cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mistral-klassen
Utvikling av konseptet
I 1997 ble en serie av skipsdesign omtalt som Nouveau transport de chalands de débarquement (NTCD), løst basert på det droppede design for PH 75, et atomdrevent helikopterhangarskip, offentliggjort. Det største av disse design var BIP-19, som senere kom til å utgjøre grunntegningen til Mistral-klassen. BIP-19-designet inkluderte et 190 langt og 26,5 meter bredt senkedekk som kunne oversvømmes med vann for å sjøsette og ta imot landgangsfartøyer, en dypgang på 6,5 meter og et deplasement på 19.000 tonn. Tre mindre skipsdesign ble også fremvist, BIP-13 (13.000 tonn, 151 meter lang), BIP-10 (10.000 tonn, 125 meter lang) og BIP-8 (8.000 tonn, 102 meter lang). BIP-8 inneholder samtidig elementer fra de italienske amfibiekrigsskipene av San Giorgio-klassen, men utstyrt med en helikopterhangar.
Design og konstruksjon
Ved handelsmessen Euronavali 1998 bekreftet Frankrike at man planla konstruksjonen av en rekke skip basert på BIP-19-konseptet. Kontraktene på de to skipene «Mistral» (L 9013) og «Tonnerre» (L 9014) ble etter godkjennelse i den offentlige innkjøpstjenesten (Union des groupements d’achats publics, UGAP) den 13. juli 2001, tildelt verftene Direction des Constructions Navales (DCN) og Chantiers de l'Atlantique. Et designteam ble samlet i Saint-Nazaire i september 2001 og begynte i samarbeid med Délégation Générale pour l'Armement (Organisasjonen for forsvarsanskaffelser, DGA) å tilpasse det opprinnelige BIP-19-designet til marinens spesifikke ønsker. Samtidig ble det generelle konseptet finpudset av DGA, DCN, sjefen for forsvarsstaben og Chantiers de l'Atlantique. Under design- og godkjennelsesprosessen ble det bygget en modell av skipet i målestokk 1:120. Denne modellen ble testet i en vindtunnel, som avslørte at i sterk sidevind ville skipenes høyde og avlange overbygning bety at det ble skapt turbulens over helikopterdekket. Designet ble deretter endret for å minimere denne effekten og sikre bedre forhold for helikopteroperasjoner.
DCN laget kjølen på sine deler av de to skipene i 2002; «Mistral» den 9. juli, og «Tonnerre» den 13. desember. Chantiers de l'Atlantique laget kjølen på den forreste del av «Mistral» den 28. januar 2003 og deretter på «Tonnerre». Den første blokken på den akterste delen av «Tonnerre» ble plassert i en tørrdokk 26. august 2003, og den tilsvarende delen på «Mistral» ble plassert i samme tørrdokk 23. oktober 2003. Den forreste delen av «Mistral» forlot Saint-Nazaire under slep 16. juli 2004 og ankom i Brest 19. juli 2004. Den 30. juli begynte sammensetningen av de to halvdelene gjennom en form for jumboriseringsprosess i dokk nummer 9. Den forreste delen av «Tonnerre» ankom til Brest den 2. mai og undergikk deretter samme prosedyre.
«Mistral» ble sjøsatt etter tidsplanen 6. oktober 2004, men «Tonnerre» ble sjøsatt 26. juli 2005 Avlevering av skipene til marinen var programsatt til henholdsvis slutten av 2005 og tidlig i 2006, denne ble utsatt over ett år på grunn av problemer med SENIT 9-sensorsystemet og problemer med linoleumsgulvene i skipets forreste seksjoner. De inngikk i marinens tall henholdsvis 15. desember 2006 og 1. august 2007.
Kapasiteter og egenskaper
Basert på tonnasje er «Mistral» og «Tonnerre» de største skipene i den franske marinen etter det atomdrevne hangarskipet «Charles de Gaulle» (R 91), de holder også cirka den samme høyde over vannlinjen.
Luftoperasjoner
Helikopterdekket på hvert skip er cirka 6400 m². Dekket består av seks helipads, hvorav én er i stand til å motta et helikopter med en vekt på opptil 33 tonn. Hangardekket på 1800 m² har kapasitet til 16 helikoptre og består også av et verkstedsområde med tilhørende loftskran. Til å assistere landingsprosedyren er navigasjonsradaren DRBN-38A Decca Bridgemaster E250 også optimert til å se helikoptre, samtidig med at man også benytter et optisk landingssystem.
Alle helikoptre som benyttes av det franske forsvaret er i stand til å operere fra Mistral-klassen. Den 8. februar 2005 landet et Westland Lynx og et Eurocopter AS 532 Cougar på «Mistral». Den første landingen med et NH90 fant sted den 9. mars 2006. Halvdelen av luftgruppen om bord på Mistral-klassen skal fremtidig bestå av NH90, den andre halvdelen består av Eurocopter Tiger kamphelikoptre. Den 19. april 2007, landet et Aérospatiale Puma, et Eurocopter Ecureuil og et Eurocopter Panther helikopter på «Tonnerre». Den 10. mai 2007 landet et U.S. Navy CH-53 Sea Stallion på skipets forsterkede helipad utenfor Norfolk i USA.
Ifølge den første sjefen om bord på «Mistral», Capitaine de vaisseau (kommandør) Gilles Humeau, kan man på grunn av størrelsen av helikopter- og hangardekket være i stand til å operere opptil 30 helikoptre i forhold til de oppgitte 16 fra skipet.
Transportkapasitet
Mistral-klassen kan medbringe opptil 450 soldater, dette antallet kan dog fordobles i kortere perioder. Skipenes fraktdekk på 2650 m² kan romme en stridsvognbataljon på 40 Leclerc-stridsvogner eller en kombinasjon av 13 Leclerc-stridsvogner og 46 andre kjøretøyer. Til sammenligning kan Foudre-klassen medbringe opptil 100 kjøretøyer inklusiv 22 AMX-30 stridsvogner i et fraktdekk på 1000 m².
Skipets dokk på 885 m² kan holde fire landgangsfartøyer eller to luftputelandgangsfartøyer (LCAC), selv om intet tyder på at den franske marinen har planer om å investere i LCAC. Muligheten for å benytte luftputefartøyer betyr dog at man kan samarbeide med United States Marine Corps og Royal Marines. En LCAC er i stand til å avlevere sin last på 70 prosent av verdens kyststrekninger i motsetning til konvensjonelle landgangsfartøyer, som kun kan brukes på sandstrender eller i sumpområder, hvilket er ca. 30 prosent av verdens kystlinje. DGA overveier å utskifte flåten av landgangsfartøyer med en nyere modell, de 59 tonn tunge Engins de débarquement amphibies, (EDA).
