cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sensonatoridae
Sensonatoridae er en av 25 familier i overfamilie Gammaroidea (parvorden Gammaridira, infraorden Gammarida) - innenfor Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet. Denne gruppens arter lever i ferskvann i Europa.
Gruppen er monofylitisk.
Gruppens taksonomi
Gruppen ble systematisert på ny i 2003. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Sierra Nevada de Santa Marta
Sierra Nevada de Santa Marta er en liten fjellkjede rett nord for Andesfjellene i det nordlige Colombia. De to høyeste fjelltoppene er Pico Cristóbal Colón og Pico Simón Bolívar, som begge rager 5 775 meter over havet. Sierra Nevada de Santa Marta dekker et areal på om lag 17 000 km², og er kilden til 36 elver. Den befinner seg bare 42 kilometer fra Det karibiske hav.
Mange indianske folkegrupper holder til i og rundt fjellkjeden.
Tribune Media
Tribune Media var et amerikansk mediekonsern grunnlagt i 1847, med hovedkontor i Chicago i Illinois. Selskapet eide avisene Chicago Tribune, Los Angeles Times og The Hartford Courant, baseballaget Chicago Cubs og en radio- og TV-stasjon. I tillegg var Tribune Media deleier i TV-selskapet The WB Television Network.
I 2014 ble aviseierskapet utskilt i Tribune Publishing, og i 2019 fusjonerte Tribune Media med Nexstar Media Group.
Söğütlü
Söğütlü er en by med 14 044 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Sakarya. Den ligger nord for Adapazarı og sør for Ferizli.
Irwin Rose
Irwin Rose (født 16. juli 1926 i Brooklyn i New York i USA, død 2. juni 2015 i Deerfield, Massachusetts) var en amerikansk biokjemiker. Med Aaron Ciechanover og Avram Hershko fikk han Nobelprisen i kjemi i 2004.
Let’s Twist Again (album)
Let's Twist Again er et musikkalbum med Chubby Checker, utgitt i 1961.
Leilani McGonagle
Leilani McGonagle (født 14. november 1999) er en costaricansk surfer.
Hun representerte Costa Rica under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i runde 2.
Captain Beefheart
Allerede i barndommen ble Captain Beefheart regnet som et vidunderbarn som skulptør. I tenårene, da han bodde i Lancaster, California, utviklet han en eklektisk musikalsk smak og innledet et samarbeid med Frank Zappa, som han sporadisk konkurrerte og samarbeidet med. Han begynte å opptre som "Captain Beefheart" i 1964 og slo seg sammen med det originale Magic Band, opprettet av Alex St. Clair (født Alexis Clair Snouffer). Don Van Vliet begynte å opptre som Captain Beefheart med det originale Magic Band i 1964. Det første albumet til Captain Beefheart and His Magic Band, Safe as Milk ble utgitt i 1967 av Buddah Records. Etter å ha blitt droppet av to plateselskap rett etter hverandre, inngikk de i en avtale med Frank Zappas Straight Records, der de utga albumet Trout Mask Replica i 1969, et album som senere ble rangert som nr. 58 i magasinet Rolling Stone's liste fra 2003 over de 500 "Greatest albums of all time".
I 1974, da Beefheart ble frustrert over mangel på kommersiell suksess, la han om til en mer konvensjonell rock, men de etterfølgende albumene fikk negative kritikker. Dette kombinert med ikke å ha fått betalt for en europeisk turnê, og årevis med Beefhearts dårlige oppførsel, ledet til at hele bandet sluttet.
Liv og virke
I 1964 dannet Alex Snouffer The Magic Band og inviterte Van Vliet som sanger. Året etter ga de ut singelen «Diddy Wah Diddy», og 1967 ga de ut sin første LP, Safe as Milk. I 1969 skapte han med sitt Magic Band den eksperimentelle dobbel-LP-en Trout Mask Replica. Til musikken hører tekster skrevet i en spesiell, absurd stil. Et eksempel fra «Steal Softly thru Snow» fra albumet Trout Mask Replica:
Don Van Vliet arbeidet periodevis sammen med Frank Zappa som han kjente fra skoletiden. Eksempler kan finnes på platene Hot Rats, Bongo Fury og andre. De hadde tidlig hatt planer om å lage en film sammen kalt Captain Beefheart Meets the Grunt People. Siden ble han da kalt Captain Beefheart.
Captain Beefheart og Magic Band opptrådte i Oslo på Club 7 den 10. april 1972 og i Chateu Neuf den 30. oktober 1975.
Etter rundt 20 år i rockbransjen ble Van Vliet lei av ikke å få den oppmerksomheten som han syntes han fortjente. I 1982 trakk han seg tilbake fra musikken og flyttet med sin kone til Mojaveørkenen for å konsentrere seg om kunstmaling. I 1954 var han blitt tilbudt et stipend for å studere i Europa, noe som foreldrene hans imidlertid avslo. Han hadde flere utstillinger, også en del steder i Europa. Van Vliet kunne leve bedre av maleriene enn av musikken. Noen av bildene hans ble solgt for mer enn 100,000 US $.
Han ble syk tidlig på 90-tallet, måtte bruke rullestol og etterhvert ble det fastslått at han led av multippel sklerose. Dødsårsaken i desember 2010 ble også beskrevet som komplikasjoner som følge av denne sykdommen.
Dweezil Zappa dedikerte sangen "Willie the Pimp" til Captain Beefheart på showet "Zappa Plays Zappa" på Beacon Theater i New York City den dagen Beeheart døde.
The Magic Band
"Classic era"
Andre medlemmer
"Reunion era"
Jiuli
Jiuli (kinesisk: 九里区; pinyin: Jiǔlǐ Qū) er et bydistrikt i byprefekturet Xuzhou i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 98 km² og teller ca. 196.000 innbyggere (2005).
Olaf Jahnsen
Olaf Jahnsen (født 12. mars 1878 i Bergen, død 14. november 1960 på Voss) var en av de mest sentrale arkitektene i Bergen i tiden omkring første verdenskrig, spesielt innen sosial boligbygging.
Utdanning
Etter middelskole var Olaf Jahnsen assistent ved Johan Fayes arkitektkontor, fikk tegneundervisning på aftenskole og var i lære i snekker-, tømrer- og murerfaget før han tok den 3-årige tekniske skolen. Han jobbet så hos arkitekt Edvard Madsen, og i firmaet Ottesen & Co, dro på studietur til utlandet og fikk i 1900/01 sin avsluttende arkitektutdanning som hospitant ved den tekniske høyskolen i München. I 1908 var han med å stifte Bergen Arkitektforening.
