cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludwig Wiedenmann
Jesuitt
I 1948 trådte han inn i jesuittordenen og var novise i Pullach til 1950. Fra 1950 til 1953 studerte han filosofi ved jesuittenes Hochschule für Philosophie i Berchmanskolleg i Pullach. Fra 1953 til 1957 studerte han teologi ved Philosophisch-Theologische Hochschule Sankt Georgen i Frankfurt am Main. Han avsluttet begge studieløp med lisensiatsgrad.
Prest
Han ble presteviet i Michaelskirche i München av kardinal Joseph Wendel. Fra 1957 til 1958 absolverte han tertiatet i Sankt Andrä i Kärnten.
Wei Chun-heng
Wei Chun-heng (født 6. juli 1994) er en taiwansk bueskytter.
Ludwig Wiedenmann
Prest
Fra 1958 til 1961 studerte Wiedenmann misjonsvitenskap ved det missiologiske fakultet ved det pavelige universitet Gregoriana i Roma. Han fikk doktorgrad i 1962 med arbeidet ''Mission und Eschatologie. Eine Analyse der neueren deutschen evangelischen Missionstheologie''.
Wei Chun-heng
Han representerte Kinesisk Taipei i Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro, der han ble utslått i andre runde i den individuelle konkurransen.
Ludwig Wiedenmann
Prest
I 1961 ble pater Wiedenmann en redaktør for tidsskriftet Die katholischen Missionen. Han tok seg selv av dekningen av Sørøst-Asia. Han deltok på den eukaristiske verdenskongress i 1964 i Bombay og foretok informasjonsreiser i India, Sri Lanka, Nepal, Pakistan, Burma/Myanmar, Thailand, Kambodsja, Vietnam, Taiwan, Hongkong og Macao. I underviste han i missiologi dessuten ved det teologiske fakultet ved Universität Innsbruck og et seminar om det samme ved Sankt Georgen i Frankfurt am Main. I 1969 overtok pater Wiedenmann ansvaret for Die Katholischen Missionen og forble det fra årgangene 88 (1969) til 117 (1998).
Wei Chun-heng
I Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble han utslått i andre runde i den individuelle konkurransen. Senere i lekene tok han sølv i lagkonkurransen.
Ludwig Wiedenmann
Prest
Fra 1979 til 1988 overtok pater Wiedenmann etter Georg Schückler som leder av Missionswissenschaftliches Institut Missio (MWI) i Aachen. Senere tok han del i utarbeidelsen av 3. opplag (1993–2001) av Lexikon für Theologie und Kirche (LThK), som faglig rådgiver for kirkelig landkunnskap for Afrika, Asia, Australia, Latinamerika og Oceania. Han deltok også på Würzburger Synode (1971–1975) for implementeringen av Andre Vatikankonsil.
Han var også engasjert i økumenikk, og var misjonsprokurator.
I 2016 trakk pater Wiedenmann seg tilbake etter 55 års arbeid innen misjonsvitenskapelig og publisistisk arbeid. Han bosatte seg i jesuittkommuniteten «Pedro Arrupe» i gamle- og pleiehjemmet St. Katharina Labouré i Unterhaching ved München.
Han døde i april 2020 i en alder av 91 år i Unterhaching som følge av covid-19.
Poul Andreassen
Poul Andreassen (født 18. februar 1928 i Stubbekøbing, død 7. august 2009 i Charlottenlund) var en dansk forretningsmann og konservativ politiker. Han var administrerende direktør i ISS i 33 år.
Liv og virke
Han hadde tillitsverv innen blant annet Dansk Arbejdsgiverforening og Foreningen til Støtte for Mødre og Børn. I ung alder skiftet han politisk ståsted fra Socialdemokratiet til Det Konservative Folkeparti, hvor han stod som medlem i mange år. I 1998 lot han seg overtale til å overta som formann i de konservatives hovedstyre, men klarte ikke å bringe suksessen fra næringslivet over i det politiske liv. Andreassens misjon som organisatorisk leder og overgangsfigur ble imidlertid oppfylt, idet han banet vei for Bendt Bendtsen som partiformann og politisk leder istedenfor Pia Christmas-Møller. Andreassen avgikk som formann i 2000.
Elvis Presley
Elvis Aaron Presley (1935–1977) var en amerikansk sanger og skuespiller.
I perioden 1956–1965 var plate- og filminnspillingene betydelige kassasuksesser. Dalende publikumsinteresse for filmene ble i slutten av 1960-årene avløst av omfattende turnévirksomhet som viste Presley som en karismatisk sceneartist. Presley gjenerobret i tillegg country-markedet i USA med en rekke plater innen sjangeren. Stort arbeidspress og høyt forbruk av sterke legemidler, resulterte etter hvert i skrantende helse. Om ettermiddagen 16. august 1977, bare timer før han skulle i gang med en ny turné, ble han funnet bevisstløs i sitt hjem Graceland. Etter iherdige gjenopplivningsforsøk ble han erklært død som følge av hjertestans.
I tillegg til hans enorme suksess i sine leveår, har ettertiden vist en vedvarende interesse for Elvis Presleys liv og musikk. Hans hjem i Memphis er i dag museum og besøkes årlig av over 500,000. I en stor avstemning i Time Magazine i året 1999 ble Elvis utpekt som det 20. århundrets mest betydelige navn. På plassene etter kom Adolf Hitler, Yitzhak Rabin, pave Johannes Paul II og Martin Luther King. Magasinet Q har utpekt hans «That's All Right (Mama)» som populærmusikkens mest betydningsfulle innspilling.
Familie
Familien Presley bodde i Old Saltillo Road i småbyen Tupelo, Mississippi, frem til 1948 da dårlig økonomi fikk dem til å flytte til Memphis. Familien var pinsevenner, og Elvis gikk ofte på møter i ulike menigheter. Han uttalte flere ganger at han lærte mye om sceneopptreden av predikantene i pinsebevegelsen. Den 1. mai 1967 giftet Elvis seg med Priscilla Ann Beaulieu, som han hadde møtt i Gothestrasse 14 i Vest-Tyskland på en fest mens han var i militæret i slutten av 1950-årene. Nøyaktig ni måneder senere fikk de sitt eneste barn, datteren Lisa Marie Presley. I oktober 1973 ble Elvis og Priscilla skilt. Lisa Marie ble boende hos sin mor, mens Elvis fikk besøksrett.
