cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Balinger
Balingeren
Åtte krigsskip ble bygget i årene 1294 og 1296, de var store med kastell både i for og akter med mers eller mastekurv som hadde 40 til 50 par årer med et mellomrom på bare 0,60 m til 0,90 m. Denne galeien som ble bygd av skipsmesteren i Newcastle, hadde kjøpt inn to tømmerstykker som til sammen skulle utgjort et kjøl på cirka 30 meter lengde. Det ble bare brukt korte planker opptil 3,7 m i lengde med et par unntak på 8,5 m. Stevnroret hadde blitt tatt i bruk på de engelske galeier, men det hendte at sideror var på begge sider; babord og styrbord, også var tilføyet.
Fra eldre dokumenter produsert i 1442 er det skrevet om en balinger som hadde minst 40 mann om bord, med deplasement på mellom 40 og 100 tonn, et dekk og en mast eller flere master. En «barge» hadde dobbelt så stort mannskap som en balinger.
De kjente balingere
I 1416 under Henrik Vs opprustningen av den kongelige flåten var to tomastede balingere omtalt som galeier, «George» og «Anne», bygget og sjøsatt med 120 tonn skipsvekt hver med et mannskap på 130 og 143 mann.
Betegnelsen «galley» var på de engelske dokumentene benyttet om de større båtene, mens «balinger» var betegnelsen om de mindre. Det var ikke indisier på at den engelske galeien var bygd i kravell fra Middelhavet. Klinkbyggingen dominerte den lokale skipsbyggingen på De britiske øyer fram til cirka 1500.
Balinger i krig
Balinger var ikke et mislykket konsept i en periode der storskipene var den dominerende faktoren under sjøkrig på havet. De mindre fartøyene hadde vist seg velegnet som patruljefarkoster, og de var uvurderlig i disse viktige oppdragene til rekognosering, raid og som mellomledd for kommunikasjon mellom befal på storskipene eller fra sjø til land. Balingerne hadde ved flere tilfeller gått til angrep på store karakker i sjøslag med suksess. En stor balinger på 120 tonn hadde 60 til 100 soldater om bord i tillegg til besetningen.
James Quinn
James «Jimmy» Quinn (født 9. september 1906 i Brooklyn i New York, død 12. juli 2004 i Cranston, Rhode Island) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i Sommer-OL 1928 i Amsterdam.
Han var med på det amerikanske stafettlaget som vant gullmedaljen på 4 x 100 meter, med tiden 41,0 som var ny verdensrekord, foran Tyskland og Storbritannia. De andre deltakerne på det vinnende laget var Frank Wykoff, Charles Borah og Henry Russell.
Lorenzo Magalotti (1637–1712)
Lorenzo Magalotti (født 13. desember 1637 i Roma, død 2. mars 1712 i Firenze) var en italiensk diplomat og forfatter.
Magalotti ble ofte benyttet av det storhertuglige hoffet i Toscana til diplomatiske reiser, og ble i 1699 utnevnt til rådsherre av Cosimo III. Under sine vidstrakte reiser besøkte han Sverige. Hans reisebeskrivelse fra Sverige er blitt oversatt til svensk som Sverige under år 1674.
Max Hamburgerrestauranger
Historie
Max startet sin virksomhet i Gällivare i 1968 da Curt Bergfors sammen med sin samboer åpnet Uno-x-grillen, som var en grillbar med hurtigmat. Grillbaren lå i den østlige enden av Uno-X-bensinstasjonen som lå ved Västra Kyrkallén. To år senere ble navnet endret til Max etter eierens kallenavn, og det ble åpnet en restaurant i Skellefteå og en på Midgårdsvägen i Luleå.
Max har 8 restauranter i Norge. Den første restauranten i Norge åpnet på Egertorget i Oslo 12. mai 2011
Akademio de Esperanto
Akademio de Esperanto er en uavhengig språklig institusjon, hvis oppgave er å ta vare på og beskytte de grunnleggende prinsipper i språket Esperanto, og kontrollere språkets utvikling. Man kan sammenligne «Akademio de Esperanto» med Norsk språkråd.
Historie
«Akademio de Esperanto» ble grunnlagt i 1905 under den første verdenskongressen for Esperanto, etter forslag av Zamenhof, men da under navnet «Lingva Komitato» («Språkkomiteen»). Denne komiteen hadde en overordnet kommisjon kalt «Akademio». I 1948 ble komiteen og akademiet slått sammen til «Akademio de Esperanto».
Akademiets sammensetning
Akademiet består av 45 medlemmer, som blir valgt for en periode på 9 år. Nye medlemmer må blir foreslått av minst fem eksisterende medlemmer. Vanligvis er det snakk om en kjente esperantister, esperantopedagoger eller forfattere.
Presidenter av akademiet har vært:
Åmøya
Åmøya kan vise til:
AFC Dunstable
A.F.C. Dunstable er en fotballklubb som holder til Dunstable i Bedfordshire i England. Klubben spiller for øyeblikket Spartan South Midlands Division One.
Historie
A.F.C Dunstable ble grunnlagt i 1981 som Old Dunstablians, og var et lag for en nedlagt skole i område. Klubben kom inn i South Midlands League i 1995, og når den og Spartan League ble slått sammen, så var klubben en av de ledende aktørene.
I 2004 tok klubben sitt nåværende navn.
Klubben vant i 2006/2007 Spartan South Midlands Division Two, men rykket ikke opp grunnet manglende fasiliteter. I 2009/2010 flyttet A.F.C. Dunstable inn på et nytt stadion som tilfredsstiller kravene helt opp til det tredje nivået på den engelske pyramiden. Laget rykket også opp, slik at det nå spiller i Spartan South Midlands League Division One.
Briard
Briard er en fransk fårehundrase som nedstammer fra slettehunder (chiens des plaines) som på 1800-tallet gjetet og passet på bufe i traktene rundt Paris. I hjemlandet går den også under navnene berger de Brie (gjeterhund fra Brie).
Opprinnelse og alder
Det fortelles at USAs 3. president Thomas Jefferson (1743–1826) holdt slike hunder.
Ved en hundeutstilling i Paris i 1863 vant ei tispe som påminner om en briard klassen Best in Show.
Mot slutten av 1800-tallet ble slettehundene fra egnen rundt Paris delt i to varianter: en langhåret og en korthåret. Sistnevnte fikk navnet beauceron. I 1888 skrev P. Mégnin, som var en fransk oppdretter fra L'Eleveur, følgende om rasen: «''Briard er en krysning mellom barbet og berger de beauce (beauceron). Briard utmerker seg ved sin lange, ulne pels.»''
