cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Union Bryggeri
Produkter
Union Bryggeri produserer lokalt bryggede ølvarianter, mineralvann og frukt- og bærprodukter. I tillegg fungerer bryggeriet som produsent av øl og mineralvann for sin eier Macks Ølbryggeri, samt Arcus.
The Vanguards
The Vanguards var et norsk band fra Bærum som virket fra 1961–1969. Noen regner The Vanguards for å være det fremste norske rockebandet fra denne perioden. De huset blant andre to av Norges mest profilerte gitarister; Terje Rypdal og Freddy Lindquist. Bandet var svært aktivt, og holdt en rekke konserter i Norge i tillegg til et par utenlandsturneer. Bandet fungerte også en periode som backingband for Ray Adams og Millie Small. Bandet hadde to store hit-singler; «Mot ukjent sted» (basert på Ian Tysons «Four Strong Winds» og «Lykkeveien».
Union Bryggeri
Historie
Trio bryggeri var et familieeid selskap som ble opprettet i 1924. I år 2000 gikk Macks Ølbryggeri inn på eiersiden, og i 2004 overtok de hele eierskapet. Dette bryggeriet ble nedlagt i 2009, samtidig som Union bryggeri ble oppretta. Flesteparten av de ansatte i Trio bryggeri fikk jobb i det nye bryggeriet. I tillegg ble en del produksjonsutstyr tatt med fra Trio bryggeri.
Injunksjon
Injunksjon er en grunnleggende sannhetsfunksjon i setningslogikken (latin in- = «ikke-, u-», junctio = «forbindelse»). Injunksjonen av to utsagn er sann hvis og bare hvis begge disse utsagnene er falske. Det fins ikke noe allment akseptert symbol for injunksjonen av to utsagn A og B, men ofte skriver man og uttaler dette som «verken A eller B» ( NOR etter engelsk neither–nor = «verken–eller»).
Injunksjon er negasjonen av den inklusive disjunksjonen («ikke eller»):
Puerta lógica Algebra di Boole
Trimble County gasskraftverk
Trimble County gasskraftverk er et varmekraftverk i Trimble County i Kentucky, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1.080 MW, fordelt på 6 like store turbiner. Operatør er energiselskapet Louisville Gas & Electric Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2004. Brenselkilden er naturgass, subsidiært brukes fyringsolje.
Barra Velha
Barra Velha er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Kongevolltunnelen
Kongevolltunnelen er en veitunnel på fylkesvei 466 i Flekkefjord kommune i Agder. Tunnelen er 55 meter lang og går gjennom Ytreodden mellom Ålmedalsvika og Kongevoll.
Union Bryggeri
Bryggeriet
Bryggeriet markedsfører seg selv som et «åpent bryggeri», og grupper kan bestille omvisning i lokalene. Det er også mulig for alle å se deler av produksjonen gjennom store glassvinduer i fasaden.
Blå lys
Blå lys er det tredje albumet til Vazelina Bilopphøggers. Albumet ble innspilt i Rosenborg Studios våren 1982 med unntak av låtene «Kysse med meg» og «Limousine» som ble innspilt i Wineyard Studios, London vinteren 1982. Albumet ble produsert av Jan Paulsen.
Lars H. Thunell
Lars H. Thunell (født 1948) er en svensk forretningsmann, siden januar 2006 Executive Vice President og CEO for IFC (International Finance Corporation), et av selskapene i Verdensbanken).
Thunell tok sin utdannelse ved Stockholms universitet hvor han studerte statsvitenskap og avla doktorgrad i 1977 med avhandlingen 	Political Risks in International Business: Investment Behavior of Multinational Corporations.
Han har hatt en rekke ledende stillinger i svensk og internasjonalt næringsliv, blant annet ved ABB i Zürich og American Express i New York. På 1990-tallet var Thunell direktør for det svenske forsikringsselskapet Trygg-Hansa og han avsluttet sin karriere med å lede Sveriges største forretningsbank, SEB.
Fiskebruk
Et fiskebruk er et anlegg innen fiskeindustrien for mottak og foredling av fisk og/eller skalldyr. Fiskebruket kan ha mange funksjoner, med alt fra foredling av fisk til fiskefilét og produksjon av fiskemat, til salting, frysing og tørking av fisk på hjell. Andre funksjoner kan være sortering av lodde, rekepilling og foredling av krabbe. Fiskebrukene kan være basert på sesongfiskeri eller helårsfiskeri.
Ved mottak av fisk sløyes, skylles og veies fisken, før den ev. flekkes, saltes eller råskjæres for tørking.
På et fiskebruk kan også fiskerne ha egne bygninger/lokaler til disposisjon for lineegning og opphold.
Gåshellertunnelen
Gåshellertunnelen er en veitunnel på fylkesvei 42 i Sirdal kommune i Agder. Tunnelen er 1330 meter lang og ble åpnet i 1989, to år etter Bjørkåstunnelen.
Alessandro Ballan
Alessandro Ballan (født 6. november 1979) er en italiensk syklist. Han har vært profesjonell siden 2004. Selv om han hadde en kroppsbyggning som en klatrer, etablerte Ballan seg som en av de beste rytterne i vårklassikerne i årene mellom 2005 og 2012, med seier i Flandern rundt 2007 som sin største seier i denne rittkategorien.
