
Som statsviter bedrev han forskning innen svensk og utenlandsk grunnlovshistorie, grunnlovsrett og politisk idéhistorie. Tingsten skrev over 50 bøker og over 1 000 artikler. Han advarte tidlig mot de nazistiske idéene som ble spredt i Tyskland på 1930-tallet, likeså mot den kommunistiske trusselen Sovjetunionen utgjorde. Som sjefredaktør for Dagens Nyheter drev han en kampanje for å få Sverige tilsluttet NATO.
I perioder drev Tingsten en hard kamp mot Socialdemokraternas regjeringsmakt. I sine memoarer skriver han at Friedrich von Hayek med sin The Road to Serfdom (1944) fikk ham til å endre politisk standpunkt; før han leste denne, hadde han hatt tro på planøkonomi. Tingsten endret oppfatninger flere ganger i løpet av sitt liv. I tidlig ungdom hadde han vært konservativ, siden liberal verdinist. På 1920-tallet meldte han seg inn i Socialdemokraterna, hvor han hørte til i den venstreradikale fløyen av partiet.
I 1941 gjorde han imidlertid opp med sosialdemokratiet i Den svenska socialdemokratiens idéutveckling, hvor han kritiserte at marxismens mål om sosialisering ble glemt, og han satte spørsmålstegn ved partiets ideologiske vurderinger. I 1945 forlot han partiet, og ble liberal. Årsaken til dette var at han kom til å betrakte sosialisme som uforenelig med borgerlig frihet. Han ble imidlertid aldri medlem av Folkpartiet, og han gikk av som sjefredaktør for Dagens Nyheter da han kom på kant med avisens borgerlige styre i spørsmålet om hvordan det svenske pensjonssystemet skulle utformes.
Utenrikspolitisk argumenterte Tingsten mot ulike typer diktatur, framfor alt kommunistdiktatur, men også mot apartheidregimet i Sør-Afrika. Fra 1950-tallet engasjerte han seg sterkt for Israel og republikk i Sverige. Han var medlem i Sveriges Republikanska Klubben.
Man finner en del av hans verk i Per Ahlmarks bok Tyranniet begär förtroende (1992).
Våre
Våre er en øygruppe utenfor Spangereid i Lindesnes kommune i Agder. Øygruppen består av ca. 13 øyer og en rekke mindre holmer og skjær. De største øyene er Vårøy og Udvåre.
San Marino under Sommer-OL 1972
San Marino under Sommer-OL 1972. Sju mannlige sportsutøvere fra San Marino deltok i to sporter, sykling og skyting under Sommer-OL 1972 i München. Det var tredje gangen som San Marino deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Baltic Dry Index
Baltic Dry Index er en indeks for tørrbulkratene innen shipping. Den ble introdusert i 1998, og drives av det britiske selskapet Baltic Exchange i London. Ifølge selskapet gir indeksen: «en bedømmelse av prisen for å flytte store råvarer til sjøs». Den tar for seg 40 skipsruters frakttid og reiseutgangspunkter, og dekker tørrlasteskip av typene supramax, panamax, handysize og capesize, som frakter en rekke handelsvarer, inkludert kull, jernmalm og korn. Indeksen dannes av et gjennomsnitt av indeksene for Supramax, Panamax, Handysize og Capesize. Disse indeksene er basert på profesjonelle vurderinger av et panel med internasjonale skipsmeglerselskaper.
Man kan få tilgang til Baltic Dry Index via et abonnement direkte fra Baltic Exchange, sammen med annen viktig finansiell informasjon og nyhetstjenester som f.eks. Infront, Thomson Financial Datastream, Reuters og Bloomberg L.P.. Siden fraktkostnadene varierer med lastmengden som skal fraktes (tilbud og etterspørsel), og siden tørrbulk vanligvis er varer som er indikatorer for produksjonen (eksempelvis sement, kull og jernmalm), blir indeksen også ansett som en god økonomisk indikator for fremtidig økonomisk vekst og produksjon.