Rasen ble første gang registrert i 1885, i Livre des origines français (fransk kennelklubbs avlsregister). Den første standarden stammer fra 1897, og var utarbeidet av Club français du Chien de berger (fransk gjeterhundklubb). Denne standarden beskrev en variant med tykk, ullen pels, og en annen variant med geitelignende pels. Etter hvert valgte man å satse på den sistnevnte varianten, og det er den pelstypen som i dag beskrives i standarden for rasen, blant annet av FCI.
De første briarder i Norge ble importert fra England av Wera og Rodi Hübenthal i 1975. Det var en hannhund og ei tispe. Disse to hundene fikk sitt første valpekull på ti valper i 1977. Halve kullet var sortpelset, og den andre halvdelen hadde pelsfargen «fawn» (lysebrun). Raseklubben Norsk Briard Klubb (NBrK) ble stiftet på et møte den 17. september 1980, etter initiativ fra Wera og Rodi Hübenthal.
Utseende, anatomi og fysikk
Briard er en stor og lett rektangulær hund, som ikke må bli for kvadratisk i fasongen. Hanner blir normalt 62-68 cm i skulderhøyde, mens tispene blir 56-64 cm. Vekten ligger normalt på ca. 30-40 kg, avhengig av kjønn.
Kroppen, som er litt lenger enn høyden, er robust, smidig, muskuløs og velproporsjonert. Hodet er kraftig og langt, med markert stopp som er plassert som midtpunkt mellom snutespiss og nakkeknøl. Pelsen på hodet danner skjegg, mustasjer og øyenbryn som delvis skjuler øynene. Skallen er lett velvet, neseryggen ren og snutepartiet verken smalt eller spisst. Nesebrusken er mer kvadratisk enn rund, alltid sort med godt åpne nesebor. Ørene står høyt på hodet, men skal ikke ligge inntil hodet og skal være ganske korte. Tidligere ble ørene kuperte og stod rett opp. Ukuperte ører skal være like lange som hodet eller kortere enn halvparten av hodets lengde. Ørene er alltid flate og dekket av lang pels. Brystet er bredt (en håndsbredd mellom albuene) og dypt, så dypt at det når til albuene. Videre har briarden rett rygg, og litt fallende og lett avrundet kryss. Den er muskuløs med kraftig benstamme og ikke for lavt ansatte haser, som skal være nesten loddrette. Halen skal være kraftig behåret og danne en krok ytterst, og den bæres lavt.
Pelsen er bølget, lang og tørr (som geiteragg), og har lett underull. Ensfargede varianter tillates i alle farger, unntatt hvit-, kastanje- og mahognyfarget. Mørke farger foretrekkes. Pels som er to-farget må ikke forveksles med pels som har lysere nyanse på hårspissene; dette er bare en begynnende depigmentering. Denne litt lysere fargetonen skal korrespondere med pelsens bunnfarge (mørk fawn/lys fawn, dypsort/lysere sort, mørkegrå/lysegrå osv.) Pelsfargen fawn (lysebrun) skal være varm og ensartet, og ikke være for lys eller virke utvasket.
Bruksområde
Briard er i utgangspunktet en rase som er avlet frem som vokterhund. Den har fortsatt disse egenskapene i behold, og kan med trening blir en god vakthund i strøk der buskapen trenger beskyttelse mot rovpattedyr. Rasen er også en god brukshund for en rekke andre oppgaver, blant annet som vognhund. Den er dessuten en habil familie- og utstillingshund.
Lynne og væremåte
Briard er en hund for hundeeiere med litt erfaring fra før. Den er modig, hurtig, robust og oppmerksom, men trenger disiplin og en tydelig leder for å bli en god bruks- og familiehund. Rasen er kjent for å være flink med barn, men litt reservert ovenfor fremmede. Den er ofte også dominant.
Rasen er dessuten ofte svært aktiv. Den passer derfor best for aktive mennesker som vet å gi den utfordringer og oppgaver i dagliglivet, ellers kan den lett kjede seg og bli vanskelig å håndtere. Den er glad i mye og ofte mosjon. Pelsen trenger derimot ikke meget stell.
Thore Sjöstrand
Thore Ingvar «Tore» Sjöstrand (født 31. juli 1921 i Huddinge, død 26. januar 2011) var en svensk friidrettsutøver.
På grunn av andre verdenskrig fikk ikke Sjöstrand delta i noe internasjonalt mesterskap før han var 25 år gammel, under EM 1946 i Oslo. Her tok han bronse på 3000 meter hinder, etter franskmannen Raphaël Pujazon og landsmannen Erik Elmsäter.
Den største triumfen kunne han feire under OL 1948 i London, der det ble tredobbelt svensk i toppen. Sjöstrand vant foran Erik Elmsäter og Göte Hagström.
Under EM 1950 i Brussel kom Sjöstrand på åttendeplass, og la deretter opp.
Spartan League
Spartan League er en engelsk tidligere fotball-liga for den nordlige delen av London og omegn. Ligaen ble i 1997 slått sammen med South Midlands League til Spartan South Midlands League.
Atlantis (Neograss-album)
Atlantis er det tredje albumet fra Neograss, utgitt i 2011.
Sporliste
CD 1 CD 2
Invers funksjon
En invers funksjon eller en omvendt funksjon er en funksjon som «opphever virkningen av» en annen funksjon. Mer presist uttrykt er to funksjoner f og g inverse hvis og bare hvis for alle x, y i domenet til henholdsvis x og y. Vi uttrykker det inverse forholdet med: Uttrykket må ikke forveksles med 1/f
En funksjon har en invers hvis og bare hvis den er bijektiv. Hvis den finnes, er den unik. En funksjon som har en invers, sies å være inverterbar. Begrepet «invers» ble først brukt på 1900-tallet i en tekst av James Pierpont.
Definisjonsområder
Dersom f er en inverterbar funksjon med domene X og kodomene Y, vil den inverse funksjonen av f ha domene Y og kodomene X:
De sammensatte funksjonene og  er like identitetsfunksjonen definert over domenet X og Y respektivt:
Ringhorne
Ringhorne (norrønt Hringhorni, skipet med «ring (solsymbol?) på stammen (forstavnen)») er i norrøn mytologi et storslått skip i Åsgård som Balder eide, og omtalt som «det største av alle skip», noe som også ble sagt om Naglfar, skipet til Muspelheim.
Balders bålferd
I henhold til Gylvaginning, ble liket av Balder etter at han var drept av Hod med Lokes medvirkning brakt ned til sjøen av de andre gudene. De la ham til hvile i skipet Ringhorne. Da de skulle skyve skipet ut og tenne på skipet som likbål var det ingen som greide å flytte på skipet. Selv ikke den mektige Tor. Det ble da sendt bud til Jotunheim og gygren Hyrrokkin som kom ridende på en ulv. Hun hoppet av ridedyret som var så voldsomt at selv fire berserker hadde problemer med å holde det fast. Hyrrokkin gikk mot skipet og dyttet til den i forstavnen med en hånd. Straks føk det ut på vannet med en slik kraft at det slo ild ut av lundene og jorda skalv. Tor ble voldsom ergerlig over dette og kastet hammeren Mjølner etter henne, men traff ikke, og de andre gudene gikk imellom for å forhindre ufred.