De første årene
Elvis Presley var svært sky som barn og sterkt knyttet til sin mor. Tenårene var vanskelige, han hadde få venner på skolen og ble mobbet for sin spesielle klesstil. Han ble av mange jevnaldrende ansett som litt sær. Bare på ett område utmerket han seg: han viste tidlig talent for sang og musikk. Foreldrene sparte sammen penger og gav ham en gitar, og han lærte å spille piano i menigheten der Presley-familien vanket. Da han var 10 år, kom han på andreplass i talentkonkurransen Mississippi-Alabama Fair and Dairy Show. Han sang «Old Shep» – en sørgmodig ballade om en gutt og hunden hans.
Presley var en ivrig radiolytter og ble påvirket av rhythm and blues, men også av country og gospelmusikk. I 18-årsalderen livnærte han seg ved å kjøre lastebil for Crown Electrics mens han studerte til å bli elektriker. Han kjørte ved flere anledninger i 1953 forbi et skilt utenfor Sun Records hvor det sto «Innspilling av plate: $4». Han besluttet å gjøre et forsøk. Platen hadde to sanger: «My Happiness» og «That's When Your Heartaches Begin». Denne prøveplata av acetat ble tatt med til bestemora til en venn av Elvis, Ed Leek. Selv hadde Elvis og familien ikke platespiller, så han måtte til andre for å høre plata si. Dermed kan en slå hull på myten om at plata skulle være en bursdagsgave til mora. Ut fra det en nå vet, hørte aldri Gladys disse innspillingene. Elvis og Ed hørte sikkert noen ganger på plata, før Elvis dro hjem, og så vidt en vet, hørte Elvis aldri disse innspillingene igjen.
Da Eds bestemor døde i 1980-årene, ble plata funnet igjen i dødsboet hennes. 10. oktober 1988 bekreftet Marion Keisker, som jobbet i Sun studio og lot Presley spille inn denne plata, at dette var den autentiske plata, innspilt sommeren 1953. I april 1989 signerte Ed Leek og Sun Entertainment Corperation en avtale om å utgi innspillingene, mens Ed Leek fremdeles satt på eierrettighetene til plata. Tekniker Allen Stoker mastret plata ned på bånd på Country Music Foundation i 14. og 15. september samme år. Lyden ble renset, men ikke noe annet ble gjort, som pålegging av mer musikk eller annet. Første gang «My Happiness» ble gitt ut, var på The Great Performances i 1990.
Sun Studios, 1954–1955
Den 4. januar 1954 kom Presley tilbake til Sun Studios for å spille inn enda en plate. På den la han «I'll Never Stand In Your Way» og «It Wouldn't Be The Same Without You». Også denne privatinnspillingen er senere kommet til rette og utgitt offisielt. En ansatt i Sun Records, Marion Keisker, hørte ham synge igjen, og forsto at gutten hadde en stemme utenom det vanlige. Han ble senere karakterisert som «den hvite mannen med den svarte stemmen». Hun mente at platedirektøren Sam Phillips burde høre ham; Phillips likte det han hørte, og sommeren 1954 satte han Presley sammen med et par musikere han hadde i stallen – Scotty Moore (gitar) og Bill Black (bass). I månedsskiftet juni/juli møttes de første gang, og 5. juli gikk de i studio. Etter en lang stund med mer eller mindre mislykkede forsøk på ballader, tok de pause. I løpet av pausen startet Elvis på Arthur Crudups «That's All Right (Mama)» med både sang og hardtslående gitarspill. Bill Black slengte seg etter hvert på sin kontrabass og Scotty Moore måtte bare bli med han også. Sam Phillips kom løpende inn i studio og lurte på hva de holdt på med; «Vet ikke» svarte Scotty Moore. «Fortsett med det!» lød beskjeden fra Phillips som løp tilbake til kontrollrommet og satte i gang båndopptakeren. Noen minutter senere var låta i boks. En dag eller to etterpå spilte de også inn «Blue Moon of Kentucky». Ergo hadde Presley countryfisert en blues-låt og bluesifisert en bluesgrass/country-låt – en nøkkel til suksessen var klar. Den 19. juli 1954 ble singelen «That's All Right (Mama)»/«Blue Moon of Kentucky» sendt ut på markedet. Dette var ikke den første innspillingen av det som senere ble kalt rockabilly, men det har i etterkant (senest i 2005) blitt karakterisert som den viktigste rockeplata som er innspilt. Elvis Presley & The Blue Moon Boys ble etter hvert svært populære, og fikk i oktober 1954 være med i radioshowet Louisiana Hayride. Det var i forbindelse med dette programmet at Presley traff «oberst» Tom Parker som senere ble hans manager. Samarbeidet med Parker skulle vare livet ut. Mange ser på dette som en artistisk ulykke for Elvis fordi denne manageren – etter manges mening – viste liten evne til fornuftig langtidsplanlegging og tilhørende karrierebygging over tid.
Tom Parker het egentlig Andreas Cornelis van Kuijk og var nederlender, født i Breda. Han tok seg ulovlig inn i USA og endret navn. I hjemlandet var han mistenkt for drapet på Anna van den Enden. Fra 1956 til Presleys død i 1977 var Parker manageren hans, men nektet å reise utenfor USA.
Presleys plateinnspillinger er på Sun Records har fått legendestatus for den kreativiteten og nyskapningen som preger musikken. Kjente innspillinger fra Sun-tiden er blant andre «Good Rockin' Tonight», «Milcow Blues Boogie», «Baby Let's Play House» og «Mystery Train». Hans femte og siste singel hentet fra Sun-innspillingene var «I Forgot to Remember to Forget». Vinteren 1956 krøp den helt opp til topp-plassering på country-listen i USA.
Samtidig og i etterkant med Elvis Presley hadde Sun artister som Johnny Cash, Jerry Lee Lewis og Carl Perkins i studioet. Denne gjengen ble for øvrig kalt The Million Dollar Quartet da de fire var samlet i Sun studio. Den 4. desember 1956, gjorde de en del uformelle innspillinger som er utgitt på plate.