Kommando- og kommunikasjonsfasiliteter
Mistral-klassen kan benyttes som en kommandosentral og er utstyrt med et kommandorom på 850 m², med plass til 150 mann. Informasjon fra skipets sensorer er sentralisert i SENIT-systemet (Système d’Exploitation Navale des Informations Tactiques, «Taktisk informationssystem til marinebruk»), en endret versjon av det amerikanske Naval Tactical Data System (NTDS). Forsinkelser i utviklingen av SENIT 9 bidro også til de to skipenes et års forsinkede avlevering til den franske marinen. SENIT 9 er basert omkring Thales Groups tre-dimensionale MRR-3D NG multifunksjonsradar som transmitterer i G-båndet samt understøtter Identification Friend or Foe (IFF). SENIT 9-systemet er også i stand til å utveksle data med NATO-partnere gjennom taktiske datalinks såsom Link 11 og Link 16. Klassen er dessuten forberedt til Link 22.
Mistral-klassen benytter satellittsystemet SYRACUSE, basert på de franske satellittene SYRACUSE 3-A og SYRACUSE 3-B som står for 45 prosent av NATOs krypterte SHF-kommunikasjoner. Fra den 18. til den 24. juni 2007 avholdt man daglig to krypterte videokonferanser mellom «Tonnerre», som seilte fra Brasil til Syd-Afrika og VIP-gjester ved flystevnet i Paris.
Bestykning
I 2008 var de to skipene i Mistral-klassen bestykket med to Simbad missilavfyringssystemer til Mistral SAM, samt fire 12,7 mm tunge maskingeværer. To Breda-Mauser 30 mm maskinkanoner er også i designet, de var dog ikke installert i 2009.
Episoder som den voldsomme beskadigelsen av den israelske korvetten «Hanit» på grunn av et antiskipsmissil avfyrt av Hezbollah under Libanon-krigen i 2006, har vist hvor sårbare moderne krigsskip er overfor asymmetriske trusler. Mistral-klassen anses ikke for å være tilstrekkelig beskyttet til å kunne klare seg i en sådan situasjon alene. Som en konsekvens herav kan «Mistral» og «Tonnerre» ikke sendes inn i fiendtlig farvann uten en tilstrekkelig eskorte. Et midlertidig problem for den franske marinen er dog det lave antall eskorteskip man har til rådighet. Mellom utfasningen av marinens primære eskortefartøyer, de aldrende fregattene av Suffren-klassen og tilgangen av deres avløsere Horizon-klassen og Aquitaine-klassen er et hull på fem år.
Etter opération Baliste, innsatsen med å evakuere franske statsborgere i Libanon under krigen i 2006, har den franske marinen ønsket å øke selvforsvarskapasitetene på de to skipene. Dette ønske støttes av medlemmer av forsvarsstaben og har siden 2008 vært under overveielse. Et forslag var å oppgradere det dobbelte Simbad-missilavfyringssystemet til et firedobbelt automatisk system kalt Tetral.
Lasarett
Skipene i klassen er utstyrt med en NATO nivå-3 lasarett og kan sammenlignes med størrelsen på et sykehus til en by med 25.000 innbyggere. Enhver form for behandling kan utføres her, selv kompleks nevrokirurgi, på grunn av et SURACUSE-basert telemedisinsk system.
I lasaretten finnes det to operasjonssaler, hver med en intensivavdeling med syv senger samt en radiologisk enhet utstyrt med en scanner. Kapasiteten er 69 senger, inklusiv 50 intensivplasser. Antallet av sengeplasser kan utvides til 120 ved å installere en mobil sengepost på hangardekket.
Fremdrift
«Mistral» og «Tonnerre» er de første skipene i den franske marinen til å benytte asimutfremdrivning. Azimutdysene er drevet elektrisk fra fem V32 dieselgeneratorer og kan dreies i alle retninger. Denne fremdriftsmetoden gir skipene en betydelig forbedret manøvreringsevne såvel som å skape ekstra plass i skipet, da man ikke lenger har hovedmotorer eller skrueaksler løpende gjennom skipet.
Påliteligheten av asimutfremdrivningen er ennå ikke testet på lengre sikt, men andre amfibieskip har også benyttet seg av denne formen for fremdrivning, blant annet Rotterdam-klassen, Galicia-klassen og den britiske Albion-klassen.
Beboelse
Den sparede plassen i skipet på grunn av asimutfremdrivningen har tillatt å konstruere beboelsesområder hvor der hverken finnes synlige rør eller maskineri. Besetningens beboelseområder er i forskipet og er sammenlignbare med passasjerkabiner på passasjerskipene bygget av Chantiers de l'Atlantique-verftet.
Skipets 15 offiserer har alle en enkeltmannskabin. I befalsgruppen deler man kahytt to og to, mens gaster og ombordværende soldater bor på fire- eller seksmannskahytter. Forholdene i disse kahyttene sies å være bedre enn Fremmedlegionens kaserner, og da viseadmiral Mark Fitzgerald, sjefen for U.S. Navys Andre flåte fikk en omvisning på «Mistral», sies det at han uttalte at han ville ha kunnet innkvartere tre ganger så mange menn på samme område.
Operativ historie
Mistral-klassen er godkjent til å fungere som en del av NATO Response Force (NRF), hvilket gjør den i stand til å ta del i en multinasjonal task force. Frankrike tilmeldte styrker til NRF-8 i januar 2007, disse styrkene inkluderte en kommandostab til amfibieoperasjoner og åtte krigsskip. Frankrikes neste bidrag kom i januar 2008 i NRF-10 etter øvelsen Noble Midas, hvor man testet Link 16 og SECSAT-systemet, som er beregnet på å kunne holde operasjonell kontroll over undervannsbåter. NRF-styrkene kan operere med 5 til 30 dagers varsel.
«Mistral» foretok sin jomfrureise fra den 21. mars til den 31. mai 2006, da skipet seilte i Middelhavet og Indiahavet.
Etter utbruddet av Libanonkrigen i 2006 var «Mistral» det ene av fire franske skip som ble innsatt i opération Baliste. Disse skipene skulle beskytte og om nødvendig evakuere franske statsborgere i Libanon eller Israel. «Mistral» medbrakte 650 soldater og 85 kjøretøyer om bord, inklusiv 5 AMX-10 RC stridsvogner og omkring 20 pansrede personellkjøretøyer og lettpansrede oppklaringskjøretøyer. Man tok også fire helikoptre om bord, og ytterligere to stødte til skipet nær Kreta. Under innsatsen evakuerte «Mistral» 1.375 europeiske flyktninger.
