cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Østerrikes geografi
Økologiske problemer
Østerrike har flere økologiske problemer å stri med. Et av de mest påtrengende er forurensning fra biltrafikken. Trafikken langs motorveien gjennom Brennerpasset har for eksempel økt fra 600 000 kjøretøy per år tidlig på 1970-tallet til over 10 millioner per år tidlig på 1990-tallet. En fjerdedel av trafikken som går gjennom Østerrike er semitrailere. I 2007 ble 121,4 mill. tonn gods fraktet over de østerrikske alper. Etter at Øst-Europa åpnet opp grensene, har trafikkproblemet økt. EUs indre marked har bidratt til det samme. Østerrike har forsøkt å innføre et delvis forbud mot tunge lastebiler på motorveien gjennom Inntal, noe EU har mislikt. De alpine dalene som mye av denne trafikken går gjennom er svært sårbare for økologiske ødeleggelser. Smale daler medvirker ikke til oppløsning av forurensning og støy fra kjøretøyene. Temperaturinversjoner — kalde luftlag i bunnen av dalene som er fanget inne av varmere luftlag over— forsterker også forurensningsproblemet, særlig om vinteren. Østerrike har forhandlet med EU om å sette grenser på hvor mye kommersiell trafikk som kan gå gjennom landet, og særlig gjennom Tyrol. Det arbeides også med et «vognbjørn»-system der man laster semitrailere på jernbanevogner i Sør-Tyskland og Nord-Italia, og så transporteres disse gjennom Tyrol via jernbanen. Miljøvernsaktivister har presset på for mer langsiktige løsninger, og de har for eksempel foreslått en tunnel fra Garmisch-Partenkirchen sør i Tyskland til Bolzano i Nord-Italia. Forurensning blir også påvirket av været i Europa. Værsystemer fra Atlanterhavet fører med seg forurensning fra Nordvest-Europa til Østerrike, og nærheten til de industrialiserte områdene i Øst-Europa, som har mindre grad av rensing, kombinert med kontinentale værsystemer, er til tider svært skadelig. Værsystemer i Middelhavet fører med seg forurensning fra Nord-Italia.
Som følge av både innenlands og utenlands forurensning har 37 % av skogene i Østerrike blitt ødelagt av sur nedbør og/eller forurensende utslipp. Ødeleggelsene av skogene har igjen hatt store konsekvenser, inkludert uttynning av skoger som i hundreår har vernet alpine bosetninger fra snøras, erosjon, jordras eller flom som følge av overflatevann.
De økologiske problemene i landet kom på dagsordenen på 1970-tallet fra miljøverngrupper. Egne politiske parti ble opprettet, og representanter ble valgt inn i parlamentet. En folkeavstemning i 1978 gjorde at et nyåpnet atomkraftverk ble lagt ned, og landet sluttet å benytte atomkraft som energikilde. Offentlig motstand stoppet i 1984 en planlagt utbygging av et vannkraftverk i et våtmarksområde. Landet har i lang tid benyttet Alpene til forskjellige fritidsformål. Omfattende turisme fører til et press på det sensitive økosystemet i Alpene. Utforløyper ødelegger skoger, og det samme gjør turgåing og fjellsykling utenom turstiene. Mange alpelandsbyer har også vokst kraftig som følge av turistindustrien. I de mest ekstreme tilfellene finnes det tjue hotellsenger for hver innbygger, et forhold som gir en uforholdsmessig høy belastning på infrastrukturen og omgivelsene i høysesongene. På bakgrunn av dette har man prøvd å innføre «grønne» eller «myke» former for turisme, som er mer kompatible med omgivelsene i Alpene.
En del av løsningen på Østerrikes økologiske problemer har vært strengere innenriks miljølovgivning. Men til sjuende og sist må det til et europeisk og globalt samarbeid for å få bukt med forurensningen og utslippene for å verne miljøet i landet.
Miljøproblemer
Forvitring av skoger på grunn av luft- og jordforurensning. Forurensning av jordsmonnet kommer av bruk av jordbrukskjemikalier. Luftforurensningen kommer av utslipp av kull- og oljefyrte kraftverk, fabrikkanlegg og fra tungtransport gjennom Østerrike mellom Nord- og Sør-Europa.
Internasjonale miljøavtaler
Landet er delaktige i avtaler mot: Luftforurensning, utslipp av nitrogenoksid, utslipp av svovel 85 og svovel 94, utslipp av flyktige organiske stoff, klimaendringer, ørkenspredning, miljøomforming, miljøfarlig avfall, skipsforurensning, tropisk tømmer 83, tropisk tømmer 94, hvalfangst
Landet er delaktige i avtaler for: Antarktis-traktaten, biologiske mangfold, utrydningstruede dyrearter, Havretten, forbud mot atomprøvesprengninger, vern av ozonlaget, våtmarksområder.
Olivier Weber
Bakgrunn
Olivier Weber, født i 1958 i Montluçon, studerte økonomi og antropologi ved Universitetet i San Francisco, Universitetet i Paris Sorbonne, Universitetet i Nice (PhD) og ved Institut National des Langues et Civilisations Orientales, INALCO).
Østerrikes geografi
Eksterne lenker
অস্ট্রিয়া
Olivier Weber
Karriere
Han begynte sin karriere som journalist i California. Deretter ble han sendt til Afrika for den franske avisen Liberation for å dekke ulike kriger og konflikter. Han ble ansatt i det franske ukebladet Le Point, først som journalist, deretter som utenlandskorrespondent. Som krigsreporter har han reist rundt med dusinvis av geriljakriger og andre konflikter. Han har dekket rundt tjue kriger og konflikter, inkludert kriger og væpnede konflikter i Afghanistan, Irak, Burma, Kurdistan, Tsjetsjenia, Israel, de palestinske territoriene, Tsjad, Pakistan, Kashmir, Algerie, Iran, Armenia, Russland, Kosovo, Sri Lanka, Vest-Sahara, Øst-Timor, og Eritrea.
Han vant Albert Londres-prisen og Joseph Kessel-prisen for sine bøker og artikler om krigene i Irak og Afghanistan.
Filmografi
Olivier Weber har forfatter og regissert en rekke dokumentarfilmer for fjernsyn og kino, særlig om reiser og om skribenter
EUFOR Concordia
EUFOR Concordia var en fredsbevarende operasjon i regi av EU i Republikken Makedonia. Operasjonen var i virksomhet fra 31. mars til 15. desember 2003. Oppgaven var å beskytt observatører fra EU og OSSE. Disse overvåket iverksettelsen av Ohridavtalen, fredsavtalen mellom makedonske og albanske partier. EUFOR Concordia overtok oppgaven etter NATOs Operasjon Allied Harmony. EUFOR Concordia hadde en styrke på 350 mann. Norge bidro med seks offiserer til operasjonen.