Gjennombrudd, 1956–1958
I november 1955 var Presley blitt for stor for lille Sun, og Sam Phillips gikk med på å selge Presley og alle sangene hans til RCA Victor for 35,000 amerikanske dollar. Selv mottok han 5,000 amerikanske dollar for å skifte selskap. Men samtidig inneholdt avtalen en klausul om redusert royalties for Presley i en periode, slik at det på mange måter kan sies at Elvis selv kjøpte seg fri fra sitt gamle plateselskap. Likevel var avtalen såvidt god at Elvis raskt ble den mest betalte artisten noensinne. Presleys studioband i RCA besto hovedsakelig av de opprinnelige musikerne: Scotty Moore, Bill Black og D. J. Fontana på trommer. D.J. Fontana hadde begynt å spille for Presley på live-opptredener i Sun-tiden, men ble først fast fra RCA-tiden. Etter hvert ble The Jordanaires fast backinggruppe på vokalsiden. I studio var det blant annet Steve Sholes og Chet Atkins som styrte spakene ved innspillingen. Flere kjente musikere var innom studio og bidro til å skape den såkalte «Elvis-sound'en». Eksempelvis kan nevnes Floyd Cramer (piano) og Boots Randolph (saksofon). Overgangen til RCA sammenfalt med Presleys virkelige internasjonale gjennombrudd. Med lanseringen av kjempehiten «Heartbreak Hotel» ble Elvis Presley en verdenssensasjon nærmest over natten. Men suksessen var delt. I en del konservative kretser ble han ansett som en trussel mot god moral og musikksmak. Hans utfordrende TV-opptredener var kontroversielle i samtiden. Han ble betegnet som en opprører; idolisert av ungdommen, uglesett av foreldregenerasjonen.
I perioden 1956–1959, selve gullalderen for rock'n'roll, dominerte Presley hit-listene med den ene suksessen etter den andre: «Heartbreak Hotel», «Blue Suede Shoes», «I Want You I Need you I Love You», «Hound Dog», «Don't Be Cruel», «Love Me Tender», «Love Me», «Too Much», «(Let Me Be Your) Teddy Bear», «All Shook Up», «Jailhouse Rock», «Wear My Ring Around Your Neck», «Hard Headed Woman», «King Creole», «One Night», «I Got Stung», «A Fool Such As I», «I Need Your Love Tonight» og «A Big Hunk o'Love». I en rekke tilfeller var begge sider av singelplatene inne på topp 10-listen samtidig, noe som gjorde at han er registrert med færre førsteplasser enn det som salgstallene egentlig skulle tilsi. Denne tendensen avtok etter hvert, men også i 1960-årene var der eksempler på at delt oppmerksomhet mellom A- og B-side fratok ham en opplagt førsteplass, som i tilfellene «Little Sister»/«His Latest Flame» og «Can't Help Falling in Love»/«Rock-A-Hula Baby» i 1961 og 1962.
Elvis selv spilte akustisk rytmegitar på mange av platene sine i disse første fire årene. På «One Night» spilte Elvis på Scotty Moores elektriske gitar, og platen er således nærmest et solo-produkt fra Elvis sin side. Han spilte piano på blant andre «Love Me», «Playing for Keeps» og «Wear My Ring Around Your Neck», og bassgitar på «Baby I Don't Care».
Millitærtjeneste, mars 1958–mars 1960
Fra mars 1958 til mars 1960, mens han stod på høyden av karrieren, tjenestegjorde Presley i militæret og måtte klippe håret. Frisøren som klippet ham, kastet rett og slett håret ut av vinduet. Presleys hår ble i senere år solgt for flere hundre tusen amerikanske dollar. Det meste av militærtjenesten ble utført i Vest-Tyskland, dit det kom flere tusen brev hvor fans, venner og slekt ba om at han skulle få slippe militærtjeneste. Mens Presley var i hæren, tok han poliovaksine. Vaksineringen ble sendt på TV på de tre største kanalene i USA.
Før Presleys vaksinering ble vist på The Ed Sullivan Show, var vaksineraten blant amerikanske tenåringer 0,6 %. Et halvt år etter at Presley lot seg vaksinere, var 80 % unge amerikanere vaksinert mot polio.
Det var under militærtjenesten Presley ble kjent med den 14 år gamle offisersdatteren Priscilla Ann Beaulieu, som senere skulle bli hans kone. Mens det var også da at hans mor ble alvorlig syk og havnet på sykehus. Presley fikk permisjon og besøkte da moren, men han måtte tilbake til militæret. Den 14. august 1958 døde moren. Elvis Presley kom aldri over tapet av moren, han ble helt knust.
Hits og filmer, 1960–1968
Hans popularitet fortsatte da han dimitterte i 1960. Mange mener at hans topp-periode som sanger var nettopp tiden fra 1960 til 1963. LP-en Elvis Is Back! fra 1960 regnes som av hans beste. Singelplatene hans fortsatte å dominere som om han aldri hadde vært borte: «Stuck On You», «It's Now or Never» (hans versjon av «O sole mio» ), «Are You Lonesome Tonight?», «Wooden Heart», «Surrender», «I Feel So Bad», «Wild in the Country», «Little Sister», «His Latest Flame», «Can't Help Falling in Love», «Good Luck Charm», «She's Not You», «Return to Sender» og «Devil in Disguise» kom på rekke og rad.
I Norge fikk han sin første gullplate med storselgeren «It's Now or Never» i 1960–1961. «Good Luck Charm» ble årets plate i 1962 basert på tall fra VG-listen. «In the Ghetto» gjentok den bedriften i 1969. Også «Return to Sender» var meget populær, og toppet VG-listen i tre måneder vinteren 1962–1963. Han har fått en rekke sølvplate-trofeer, og etter hvert også ytterligere gull- og platina-plater. Han var den første artisten som passerte en million solgte plater i Norge.
Fra 1956 og utover spilte Elvis Presley hovedrollen i 31 filmer, mange av dem lette musikalkomedier som også var rettet inn på å markedsføre presleys nyeste låter. Jailhouse Rock, King Creole (1958), Flaming Star (1960) og Follow That Dream (1961) regnes blant hans beste filmer. Med unntak av noen sangnumre er de fleste av de senere filmene fra 1960-årene av middels kvalitet, kanskje med unntak av Viva Las Vegas der han spilte mot Ann-Margret. Denne musikalkomedien er en favoritt både blant Elvis- og Ann-Margret-fans. Kjemien stemte godt mellom de to stjernene. Viva Las Vegas og Blue Hawaii var hans største kassasuksesser i USA, og også i Norge. Hans siste spillefilm, Change of Habit, kom i 1969. I tillegg til spillefilmene kom to dokumentarfilmer fra 1970 (That's the Way It Is) og 1972 (Elvis on Tour) som dokumenterer Presley på scenen og på turné.
Han beveget seg i 1960-årene gradvis bort fra imaget som rebelsk ungdomsopprører, hans musikk og fremtoning i filmene ble mer avslepet og rettet inn på et bredere publikum. Med filmer som Blue Hawaii og G.I. Blues var publikum stadig entusiastisk og platene solgte i milliontall. Men interessen begynte å dale fra og med 1963 siden det da kom lite seriøst materiale fra ham på plate og på film. Tross enkelte lysglimt, virket mye av musikken og filmene uinspirert. Det var Presleys måte å signalisere til omverden at han var misfornøyd med karrieren slik den ble styrt av hans manager, «Oberst» Tom Parker. Han tok ingen konflikt med sin manager; han gikk ikke til streik, men han gikk sakte. At gjennombruddet til The Beatles hadde noe særlig å si, er en myte. I USA hadde soloartister som Roy Orbison og Bobby Vinton sine beste perioder samtidig med den såkalte «britiske invasjonen». I Storbritannia var den da nylig avdøde Jim Reeves den største artisten på hitlistene i årene 1964–1965, samtidig som Beatlemania var på sitt høyeste.