Den 21. mai 2008 nådde indeksen sitt høyeste nivå siden introduksjonen i 1998, da den gikk opp i 11 793 poeng. Dette kommer blant annet som en følge av den eksplosive veksten i Kina, hvor det etterspørres flere varer enn markedet klarer å dekke. Et halvt år senere, 5. desember 2008 hadde finanskrisen gjort at indeksen gikk ned med over 94 %, til 663 poeng. Nyhetsbyrået TDN Finans rapporterer daglig indeksen med fire underindekser.
Tony Hawk’s American Wasteland
Tony Hawk's American Wasteland er et videospill som har blitt utgitt for PlayStation 2, Xbox, Xbox 360, Nintendo GameCube og PC. Spillet er en del av Tony Hawk's Pro Skater-serien.
Handling
Spillet begynner med at en skateboard-utøver går om bord på en buss på vei til Los Angeles, i håp om å komme seg vekk fra hjembyen sin. Men rett etter ankomst til Hollywood blir spilleren banket opp av en gruppe punkere som også stjeler all bagasjen hans - bare sekunder etter at han går av bussen. En lokal skateboard-entusiast ved navn Mindy hjelper, og tilbyr å hjelpe ham med å forandre utseendet hans for å passe bedre inn. Mindy insisterer også på at hvis spilleren skal passe inn, burde han også forbedre skateboard-ferdighetene sine.
Spilleren får også en ny venn, Duane, som lærer ham enkelte nye triks. Til slutt konfronterer spilleren en av punkerne som banket ham opp tidligere, og han utfordrer dem til en skateboard-konkurranse. Punkeren forsøker imidlertid å stikke av, så spilleren må løpet etter ham. Mindy avslører å vite om en lokal park for skateboardere som faktisk eksisterer, kjent som «Skate Ranch» i Beverly Hills. Der møter spilleren Mindys andre venner: Boone, Useless Dave og Murphy, som nekter spilleren inngang til parken. Men de bestemmer at hvis spilleren kan imponere dem, vil de tillate spilleren adgang.
Sspilleren blir nødt til å forbedre sine ferdigheter, for å slippes inn. Han møter lederen for gruppen, Iggy VanZandt, en røff type som ikke er glad i outsidere. Iggy er også i utgangspunktet fiendtlig mot spilleren. Mindy kommer på en plan for å gjøre skate-parken bedre, og den overordnede oppgaven for resten av spillet går ut på å skaffe forskjellige deler de trenger til Skate Ranch - samt låse opp nye områder i Los Angeles underveis. Etter hvert deltar spilleren i Tony Hawk AmJam, en amatør-konkurranse som finner sted i Vans Skatepark sentrum. Han vinner AmJam og blir intervjuet av Tony Hawk, som spør hvor han lærte et unikt triks han brukte under konkurransen. Spilleren forklarer at han lærte det av Iggy VanZandt, noe som fører til forvirring for Tony Hawk som påstår at Iggy har vært savnet i flere år. Når spilleren kommer tilbake til skate-parken for å vise frem seieren sin, oppdager de at Iggy har blitt arrestert.
Iggy avslører at han levde i hemmelighet for å unngå politiet på grunn av mindre lovbrudd - inntil spilleren offentlig avslørte ved AmJam at Iggy fremdeles var i live. Mindy ønsker å hjelpe Iggy i fengsel, og foreslår at spilleren oppsøker Iggys tidliger venner, Z-Boys, for å få hjelp. Men senere får spilleren vite fra Mindy at Boone har blitt kidnappet av en annen gjeng. Spilleren må bli medlem av Black Widowz, for å komme seg videre i spillet. Men spilleren oppdager at den virkelige eieren av skate-parken har låst området, og legger planer om å selge hele området. Så spilleren, og de nye vennene hans, må legge planer for å skaffe nok penger til å kjøpe skate-parken deres selv.
Fylkesvei 1358
Fylkesvei 1358 går mellom Sentralholtet i Ås og Brandstad i Vestby.
Strekningen i Ås var tidligere nummerert Fv51.
Ex libris (andre betydninger)
Ex libris eller Ex Libris kan vise til:
Jærstrendene landskapsvernområde
Jærstrendene landskapsvernområde ligger i jærkommunene Klepp, Hå, Randaberg og Sola  i Rogaland. Området strekker seg langs kyststripa fra Tungenes i nord til Ogna i sør.