EUFOR Concordia var et ledd i EUs sikkerhets- og forsvarspolitikk (ESDP) og var unionens første militære fredsbevarende styrke. Politioperasjonen Proxima, som også var ledet av EU, overtok etter militæroperasjonen EUFOR Concordia.
Vannrikse
Vannrikse (Rallus aquaticus) er en art i riksefamilien.
Beskrivelse
Den er på størrelse med gråtrost, vekt ca. 100 g, lengde 28 cm. Nebb og ben er lange, mens halen er svært kort. Oversiden er brunsvart spraglet, og underside er grå, i bakre del svart med hvite
Utbredelse i Norge
Vannriksa er en fåtallig hekkefugl i Norge, med en utbredelse som strekker seg fra Østfold og videre langs kysten til Møre & Romsdal.
Arten er rødlistet i Norsk rødliste for arter, til Sårbar (VU). Kategorien skulle egentlig vært Sterkt truet (EN) hvis man bare så på Norge, men så ble den satt ned et trinn til VU fordi det går bra med arten i nabolandene - og man anser at arten vil kunne innvandre derfra hvis den blir borte hos oss.
Overvintring
Fra september av øker antallet individer langs hele den sørnorske kysten. Da er det trekkfugler fra øst og sørøst som kommer for å overvintre (eller raste før de eventuelt trekker videre).
Hekking
Når våren kommer roper vannriksene ut en lyd som kan minne om grisehyl for å tiltrekke seg maker. De kan gjerne ha to kull, og hekker i perioden fra april til august. Reiret plasseres i tett vegetasjon av sumpplanter og takrør. De 6–11 eggene ruges av begge kjønn i 19–22 dager. Ungene blir flygedyktige ca. 7 uker gamle.
Stor flamingo
Stor flamingo kan referere til to ulike arter med flamingoer:
Den unge eventyrer
Den unge eventyrer (originaltittel: Young Winston) er et britisk eventyrdrama fra 1972 som omhandler de unge årene til Winston Churchill. Regi er ved Richard Attenborough. Hovedrollen som Churchill spilles av Simon Ward, mens andre sentrale roller spilles av Robert Shaw, Anne Bancroft, Anthony Hopkins og John Mills. Manuset er basert på Winston Churchill selvbiografiske bok «Mine unge år» (My Early Life) fra 1930.
Filmen ble tildelt en BAFTA (for beste kostyme), en Golden Globe (beste utenlandske film) og en Writers' Guild of Great Britain (manus). Den ble også nominert til tre Oscar-priser (beste manus, beste kostyme og beste Art Direction-Set Decoration).
Handling
En film om den unge Winston Churchill med glimt fra hans barndom. Handlingen følger ham fra hans skoledager, gjennom krigsskole, flere kriger b.la. boerkrigen hvor han som korrespondent blir tatt til fange, men klarer å flykte. Det er i filmen lagt stor vekt på hans forhold til faren.
Handlingen er hensatt til den britiske kolonitiden.
Om filmen
Filmen ble forholdsvis godt mottatt av den kjente filmkritikeren Roger Ebert. Det kjente bransjebladet Variety beskrev den som brilliant og fascinerende.
Nigel Hawthorne hadde sin filmdebut i denne.
Winston Churchill skal selv har kontaktet regissøren på 1960-tallet for å be ham lage en film om ham selv som omhandlet hans unge år. Han ville at han selvbiografiske bok Mine unge år, fra 1930, skulle brukes som grunnlag.
Studentkoret Blandede Akademikere
Studentkoret Blandede Akademikere (BLAK) er det offisielle blandakoret ved Universitetet i Bergen. Koret består av 30-40 studenter og er fordelt på fire stemmer (SATB). BLAK ble stiftet våren 1991 av Tore Kloster og Øyvind Sørum, og består av medlemmer fra alle Bergens læresteder for høyere utdanning. Koret dirigeres av Regine Forthun.
Historie
Studentkoret Blandede Akademikere er det eldste offisielle studentkoret ved Universitetet i Bergen og ble stiftet i 1991. Den gang besto koret av en litt mindre gjeng menn og kvinner under ledelse av Tore Kloster og Øyvind Sørum som stolt kalte seg Studentkoret. Fra 2000-tallet utviklet koret seg gjennom å bytte navn fra BAK til BLAK, endre uniformsfarger fra rødt til turkist, og byttet ut et mer tradisjonelt korrepertoar bestående av mye kirkemusikk til å synge drikkeviser og egenproduserte tekster på populærmusikalske melodier.
Korets aktiviteter
BLAK deltar regelmessig på studentkorarrangementer ved UKA i Trondheim, UKA i Ås og UKEN i Bergen, og opprettholder tett kontakt med universitetets andre studentkor, Mannskoret Arme Riddere og Studinekoret Sirenene. Koret opptrer også ved fakulteter og institutter på de forskjellige lærestedene i Bergen, for bedrifter og næringsliv, samt andre organisasjoner. I tillegg arrangerer koret egne konserter både før jul og til våren.
I 2015 vant BLAK Bergen Student-TVs konkurranse Korrevolusjonen. Koret har også medvirket på musikk av AURORA, sunget for HMK Harald V ved 75-årsjubileumet til Universitetet i Bergen og på Aarebrotforelesningen, opptrådd sammen med Transiteatret-Bergen ved Festspillene i Bergen.
Sakha
Republikken Sakha (Jakutia) (russisk: Республика Саха (Якутия)) er en republikk i Øst-Russland. Sakha er med sine 3 083 523 km² den største administrativ-territoriale enheten i verden.
Størrelsen på Sakhas territorium overstiger Argentina - den åttende største staten i verden territorialt sett. Imidlertid er befolkningen i republikken lavere enn en million mennesker, noe som gjør befolkningstettheten et av de laveste i Russland (bare Tsjukotka og Nenetsk autonome distrikter har lavere tetthet).
Jakutia ble dannet 27. april 1922 som den autonome sovjetiske sosialistiske republikken Jakut i RSFSR, selv om Jakut Uyezd, nær territoriet til moderne Jakutia, oppsto allerede i 1638.
I 1991 fikk Jakutsk-Sakha SSR sitt moderne navn - Republikken Sakha (Jakutia).
Sakha er en region med et høyt nivå av økonomisk ressurspotensial.