Praksis
De første årene som selvstendig arkitekt tegnet Jahnsen hovedsakelig villaer i områdene Fløen, Kalfaret og Fjellveien. Foruten mansardtak med grå skifer, har de som ett av sine fellespreg liggende panel kant i kant uten hjørnebord og de nederste bord trukket ut over grunnmur og vinduer. Utformingen ellers var preget av datidens stil i Norge, jugendstilen. Han bygget kostnadseffektivt og var kjent for praktiske løsninger som også ga dispensasjon fra murtvangen i byområdet. En god del av husene ble oppført for egen regning og solgt videre, klare for innflytting.
Da Typebyen - byens første kooperative byggeselskap - skulle bygges, ble Jahnsen engasjert som arkitekt og byggmester. Det samarbeid som her ble etablert mellom fagforening og kommunale myndigheter, dannet mønster for andre fagforeningsbaserte byggeselskaper. Han fikk oppdrag fra flere og bygget nå murkomplekser, bygårder for BMVs funksjonærer, sporveisfunksjonærene (Trikkebyen) og brannvesenets ansatte.
Omkring 1920 var han byens mest benyttede arkitekt for sosial boligbygging og arbeidet bl.a. med videre planer for en hageby med egne butikker i området Lappen/Bjørndalen i nærheten av Haukeland sykehus. I Lappen ble dette realisert, men nedgangstider og omstendighetene ellers satte etter hvert stopper for hans større prosjekter. I 1947, 69 år gammel, flyttet han til Voss og startet ny praksis. Her fikk han de kommende ti år mer enn hundre oppdrag, i hovedsak med bolighus innen rammen av etterkrigstidens kontroll- og rasjoneringsordninger.
Arkivet
Arkivet etter Olaf Jahnsen er oppbevart ved Bergen byarkiv. Arkivet inneholder hovedsakelig tegningsmateriell (skisser, originale arkitekttegninger og kopier), notatbøker, forretningskorrespondanse, byggemeldinger m.m. relatert til det enkelte prosjekt. Dokumentasjonen er variabel. For noen prosjekter finnes kun fragmenter. De fleste prosjekter som gjelder hans villabebyggelse i Bergen mangler. For øvrig inneholder arkivet materiale fra skole- og studietid og private dokumenter som ikke angår hans arkitektfaglige virksomhet.
Frankrike under Vinter-OL 1968
Frankrike under Vinter-OL 1968. Syttifem sportsutøvere, sekstifire menn og elleve kvinner, fra Frankrike deltok i ti sporter, aking, alpint, bobsleigh, kunstløp, hurtigløp på skøyter, langrenn, skihopping, kombinert, skiskyting og ishockey under Vinter-OL 1968 i Grenoble i Frankrike. Frankrike ble tredjebeste nasjon med fire gull- tre sølv- og to bronsemedaljer.
Simone Perrotta
Historie
Perrotta bodde i England til han var seks år, da flyttet han, faren Francesco og moren Anna Maria tilbake til Italia. Perrotta debuterte i Serie B i 1995 for Reggina Calcio etter å ha gått gradene i klubben. Etter stor fremgang ble han hentet til Juventus, i håp om at han skulle bli en ny, stor italiensk spiller, men spillere som Didier Deschamps og Zinedine Zidane gjorde at han bare fikk fem offisielle kamper for Juventus før han i 1998 ble lånt ut til A.S. Bari der han spilte i to sesonger. I 2001/2002-sesongen ble han hentet av AC ChievoVerona hvor han spilte fast på midtbanen. I 2004 ble han hentet av A.S. Roma der han var en av de beste spillerne og ble kalt opp til VM 2006-troppen til der han startet alle de syv kampene i turneringen.
Perrotta er en av få spillere som har prestert å fått rødt kort FØR han skulle bli byttet inn i en kamp. (Inter-Roma (Super Coppa) 19.08.2007 )
Boeing 707
Boeing 707 var Boeings første kommersielle jetfly. Prototypen, med kjælenavnet Dash 80, fløy jomfruturen den 15. juli 1954 som Model 367-80. Flyet hadde fire Pratt & Whitney JT3 jetmotorer.
Den første kommersielle flyvningen ble gjennomført av Pan Am den 26. oktober 1958 med åpningen av en transatlantisk jetrute fra New York til Paris.
Air Force One
Tre spesialbygde 707-120 og to spesialbygde 707-320B ble levert til det amerikanske forsvaret for å fly regjeringsmedlemmer. De to sistnevnte ble brukt til å fly presidenten som Air Force One. I 1990 ble alle fem flyene erstattet av to spesialbygde Boeing 747.
Bodø Hovedvannverk
Bodø Hovedvannverk er et kommunalt vannverk som benytter Heggmovatnet som kilde og vil forsyne rundt 90 prosent av Bodøs befolknings vannbehov. Vannverket er planlagt å dekke Bodøs behov i 100 år.
Den tidligere hovedvannkilden Vågøyvatnet har fortsatt restriksjoner da den fungerer som reservevannkilde.
Anlegget ble vedtatt utbygget i 1998 og skulle etter planen åpnet høsten 2006, men åpningen har blitt utsatt flere ganger etter blant annet lekkasjer i rørnettet og tekniske problemer i renseanlegget. Prøvedrift ble startet 10. mai 2007 og innkoblingen av husstander ble startet 7. august samme år.
Renseanlegg
Det er bygget et renseanlegg for vannet i Heggmoen hvor vannet blir renset to ganger, først gjennom finknust marmor (kalsiumkarbonat) før deretter å bli bestrålt med UV-stråler, pH-verdiene ved det nye anlegget vil være noe høyere en i de tidligere anleggene.
Fjellanlegg
I forbindelse med det nye hovedvannverket ble det bygget to rentvannsmagasiner i fjellhaller under Hunstadtoppen (31 millioner liter.) som vil kunne dekke behovet i 1-2 døgn før reservesystemer settes i drift. Et mindre rentvannsmagasin ble også bygget i Rønvikfjellet (6.500 m³)
Hellas under Vinter-OL 1968
Hellas under Vinter-OL 1968. Tre sportsutøvere fra Hellas, alle menn, deltok i to sporter, alpint og langrenn, under Vinter-OL 1968 i Grenoble i Frankrike. Hellas, som deltok for sjette gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var 68.-plass i langrenn 15 km for menn.
Carol
En carol er en folkelig engelsk sang med røtter i middelalderen. I dag er carol nesten synonymt med julesang (Christmas carol).
