cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liberty League International
Arvtagende selskaper
Tim Darnell skilte lag med Payne og Krider allerede i 2003 for å starte sitt eget selskap Advantage Conferences som også hadde et religiøst aspekt. Dette selskapet ble i 2005 stemplet som pyramidespill av Dallas Better Business Bureau. Darnell saksøkte dem for deres uttalelsene, men tapte saken i retten.
Kip Herriage og Karl Bessey var begge distributører for LLI - og før dette for Global Prosperity Group, men trakk seg ut i 2005 og gikk sammen om å danne selskapet Wealth Masters International. Produktlinjen og kompensasjonsplanen var til forveksling lik LLI, og selskapet ble stanset i Norge for brudd på forbudet mot pyramidespill.
Jay Kubassek og Aaron Parkinson var også blant LLIs toppselgere, og som medlemmer i Wealth Masters International startet de selskapet CarbonCopyPro som fungerte som en rekrutteringskanal for WMI. Mike Dillard ble også med over til WMI, og startet senere Magnetic Sponsoring og Black Belt Recruiting som begge er markedsføringssystemer for nettverkssalg.
Brent Payne lanserte i mars 2010 sitt nye selskap Avant. Også her var strukturen nesten identisk til LLI.
Arkeologiåret 1594
Arkeologiåret 1594 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1594.
Dødsfall
…
Brekko sportskapell
Brekko sportskapell er et kapell fra 1997 i Gjesdal kommune, Rogaland fylke.
De hvite hjelmene
Syria Civil Defence (SCD; الدفاع المدني السوري), også kjent som De hvite hjelmene, er en frivillig sivilforsvarsorganisasjon, som opererer i Syria under borgerkrigen i Syria. Treningen av frivillige begynte i 2013, og organisasjonen ble formelt stiftet 25. oktober 2014.
Angrepet på Københavns red
Angrepet på Københavns red var et britisk overraskelsesangrep på København den 2. april 1801, ledet av admiral Hyde Parker. Framstøtet ble ledet av viseadmiral Horatio Nelson. Ingenting av den såkalte dansk-norske flåten (egentlig den danske orlogsflåten) ble berørt i striden, som varte vel fire timer og førte til våpenhvile og forhandlinger med britene. Danmark-Norge måtte gå med på å trekke seg ut av det væpnete nøytralitetsforbundet som man hadde valgt å stå tilsluttet, en type allianse som hadde en klar brodd mot Storbritannia og var alt annet enn nøytral.
Slaget bør ikke forveksles med angrepet på København og erobringen av orlogsflåten i 1807.
Bakgrunn
Danmark-Norge var formelt nøytralt i begynnelsen av Napoleonskrigene under internasjonal seilas og konvoifart, men reelt sterkt engasjert i å framskaffe kontrabande og våpen til Napoleons krig på kontinentet. Dansk-norske skip ble ofte utsatt for kapringer fra de krigførende nasjoner til sjøs. Det var en stadig diskusjon om hva slags varer nøytrale land kunne selge til krigførende land. Forsynte en for eksempel en krigførende stat med store mengder krigsforråd (våpen, uniformstøy, krutt etc.), kunne det anses som et brudd på nøytraliteten, hevdet krigførende parter. Våpen og ulovlig kontrabande ble fraktet på dansk-norske og såkalte nøytrale skip med eskorte av danske orlogsfartøyer under dekke av dannebrog som nøytralt flagg. Situasjonen utviklet seg slik at Danmark-Norge, Preussen og USA i en periode delte verdenshandelen mellom seg og kom i et sterkt konfliktforhold til Storbritannia som verdensmakt til sjøs. Men frakt av alt mulig materiell til de krigførende var naturlig nok svært innbringende, og Danmark hadde ingen effektiv kontroll med hvilke varetyper som ble fraktet i de konvoierte skip. Mange av kontinentets redere søkte også å «naturalisere» seg med bosted i København for å fortsette sin innbringende fraktfart.
Danmark-Norge gikk med i et nøytralitetsforbund som hadde en klar unøytral holdning og som ikke gavnet Storbritannia. Dette forbundet beskyttet handelsflåten ved å la den gå i konvoier. Britene, som var den ledende sjømakt, kjempet en kamp på liv og død mot Napoleons ekspansjon, også mot den planlagte invasjon over Kanalen. Den danske orlogsflåten var på denne tiden relativt tallrik og hadde et godt utdannet sjøoffiserskorps, men bare i liten grad var utrustet til sjøtjeneste – pengene strakk rett og slett ikke til. Våren 1801 sendte Storbritannia en marinestyrke for å tvinge de såkalte nøytrale landene til å oppløse forbundet. Denne flåtestyrken var på 23 linjeskip og et stort antall mindre fartøyer. Regjeringen i Danmark var ikke villig til å gi etter for truslene.
Styrken var ledet av admiral Hyde Parker og hans nestkommanderende Horatio Nelson.
Angrepet
Da forhandlingene ikke førte frem, foreslo Nelson et angrep mot København, enten for å eventuelt tvinge frem en løsning, eller for å ødelegge den danske orlogsflåten og bombardere København. Skjærtorsdag 2. april gav den britiske flåtesjefen, Hyde Parker, angrepssignalet. Nelson vurderte situasjonen og var meget optimistisk. Situasjonen minnet ham om hans store seieren ved Abukir i 1798, der han knuste den franske middelhavseskadren mens den lå for anker. De danske fartøyene var ankret opp uten rigging – og uten evne til å manøvrere. De var sterkt underlegne hva gjaldt skyts og mannskap, som innbefattet over 1,550 norske sjøfolk. Ikke i noen fase av angrepet ble den egentlige orlogsflåten angrepet, det var utelukkende et antall eldre nedriggete fartøyer og flåtebatterier som var innblandet i kampen mot britene. De var tauet ut på reden i forveien og ankret opp i en tett linje for å kunne forsvare byen og den egentlige orlogsflåten som lå ved Holmens Verft. I alt ble 630 kanoner var klargjort ombord, og om lag 5 200 mann skulle betjene dem.