«Tonnerre»s jomfrureise foregikk mellom den 10. april og den 24. juli 2007. Under denne reisen var «Tonnerre» involvert i opération Licorne, den franske delen av FNs fredsbevarende misjon i Elfenbenskysten etter landets borgerkrig. Under borgerkrigen opererte det franske flyvåpenets Gazelle- og Cougar-helikoptre fra skipet.
I begynnelsen av 2008 var «Tonnerre» involvert i Corymbe 92-misjonen, en humanitær misjon i Guineabukten. Under denne utsendelsen benyttet «Tonnerre» seg av etterretning fra European Maritime Analysis Operation Centre – Narcotics (det europeiske maritime analysesenter for narkotika). Det lyktes skipet å avskjære 5,7 tonn kokain: 2,5 tonn fra et fiskefartøy 520 kilometer fra Monrovia i Liberia og 3,2 tonn fra et handelsskip 300 kilometer fra Conakry i Guinea.
I mai 2008 rammet orkanen Nargis Burma. «Mistral», som opererte i Det fjerne østen på tidspunktet, lastet nødhjelp om bord og seilte til Burma. «Mistral» ble dog nektet adgang til havn, og nødhjelpen måtte flys inn fra skipet med helikopter.
Eksport
Siden 1997, og især siden Euronaval-messen i 2007, er Mistral-klassen blitt ansett som et salgsobjekt. «BPC-familien» består av BPC-140 (13.500 tonn), BPC-160 (16.700 tonn) og BPC-250 (24.500 tonn, 214,5 meter lang). BPC-250 var det designet den endelige Mistral-klassen ble bygget ut fra. Reduksjonen i lengde og vekt var et resultat av diverse sparerunder. BPC-250-konseptet var det ene av to designene valgt til Canberra-klassen, Royal Australian Navys nye amfibiekrigsskip. Man valgte imidlertid den spanske Buque de Proyección Estratégica-klassen.
Ifølge DGA kunne Syd-Afrikas marine, Deutsche Marine, Royal Canadian Navy, Malaysias marine, og Svenska marinen kanskje ha interesse i projektet. Den indiske marinen har også uttrykt interesse for designet. Brasil og Tyrkia kunne på lengre sikt også ha interesse i BPC-prosjektet. Algerie overveier kjøpet av to BPC. Også den russiske marinen har utvist interesse og har innledet forhandlinger om kjøpet av et fransk fartøy av Mistral-klassen, handelen kunne ha en verdi på mellom 300 og 400 millioner euro.
Eudesis
Eudesis er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.
Lahden kisapuisto
Lahden kisapuisto er en sportsarena beliggende i Lahtis i Finland, som for det meste blir brukt som arena for fotball. Arenaen ble brukt som et av fotballstadionene under fotballturneringen under Sommer-OL 1952.
Eudesis
Utseende
Små, blinde perlebiller. Antennene er kortere enn hode + thorax, gradvis tykkere mot spissen uten noen markert klubbe. Hodet er nokså stort, rundt, fasettøyne mangler helt. Pronotum er omtrent så langt som bredt, bredest i midten, avrundet firkantet. Dekkvingene er ovale, hver dekkvinge har to dype lengdegroper ved roten. De dekker hele bakkroppen. Lårene er kølleformede, beina ellers slanke.
Grand Prix Cycliste de Montréal 2013
Grand Prix Cycliste de Montréal 2013 var den 4. utgaven av sykkelrittet Grand Prix Cycliste de Montréal. Rittet gikk over 205,7 km den 15. september 2013. Det er det 26. arrangementet på UCI WorldTour 2013.
Eudesis
Levevis
Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida).
Grand Prix Cycliste de Montréal 2013
Lag
I tillegg til de 19 WorldTourlagene ble 2 andre lag invitert til å delta:
Eudesis
Utbredelse
Slekten er utbredt i Europa (Frankrike, Sardinia). Fire av de fem artene er endemiske for Sardinia.
Mistral-klassen
Russland
Den 24. desember 2010, etter åtte måneders forhandlinger, godkjente den russiske presidenten Dmitrij Medvedev innkjøpet av to større skip av denne typen (samt en opsjon på ytterligere to) for en pris på 1,37 milliarder euro (720 millioner euro for det første skipet, 650 millioner euro for det andre). Det første russiske skip i klassen skulle starte produktionen senest 36 måneder efter Rusland betalte et depositum i januar 2011. Den endelige avtalen mellom Russland og Frankrike ble underskrevet den 25. januar 2011.
Cyrtotyphlus
Cyrtotyphlus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Mistral-klassen
Russland
I august 2009 foreslo general Nikolaj Makarov, sjef for den russiske forsvarsstaben, at man innkjøpte et skip og senere bygget ytterligere tre på lisens i Russland. I februar 2010 uttalte han at konstruksjonen ville starte en gang etter 2015 og ville være et joint venture mellom Russland og Frankrike. Frankrikes president Nicolas Sarkozy ønsket dog at de to første skipene ble bygget i Frankrike og de to siste i Russland. Ifølge Centre for Analysis of Strategies and Technologies i Moskva ville det første skipet bli bygget i Frankrike, det andre også i Frankrike, men ferdiggjort i Russland og levert i 2015. Ytterligere to skulle bygges i Russland av et DCNS/United Shipbuilding Corporation-konsortium.
Cyrtotyphlus
Levevis
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.
Mistral-klassen
Russland
Den 1. november 2010 underskrev det russiske verftet United Shipbuilding Corporation (USC) og de to verftene i Frankrike, DCNS og STX France, en avtale om bygningen av skipene. «Avtalen inkluderer en teknologioverførsel til Russland og er enda en milepæl på veien til å få den endelige avtale i hus,» uttalte administrerende direktør i USC. Den 15. november bekjentgjorde det russiske forsvarsministeriet at anbudet for skipene var avsluttet og man ville offentliggjøre vinneren innen månedens utgang. Denne offentliggjørelsen var stadig ikke utkommet den 24. desember, men Kommersant og Defense Industry Daily antydet at Daewoo Marine Shipbuilding & Engineering, Navantia, Damen Schelde eller ThyssenKrupp Marine Systems alle kunne ha avgitt de bud som ble overveiet.
Cyrtotyphlus
Utbredelse
Slekten er utbredt i Sør-Europa.