Ordet kommer fra caroller, som var navnet på en fransk ringdans som var populær mellom 1150 og 1350. Carols var i seinmiddelalderen en type ballader med bibelske motiver – sammenliknbare med våre legendeviser – som ble sunget til dans. De hadde omkved og ble framført i vekselsang mellom en forsanger og de dansende som kor. Det fantes også carols som var uten bibelsk innhold.
Etter hvert kom carols i bruk som sanger under prosesjoner og mysteriespill, som den kjente «Coventry Carol» fra 1591. Etter reformasjonen kom carols i miskreditt i offentlige sammenhenger fordi de ble forbundet med katolsk kristendom, mens de levde videre som tradisjonsstoff i folkedypet. Likevel kom nyskrevne carols til; f.eks. komponerte William Byrd motett-liknende verk som han kalte carols.
Fra 1800-tallet av fikk carols en renessanse, da mange ikke-religiøse carols ble nedskrevet fra folketradisjonen. Noen av dem ble omskrevet for kirkelig bruk, eller det ble skrevet nye i en tilstrebet middelalderlig stil, som George Ratcliffe Woodwards «Ding Dong Merrily on High» og William Morris' «Masters in this Hall».
Eksterne lenker
Pangangaroling Heye (tchanson d' Noyé)
Simmone Morrow
Morrow vant en olympisk bronsmedalje i softball under sommer-OL 2000 i Sydney. Hun var med på det australske laget som kom på tredjeplass i softballturneringen bak USA og Japan.
Fire år senere, under sommer-OL 2004 i Athen vant hun en sølvmedalje med det australske softballdamelandslaget som tapte finalen med 1-5 til USA.
Hun var også med på bronselaget under sommer-OL 2008 i Beijing.
Armando Diaz
Armando Diaz (født 5. desember 1861 i Napoli i De begge Sicilier, død 29. februar 1928 i Roma) var en italiensk hertug, general og forsvarsminister.
Bakgrunn
Armando Diaz hadde italiensk bakgrunn med noen fjerne spanske røtter sannsynligvis fra tiden da Napoli var under Aragons krone. Han var sønn av marineoffiseren Lodovico Diaz og hans hustru Irene Cecconi, som var av lavadelen. Før Armando var ett år gammel var Italias samling nesten fullført med blant annet Napolis innlemmelse. I 1870 var samlingen fullendt.
Tidlig karriere
Diaz begynte sin militære karrière som elev ved militærakademiet i Torino, hvor han ble utdannet som artillerioffiser. Under den italiensk-tyrkiske krig tjenestegjorde han som oberst og sjef for 93. infanteri, og ble utnevnt til generalmajor i 1914.
Første verdenskrig
Ved utbruddet av første verdenskrig ble han utnevnt til overkommandoens operative avdeling og underlagt general Luigi Cadorna. Han ble utnevnt til to-stjernes general i juni 1916 og ble gitt kommandoen over 49. divisjon og senere 23. armekorps.
Ved den italienske fronten ble sentralmaktenes Caporetto-offensiv i oktober en katastrofe for italienerne og 8. november ble han utnevnt til Cadornas etterfølger som leder for generalstaben. Etter å ha stabilisert fronten langs Piave-elven, reorganiserte han restene av den italienske hæren og la opp motstanden på Monte Grappa og forsvaret langs Piave-elven. Diaz gjennomførte store reformer og bedret forholdene for soldatene med bedre rasjoner, lønn og permisjonsordninger, samt gratis livsforsikringer. Videre fikk Diaz produsert mer artilleri, herunder 3 500 nye kanoner og stablet 25 nye divisjoner på beina. I 1918 ledet han de italienske styrkene under den store motoffensiven og til den avgjørende seieren i slaget ved Vittorio Veneto.
Diaz var tilstede 1. november 1921 da grunnsteinen ble lagt ned i det såkalte Liberty Memorial i Kansas City i Missouri i USA. Sammen med Diaz var også generalløytnant baron Jacques fra Belgia, admiral David Beatty fra Storbritannia, feltmarskalk Ferdinand Foch fra Frankrike og den amerikanske generalen John J. Pershing. Blant talerne var den amerikanske visepresidenten Calvin Coolidge. I 1935 ble relieffer av Jacques, Foch, Diaz og Pershing lagt til minnestedet av kunsternen Walker Hancock.
Etter første verdenskrig ble Diaz senator og i 1921 ble han tildelt adelstittelen Duca della Vittoria («seierens hertug»). Benito Mussolini utnevnte ham til forsvarsminister i 1922 og han ble utnevnt til feltmarskalk.
Da han ble pensjonert i 1925 ble han gitt ærestittelen Maresciallo d'Italia (marskalk av Italia).
Verdensutstillingen i Paris (1889)
Verdensutstillingen i Paris 1889 var en verdensutstilling som ble arrangert i Paris, fra 6. mai til 31. oktober, 1889.
En av utstillingens store attraksjoner var en afrikansk landsby med 400 innfødte hentet til Frankrike fra koloniene.
Utstillingen dekket et område på 0,96 km².
Typhlogammaridae
Typhlogammaridae er en av 25 familier i overfamilie Gammaroidea (parvorden Gammaridira, infraorden Gammarida) - innenfor Senticaudata-gruppen av amfipoder. Gruppens arter lever som bentiske bunndyr og kjennes fra Gammaridea-arter på avvikende morfologi i halepartiet. Denne gruppens arter lever ibare ferskvann, i Eurasia.
Gruppens taksonomi
Gruppen ble systematisert på ny i 2003. En moderne oppdatering av systematikken gis nedenfor i lys av 2013-revisjonen med basis i WoRMS-databasen.
Silkeborg kommune
Silkeborg kommune er en kommune i Region Midtjylland etter Kommunalreformen i 2007. Kommunen er en sammenslåing av Gjern kommune, Kjellerup kommune, Silkeborg kommune og Them kommune.
Før regionreformen i 2007 var Silkeborg en kommune i Århus amt. Den hadde 53 888 innbyggere i 2003, og et areal på 255,3 km².
Lokalpolitikk
Allerede 15. november 2005 ble kommunestyret valgt med den konservative Jens Erik Jørgensen som ny borgmester.
The 4400
The 4400 er en amerikansk science fiction TV-serie, som gikk på USA Network fra 2004 til 2007.
Serien er filmet i Vancouver i Canada.