Med 12 linjeskip, 1,206 kanoner og ca. 9,000 mann angrep Nelson den danske orlogsflåten på Københavns red. Nelsons skip var under seil og kunne velge gode skuddvinkler, mens den danske flåten lå fast i sine ankere og måtte ta imot det som kom. Under størsteparten av slaget ble det fyrt av bredside mot bredside fra hver side. Begge sider led tap, men til slutt var den danske forsvarslinjen fullstendig nedkjempet. Under slaget fryktet Hyde Parker at britene kom til å tape. Han signaliserte til Nelson at han måtte trekke seg tilbake. Ifølge tradisjonene skal Nelson, som hadde mistet det høyre øyet i et tidligere slag, ha satt langkikkerten foran det blinde øyet og sagt: «I really do not see this signal!». Men han innså at han kunne komme i en stygg knipe; for å kunne trekke seg ut fra reden måtte han passere nær fortet Trekroner med farlig artilleri. Nelson la merke til at mange av de danske skipene som hadde heist hvitt flagg for overgivelse, fortsatt skjøt, men at det ikke lenger var noen meningsfull motstand. Han sendte en parlamentær med et brev til kronprins Fredrik der han gjorde gjeldende at han ikke kunne ta hensyn til de gjenværende mannskaper på danske skip om de fortsatte kampen tross overgivelsen. Kronprins Fredrik kunne fra sitt ståsted ved havnen se at kampen ikke lenger var hensiktsmessig og gikk med på våpenhvile. I forhandlingene som fulgte måtte danskene trekke seg ut av Nøytralitetsforbundet. Siden tsaren av Russland i mellomtida var død, var dette nå mye enklere å akseptere.
Konsekvenser
Den danske orlogsflåten var ikke berørt av slaget på reden i 1801. Av de 18 danske fartøyene i «defensjonslinjen» ble fem av de minste berget inn til havnen, mens de andre ble ødelagt eller tatt av Nelson. Selv mistet britene ingen fartøyer, og ingen var så skadet at de ikke kunne seile hjem. På dansk-norsk side ble 1 035 mann drept eller såret, mens ca. 1,800 ble tatt til fange. De britiske tap var 268 drepte og 689 sårede.
To av den danske flåtens menn ble etter slaget dømt for feighet. Kapteinløytnant Philip Schultz fra linjeskipet «Sjælland» og kaptein ved det norske livregiment, Niels Vesterholdt, hadde silt til lands før skipet strøk flagget, og før mannskapet fikk lov å gå fra borde. Å forlate sin post under et slag er alvorlig, og begge ble dømt til arkebusering i ryggen, dvs å skytes bakfra. Straks etter dommen ble de fratatt sabelen, og måtte skifte fra uniform til fangedrakt. Men da de 11. august 1801 ankom retterstedet på Øster Fælled, benådet kronprins Frederik dem og omgjorde straffen til livsvarig fengsel. I virkeligheten kom de til å sone så vidt to år på Munkholmen.
Kulturell påvirkning
Angrepet på Københavns red fikk umiddelbart en viss innflytelse på datidens kunst- og kulturliv. Det fungerte som inspirasjon for mange patriotiske sanger, og skuespilleren H.C. Knudsen arrangert høytideligheter rundt omkring i Danmark for å bygge opp et patriotisk fellesskap.
Musikkverket Håbet for brassband, kor, orgel og slagverk av Frederik Magle ble skrevet til minne om angrepet på Københavns red på oppdrag fra Søværnets Operative Kommando. Verket ble uroppført i Reformert kirke av Søværnets Tamburkorps i anledning av 200-årsjubileet for slaget i 2001.
Balard (Paris Metro)
Balard er en stasjon på metroen i Paris.
Stasjonen er endestasjon på linje 8.
Paraguaçu Paulista
Paraguaçu Paulista er en kommune i delstaten São Paulo i sørøstregionen av Brasil.
Quad Cities
Quad Cities (de fire byene) er fellesbetegnelsen på et større byområde i Iowa og Illinois i USA, ved bredden av Mississippi.
Før andre verdenskrig var betegnelsen «Tri-Cities» i bruk, og dette dekte byene Davenport i Iowa og Rock Island og Moline i Illinois. Etter hvert vokste byen East Moline, og på 1960-tallet blei den tatt med i det gode selskap – «Quad Cities» blei nå vanlig i bruk. Bettendorf i Iowa vokste også, og på 1970-tallet blei det foreslått å utvide til «Quint Cities». Forslaget fikk ikke gehør, men både quint og tri finnes igjen i en del forretningsnavn. Bettendorf passerte snart East Moline i folketall. Det er derfor nå vanlig å regne Davenport, Moline, Rock Island og Bettensdorf som The Quad Cities, kanskje bortsett fra i East Moline. Området består også av et tjuetall mindre byer. Samla folketall var om lag 376 000 i 2005.
Landbruksmaskinfabrikken Deere & Company er den største arbeidsgiveren i området.
Kjernekraftverket Quad Cities Nuclear Generating Station ligger i nabobyen Cordova i Illinois. I 2002 og 2003 hadde det ved flere høve store tekniske problemer og måtte stenges midlertidig.
Begrepet Quad Cities brukes om en rekke fellestiltak, f.eks heter flyplassen i Moline Quad City International Airport, mens avisa i Davenport heter Quad-City Times.
Tri-Cities Blackhawks var i si tid en profesjonell basketballklubb, oppkalt etter sauk-høvdingen Svarte hauk (Black Hawk). Klubben har seinere flytta flere ganger og holder nå til i Atlanta i Georgia under navnet Atlanta Hawks. I flere andre idretter er det lag eller turneringer som bruker betegnelsen Quad Cities.
Mathieu Doby
Mathieu Doby (født 3. mai 1982) er en belgisk padler som konkurrerer i slalåm. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 11 i K-1.
Lumbovka
Lumbovka (russisk: Лумбовка) er en elv i den nordlige delen av Kolahalvøya i Murmansk Oblast, Russland. Den er 80 km lang, og har et dreneringsbasseng på 1040 km². Lumbovka flyter inn i Lumbovskijbukta i Kvitsjøen.
Distriktet Alaska
Alaskadistriktet (District of Alaska) var navnet på administrasjonen av Alaska fra 17. mai 1884 frem til 24. august 1912, da det ble territoriet Alaska. Før det ble hetende distriktet Alaska het det departementet Alaska.
På slutten av 1800-tallet var lovgiverne i Washington D.C. først og fremst opptatte med etterspillet til den nordamerikanske borgerkrigen, og hadde lite tid til Alaskas administrasjon. General Jefferson C. Davis, en amerikansk offiser ble utnevnt til den første guvernøren over departementet Alaska. Samtidig utnevnte president Chester A. Arthur den første sivile regjeringen, og Alaska hadde nå en egen regjering.
Dee (Galloway)
Dee (skotsk-gælisk: Dè / Uisge Dhè)) er en elv som renner gjennom regionen Galloway i det sørvestlige Skottland. Den har sin kilde i Loch Dee i høydedraget Galloway Hills og renner ut i Solway Firth ved byen Kirkcudbright.