Til tross for en fin amatørkarriere var ikke Ballan særlig ettertraktet hos profflagene. I hans første sesong fungerte han som domestique (hjelperytter) for Romans Vainsteins og Gianluca Bortolami, og det var ikke før i 2005 sesongen at Ballan fikk muligheten til å satse på topp-plasseringer i vårklassikerne og på etapper i større ritt. Sent i 2005 sesongen tok han sin første ProTour seier etter å ha vunnet den 4. etappen av Eneco Tour of Benelux.
I 2007 knakk Ballan kragebeinet under Tirreno-Adriatico. Til tross for skaden gjorde han en god innsats under Milano-Sanremo selv om lagets kaptein Daniele Bennati ikke vant rittet. Den 8. april vant Ballan Flandern rundt etter å ha spurtbeslått belgiske Leif Hoste som tok sin andre strake andreplass i rittet.
I 2008 vant han den 7. etappen i Vuelta a España, og overtok den gyldne ledertrøya for en dag.
28. september 2008 vant han landeveisrittet under VM i Varese, og fikk som regjerende verdensmester sykle i regnbuetrøya i alle ritt fram til neste VM.
Høsten 2009 skrev italieneren en kontrakt med det amerikanske laget BMC Racing Team.
I januar 2014 ble han utestengt i to år for bloddoping i 2009.
Rongchang
Rongchang (kinesisk: 荣昌县; pinyin: Róngchāng Xiàn) er et fylke vest i byprovinsen Chongqing i Folkerepublikken Kina.
Det har et areal på 1079 km².
Befolkningen var på 799,868 innbyggere i 1999.
Høyhastighetsbaner i Kina
Høyhastighetsbaner i Kina omhandler jernbane i Kina med tog i hastigheter over 200 km/t. Kinas første høyhastighetsbane åpnet i 2007, og ved inngangen til 2015 har landet verdens lengste høyhastighetsnett, på over 15 000 km. I 2020 skal nettet være på 25 000 km, og den samlede investeringen har da rundet 2 billioner kroner. Kinas høyhastighetsnett er verdens mest brukte med 1,3 millioner daglige reisende i 2012, og har verdens lengste høyhastighetslinje (Beijing–Hong Kong, 2 230 km) og verdens raskeste høyhastighetslinje (Shanghais maglevbane, 431 km/t).
Det viktigste grepet i Kinas høyhastighetsnett er at Beijing med to parallelle linjer knyttes til de mer sydlige megaregionene Yangtzeflodens delta og Perleflodens delta, hvor henholdsvis Shanghai og Hong Kong ligger. I tillegg skal det komme to lange tverrforbindelser fra Sichuan-provinsen i innlandet til Shanghai og Guangzhou. Også mot Kinas grenser bygges tre viktige linjer til Ürümqi (600 km fra Kasakhstan), Kunming (1300 km fra hovedstedene i Bangladesh og Thailand) og Harbin (600 km fra Vladivostok i Russland) via Shenyang (600 km fra Seoul i Sør-Korea). En kystlinje knytter Shanghai og Hong Kong sammen, og fortsetter videre helt til Kunming. De åtte nevnte strekningene utgjør drøyt 15 000 km, resten av nettet består av kortere tverrforbindelser.
Tog er rimelig å reise med i Kina. Togturen fra Washington til New York er på knapt 400 km, tar 3 timer og koster over 1 000 kroner. Til sammenlikning tar høyhastighetstoget på den jevnlange distansen fra Beijing til Jinan bare halvannen time og koster like over 200 kroner. Traseene er ofte på viadukter, eksempelvis 85 % av InterCity-linjen Beijing-Tianjin. Slike linjer hevet over omgivelsene gjør det lettere å holde høyhastighetslinjene rette i kronglete terreng, og man sparer dessuten mye knyttet til oppkjøp av land.
Historie
I 1993 hadde Kinas passasjertog en snittfart på bare 48 km/t, og mistet markedsandeler til flyselskaper og landets voksende motorveinett. Maksfarten for dieseldrevne passasjertog var 120 km/t. Veien til høyhastighetsnett var lang og broket. Det begynte i 1990 med at Kinas jernbanedepartement foreslo for Den nasjonale folkekongressen å bygge høyhastighetstog mellom Beijing og Shanghai, siden den eksisterende linjen hadde nådd kapasitetsgrensen. I 1994 var en mulighetsstudie for linjen klar, og den utløste en diskusjon mellom de som ville sikre økonomisk vekst med høyhastighetslinjer og de som mente at det var bedre å forbedre kapasiteten på eksisterende linjer med økt fart og økt frekvens. Konklusjonen ble at forberedende arbeid skulle starte i den niende årsplanen fram mot årtusenskiftet, men ingen bygging før etter år 2000. I stedet ble vekten lagt på å utnytte eksisterende linjer bedre med elektrifisering, økt fart, dobbeltspor og kurveutretting. I 1994 ble regiontoglinjen fra Guangzhou til Shenzhen den første med hastighet på 160 km/t, med kinesiskproduserte diesellokomotiver. Da denne linjen i 1998 ble elektrifisert banet det veien for moderne høyhastighetstog. Et svensk X2000-tog ble kjøpt inn, og kjørte i 200 km/t i ni år. Deretter ble det stående å ruste i fem år, før det ironisk nok ble sendt tilbake til Sverige i 2012 der produsenten SJ ironisk nok satte det i trafikk for å møte konkurransen fra den kinesiske konkurrenten MTRs nyinnkjøpte tog.