Handlingsreferat
I seriens aller første episode legger en lyskule igjen en gruppe på 4 400 mennesker ved foten av Cascade Range i nærheten av Mount Rainier, Washington. Hver av de 4 400 hadde forsvunnet, i en stråle med grønt lys, i 1946 eller senere. Ingen av menneskene har blitt eldre, etter at de forsvant. Forvirret og desorientert har de heller ingen minner om hva som har skjedd. The National Threat Assessment Command (NTAC) er en avdeling under Sikkerhetsdepartementet som er ansvarlig for å håndtere denne returneringen av de 4 400 menneskene.
Liste over bosetninger på Færøyene
Flere bebyggelser har tradisjonelt vært egne bygder, men helt eller delvis vokst sammen med andre bygder. Hoyvík og Argir danner en sammenhengende bebyggelse med Tórshavn, og regnes ofte som bydeler i denne. Bygdene langs østsiden av Skálafjørður danner en ca. 10 km lang, sammenhengende bebyggelse. Med rundt 4 000 innbyggere er denne Færøyenes tredje største sådan, etter Tórshavn (med Hoyvík og Argir) og Klaksvík.
The 4400
Handlingsreferat
Dennis Ryland er sjef for NTAC, som tildeler Tom Baldwin og Diana Skouris for å undersøke situasjonen. I den andre sesongen reiser Ryland til Washington, og blir erstattet av Nina Jarvis. I den fjerde sesongen tar Meghan Doyle over som sjef for NTAC. Mange av de hjemvendte har problemer med å få livene deres tilbake på rett spor, etter å ha vært forsvunnet fra samfunnet i flere år. Et lite antall av de hjemvendte begynner å manifestere paranormale evner, deriblant Psykokinese, telepati eller prekognisjon. En av dem, Shawn Farrell, får evnen til å helbrede den ødelagte nakken til en død fugl, og bringe dyret tilbake til livet.
Liste over bosetninger på Færøyene
Fotnoter
<references group='lower-alpha'/>
The 4400
Handlingsreferat
I begynnelsen av den tredje sesongen dukker Nova Group, en terror-gruppe opp og de gjennomfører en rekke angrep mot amerikanske myndigheter og NTAC. Dette inkluderer attentatet på alle som var involvert i promicin-hemmerne, et attentat-forsøk på Ryland; anklager Baldwin for drap, og å drive en annen person til galskap. I løpet av tredje og fjerde sesong avsløres det at bare en viss fraksjon av de 4 400 ønsker å forandre historien. En annen fraksjon, som foretrekker status quo, motsetter seg resten av 4 400. Men de eksakte motivene til disse fraksjonene blir aldri avslørt.
Til slutt gjør Jordan Collier, en annen hjemvendt som erklærer seg som menneskehetens frelser, promicin tilgjengelig for jordens befolkning. Imidlertid kan bare halvparten av den menneskelige befolkningen å faktisk tolerere promicin, og dermed utvikle overmenneskelige evner. Men den andre halvparten av menneskene dør rett etter at de har tatt produktet. Selv om myndighetene forbyr videre bruk av promicin, har tusenvis av tidligere vanlige mennesker allerede utviklet overmenneskelige evner. Dette kompliserer NTACs oppgaver alvorlig.
Collier annekterer senere en del av Seattle, og forvandler dette til «Promise City» et selv-erklært paradis åpent for alle mennesker med overmenneskelige evner. Den amerikanske regjeringen forsøker å gjenvinne Promise City, men dette har liten suksess. Serien ender med en cliffhanger, hvor Collier har lovet å bygge den fremtiden han hadde lovet. Men amerikanske myndigheter ser med stor uro på at Colliers milits fremdeles har kontroll over Seattle, nå kjent som Promise City.
Admiral (2008)
Admiral (originaltittel: Адмиралъ) er en russisk film fra 2008, regissert av Andrej Kravtsjuk.
En utvidet versjon ble sendt som TV-serie i ti deler.
Handling
Historien forteller om admiral Aleksandr Koltsjak som forblir trofast mot sin ed til den russiske keiseren, og han kjempet mot bolsjevik-styret etter Oktoberrevolusjonen i 1917.
Ferizli
Ferizli er en by med 25 909 innbyggere (2017) i den tyrkiske provinsen Sakarya. Den ligger nord for Söğütlü og sørvest for Karasu.
Anat Lelior
Anat Lelior (født 29. april 2000) er en israelsk surfer.
Hun representerte Israel under Sommer-OL 2020 i Tokyo, hvor hun ble utslått i runde 2.
Rigobert Song
Rigobert Song Bahanag (født 1. juli 1976) er en kamerunsk fotballtrener og fotballspiller som er landslagstrener for.
Spillerkarriere
Song startet sin karriere i den kamrunske klubben Tonnerre Yaoundé før han ble solgt til den franske klubben Metz i 1994. Her ble han værende i tre år, og spilte 120 ligakamper, og scoret 3 mål for klubben. I 1997 signerte Song for den italienske klubben Salernitana Calcio 1919. Der fikk han begrenset spilletid, kun 4 ligakamper og 1 mål. 26. januar 1999 ble han hentet til Liverpool av manager Gérard Houllier for £2 600 000. Han ble i Anfield-klubben i litt over en sesong før han ble solgt til West Ham 28. november 2000.
Han spilte også for Lens i Frankrike og Köln i Tyskland før han signerte for Galatasaray i 2004. Rett før 2008-sesongen gikk han til Trabzonspor.
Song har representert i VM i 1994, 1998 og 2002. Han var den første spilleren som hadde blitt utvist i to VM sluttspill. Siden har også Zinedine Zidane gjort det samme. Han har pr. 10. juni 2006 106 landskamper og 4 mål.
Rigobert Song er også onkel til Alexandre Song. Alexandre Song, som mistet faren sin som 3 åring, har hatt godt støtte fra nettopp Rigobert.
All the Hits for Your Dancin’ Party
All the Hits for Your Dancin' Party er et musikkalbum med Chubby Checker, utgitt i 1962.
The Lord Loves the Irish
The Lord Loves the Irish er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Ernest C. Warde.
Raabyggelaget
Raabyggelaget (norrønt: Rábyggjalo̧g, moderne skrivemåte: Råbyggelaget) er fra gammelt av navn på et distrikt i indre Aust-Agder. Raabyggelaget har gjennom tidene vært knyttet til historiske forvaltningsområder som syssel og len, senere fogderi og prosti. Det har variert i størrelse, men tilsvarer i all vesentlighet dagens innlandskommuner i Aust-Agder, men også Åseral i indre Vest-Agder inngikk til tider i området.