Fra Loch Dee renner elven til Clatteringshaws Loch, som er et oppdemmet og regulert vann til vannkraftverk innenfor Galloway hydro-electric power scheme. Elven renner derfra til Loch Ken, som også får vann fra elven Water of Ken. Fra Loch Ken renner elven 24 km sørover til Kirkcudbright og Solway Firth. Elvens lengde er 61 km totalt. Sammen med sine bielver er Dees område for tilsig på over 1 000 km².
Loch Ken og området rundt Dee ble samlet skrevet inn som et Ramsarsted 21. august 1992.
I den greske geografen Klaudios Ptolemaios' verk Geografike hyfegesis er elvens navn nedtegnet som Dēoúa. Denne navnformer representerer en utvikling fra urindoeuropeiske *deiueh2-, «en gudinne», som opptrer i mange elver med keltiske navn.
Gabriel Tallaksen
Gabriel Severin Tallaksen (født 6. november 1894 i Flekkefjord, død 16. mai 1976) var en norsk arkitekt med virke i Kristiansand.
Familie
Gabriel Tallaksen er far til arkitekt Sven Tallaksen.
Utdannelse
Tallaksen var utdannet ved Trondhjem Tekniske Læreanstalt, med avgangsdiplom fra 1915.
Arkitektur
På 1930-tallet tegnet han to store forretningsgårder i Kristiansand. Frøylandgården på hjørnet av Markens gate og Henrik Wergelands gate. Frøylandsgården ble bygget i to trinn; første byggetrinn i 1933-1934, og andre byggetrinn i 1938-1939. Bygget hadde butikklokaler med store speilglassvinduer på bakkeplan, og kontorer i tre etasjer over. Tallaksen flyttet selv inn i en leilighet i Frøylandgården.
I 1938 utformet han Kristiansands første høyhus, et seks-etasjers bygg øverst i Markens gate. Dette bygget fikk tilnavnet Slottet.
Under krigen besluttet det lokale laget av den kristelige foreningen Den norske Broderkretsen på Havet (Broderkretsen) at det var behov for en skole for sjøfolk. Den skulle ligge på Risøya ved Tvedestrand, og foreningen etablerte et styre for prosjektet de kalte «Risøy Ungdomsskole». De fikk Gabriel Tallaksen til å lage tegningene, som ble fremlagt høsten 1942. Den nye skolen skulle bestå av skolehus og internat, og ha plass til 70 elever. Det var besluttet at skolen skulle ha en egen linje for maskinister. Byggingen tok til i mars 1946, men først i 1950 stod skolen klar. Skolen kalles i dag (2017) Risøy Folkehøyskole.
I 1946 engasjerte Ynglingeforeningen i Kristiansand ham som arkitekt for ombygningen av den gamle husmannsplassen Kjærrane til sportskapell.
Tallaksen fikk oppdraget med å tegne et nytt skolebygg på Marinetomta i Kristiansand, der alle de lokale sjømannsskolene skulle samles under ett tak. Tegningene ble godkjent i 1955, og bygget stod ferdig i 1961. I dag er skolen en del av Tangen videregående skole.
I 1963 tegnet han Valle Meinigheitshus for Valle indremisjon, som omtalte nybygget som et «tidsmessig og praktisk hus».
Den 26. september 1966 arrangerte tre norske speiderforbund en aksjon for å samle inn penger til unge døve. Innsamlingsbeløpet ble skjenket til Norges Døveforbund og Hjemmet for Døve med lik del til hver organisasjon. Døveforbundet besluttet å bruke sin del til å bygge et skoleanlegg for døve. Opprinnelig skulle det bygges på Gol, på en tomt som en gårdbruker med to døve sønner hadde lovet døveforeningen. Arkitekt Tallaksen ble engasjert til å tegne skolen. Etter at Tallaksen hadde besiktiget tomten og utarbeidet planer, trakk imidlertid gårdbrukeren løftet sitt tilbake. I stedet ble skolen reist på Bakketeigen i Ål i Hallingdal. Den bærer i dag (2017) navnet Ål folkehøyskole og kurssenter for døve. Skolen på Bakketeigen ble tatt i bruk i 1974.
Tallaksen har også tegnet Flekkerøy kirke.
Sosialt engasjement
Gabriel Tallaksen hadde et stort samfunnsengasjement og viet meget av sin tid og sine ressurser på å yte sosialhjelp.
A-klinikken i Kristiansand
Tallaksen var særlig opptatt av å gi praktisk hjelp og omsorg til alkoholikere, og med sin innsats la han grunnlaget for det hjelpeapparatet som utviklet seg til å bli A-klinikken i Kristiansand. I det innledende kapittelet i jubileumsboken A-klinikken i Kristiansand 40 år : 1954-1994 er Tallaksen beskrevet slik:"«Arkitekt Gabriel Tallaksen var et samfunnsengasjert menneske med en sterk sosial holdning. Han ga av sitt overskudd og hjalp mennesker med problemer og som hadde det vondt.""Hans støtte gikk særlig til alkoholikere – som på den tid ble sett sterkt ned på og som ble betraktet som et samfunnets paria. Gabriel Tallaksen sparte seg aldri hvis en alkoholiker trengte hjelp. Han tok dem med hjem til sin leilighet i Frøylandsgården i Markensgaten og bød dem mat, stell – og en seng.""Vi er på slutten av 1940-tallet. Gabriel Tallaksens engasjement og virksomhet ble den spede forløperen til A-klinikken i Kristiansand.»"I 1950 ble Tallaksen engasjert som sekretær for det nystiftede Kristiandsandslaget av foreningen Anonyme Alkoholikere. Samme vår ble han medlem av komiteen som den lokale AA-gruppen dannet for å få opprettet en lokal poliklinikk til behandling av alkoholikere. Høsten 1950 hadde gruppen fått tak i en gammel lagerbygning på havna i Kristiansand, som under ledelse av Tallaksen og byggmester Gunnar Frigstad ble ombygd til poliklinikk. Etter pengeinnsamling og dugnader for å rydde skuret kunne ombygningsarbeidet starte i 1951. Det viste seg at deler av bygget var i så prekær forfatning at det ville bli for dyrt for AA-gruppen å sette hele lageret i stand til eget bruk. Da tok arkitekt Tallaksen kontakt med det lokale havnevesenet, som aksepterte tilbudet om å få benytte lagerskurets førsteetasje til velferdsrom og lager. Avtalen innebar at havnevesenet bekostet ombygningen og innredningen mot at Tallaksen vederlagsfritt stod for plantegninger og byggteknisk rådgivning. Lagerskurets andreetasje ble istandsatt til bruk som A-klinikk. I april 1953 ble det oppnevnt et styre for den nye klinikken, med Tallaksen som et av styremedlemmene.