Området som består av flere separat beliggende lokaliteter, ble opprettet i 2003 og er på 34 km² landareal og 79 km² sjøareal. Området omfatter det 7 mil lange strekket fra Tungenes i Randaberg til Sirevåg i Hå, i tillegg til øyriket Håstein – Rott vest for Jæren. Landskapsvernområdet er opprettet på grunn av sitt egenartede kultur- og naturlandskap. Verneområdene omfatter 8 fugelfredningner, 10 plantefredninger og 4 naturminner i tillegg til landskapsvernkvalitetene.
Jærstrendene har et egenartet natur- og kulturlandskap med særpregede strandtyper. De geologiske, botaniske, zoologiske og kulturhistoriske elementene gir området særpreg, og landskapet som helhet er unikt i Norge. Det er stor variasjon i plantesamfunn, og en rekke sjeldne plantearter finnes i området.
Deler av det vernede området inngår i Jæren våtmarksystem, som står på listen over internasjonalt viktige våtmarksområder under Ramsar-konvensjonen. Innenfor sandstrendene er det store områder med sanddyner og en spesiell flora og fauna, flere av disse artene er truede arter.
EM i ishockey for menn 1921
EM i ishockey for menn 1921 var det sjette europamesterskapet for landslag i ishockey som ble arrangert av Det internasjonale ishockeyforbundet (LIHG, i dag IIHF). Mesterskapet var det første som ble arrangert etter første verdenskrig. Kun to lag deltok, Sverige og Tsjekkoslovakia, som møttes til én kamp i Stockholm i Sverige den 18. februar 1921.
Chris Rainbow
Musikerkarriere
I 1978 endte kontrakten hans med Polydor og noen uker etter signerte han en ny kontrakt med EMI Records. Her ga han ut albumet White Trails og to singler, men like etterpå ble han og mange andre artister kastet ut av plateselskapet. Han gikk da til progrockgruppen Alan Parsons Project i 1980 og ble i bandet nesten i et tiår. Samtidig tilbrakte han også to år hos Camel, hvor han bidro på studioutgivelsene The Single Factor (1982) og Stationary Traveller (1984). Rainbow var for øvrig også to år med Jon Anderson, som var tidligere medlem av Yes.
EM i ishockey for menn 1921
Sverige vant sin første EM-tittel etter å ha slått Tsjekkoslovakia 7–4. Dog verserer det en del usikkerhet om både kampforløpet og sluttresultatet. Det svenske ishockeyforbundet mente at kampen endte 7−4 mens Tsjekkoslovakia hevdet at kampen endte 6−4. LIHG anså opprinnelig 6−4 som offisielt resultat, men dette ble senere endret til 7−4.
Chris Rainbow
Musikerkarriere
Fra 1986 til 1998 produserte Chris Rainbow album i Skottland. Han var også deltagende som musiker i løpet av denne perioden for artister som Alan Parsons, Elaine Paige, Culture Club, Eric Woolfson, Lenny Zakatek og Tomoyasu Hotei. I tillegg hadde Rainbow jobben med vokal på 5 album, inkludert på Ton Scherpenzeels album Heart of the Universe fra 1984. Chris Rainbow jobbet også i to tiår som produsent og rådgiver for Runrig, et band kjent for sin galliske rock. Han ga ut et soloalbum i 2001 som het Perfect World. Chris Rainbow bodde siden på Isle of Skye i Skottland, hvor han drev et plateselskap som spilte inn og utga både tradisjonell– og moderne skotsk rock. Rainbow døde i februar 2015 i en alder av 68 år.
EM i ishockey for menn 1921
Bakgrunn
Innledningsvis ble turneringen organisert som et verdensmesterskap ettersom at alle deltakerne i OL-turneringen hadde blitt invitert, altså USA, Canada, Tsjekkoslovakia, Frankrike, Belgia og Sveits. Canada så vel som USA lovte å sende lag, men det endte med at kun var Sverige og Tsjekkoslovakia som stilte opp.
Tsjekkoslovakia, som arvtakeren til Böhmens landslag, var i årene innen første verdenskrig en av ishockeystormaktene og en av grunnleggerne av LIHG i 1908. Det tsjekkoslovakiske laget kom uforberedt da den milde vinteren i Praha hadde gjort det vanskelig å forberede seg tilstrekkelig for turneringen.