Balder ble lagt i skipet sammen med sin hustru Nanna etter at hun hadde dødd av sorg. Tor tente på ilden med hammeren sin. Foran føttene hans sprang en dverg som het Lét. Tor sparket til ham med føttene, så han landet i ilden og brant opp. Betydningen av denne tilsynelatende tilfeldige hendelsen med Lét kan kun være spekulativ, men kan kanskje ha en parallell i et religiøst ritual. Blant andre gjenstander og skapninger ofret på bålet av Ringhorne var Odins gullring Draupne og Balders hest som med all sin pynt ble også ofret.
Snorres overlevering
Filologen Rudolf Simek hevder at navnet Ringhorne er en senere konstruksjon av Snorre Sturlason i Gylvaginning. En av Snorres kilder er diktet Husdrápa av skalden Ulf Uggason hvor dikteren beskriver bålferden ut fra utskårne islandske treskjæringer rundt 980. Snorre har sannsynligvis også kjent til flere ikke bevarte vers av dette diktet, eller sett selve treskjæringen. Ut fra ringen eller solsymbolet i stevnen på båten har han så gitt den navnet Ringhorne.
Båtbegravelser er ellers godt kjent fra førkristen tid i Norden, dette gjelder både branngraver og vanlige begravelser hvor den døde er begravd i en båt. Sannsynligvis har skikken sammenheng med en tro på at den avdøde trenger båt på sin reise til dødsriket. Den arabiske kronikøren Ahmad ibn Fadlan beskriver blant annet en båtbegravelse blant det som sannsynligvis er nordiske vikinger i 922.
Nebraskas flagg
Nebraskas segl ble antatt i 1867 samme år som Nebraska ble USAs 37. delstat. Det viser et jernbanetog kjørende forbi fjellene i bakgrunnen. En dampbåt som pløyer gjennom elven Missouris vann. En enkel hytte og bunter med høstet hvete symboliserer viktigheten av nybyggere og jordbruket. I forgrunnen en smed arbeidende ved sin ambolt. På toppen av seglet et bånd med teksten «Equality Before the Law» og i den ytre ringen står teksten «Great Seal of the State of Nebraska, March 1st, 1867».
Lyder Sagen
Lyder Christian Sagen (født 13. mars 1777 i Bergen, død 16. juni 1850) var en norsk skolemann og dikter, kjent for sitt lange virke som lærer i Bergen.
Liv
Han var sønn av kjøpmann Albert Peter Sagen og Lydia Catharina f. Middelthun. Moren døde på Sagens dåpsdag. Faren var en venn av dikteren Claus Fasting, som sto fadder ved Sagens dåp. Gutten vokste opp som enebarn. Faren hadde giftet seg igjen da sønnen var to år gammel, men det kom ingen barn i det ekteskapet.
Lyder Sagen ble gift med Anne Marie Hansen (d. 1839), som var datter av en kjøpmann i København, men pleiedatter av juveler Magnus Tank i Bergen.
Sagen var i sin første ungdom krambodgutt, men i 15-årsalderen ønsket han å lese til artium. Han måtte imidlertid ta igjen det tapte, og ble elev ved Bergens Kathedralskole først 17 år gammel. På skolen var hans beste venner de senere prestene Niels Dahl og Johan Ernst Welhaven, far til J.S. Welhaven. I 1797 reiste de alle tre til København for å studere ved universitetet.
Studier og diktning
Lyder Sagen gjennomførte de forberedende studiene med beste karakter, og studerte en tid teologi. Han var imidlertid mest interessert i språk og litteratur. I 1799 ble han kjent med Knud Lyhne Rahbek, som førte ham inn i sitt kunstnerhjem «Bakkehuset». Her omgikkes han de neste årene personligheter som Henrich Steffens, Oehlenschläger, P.A. Heiberg, Baggesen og andre. Han var begynt å skrive dikt; debutdiktet sto i «Den danske Tilskuer» i 1800, et minnedikt over Johan Fredrik Fosswinckel. I de neste årene leverte han av og til poetiske bidrag til tidsskriftene. Som dikter er han mest kjent som leilighetsdikter; for eksempel skrev han et krigsdikt foran slaget på Københavns red 2. april 1801.
Karriere
Ved siden av lærergjerningen, var Sagen medvirkende i omtrent alle foretagender som ble satt i gang innenfor skolevesenet, kunsten og litteraturen i Bergen. Det var hovedsakelig hans verk at det ble opprettet en realskole i 1806, og i 30 år var han lærer også ved denne skolen. Han deltok dessuten i opprettelsen av en tegneskole, av Bergens Musæum og Bergens Kunstforening. Sammen med Herman Foss utga han i 1824 en Bergens beskrivelse, og i 1837 et utvalg av Claus Fastings skrifter med en utførlig biografi som innledning. Allerede i 1808 hadde han utgitt den første lærebok i morsmålet som kom ut i Norge. Både denne og hans Dansk Stilebog (1811) fikk stor utbredelse.
Da Lyder Sagen tok avskjed fra embedet, fikk han sin fulle lønn i pensjon.
Fylkesvei 3030
Fylkesvei 3030 går mellom Sandefjord stasjon og Rødbøl i Larvik kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 180 (Vestfold).
Karine Haaland
Haalands striper har vært å lese i blant annet tegneseriebladet Larsons gale verden, Dagbladet, Spray nett, Det Nye, Bergens Tidende og NRKs internettsider. Haaland begynte serien med sitt eget navn i tegneseriebladet Larsons gale verden i 1996 og har siden gjort seg bemerket som en tøff, men godhjertet serieskaper med særlig sympati for mannen og damen i gata.
Serien gikk i Pondus fra 2005 og hovedpersonen Snorre ble så populær at han fikk sin egen serie under navnet Snorre, verdens sinteste mann i 2007. Denne serien gikk i Pondus fra 2007 til 2010 da den begynte i M.
Spaltist
Haaland har også vært spaltist i Nettavisen og document.no hvor hun har bidratt med satiriske tekster.
Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1988 – 1500 meter herrer
1 500 meter herrer var en øvelse i hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 1988 og ble avholdt på Olympic Oval i Calgary, Canada den 20. februar 1988.
40 utøvere fra 20 nasjoner deltok på distansen.
Rekorder
Følgende nye verdensrekorder og olympiske rekorder ble satt under konkurransen:
Snurråsen
Snurråsen er et tettsted i Siljan kommune i Telemark. Tettstedet ligger omtrent tre kilometer nord for Siljan sentrum, og har innbyggere per 1. januar. Siljan kirke ligger ved Snurråsen.