Utover på 1950-tallet ble det gamle lagerskuret for lite og upraktisk for A-klinikken, og i 1960 fikk klinikken disposisjonsrett til den gamle herregården Nedre Kongsgård. Herregården måtte ombygges og innredes til formålet, og Gabriel Tallaksen påtok seg på nytt ansvaret for ombygningsarbeidet. I juni 1961 var den nye klinikken klar til bruk.
Sørlandske vanførelag
Gabriel Tallaksen var også dypt engasjert i den såkalte "vanføresaken", det vil si arbeidet for å gi funksjonshemmede en bedre tilværelse. Han var med i interesseforeningen Sørlandske Vanførelag, som allerede på 1920-tallet begynte å planlegge et såkalt vanførehjem på Sørlandet. Sykdommen poliomyelitt var svært utbredt i Norge i etterkrigstiden, og svært mange ble hardt rammet av denne epidemien. I 1950 tok Landsforeningen mot Poliomyelitt kontakt med Sørlandske Vanførelag med forslag om at det planlagte vanførehjemmet skulle få en egen avdeling for polio-rammede pasienter. En avtale ble inngått, og plantegningene ble omarbeidet slik at den ferdige institusjonen skulle få plass til 68 pleiehjemspasienter og 30 polio-pasienter. Det var Tallaksen som hadde utarbeidet plantegningene, og han satt også i byggkomiteen. Arbeidet startet i 1953, og vanførehjemmet skulle stå ferdig i 1956.
Ordener og utmerkelser
I 1958 ble Gabriel Tallaksen tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.
Preußenstadion
Preußenstadion er et fotballstadion i Münster i Nordrhein-Westfalen i Tyskland som rommer 15 050 tilskuere. Stadionet er hjemmebanen til Preußen Münster.
The Kitch and Sink band
The Kitch and Sink band er et band fra Bærum utenfor Oslo. Bandet ble etablert i 2002 og ga i 2004 ut sitt første album, Battle of Love, som fikk terningkast 5 i Dagbladet. og en mer blandet anmeldelse på musiq.no. Så kom Freeway i 2006, et samarbeid med. I 2010 kom den første cd-en med norske tekster, Eventyrsaga. I 2014 ga bandet ut Sky Bar, et samarbeid med Lasse Michelsen og Alexander Ågedal. Bjørn Ullebust og Gry Antonie Øverby skriver alle låtene. I 2016 kom deres 5 CD Russian Tea Party med 13 nye melodier. Tobias Ørnes spiller trommer og Alexander Ågedal spiller bass.
Bibliothèque François Mitterrand (Paris Metro)
Bibliothèque François Mitterrand er en stasjon på metroen i Paris.
Rolf Nilssen
Rolf Nilssen (1928-2012) var en norsk politiker (Ap) og fyrbøter fra Narvik. Han ble innvalgt på Stortinget fra Troms i 1977 og satt på Tinget i tre perioder fram til 1989.
Bibliothèque François Mitterrand (Paris Metro)
Stasjonen var en stund endestasjon på linje 14, men nå fungerer Olympiades som endestasjon inntil flere planlagte forlengelser.
Rolf Nilssen
I det sivile liv arbeidet han som lokomotivfyrbøter 1949-1962 og som LO-sekretær i Bodø og Tromsø 1962-77. Han var formann i Troms Arbeiderparti 1972-1978.
Petter Abrahamsen
Petter Abrahamsen (født 18. juli 1952 i Sandefjord) er en norsk interiørarkitekt og designer, som eier og driver firmaet Riss AS, etablert i 1981.
Firmaet har særlig arbeidet med restaurant- og kafeinteriører. Hans første oppdrag var å restaurere Restaurant Røde Mølle i Oslo etter en brann i 1980. Firmaet har utført over 250 kafeer, barer og restauranter i Norge; han har «innredet rundt 30 restauranter i Oslo, blant annet Fun Pub, Barock, Lipp, Lorry, Annen Etage, Kaffebrenneri-kjeden, Nylon, Coma, Café con Bar og Fridays American Bar»
Han er utdannet fra SHKS 1980, og mottok Norsk Forms pris for unge formgivere i 1991 og Jacobprisen for 2003.
U
U, u er den tjueførste bokstaven i det latinske alfabetet.
Borneophysis
Borneophysis er en slekt av biller som tilhører familien trebukker (Cerambycidae).
Saved, Saved
«Saved, Saved» er en amerikansk salme. Den ble skrevet av Jack P. Scholfield i 1911.
Borneophysis
Utseende
En middelsstor, avlang, blankt gulbrunlig trebukk. Antennene er ganske kraftige ved roten, stadig tynnere utover, litt lengre enn kroppen. Pronotum er sekskantet med en butt pigg på hver side, med en liten, svart midtflekk og skrå, svarte sidestriper. Dekkvingene er jevnbrede, med opphøyde lengderibber, hver dekkvinge med to svarte lengdeflekker ved roten og tre flekker som til sammen danner et skråbånd noe bak midten. Beina er middels lange, lårene slanke.
Saved, Saved
Schol­field fortalte at melodien kom til ham, nærmest som en gave, og at han så simpelthen forsøke å få teksten til å passe til melodien.
Borneophysis
Utbredelse
Arten er kjent fra Borneo (Sabah).
Saved, Saved
Norsk versjon
J. P. S. har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Jeg er frelst».
Korslundtunnelen
Korslundtunnelen er en motorveitunnel på E6 i Eidsvoll kommune i Viken. Tunnelen har to løp og er omtrent 650 meter lang. Den hadde gjennomslag 11. desember 2013 og ble åpnet 25. juni 2015.
Parallelt går den dobbeltsporede jernbanetunnelen Molykkjatunnelen. Den ble bygget samtidig som Korslundtunnelen og åpnet 1. desember 2015. Ved det tidspunktet ble den gamle jernbanetunnelen, (Gamle) Korslundtunnelen (115 m), stengt.
Can’t Stop Loving You
«Can't Stop Loving You» er en sang av den britiske sangeren Phil Collins for hans soloalbum Testify, utgitt i. Den nådde ikke Billboard Hot 100 eller UK Singles Chart. Imidlertid ble den nummer 1 på Adult Contemporary Chart. Sangen ble opprinnelig utgitt av Leo Sayer i.
A Night of Thrills
A Night of Thrills er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Joseph De Grasse.