The Lord Loves the Irish
Handling
Miles Machree er fornøyd med å bo sammen med sin mor, brødre og søstre, og dyrker jorden på gården deres i Glengarry, Irland, frem til han møter den attraktive Sheila Lynch som er på turné sammen med faren hennes - nå en bank-president i New York, som flere år tidligere hadde forlatt den lille landsbyen deres. Miles overhører Dexter og Dr. Leon Wilson som diskuterer et opplegg for å erstatte penger de har forfalsket, men under et slagsmål som involverer agenter fra U.S. Secret Service blir Dexter myrdet. Forfalsknerne blir snart tatt til fange, og Miles begynner som Lynch sitt private sekretær og svigersønn.
Raabyggelaget
Raabyggelaget hørte inn under Agdesiden lagdømme fra slutten av 1400- eller begynnelsen av 1500-tallet. I vest grenset det til Lister og Mandals amt og Stavanger amt, i nordøst til Bratsbergs amt og i sydøst til Nedenæs fogderi. Ved reskript 15.03.1684 ble Raabyggelaget fogderi lagt til Nedenes amt. I forbindelse med Riksforsamlingen og Stortinget 1814 og 1815 valgte Raabygdelaugets Amt en egen representant, men det er uklart om det var snakk om et virkelig administrativt amt. Fra 1. januar 1866 ble Åmli og Vegårshei overført til Nedenes fogderi, og de resterende tinglag lagt til Sætersdalen fogderi (kgl. res. 17. juni 1865), og Raabyggelaget opphørte som administrativ enhet.
Under Kalmarkrigen (1611–13) nektet bøndene i Raabyggelaget å betale krigsskatt og sende soldater. Som straff ble de dømt til å betale en bot tilsvarende halvparten av alt de eide.
Det å se innlandsområdene separert fra kystdistriktene, har lange tradisjoner. Allerede i inndelingen av Norge som er gjort i Historia Norvegiæ fra slutten av 1100-årene er denne tenkemåten i bruk. Her er Norge delt i tre hoveddeler: Kystdistrikt (Maritima), oppland (Montana) samt Finnmark. Etter denne inndelingen er Raabyggelaget og Telemark en av fire deler (patrias) i Montana.
Navnets opphav og skrivemåte
Navnet Rábyggjalo̧g skal angivelig bety «lovområdet for dem som bor i en avkrok», på nynorsk ei rå. Utover i historien er det vel knapt noe geografisk navn i Norge som har hatt flere skrivemåter, eksempler er: Raabygdelaget, Raabøigdelauget og Raabyggelauget, eventuelt med å eller o for aa, samt tilsvarende navn i ubestemt form: Rábyggjalo̧g (793–1066) og Raabyggelag. Navnet var i aktiv bruk i over 1300 år. Det finnes dokumenter med navnet fra 1600-, 1700- og 1800-tallet og det var fortsatt i vanlig bruk sist på 1930-tallet.
I 1789 måtte området stille mannskap til to kompanier til Vesterlenske infanteriregiment kalt 1. og 2. Raabygdelagske kompani. (Se også 1. vesterlenske infanteriregiment.)
Matrikkelen 1838
De to siste tinglagene ble i 1850 delt i tre nye: Vegusdal, Åmli og Vegårshei.
Hermann Ludwig von Balan
Biografi
Hermann Ludwig von Balan var utdannet jurist og begynte i Kongeriket Preussens diplomatiske korps i 1835. Fra 1837 tjenestegjorde han som legasjonssekretær i Brussel i Belgia, og han ble adlet i 1843. I 1845 ble han utnevnt til generalkonsul i Warszawa og chargé d'affaires til Fristaden Frankfurt året etter. I 1848 ble han chargé d'affaires til Storhertugdømmet Hessen. I 1858 ble han utnevnt til sendemann (fransk: envoyé) til Kongeriket Württemberg.
Fra 1859 til 1864 var han sendemann til Danmark og deltok både ved London-konferansen og ved forhandlingene ved freden i Wien i 1864 som avsluttet den andre slesvigske krig. Han tjenestegjorde som minister til Belgia i årene 1864 til 1871. Etter perioden som utenriksminister ble han utnevnt til Preußisches Herrenhaus (førstekammeret i den prøyssiske landdagen hvor han ble ansett som liberal og han vendte tilbake til stillingen som minister i Brussel hvor han døde noen måneder etter.
Storbåten
Storbåten (opprinnelig Storbaaten) er ei barnebok av Olav Duun, utgitt i 1912, med undertittelen eller sjangerbenevnelsen «en barnefortælling»
Storbritannias politi
Storbritannias politi utgjøres av et antall selvstendige politistyrker som opererer i Storbritannia. De fleste er regionale, og betjener ett eller flere grevskap. I tillegg finnes noen enheter som har riksdekkende oppgaver innenfor spesielle felt.
Storbåten
Det var den første av de to barnebøkene til Duun, fulgt av Sommer-eventyr (1913). Begge barnebøkene ble først utgitt på riksmål på Aschehoug (ikke på Duuns faste forlag Norli), med forfatternavnet Ole Raabye. Duun hadde i ungdommen brukt navnet Ole Julius Raabye. Boka kom i nynorsk utgave i 1935, og i nye utgaver i 1963 og 1976.
Storbritannias politi
Politistyrker
De regionale styrkene dekker ett eller flere grevskap (England) eller hovedområder (Wales). Skottland har en styrke som dekker hele landet, og Nord-Irland har en styrke som dekker hele provinsen. De omtales også som Home Office forces, ettersom de formelt er underlagt Home Office, det britiske innenriksministeriet. Disse styrkene består av tre deler: Det uniformerte politiet (Uniformed Branch), kriminalpolitiet (Criminal Investigation Department) og overvåkingspolitiet (Special Branch).
Storbåten
Innhold
Handlingen er lagt til en slags småby på Namdalskysten, kalt Marsund. De tre hovedpersonene er barn i 12-13 års-alderen: Sigurd, Ingolf og Gunnhild. Ingolf er enebarn og doktorsønn, guttejenta Gunnhild er datter av telegrafbestyreren, mens Sigurd er en farløs fattiggutt som kan minne om flere av Duuns barneskildringer. Ingolf er skoleflink, mens Sigurd er dyktig på sjøen og i praktiske spørsmål. Sigurd er den mest interessante av de tre, med størst spennvidde i personligheten. Bakteppet for handlingen er klasseforskjellene, og barnas ubehag ved steforeldre - både hos Gunnhild som har ei stemor og hos Sigurd som er i ferd med å få en stefar.