BI (andre betydninger)
BI eller Bi kan bety:
Sakha
Offisielle språk: sakha og russisk. På steder i nord hvor det bor høy andel urfolk, i henhold til republikkens grunnlov, er de offisielle språkene deres språk. Disse kan inkludere språkene evenkisk, evensk, dolgansk og jukagirsk som snakkes i republikken Sakha.
Republikken Sakha er den eneste i Den russiske føderasjonen som strekker seg over tre tidssoner på territoriet, forskjellen fra Moskva-tiden er +6, +7, +8 timer
Geografi
Sakha ligger i den nordøstlige delen av Sibir.
Den grenser til Tsjukotka, Magadan oblast i øst og Khabarovsk kraj i sørøst, Amur oblast og Zabajkalskij kraj i sør og Irkutsk oblast i sørvest og Krasnojarsk kraj i vest. I nord dannes det naturlige grenser mot Laptevhavet og Østsibirhavet. Den totale lengden til kysten overstiger 4500 km.
Natur
Det meste av territoriet til Sakha ligger i den midtre taiga-sonen. Skoger utgjør omtrent 4/5 av territoriet. I elvedalene og på Alas er enger utbredt. På kysten og fjelltoppene er det busket gressbevokst vegetasjon og lav.
Denne regionen er kjent som et sted hvor det hekker mer enn 250 fuglearter. Blant dem er sjeldne arter som rosenmåke, hvithodetrane, snøtrane og jaktfalk, som er vernet.
Klima
Klimaet i Sakha er sterkt kontinental og preget av lang vinter og korte sommerperioder.
April og oktober i Sakha er vintermåneder. Temperaturforskjellen mellom den kaldeste måneden (januar) og den varmeste (juli) er 70–75 grader. Med den absolutte verdien av minimumstemperaturen (i de østlige fjellsystemene - kummer, forsenkninger og andre fordypninger er ned til −70 °C) og den totale lengden på perioden med en negativ temperatur (fra 6,5 ​​til 9 måneder per år), har republikken ingen analoger på den nordlige halvkule.
Den absolutte minimumstemperaturen er nesten overalt i republikken under −50 °C.
Politisk struktur
Republikken Sakha (Jakutia) er en demokratisk juridisk stat i Russland. Mange bestemmelser i grunnloven i Sakha gjentar bestemmelsene i den all-russiske grunnloven.
Maktkilden i Republikken Sakha er et folk bestående av borgere av alle nasjonaliteter. Ingen del av folket, ingen individuell person kan gi rett til å utøve statsmakt  .
Folket utøver sin makt direkte, så vel som gjennom offentlige myndigheter og lokale myndigheter. Det høyeste uttrykket for folks makt er en folkeavstemning og frie valg.
Den nåværende grunnloven av republikken Sakha (Jakutia) ble godkjent 2. april 1992 og trådte i kraft 27. april 1992. Den dagen Jakut autonome sovjetiske sosialistiske republikk ble dannet i 1922. Denne dagen er erklært som en av helligdagene i republikken - Republikkens dag.
Leder for Republikken Sakha velges ved folkeavstemning siden 2012.
Nåværende leder i republikken er Aisen Nikolaev (siden 28. mai 2018) og vil utføre sine oppgaver i 5 år
Statsforsamlingen er den høyeste representative, det lovgivende kontrollorganet i Sakha - republikkens parlament. Den består av 70 folkevalgte representanter og velges for en periode på 5 år.
Good Timin’: Live at Knebworth England 1980
Good Timin': Live at Knebworth England 1980 er et konsertalbum fra The Beach Boys, utgitt i 2002. Albumet inneholder opptak av bandets konsert i Knebworth i England 21. juni 1980. Konserten ble også utgitt på DVD med samme tittel.
Dette var bandets siste store konsert i England med et «fulltallig» The Beach Boys med Brian Wilson, Dennis Wilson, Carl Wilson, Mike Love, Al Jardine og Bruce Johnston. I tillegg medvirker Bobby Figueroa på trommer, Ed Carter på gitar, Joe Chemay på bass og Mike Meros på keyboard.
Personell
Andre medvirkende
Kinza Clodumar
Kinza Godfrey Clodumar (født 8. februar 1945 i Boe, død 29. november 2021) var en naurisk politiker. Han var medlem av landets parlament i flere år, og var finansminister fra 2003 til oktober 2004, og var president fra 12. februar 1997 til 18. juni 1998, da han ble utsatt for et mistillitsforslag.
Han er en innfødt nauruer, og er opptatt av miljø. Clodumar har gitt og fått støtte fra flere andre nauriske politikere, inkludert Bernard Dowiyogo, René Harris og Ludwig Scotty. For president betyr det å ikke ha Clodumars stemme at de vil tape i et eventuelt mistillitsforslag. I 2003 prøvde Clodumar to ganger å igjen bli president i Nauru, men tapte parlamentsstemmene marginalt hver gang. Han mistet sitt sete i parlamentet i valget oktober 2004.
Alberto Santos-Dumont
''For byen som har fått navn etter ham, se Santos Dumont
Alberto Santos-Dumont (født 20. juli 1873 i Brasil. død 23. juli 1932 i Brasil) var en tidlig flypioner. Familien var eiere av en stor kaffeplantasje, men Santos-Dumont viet seg selv til vitenskapelige studier i Paris.
Santos-Dumont tegnet, bygde og fløy det første praktiske styrbare luftskip. Han ble dermed den første person til å demonstrere at planlagt og kontrollert flyvning var mulig. Denne erobring av luften, spesielt en flyvning rundt Eiffeltårnet den 19. oktober 1901, gjorde ham til en av de mest berømte personer tidlig på 1900-tallet. I tillegg til hans pionerarbeide med luftskip, foretok Santos-Dumont sin første flyvning med et motordrevet fly den 23. oktober 1906.
Barndom
Santos-Dumont ble født i den brasilianske byen Palmira, i dag med navn Santos Dumont. Han vokste opp som den sjette av åtte søsken, på en kaffeplantasje som var eiet av hans familie i São Paulo. Hans fransk-fødte far var ingeniør og gjorde utstrakt bruk av arbeidsbesparende oppfinnelser på sin store plantasje. Så vellykkede var disse oppfinnelsene at han samlet seg en stor formue og ble kalt Brasils kaffekonge.
Den unge Alberto var fascinert av alt som hadde med maskiner å gjøre, og ennå mens han var et barn lærte han å kjøre damptraktorer og lokomotiver som ble brukt på farens plantasje. Han var også en beundrer av Jules Verne og hadde lest alle hans bøker, ennå før sin tiende fødselsdag. Han skrev i sin selvbiografi at drømmen om å fly kom til ham mens han han lå på bakken og beundret den strålende himmel i de lange solfylte ettermiddagene over plantasjen.