Tilmeldte lag
Alle syv lag som deltok i OL-turneringen året før ble invitert til det som skulle ha vært et kombinert verdens- og europamesterskap. Kun Sverige og Tsjekkoslovakia stilte opp, og turneringen ble derfor avholdt utelukkende som et europamesterskap.
Turneringsformat
Ved LIHGs årskongress i 1920 besluttet LIHG seg for en større revisjon av ishockeyreglene. De canadiske reglene ble vedtatt uten revisjon, hvilket innebar at hvert lag skulle bestå av seks spillere (én målvakt, to backer og tre løpere) med to innbyttere. Roveren ble dermed avskaffet. Spilletiden ble fastslått til å være perioder à 20 minutter effektiv tid for verdensmesterskap, og to perioder à 20 minutter for andre kamper. Ved uavgjort etter ordinær tid kunne kampen forlenges med to perioder à 5 minutters overtid inntil det forelå en avgjørelse.
Resultat
Omkring 6,000 tilskuere — inkludert medlemmer av den svenske kongefamilien — hadde tatt seg inn til Stockholms Olympiastadion for å se oppgjøret.
Svenskenes samspill og hastighet var avgjørende for den svenske seieren. Einar Lundell tok ledelsen allerede etter tre minutter med et overrumplende langskudd fra midten. Den tsjekkoslovakiske målvakten Karel Wälzer ble forstyrret av den elektriske belysningen, som hadde blitt plassert ikke forholdsvist lavt over isen bak målene. Denne belysningen fikk isen til å gløde i nattemørket og var så sterkt at stjernespilleren Karel «Káďa» Pešek måtte spille første periode med solbriller. De tsjekkiske spillerne var uvant med disse visuelle forholdene ettersom de hadde trent på dagtid. Erik Burman satte inn 2–0 åtte minutter ut i perioden med et raskt skudd etter forarbeid av Einar «Stor-Klas» Svensson. «Stor-Klas» satte inn 3–0 to minutter senere, og etter ytterligere to minutter økte Georg «Fransman»-Johansson ledelsen til 4–0 med et langskudd. Tsjekkerne fikk pyntet på resultatet da den svenske målvakten overrumplet av et langskudd fra høyresiden av Valentin Loos, og stillingen var 4–1 til pause.
På tross av europamesterskapet bestod av én kamp verserer det en del usikkerhet om både kampforløp og sluttresultatet. Det svenske ishockeyforbundet mente at kampen endte 7−4 mens Tsjekkoslovakia hevdet at kampen endte 6−4. Diskrepansen skyldes at det kun var assistentdommeren bak mål som hadde sett pucken gå i mål på 6–1-scoringen, noe han informerte hoveddommer Raoul Le Mat. Ettersom at ingen de tsjekkoslovakiske spillerne eller mediene hadde sett målet gå inn anerkjente de ikke svenskenes sjette mål. LIHG anså opprinnelig 6−4 som offisielt resultat, men dette ble senere endret til 7−4.
Sluttresultater
Turneringens sluttplassering:
Toppscorere
Kilde: Ice-Hockey-Stat.com
Rudskau holdeplass
Rudskau holdeplass var en jernbaneholdeplass på Østfoldbanens østre linje. Rudskau holdeplass lå i Rakkestad kommune, og ble etablert i 1928. Holdeplassen ble nedlagt i 2002 og er fjernet. Distansen fra Rudskau holdeplass til Oslo S er 86,960 km.
Spania under Sommer-OL 1972
Spania under Sommer-OL 1972. 125 sportsutøvere, 120 menn og fem kvinner fra Spania deltok femten sporter under Sommer-OL 1972 i München. Spania kom på delt 43.-plass med en bronsemedalje.
Hildegunn
Hildegunn er et kvinnenavn med norrøn opprinnelse. Det er dannet av ordene hildr og gunnr, som begge betyr «strid».
Utbredelse
Hildegunn er et nokså sjeldent navn.
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til navnet Hildegunn i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Leif Øgaard
Leif Øgaard (født 5. januar 1952) er en norsk sjakkspiller som innehar tittelen stormester i sjakk. Han har vært sjakkspaltist i Billedbladet Nå, Vårt Land, Østlandets Blad, Adresseavisen og Aftenposten.