Storbritannias politi
Politistyrker
De nasjonale styrkene, siden 2005 også kjent som spesialstyrker, håndhever loven innenfor et spesielt virkefelt der de har spesialkompetanse.
De lokale og spesialiserte styrkene har for det meste sitt opphav i private vekterstyrker som på et tidspunkt fikk full eller delvis politimyndighet. Slike styrker finnes i en rekke havneområder og parker, samt på noen andre steder.
Storbåten
Innhold
«Storbåten» i tittelen er en strandet seksbøring som de tre barna sammen bruker som et «hovedkvarter» og som utgangspunkt for rollelek som «røvere». I et av bokas mest dramatiske kapitler driver storbåten på havet ei stormnatt. De to guttene er ombord, og må berge seg gjennom uværet inntil de strander på ei lita øy. Etterpå er guttene sammen om å berge et skip som har blitt forlatt i stormen. Etter denne redningsdåden blir guttene regnet som helter, men vennskapet kjølner og de glir fra hverandre.
Oppbruddet fra barndommen og utviklinga av forholdet mellom de tre barna er bokas hovedtema; «fra et spontant, naturlig forhold mellom barn, gjennom en modningsprosess og mot en oppløsning til slutt». Gunnhilds sosialisering fra «guttejente» til en mer sosialt akseptabel ungpike-rolle er en del av dette.
Storbritannias politi
Historie
Storbritannia har hatt konstabler som har håndhevet loven siden angelsaksisk tid, men en moderne politistyrke ble først opprettet på begynnelsen av det 19. århundre. Det ble da innført et riksdekkende system basert på lokale politistyrker bygget opp over samme mønster, dog med en del variasjoner. Malen for de nye styrkene var Marine Police, en liten enhet som hadde blitt dannet i Wapping mot slutten av det 18. århundre.
I Glasgow i Skottland begynte man i det 18. århundre å arbeide for å få opprettet en politimyndighet. Glasgow Police Act ble vedtatt av Parlamentet i 1800, og dermed ble City of Glasgow Police opprettet. Styrken ble finansiert av skattepenger. Opprettelse av tilsvarende politistyrker andre steder i Skottland fulgte, og i 1857 ble Police (Scotland) Act vedtatt. Den nye loven krevde at hvert grevskap og hver burgh opprettet en politistyrke, enten alene eller sammen med andre grevskaper eller byer.
McMaster University
McMaster University (Mac) er et offentlig universitet i Hamilton i Ontario, Canada. Navnet kommer fra den canadiske senatoren William McMaster og ble grunnlagt i 1887.
Storbritannias politi
Historie
I 1812, 1818 og 1822 ble forholdene i London gransket av komitéer. Innenriksministeren, Robert Peel, baserte seg på disse granskningene da han i 1829 fikk gjennom Metropolitan Police Act. 29. september samme år ble Metropolitan Police Service opprettet, som en politistyrke som skulle håndheve loven på en mer profesjonell måte enn tidligere enheter som hadde vært preget av skjønnsmessig behandling av sakene. Den nye styrken var upersonlig, byråkratisk og hierarkisk. Den skilte seg fra de politistyrker som ble opprettet i andre europeiske land ved at den var strengt sivil. Konstablene ble bare bevæpnet med køller, og man brukte et minimum av sivile konstabler. Styrken var uavhengig av lokale myndigheter, men kommissæren var ansvarlig overfor innenriksministeren. Konstablene ble raskt kjent som peelers eller bobbies, begge kallenavn etter Robert Peel.
I 1835 kom Municipal Corporations Act som åpnet for lokale politistyrker andre steder, og i 1839 og 1840 kom ytterligere lover. Den første styrken ble opprettet i Wiltshire i 1839. Da County and Borough Police Act kom i 1856 og gjorde det obligatorisk å ha en lokal politistyrke som var underlagt sentral inspeksjonsmyndighet, fantes det omkring 30 slike styrker. I 1860 var antallet over 200 i England og Wales, mens man i Nord-Irland opprettet den mer sentraliserte og paramilitære styrken Royal Irish Constabulary.
Metropolitan Police fikk en detektivenhet i 1842. Denne ble rammet en Turf-svindelskandalen i 1877, og året etter ble den omorganisert til Criminal Investigation Department (CID).
Med Police Act av 1890 fikk konstablene en obligatorisk pensjonsordning. Under første verdenskrig ble det dannet fagforeninger, som ble oppløst ved Police Act av 1919 som en følge av streiker i 1918 og 1919. I stedet ble Police Federation of England and Wales dannet.
Selv om det ble forsøkt å reformere systemet, var det før andre verdenskrig fortsatt mer enn 200 forskjellige styrker, og før den store reorganiseringen gjennom Police Act av 1964 gjensto 117. Den nye loven omorganiserte disse til 49 større styrker, hvor noen dekket to eller flere grevskap eller store byområder.
Reformen ble ikke tatt godt imot av alle, fordi man følte at det ble større avstand mellom befolkningen og politiet når de små enhetene forsvant, og at politiet dermed ikke sto ansvarlige overfor lokalmiljøet slik de var tidligere. Samtidig ser man at styrkene ble mer effektivt organisert, slik at det ble lettere tilgang til politiet, og at de raskere kunne svare på henvendelser. Man har forsøkt å analysere hva summen av dette blir, men har ikke klart å komme frem til objektive målestokker som gjør det mulig å avgjøre om reformen førte til en forbedring eller ikke.
Den siste større reformen kom i 2006, da Serious Organised Crime Agency (SOCA) ble opprettet. Den nye styrken har blitt sammenlignet med det amerikanske FBI, men er ikke en direkte parallell; SOCA arbeider ikke med terrorisme- og mordsaker.
I 2013 alle Skottlands åtte regionale politistyrker ble forent i en styrke, Police Scotland.
Kontrollmyndighet
I England og Wales har hver politistyrke en police authority som kontrollerer styrkens arbeid og sørger for finansiering av den. De har også et ansvar for å etterse at samfunnet får best mulig service fra politiet. Den normale sammensetningen av en slik kontrollmyndighet er tre magistrater, ni medlemmer fra lokalrådene og fem uavhengige medlemmer.
I Nord-Irland har Northern Ireland Policing Board kontrollmyndighet.
I Skottland har Scottish Police Services Authority kontrollmyndighet.
Finansiering
Da Metropolitan Police Service ble grunnlagt i 1829 ble styrken finansiert gjennom en Police Rate, en ekstraskatt som ble innkrevd fra de som bodde i området. Denne finansieringsmetoden spredde seg i løpet av de neste tretti årene til andre deler av landet.