Mistral-klassen
Russland
I USA skrev seks republikanske senatorer, inklusiv John McCain, et brev hvor de uttrykte bekymring om det forestående salget, mens den republikanske kongressrepresentanten Ileana Ros-Lehtinen, ledende medlem av Representanthusets utenrikskomité, fremsatte en resolusjon som ville uttrykke kongressens holdning om at «NATO- og EU-land ikke måtte tillate salg av større våpensystemer eller militært utstyr til offensivt bruk til Russland.» Selv om forsvarsminister Robert Gates gjorde det klart overfor franske embedsmenn under sit besøk til Paris den 8. februar 2010 at USA var «bekymret» for salget av skipene uttalte amerikanske embedsmenn utdypende at det ikke var noe USA kunne gjøre for å forhindre avtalen, og tilføyet at «salget av Mistral-klassen til Russland ikke utgjorde et stort problem i amerikansk sikkerhetspolitikk.» Samme dag ble salget godkjent av det franske forsvarets materielltjeneste. Dette er den første større våpenhandelen mellom et NATO-land og Russland hvis man ikke medregner Sovjetunionens anskaffelse av Rolls-Royce Nene og Rolls-Royce Derwent turbojetmotorer i 1947.
Enkelte designendringer måtte implementeres for å gjøre den russiske versjonen av Mistral-klassen i stand til å operere med de russiske helikoptrene, såsom Ka-52 og Ka-27. Nikolaj Makarov bekjentgjorde at det første skipet i klassen ville bli stasjonert i den russiske stillehavsflåten og kunne brukes, om nødvendig, til å transportere soldater til Kurilene.
NATO-medlemmene Litauen og Latvia fra Østersjøområdet har protestert mot salget. Litauens forsvarsminister Rasa Jukneviciene uttalte til pressen at det ville være en feiltagelse å selge offensive våpensystemer til et land hvis demokrati var på et nivå hvor man ville være bekymret over dets adgang til avanserte våpensystemer.
Den russiske begrunnelsen for å anskaffe sådan en type skip fra Frankrike og ikke fra landets egne produsenter var, ifølge stabssjef general Nikolaj Makarov, tid. Ifølge generalen ville Russland behøve minst ti år for å utvikle et lignende fartøy og at denne tidshorisonten ikke var akseptabel.
I mars 2011 gikk forhandlingene i stå grunnet russiske ønsker om at gradert utstyr ble inkludert i salget. Senere avskjediget den russiske presidenten Dmitrij Medvedev den embedsmannen fra marinen som var hovedansvarlig for handelen med Frankrike. Den 26. mai 2011 ble det rapportert at de to landene var nådd frem til en avtale, og at den ville bli underskrevet i midten av juni.
Den 17. juni 2011 underskrev de to nasjonene en avtale om leveringen av to skip for 1,7 milliarder amerikanske dollar.
Russisk produksjon
Konstruksjonen av det første russiske skipet i Mistral-klassen startet i februar 2012 og det andre i oktober 2013. Det russiske admiralitetsverftet sto for bygningen av et antall moduler som ble seilt til verftet i Saint-Nazaire i Frankrike, hvor de ble samlet med de resterende moduler bygget i Frankrike. Det var planer om å bygge et tredje og fjerde skip i St. Petersburg hvis handelen blir gjennomført. Man planlegger å bygge et nytt verft på Kotlin nær St. Petersburg. Dette verftet vil bli benyttet til å bygge Mistral-klassen og andre større sivile og militære fartøyer i fremtiden.
Ytterligere franske BPC
Livre Blanc sur la Défense et la Sécurité nationale 2008, et dokument som definerer politikken for det franske forsvaret, forutser at ytterligere to skip av BPC-konseptet vil være tatt i bruk innen 2020. Et tredje skip ble bestilt i 2009, hvilket er tidligere enn forventet, men som en del av den franske regjeringens svar på tidens finanskrise. Skipets konstruksjon begynte den 18. april 2009 i Saint-Nazaire. På grunn av den stramme økonomiske situasjonen vil hele skipet i motsetning til de to andre skipene bli bygget her.
Den franske helikopterkrysseren «Jeanne d'Arc» (R97) skal etter planen utfases i 2010, hvorpå både et tradisjonsrikt navn i Marine nationale, men også rollen som skoleskip står ledig for en ny enhet. Den franske marinen ønsker dog ikke å erstatte «Jeanne d'Arc» med et nytt skoleskip, men derimot å sende kadettene ut på marinens andre skip. Av denne grunn har det møtt motstand i franske marinekretser å navngi det tredje skipet i klassen etter Jeanne d'Arc.
Den 17. desember 2009 ble det offentliggjort at det tredje skipet i klassen skulle bære navnet «Duxmude».
Felix Dusart
Felix Dusart (ukjent f.år, død 6. september 1735 i København) var en nederlandsk arkitekt, entreprenør og kalkbrenner som var virksom i Danmark. Dusart kom fra Friesland og i hjemlandet hadde han vært medarbeider av den franske arkitekten Daniel Marot.
I Danmark arbeidet han hos Philip de Lange og var muligens arkitekten bak mange av hans bygninger.
Verk
Tilskrevet;
Iver Munthe Daae
Iver Munthe Daae (født 23. september 1845 i Bergen, død 10. februar 1924 i Kristiania) var en norsk tolldirektør, forretningsmann og kunstsamler. Foreldrene var presten Hans Daae (1808–1865) og Anne Johanne Christie (1812–1893). Hans søster Anne Johanne var gift med politikeren Jacob Aall Bonnevie.
Daae arbeidet over 20 år i Kinas tollvesen, blant annet som generalinspektør 1885–1888 – på denne tiden ble også hans yngre slektning Johan Wilhelm Normann Munthe ansatt i det kinesiske tollvesenet trolig med Daaes hjelp. Etter hjemkomsten til Norge i 1888 utga han The landtax in China. I Norge drev han så Kalvild Træsliperi ved Lillesand. Fra Kina hadde Daae med seg en samling kunst, kunsthåndverk og antikviteter, halvparten ble solgt til Kunstindustrimuseet i Kristiania. Han tok med seg en vase (Dragevasen) fra Ming-dynastiet til Norge og den ble i 2022 anslått ha en markedsverdi på mellom 50 og 100 millioner kroner. Daae var trolig ikke klar over hvor verdifull vasen var. Kunstindustrimuseet kjøpte vasen og lånte den ut som dekorasjon til statens representasjonsbolig i Parkveien 45 der den sto i en trapp. Bo Gyllensvärd, direktør ved Ostindiska museet i Stockholm, oppdaget vasen i Kunstindustrimuseets kartotek.
Daae ble i 1892 tildelt kong Oscar 2s fortjenstemedalje i gull og han ble innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi.