Også Presley hadde store hits i denne perioden; han hadde tre dobbeltsidige singler i USA i 1964 den ene, «Ask Me»/«Ain't That Loving You Baby», nådde henholdsvis 10. og 12.-plass på Cashbox-listen. Året etter (1965) var «Crying in the Chapel» en internasjonal bestselger, og gikk til topps blant annet i Storbritannia og Norge. Men det var lenger mellom hver store hittonig-singel, og verst var årene 1966 og 1967. Singelen «Love Letters» nådde en respektabel 5.-plass i Storbritannia i 1966, mens de to singlene fra 1967, «Big Boss Man» og «Guitar Man», gikk mye upåaktet hen. Men likevel – i 1966 vendte han tilbake til en sentral del av sin musikalske sjel: gospelmusikken. Han spilte inn albumet som skulle gi ham hans første Grammypris – «How Great Thou Art».
Comeback, 1968
Etter flere middelmådige år preget av at Elvis hadde spilt inn mange filmer, fikk den musikalske karrieren et oppsving fra og med 1968. Det som i utgangspunktet var ment som et TV-program der Elvis bare skulle synge julesanger, ble omgjort til et legendarisk comeback-show der Elvis sang både gamle og nye hits. Showet skapte fornyet interesse for Elvis som nå i større grad ble profilert som en scene-artist. Fra TV-showet kom en stor hit, «If I Can Dream». LP-en fra TV-showet solgte til gullplate. Musikken fikk tilbake sin gamle glød i samarbeid med en rekke dyktige musikere. I januar/februar 1969 gjorde Elvis plateinnspillinger i Memphis, og blant disse finnes sanger som «In the Ghetto» og «Suspicious Minds». Disse innspillingene er regnet som nok et høydepunkt i hans karriere. Da Elvis noen måneder senere entret scenen på The International i Las Vegas, var det med en helt ny backing-gruppe. Det var den gamle vokalgruppen til Aretha Franklin, The Sweet Inspirations, samt Larry Muhoberac, Jerry Scheff, James Burton, Ronnie Tutt og John Wilkinson som utgjorde «The TCB Band». Disse spilte for Elvis første gang ved comeback på scenen 31. juli 1969 og fortsatte til hans død (unntatt Larry Muhoberac som ble byttet med Glen D. Hardin i 1970). I perioden 1997–2012 har denne gruppen turnert internasjonalt med sceneshowet Elvis in Concert, med videoopptak av Elvis på storskjerm. Turneene har vært store suksesser.
Senere karriere, 1969–1977
Etter comeback-showet i 1968 var han igjen plassert på tronen som «Kongen». Selv sa Elvis alltid at det bare fantes én konge: Jesus. Elvis vokste opp i en kirkelig tradisjon preget av mye sang og musikk, og predikanter som beveget seg til dels heftig. Det er blitt hevdet at predikantenes utagering på møtene gjenspeiles i Elvis' kroppsbevegelser på scenen i 1950-årene.
Akershusregisteret
Akershusregisteret er et register over gamle diplomer som fantes på Akershus slott i 1622, utført etter ordre av stattholderen Jens Juel.
Elvis Presley
Senere karriere, 1969–1977
Elvis fikk tre Grammy-priser, alle for religiøse innspillinger. Først ut var LP-en How Great Thou Art (1967). Hans neste kristne album, He Touched Me (1972), fikk også Grammy, og den tredje og siste prisen kom i 1974 for en konsertinnspilling av How Great Thou Art fra Mid-South Coliseum i Memphis. Da han ble innvalgt til gospelmusikkens Hall of Fame, uttalte hans datter at hun trodde denne utmerkelsen ville betydd svært mye for hennes far.
Akershusregisteret
Historie
Stattholderen i Norge, Jens Juel, meldte i 1622 til kong Christian IV at det fantes mange gamle brev på Akershus, som burde registreret. Akershus hadde i senmiddelalderen vært sete for den norske kansleren, slik at rester av det norske riksarkivet fortsatt fantes der. Kong Christian sendte alt samme sommer, da han var i Bergen, de to kansellisekretærene Gregers Krabbe og Mogens Høg til Akershus for å foreta registreringen. De holdt på med arbeidet fra august til oktober, og hadde riksens skriver Thomes Jenssøn til hjelp, siden denne kunne forstå gammelnorsk.
Elvis Presley
Senere karriere, 1969–1977
1970-årene ble preget av omfattende konsertvirksomhet, – nøyaktig 1,128 fra 31. juli 1969 til 26. juni 1977. Manageren Tom Parker forhandlet frem lukrative, og svært tettpakkede konsertkontrakter for Elvis. Mange konserter ble avviklet i Las Vegas, og det ble laget to filmer fra rekken av konserter. Den første i 1970, That's the Way It Is (Las Vegas), og senere Elvis on Tour (1972). Den mest kjente enkeltkonserten er Elvis – Aloha from Hawaii (14. januar 1973), verdens første satellittoverførte konsert med en soloartist. Konserten ble sett av mellom 1 og 1,5 milliarder mennesker, tilsvarende en fjerdedel av jordens daværende befolkning.
Akershusregisteret
Historie
Materialet de undersøkte var samlet i seks kister og to skrin som var blitt forseglet av den norske kansleren Jens Bjelke og lensmannen Hartvig Huitfeldt. Mye av dette var registrert før, slik at de ikke trengte gjøre det en gang til. Derimot registrerte de omtrent 2400 brev som stammet fra de gamle klostrene Vernekloster, Hovedøya kloster og Nonneseter. Dette var diplomer som var kommet i statens eiendom etter reformasjonen.
Elvis Presley
Senere karriere, 1969–1977
Blant hans mange hits i 1970-årene er sanger som «Don't Cry Daddy», «The Wonder of You», «You Don't Have to Say You Love Me», «I Just Can't Help Believin'», «Burning Love», «Always on My Mind», «Steamroller Blues», «Promised land», «My Boy», «Moody Blue», «Way Down» og, umiddelbart etter hans død; «My Way».