Da Police Authorities ble opprettet fikk disse ansvaret for å finansiere styrken. Dette gjøres tildels gjennom å kreve inn en skatt fra grevskapene. Denne skatten betales av borgerne gjennom deres council tax. De får også bevilgninger fra innenriksministeriet. Bevilgningens størrelse bestemmes av lokale behov og hvilke strategier som er utarbeidet for politiets arbeid i perioden det bevilges for.
I budsjettåret 2005–2006 var det anslått at politiet ville bruke 4395 millioner pund. I tillegg kommer ekstraordinære bevilgninger.
Kontroverser
I etterkrigstiden har det britiske politiet vært gjennom en rekke kontroverser og skandaler. I 1970-årene ble det avslørt korrupsjon, i 1980-årene var politiets handlemåte under opptøyer og streiker omstridt og i 1990-årene var det særlig kravet om at politiet må stå til rette for sine handlinger og være underlagt offentlig kontroll som preget debatten.
Bevæpning
Britisk politi er normalt ikke bevæpnet. Unntakene er politiet i Nord-Irland, på flyplasser, ved atomreaktorer og noen spesielle livvakttjenester. Det pågår en kontinuerlig debatt om bevæpning av politiet.
I 1995 stemte medlemmene av Police Federation of England and Wales over spørsmålet om rutinemessig bevæpning. Over 75% stemte mot. Men i annen halvdel av 1990-årene var det en kraftig økning i væpnet kriminalitet, noe som ser ut til å ha ført til en holdningsendring. I 2000 ble rutinemessig bevæpning gjeninnført i Nottingham, for første gang siden 1936, på grunn av en rekke gjengrelaterte skyteepisoder i to boligområder. Mot slutten av 2005 ble en konstabel skutt ned og drept i Bradford, noe som førte til en ny debatt om spørsmålet. Police Federation planlegger pr. 2006 en ny avstemning.
Alle politistyrker i England og Wales har elektrovåpen tilgjengelig, men bruken av disse må autoriseres på samme måte som skytevåpen.
Standardutstyret for vanlige konstabler er en uttrekkbar batong. I alle unntatt to regionale styrker har de også med seg CS-spray i små, individuelle beholdere.
Bevæpning i London
Tjenestemenn på nattpatruljer i noen deler av London ble ofte utstyrt med Webley revolvere, og etter Sidney Street-beleiringen også halvautomatiske Webley-pistoler, fra 1884 og de neste femti årene. Årsaken var mordet på to konstabler. Hver enkelt konstabel kunne velge om det skulle bæres våpen eller ikke. Denne praksisen tok slutt i juli 1936, og fra da av ble våpen delt ut av en sersjant når det var god grunn til det, og kun til tjenestemenn som hadde våpentrening.
Spørsmålet om rutinemessig bevæpning kom igjen opp etter Derek Bentley-saken i 1952 og mordet på tre konstabler i London i 1966, den såkalte Braybrook Street-massakren. Etter sistnevnte hendelse ble omkring 17% av tjenestemennene i London gitt tillatelse til å bære våpen.
I 1980-årene ble flere sivile drept av politiet under tvilsomme omstendigheter, og kontrollen ble igjen strammet inn. De som fikk fortsette å bære våpen måtte gjennom et strengere treningsprogram, som etterhvert også omfattet instruktører fra SAS. Omkring 7% av tjenestemennene i London har slik trening pr. 2006. Bevæpning kan kun skje under strenge retningslinjer. Unntaket er Specialist Firearms Command (CO19), en taktisk spesialenhet.
Uniform
Det er mindre variasjoner mellom de forskjellige styrkene, men grunnuniformen er stort sett den samme i alle styrker. Den er inspirert av uniformen til Metropolitan Police, og forandringer i stilen har stort sett først kommet i den styrken og deretter spredd seg. Basisfargen er en svært mørk blåfarge, så mørk at den ofte oppfattes som svart; i enkelte tilfeller bruker man faktisk svarte plagg. Fargen har gitt politiet kallenavnet «boys in blue».
Den formelle uniformen har en jakke med åpen hals, med eller uten belte (varierer mellom styrkene), og bukser eller skjørt. Skjorten er hvit eller lys blå, og bæres med svart slips. Slipset er av sikkerhetsgrunner vanligvis festet med klemme eller strikk. Skjortefargen var tidligere blå i de fleste styrker, men da Metropolitan Police skiftet til hvit i 1980-årene fulgte de fleste andre etter. Offiserer av høyere rang har alltid brukt hvite skjorter, og i en del styrker har også kvinnelige konstabler gjort det. I noen styrker bærer kvinner et svart og hvitt tørkle i stedet for slips.
Frem til 1980-årene ble den formelle uniformen også brukt til hverdags, men den brukes nå mest til spesielle anledninger. Arbeidsuniformen består av hvit skjorte, enten med åpen hals eller med slips/tørkle, bukser for begge kjønn og en genser eller jakke. Noen styrker bruker feltbukser og militærstøvler. Tidligere bar man frakk når det var dårlig vær, men dette er erstattet av vannavstøtende plagg i sterke farger. Disse brukes også ofte under oppdrag i sterkt trafikkerte områder, for å oppnå økt synlighet. De fleste bærer også skuddsikker vest i tjeneste.
Littorina (tog)
Littorina er en betegnelse fra Italia på lette bensin-, diesel og elektriskdrevet motorvogn bygd av Fiat i mellomkrigstiden og etter krigens slutt med sitt unike utseende med grill hentet fra konsernets bil- og lastekjøretøyindustrien, som et typisk karaktertrekk. Denne betegnelsen etter hvert omfattet også motorvogner bygd av andre fabrikker som Breda uansett om disse hadde grill eller ikke, for regionaltrafikk og lokaltrafikk. Den nye motorvogntypen revolusjonerte den italienske regionaltrafikken i 1930-tallet midt i en meget omfattende modernisering av jernbanenettet under ledelse av Benito Mussolini i det fasciststyrte landet. Disse lette motorvognene var en så stor suksess at det ikke bare ledet til eksportordrer til andre land som Brasil, men også inspirerte fram avanserte dieselmotorvognsett kalt «autotreno» - motoriserte vogntog som ATR.100 i de siste fredsårene før krigsutbruddet i 1939.