Handling
Hazel og Jack skal snart gifte seg. Hazels avdøde onkel, Howard Wild, hadde et testament hvor det stod at paret skulle få en bryllupsgave fra ham etter hans død: en skjøte til det gamle herskapshuset som tilhører Wild-familien. Hazel og Jack får også hver deres nøkkel til eiendommen. Gaven minner Hazel og Jack om de mange lykkelige timene de tilbrakte sammen med den gamle mannen, og hvor ofte han hadde opptrådt som fredsstifter i deres barnslige problemer.
Howard Wild var i løpet av livet ikke bare kjent som en samler av forskjellige antikviteter, men også for hans store vin-kjeller. Men et par kjeltringer griper en mulighet til å rane eiendommen, før brudeparets planlagte ankomst til området noen få dager senere. Men kjeltringene hadde ikke regnet med at Hazel kom til å være der tidligere enn planlagt, og hun blir skremt av alt bråket fra innbruddstyvene.
Overveldet av frykt titter Hazel på dem gjennom gardinen, når de forsyner seg av hennes avdøde onkels skatter. Hazel forsøker å stikke av, men møter Jack - og i mørket tar hun feil av ham for en annen kjeltring, så hun besvimer med et gjennomtrengende skrik. Innbruddstyvene, som hører skriket, tror de befinner seg i et hjemsøkt hus. De stikker derfor av, og etterlater seg hele byttet deres.
Murchisonmedaljen
Murchisonmedaljen, Murchison Medal, er en medalje som er delt ut av Geological Society of London siden 1873. Medaljen ble innstiftet av den skotske geologen Roderick Murchison (1792–1871), som også testamenterte midler til et professorat i geologi ved Edinburghs universitet. Murchisonmedaljen anses å være likeverdig med Lyellmedaljen.
Eksterne lenker
ロデリック・マーチソン
He Is Mine
«He Is Mine» er en amerikansk salme. Melodien ble skrevet av J. Lincoln Hall. Teksten ble skrevet av C. Austin Miles i 1912.
Norsk versjon
Yngvar Johansen har skrevet en norsk versjon. Den norske tittelen er «Han er min».
Zhang Yage
Zhang Yage (født 15. mars 1985) er en kinesisk roer som spesialiserer seg i toer uten styrmann. Under Sommer-OL 2012 i London representerte hun landet sitt, der hun ble nummer 7.
Anne Cathrine Mørch
Anne Cathrine Mørch (født 21. mars 1957) er en norsk tidligere fekter.
Hun ble nordisk juniormester i 1971. Hun vant 11 NM-gull i florett og kårde i perioden 1975–1987. Hun vant kongepokalen i 1979, 1980, 1981, 1982, 1983 og 1987.
Kazuki Yazawa
Kazuki Yazawa (født 4. mars 1989) er en japansk padler som konkurrerer i slalåm. Han representerte landet sitt under Sommer-OL 2012 i London, der han ble nummer 9 i K-1.
Emmanuel Biron
Emmanuel Biron (født 29. juli 1988 i Lyon) er en fransk friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerer i sprint.
Ved U23-EM i friidrett 2009 i Kaunas i Litauen, der han deltok på det franske laget som fikk sølv på 4 x 100 meter stafett. De andre på laget var Mickael Arminana, Pierre-Alexis Pessonneaux og Teddy Tinmar. De løp på 39,26. Samme år deltok han ved Jeux de la Francophonie 2009 i Beirut. Der kom Frankrike på 7.-plass på 4 x 100 meter, og individuelt kom han på 6.-plass i lengde.
Han var med på det franske stafettlaget ved VM i friidrett 2011, men løp verken i innledningen eller finalen.
Høyresiden
Høyresiden er en vid samlebetegnelse for politiske partier, ideologier og sympatier som anser sosial lagdeling eller sosial ulikhet som uunngåelig, normalt eller ønskelig. Høyresiden er typisk opptatt av individuell frihet og konservatisme, bevaringen av tradisjonelle institusjoner og verdier.
I norsk politikk regnes Høyre og Fremskrittspartiet som høyresiden.
USA
I USA er det republikanske partiet det dominerende politiske partiet på deres høyreside. Det republikanske partiet eller GOP (The Grand Old Party) står for en fri markedsøkonomi, et sterkt militære og bevaringen av tradisjonelle verdier og institusjoner. Den amerikanske høyresiden regnes som lenger til høyre enn den norske. Amerikansk politikk er også betraktelig mer polarisert enn den norske og mangler et politisk sentrum.
Europa
Den første kjente inndelingen i en politisk høyre- og venstreside finnes i det første franske parlamentet etter den franske revolusjonen. Der ble de mest radikale, en gruppe som for eksempel ville innføre allmenn stemmerett for menn, plassert til venstre for talerstolen, mens de konservative, som ønsket å bremse den revolusjonære utviklingen, plasserte til høyre for talerstolen. Denne plasseringen dannet grunnlaget for inndeling i en politisk høyre- og venstreside. Etter at denne inndelingen ble malen i europeisk politikk, dukket også det mer uklare uttrykket «sentrum» opp.
Globalt er det den internasjonale demokratiske union som samler de konservative eller moderate politiske partiene. Fremveksten av systemkritiske partier i det 21. århundret har ført mange konservative partier i Europa mot høyre.
I Tyskland er CDU det største partiet på høyresiden.
I Sverige er Moderaterna det dominerende partiet på høyresiden. Moderaterna er et typisk konservativt parti i likhet med det norske Høyre. Begge partiene er ideologisk liberalkonservative. Det finnes også et annet parti i form av Sverigedemokraterna som er sterkt systemkritisk men ulikt UKIP og Fremskrittspartiet, for en sterk velferdsstat. De systemkritiske partiene på høyresiden i Europa er typisk kritiske til EU og innvandring. I EU så er det det europeiske folkepartiet som er det største politiske partiet på høyresiden.
Norge
Høyresiden i Norge har sin rot i etableringen av Høyre i 1884. Viktige hendelser for norsk høyreside er motstanden mot Arbeiderpartiet etter 1918, høyrebølgen fra 1978 til 1986 og fremveksten av Fremskrittspartiet siden 1973. I 2013 dannet Fremskrittspartiet og Høyre regjering under Erna Solberg. Fremskrittspartiet ble dermed samarbeidspartner med Høyre etter å ha motsatt seg partiet i flere tiår. Denne regjeringen ble fornyet og utvidet i 2017 med Venstre. Det liberale Venstre regnes vanligvis ikke med til høyresiden i norsk politikk, men tilhører sentrum. Høyre og Fremskrittspartiet er ulike politiske partier, men har visse fellestrekk. Begge partiene er for en fri markedsøkonomi og lavere skatter.