Svingelslekta
Svingel (Festuca) er en slekt i gressfamilien. Plantene i slekten er flerårige gress med flerblomstrende småaks. De har spisse agner (dekkblad) som er runde nederst og litt spissere øverst. Ytteragnene er mye kortere enn småakset. Agner har vanligvis spiss brodd. Slekten har en kosmopolitisk utbredelse med over 200 arter. I Norge vokser åtte arter.
George F. Dales
George Franklin Dales Jr. (født 13. august 1927 i Akron i Ohio, død 25. april 1992) var en professor i arkeologi ved Universitetet i Pennsylvania og senere ved Universitetet i California, Berkeley hvor han ledet avdelingen for Sør- og sørøstasiatiske studier. Han ble betraktet som en ledende ekspert på induskulturens folk og deres språk.
Utdanning
Dales ble født i Akron i Ohio. Han fikk sin bachelorgrad i klassiske studier i 1953 fra Universitetet i Akron. I 1960 tok han sin Ph.D. ved Universitetet i Pennsylvania, hvor han studerte historie, kunst, arkeologi fra oldtidens Midtøsten, og kileskrift innenfor språk som sumerisk, akkadisk og hurrittisk. Tittelen på hans Ph.D.-avhandling var Mesopotamian and Related Female Figurines: Their Chronology, Diffusion and Cultural Functions («Mesopotamiske og beslektede kvinnelige statuetter: deres kronologi, spredning og kulturelle funksjoner»).
Karriere
Dales tjenestegjorde i marineinfanteri i Kina fra 1945 til 1948. Han begynte med arkeologiske utravninger i sumeriske Nippur (i dagens Irak) i 1957, og kom til å benytte 30 sesonger med arkeologisk feltarbeid. Senere gjorde han et antall utgravninger på steder for induskulturen i Pakistan og India. I 1959 gjorde han arkeologisk undersøkelser i regionen Bandar Abbas i det sørlige Iran. Året etter fikk han gjennomført en undersøkelse langs kysten, sammen med sin hustru Barabara, T. Cuyler Young, Jr og M.R. Mughal, som viste arkeologiske spor av handelsrutene langs kysten av Makran i dagens Pakistan. I 1964-65 gjorde han utgravninger i oldtidsbyen Mohenjo-Daro, et arkeologisk sted som er lokalisert i den pakistanske regionen Sind. Mellom 1973 og 1979 gjorde han utgravninger av induskulturen ved Balakot i den pakistanske provinsen Khyber Pakhtunkhwa.
I perioden 1961-63 var han foreleser ved Universitetet i Toronto i Canada. Deretter dro han tilbake å ble assistent ved Universitetet i Pennsylvania i tiden 1963-66, deretter kurator for sørasiaseksjonen ved universitetsmuseet med samtidige utnevnelser som førsteamanuensis i avdelingen for sørasiatiske regionale studier.
Ved Universitetet i California, Berkeley
I 1972 ble Dales medlem av lærerstaben ved Universitetet i California, Berkeley som et medlem av avdelingen for studier av Det nære østen. Et år senere ble denne utnevnelsen delt mellom en halv stilling i denne avdelingen og samtidig til en halvtidsstilling i avdelingen for sør- og sørøstasiatiske studier. Det sistnevnte gjorde det mulig for ham å tilby kurs i både oldtidens Nære østen og oldtidens sørasiatiske arkeologi og historie. Fra april 1979 fram til desember 1980 var han leder for sør- og sørøstasiatiske studier, og tilsvarende for perioden 1980-82.
Harappa
I 1986 ble han en av lederne av det arkeologiske forskningsprosjektet i Harappa i Punjab i nordøstlige Pakistan.
Dales i Berkeley i 1992.
Arbeid
I løpet av sin karriere publiserte Dales mer enn 80 artikler og monografier. Hans arbeid omfattet Excavations at Mohenjo-Daro, Pakistan: The Pottery (1986), sammen med hans student Jonathan Mark Kenoyer. Dette verket ble utgitt av Universitetet i Pennsylvania. Den endelige redegjørelsen av hans undersøkelse av Makrankysten i 1960, skrevet som en illustrert dagbok, var det siste manuskriptet han fullførte før sin død. Verket ble utgitt av Universitetet i California, Berkeley, i 1992, kalt Explorations on the Makran coast, Pakistan: A search for paradise.
Samay
Samay er ei innlandsøy nær utløpet til Tortugueroelva i et delta nær Det karibiske hav i provinsen Limón i Costa Rica. Øya har et areal på 14,7 km² og om lag 370 innbyggere (per 2010).
Norge under Kortbane-EM i svømming 2013
Norge deltok under Kortbane-EM i svømming 2013 i Herning i Danmark fra 12. til 15. desember 2015 med 9 deltakere. Troppen tok ingen medaljer under mesterskapet.
Casco Viejo (Panama by)
Casco Viejo, eller Casco Viejo, er området hvor Panama by ble anlagt på nytt i 1673 etter at den opprinnelge byen (i dag kalt Panamá Viejo) hadde blitt ødelagt av sjørøvere i 1671. Casco Antiguo befinner seg på ei lita halvøy omgitt av steinete korallrev i corregimiento San Felipe.
I 1997 ble Casco Antiguo oppført på UNESCOs verdensarvliste. Den inneholder flere turistattraksjoner, blant annet Plaza Mayor med byens katedral, flere andre plasser og kirker, klosterruina Convento de Santo Domingo, nasjonalteateret, Palacio de las Garzas og mange andre offisielle bygninger.
Afrotyphlus
Afrotyphlus er en slekt av biller som hører til familien kortvinger (Staphylinidae).
Utseende
Bittesmå (0,8-2,1 millimeter), slanke, blekt fargede (gjerne rødlige) kortvinger. Disse billene bærer preg av sitt underjordiske levesett. Øyne og flygevinger mangler helt. Kroppen er lang og tynn, jevbred, hodet forholdsvis stort med korte antenner. Pronotum og dekkvinger er ganske små, bakkroppen lang og smal. Beina er korte.
Levevis
Disse billene lever dypt nede i jorda og kommer sjelden til overflaten. De fleste av de kjente artene lever i områder med middelhavsklima. Det har blitt spekulert i at årsaken til at gruppen mangler i Nord-Europa er at de ennå ikke har vandret inn etter siste istid, da disse billene trolig har ganske dårlig spredningsevne.
Utbredelse
Slekten er utbredt i tropisk Afrika.
Kaffa (Etiopia)
Kaffa (ከፋ) var en provins i Etiopia som fra 1995 ble del av de nye regioner Oromia og Ye Debub Biheroch Bihereseboch na Hizboch. Provinsen, som ble dannet etter den italienske okkupasjon i 1942, fikk sitt navn etter kongedømmet Kaffa. Kaffa grenset mot Sudan i vest. Provinshovedstad var Jimma.