Kim-Roar Hansen
Kim-Roar Hansen (født 21. mars 1984) er en norsk ingeniør og tidligere skihopper som representerte Lier IL og Buskerudhopp.
Han debuterte i verdenscupen med 14.-plass i Trondheim 7. desember 2002. Hans beste plassering i verdenscupen var 12.-plass samme sted dagen etter. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 36 i sesongen 2002-03. Hans siste verdenscuprenn var i Engelberg 20. desember 2003.
Aanen Reinertsen
Aanen Reinertsen (født 25. mai 1852 på gården Osestadstrand i Sør-Audnedal ved Mandal, død 4. juli 1891) var sønn av gårdbrukerne Reinert Aanensen og Gurine Olsdatter. Reinertsen var den eldste av ti barn. Tre av disse ble etter hvert rammet av alvorlig sinnssykdom.
Åpenbaringen
17 år gammel reiste Reinertsen til sjøs. Omkring 1875 mønstret han av og bosatte seg i USA, hovedsakelig i Chicago, der han livnærte seg som maler og etterhvert som medeier i et vaskeri. I 1881 flyttet han ut til Norway i Illinois og søkte arbeid der. Han led sjelenød, følte seg nedtrykt og søkte i flere forskjellige trosretninger for å få rett kontakt med Gud. Visstnok var han i en periode tiltrukket av mormonismen; men 27. januar 1883 fikk han en voldsom åpenbaring om å være Guds spesielle utsending og gjenopprette den sanne kirke. Han identifiserte seg med flere engleskikkelser i Johannes Åpenbaring. Fremfor alt oppfattet han seg som gutten født i ørkenen, kalt «Drengebarnet» i Johannes Åpenbaring 12:13: «Da dragen så at den var kastet ned på jorden, forfulgte den kvinnen som hadde født guttebarnet.»
Jesus var nå gjenfødt som Reinertsen, og Tusenårsriket med ham. Bare medlemmer av «Drengens Samfund» kunne forvente å bli frelst. Reinertsen påstod at prestene forkynte «antikristens lærdommer». Hans kall var å gjenreise Guds kirke til den renhet den hadde i apostlenes dager. I 1883 grunnla han det kristne trossamfunnet Guds Menighet. Han flyttet etterhvert tilbake til Chicago med noen norske venner, Johan Ager og Harald Stiansen. Der bodde de hos Ludvik Larsen, venn av Johan Ager. Her dannet han en liten menighet bestående av blant annet andre norske immigranter.
Tilbake i Norge
I juni 1887 kom han tilbake til Norge, startet først opp i Kragerø, men dro snart til Larvik, hvor han kjøpte og bosatte seg på gården Bellevue. Her fortsatte han sitt arbeid med Guds Menighet, men snart fikk problemer med myndighetene. Flere nummer av bladet Domsbasunen ble beslaglagt, og sak anlagt mot ham. Det endte med at han ble tvangsinnlagt på Gaustad asyl fra 12. juli til 15. november 1888 for observasjon. Han fortalte selv i bladet Tempelsvøben at han fikk diagnosen «monomania». Etter Gaustad-oppholdet flyttet Reinertsen og menigheten til Arendal, der det fantes flere dissentersamfunn fra før. Guds Menighet kjøpte et hus i Vestre gate, like nedenfor Bedehuset, og ble kjent som «domsbasunistene». Huset var i tre etasjer og oppført i mur. Her flyttet de ivrigste medlemmene - 7 kvinner, 6 barn og 4 menn - inn sammen med Reinertsen. Som de aller første kristne skulle de dele alt. Flere hadde forlatt sine ektemenn og tatt barna med seg. I huset installerte de et trykkeri, som ble brukt til å utgi menighetens publikasjoner: Tempelsvøben, Stridsmanden m.fl., visstnok finansiert av tilhengere i USA.
Gifte menn og kvinner ble holdt strengt atskilt og fikk ikke lov å snakke sammen. Reinertsen hadde seksuelt samkvem med kvinnene, og forsvarte seg med at Herren tuktet han til å gjøre dette som han selv gruet seg sterkt for. Han hevdet å ha mottatt et guddommelig budskap om at han skulle få 60 hustruer og en del jomfruer. Det ble også påstått at Reinertsen sendte de mannlige tilhengerne til USA for å tjene penger, mens koner og barn flyttet inn i menighetens hus i Vestre gate. Ryktene gikk, og våren 1890 kunne Vestlandske Tidende melde at han var blitt innlagt på Eg asyl «for at hans mentale Tilstand, der er noget tvivlsom, kan blive nærmere undersøgt». Her fikk han diagnosen «monomania religiosa» (religiøs forskruddhet), men regnet som strafferettslig ansvarlig. Det kunne derfor reises tiltale mot ham.
En av kvinnene som levde sammen med Reinertsen, hadde brutt ut av menigheten, og fikk siden følge av flere. Reinertsen skulle ha beordret kvinnens ektemann til å la sin kone leve sammen med Reinertsen som om de var gifte folk. Så sterkt var hans grep på menigheten at de hadde gått med på dette. Først da de oppdaget at Reinertsen også hadde affærer gående med de andre kvinnene, reagerte de. Hans gamle venn Johan Ager var begynt å tvile på «Drengebarnet», siden profetiene slo feil. Sammen med et par andre i menigheten meldte han Reinertsen til politiet for usedelighet. I avhør av Gustav Dahlstrøm fremkom at han i tre år hadde vært medlem av menigheten og respektert forbudet mot samliv med sin kone. Han hadde vært ukjent med at Reinertsen i den tiden hadde levd sammen med henne, og strengt forbudt henne å fortelle det til noen, da ellers jorden ville revne og oppsluke henne. Også Johan Ager hadde fått beskjed om å holde seg unna sin kone Severine, da Reinertsen regnet deres ekteskap som «hor». Deretter hadde Severine fått to barn med Reinertsen, men det ene døde. Reinertsen hadde også i et syn sett en saks svevende i luften; dette synet tolket han dithen at menighetens kvinner skulle klippe bort kjønnshåret sitt, siden dette var urent. Også i Larvik var slik klipping foretatt av seks kvinner rundt et badekar, hvoretter Reinersen, også han naken, hadde vasket dem og kalt dette den hellige dåp.
I avhør innrømmet mange av kvinnene å ha hatt kjønnslig omgang med Reinertsen. Han ble anklaget både for sedelighetsforbrytelser og barnemishandling. Reinertsen døde før det ble reist straffesak. De «domsbasunistene» som hadde brutt ut, stod hardnakket på at Reinertsen hadde hatt seksuell omgang med kvinnene i menigheten. I politiforklaringer ble dette bekreftet også av kvinnene som fortsatt var i menigheten; men siden trakk de forklaringene sine tilbake, og sa at de var blitt presset til å lyve av de utmeldte, mens disse hevdet at det var Reinertsen som hadde lagt press på kvinnene for at de skulle trekke tilbake de første forklaringene. Det ble ord mot ord. Saken vakte stor oppstandelse, og fedre kom fra USA for å hente hjem barna sine.