Høyresidens symbolikk
I norsk og europeisk politikk er blått mye brukt som symbolfarge av konservative og liberalister på høyresiden, ofte i motsetning til rødt som i lang tid har kjennetegnet sosisldemokrater, sosialister, kommunister og marxister. For eksempel forestiller logoen til det norske partiet Høyre et stilisert blått, flagrende banner. Bruken av blått skal ha røtter tilbake til plasseringen av liberale og konservative politikere på hver side av Den franske trikoloren i det franske parlamentet før år 1800. Blått har dessuten psykologisk en beroligende effekt, mens rødt er en signalfarge som har en oppildnende effekt.
En annen politisk farge som også har blitt brukt, er hvit (fra det franske kongebanneret). For eksempel ble den prominente konservative tyske lederen Otto von Bismarck i sin tid kalt en «hvit revolusjonær» og den monarkistiske siden i borgerkrigene i Russland og Finland ble kalt «de hvite».
I amerikansk politikk blir Det republikanske partiet kjennetegnet med en elefant-figur, og Demokratene med et esel, etter en politisk karikaturtegning publisert i Harpers Magazine i 1874 Republikanernes røde symbolfarge skal ha blitt endelig etablert under det langdragne presidentvalget i år 2000, etter at nasjonalfargene rødt og blått tidligere hadde variert  som markørfarge på politiske kart i TV-sendinger. Fra da av ble det også vanlig å snakke om «røde og blå stater» etter hvilket av de to partiene som fikk flertall i de ulike amerikanske delstatene.
Høyresiden, særlig nasjonalkonservative bevegelser, assosierer seg gjerne med nasjonale symboler som farger og flagg slik som da logoen til det britiske konservative partiet var dekket av et britisk flagg. I Israel er blått nasjonalfarge og de høyreorienterte, nasjonalistiskde nybyggerne på Vestbredden bruker fargen i sin politiske kamp.
Oddgeir
Oddgeir er et relativt sjeldent islandsk, norsk og færøysk mannsnavn med norrøn opprinnelse.
Etymologi
Oddgeir er en nyere form av norrøne Oddgeirr, som er dannet av leddene oddr, som kan bety «våpenspiss», «spyd», «spore», «leder», eller «hærfront», og geirr, «spyd».
UddgæiRR er en norrøn variant av navnet. Oddger og Uddger er henholdsvis gammeldansk og gammelsvensk form av navnet.
Utbredelse
UddgæiRR er kjent brukt i to runeinnskrifter fra vikingtiden, en på Gotland og en i Uppland. Dette er et relativt lite antall, så navnet var antakelig ikke mye utbredt i Norden på den tiden. Navnet er kjent brukt på Island i middelalderen, blant annet av norske Oddgeir Þorsteinsson, som var biskop på Island på 1300-tallet. Oddgeir er ellers kjent én gang i norske kilder fra 1600-tallet (i Sunnfjord). Navnet er ikke kjent brukt i Norge på 1700-tallet, og var igjen i bruk først i 1834.
Oddgeir har norsk navnedag den 22. april.
Oddgeir er i dag mest brukt på Island og i Norge, men er relativt sjeldent i begge landene.
SV Ried
SV Josko Fenster Ried, forkortet til Ried er en østerriksk fotballklubb som spiller i toppdivisjonen Østerriksk Bundesliga. Klubben ble stiftet i 1912, og spiller sine hjemmekamper på Fill Metallbau Stadion i byen Ried im Innkreis. Klubben har vunnet cupen en gang, men aldri Bundesliga.
Utvandrerne (film)
Utvandrerne (originaltittel: Utvandrarna) er en svensk historisk dramafilm fra 1971 basert på første del av Vilhelm Mobergs bøker om Utvandrerne (1949-59). De ledende rollene spilles av Max von Sydow, Liv Ullmann og Eddie Axberg, mens andre sentrale roller spilles av Allan Edwall, Pierre Lindstedt og Monica Zetterlund. Regi er ved Jan Troell, mens manus ble bearbeidet av Troell og Bengt Forslund. Filmen handler om en gruppe menneskers strabasiøse ferd fra Sverige til Amerika på midten av 1800-tallet. Utvandringen kommer som følge av den armod og undertrykkelse de lever under i gamlelandet.
António Guterres
António Manuel de Oliveira Guterres (født 30. april 1949 i Santos-o-Velho i Lisboa) er en portugisisk politiker. Han er FNs generalsekretær. Guterres var Portugals statsminister fra 1995 til 2002.
Utvandrerne (film)
Den ble i 1972 etterfulgt av Nybyggerne, som omhandler siste halvdel i bokserien. Denne skildrer livet og skjebnen til de svenske innvandrerne etter at de har kommet til USA. Den har omtrent samme rollebesetning som den første.
António Guterres
Bakgrunn
António Guterres er sønn av Virgílio Dias Guterres (1913–2009) og hans hustru Ilda Cândida de Oliveira (født 1923). Han gikk på Liceu de Camões frem til 1965, og vant prisen «Prémio Nacional dos Liceus».
SV Ried
Spillerstall
Oppdatert 20. april 2023.
Utvandrerne (film)
Utvandrerne ble tildelt en Golden Globe i klassen beste fremmedspråklige film og en Guldbagge i klassen beste film. Liv Ullmann ble tildelt en Golden Globe og Eddie Axberg en Guldbagge for sine rolleprestasjoner. Det kan ellers nevnes at den ble nominert til fem Oscar-priser, blant annet i klassen beste film og beste fremmedspråklige film.
Liv Ullmann fikk sitt internasjonale gjennombrudd i denne filmen. Hun har selv uttrykt at rollen som Kristina representerer høydepunktet i hennes karriere.
António Guterres
Bakgrunn
Han ble utdannet som elektroingeniør ved universitetet i Lisboa i 1971.
Henan Airlines
Henan Airlines (kinesisk: 河南航空, pinyin: Hénán Hángkōng), frem til 2009 Kunpeng Airlines (kinesisk: 鲲鹏航空有限公司, Kūnpéng Hángkōng Yǒuxiàn Gōngsī), er et kinesisk flyselskap med hovedsete i Zhengzhou i provinsen Henan. Det er en joint venture mellom Shenzhen Airlines og den amerikanske Mesa Air Group og det største kinesisk-utenlandske regionalflyselskap i Folkerepublikken Kina. Rutenettet dekker mange av Kinas provinser.
Selskapet ble stiftet i desember 2006, og flyvningene tok til i oktober 2007, under det opprinnelige navnet, Kunpeng Airlines.