Debatten om høyhastighetstog i Kina ble ikke bare forstyrret av fokuset på å ruste opp eksisterende linjer, men også av usikkerhet om man skulle satse på jernbane eller magnetsvevebane. Planleggerne var delt i spørsmålet. Svevebanene fikk et fortrinn da de lokale myndighetene i Shanghai i år 2000 bestemte at den 30 km lange flyplassforbindelsen i byen skulle bygges med maglev-teknologi. Banen åpnet i 2004, delvis finansiert av tyske myndigheter, og gjør unna de 30 km på under 8 minutter, med 431 km/t som maksfart og nær 10 milliarder kroner som stiv prislapp. Hovedårsakene til at maglev ikke har blitt bygd andre steder er høye kostnader og bekymringer rundt sikkerheten. Dessuten var Tyskland lite vennligstemte i spørsmålet om teknologideling og produksjon i Kina. Til alt overmål var innbyggere langs maglev-linjen misfornøyde med støy og urolige for elektromagnetisk stråling. Dette medførte at den planlagte 180 km lange forlengelsen til Hangzhou ble skrinlagt og bygd som konvensjonell jernbane. Heller ikke hastighet er noe udiskutabelt fortrinn for maglev. For konvensjonelle tog blir dog hastigheten som regel begrenset til 300 km/t for å redusere slitasje på deler og oppnå mer energieffektiv transport.
Samtidig som Shanghai satset på maglev ble fra 1999 til 2003 den 400 km lange strekningen fra Qinhuangdao til Shenyang i Nord-Kina en pilotstrekning for konvensjonelle høyhastighetstog. Kinesiskproduserte togsett klarte 321 km/t på linjen, som samtidig kunne kobles sammen med eldre linjer videre nordover. Denne kompabiliteten mangler maglev. Til tross for de lovende hastighetene med kinesiske tog, ble det skrinlagt å satse på kinesisk jernbaneteknologi. Men planene om å heller basere seg på velprøvd Shinkansen-teknologi fra Japan førte til en underskriftskampanje hvor over 1 million kinesere deltok. Mange husket 2. verdenskrig. Derfor ble det åpnet for at andre nasjoner kom med i teknologisamarbeidet. Senere ble den utenlandske teknologien nasjonalisert, og det skjedde ikke uten beskyldninger om urent trav. De første togene ble importert fra blant annet Siemens og Kawasaki, men kinesiske ingeniører redesignet togkomponenter og Kina bygger nå togene selv. For Kina var det et klart mål at høyhastighetssatsingen skulle bidra til å bygge opp kinesiske jernbaneselskaper. I 2004 ble maglevdebatten lagt død. Beijing-Shanghai og tre andre lange forbindelser fra nord til sør i landet skulle bygges som konvensjonell jernbane. Den massive utbyggingen er fullstendig styrt, planlagt og finansiert av myndighetene, primært statlig, men med et lite lokalt bidrag. Linjene er bygd ut i høyt tempo siden 2007, med 2011 som det eneste store problemåret. Da var det en alvorlig høyhastighetsulykke ved Wenzhou, og dessuten måtte jernbaneminister Liu Zhijun gå av på grunn av korrupsjon.
Kronargumenter
Kritikere stiller spørsmålstegn ved behovet for dyre høyhastighetslinjer i et utviklingsland, hvor mange av arbeiderne ikke har råd til billettene selv om de er rimeligere enn i Europa. Myndighetene har fem kronargumenter for hvorfor de satser på raske, pålitelige og komfortable høyhastighetstog som kan transportere store folkemengder over lange avstander i et tettbefolket land:
Marquette County
Marquette County er navnet på to fylker i USA:
260
Fødsler
260er
Walter C. Beckjord kraftverk
Walter C. Beckjord kraftverk  er et varmekraftverk i New Richmond, 35 km øst for Cincinnati, Clermont County i delstaten Ohio i det østlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 1433 MW, fordelt på 5 kullfyrte blokker / turbiner, og to mindre oljefyrte. Operatør er Duke Energy Ohio Co.
Anlegget ble bygget ut i årene 1952–1969. Brenselkilden er bitumenøst kull (1.221 MW) og tungolje (106 MW). I det opprinnelige anlegget var selve kullenheten på 862 MW, mens oljefyrt enhet fra 1972 er på 224 MW. Det er også utvidede blokker av nyere dato.
Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 6,33 mill tonn.
E. W. Brown gasskraftverk
E. W. Brown gasskraftverk  er et varmekraftverk i Trimble County i Kentucky, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 1.039 MW, fordelt på 6 like store turbiner. Operatør er energiselskapet Louisville Gas & Electric Co.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1996, med utvidelser i 2001. Brenselkilden er naturgass, bare subsidiært brukes fyringsolje.
Menominee County
Menominee County er navnet på to fylker i USA:
Herman de Gaiffier d’Hestroy
Herman Baron de Gaiffier d'Hestroy (født 18. mai 1895, død 20. oktober 1960) var en belgisk rytter som deltok i de olympiske leker OL 1920.
Gaiffier d'Hestroy vant en olympisk sølvmedalje under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sprangridning. Det belgiske laget besto av André Coumans på hesten «Lisette», Henri Laame på «Biscuit», Gaiffier d’Hestroy på «Miss» og Herman d'Oultromont på hesten «Lord Kitchener».