Øgaard lærte å spille sjakk i 1959, fra sin far i en alder av syv år. I 1968 ble han juniornorgesmester.
I 1974 kom Øgaard på andreplass i en sterk turnering i Dortmund. Etter det satset han mer på sjakk-karrieren, men slet med at mange turneringer hadde for få stormestere til å kunne gi ham «stormesternapp», det vil si prestasjoner som kvalifiserer til stormestertittelen. Han trappet ned karrieren i 1979, men vant likevel to turneringer på Gausdal i 1981 og 1982, noe som ga ham to av de tre påkrevde stormesternappene. Det siste stormesternappet kom først i 2007, da Øgaard spilte lagsjakk for Oslo Schackselskap i Telioserien, den norske eliteserien i sjakk.
Spillestilen til Øgaard er utpreget subtil og solid. I partiets gang satser han typisk på en akkumulering av små fordeler som til sammen gir grunnlag for en seier.
Dagens FIDE-rating går ikke tilbake til hans beste periode i 1982 der han hadde 2510 i internasjonal rating på listen for juli noe som gav en 64.-plass i verden. Også i 1976 var han på topp 100 med 2490 som holdt til en 92.-plass. Også interessant er å se amerikaneren Jeff Sonas historiske oversikt (www.www.chessmetrics.com):
Jóhanna Sigurðardóttirs første regjering
Jóhanna Sigurðardóttirs første regjering var Jóhanna Sigurðardóttir sin første regjering som statsminister på Island. Den satt fra februar til mai 2009.
Geir H. Haarde, som var statsminister før Jóhanna Sigurðardóttir, leverte regjeringens avskjedssøknad til Islands president Ólafur Ragnar Grímsson, 26. januar 2009 etter protestene og opptøyene som fulgte den økonomiske krisen som har rammet Island i forbindelse med finanskrisen. Presidenten ba den avtroppende regjeringen om å bli sittende inntil ny regjering var på plass. Den nye regjeringen ble formelt utnevnt 1. februar, med Jóhanna Sigurðardóttir som statsminister, og var en koalisjon mellom det sosialistiske Vinstrihreyfingin – grænt framboð og Samfylkingin. To ministre ledet to departementer, mens to ministre var partiuavhengige.
Regjeringen satt fram til Alltingsvalget 2009, der Jóhanna Sigurðardóttir ble gjenvalgt som statsminister, og de fleste fra Jóhanna Sigurðardóttirs første regjering ble også gjenvalgt.
David Copperfield (1999)
David Copperfield er en britisk dramaserie i to deler basert på Charles Dickens' roman David Copperfield. Det ble produsert og vist på BBC i 1999.
David Copperfield blir spilt av tre personer i ulike livsfaser: som barn blir han spilt av, som ungdom i det meste av filmen spilles han av den senere Harry Potter-stjernen Daniel Radcliffe, som hadde sin første filmrolle her. David Copperfield som voksen spilles av.
Handlingsreferat
David Copperfield blir født i Blunderstone, Suffolk, seks måneder etter farens død. Den natten David blir født, kommer hans tante, Betsey Trotwood, til Copperfield-familiens hjem, og hun forventer at familien kommer til å få en jente. Hun insisterer på at babyen til Clara Copperfield skal hete Betsey Trotwood Copperfield, og at tanten skal være barnets gudmor. Men når det fødte barnet viser seg å være en gutt, blir Betsey imidlertid forferdet (ettersom mange av hennes tidligere erfaringer med menn alle har endt tragisk) og hun stormer sin vei. David vokser deretter opp hos Clara og deres hushjelp Peggotty. Men når David fyller åtte år, møter moren hans Edward Murdstone, en streng person som umiddelbart misliker David.
Peggotty tilbyr å ta David med seg til Yarmouth for å besøke broren, Dan, og familien hans. David danner også et spesielt bånd med Dans niese, Emily. Men når de kommer tilbake, oppdager David til sin forskrekkelse at moren allerede har giftet seg med Murdstone. Murdstone inviterer deretter sin like strenge, sexistiske søster, Jane, til å flytte inn hos dem. Edward og Jane dominerer raskt husstanden. Clara forsøker å protestere, men har ikke noe å si i hennes eget hjem. Murdstone reagerer med å hevde sin autoritet og ofte disiplinere David, samtidig som han pålegger Clara, David og Peggotty et strengt regime i hjemmet.