Kaffa bestod av både kongedømmet Kaffa, som ble erbobret av Etiopia i 1897, og av kongedømmet Jimma, som ble erobret i 1932.
I september 2021 holder kaffa-folket en folkeavstemning for å opprette en ny region, Etiopias 11., kalt Sørvest som skal bestå av Kaffa og fem andre nærliggende administrative områder.
Etymologi
Ordet Kaffa menes å komme fra det arabiske qahwah som betyr «drikke fra bær». Det norske ordet kaffe er utledet fra samme ordrot.
Adam Dzwonkowski
Adam Stephan Alexander Dzwonkowski (født 1815 i Siennica i Masovia i Polen, død 24. januar 1885 i Warszawa) var en polsk adelsmann som virket som forlagsbokhandler i Norge fra 1835 til 1860, og tok initiativ til å opprette landets første katolske menighet etter reformasjonen.
Bakgrunn
Adam Dzwonkowski var sønn av den polske adelsmannen og godseieren Stanislaw Dzwonkowski. Han fikk sin utdannelse i Moskva.
15 år gammel meldte han seg til kavaleriet, og i 1831, bare 17 år gammel, tok han del i oppstanden i Polen, hvoretter han fikk løytnants grad. Han varmed i kamper ved Ostroleka og i Olszynka Grochowska, hvor han ble alvorlig såret etter å ha fått et sabelhugg over nakken. Etter den feilslåtte oppstanden måtte han flykte til utlandet.
Adam Dzwonkowski var en høy, storlemmet mann, men etter sabelhugget gikk han omkring med krum nakke. Han ankom København som skjult passasjer med et dansk fartøy. I september 1834 møtte han Carl August Guldberg, og ble overtalt til å følge med til Christiania (Tveterås 1950:233, Anno. 1885:70).
Karriere i Norge
Adam Dzwonkowski kom til Norge i 1834. 28. oktober 1835 ble han gift med Marie Therese de Serre (født i Hull 2. juni 1817, som døde i Christiania 24. februar 1852). Hun var datter av en franskfødt, svensk generalkonsul. Straks han kom til Norge innledet han samarbeid med Carl August Guldberg om utgivelsen av det xylografiske ukebladet Skilling-Magazin.
I oktober 1842 var Dzwonkowski blitt en sentral skikkelse blant de katolske utlendingene som var bosatt i Christiania. Ettersom det på den tid ikke hersket religionsfrihet i Norge, søkte han kong Karl Johan om tillatelse til både å opprette en katolsk menighet, og å få ansatt katolske prester. Søknaden ble innvilget ved kongelig resolusjon den 6. mars det påfølgende år. Allerede måneden etter ble St. Olavs menighet opprettet i byen. De første katolske messene i menighet ble avholdt i bokhandler Dzwonkowskis gård i Storgaten 27, på hjørnet mot Youngsgaten. I andre etasje ble det innredet et «St. Olavs kapell», som ble høytidelig innviet på Olsok, 29. juli, samme år (Kjelstrup 1942:44).
Senere sto Dzwonkowski som utgiver av blant annet Juletræet 1850, som ble Norges første bestselger, med Peter Christen Asbjørnsen som forfatter og gjenforteller av eventyr og sagn. De solgte svimlende 23,000 eksemplarer, og suksessen skyldtes for en stor del at det ble utlovt flust med premier, der hver femte abonnent ville vinne en gevinst brukbar som julegave. Premiene var imidlertid basert på overskuddsvarer fra hans øvrige forretningsvirksomhet. Dessverre sviktet leveransene til Trondheim pga. dampskipenes opphør for vinteren, og virksomheten ble kritisert, bl.a. fordi svært mange av premiene besto av tinnsoldater (Edvardsen 2017:15-20). Han fulgte opp med utskivelsene av årskriftet også i 1851 og 1852, men nå med mye lavere opplagstall. I 1851 tok han sammen med boktrykker A.W. Brøgger og xylograf Haakon Adelsten Lunde initiativ til å få startet Illustreret Nyhedsblad. De fikk ansatt Paul Botten-Hansen som redaktør, og Dzwonkowski fortsatte som kommisjonær for ukebladet.
Forlater Norge
Etter hustruens død i 1852 mistet Dzwonkowski mye av pågangsmotet. Det skortet både på initiativ og arbeidslyst, og etter at også forsøket på å få etablert vittighetsbladet Uglspeil i 1859 mislyktes, tapte han fullstendig gløden, solgte forretningen sin, og reiste til Frankrike. En tid jobbet Dzwonkowski også som cicerone i Sveits, før han endelig kunne flytte tilbake til hjemlandet, Polen. I Warszawa drev han en beskjeden, liten bokhandel fra 1876 og frem til sin død i 1885.
Jupiter LIV
Jupiter LIV, opprinnelig kjent som S/2016 J 1, er en ytre naturlig satellitt til Jupiter. Den ble oppdaget av Scott S. Sheppard i 2016, men oppdagelsen ble ikke kunngjort før 2. juni 2017 via en vitenskapelig journal fra Minor Planet Center. Den er omkring 1 kilometer i diameter, og tilhører den vidt spredte Pasiphaëgruppen.
Jimma
Jimma (eller Jima) er en by i det vestlige Etiopia, med et innbyggertall (pr. 2011) på 143.148. Jimma ligger cirka 35 mil sørvest for Addis Abeba, på 1 750 meters høyde. Byen er hovedstad i en sone av samme navn.
Den er en markedsby med handel med blant annet kaffe. Byen har en flyplass, Aba Segud Airport.
Film i Väst
Film i Väst er et regionalt filmfond og finansiør av film- og TV-drama. Selskapet ble grunnlagt i 1992 av Älvsborgs läns landsting. Hovedkontoret lå tidligere i Alingsås, men ble i 1996 flyttet til Trollhättan. Film i Väst har medvirket til ca. 600 svenske og internasjonale langfilmer, dokumentarfilmer og TV-drama, samt ytterligere 400 kortfilmer og korte dokumentarfilmer. Lars von Trier har brukt selskapets fasiliteter i forbindelse med innspilling av blant andre Dancer in the Dark, Antichrist og The House That Jack Built.
The House That Jack Built
The House That Jack Built er en film fra 2018 skrevet og regissert av Lars von Trier. I hovedrollen ses Matt Dillon i rollen som Jack, en seriemorder i Washington hvis liv filmen skildrer over en tolvårs periode på 1970- og inn på 1980-tallet. Von Trier har selv omtalt filmen som en hyllest til ideen om livet som ondt og sjelløst.