Lagringsmedium
Et lagringsmedium (flere lagringsmedia el. lagringsmedier) er et lager for informasjon, også i form av lyd eller bilde. Dersom det dreier seg om konkrete gjenstander blir også ordet lagringsenhet brukt. Som regel menes elektroniske lagringsmedier med begrepet, og særlig medier i forbindelse med datamaskiner dersom ikke annet er angitt.
Digitale lagringsmedier
Det tidligst kjente digitale lagringsmediet, hullbåndet, ble oppfunnet i 1725 av Basile Bouchon, hullkortet av hans elev Jean-Baptiste Falcon tre år senere. Joseph Marie Jaquard brukte hullkort da han i 1801 fant opp den automatiske vevstolen.
Charles Babbages analytical engine, ansett som den første datamaskinen som ble planlagt (men aldri ferdigstilt) var tenkt å bruke hullkort. Frem til 1980-årene ble dette mye brukt som lagringsmedium. I enkelte tilfeller blir hullkort fremdeles benyttet, som ved valget i USA 2012 blant annet i Idaho.
Trommelminnet ble oppfunnet i 1932, williamsminnet kom i 1946 og kvikksølvminnet 1946-49. Magnetbåndet hadde allerede vært i bruk som analogt lagringsmedium, i 1951 ble det tatt i bruk for å lagre digitale data. Etter at magnetkjerneminnet (en forløper for dagens RAM) kom i 1952 ble de tre førstnevnte gradvis utfaset. Hullkortene og hullbånd derimot var i bruk til langt ut på 70-tallet, magnetbåndet er i bruk helt til i dag, selv om det på mange områder har blitt avløst av optiske medier som CD og DVD etter at disse har blitt billige og lett tilgjengelige.
Platelagre kom i 1957, og har fått posisjon i dataverdenen som det primære lagringsmediet. Diskettene ble introdusert i 1971, i sin moderne form i 1982, men etter introduksjonen av minnepinnene i har de gått ut av bruk. Minnekortene er beslektet med minnepinnene, men brukes internt i digitalkameraer, MP3-spillere og andre mobile enheter slik som mobiltelefoner. Med økt kapasitet, senket pris og større livslengde erstatter flash-minner etter hvert helt eller delvis platelageret for å skape enda raskere datamaskiner, spesielt oppstartstiden blir vesentlig kortere.
Henriette Løvar
Henriette Løvar (født Wang 22. august 1979 ) er en norsk curlingspiller, som representerer Stabekk Curlingklubb. Hun bor på Stabekk, og er grafisk designer av yrke.
Bela Vista do Toldo
Bela Vista do Toldo er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
W. H. Sammis kullkraftverk
W. H. Sammis kullkraftverk  er et kullkraftverk i Jefferson County, delstaten Ohio i det østlig-sentrale USA. Det har en installert produksjonskapasitet på 2456 MW, fordelt på 7 blokker / turbiner. Dette er delstatens nest største kraftverk målt etter effekt. Operatør er First Energy Corp.
Anlegget ble bygget ut i årene 1959–1971. Det ble gjort store investeringer bl.a på 1980-tallet. Brenselkilden er bitumenøst kull. Utslippene av CO2 i 2007 var totalt 13,8 mill tonn.
Vågen (Hundvåg)
Vågen er en fellesbetegnelse for områdene øvre-, midtre- og nedre Vågen på øya Hundvåg i Stavanger. Inntil 1991 var området sterkt trafikkert, da Hundvåg Ring gikk gjennom gaten Øvre Vågen. Ettersom innbyggertallet på Hundvåg økte, så man etterhvert nødvendigheten av etableringen av ny vei, og denne ble lagt rundt øya.
Området består i motsetning til resten av det stadig voksende Hundvåg stort sett av relativt eldre hus, og beboerne er tilsvarende eldre enn ellers på øya.
Gavin David Lee
Gavin David Lee (født 11. juli 1956) er en engelsk frilansdirigent, musikkpedagog og valthornutøver.
Studier
Lee studerte musikk ved Kings College University of London, samt valthorn og direksjon ved Guildhall School of Music and Drama. Han mottok både Purcell Prize og Jelf Medal for akademiske studier i 1976 og 1978, og Union Award fra Kings College for sine musikkaktiviteter ved universitetet i 1977. Etter diplomstudier i direksjon og valthorn ved Royal Academy of Music, London, vant han både Ricordi Prize og Ernest Read Prize i 1980 for sin dirigering.
Arbeid
Gavin David Lee arbeider som frilansdirigent og er også en etterspurt arrangør. I Trondheim har han vært fast dirigent for Studentersamfundets symfoniorkester siden 1992, og Trondhjems Studentersangforening fra 1992 til 2017. Begge ensembler har opplevd en betydelig nivåheving og i 2000 ble han tildelt livsvarig medlemskap ved Studentersamfundet i Trondhjem.
Han har dirigert en rekke orkestre, kor og musikkorps i England, Norge, Sverige, Finland og Russland, i tillegg til operaer og musikaler.
Gavin David Lee var også fast dirigent for Ila Brass Band i en årrekke, som har vunnet flere konkurranser under hans ledelse. De har gitt ut CD-en "Arktisk Brass" som inkluderer nye arrangementer for brassband av ham. Lee har også dirigert Forsvarets Distriktsmusikkorps Trøndelag (Divisjonsmusikken). Han har arrangert musikk i mange ulike genre, bl.a. for Nordnorsk Kammerorkester, Divisjonsmusikken i Trondheim, Norsk kulturskoleråd, Ila Brass Band og UKA.