Akershusregisteret
Historie
Det meste av de registrerte diplomene gikk senere tapt, slik at Akershusregisteret er den eneste kilden til informasjon om disse brevene. Bare omkring 20 diplomer ble siden gjenfunnet i riskarkivet i København.
Akershusregisteret ble nedskrevet i to eksemplarer, som siden havnet i det danske og det norske riksarkivet. En utgivelse av registeret på grunnlag av det norske eksemplaret ble utført av historikeren Gustav Storm før hans død i 1903. Senere ble det danske eksemplaret gjenoppdaget i København, og da det viste seg at dette var bedre, ble det danske eksemplaret lagt til grunn for utgivelsen. Akershusregisteret af 1622 ble utgitt for Den norske historiske kildeskriftkommisjon ved Gunnar Tank i 1916.
Elvis Presley
Senere karriere, 1969–1977
Etter Pricillas ønske om skilsmisse i 1973, lot det til at Elvis gradvis mistet livsgnisten. Han ble i økende grad avhengig av sterke vanedannende medisiner, og det krevende turnélivet begynte å sette sine spor. De siste innspillingene, med sanger som «Way Down» og «Moody Blue», ble gjort i hans hjem Graceland. Deler av den siste turnéen i 1977 ble filmet av CBS og først vist etter hans død. Elvis in Concert viser en fysisk medtatt Elvis som enkelte ganger glemmer teksten til sine gamle hits, men ennå begeistrer publikum med sin personlighet og stemmeprakt.
Død
På formiddagen (lokal tid) den 16. august 1977 fant kjæresten, Ginger Alden, Elvis livløs på badet med over 10–14 legemidler i kroppen i Memphis i Tennessee. Legene sa at han døde av et hjerteattak, trolig grunnet sin avhengighet av reseptbelagte barbiturater. Han ble kjørt til Baptist Memorial Hospital der han ble erklært død 15.30. Presley veide 104,42 kg da han døde.
Eideria
Eideria er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).
Elvis Presley
Død
I likhet med det sensasjonelle gjennombruddet i 1956, var nyheten om hans død førstesidestoff verden over. En rekke aviser og magasiner verden over satte nye løssalgsrekorder med sine Elvis-reportasjer, ifølge boken When Elvis died. Store mengder sørgende samlet seg utenfor Graceland. I en offentlig uttalelse sa USAs president Jimmy Carter:
Eideria
Levevis
Slekten er funnet både i regnskog og i tørre områder.
Elvis Presley
Ettermæle
Totalt spilte Elvis Presley inn over 800 sanger, (derav 745 forskjellige sanger, som er utgitt offisielt per 2005 av RCA/BMGs hovedselskap), hele og deler av låter, alternative opptak av kjente sanger eller «nye» innspillinger som har kommet ut på litt mindre plateselskap innen RCA/BMG-familien – samt alle bootleg-plater som siden 1970-årene har florert. Her presenteres dårlige eller gode opptak av konserter eller studiomateriale som privatpersoner på en eller annen måte har sikret seg. Også på området bootleg-utgivelser og salg ligger Presley i toppen.
Eideria
Utbredelse
Slekten er utbredt i det nordlige Sør-Amerika (Colombia og Ecuador).
Elvis Presley
Ettermæle
Salget av plater var i 1977 på rundt 500 millioner verden over, men dødsfallet i august 1977 fikk platepressene til å gå varme. Hans plateselskap måtte leie inn kapasitet hos andre i et fåfengt forsøk på å dekke etterspørselen. I løpet av få måneder var det solgt rundt 200 millioner til. I dag har platesalget passert 2 milliarder ifølge beregninger. I tillegg til monster-hit singelen fra 2002, «A Little Less Conversation», har Presley hatt en rekke andre suksesser på hitlistene etter sin død. «Guitar Man» nådde førsteplass på country-listen i USA i 1981. «It's Only Love» 3.-plass UK 1980. «Rubberneckin'» gikk til topps på de fleste lister i 2003. «America» nådde topp 10 USA i 2001; etter 11. september hendelsene. Nyutgivelser av «That's All Right (Mama)» og «Heartbreak Hotel» gikk til topps i USA hhv. 2004 og 2006. På BBC-listen gikk nyutgivelser av «Jailhouse Rock», «One Night» og «It's Now or Never» til topps i 2005. Presley har hatt hele 40 forskjellige titler inne på BBC Topp 20 i løpet av første ti-år av dette århundret.
Det 21. århundret startet med Presley på henholdsvis første- og andreplass på musikkvideo-listene i USA, med «He Touched Me» vol. 1 og 2. Senere på ti-året fikk han nye førsteplasser, med DVD-er som «68 Comeback Special» og «Aloha from Hawaii». Så sent som i 2011 gikk hans «The Great Performances» til førsteplass på DVD-listen i USA.
Sunget på latin og sumerisk
Knapt noen moderne artister har opplevd det samme som Elvis Presley, at den finske filologen Jukka Ammondt ved universitetet i Jyväskylä har fremført sangene deres – ikke bare på latin, men på sumerisk. «Latin er et evig språk, så hva er bedre enn å udødeliggjøre en legende?» spurte professor Ammondt, som har mottatt en medalje fra pave Johannes Paul II for sitt arbeid med å fremme latin. «Sko» kalles «sandaler» i det berømte refrenget «Do anything that you wanna do, but uh, uh honey, lay off of my shoes», så den sumeriske versjonen av «Blue Suede Shoes» går slik: nig-na-me si-ib-ak-ke-en, e-sir kus-za-gin-gu ba-ra-tag-ge-en (= «På mine sandaler av himmelblått lær, vær så snill ikke å stå»). Professor Ammondt presiserer at vi i dag ikke kan være sikre på den sumeriske uttalen. På latin ble «Now Or Never» hetende Nunc hic aut numquam; «Can't Help Falling In Love» er Non adamare non possum; mens «Love Me Tender» heter Tenere me ama.
Filmografi
Titler står med produksjonsår (ikke utgivelsesår som ofte var året etter), og i den rekkefølge de ble laget.
NUUG Foundation
NUUG Foundation er norsk stiftelse med formål å forbedre den elektroniske infrastrukturen og beholde den alment tilgjengelig ved å støtte aktiviteter som åpne standarder og fri programvare-bevegelsen. Studenter kan søke finansiering av deltakelse på og reise til faglig relevante internasjonale konferanser og møter gjennom en egen reisestipend-ordning.