Reinertsen benektet alt, opplevde seg som en martyr, og påstod at det var snakk om en sammensvergelse mot ham. De siste årene av hans liv var preget av kamp mot myndighetene og mot tuberkulosen han led av.
1. juni 1891 ble han utskrevet fra sykehus og flyttet inn hos venner på gården Vego i Eiker til han døde 4. juli, bare 39 år gammel. Han hadde utnevnt Olaf Melby til sin etterfølger.
Søreide
Søreide er et boligområde i Ytrebygda bydel i Bergen kommune, som ligger mellom Nordåsvannet og Grimstadfjorden, omgitt av Steinsvik i øst, Sandsli i sør, Grimstad i vest og Bønes i nord. Området har i dag mest villabebyggelse og rekkehus, men i kommunens arealplaner legges det opp til omfattende utbygging og fortetning i tiden fremover.
Tereksnipe
Tereksnipe (Xenus cinereus) er eneste art i den monotypiske slekten Xenus, som inngår i tribuset Tringini og er en del av snipefamilien. Artsnavnet viser til at den først ble beskrevet fra et område ved elva Terek, som renner ut i Det kaspiske hav.
Søreide
Søreide ligger i grunnkretsen Nordeide, og i nordlige deler av grunnkretsene Dolvik og Søreide. Eldresenteret Søreidtunet, Søreide kirke og Søreide skole ligger i området, som også har marina. Hovedveiene er Ytrebygdsveien, Steinsvikveien og Dolvikveien.
Tereksnipe
Biologi
Tereksnipa er litt større enn strandsnipe, og det lange, oppoverbøyde nebbet gjør den lett gjenkjennelig.
Claes Grundsten
Claes Grundsten (født 1949) er en svensk forfatter og fotograf.
Søreide
Søreide har ellers en liten samling butikker, solsenter, lege og tannlegekontorer, bensinstasjoner, samt en rekke større og mindre bil og båtforhandlere. Søreide som med unntak av Dolviksområdet er preget av eneboliger, er regulert til å få mer urban bybebyggelse langs kysten etter modell fra havnebyer på Sørlandet.
Goldendoodle
Goldendoodle er en blandingshund mellom de to rasene golden retriever og puddel. Blandingen ble opprinnelig gjort i et forsøk av oppdrettere i Nord-Amerika og Australia.
Det er stor variasjon i både det fysiske utseende, atferden og personligheten til rasen, men generelt sett regnes det som en smart og omgjengelig blanding som har ganske høye krav til både fysisk mosjon og mental aktivisering.
Goldendoodle kan være røytefri og allergivennlig, men er ikke alltid det. Rasen kan komme i tre ulike pelsvarianter, og dette vil avgjøre hvor mye pelsstell man trenger å gjennomføre. Alle tre pelstypene må likevel ha betydelig mer pelsstell enn de fleste andre hunderaser.
Øvelser under Sommer-OL 1968
Øvelser under Sommer-OL 1968
Gary Caldwell
Gary Caldwell, (født 12. april 1982 i Stirling, Skottland) er en skotsk fotballspiller som har spilt for både Hibernian og Celtic i Scottish Premiership og Wigan i Premier League. Per 23. mai 2016 er han manager for Wigan Athletic.
Caldwell har scoret to mål på 25 landskamper for.
Tereksnipe
Biologi
Arten finner føde på en spesiell og veldig aktiv måte, ved å jage insekter og andre byttedyr. Noen ganger løper den til vannkanten for å vaske fangsten. Den legger tre eller fire egg.
Tereksnipe hekker i taigaen fra Finland østover gjennom Russland til Stillehavet. Den overvintrer på tropiske strender i Øst-Afrika, Sør-Asia og Australia. Arten hekket kanskje i Pasvik i 1967, men er ellers en sjelden gjest i Norge.
Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).
Sarpsborg
Sarpsborg er en by og kommune i Viken fylke, tidligere Østfold, Norge. Sarpsborg har 59,289 innbyggere og er en del av regionen Nedre Glomma, der Fredrikstad/Sarpsborg har vokst sammen til Norges femte største tettsted. Kommunen grenser i nord mot Våler og Skiptvet, i øst mot Rakkestad og Halden, i vest mot Fredrikstad og Råde og i sør mot Hvaler.
Elva Glomma og Sarpsfossen, Europas største foss, har vært avgjørende for byens vekst. I 2016 fylte Sarpsborg 1000 år, og byens navn er satt sammen av fossens navn og Borg, som var navnet grunnleggeren kong Olav den hellige brukte i 1016. Kongen seilte oppover Glomma, men måtte stanse da han kom til fossen. Borg var Norges hovedstad fra grunnleggelsen til Nidaros (Trondheim) overtok i 1030. Senere ble fossen grunnlag for Borregaards og Hafslunds sagbruk og fabrikker, og byen ble kjent som en industriby. Øst for Sarpsborg sentrum slynger Borregaards fabrikker seg langs 4 km av elvebredden.
Topografi
Sarpsborg ligger sør i tidligere Østfold fylke. Selve bykjernen er bygget på åsryggen Østfoldraet, og ligger derfor litt høyere enn omgivelsene. Kommunens høyeste punkt er Gastgiveren i Trøsken, 216 meter over havet. Berggrunnen består hovedsakelig av gneis. Sarpsborg består av 184 km² produktiv skog, 79 km² med henholdsvis dyrket mark og uproduktiv mark, 27 km² med tettstedsbebyggelse og 25 km² ferskvann. Rundt 8 km² av kommunen er vernet gjennom de sju naturreservatene Skjebergkilen (4 km²), Skinnerflo (2 km²), Vestvannet (1 km²), Jørstadmyra (0,3 km²), Hansemakerkilen (0,2 km²), Ågårdselva (0,1 km²) og Solgårdhavna (0,03 km²) samt landskapsvernområdet Valbrekke (0,1 km²).
Nordeide (Bergen)
Nordeide er en grunnkrets og et boligområde i området Søreide i Ytrebygda bydel i Bergen kommune. 1 524 innbyggere (2009).