Gavin David Lee arbeider i tillegg som lærer i utøvende/praktiske fag ved musikklinja ved Trondheim katedralskole og er øvingslærer i direksjon ved Musikkonservatoriet (NTNU) i Trondheim.
I februar 2009 ble Lee slått til ridder av De Sorte Faars Ridderskab. Han er også kommandør med storkors av både Vrangstrupen og Polyhymnia.
BIS Records
BIS Records er et svensk klassisk plateselskap som ble etablert i 1973 av Robert von Bahr.
Dørdal
Dørdal er et lite sted lengst sør i Bamble kommune i Telemark, mellom Feset og Rørholt.
Frem til 2. desember 2019 lå Dørdal langs europavei 18, og var endepunkt for fylkesvei 363. Den tidligere riksvei 18 ble fra dette tidspunktet del av fylkesvei 363.
Engfotblomsterflue
Engfotblomsterflue (Platycheirus clypeatus) er en liten, slank flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er vanlig over hele Norge.
Utseende
En liten (7-9 mm), slank, gul og svart blomsterflue. Kroppen er helt blankt svart bortsett fra tre par gule flekker på bakkroppen hos hannen, fire par hos hunnen. Hannens bein: For- og mellombeina er gule, baklårene svarte med gul spiss, bakleggene gule med et bredt svart område på midten, bakføttene svarte innerst og ytterst, gule i midten. Forlåret har en rekke av kraftige børster i den indre delen på baksiden, disse har en knekk litt utenfor midten, den ytre delen mye tynnere enn den indre, mellom disse tett med kortere, finere hår. Forleggen er jevnt utvidet, gul med en svart lengdestripe i den indre delen, ytterst tydelig bredere enn de brede fotleddene. Det første fotleddet er nesten så langt som de tre neste til sammen. Det første leddet av bakfoten er kraftig, omtrent like tykt som leggen. Hunnen kan blant annet kjennes på at pannen har et par meget tydelige trekantede støvflekker rett bak antennene, som nesten møtes i midten.
Levevis
Arten finnes særlig på fuktige gressenger, men kan også finnes i hager. Larvene lever av bladlus. Flygetiden varer fra mai til oktober.
Utbredelse
Denne vidt utbredte arten finnes over mye av den palearktiske sone og i Nord-Amerika. I Norge finnes den over hele landet, og er en av de vanligste Platycheirus-artene.
Gripopterygidae
Gripopterygidae er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Selv om de voksne har fire vinger er de ikke særlige dyktige flygere og finnes sjeldent langt fra stedet de levde som nymfe.
Utseende
Små til middelsstore (5–25 mm) steinfluer, hunnene større enn hannene. Forvingen har uregelmessige tverr-årer i den ytre havldelen, medialåren er gaffeldelt, det finnes tre analårer, de to fremste av disse er forbundet med en kraftig tverr-åre. Noen er kortvingede eller helt vingeløse. Nymfene er 5–20 mm lange når de er fullvoksne. De to haletrådene er vanligvis lange, mellom dem sitter en dusk av trådformede gjeller som kan trekkes nesten helt inn i bakkroppen.
Levevis
Denne familien, som er den dominerende steinflue-gruppen på den sørlige halvkulen, kan finnes i mange ulike ferskvanns-miljøer. Nymfene er stort sett planteetere eller leevr av dødt organisk materiale, men store nymfer av slektene Eunotoperla og Illiesoperla er rovdyr. De voksne insektene klekkes gjerne synkronisert om kvelden og kryper opp på steiner, stokker og lignende. De har blitt sett spisende på bark og på lav.
Systematisk inndeling
Søstergruppen til Gripopterygidae er familien Austroperlidae.
Monroe
Navnet eller begrepet Monroe har flere betydninger:
Anatolsk gjeterhund
Det opprinnelige navnet er anadolu çoban köpeği. Det er imidlertid usikkerhet knyttet til om beskrivelsen anatolsk gjeterhund egentlig er et paraplynavn for flere varianter av samme rase, eller en enkelt rase med uvanlig stor genetisk spredning. Typen går under flere navn, som sivas kangal, akbaş og karabaş.
Opprinnelse og alder
Anatolsk gjeterhund nedstammer sannsynligvis fra asiatiske molossere som tidligere eksisterte i Mesopotamia, men den nøyaktige sammensetningen er ukjent. Typen er typisk blant nomader og semi-nomader. Den er avlet for å tåle store variasjoner i klimaet, som svært varme og tørre somre og iskalde vintre med snø.
Anatolsk gjeterhund har trolig sin opprinnelse fra fjellene i Anatolia, der den fortsatt fungerer som vokterhund for de lokale bøndene. Hovedoppgaven har tradisjonelt vært å beskytte husdyra mot ulv og andre rovdyr, men denne storvokste hunden brukes også som jakthund og militær tjenestehund i hjemlandet.
Utseende, anatomi og fysikk
Anatolsk gjeterhund er en storvokst, robust og kraftig molosser med semikort to-lags pels med kort og tett underull. Pelsen er gjerne noe lengre på halsen, skuldrene og lårene enn andre steder. Hodet er kraftig og bredt. Skallen lett velvet. Snutepartiet er litt kortere enn skallen. Hengende mellomstore triangulære ører. Halen er lang og bæres normalt hengende i en svak bue.