Historikk
NUUG Foundation ble opprettet som en stiftelse av NUUG etter salget av EUnet Norge til USA-baserte Qwest. Overskuddet av salget ble donert til stiftelsen. NUUG Foundation har siden opprettelsen i 2000 bidratt med finansiering til en rekke prosjekter og enkeltpersoner, hvorav Skolelinux har vært det største enkeltprosjektet. I 2015 finansierte stiftelsen utgivelse av boka Fri kultur, norsk oversettelse av Free Culture av Lawrence Lessig, samt opptrykk og distribusjon av denne som gave til sentrale personer i norsk samfunnsliv, deriblant alle stortingsrepresentanter.
Smolensk
Smolensk (russisk: Смоленск) er en by vest i Russland. Den ligger ved elven Dnepr, og er hovedstad i Smolensk oblast.
Byen er en av Russlands eldste og er kjent siden 900-tallet. Den har gjennom historien blitt ødelagt flere ganger, blant annet av felttogene til Napoleon og Hitler da den ligger langs invasjonsruten til Moskva. I dag er Smolensk kjent for elektronikk-, tekstil- og matindustri.
Demografi
Befolkningsutvikling: ! År || Folketall || Kilde
Fransk Togoland
Fransk Togoland var et område i Vest-Afrika kontrollert av Frankrike fra 1916 til 1960, da det ble selvstendig som republikken Togo.
Fransk Togoland ble til i 1916 under første verdenskrig etter at Frankrike okkuperte den ene delen av det tyske protektoratet Togoland. Storbritannia okkuperte den andre delen. I 1919 ble Fransk Togoland et mandatområde under Folkeforbundet. Etter andre verdenskrig fikk det status som tilsynsområde under FN.
I 1956 ble det holdt folkeavstemning der velgerne ble spurt om de foretrakk om området skulle fortsette som tilsynsområde eller bli et selvstyrt område i Den franske union. 93,4 % av velgerne støttet det sistnevnte alternativet. Resultatet ble imidlertid ikke anerkjent av FN, siden velgerne ikke fikk anledning til å stemme over selvstendighet.
Området ble selvstendig som Togo 22. april 1960.
Arnold Haukeland
Arnold Martin Haukeland (født 28. mars 1920 i Verdal, død 18. juni 1983 i Bærum) var en norsk billedhugger.
Han regnes som gjennombruddsfiguren for og en av de fremste eksponentene for abstrakt skulptur i Norge i etterkrigstiden.
Familie
Haukeland ble født i Verdal, men familien flyttet da han var ett år gammel, og han vokste opp i Sarpsborg.
Han giftet seg i 1946 med fotograf Randi Bothner (1921–2012), datter av høyesterettsadvokat Bjarne Bothner og barnebarn av justisminister og stiftamtmann Harald Bothner. De hadde to sønner: Espen Arnold Haukeland, tidligere gift med Torunn Janbu, og cand.med. Bjarne Bothner Haukeland.
Haukeland bodde og hadde atelier på Nesodden fra 1948-55. 1 1955 flyttet han til Vallerkroken i Bærum der han bodde og arbeidet de siste 28 årene av sitt liv.
Kunstnerliv
Etter fire år elektroingeniørstudier ved NTH, avbrøt han studiene og ble elev av skulptørene Stinius Fredriksen og Per Palle Storm ved Det Illegale Akademi i Oslo 1944-45. Han hadde kommet i kontakt med kunsten under studentdagene i Trondheim.
Han studerte hos Raymon Martin ved Académie de la Grande Chaumière i Paris (1946), og hadde senere studieopphold i Italia og Frankrike (1948-49) og i Spania (1955). Han arbeidet fram til 1949 ved Nidaros domkirkes restaureringsarbeider på Vestfronten på Nidarosdomen med bl.a. Håp og Moses og senere  Maria med jesusbarnet, samt en rekke andre hoder rundt på domen. Han fikk et raskt gjennombrudd da han Vant konkurransen om et frihetsmonument i Sandvika i Bærum i 1947. Haukeland debuterte på Høstutstillingen i 1948 med verkene Dansk Poet, Forarbeid til Brønnskulptur og Islandsk kvinne.
Etter at han i 1958 gikk over til et abstrakt uttrykk, med gjennomgående bruk av stål, ble Haukeland regnet som en sentral representant for denne tradisjonen, og utførte mange monumentalarbeider. Fontenen foran Rådhuset i Sandvika, Elementene, var det første tilfellet i Norge av en tilnærmet abstrakt skulptur brukt som offentlig utsmykning. Air på Universitetsplassen på Blindern var den første monumentale, nonfigurative skulptur reist i friluft i Norge. Skulpturen ble bestilt etter Haukelands utstilling på Kunstnernes hus i 1961 sammen med Jakob Weidemann. Utstillingen kom etter en lengre inspirasjonsreise i bl.a. Hellas.
Selv om Haukeland fra førtiårsalderen av fokuserte på et nonfigurativt uttrykk, fortsatte han å lage byster gjennom hele karrieren.
Haukeland representerte Norge på Verdensutstillingen i Montréal i 1967, og var Norges representant på Venezia biennalen i 1975. Haukeland ble i 1973 skildret i en NRK-sendt dokumentarfilm med tittelen Stålmannen Haukeland, som han selv hadde vært produsent for. Her ble han «framstilt som en kraftfull urmann, naken og med svulmende muskler, slurpende rå egg, spisende rått kjøtt og drikkende øl rett fra flaska.» Ludvig Eikaas laget i 1968 et maleri og et grafisk blad med motivet «Stålmannen Haukeland».
Separatutstillinger
En utvalg separatutstillinger, kronologisk ordnet
Haukeland i ettertid
Det har vært flere retrospektive utstillinger med hans arbeider:
I Sandvika i Bærum finnes både Arnold Haukelands plass og Arnold Haukelands punkt. Fra utsiktspunktet kan man se flere av hans arbeider: Friheten, Elementene, Røde Diagonaler, Solskulptur.
Haukeland er representert i flere samlinger, bl.a Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Bergen Billedgalleri, Henie Onstad Kunstsenter, Stavanger Faste Galleri, Oslo kommunes kunstsamlinger, Sarpsborgs Kunstforening, Stenersenmuseet, skulpturparken Beeldentuin Middelheim Museum i Antwerpen, Nordens hus Island, Arkiv för dekorativ konst Lund.
Murray Melvin
Murray Melvin (født 10. august 1932 i Hampstead i London i England, død 14. april 2023) var en britisk skuespiller kjent for sitt arbeid med Joan Littlewood, Ken Russell og Stanley Kubrick.
Han skrev også to bøker: The Art of Theatre Workshop (2006) og The Theatre Royal, A History of the Building (2009).
Arnold Haukeland
Haukeland i ettertid
Hans verk Fugleflukt ble i 2009 gjengitt på et norsk frimerke i serien Norsk kunst III.