Etter skikken hos de velstående familiene på den tiden så fikk han privat skolegang hjemme. Etter denne første skolegang ble den unge Alberto sendt til alene til en større by for videre utdannelse. Han studerte for en tid i "Colégio Culto à Ciência", i Campinas.
Flytting til Frankrike
I 1891 ble Albertos far utsatt for en ulykke mens han inspiserte plantasjen. Han falt av hesten og skadet seg med den følge at han ble lammet. Han bestemte seg for å selge plantasjen og flytte til Europa med sin unge hustru og sine mindreårige barn. Sytten år gammel forlot Santos-Dumont det prestisjefylte universitetet og dro til Paris. Kort etter sin ankomst kjøpte han en bil. Senere fordypet han seg i sine studier i fysikk, kjemi, mekanikk og elektrisitet, ved hjelp av en privat lærer.
Balloger og styrbare luftskip
Santos-Dumont beskriver seg selv som den første «luftens sportsmann» Han starte sine flyvninger med å leie en erfaren ballongfører og tok sine første turer i ballong som passasjer, men endte straks opp med å føre balongen selv. Kort etter konstruerte han sine egne ballonger. I 1898 fløy Santos-Dumont den første ballongen han hadde konstruert: «Brésil».
Etter mange ballongoppstigninger vendte han seg mot styrbare ballonger med fremdriftsmaskineri, heller enn å drive omkring etter vinden.
Mellom 1898 og 1905 bygget og fløy han elleve stybare ballonger. Med restriksjoner og flykontroll fremdeles ti-år inn i fremtiden kunne han fly over Paris boulevarder i høyde med hustakene med et av sine luftskip og lande foran fasjonable fortausrestauranter for lunch. Ved en anledning fløy han en morgen til sin egen leilighet like ved Champs-Élysées og heller ikke langt fra Triumfbuen.
For å vinne en premie som var satt opp av den franske «oljekongen»; Henri Deutsch de la Meurthe bestemte Santos-Dumont for å bygge en større ballong, hans «dirigible Number 5» som han fikk et uhell med. Den 8. august 1901 under en flyvning begynte den å lekke vannstoffgass slik at den falt mot bakken. Han var ikke istand til å styre unna taket på et hotel. En kraftig ekspolosjon ble resultatet, men Santos-Dumont overlevde hengende i et tre og ved hjelp av tilskuere kunne han klatre ned uten skader.
Høydepunktet i hans karriere som luftskipspilot kom da han vant Deutsch de la Meurthe prisen. Utfordringen var å fly fly fra Parc Saint Cloud til Eiffeltårnet og tilbake på under tretti minutter. Vinneren måtte holde en gjennomsnittlig fart på minst 22 km/t for å holde seg innen det tilmålte tidsrom
Santos-Dumonts bedrifter gjorde ham til en celebritet i Europa og over hele verden, Han vant flere priser og fikk mange betydningsfulle venner. I 1904 reiste han til USA og ble invitert til Det hvite hus for å møte President Theodore Roosevelt.
Publikum fulgte med i hans gjøremål. Pariserne kalte ham le petit Santos. Han var og er fremdeles en helt i sitt hjemland Brasil.
Arbeide med fly
Selv om Santos-Dumont fortsatte å arbeide med luftskip som var hans fremste interesse så fattet han interesse for å bygge fly. I 1905 hadde han bygget sitt første fly. Tilslutt fikk han oppfylt sin drøm om å manøvrere det. Den 23. oktober 1906 kunne han føre flyet foran en skare av et interessert publikum. Han fløy en distanse på 120 meter i en høyde på to – tre meter. Dette er en vel dokumentert hendelse, bevitnet av den franske aeroklubben.Aéro-Club de France Den 12. november 1906 lykkedes Santos-Dumont i å sette den første verdensrekord som ble godkjent av den franske aeroklubben ved å fly 220 meter på 21 sekunder.
Armbåndsur
Armbåndsur var allerede blitt oppfunnet av Patek Philippe et ti-år tidligere, men Santos-Dumont spilte en viktig rolle i å popularisere menns bruk av lommeuret. Tidligere var det vanligvis kvinner som brukte det som et smykke, mens menn foretrakk lommeur
I 1904 under et møte med Louis Cartier beklaget Santos-Dumont til sin venn problemet med å kontrollere tiden med sitt lommeur mens han med begge hendene var opptatt med å føre flyet og Santos-Dumont spurte om Cartier kunne komme opp med et alternativ som ville tillate ham å holde begge hender på kontrollene. Cartier arbeidet med problemet og resultatet ble en lite ur i en lærstropp som kunne bæres rundt håndleddet.
Senere år
Santos-Dumont kjøpte en av de meget få Le Zèbre biler. Den er nå utstilt på São Paulos bilmuseum. Santos -Dumont fortsatte med å bygge fly. Hans siste tur som pilot ble foretatt med en Demoiselle 4. januar 1910. Turen endte med et havari, men årsaken ble aldri klarlagt. Det var få vitner.
Santos-Dumont ble alvorlig syk noen få måneder senere. Han erfarte dobbeltsyn og svimmelhet, noe som gjorde det umulig for ham å kjøte bil, langt mindre å fly, Han fikk diagnosen multippel sklerose. Han måtte stenge sin virksomhet og si opp ansatte, Hans sykdom førte til en stadig forverrende depresjon.
I 1911 flyttet Santos-Dumont fra Paris til Bénerville, en landsby i Normandie, ved havet hvor han tok opp astronomi som hobby. Hans nye naboer som ikke kjente til hans fortid og at han var en berømthet i Paris få år tidligere ble mistenksomme på hans store tyske kikkert, de la merke til hans aksent og trodde han var tysk spion som skulle spionere på den franske marine. Denne mistenksomhet førte til at hans leilighet ble gjennomsøkt av det franske militærpoliti. Fortørnet over anklagene så vel som hans depressive tilstand førte til at han brente alle sine papirer. I 1918 (noen kilder sier 1916), forlot han Frankrike for å dra til sitt fødeland for aldri å returnere til Europa. Hans retur til Brasil fikk tragiske følger. En velkomstkomite bestående av vitenskapsmenn hadde leid et sjøfly i den hensikt å gi ham en flyvende velkomst der han returnerte ombord i en luksusdamper. Sjøflyet havarerte og alle ombord omkom. Dette førte til at Santos-Dumonts psykiske tilstand bare ble forverret. I Brasil kjøpte Santos-Dumont en liten eiendom i Petrópolis, en mindre by nær Rio de Janeiro, og i 1918 bygde han sitt hus der.