Alle farger er tillatt og maske er vanlig. Hannene blir 74-81 cm i skulderhøyde og veier typisk 50-65 kg. Tispene blir 71-79 cm i skulderhøyde og veier typisk 40-55 kg.
Bruksområde
Anatolsk gjeterhund er en typisk vokterhund og vakthund som også kan brukes som jakthund. Den har stor utholdenhet og er i hjemlandet vant med å følge bufeet den vokter over store avstander. Den kan også bli en utmerket sporhund, trekkhund, kløvhund og familiehund
Lynne og væremåte
Anatolsk gjeterhund er en selvstendig hundetype som ikke bør velges som familiehund primært, men som kan bli en god sådan for mennesker med nok kunnskap og erfaring. Den skal være forsiktig med barn, men svært mistenksom ovenfor fremmede. Dette er en type hund som ikke passer i en leilighet, men trenger god plass, mye mosjon og faste oppgaver for å trives. Pelsen krever daglig stell.
Riverside Generating gasskraftverk
Kraftverket stod ferdig utbygd i 2002. Brenselkilden er naturgass, bare subsidiært brukes fyringsolje.
Slaget ved Pingxingguan
Slaget ved Pingxingguan (kinesisk: 平型关战役, pinyin: Píngxíng Guān Zhànyì), også kalt «den store seier ved Pingxingguan» (平型关大捷; pinyin: Píngxíng Guān Dàjié) på det kinesiske fastlandet, var et slag som ble utkjempet mellom den kommunistiske 8. rutearmé og den japanske hæren den 25. september 1937. Slaget resulterte i en mindre kinesisk seier som styrket moralen til soldatene, ettersom 8. armé erobret et våpenlager og utslettet en japansk brigade.
Bakgrunn
Etter erobringen av Beijing i slutten av juli rykket japanske styrker langs Beijing-Suiyuan- jernbanen inn i det Indre Mongolia. Da Chiang Kai-shek hadde forutsett dette, hadde han utpekt krigsherren i Shanxi Yan Xishan til direktør for pasifiseringen i Taiyuan. I teorien hadde Yan kommandoen over alle kinesiske militærstyrker i området, heriblant Lin Biaos 115. divisjon i kommunistenes 8. armé, Liu Rumings tidligere Kuomintang-tropper og forskjellige enheter fra den Sentrale Arme, som var underlagt Chiang Kai-shek. I realiteten opererte disse styrkene uavhengig av Yans provinshær.
Japanske styrker, fortrinnsvis 5. division og 11. uavhengige blandede brigade, rykket fra Beijing i retning av Huaili i Chahar. En japansk kolonne rykket raskt inn i Shanxi ved hjelp av jernbanen, som kineserne ikke gjorde forsøk på å ødelegge. Kineserne oppga Datong 13. september og falt tilbake til en linje fra Yanmenguan ved den kinesiske mur øst på til fjellpasset ved Pingxingguan. Yan Xishans tropper ble stadig mer demoraliserte da japanerne utnyttet deres luftherredømme.
Hovedstyrken av den japanske 5. divisjon under kommando av Itagaki Seishiro rykket fram fra Huaili for å invadere det nordøstlige Shanxi. Selv om hæren hadde motoriserte tranportkolonner ble hastigheten av dens fremrykning begrenset som følge av de dårlige veiene. Da de nådde grensen til Shanxi var Lin Biaos 115. divisjon etter en tøff marsj fra Shaanxi den 24. september på plass ved Pingxingguan klare til å angripe den uforberedte japanske hæren.
Slaget
Passet ved Pingxingguan var en snever fjellslukt som var skåret ned gjennom løssen uten utganger over atskillige kilometer bortsett fra selve veien. Det lyktes Lins divisjon å overfalle to kolonner, som fortrinnsvis bestod av transport -og forsyningsenheter og praktisk talt utslette de innesluttede japanske styrkene.
25. september mottok 21. brigade fra 5. japanske divisjon en anmodning fra 21. regiment om at de omgående hadde bruk for forsyninger på grunn av fallende temperatur. Forsyningstroppene i 21. regiment dro avsted med 70 hestetrukne kjøretøyer med 50 hester fylt med tøy, mat og ammunisjon og fortsatte vestpå mot Pingxingguan. Omkring kl. 10 om formiddagen passerte kolonnen inn i slukten, hvor sidene var over 10 meter høye. De var på vei mot Cai Jia Yu omkring 3 km unna. Samtidig dro en motorisert japansk kolonne med forsyningstropper bestående av omkring 80 lastebiler Guan Gou i østlig retning. Begge disse kolonnene – som altså ikke bestot av kamptropper – gikk i det bakholdet som 115. divisjon hadde etablert etter kl. 10 den 25. september og ble stort sett utslettet. En unnsetningsstyrke bestående av 3. bataljon av 21. regiment ble slått tilbake av kinesiske tropper og led tap på rundt 100. Lin Biaos tropper trakk seg senere tilbake fra slagmarken og tillot japanerne å nå fram til stedet for bakholdet 28. september.
Frem til nå hadde omkring 500-600 japanere blitt drept eller tatt til fange og de kinesiske tapene var i noenlunde samme størrelsesorden. Ved slaget erobret kineserne omkring 100 lastebiler med forsyninger, omkring 100 rifler, ammunisjon og klær.