Jiwans onkel
Jiwans onkel er en norsk/dansk dramafilm fra 1985, regissert av Arun Dhundale, Sigve Endresen og Kenny Sande. Handlingen er lagt til både India og Norge.
Handling
Jiwan, Dinesh og Rainu er tre søsken som vokser opp i det nordlige India, men de vet at onkelen deres bor i Oslo, Norge. Jiwan begynner å lære seg norsk, fordi han håper å en dag komme til onkelen sin i Norge.
Hermann de Pourtalès
Hermann Alexander de Pourtalès (født 31. mars 1847 i Neuchâtel, død 28. november 1904 i Genève) var en sveitsisk seiler som deltok i OL 1900 i Paris.
Pourtalès ble olympisk mester med den sveitsiske båten Lérina i klassen 1-2 tonn sammen med sin kone Hélène og sin nevø Bernard. I det andre racet i samme klass kom de på andreplass.
Battlefield Vietnam
Battlefield Vietnam er et svensk/amerikansk førstepersonsskytespill utviklet av DICE, utgitt i mars 2004 av Electronic Arts. Battlefield Vietnam er det andre spillet i Battlefield-serien, etter Battlefield 1942, og ble etterfulgt av Battlefield 2. Spillets flerspiller-tjenere ble stengt i mai 2014 etter at GameSpy ble lagt ned.
Oppbygning
Battlefield Vietnam foregår under Vietnamkrigen, og gir spilleren tilgang til våpen og kjøretøy fra begge sider av konflikten. Selv om Battlefield Vietnam inkluderer en enspillerdel, er flerspillerdelen den klart mest populære. Spilleren har tilgang til å velge mellom flere forskjellige lokasjoner, og mange av stedene man kan velge er steder der krigshandlinger faktisk har foregått eller har vært kamparenaer på film. Det er også mulig å lage sine egne baner og legge de inn i spillet.
Mottakelse
Spillet ble positivt mottatt av kritikere, ifølge Metacritic.
Modelltog
Tren eléctrico Ferreomodelismo
Luciobarbus
se egen seksjon
Luciobarbus er en slekt av karpefisker.
Slekta Barbus er blitt brukt som et oppsamlingstaxon for hundrevis av ulike karpefisker som egentlig ikke er så nært beslektet. Disse fiskene omfattet de fleste artene i gruppen barber. Berrebi et al. snevret i 1996 Barbus inn til kun å omfatte arter fra Europa, Vest-Asia og Nord-Afrika.
Barbus i Berrebis betydning fra 1996 omfattet to grupper. En nordlig med fem svelgtenner i hovedraden og papiller på underleppa, og en sørlig med fire svelgtenner og ingen papiller. Gruppene adskiller seg også genetisk. Den sørlige gruppen ble først skilt ut som slekta Messinobarbus, men det viste seg at et eldre navn, Luciobarbus, har prioritet.
Luciobarbus er tetraploid med 2n = 4x = 100 kromosomer. De er mellomstore til svært store fisker med fire skjeggtråder rundt den overbitte munnen. Den største arten er Luciobarbus esocinus fra Eufrat og Tigris, som kan bli 2,3 m lang og 140 kg tung. Kroppen er langstrakt og sylindrisk. Størrelsen på skjellene varierer mye. Det vanligste habitatet er rolige elver, men de finnes også i innsjøer og elver med mer strøm. To–tre arter er anadrome og vandrer fra Det kaspiske hav og Aralsjøen opp i elver for å gyte.
Gitarstemming
Gitarstemming er å justere tonen på de individuelle strengene på gitaren, for å oppnå et bestemt arrangement fra de åpne strengene. Korrekt standard stemming for de seks strengene skal fra tykkeste til lyseste streng være tonene E – A – D – G – H – E.
Riktig måte å notere dette ifølge helmholtznotasjon vil være E – A – d – g – h – e', en metode som i tillegg til å navngi tonen også angir riktig oktav. En gitar i standard stemming går over to oktaver.
I tillegg er alternative stemminger, også kalt skordaturer, vanlig.
Kawasaki YPX
Kawasaki YPX var et foreslått passasjerflyprosjekt av Kawasaki Heavy Industries i Japan. Det var ambisjoner i 2000-årene om å skape en passasjerflyvariant av Kawasaki P-1, et firemotors maritimt patruljefly, med to motor som drivverk og en kapasitet for 93 passasjerer i en forminsket variant, YPX-10, og for 113 passasjerer i en basisvariant, YPX-11.
Tidlige planer var å ha prototypen bygd senest i 2015, men prosjektet skal ha blitt oppgitt siden 26. mars 2013. Det var konkludert med at markedet var ikke stor nok for et annet japanskbygd passasjerfly.
Gitarstemming
Om
Forholdet mellom strengene er viktigere enn strengenes eksakte tone for at en gitar skal være spillbar. Man kan bestemme seg for en hvilken som helst tone som utgangspunkt, så lenge de andre strengene er stemt i korrekt intervall til denne. Man vil ikke da få riktige akkorder slik at gitaren passer til andre instrumenter, og til innspilt musikk man vil spille med på, men man vil kunne lage perfekte harmonier med kjente grep, som er tilstrekkelig for eksempel for allsang. Metoder for å finne det riktige intervallet mellom strengene kan derfor være en god begynnelse for mange hobbygitarister. Når man har spilt en stund er det ikke uvanlig å huske intervallet mellom strengene, på samme måte som man lærer seg en melodi.
Gitarer er stemt i kvarter, som betyr at den neste strengen skal være den fjerde tonen i skalaen (primtone, sekund, ters, kvart og så videre). På gitaren skal den dypeste strengen være en E, og E-skalaens kvart vil da være en A, som blir neste streng. En kvart opp fra A er en D. Avviket er intervallet fra G-strengen (streng nummer fire) som kun er en ters opp til H.
Standard stemming
Korrekt stemming for de seks strengene skal fra tykkeste til lyseste streng være tonene E – A – D – G – H – E. Som en hjelp til å huske tonene bruker man gjerne setningen «En Annen Dag Gikk Han Ensom», eller på engelsk «Eddy Ate Dynamite, Good Bye Eddy». Tonen H kalles både B og H i Norge. Den internasjonale standarden er B, og har influert tonens navn i norsk dagligtale.