The House That Jack Built ble første gang vist i Cannes i mai 2018, og markerte således von Triers tilbakevenden til den franske filmfestivalen etter syv års fravær.
Handlingsreferat
Jack, en seriemorder og mislykket arkitekt fra 1980-tallet, forteller om fem av forbrytelsene sine til Virgil - som han omtaler som Verge. Samtidig som Verge leder Jack gjennom Helvetets ni sirkler. Hvert tilbakeblikk fra Jacks forbrytelser inneholder kommentarer fra både Jack og Verge, hvor Jack prøver å forklare sitt verdensbilde og begrunnelse for drapene sine. I den første hendelsen møter Jack en kvinne på en landevei som forsøker å fikse en ødelagt jekk for å reparere et dekk. Han tar henne med til en lokal smed som reparerer den. Men når de kommer tilbake og forsøker å løfte bilen, knekker jekken igjen. Kvinnen ber Jack kjøre henne tilbake til smeden. Men Jack slår henne til døde med jekken. Han legger kroppen hennes i en fryser inne i en fabrikk-bygning, som han tidligere kjøpte fra et pizzeria.
I den andre hendelsen går Jack til enken Claire og dreper henne. Om natten tar Jack kroppen til Claire, og legger i bilen sin. Hans tvangslidelse driver ham til å rengjøre hver overflate av huset omhyggelig, noe som nesten resulterer i at han blir fanget når en mistenksom politibetjent stopper i området. Han lagrer deretter Claire i fryseren. Etter denne hendelsen erklærer Jack seg som "Mr. Sofistication" og begynner å signere anonyme brev til aviser med dette kallenavnet. Han utvikler også en fetisj om å fotografere ofrenes lik i forskjellige positurer. I den tredje hendelsen bringer Jack kjæresten sin og hennes to sønner, Grumpy og George, på jakt i en skog. Han dreper begge sønnene med en rifle, før han tvinger kvinnen til å ha piknik sammen med likene. Deretter jakter han og dreper henne. Når Jack forteller om dette, som han sammenligner med jakt på dyr, kommenterer Verge med særlig avsky om at Jack dreper barn.
I den fjerde hendelsen har Jack et dysfunksjonelt forhold til Jacqueline (spilt av Riley Keough) som han nedlatende omtaler som "enkel" fordi han mener hun er dum. Når han beruset forteller Jacqueline at han har drept 60 mennesker, tror hun ikke på ham. Han dreper henne kort tid senere. I den femte hendelsen har Jack fem menn i fryseren og bundet dem med hodet plassert langs en stolpe, og har til hensikt å drepe dem alle med en kule.
Jack møter deretter Verge, som avslører at han har observert Jack gjennom hele livet hans. Jack hadde gjort flere forsøk på å bygge sitt perfekte hjem mellom alle drapene hans. I fryseren ordner Jack alle de frosne likene han har samlet gjennom årene i form av et hus. Når politiet kommer seg inn i fabrikken og fryseren, går Jack inn i sitt provisoriske hus og følger Verge ned i et hull i gulvet, på vei inn i helvete.
Teresa Teng
Teresa Teng (kinesisk: 鄧麗君, pinyin: Dèng Lì Jūn; født 29. januar 1953 i Yunlin County i Republikken Kina, død 8. mai 1995 i Chiang Mai i Thailand) var en sanger i Taiwan. Hun regnes som en av de mest innflytelsesrike sangerne i Asia og omtales ofte som «Asias evige popdronning» og "Asias sangdronning".
Teng var kjent for sine romantiske ballader og revolusjonerte kinesisk populærkultur i løpet av 1970- og 1980-årene. Hun koblet sammen Øst- og Sørøst-Asia ved å snakke og synge på forskjellige språk, inkludert mandarin, kantonesisk, japansk, hokkien, indonesisk, engelsk og italiensk. I tillegg snakket hun fransk og thai.
Teng døde av et alvorlig astmaanfall mens hun var på ferie i Thailand i 1995, i en alder av 42 år.
Veritas Stadion
Liv etter OL
Etter OL er stadionet blitt brukt som hjemmebane til fotballklubben FC Inter Åbo. Stadionet har blitt renovert mange ganger siden 1952, sist i 2009 for å være arena under EM i fotball for kvinner 2009.
Forest Green Rovers FC
Forest Green Rovers Football Club er en engelsk fotballklubb fra byen Nailsworth i grevskapet Gloucestershire, sørvest i England. I 2015 bodde det 7,746 i Nailsworth og da klubben rykket opp i ligasystemet i 2017, ble byen den minste som noensinne har hatt et lag i de øverste fire divisjonene i England.
Historikk
Klubben ble stiftet i 1889 av pastor E.J.H. Peach og representerte området Forest Green fra Nailsworth. I 1893 la de til navnet Rovers. Den første kampen deres var 6. oktober 1894 mot Brimscombe & Thrupp F.C. fra nærområdet. De tilbrakte de fleste årene i lavere divisjoner og deres første trofé kom i 1982 da de vant finalen i FA Vase 3-0 mot Rainworth Miners Welfare. I 1989 endret de navnet til Stroud Football Club, men endret tilbake igjen i 1992. Det var først i 1998 de rykket opp til National League (nivå 5). I sin første sesong kom de på 12.-plass og kom til finalen i FA Trophy, men tapte den mot 0-1 Kingstonian FC. De var da det første laget som hadde spilt i begge disse finalene. De kom til finalen i 2001 også, men tapte 0-1 igjen, denne gangen mot Canvey Island FC.
I 2010 endte laget på nedrykk, men behold plassen siden Salisbury City F.C. ble degradert to divisjoner for å ha brutt ligaens regler som følge av økonomiske problemer. Klubben fikk en ny eier; Dale Vince, eieren av firmaet Ecotricity. Han er en miljøaktivist og ville gjøre klubben mer miljøvennlig. Han fikk fjernet rødt kjøtt fra spillernes diett og klubben selger kun veganermat på stadion og det brukes kun naturgjødsel på banen.
I 2014-15 sesongen kom laget på femte plass i National League og spilte play-off, men tapte 0-3 sammenlagt mot i semifinalen. Året etterpå kom de på andre plass, men tapte 1-3 i play-off finalen mot. De kom på tredje plass i 2016-17 sesongen og vant endelig play-off finalen 3-1 mot. Den første ligasesongen ble tøff og preget av kamp for å unngå nedrykk. Klubben havnet til slutt på 21.-plass og reddet plassen i Ligaen. Den andre ble langt bedre, med 5.-plass og playoff. Klubben lyktes dog ikke med å rykke opp. Ironisk nok var det Tranmere Rovers som slo dem ut. Sesongen 2021-22 ble meget god, og endte med 1. plass i League Two og opprykk til League One.