Vurdering
Kuomintangs offisielle historie om andre kinesisk-japanske krig omtaler hendelsen i en enkelt setning og uten omtale av kommunistene. Kommunistenes beskriver omvendt Pingxingguan som et typisk eksempel på rød geriljataktikk, inspirert av Mao Zedongs tanker om Folkets krig. De japanske tapene ble sterkt overdrevet til propagandaformål. I likhet med seieren i slaget om Tai'erzhuang, ble Pingxingguan av japanerne forklart som et eksempel på japanske offiserer som ble rammet av det de kalte "seierens syke". Etter en rekke lette seire unnlot de å følge elementære forholdsregler. Japanske offiserer gjentok bare sjeldent de operasjonelle feilene som hadde ført til Pingxingguan, men allikevel ga det kineserne økt moralsk motivasjon, og kommunistene fikk økt prestisje i offentligheten. Kinesiske kommunistledere henviste ofte til slaget som et eksempel på at de bekjempet den japanske besettelsen.
Portage County
Portage County er navnet på to fylker i USA:
Tlalnepantla de Baz
Tlalnepantla de Baz er en kommune lokalisert i sone II av delstaten México i Mexico. Kommunen har et landareal på 83,5 km², og er delt i to deler av den nordlige delen av Det føderale distriktet. Den er del av storbyområdet ZMCM.
Lære og pakter
Lære og pakter (Doctrine and Covenants) er et av standardverkene til De siste dagers hellige og er en samling av åpenbaringer som Joseph Smith og andre av de første lederne i kirken skal ha mottatt. Dette skriftet regnes som grunnleggende både i Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige, og flere av de andre kirkene som oppstod etter Smiths død.
Verket ble opprinnelig publisert som Budenes Bok i 1833 og kom to år etter ut i revidert utgave der mer enn 2.500 ord i åpenbaringstekstene var lagt til eller endret. Denne revisjonen fikk navnet Lære og pakter medførte et betydelig frafall fra Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige. Blant dem som forlot det da lille trosfellesskapet var David Whitmer, som var en av vitnene til Mormons bok. Som forklaring av sitt skritt skrev han et hefte der han blant annet påpekte vesentlige forskjeller mellom de to versjonene og skrev at Gud ikke reviderer sin egen åpenbaring slik at den sier det stikk motsatte.
De åpenbaringene som ble inkludert i Lære og pakter har ikke gjennomgått noen senere omfattende revisjoner. En seksjon som gikk imot polygami (seksj. CI) ble i 1876 skiftet ut med en åpenbaring som befalte Joseph Smiths hustru å godta «alle som er blitt gitt til min tjener Joseph og som er dydige og rene for meg» (132,52b). Senere ble en hoveddel, Lectures on Faith, tatt ut i 1921 fordi gudsbegrepet som fremlegges der er forskjellig fra den forståelse som i dag er gjeldende.
I tillegg til Mormons Bok og Lære og pakter er det også et mindre verk som tilregnes som kanonisk standardverk innen trossamfunnet, nemlig Den kostelige perle. Bibelen er også et standardverk «for så vidt som den er riktig oversatt», noe som betyr i praksis at de tre særegne standardverkene har forrang dersom det er en læremessig motsetning mellom dem og Bibelen.
Zug (by)
Zug er hovedstaden i den sveitsiske kantonen ved samme navn.
Belmonte (Santa Catarina)
Belmonte er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Fylkesvei 1084
Fylkesvei 1084 går mellom Ørmen og Grettland i Fredrikstad kommune.
Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 358.
Tultepec
Tultepec er en kommune i sone II av delstaten México i Mexico. Kommunen er med i storbyområdet ZMCM.
Banana Joe
Handling
Den korupte banankongen Jose Alfonso Torcillo (Gianfranco Barra) vil starte fabrikk i den lille søramerikanske landsbyen Amantido. Men han har ikke gjort regning med Banana Joe (Spencer) som klarer seg utmerket uten modernisering og byråkrati. Etterhvert må imidlertid Banana Joe dra til byen for å skaffe seg myndighetenes tillatelse til fortsatt banandrift. Ferden dit ender i en rekke slagsmål – og omsider et endelig oppgjør med den korupte Torcillo.
Tultitlán
Tultitlán er en kommune i sone II av delstaten México i Mexico. Kommunen har et landareal på 71,1 km². Kommunen er med i storbyområdet ZMCM.
Banana Joe
I rollene
(utvalg)
Benedito Novo
Benedito Novo er en kommune i delstaten Santa Catarina i sørregionen av Brasil.
Texcoco
Texcoco er en by og en kommune i sone III av delstaten México i Mexico. Den ligger øst for Mexico by og regnes som en del av storbyområdet ZMCM. Kommunen hadde 235 151 innbyggere i 2010.
Historie
Byen Texcoco har viktig historisk betydning. Den ble trolig grunnlagt i det 12. århundre ved Texcocosjøen av chichimekerne. Senere ble Bystaten Texcoco hovedstad for acolhuafolket. Under tiden da Acolmiztli Nezahualcoyotl var stortaler av Texcoco, gikk Texcoco inn i den såkalte aztekiske trippelalliansen sammen med Tenochtitlan og Tlacopan. Texcoco ble kjent som kulturhovedstad. I 1520 ble byen okkupert av Hernán Cortés, som gjorde den til base for erobringen av Mexico.
Texcoco var hovedstad i delstaten México fra 1827 til 1830.