Sarpsborg
Vann
Kommunen har åtte mil kystlinje mot Oslofjorden, fordelt på milelange Tosekilen inn til tettstedet Skjærvika, den halv mil lange Skjebergkilen inn til Høysand og E6 og 3 km lange Grimsøykilen og Røsneskilen, begge under en halv mil fra Sverige. Elva Glomma renner langs østsiden av Tunøya, som Sarpsborg sentrum ligger på. Glomma demmes opp av raet og presses over en bergterksel der den danner Sarpsfossen, Europas største foss etter vannføring. Like vest for Sarpsfossen er en rasgrop etter det store leirraset i 1702. En drøy kilometer nedenfor fossen er ikke elva striere enn at man kan kjøre skip fra Oslofjorden og opp til Sarpsborgs havn. Vestsiden av Tunøya omsluttes av Mingevannet, Vestvannet, Ågårdselva og Visterflo, som til sammen utgjør et to mil langt sideløp til Glomma. Raet demmer også opp sjøene Tunevannet (2 km²), Isesjø (6 km²) og Tvetervann (1 km²) som ligger på rekke og rad i den nordlige delen av Sarpsborgs bebyggelse. Til tross for at Tunevannet og Isesjø er angrepet av alger, nekter Fredrikstad sarpinger å bade i Tvetervann, som Fredrikstad har kontrollert siden 1906. Sarpsborg har også mange mindre tjern. De som er større enn en fotballbane i areal er fem tjern vest for Glomma i Trøsken (Tjernetjern, Isebakketjern, Sætretjern, Søndre Svarttjern og Skogtjernet), to i Sarpsborgmarka (Landemyra og Ørretdammen) og fjorten i Skjebergmarka (Børtevann, Oppsjø, Langen, Ingridtjernet, Svarttjern, Grøvletjern, Galtetjern, Krysstjern, Grinderødtjerna, Morttjerna, Syverstadvannet og Tulletjern).
Natur
Spesielt for Sarpsborgs fauna er tuneflua, som bekjempes med kommunale midler fordi den opptrer i store horder hver sommer. Tuneflua er en knott som har fått sitt navn etter Tune i Sarpsborg. Tuneflua klekkes i nedre deler av Glommavassdraget, spesielt i området rundt Sølvstufoss. Prestekrage er valgt ut til Sarpsborgs kommuneblomst.
Klima
Sarpsborg har et temperert klima, hvor middeltemperaturen er lavest i februar (-4 °C) og høyest i juli (16 °C). Temperaturen passerer som regel 20 grader på dagtid fra juni til august, mens det normalt er nattefrost fra desember til mars.
Det har blitt drevet meteorologiske målinger i regi av met.no i Sarpsborg fra 1948. Høyeste og laveste offisielt registrerte temperaturer i Sarpsborg er henholdsvis 33,5 grader 10. august 1975 på Kalnes og −32,5 grader 9. februar 1966 på Kalnes. Sarpsborg har også norgesrekorden for høyeste målte temperatur i april. På Sarpsborg brannstasjon ble det målt 27,0 grader 29. april 2000.
Forhistorisk tid
Sarpsborgområdet er rikt på minner fra steinalderen, og man kjenner mange boplasser fra eldre og yngre steinalder. Skjeltorpdyssen i Skjeberg er en av de ytterst få megalittgravene som er funnet i Norge. Det er funnet mange helleristningsfelt innenfor kommunegrensene. Disse er av typen jordbruksristninger, og stammer fra bronsealderen.
Vikingtiden
Sarpsborg er en av Norges eldste byer, grunnlagt med navnet Borg i 1016 av kong Olav den hellige. Kongen seilte med sine langskip opp Glomma, men måtte stanse da Sarpefossen forhindret videre ferdsel på elven. Like ovenfor fossen grunnla kong Olav byen og bygde seg en kongsgård. Sarpsborg ble Norges første hovedstad og sete for Borgartinget, og distriktene øst for Oslofjorden (Borgarsysla) ble styrt herfra. Kongene tilbrakte ofte vinteren i Borg. I 1030 overtok Nidaros igjen som hovedstad, og de neste hundreårene var Konghelle (Kungälv) og Bjørgvin (Bergen) hovedstad i Norge, inntil Oslo ble landets siste hovedstad på norsk jord i 1314.
Fra 1200-tallet ble det vanligere å kalle byen Sarpsborg. Helt fra vikingtiden til i dag har Hafslund hovedgård og Borregaard Hovedgård på hver sin side av Sarpsfossen preget Sarpsborgs utvikling. Hafslund og Borregaard er fortsatt blant landets største industrikonsern. Tidlig på 1300-tallet eide kong Håkon 5. Borregaard. Hans svigersønn Havtore Jonsson overtok eierskapet etter ham. Gården ble en del av Det smålenske gods på linje med Elingaard og andre gårder. Han eide en rekke eiendommer i Østfold.
Det opprinnelige navnet, Borg, har gitt navn til Borg bispedømme og Borg bryggeri.
Dansketiden
Under den nordiske sjuårskrig mellom Danmark-Norge og Sverige satte svenskene fyr på den daværende byen Borg i 1567. Dette var ikke første gangen, og byens befolkning følte seg så utrygge at de søkte kongen om å flytte byen lenger ut mot kysten. Ønsket ble oppfylt av daværende kong Fredrik II av Danmark-Norge, som besluttet å gjenreise byen 14 kilometer lenger ned langs Glomma, for å gjøre den lettere å forsvare mot angrep fra svenskene. I 1567 ble den nye byen grunnlagt ved utløpet av elva der det var et lite tettsted fra før. I 1569 skiftet byen navn til Fredrikstad, som første by oppkalt etter en konge i Norge. En del av innbyggerne i Sarpsborg ble boende på tettstedet Gleng, omtalt som «Gammelby» eller «Gamleby» som i dag er en bydel nord i Sarpsborg sentrum (ikke å forveksle med Gamlebyen i Fredrikstad). Et stort leirras i 1702 utslettet nesten alle spor etter den gamle byen, med unntak av ruinene etter St. Nicolas-kirken, deler av vollen rundt byen og Gleng.
Unionstiden
I 1839 fikk Sarpsborg fornyet bystatus (feiret med jubileum i 1939), med basis i tettstedet Gleng og fergestedet Sandesund. Sagbrukene Hafslund og Borregaard lå på hver sin side av Sarpsfossen, og den hadde gitt grunnlag for noen av Norges rikeste og mektigste familier i flere århundrer. Sagbruksdriften utgjorde det industrielle grunnlaget for den fornyede bystatusen. I samme retning trakk det at det var blitt mulig å seile med havgående skip helt inn til Sandesund, nærmere sagbrukene Sanne og Solli, for å nevne noen. Den nasjonale euforien etter at vi fikk vår grunnlov i 1814 spilte nok også inn, med kong Olav den hellige som en vesentlig historisk markør. Alternativet til gjenopprettelse av Sarpsborg kunne vært en utvidelse av Fredrikstad kommune, som på denne tiden hadde myndighet over området. I tillegg hadde ladestedene Halden og Moss ligget under Fredrikstads myndighet, Halden frem til 1665 og Moss fra 1670 og frem til 1720, da stedet fikk bystatus av kong Frederik IV. I stedet ble Sarpsborg i 1845 landets nest største trelasthavn. Fra 1860 mistet imidlertid sagbrukene betydning i sterk konkurranse med dampsagbrukene rundt Fredrikstad.