Død
Alberto Santos-Dumont var blitt alvorlig syk og deprimert på grunn av sin multippel sklerose og at hans oppfinnelser ble brukt i krigføring. Han døde 59 år gammel og ble gravlagt på en gravlund i Rio de Janeiro. Det finnes mange monumenter etter hans arbeider og huset i Petrópolis er nå et museum. Han kom aldri til å gifte seg, og det er ikke kjent om han hadde noen barn.
Maximinus II Daia
Maximinus II Daia (latin: Gaius Valerius Galerius Maximinus Daia Augustus; født ca. 20. november 270, død juli eller august 313) var en romersk keiser fra 308 til 313. Han ble innviklet i de romerske innbyrdeskrigene under tetrarkiet mellom medkeiserne. Krigen begynte i 306 med usurpatoren Maxentius og nederlaget til Severus, og hvor Maximinus Daia ble nedkjempet av Licinius.
Maximinus II Daia ble beskrevet av antikkens historikere og skribenter som ondskapsfull, ubehøvlet, uten utdannelse, og en tyrann, særlig preget av hans motstand og forfølgelse av kristne. Til tross for at han uten tvil var en tyrann, er mye av hans omdømme er preget av kristen propaganda som var like fordomsfull mot sine fiender som omvendt proporsjonalt for de keisere de støttet, som Licinius og Konstantin som viste seg å være vel så nådeløse og grusomme.
Bakgrunn og tidlige år
Maximinus kom fra en bondefamilie i Dacia som sønn av søsteren til den senere keiser Galerius. Han ble født i nærheten av familiens landområder ved Felix Romuliana, et jordbruksområde i Donau-regionen av Moesia, hva som i dag er østlige Serbia. Han gikk inn i hæren og steg gradvis i gradene som scutarius, protector, og tribunus. Da Diokletian og Maximianus Herculius trakk seg fra sine posisjoner keisere den 1. mai 305 ble de etterfulgt av Konstantius Klorus og Galerius som keisere, augustus; deres nye cæsar (kronprins) var henholdsvis Severus og Maximinus Daia. Galerius adopterte Maximinus før han ble forfremmet, og som cæsar fikk han styringen av Syria og Egypt. Hans navn hadde vært Daia (eller Daza) selv før forfremmelsen. Han hadde en hustru og en datter, men begges navn er gått tapt. Hans sønn navn var Maximus.
Innbyrdeskrig
I 308, etter at Licinius ble opphøyd til augustus, ble Galerius' adopterte sønn Maximinus og Konstantius Klorus' sønn Konstantin erklært som filii Augustorum («sønner av augusti»), men Maximinus begynte antagelig å kalle seg keiser etter en krig med det persiske Sasanideriket i 310. Da Galerius døde i 311, delte Maximinus den østlige delen av Romerriket mellom Licinius og seg selv. Da Licinius og Konstantin inngikk en allianse, følte Maximinus behov for en tilsvarende og gjorde en hemmelig avtale med usurpatoren Maxentius som kontrollerte Italia.
Høsten 312 mens Konstantin drev krig mot Maxentius, synes Maximinus Daia å ha drevet vellykket krig mot armenerne, men var i uansett tilfelle tilbake i Syria i februar 313 da han fikk bekreftet eksistensen om alliansen mellom Konstantin og Licinius. Da Maxentius' hær ble beseiret og Maxentius druknet elven Tiber da han forsøkte flykte, endret maktbalansen i faretruende grad for Maximinus Daia. Han måtte komme på offensiven og sikre seg kontroll over Galerius' besittelser før Licinius' tok dem. Mens Konstantin var opptatt av germanere langs Rhinen lå muligheten for å angripe Licinius. Han samlet en stor hær på rundt 70 000 og marsjerte vinterstid inn i Anatolia. Ekstremt dårlig vær svekket hæren etter hvert som han tok seg fram. I april 313 krysset han Bosporos og kom fram til byen Byzantium som var holdt av en garnison av Licinius' soldater. Da byen nektet å overgi seg beleiret han den og tok den etter 11 dager. Han dro videre til Heraclea Perinthus (dagens tyrkiske by Marmara Ereğlisi) som ble tatt etter en kortvarig beleiring. Licinius hadde kommet fram til Adrianople (dagens tyrkiske by Edirne) med en liten hær på rundt 30 000 samtidig som Maximinus beleiret Heraclea. De to styrkene ble konfrontert i slaget ved Tzirallum (eller Adrianople) den 30. april 313. Slagstedet er lokalisert til Campus Serenus ved Tzirallum, identifisert som dagens tyrkiske by Çorlu. Til tross for at Licinius var tallmessig underlegen, synes det som om hans militære dyktighet og hans soldaters fasthet vendte forskjellen til sin fordel. Ved slutten av dagen hadde Maximinus' soldater blitt knust og sendt på flukt. Licinius' seier var avgjørende.
Den kristne forfatteren Lactantius har fortalt at han svelget gift. Imidlertid hadde han spist sitt siste store måltid rett før, noe som forhindret giften å virke etter hensikten. Det tok ham fire dager å dø, og med synlig glede over hedningens pinsler, har Lactantius i detaljer fortalt hvordan han rev ut sine egne øyne. Licinius sørget deretter å drepe Daias to yngre sønner, begge under ni år, og drukne hans hustru. Han drepte også tre andre mulig fordringshavere til keisertronen for å være sikker, alle barn av døde keisere.
Eusebius om Maximinus
Den kristne forfatteren Lactantius har hevdet at Maximinus var fordervet av griskhet og overtro, og levde i en meget utsvevende og lastefull liv: «Og han gikk til slik en utsvevelse av dårskap og fyll at hans sinn var forstyrret og sinnslidende i hans fyllefester; og han ga ordrer mens han var på beruset som han måtte trekke tilbake da han ble edru. (...) Han formanet hæren å leve tøylesløs i alle former for rangel og utskeielser, og oppmuntret guvernører og generaler til å misbruke deres undersåtter med griskhet og lyst. Hvorfor må vi fortelle om de uanstendige, skamløse handlingene til denne mannen, eller regne opp de utallige som han begikk utroskap med? For han kunne ikke passere gjennom en by uten å jevnlig forderve kvinner og forbryte seg mot jomfruer.» I henhold til Lactantius var det kun kristne som var anstendige nok til å stå opp imot ham, og de ble særlig straffet med «ild og sverd og korsfestelse og vill dyr og havet dyp, og avkapping av lemmer, og brenning, stikke ut øyne, og lemlestelse av hele kroppen...»