Frederik Christian Adeler
Frederik Christian Adeler til Dragsholm, Bratsberg og Gjemsø (født 13. oktober 1668 i København, død 19. april 1726 på Christianshavn) var en dansk kammer- og geheimeråd.
Forest Green Rovers FC
Managere
Oppdatert 8. januar 2020. Midlertidige managere er ikke med i oversikten.
Frederik Christian Adeler
Historie
Han var sønn av generaladmiral Cort Adeler og hustru Anna Pelt (1640–1692). Han ble holdt over dåpen av kronprinsen, den senere Christian V. Etter endt utdannelse tok han på en lengre utenlandsreise i 1687, hvor han blant annet la veien forbi Venezia, hvor man stadig hadde hans fars bedrifter i frisk erindring, og han ble vel mottatt. Umiddelbart etter sin hjemkomst i 1690 ble han utnevnt til kammerråd. I september 1694 ble han viet til Henriette Magrethe von Lente (1676–1703), datter av geheimeråd Johan Hugo Lente til Fresenborg (1640–1716), regjeringsråd i Slesvig og gesandt ved det Køllnske hoff, og Margrethe Barnefeldt (1612–1672).
Godseier
Adeler kom i besittelse av betydelige jordegodser, dels etter sin far og dels gjennom sin hustru. Således eide han Gjemsø kloster med Bratsberg hovedgård ved Skien i Norge, Sæbygård og Egemark, foruten et stort familiehus på Christianshavn m.m. i Danmark. Derutover kjøpte han Dragsholm til spottpris av en portugisisk jøde.
Karriere
Han gjorde hurtig karriere innenfor statstjenesten: Dessuten var han amtmann i Roskilde og Tryggevælde amter, og ble i 1717 stiftamtmann i Sjællands Stift.
Olga Sjøgren
Olga Pauline Sjøgren (født Hagen 9. august 1884 i Kristiania, død 8. november 1960) var en norsk skuespillerinne og sangerinne. Hun utmerket seg som revyskuespillerinne og operettesangerinne, og involverte seg tidlig innenfor film. Hun var også kjent som Olga Almquist.
Frederik Christian Adeler
Avskjed
Frederik Christian Adeler og Henriette Magrethe von Lente ble begravet i Vor Frue i København. På Dragsholm slott ses parets initialer og årstall i form av murankre øverst i østfløyens innvendige murverk.
Olga Sjøgren
Familie
Olga Pauline Hagen var datter av skredder Erik Hagen og hans svenskfødte hustru Kristine Andersdotter. Hun ble 28. juni 1902 gift i Kristiansand med skuespiller Karl Johan Olaf Almquist (1879-1914). Hun giftet seg deretter med skuespiller Josef Sjøgren.
Liv og virke
Olga Pauline Hagen var elev ved Sekondteatret i 1899. Siden hadde hun engasjementer ved Eldorado, Tivoli teater og Kongshavn sommerteater, alle i hennes fødeby Kristiania.
Hagen var senere tilknyttet Stavanger teater, Falkbergets teater og Det norske operetteselskap. Hun med virket også på turné med Bjørnviks teateater, der hun medvirket i flere enn 1400 oppsetninger av skuespillet Skjærgårdsflirt av Gideon Wahlberg. Hagen spilte også i den filmatiserte utgaven av Skjærgårdsflirt.
Frederik Christian Adeler
Barn
Sammen med sin hustru hadde han 7 barn, heriblant:
Fredskonferansen mellom Etiopia og Eritrea 2018
Fredskonferansen mellom Etiopia og Eritrea 2018 var et toppmøte som fant sted 8. og 9. juli 2018 i Asmara i Eritrea. Toppmøtets deltakere var president i Eritrea, Isaias Afwerki og Etiopias statsminister Abiy Ahmed, samt andre ledere fra de to landene.
Pennales
Pennate diatomeer er en orden av mikroskopiske alger som lever i hav og innsjøer eller i fuktige miljøer på land. Pennate diatomeer er en viktig gruppe i littoralsonen eller strandsonen, der de lever fastsittende på de fleste overflater. Noen arter er pelagiske og lever fritt i vannmassene.
Generelt
Ordenen Pennales har fått navnet sitt fra formen på celleveggene som er avlange eller ovale sett fra skallsiden. Skallene har mønstre bestående av små hull eller porer og disse mønstrene er bilateralt symmetriske. De motile eller bevegelige pennate diatomeene har en såkalt rafe der celleinnhold bidrar til bevegelse nesten som hos en stridsvogn.
Kvikksølvselenid
Kvikksølvselenid (HgSe) er en kjemisk forbindelse bestående av kvikksølv og selen. Den består av gråsvarte krystaller, og er i fast form ved romtemperatur.
Forekomster
Kvikksølvselenid finnes i naturlig form i naturen som mineralet tiemanitt.
Giftighet
På grunn av sitt innhold av kvikksølv, er kvikksølvselenid giftig. Kvikksølvselenid er imidlertid en relativt stabil forbindelse, noe som gjør at den kan være mindre giftig enn kvikksølv i ren form og mange organometalliske kvikksølvforbindelser.
Fredskonferansen mellom Etiopia og Eritrea 2018
Toppmøtet endte i en signering av en felles erklæring, noe som endte grensekonflikten mellom de to landene. I tillegg ble det gjenopprettet fulle diplomatiske forhold, og enighet for å åpne grensene for varer, personer og tjenester. Dette førte blant annet til at Ethiopian Airlines åpnet sin første rute til Asmara på 20 år.
Denne erklæringen førte til at Ahmed fikk Nobels fredspris i 2019.
Jean Hardouin
Jean Hardouin (født 23. desember 1646 i Quimper i Bretagne, død 3. september 1729 i Paris) var en fransk jesuitt lærd, bibliotekar og forsker.
Liv og virke
Etter å ha fått interesse for litteratur i sin fars bokhandel, ble han tatt i jesuittordenen ca. 1662 da han var 16 år. I Paris studerte han teologi, ble til sist bibliotekar ved Lycée Louis-le-Grand i 1683, og døde i Paris.
Hans første utgitt verk var Themistius (1684) som besto av ikke mindre tretten nye oratorier.
Hardouin forfattet et stort antall vitenskapelige verker; av særlig verdi innen numismatikken - blant annet Nummi antiqui antiqui populorum et urbium illustrati (1684) og Antirrheticus de nummis antiquis coloniarum et municipiorum (1689) og Chronologia Veteris Testamenti ad vulgatam versionem exacta et nummis illustrata (1696).