Industritiden
Fra 1890-årene ble Borregaard bygd ut med cellulose- og papirindustri, og Sarpsborg begynte å vokse. Innbyggertallet i tettstedet steg fra 7 000 i 1890 til 18 000 i 1910. I 1909 var Borregaard blitt Norges største industribedrift med nesten 2 000 ansatte. Sarpsborg hadde gjennom 1900-tallet flere store fabrikker som lagde emballasje, barberblader og komfyrer, men Borregaard forble hjørnestensbedriften. Fram til 1970-årene var Borregaard et av Norges største industrikonsern, og anlegget ved Sarpsborg et av Norges største industrianlegg. I 1984 ble Borregaard en del av konsernet Orkla ASA. Borregaard har nå rundt 850 ansatte i Sarpsborg, og er fortsatt en viktig del av byen, med fabrikkområder langs hele vestsiden av Glomma gjennom byen. Borregaardspipa var et kjempemessig landemerke på 147 meter fra byggingen i 1976 til den ble revet og erstattet av en mindre pipe i 2008.
Storkommunetiden
I 1992 ble Sarpsborg kommune kraftig utvidet gjennom en kommunesammenslåing av de tidligere kommunene Sarpsborg, Tune, Varteig og Skjeberg. Dette synliggjorde i større grad enn tidligere Sarpsborgs størrelse, da bare drøyt 10 000 innbyggere bodde i den tidligere Sarpsborg kommune som stoppet like utenfor bykjernen, og dermed ikke omfattet de mange boligfeltene som var bygget ut i Tune og Skjeberg i etterkrigstiden. Etter kommunesammenslåingen er noen av de viktigste begivenhetene i Sarpsborg etableringen av Quality Hotel & Badeland i 2000 og ombyggingen av E6 gjennom Sarpsborg til motorvei, som åpnet i 2008. I 2015 ble Østfolds sentralsykehus flyttet fra Fredrikstad til Kalnes utenfor Sarpsborg, og i 2016 feiret Sarpsborg 1000 år. I 2018 deltok Sarpsborg 08 i Europa League, som første klubb fra Østlandet i et gruppespill i Europa.
Fremtiden
Starten på neste historiske epoke kan bli at ringen en gang sluttes slik at Sarpsborg og Fredrikstad forenes i én stor administrativ enhet som blir et av Norges sju storbyområder med over 150 000 innbyggere, sammen med Lillestrøm, Drammen, Kristiansand, Stavanger/Sandnes, Bergen, Trondheim og Oslo. Togforbindelsen mot Oslo har også kraft til å forandre Sarpsborgs fremtid. Dagens reisetid med tog til Oslo er 75 minutter, og vil ikke komme særlig under timen via Fredrikstad der linjen går nå. En mer direkte høyhastighetslinje utenom Fredrikstad og Moss vil gi en reisetid på under 30 minutter til Oslo, eller 50 minutter via Moss. Borregaards fabrikker opptar 4,5 km av elvebredden i sentrum, kun avbrutt av et 100 meter bredt og 600 meter langt nes der det går bilvei, jernbane og sykkelvei fram til bruer over Glomma. Ytterligere 7 felt med veier og jernbanespor planlegges lagt på neset i en utbygging til 3 milliarder.
Bydeler og tettsteder
De fleste av kommunens innbyggere bor i tettstedet Fredrikstad/Sarpsborg, en sammenvokst bebyggelse som hadde innbyggere per, hvorav  i Sarpsborg kommune. Av de sju øvrige tettstedene i kommunen ligger de tre største i skjærgården: Skjeberg med innbyggere, Skjærvika med  innbyggere hvorav  i Sarpsborg og Høysand med  innbyggere. I skogene nord for byen ligger villaforstedene Ise med innbyggere, Hasle med  innbyggere, Jelsnes med  innbyggere og Stikkaåsen med  innbyggere. Lengst sør i skjærgården ligger Skjebergkilens to større fritidsbyggområder. Området vest for Skjebergkilen har om lag 900 fritidsbygg, og er sentrert rundt Karlsøysund, som har restaurant. Området på østsiden av Skjebergkilen har over 1 500 fritidsbygg og strekker seg milelangt helt fra Høysand via Løkkevika til Grimsøy, med en rekke sommeråpne restauranter og kiosker.
Sammenliknet med andre byer i Norge bor en veldig liten del av sarpingene under to kilometer fra byens sentrum, fordi bykjernen avgrenses av Glomma, jernbanelinjen, industriarealer og jorder. Dette illustreres eksempelvis av at sentrum bare har tre dagligvarebutikker, og alle søndagsåpne matbutikker ligger ute i bydelene, i store byggefelt som ble bygget opp i etterkrigstiden. Siden 1990-tallet har det pågått en fortetting for å øke innbyggertallet i sentrum.
E6 og Glomma danner barrierer i Sarpsborg, og befolkningen kan deles i tre. Vest for E6 i retning Fredrikstad bor 12 000 mennesker i boligfeltene på Greåker, Grålum, Alvim og Yven. Øst for Glomma bor 20 000 mennesker i de tidligere kommunene Skjeberg og Varteig i retning Halden og Rakkestad. De resterende 19 000 innbyggerne bor øst for E6, vest for Glomma, hvorav rundt 8 000 i sentrumskjernen, 9 000 i boligområdene Kurland og Lande og knapt 2 000 i nordre og vestre Tune i retning Askim og Moss.
Politikk
Sarpsborg var en egen valgkrets til stortingsvalgene 1853-1918. Fra 1885 representerte mandatet et parti, og de som hadde mandatet lengst var Karl Julius Arnesen (Høyre), Carl Berner (Venstre) og Ludvig Enge (Arbeiderpartiet). Det desidert største politiske partiet i Sarpsborg er Arbeiderpartiet, som (pr. 2023) har hatt ordføreren sammenhengende siden 1913.
I 1991, etter kommunesammenslåingen, ble bystyret for den nye storkommunen etablert. Ordfører de første fire årene var Thorvald Gressum, som fortsatte som ordfører fra før kommunesammenslåingen. Fra 1995 til 2011 satt Jan Engsmyr (Ap) som ordfører. Han ble etterfulgt av Sindre Martinsen-Evje (også Ap) kun støtte fra SVs ene mandat for å sikre flertall.
Media
Sarpsborg Arbeiderblad utkommer seks ganger i uken og er byens viktigste avis. I tillegg utgis gratisavisen Nedre Glomma Avis. Base i byen har også P5 Østfold. Sarpsborg Arbeiderblad har 53 % av husstandene som abonnenter. VG kjøpes av 12 % av husstandene, mens Aftenposten har en dekning på 8 % og Fredriksstad Blad på 4 %.