Den ensidige og fordomsfulle karakteriseringen av Maximinus Daia kom til å prege en senere ikke-kristen keiser, Flavius Claudius Julianus, som i kristne tekster kalles for " Julianus den frafalne". Som Maximinus ledet Julianus sin hær til nederlag og fikk en forferdelig død som guddommelig straff. Konstantin underla Maximinus Daia til fordømmelse, damnatio memoriæ, kalte ham for en tyrannus, og Licinius, som selv var en kristen keiser, ble likeledes fordømt som tyrann. Det er ikke mulig for moderne historiografi å rehabilitere Maximinus med de historiske kildene som er tilgjengelig. Nær all kunnskap om Maximinus er avledet fra fiendtlige, kristne kilder. Maximinus Daia var en hedensk keiser som åpenbart ikke likte kristne, men han var ikke besatt på å forfølge kristne i særdeleshet slik kristen propaganda har påstått. Hans styre førte til martyrer, men neppe i den størrelsesorden som har blitt påstått.
Beskrivelsene av hans død er preget av jødisk-kristne klisjer: forferdelig lidelse, galskap og død, hvilket var straffen for de som nektet Gud eller var hans fiender. Alle keiserne i Tetrarkiet, Konstantin den store som unntaket, fikk en voldelig død preget av foreferdelige lidelser. I kontrast står beskrivelsen døden til av far til Konstantin, Konstantius Klorus død, omgitt av sin familie og sovnet stille inn. Maximinus Daias var ikke uten politiske kvaliteter, men i motsetning til den senere Julian, manglet han forsvarere mot den ensidige og fordomsfull kristne propaganda.
Omsktid
Omsktid (russisk: омское время – omskoje vremja) eller OMST, oppkalt etter byen Omsk, er en tidssone i Russland. Den ligger 6 timer foran UTC (UTC+6) og 3 timer foran Moskvatid (MSK+3).
Omsk sommertid (OMSST) tilsvarer UTC+7, fremdeles 3 timer foran Moskva (MSD+3).
Historie
Fram til 1991 var Omsktid den ene av to tidssoner som ble brukt i sovjetisk Sentral-Asia. I tillegg til Omsk oblast i den Russiske SFSR, omfattet den de østligste to tredjedelene av Kasakhiske SSR, hele Kirgisiske og Tadsjikiske SSR, og den østlige delen av Usbekiske SSR. Området omfattet byen Omsk og republikkhovedstedene Alma-Ata, Frunze (Bisjkek), Dusjanbe og Tasjkent.
I to år etter Sovjetunionens kollaps var Omsk oblast den eneste regionen i Russland som brukte denne tidssonen. De nylig uavhengige sentralasiatiske statene sluttet å bruke sommertid, mens Usbekistan og Tadsjikistan i tillegg «flyttet vestover» ved å skru klokkene en time tilbake.
I løpet av 1990- og 2000-tallet opplevde Russland en landsomfattende bølge av tidsendringer i retning mot Moskva. Innen 2006 hadde alle unntatt en av vest-Sibirs føderasjonssubjekter i Moskva+4 flyttet til Moskva+3 og Omsktid: Novosibirsk oblast i 1993, Altaj kraj i 1994, Tomsk oblast i 2002, og endelig republikken Altaj (dato ukjent). Kemerovo oblast er den eneste regionen i området som fremdeles bruker Moskva+4, dvs. Krasnojarsktid, som før 1993 ble kalt Novosibirsktid.
Selv om tidssonene Omsktid og Novosibirsktid for tiden er identiske, så er begge navnene fremdeles i bruk, med betydning som varierer alt etter sammenhengen, noe som av og til er forvirrende og endog selvmotsigende. Uttrykket «Omsktid» blir brukt mest i Omsk eller når den tradisjonelle tidssonen Moskva+3 skal vektlegges, som i «Tomsk fulgte Novosibirsk over til Omsktid». I resten av vest-Sibir blir uttrykket «Novosibirsktid» mest brukt, i kraft av deres felles fortid i Moskva+4. Utdatert og feilaktig informasjon florerer fremdeles, med resultater som nyttårssendinger sendt en time for tidlig på nasjonale TV-kanaler i Barnaul og Tomsk.
Satemspråk
Satemspråk er en gruppe av indoeuropeiske språk. Den skiller seg fra kentumspråkene gjennom forskjellige karakteristiske uttalemønster. Et kjennetegn er at k i kentumspråkene tilsvarer s i satemspråkene.
Betegnelsene på disse språkgruppene er avledet av begrepet for hundre i de opprinnelige sråkene, på avestisk heter det satem, på latin centum – opprinnelig ble c uttalt som k.
Myrrikse
Myrrikse (Porzana porzana), også kjent som sumphøne, er en monotypisk art i slekten Porzana, som inngår som én av 37 slekter i riksefamilien (Rallidae).
Biologi
Myrriksa blir cirka 22–24 cm lang og veier typisk 57–147 g (i snitt 87,5 g). Vingespennet utgjør cirka 37–42 cm.
Sardisk
Sardisk (sardu) er et romansk sprog som er i bruk av rundt 1,3 millioner mennesker på Sardinia. Sammenlignet med italiensk og andre sprog i området har sardisk beholdt forholdsmessig flere fonetiske og grammatikalske elementer fra latin, spesielt fra vulgærlatin. I tillegg kan man spore katalansk og spansk innflytelse.
Utbredelse og offentlig status
Det italienske parlamentet anerkjente sardisk som ett av flere minoritetssprog gjennom loven Norme in materia di tutela delle minoranze linguistiche storiche («Regler for å beskytte historiske sprogminoriteter») i 1999.
I 2006 ble det innført et standardisert skriftsprog, Limba sarda comuna (LSC), som ble ratifisert 7. mars 2007. Første tekst i LSC var statuttene for den autonome regionen Sardinia.
Dialekter
Sardisk består i all hovedsak av tre dialekter:
Lengst nord på Sardinia tales korsikanske dialekter, og i Alghero brukes katalansk.
Jan Petter Hammerø
Jan Petter Hammerø (født 19. september 1946) var ordfører i Molde i perioden 2003–2011. Han representerer partiet Høyre. I direktevalget på ordfører i 2003 vant han med 4449 stemmer, tilsvarende 44,3 prosent av stemmene. Også ved valget i 2007 arrangerte Molde direkte ordførervalg, og Hammerø vant også dette valget med 51,03 prosent av stemmene.