António Guterres
Profesjonell karriere
Guterres var grunnlegger og den første leder av Portugals forbrukerråd (1973–1974), og rådgiver til statsråd Mario Soares (1974–1975). I tillegg var han strategidirektør for Investimentos e Participações Empresariais, S.A. fra 1984 til 1985 og rådgiver til styret i 2002.
Politisk karriere
Guterres begynte i 1973 som leder av regjeringens avdeling for industriell planlegging. Han var medlem av Portugals parlament fra 1976 til 1993. I 1979 ble han valgt som kommunestyret i Fundão, hvor han ble til 1995. Fra 1981 til 1983 var han medlem av Europarådets parlamentarikerforsamling, og der leder av kommisjonen for demografi, migrasjon og flyktninger.
Han var generalsekretær i sosialistpartiet (Partido Socialista) 1992–2002, og fra 1999 til 2005 president i Sosialistinternasjonalen.
I 2005 ble han utnevnt til FNs høykommissær for flyktninger, et verv han hadde til november 2015. Sikkerhetsrådet vedtok 6. oktober 2016 et forslag om å fremme overfor FNs generalforsamling at Guterres ble valgt som FNs generalsekretær. Han ble tatt i ed 12. desember 2016. Han overtok vervet 1. januar 2017.
Guterres er medlem av Club de Madrid.
Utvandrerne (film)
Handling
Handlingen er lagt til et svensk bygdesamfunn i Småland på midten av 1800-tallet. De fleste innbyggerne lever et miserabelt liv preget av armod, tungt arbeide og underkastelse. Klassesamfunnet står sterkt og de fleste i det vesle samfunnet er underkastet presten, lensmannen og storbøndene.
Her lever Karl Oskar og Kristina, et ungt nygift par som sliter på småbruket sitt. Etter flere uår og andre ulykker begynner Karl Oskar å drømme seg vekk fra Sverige. Tanken om å emigrere til Amerika fremstår som et stadig mer forlokkende alternativ.
Karl Oskars yngre bror, Robert, jobber som dreng hos en tyrannisk storbonde. Der blir han kompis med en annen dreng, Arvid, som også lever en ublid skjebne under storbondens åk. Robert holder ikke ut livet hos storbonden og rømmer tilbake til sin bror, Karl Oskar. Han blir på sin side nødt til å holde ham skjult slik at lensmannen ikke oppdager ham på sine besøk. Kontrakten med storbonden er blitt brutt og dermed er Robert blitt lovløs.
Samtidig med dette strir Kristinas onkel, Danjel, sin egen kamp. Han er en frimodig frikirkepastor som plages av religiøs forfølgelse fra stedets prest og hans medhjelpere. Sammen med sin vesle husmenighet fremstår emigrasjon som et stadig mer fristende valg.
Omsider legger disse og en del andre sambygdinger i vei til det som skal bli deres nye hjemland. Etter en strabasiøs og farefull seilas på over to måneder over Atlanterhavet, ankommer de sitt nye hjemland. Allerede på ferden over havet bukker noen under av sykdom og like etter ankomsten dør ett av barna. Deretter begynner etableringsfasen, som skal vise seg å blir vanskeligere enn det de på forhånd hadde trodd. Ved den vakre sjøen Ki-Chi-Saga bygger Karl Oskar sitt hus og dyrker sin jord.
Innspilling
Utvandrerne og Nybyggerne ble innspilt samtidig og i sammenheng. Innspillingen startet i 1968 og ble avsluttet i 1970. Opptakene ble gjort forskjellige steder i Sverige og i Minnesota. Stedet i USA der Karl Oskar etablerte gården, ble spilt inn i landlige omgivelser i Skåne. Kun interiørscenene ombord på seilskuta ble innspilt i studio.
Kilde
Den første filmen tar utgangspunkt i de to første bøkene i Mobergs Utvandrer-kvadrologi: Utvandrarna (1949) og Invandrarna (1952), mens den andre filmen baserer seg på de to siste: Nybyggarna (1956) Sista brevet till Sverige (1959).
Anmelderne
Filmen ble meget godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 86 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 4 av 4 stjerner.
Både anmelderne i VG, Dagbladet og Dagsavisen gav den terningkast seks. Aftenpostens anmelder gav også mye ros og mente blant annet at regissøren hadde skapt et imponerende detaljert tidsbilde. Den har videre blitt omtalt som en «bauta» i den fellesnordiske historiefortelling.
Popularitet og økonomi
Den ble sett av 1,6 millioner i Sverige og innbrakte nærmere 20 millioner kroner. Oppfølgeren innbrakte drøyt 12 millioner kroner og ble sett av ca 850 000.
I Norge
Den ble satt opp på norske kinoer høsten 1971.
Utvandrerne og Nybyggerne ble stykket opp i åtte deler og vist som serie på NRK høsten 1974. Den ble sendt i reprise høsten 1988.
Video
Begge filmene ble lansert på dobbel-DVD i 2005. Den 57 minutter lange dokumentaren Å Male Med Bilder fra 2005 er med som ekstramateriale.
Lytham St. Annes
Lytham St. Annes er et byområde i distriktet Fylde i Lancashire, England. De opprinnelige tvillingbyene Lytham og St. Annes har vokst sammen og utgjør nå et feriested ved kysten. Området er kjent for golfklubben Royal Lytham & St. Annes Golf Club. Byene ligger sør Blackpool ved det punkt hvor kystlinjen vender seg østover for å danne utløpet til elven Ribble som leder innlands mot Preston. St Annes er beliggende på nordsiden av hvor det snur og som Blackpool har det utsyn over Irskesjøen mens Lytham på den østlige siden har utsyn over utløpet til Ribble. Befolkningen ved folketellingen i 2011 for sognet St.Anne's on the Sea var på 26 398 innbyggere.
Lytham St Annes er internasjonalt kjent for sin golfbaner og Royal Lytham & St. Annes Golf Club som har vært vertskap for The Open Championship (uoffisielt kalt for British Open), som har blitt holdt siden det første vertskapet i 1926. Omtrentlig hvert tiende år med The Open kommer en stor tilstrømning, inkludert verdens media, til et rimelig fredfylt samfunn. Lytham St Annes er betraktet som et rikt og framgangsrikt område hvor innbyggernes inntektsgrunnlag er blant de høyeste i nordlige England.
Fylkesvei 6918
Fylkesvei 6918 (Fv6918) går gjennom Framverran mellom Prestvågen og Kjerringvika/Braset i Inderøy kommune. Veien er 28,4 km lang.
Før Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018 hadde veien betegnelsen fylkesvei 191 (Nord-Trøndelag).