Utdanning
Sarpsborg har det laveste utdanningsnivået av Norges 20 største byer. Sarpsborg har heller ikke noe tilbud om høyere utdanning, som den største av de fem større byer i Norge som mangler dette tilbudet. De andre er Arendal, Skien, Sandefjord og Moss. Sarpsborg har derimot 4 av Østfolds 11 offentlige videregående skoler: St. Olav (i sentrum av byen), Borg (øst for Glomma), Greåker (nær grensen til Fredrikstad) og Kalnes (langs E6 i retning Moss). Det er også flere fagskoler i byen, som AOF, Østfold Fagskole og Utdanningshuset Sarpsborg. Skjeberg Folkehøyskole har ulike typer medieundervisning.
Sarpsborg har seks ungdomsskoler: Grålum, Tindlund og Kruseløkka på vestsiden av Glomma, Sandbakken, Hafslund og Varteig på østsiden. Videre finnes det 15 barneskoler: Vest for Glomma ligger Alvimhaugen, Grålum, Hannestad, Jelsnes, Kurland, Lande, Sandesundsveien og Tindlund, mens øst for Glomma finner vi Hafslund, Hafslundsøy, Borgen, Hornnes, Navestad, Sandbakken, Ullerøy og Varteig.
Samferdsel
Sarpsborgs viktigste veier er E6, som nå har blitt utbygd til firefelts motorvei, riksvei 111, samt fylkesveiene 109, 130, 114 og 118. Disse er dessuten viktige gjennomfartsårer. De mest trafikkerte områdene er bruene over Glomma – Sarpsborgbrua, langs fylkesvei 118, og Sandesund bru, som en del av E6 – der henholdsvis 25 000 og 27 000 kjøretøy passerer hver dag.
Det er ofte kø på fylkesvei 118 over til boligfeltene på østsiden av Glomma, ettersom det bare er to innfartsårer til Sarpsborg fra denne siden, over bruene. På vestsiden av byen er det sjelden kø, fordi det er mange innfartsårer til sentrum. Trafikken fra E6 sørfra og fylkesvei 109 fra Fredrikstad deler seg under Sandesund bru og fordeler sentrumstrafikken via Borregård og Torsbekkdalen. Dessuten kommer trafikken fra E6 nordfra og fylkesvei 114 fra Askim inn i sentrum via fylkesvei 118 som går opp den stupbratte Sykehusbakken, mens trafikken fra Kurland har sin egen innfartsvei via Hansa Borg Bryggerier.
Det er ingen bomveier i Sarpsborg, men det pågår politiske debatter rundt temaet, fordi mange vil ha bomstasjoner for å finansiere en fjerde bro over Glomma. For tiden er det ingen større veiprosjekter i Sarpsborg, men det planlegges en ny fylkesvei 114 fra Greåker til E6 ved Grålum, fordi dagens vei er bratt og svingete og har mange avkjøringer til boliger, noe som er upraktisk når dette er en av hovedveiene mellom Fredrikstad og både E6 og sentralsykehuset.
Buss utgjør det meste av kollektivtrafikken i Sarpsborg. Ringruta Glommaringen, som kjører fram og tilbake i ring mellom Sarpsborg og Fredrikstad, er det mest populære kollektivtilbudet, med rundt 2 800 passasjerer om dagen. I tillegg går det daglig en rekke lokale bussruter internt i kommunen, alle med utgangspunkt i Sarpsborg bussterminal i sentrum og endepunkter i ulike delområder av kommunen. Internt i byen brukes ofte Grevling-busser, som er noe mindre i størrelse enn vanlige busser. Antall avganger er uten unntak lavere i helgene.
Sarpsborg har dessuten daglige direkteforbindelser med større buss til en rekke andre byer og kommuner, ofte privat basert. Ekspressrutene går hovedsakelig til nabokommuner, svenske byer samt til Oslo.
Togtilbudet med Østfoldbanen fra Sarpsborg stasjon er også relativt populært, 550 passasjerer om dagen benytter Sarpsborg stasjon. En del sarpinger benytter også bil til Råde stasjon når de skal reise med tog nordover mot Oslo. Fra Sarpsborg er det flere daglige togavganger til byer langs banen, som i Norge går fra Halden til Oslo, samt noen avganger til svenske byer (Ed, Öxnered, Trollhättan og Göteborg).
Det var tidligere direkte bussforbindelse til Moss lufthavn, Rygge, men lufthavnen er nå nedlagt. Man kan også reise direkte med buss til Københavns lufthavn, Kastrup noen ganger om dagen.
Største selskaper
Målt etter driftsinntekter er de ti største bedriftene med kontoradresse i Sarpsborg per 2007 regionkontoret Coop Øst (3,7 mrd. kr.), Borregaard (2,4 mrd.), Hansa Borg Bryggerier (1,4 mrd.), strømleverandøren Fortum (1 mrd.), børsnoterte Faktor Eiendom (1 mrd.), treforedlingsfabrikkene Peterson Emballasje og Nordic Paper (begge 0,8 mrd.), kjøpesenteret Storbyen (0,7 mrd., fordelt på butikkene), strømprodusenten Hafslund Produksjon (0,6 mrd.) og hage- og skogsutstyrsprodusenten Husqvarna (0,6 mrd.). De fleste andre større bedrifter i Sarpsborg driver innen bransjene bilsalg, detaljvarehandel og bygg og anlegg. De eneste selskapene med over 100 millioner i omsetning som ikke først og fremst selger eller produserer fysiske produkter er programvareleverandørene Compusoft og Infotjenester og transportselskapene Kingsrød Transport, Utne Transport og Nettbuss Østfold. Sarpsborgs kanskje mest kjente merkevare er Borg, et landsdekkende ølmerke. Innen mote har Sarpsborg-klesmerkene Kingsland og Sefa oppnådd internasjonal utbredelse, spesielt innen klær til idrettslig bruk.
Lokalisering
Sarpsborgs næringsliv er i stor grad lokalisert i Sarpsborg sentrum og langs innfartsårene mellom byens sentrum og E6. Kommunen tilbyr næringstomter på Kampenes i utkanten av tettstedsbebyggelsen i retning Rakkestad, og mange bedrifter er lokalisert dit det siste tiåret. De siste årene har Sarpsborg blitt forhindret fra å tilrettelegge sentrumsnære næringstomter fordi landbruksmyndighetene verner om dyrket mark. Dette har forhindret en planlagt vekst i lokaliseringer nær Amfi Borg ved E6. Hafslund-konsernet har derimot fått aksept for å anlegge en egen miljøbydel på dyrket mark mellom Hafslund hovedgård og E6.
Helena Modrzejewska
Helena Modrzejewska (født 12. oktober 1840 i Kraków, død 9. april 1909 i Newport Beach) var en berømt polsk skuespillerinne. Hun spesialiserte seg i dramatiske og shakespearske roller, og regnes som en av 1800-tallets fremste teaterskikkelser («Stjernen av de to kontinenter»). Hun ble også anerkjent som en av epokens vakreste kvinner.