Jan Petter Hammerø er ingeniør av utdannelse og daglig leder av Møreaksen AS som lanserte Møreaksen, en fastlandsforbindelse mellom øyene vest for Molde. I etterkant tatt inn i E39 fergefri stamvei fra Kristiansand til Trondheim. Prosjektet er meget omstridt da det har store samfunnsmessige kostnader og vil beslaglegge mye offentlige veimidler de neste 20 årene. .
Braveheart
Braveheart er et amerikanskprodusert episk middelalderdrama og krigsfilm fra 1995 basert på livet til den skotske frihetskjemperen William Wallace og hans rolle under Den skotske uavhengighetskrig. Hovedrollen som Wallace spilles av Mel Gibson, som også hadde ansvar for regien. Andre sentrale roller spilles av Sophie Marceau, Patrick McGoohan, Angus Macfadyen, Brendan Gleeson og Ian Bannen. Filmens manus er delvis basert på Blind Harrys lange episke dikt The Wallace fra ca. 1477. Både diktet og filmen avviker en del fra historiske fakta.
Braveheart ble godt mottatt av kritikerne og ble en moderat publikumssuksess. Den ble belønnet med fem Oscar, blant annet for beste film og for beste regi.
Handling
I 1280 hadde Edvard I av England, kjent som «Longshank», okkupert store deler av Skottland, og hans harde styre fører til William Wallace sin far og brors død. Wallace blir fostret av sin onkel i utlandet og returnerer mange år senere til hjemlandet. Vel tilbake innleder han et forhold til sin barndomsvenninne Murron, og de gifter seg i hemmelighet for å unngå jus primae noctis som kong Edvard har proklamert, som et middel for å få has på en skotske selvstendighetstrangen. Men etter at Wallace angriper en gruppe engelske soldater som forsøker å voldta hans kone, kutter sheriffen strupen over på Murron uten at Wallace kan gjøre noe. Wallace tar en voldsom hevn og slakter ned hele den engelske garnisonen. Etter det får Wallace stadig flere tilhengere og det brygger opp til et voldsomt opprør mot Kong Edward og det engelske overherredømme. Wallace leder opprøret. Og med sitt store mot og edle hjerte kjemper han for frihet sammen med sine skotske horder av bønder.
Popularitet og økonomi
Braveheart ble en moderat publikumssuksess. Den innbrakte $213,2 millioner på verdensbasis, hvorav $75,6 millioner i USA. Den havnet på 12. plass over de mest innbringende filmene på verdensbasis i 1995 og på 18. plass i USA.
Produksjonsutgiftene var på 72 millioner dollar.
Anmelderne
Filmen ble godt mottatt av kritikerne, noe som gjenspeiles i at den har fått 77 % på Rotten Tomatoes. Både Roger Ebert og Leonard Maltin gav den 3,5 av 4 stjerner.
VG og Dagbladet gav den terning tre, mens Aftenposten gav den fire. Nettstedet CINERAMA gav den terning fem i 2001 og skrev: «Mel Gibson lever seg virkelig inn i rollen som Wallace, og burde fått Oscar. Man er med han hele tiden, og det er mange nok personer med til at historien holder seg like frisk og engasjerende hele tiden».
Priser
Den fikk fem Oscar-priser, blant annet i klassene for beste film og beste regi. Den ble nominert i ytterligere fem kategorier. Den ble også tildelt tre BAFTA, en Golden Globe (beste regi) og en Writers Guild of America.
Annet
Skottland opplevde en merkbart økning i turistindustrien på grunn av filmen.
Vinter-OL 1940
Tokyo ble 9. juni 1937 valgt av Den internasjonale olympiske komité (IOK) som arrangør av Sommer-OL 1940, og Japan ønsket å benytte sin opsjon på å arrangere vinterlekene samme år. Japan trakk seg som arrangør av både sommer- og vinterlekene 16. juli 1938 da den japanske staten ikke kunne garantere økonomisk støtte på grunn av den andre kinesisk-japanske krig.
Garmisch-Partenkirchen i Tyskland ble så tildelt arrangementsansvaret, men trakk seg 22. november 1939 etter utbruddet av andre verdenskrig.
Uførepensjon
Uføretrygd, tidligere uførepensjon og invalidepensjon, er en betegnelse på ulike ytelser som tilstås ved varig arbeidsuførhet. I 2021 var 370,000 mennesker uføretrygdede gjennom Folketrygden i Norge, noe som tilsvarte 10,7 % av befolkningen i forventet yrkesaktiv alder. I tillegg til uføretrygd fra Folketrygden kan man få ytelser fra ulike pensjons- og forsikringsordninger, som for eksempel Statens pensjonskasse.
Uføretrygd fra Folketrygden
Uføretrygd fra Folketrygden reguleres av folketrygdloven kapittel 12, med nærmere presiseringer blant annet i kapittel 2 (om medlemskap). Regelverket kan grovt inndeles i tre: Vilkårene for å få uføretrygd, beregning av uføretrygd og reduksjon/opphør av uføretrygd.
Formål
Formålet med uføretrygd er å sikre inntekt for personer som har fått sin inntektsevne varig nedsatt på grunn av sykdom, skade eller lyte, se folketrygdloven § 12-1. Formålsbestemmelsen har alene liten rettskildemessig vekt, ettersom inngangsvilkårene er nærmere presisert i de påfølgende bestemmelsene.
Inngangsvilkår
Som med alle folketrygdytelser er det et grunnvilkår at man er medlem i trygden. For uføretrygd må man ha vært medlem i en tilstrekkelig kvalifiserende periode før man ble ufør og har medlemskapet i behold, se folketrygdloven §§ 12-2 og 12-3. Det betyr at man generelt ikke kan få uføretrygd hvis man kommer ufør til Norge. Hvis man flytter fra Norge før man blir ufør, og så blir ufør i utlandet, kan man ha mistet medlemskapet og dermed også mistet rett til uføretrygden.
Uføretrygd kan bare gis til den som er mellom 18 og 67 år, se folketrygdloven § 12-4.