Lytteeksempel, standard stemming:
Tabelloversikt:
Metoder
Hvis man bruker den dypeste strengen som utgangspunkt, kan man følge et mønster for å finne korrekt tone for neste streng (se illustrasjon). Ved å holde den dypeste strengen nede i 5. bånd, vil den klinge med den tonen den neste strengen skal være. Når denne er stemt, kan også den holdes nede i 5. bånd, og gi tonen for neste streng. Den eneste unntaket fra å finne neste tone i 5. bånd, er den fjerde strengen som skal holdes i 4. bånd. Dette er fordi avstanden til den neste strengen ikke skal være en kvart, men en ters. Den siste strengens tone finner man så i 5. bånd som vanlig. Når intervallene er korrekte, er den dypeste og lyseste strengen unisone, men med to oktavers avstand.
For at gitaren også skal være i riktig toneleie, er man avhengig av en korrekt tone som kan fungere som utgangspunkt. Til dette kan man bruke en stemmegaffel, som i en standard utførelse vil gi kammertonen A, som er 440 Hz (hertz). Dette er tonen den nest dypeste strengen skal holde. Fra denne kan man så benytte ovennevnte mønster for å stemme de andre strengene. Trivia: Før i tiden var summetonen i fasttelefoner en A, og kunne brukes i stedet for stemmegaffel.
Det finnes mange typer stemmebokser, tunere, som elektronisk tilbehør til strengeinstrumenter. Noen apparater vil tolke vibreringene fra gitaren og fortelle deg hvilken tone som klinger, og om den ligger over eller under perfekt pitch. Disse kommer i utførelser som kan legges på gitarkassen, eller klipses på gitarhodet (clip-on tuner). Andre stemmebokser kobles til lydutgangen på gitarer som har pickup, og boksen har både inngang og utgang slik at de gjerne er en fast del av en gitarists sceneoppsett på konsert. Når den slås på vil den fungere som stemmeboks samtidig som den stopper lyden fra å gå videre til forsterker og høyttaleranlegg (mute), og når den slås av vil lyden slås på igjen. Prinsippet ved stemming er det samme; boksen viser hvilken tone strengen klinger med, og om den er over eller under pitch. At en stemmenboks er kromatisk betyr at den kan tolke halvtoner.
Det finnes også et stort utvalg apper til smarttelefoner, som hjelper til med å finne riktige toner for hver streng. Noen av disse er også i stand til å tolke hvilken akkord man spiller, samt hvilke akkorder som benyttes i en innspilt låt. Per 2015 er utvalget stort og broket.
Alternative stemminger
Alternative stemminger, eller omstemminger, kalles skordaturer. Det er fritt frem å finne sin egen klang ved å justere forholdet mellom de seks strengene, så lenge man ikke strammer strengen så mye at den ryker, eller slakker den så mye at den ikke klinger. Det finnes likevel en del «standard alternative stemminger» som blir gjenbrukt fordi de gir både en pen klang, ligger innenfor hva strengene og instrumentet tåler, og rent fysisk gir muligheter for hånden til å sette grep. Vanlige grep vil ofte bli unyttige når man har stemt om gitaren, og man bruker også i større grad mange strenger åpent når man spiller.
Drop D
I drop D-stemming stemmes den dypeste E-strengen ned til D. De åpne strengene blir da D-A-D-G-H-E. Dette gjør det blant annet lettere å spille power chords, og gir et litt mørkere inntrykk.
Lytteeksempel Drop D:
Double drop D
Double drop D er lik Drop D, men man har i tillegg senket den lyseste E-strengen: D - A - D - G - H - D
Lytteeksempel Double Drop D:
DADGAD
DADGAD har fått navnet sitt av tonerekkefølgen, og i tillegg til å senke begge E-strengene ned til en D som i eksempelet over, har man senket B-strengen (også kalt H-strengen) ned til en A.
Lytteeksempel DADGAD:
D standard
Alle strengene er stemt ett trinn ned; til D-G-C-F-A-D. Gir dypere lyd enn standard stemming, men beholder forholdet og intervallene mellom strengene i motsetning til drop D og C. Paul McCartney brukte D standard når han spilte inn Yesterday.
Drop C
Lik som drop D, men alle strengene er stemt ned ytterligere ett trinn ned derfra. De åpne strengene blir da C-G-C-F-A-D. Gir et veldig mørkt lydbilde, og brukes ofte innen heavy metal.
Åpen stemming
I tillegg til ovennevnte eksempler, er det vanlig med åpne stemminger, hvor man stemmer gitaren i for eksempel åpen D, åpen C, åpen G og så videre. Da klinger gitaren som en hel akkord når man ikke holder noen av strengene. Så lenge strengene befinner seg i et nøyaktig trinn i forhold til hverandre, og ikke er «sur» og lager en disharmoni, er det bare fantasien, og gitaren som konstruksjon, som setter grenser. Selv dissonanser kan være spennende.
Capo
Capo er en klype som presser ned alle strengene i et bånd på gripebrettet. Den brukes ofte for å transponere, altså endre toneart, uten å endre fingersettingen, og uten å stemme om. Transponering kan være ønskelig blant annet for å tilpasse akkompagnementet til en sangers vokale register, eller til andre instrumenter i et samspill.
Annet
En interessant stemmemetode kan være å forlate 440 Hz som kammertonen A, og heller bruke Verdis A på 432 Hz, eller Mozarts og Beethovens A på 430 Hz. Før standarden 440 Hz ble innført i 1953 var dette vanlige frekvenser, og verden over hadde man både ulike og høylytte meninger om hva som var den korrekte kammertonen. Verdi skal ha uttalt at «we call A in Rome, what is B-flat in Paris».
For å få dette til må man ha en stemmeboks hvor man kan endre standardfrekvensen 440 Hz, noe som er mulig på de fleste elektroniske tunere. Alle toner senkes da ørlite, og mange opplever at spillefølelsen endres. Det finnes lytteeksempler på YouTube, hvor man får høre det samme musikkstykket i ulik frekvens. Mange opptak av klassiske musikkstykker spilt på originalistrumentene ligger også under dagens kammertone fordi instrumentet ble bygget for en annen pitch.
Trivia: Det finnes også konspirasjonsteorier som påstår at standarden 440 Hz ble innført å «stresse den menneskelige sjel» og slik få folk til å bli mer arbeidsomme, mens 432 Hz påstås å «gi sjelen harmoni».
U20-VM i fotball for kvinner 2010
U20-VM i fotball for kvinner 2010 ble arrangert i Tyskland i 2010.
Slaget ved Køge bukt
Slaget ved Køge bukt foregikk 1.- 2. juli 1677 mellom danske og svenske sjøstridskrefter. Slaget var en del av den skånske krig, også kalt Gyldenløvefeiden. Slaget endte med seier til de danske-norske styrkene under ledelse av Niels Juel. Den svenske styrken var ledet av Henrik Horn.