Gauernitz slott
Gauernitz slott (tysk: Schloss Gauernitz) er et slott i gemeinde Klipphausen ved Elben, i landkreis Meißen, i den tyske delstaten Sachsen.
Opprinnelse som forsvarsverk 929-1300
Slottet ble opprinnelig bygget som en borg og et tysk forsvarsverk for å overvåke og utøve militær kontroll over den sorbiske befolkningen i området. Oppføringen av den opprinnelige borgen skjedde etter år 929, da Henrik I av Sachsen beseiret den sorbiske stammen Glomacze. Rundt år 1100 var Gauernitz sammen med Grossröhrsdorf og utenverket Kleinröhrsdorf, samt det nærliggende Klipphausen slott i eie av Benno, den daværende biskop av Meißen, som senere ble helligkåret som helgen av den romersk-katolske kirke og pave Hadrian VI i 1523.
Slekten Zieglers stamslott 1300-1595
På 1300-tallet ble slottet kalt «Jauernytz», slekten Ziegler var da herrer på Gauernitz slott. I 1360 var slottet sammen med den nærliggende landsbyen Constappel, eid av brødrene Nikolaus, Wigand (III) og Michael Ziegler.
Gauernitz er også nevnt i 1393 i forbindelse med sølvgruvedrift i Scharfenberg nordvest for Gauernitz. Riddergodset er da oppgitt som i eie av «Herren von Ziegler».
Michael Zieglers oldebarn, den kjente reformatoren, teologen og nær venn av Martin Luther, Bernhard Ziegler ble den 10. november 1496 født på Gauernitz slott.
I 1530 oppførte Balthasar Ziegler († 1559) det nåværende slottet over de gamle bygningene, et tårnlignende to-etasjes hus med et sadeltak som fikk navnet «Hohes Haus» (Høyt Hus). Huset var et beboelsestårn, en bestemt type stenbygning som ble oppført med beboelse for øye, men som også tjenete som forsvarsverk.
På slutten av 1500-tallet opplevde slekten Ziegler store økonomiske vanskeligheter, noe som også var medvirkende til at en gren av slekten innvandret til Danmark-Norge som leiesoldater i 1640-årene. I 1595 ble Franz Ziegler, sønn av Balthasar, av økonomiske grunner tvunget til å selge sin arverett på Gauernitz til Caspar von Pflugk.
Slottshage, parkanlegg og fyrsteresidens 1707-1945
Fra 1707 var slottet i eie av slekten von Zinzendorf und Pottendorf. I 1717 ble det oppført en slottshage med over 260 forskjellige sorter frukt. Rundt 1800 lot daværende krigsminister i Sachsen, grev Friedrich August von Zinzendorf det oppføres en romantisk landskapspark på elveøyen Gauernitz, i tilknytning til slottet. Fra øyens sentrum gikk det syv avenyer ut i stjerneformasjon, som gav god utsikt til seks forskjellige slott og kirker i nærområdet: Gauernitz slott, Scharfenberg slott, Brockwitz kirke, Weinböhla kirke, Coswig kirke og Wackerbarth slott. I stjernens sentrum stod det en steinsøyle dekorert med et slangemotiv og omkranset av blomster.
I 1819 kom slottet i fyrsteslekten Schönburg-Waldenburgs eie. De brukte slottet som et sommerresidens og ombygde på Gauernitz i 1850, med flere endringer gjort senere i perioden 1862 til 1870 ledet av de to arkitektene Bernhard Schreiber og Ernst Giese i tysk nyrenessanse. Etter Prins Otto Victor von Schönburg-Waldenburgs død gikk eiendommen til hans yngste sønn Carl Ernst Prinz von Schönburg-Waldenburg (1836-1915), som tok Gauernitz som sitt hovedresidens.
Ekspropriert av DDR-regimet 1945
Carl Ernst Prinz von Schönburg-Waldenburgs barnebarn, Karl Leopold (1902-1992) fikk eiendommen ekspropriert av DDR-regimet i 1945. Slottet ble da brukt som kommunale kontorlokaler, barnehage og boligformål. I perioder stod slottet også ubrukt. Slottskapellet ble revet, og kun en liten del av den gamle slottsparken gjenstår.
Borgerlig
Borgerlig er et ord som har flere betydninger. Ordet kommer fra borger, en som bor i ‘borgen’, det vil si byen. Borgerskapet er en bestemt samfunnsklasse som står i motsetning til bondestanden (i Norge ble uttrykket borger benyttet om handelsfolk som hadde fått borgerbrev). Senere ble uttrykket brukt som betegnelse på den klassen som befinner seg mellom arbeiderklassen og adelstanden, som består av embedsmenn, akademikere, selvstendig næringsdrivende etc. Borgerlig benyttes også som en kulturell beskrivelse. I tillegg kan ordet borgerlig bety sivil (som motsetning til kirkelig, eller som angår det private, som i borgerlig/sivil/privat rett, motsatt offentlig rett). Borgerlig er også en beskrivelse brukt om et visst politisk segment, opprinnelig til «venstre» for adelen og kirken, men senere definert som til «høyre» for sosialismen.
Politisk betydning
Til tross for at begrepet borgerlig ofte benyttes i den politiske debatt, er det ikke entydig definert. Holdningen til borgerlighet avhenger som oftest av øynene som ser, det vil si av synspunktene til den som uttaler seg om hva borgerlig politikk er. I det norske språket er det i alle fall to forskjellige betydninger. I det franske språket, som i opphavsspråket, er disse to betydningene skilt ved hjelp av to forskjellige ord: Den ene betydningen er samfunnsmedlem, på fransk citoyen/citoyenne. Ordet uttrykker det å være borger i en by eller å være statsborger i et land. Den andre betydningen er knyttet til visse sosiale lag og en viss politisk orientering for middelklassen, på fransk bourgeois (bursjo'a)/bourgeoise. Således er borgerlig som politisk begrep nærmest blitt synonymt med en politisk tilknytning til høyresiden i Norge.
Mange bestrider likevel at alle de som ikke er tilhengere av sosialismen kan kalles borgerlige. Tidligere Høyre-leder Kåre Willoch har for eksempel uttalt at Fremskrittspartiet er populistisk, og derfor ikke borgerlig. Det samme påpekte Lars Sponheim, daværende leder i Venstre, på partiets landsstyremøte i juni 2009.
«Småborgerlig» er etter hvert blitt et til dels negativt ladet begrep (i visse sammenhenger nærmest et skjellsord) som ikke nødvendigvis er politisk relevant. Småborgerskap viser til det lavere borgerskapet, typisk folkeskolelærere, håndverksmestre og så videre.