Det viktigste vilkåret for uføretrygd, som skiller uføretrygd fra ytelser som sykepenger etter folketrygdloven kapittel 8 og arbeidsavklaringspenger etter folketrygdloven kapittel 11, er attføringsvilkåret i § 12-5. Dette vilkåret speiler folketrygdloven § 11-6 (om behov for å få avklart arbeidsevnen) i reglene om arbeidsavklaringspenger. Som nevnt i artikkelen om arbeidsavklaringspenger innebærer attføring at man har vært forsøkt tilbakeført til arbeidslivet. Altså, NAV (som forvalter disse ytelsene, se NAV-loven) må ha funnet egnede arbeidsrettede tiltak, fulgt opp den medisinske behandlingen og på andre måter bistått medlemmet med tanke på tilbakeføring til arbeid, og deretter konkludert med at forsøket enten har vært vellykket eller helt eller delvis mislykket. Når NAV har etablert en sikker konklusjon om akkurat hvor mye vedkommende over tid vil være i stand til å arbeide, foreligger det et tilstrekkelig forsøk på attføring.
Beregning av uføretrygden
Uførepensjon består av grunnpensjon, tilleggspensjon og/eller særtillegg. Pensjonsprosenten er 45 for poengår før 1992 og 42 for poengår fra og med 1992. For å få full pensjon må man ha minst 40 års botid i Norge. Kortere trygdetid gir lavere pensjon. Tilleggspensjon forutsetter at man har opptjent pensjonspoeng i minst tre år.
Størrelsen på tilleggspensjonen er blant annet avhengig av Det er dessuten særregler for beregning av trygdens størrelse avhengig av om man er yrkesskadet og/eller har barn, på samme måte som ved arbeidsavklaringspenger, se folketrygdloven §§ 12-15 - 12-17.
Endring, reduksjon og opphør av ytelsen
Uføretrygden kan reduseres ved arbeid, se folketrygdloven § 12-14. Den kan reduseres ved straffegjennomføring og institusjonsopphold, se §§ 12-19 og 12-20. Det er også mulig å gi avkall på uføretrygd, se § 12-21.
Statistikk og historikk
«Uføreytelse» er en fellesbetegnelse for (tidligere) tidsbegrenset uførestønad og uførepensjon. «Uførestønad» ble foreslått som navn på ny uførepensjon fra folketrygden. I Prop. 130 L (2010–2011) Endringer i folketrygdloven (ny uføretrygd og alderspensjon til uføre) er det foreslått at ytelsen skal hete uføretrygd.
Siden uførepensjon ble innført i 1961 er omtrent 1,1 millioner personer innvilget ytelsen. I 2005 ble det brukt nesten 49 milliarder til uføretrygd, noe som økte til 61 milliarder i 2013. Per 31. mars 2016 var det 317,100 mottakere av uføretrygd. Dette utgjorde 9,5 % av befolkningen mellom 18 og 67 år.
Også private forsikringer og pensjonsordninger kan gi ytelser ved uførhet. Disse kan inneholde alt fra premiefritak ved langtidssykdom til ytelser som kommer i tillegg til NAVs utbetalinger, avhengig av avtale. Ifølge OECD er Norge blant de land med flest uføretrygdede relativt i forhold til befolkning.
Selkupisk
Selkupisk er et samojedisk språk som snakkes i Jamalo-Nenets i Russland.
Japan under Paralympiske vinterleker 2006
Japan deltok med førti deltakere i de paralympiske vinterlekene 2006 i Torino i Italia.
Titanic (band)
Titanic var et norsk rockeband som ble dannet i Frankfurt am Main i Vest-Tyskland i 1969 av congaspilleren Kjell Asperud («Kjaperud»), gitaristen Janne Løseth, trommeslageren Truls Lorck, keyboardisten Kenny Aas og den engelske vokalisten Roy Robinson.
De fire nordmennene hadde først spilt i The Beatniks før de flyttet til Vest-Tyskland, hvor de rekrutterte den engelske vokalisten Roy Robinson etter å hørt ham på en klubb. Deretter gikk turen til Paris, hvor gruppen tok navnet Titanic og fikk platekontrakt med fransk CBS.
Aas spilte på orgelets basspedaler fram til han sluttet i 1973, hvorpå Helge Grøslie (tidligere Junipher Greene) ble keyboardist og Eric «Arica» Siggs ble bassist. Flere utskiftninger fulgte etter Eagle Rock (1973) og Ballad of a Rock'n Roll Loser (1975).
I 2011 spilte Titanic for første gang i gitarist Janne Løseths hjemby, Ålesund, der bandet var booket til Jugendfest. Bandet spilte også i Oslo den 19. august.
Fylkesvei 2998
Fylkesvei 2998 går mellom Reipbanegata og Elvevegen i Larvik kommune. Veien er 0,9 km lang.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 108 (Vestfold).
Fritz Burger-Mühlfeld
Fritz Burger-Mühlfeld (født 1882 i Augsburg; død 1969 i Hannover) var en tysk kunstmaler, med basis i Hannover og kunstnerisk tilknyttet Der Neue Sachlichkeit.
Han var student under Franz von Stuck i Kunstakademie München. Venn med Albert Weisgerber. Deltok med arbeider på utstillingen Münchener Sezession i 1906..
I 1909 var han lærer i grafikk ved kunstindustri- og håndverksskolen i Hannover.
Soldat i første verdenskrig 1914-16.
Medstifter i Hannoverschen Sezession 1917. Utstilling i Kestner-Gesellschaft.
Professorat fra 1920 og sezessjonsutstiller i München og Berlin de neste ti årene.
«Deltaker» på utstilling av Entartete Kunst 1937.
Deltok i krigen på tysk side 1942–1945. Emeritus og pensjonist fra 1947 og til han døde i Hannover 1969.
Revolutionary United Front Party
Partiet fikk liten oppslutning under valget i 2002 med bare 2,2% av stemmene. I 2007 slo partiet seg sammen med det liberalistiske partiet All People's Congress (APC).
Operasjon Display Deterrence
Operasjon Display Deterrence var en NATO-operasjon i Tyrkia fra 26. februar til 30. april 2003 i forbindelse med konflikten med Irak. Operasjonen ble iverksatt etter at Tyrkia ba om støtte fra NATO-allierte med henvisning til Atlanterhavspaktens artikkel 4. Operasjon Display Deterrence var en luftforsvarsoperasjon med to AWACS-fly stasjonert ved luftforsvarsbasen i Konya, samt nederlandske og amerikanske bakkebaserte luftforsvarsvåpen av typen MIM-104 Patriot stasjonert i Diyarbakır, Batman og İncirlik. Andre NATO-land bidro med annet utstyr og personell til operasjonen. Norge bidro med fire offiserer til Operasjon Display Deterrence.
Grim torv
Grim torv (1–5) er en gatestubb på Grim i Kristiansand som forbinder Setesdalsveien med Møllevannsveien. Veien fungerer som et sentralt punkt for nærmiljøet, med et supermarked og andre butikker, samt bussholdeplasser.