Storbritannias politi
Uniform
På hodet bærer menn en vanlig uniformslue med skygge, mens kvinner bærer en hatt av bowlertype. Alle bærer et sjakkmønstret bånd i svart og hvitt rundt hodeplagget, unntatt City of London Police som bruker rødt og hvitt. Konstabler i trafikktjeneste bærer et hvitt trekk på luen. På fotpatruljer bærer mannlige konstabler den tradisjonelle koniske hjelmen, unntatt i Skottland hvor den er avskaffet. Formen på hjelmen varierer noe mellom de forskjellige styrker.
Transport
Det typiske bildet på en britisk politikonstabel er en «bobby» som patruljerer alene til fots. Frem til 1964 var dette et temmelig nøyaktig bilde på tilstanden i byene; man hadde i byene noen spesielle enheter som hadde biler, men det var for det meste på landet at man kunne se politikjøretøy – og selv der det var store avstander å dekke var det mer vanlig med sykler. Med Police Act 1964 ble dette endret, og politiet ble i stadig økende fra motorisert. I en periode forsvant fotpatruljene nesten fullstendig, noe som vakte sterke reaksjoner, og man har begynt å gjeninnføre dem, gjerne med assistanse fra frivillige.
Littorina (tog)
Noen få eksempler eksisterer inn i det nye århundret for allmenn trafikk som i Massawa-Asmara ruten i den tidlige italienske kolonien Eritrea. Av og til settes de i tjeneste som turisttog. Disse to motorvognene skal være av type A62-2, og var i sin tid de raskeste i kolonijernbanen med en gjennomsnittlig reisehastighet på 68 km/t.
Storbritannias politi
Transport
Hestepatruljer er vanlige i flere byer. De brukes både til rutinepatruljer og ved spesielle tilfeller, som under demonstrasjoner og opptøyer. Offensiv bruk av hester under opptøyer regnes som bruk av våpen, og må godkjennes av ansvarlig offiser. Dersom slik tillatelse ikke foreligger kan hestene kun brukes defensivt, først og fremst ved at de ridende konstablene får overblikk over situasjonen og veileder mannskapene som er til fots.
Patruljebilene kalles ofte pandabiler ettersom de opprinnelig var malt i svart og hvitt. Det er nå vanlig at de er i kraftige farger, særlig gult, for å være mer synlige i trafikken. Kraftigere utrykningsbiler er kjent som jam sandwiches, «syltetøysmørbrød», fordi de i London og noen andre steder har en rød stripe midt på og derfor minner ut om syltetøy klemt mellom to loffskiver (se bilde øverst i artikkelen). Bilene er normalt bemannet av en eller to konstabler.
Alle politistyrker har i tillegg til vanlige patruljebiler også Armed Response Vehicles, «bevæpnede responskjøretøy», hvor våpen fraktes i sikre kasser. Det er også vanlig med et utvalg av umerkede biler.
Littorina (tog)
Historie
Jernbanemateriellfabrikken Fiat Ferroviara startet sin virksomhet i 1917, fire år senere startet ingeniørene et prosjekt, «Vettura automotrice a Petrolio» om hvordan å skape en forbrenningsmotorvogn med teknologi hentet fra lastebilfabrikkene. Prosjektet kom ikke videre fra prototypstadiet. Men ingeniørene gav ikke opp sitt arbeid om å introdusere dieselmotordrift i jernbanen og utviklet et diesellokomotiv i 1923. De startet også på nytt motorvognprosjektet i 1924 hvor man eksperimenterte med forbrenningsmotor og transmisjonssystem, ferdigresultatet ble flere typer under fellesbetegnelsen «carrozze automotrici» med både bensin og diesel.
Storbritannias politi
Transport
De regionale styrkene har også tilgang til luftstøtte, normalt i form av helikoptre. Noen styrker har også småfly.
Littorina (tog)
Historie
Innovasjonene i motor, mekanikk, vognutvikling og transmisjon ved året 1930 skapt et grunnlag for lettvektvogner i lettmetall og stål med bedre kraftoverføring og bedre motorpresentasjon, Fiat var intet unntak fra dette. Noen av den italienske komponentutviklingen for de nye skinnebussene og motorvognene var hentet fra Umberto Nobiles foretak. Luftskipsingeniørene hos Nobile utviklet en strukturteknikk i lettmetall før foretaket ble nedlagt, og flere av disse ble ansatt i Fiat Ferroviara i ettertiden. Tre ulike FIAT-modeller av den samme type ble deretter presentert for offentligheten i 1932, AU4.A, AU4.B og AU4.C, som ble til FS ALb 48, ALb 64 og ALb 80 hos FS jernbanen.
Storbritannias politi
Fremtidens politi
I september 2005 ble det i en rapport fra HM Inspectorate of Constabulary som ble overlevert til daværende innenriksminister Charles Clarke hevdet at ordningen med 43 regionale styrker i England og Wales ikke lenger svarer til behovet, fordi enkelte av styrkene er for små. Per 2005 hadde nitten av dem færre enn 2000 tjenestemenn, og rapporten hevder at styrker med mer enn 4000 er mest effektivt både med hensyn til oppgavene som skal utføres og økonomisk. Bare noen få styrker er over grensen på 4000, nemlig Metropolitan Police, Greater Manchester Police, Merseyside Police, Northumbria Police, Thames Valley Police, West Midlands Police og West Yorkshire Police.
Littorina (tog)
Teknikk
ALb 48 som den første littorina i desember 1932 var en sensasjon i presentasjonsåret som en strømlinjet og lettbygd motorvogn med utsøkte linjer med rommelig og stilig interiør, bensin- eller dieselmotor forrest i førerrommet lik bak grillen ovenpå den fremste akselen. Drivakselen drives gjennom en dieselmekanisk transmisjon som på en samtidig buss, så akselrekkefølgen på samtidige littorina typer som en regel er (A1A)-(B') eller (1A)-(A1). Høye presentasjoner som 110 km/t var mulig ved å ha en kraftig motor beregnet på tyngre vogner, på en lettkonstruert vogn med en tjenestevekt på bare 14,8 tonn.
Storbritannias politi
Fremtidens politi
Styrkene som hadde under 4000 tjenestemenn ble for det meste anbefalt slått sammen til større enheter. Det ser ut til at dette vil skje i løpet av 2006, ifølge opplysninger offentliggjort i mars samme år. Forslagene til nye styrker er som følger:
Arch Hurd
Arch Hurd er et operativsystem som er basert på Linuxdistribusjonen Arch Linux. I stedet for å benytte Linuxkjernen, benytter Arch Hurd GNU-prosjektets mikrokjerne-baserte GNU Hurd. Arbeidet med Arch Hurd startet den 4. januar 2010, og etter noen få uker var det mulig å starte det opp i en virtuell maskin.