Deretter blir David sendt til Salem House som straff, en internatskole som eies av Murdstones voldelige venn, Creakle, som plager David etter forespørsel fra Murdstone. Davids eneste trøst ved skolen er vennskapet hans med James Steerforth, en litt eldre student fra en mer velstående familie. David kommer hjem for ferien, og oppdager at Murdstone har fått en sønn sammen med Clara. Etter ferien kommer David tilbake til Salem House, hvor han kort tid senere får beskjed fra Creakle om at moren og halvbroren hans er døde. Han vender hjem for å delta i begravelsen. Peggotty blir avskjediget, men blir forlovet med en venn av familien, Mr. Barkis. Med Murdstone nå i full kontroll over Rookery og Davids fremtid, tar Murdstone ham ut av skolen. Han får beskjed om å arbeide ved Murdsones fabrikk i London.
David får bo sammen med Wilkins Micawber, som behandler David som hans egen sønn. Men Micawber blir sendt til fengsel like etterpå. Når han blir løslatt, blir han og familien tvunget til å flytte til Plymouth. Dette etterlater David hjemløs. David stiker av fra London til Dover, i forsøk på å finne igjen Betsey Trotwood. David får bo hos Mr. Dick, som eier eiendommen hvor Betsey bor. år Edward og Jane Murdstone kommer for å ta David tilbake, utnevner Betsey seg selv til Davids juridiske verge. David, som nå går under navnet «Trotwood» etter Betsey, får utdannelse ved en skole i Canterbury. I løpet av denne tiden bor han hos Betseys venn, Mr. Wickfield, hvis datter Agnes er omtrent på samme alder som David. Senere begynner David å arbeide for en advokat som heter Mr. Spenlow. David møter Mr. Spenlows datter Dora, og forelsker seg i henne ved første øyekast.
Toleranseutvikling
En annen type utvikling kan være at målstrukturen tilpasser tilstedeværelsen av substansen. Blokkering av reseptorer av en antagonist kan fremme celler til å syntetisere flere reseptorer. Dosen må derfor økes for å blokkere de syntetiserte reseptorene og de som var der fra begynnelsen.
Fysisk avhengighet er ofte assosiert med toleranseutvikling. Fysisk avhengighet er en tilstand hvor en person blir avhengig av en substans for å føle seg normal. Hvis substansen blir seponert, føler personen abstinens og for å lindre symptomene må substansen bli tilført på ny. Hvis celler har syntetisert flere reseptorer for å motvirke antagonisten, og når antagonisten blir seponert, betyr dette at kroppen har for mange reseptorer. Kroppen blir på denne måten overfølsom for det naturlige hormonet eller nevrotransmitteren, og det er dette som fører til abstinens. Abstinensen vil vedvare helt til overskuddet av reseptorer har blitt nedbrutt naturlig, noe som kan ta flere dager til uker.
Steinerskolen på Nordstrand
Steinerskolen på Nordstrand ble etablert i 1997 i en gammel sveitservilla i Solveien. Bygget huset opprinnelig Nordstrand Middelskole. Skolen har klasser fra 1-10 og barnehage. Barnehagen og seksåringene har siden 1999 holdt til i Ljabru hovedgård.
Charisma Records
Charisma Records var et britisk plateselskap grunnlagt i 1969 av den tidligere journalisten Tony Stratton-Smith, som da også var manager for bandene The Nice, Bonzo Dog Band og Van der Graaf Generator. Han kunne ikke finne noen plateselskaper som ville gi disse bandene platekontrakt, så han startet sitt eget plateselskap og ga ut Van der Graaf Generator-albumet The Least We Can Do Is Wave To Each Other på egen hånd.
Charisma Records ble distribuert av Phonogram Records i Europa og av Buddah Records i USA fra 1971. Før 1971 hadde Charisma benyttet flere forskjellige distributører i USA, som for eksempel ABC Records, Dunhill Records, Impulse Records og Elektra Records. I tillegg sto Atlantic Records for flere USA-utgivelser for Charisma i årene fra 1973 til 1992.