Jacek Krzynówek
Jacek Kamil Krzynówek (født 15. mai 1976) er en polsk tidligere fotballspiller som sist spilte for Hannover 96 i den tyske Bundesliga og for. Et av de største øyeblikkene i hans karriere er målet han scoret for Bayer Leverkusen mot Real Madrid i 2004/2005 Champions League.
Spillerkarriere
I 2002 bidro han til at 1. FC Nürnberg rykket opp til Bundesliga, og ble kalt den beste venstre midtbanespilleren i 2. Bundesliga. I 2002 dro han til Sør-Korea og Japan for å delta i VM 2002 med Polen. Til tross for Polens dårlige resultater fikk Krzynowek ros for sine prestasjoner, og spilte alle Polens tre kamper.
På grunn av en skade gikk han glipp av det meste av 2002-2003-sesongen. Høsten 2003 spilte han i avgjørende kvalifiseringskamper til Euro 2004 for Polen. Dessverre klarte ikke Polen kvalifiseringen og 1. FC Nürnberg var ute av stand til å bli i Bundesliga. Derfor gikk Krzynowek til Bundesliga-klubben Bayer Leverkusen. I 2004-2005-sesongen var han en av de markante spillerne for klubben, og trioen Krzynowek, Andriy Voronin, og Dimitar Berbatov tiltrakk seg oppmerksomhet fra mange europeiske toppklubber. Bayer Leverkusen spilte også meget godt i Champions League, hvor de slo ut klubber som Real Madrid og AS Roma. Krzynowek scoret tre mål, ett av målene ble scoret mot Real Madrid, og ble omtalt som et av de vakreste i dette årets turnering.
I kvalifiseringen til VM 2006 spilte han de viktigste kampene for Polen, og bidro sterkt til Polens kvalifikasjon til VM 2006 i Tyskland. Under VM tapte Polen 2-0 for overraskelseslaget, og 0–1 for vertene. Etter en skuffende 2005/2006-sesong, flyttet han til VfL Wolfsburg.
San Marino (by)
San Marino (italiensk: città di San Marino) er hovedstaden og den tredje største byen i republikken San Marino. Bare Dogana og Borgo Maggiore er større byer. Byen ligger idyllisk og strategisk plassert ved foten av Monte Titano, nærmere bestemt på vestskråningen av fjellet. På toppene av fjellet står det tre tårn som man finner igjen i riksvåpenet. Byen er mye besøkt av turister. OL-ilden for de XX Olympiske Vinterleker i Torino 2006 besøkte byen på sin rundtur rundt Italia.
Historie
Byen San Marino ble grunnlagt av steinhuggeren Marino, som var konvertert til kristendommen. Sammen med andre kristne flyktet han fra keiser Diokletians forfølgelser i 301, og gruppen søkte tilflukt på Monte Titanos skråninger. Her grunnla de et samfunn, som etter hvert ble til en stat. Denne staten ble oppkalt etter grunnleggeren, som etterfølgende ble helgenkåret. Byen var derpå i lang tid tilfluktssted for andre kristne som flyktet fra de romerske forfølgelsene. Dermed ble byen den eldste republikken i Europa, idet territoriet San Marino på den tid tilsvarte dagens by.
Bykjernen ble omkranset og beskyttet av tre tårn. Den første, Guaita, ble oppført i det 11. århundre og hadde rykte for å være umulig å komme forbi, hvilket medførte et sterkt begrenset antall angrep på byen. I forbindelse med korstogene ble det nødvendig å bygge et nytt tårn, Cesta, i det 13. århundre. Forsvarssystemet stod ferdig med oppføringen av det tredje tårnet, Montale, i det 14. århundre. Montale var det minste av de tre tårnene og ble plassert på Monte Titanos tilbakeværende topp.
Geografi
Byen San Marino ligger noenlunde midt i landet, på siden av fjellet Monte Titano, som er 749 m høyt og dermed landets høyeste punkt. Byen og landet ligger i den nordligste delen av det området som har subtropisk klima, og middeltemperaturen ligger mellem 1°C (januar) og 27°C (juli). November er den mest nedbørsrike måneden med 140 mm i gjennomsnitt, mens juli er minst nedbørsrik med gjennomsnittlig 66 mm.
Demografi
Kommunen har 4,132 innbyggere (februar 2014).
Byen og landet har en italiensktalende befolkning, men i nyere tid har det funnet sted en mindre innvandring av unge kvinner fra Øst-Europa. Dette viser seg ved at en del eldre sanmarinesiske menn har fått hushjelp av folk fra blant annet Albania og Romania. Kvinnene kan håpe på giftermål og dermed sanmarinesisk statsborgerskap. Den mest dominerende utenlandske befolkningsgruppen er dog italienere.
Stort sett alle innbyggere tilhører den romersk-katolske troen.
Politikk og administrasjon
San Marino er hovedby i den administrative delen av landet (kommunen) kalt Castello di San Marino Città (en av de ni sanmarinesiske castelli) og den har et areal på 7,09 km². Den historiske delen av byen er rammen for mange av landets politiske institusjoner. Castello di San Marino Città ledes av en komité på 9 medlemmer, hvilket er et uttrykk for San Marinos høye befolkningstall, samt en Capitano di Castello som står i spissen for komitéen. Ved valget i 2003 var der 3,424 stemmeberettige, men det var kun 1,778 personer som benyttet sin mulighet til å stemme.
Kretser
Byen San Marino er delt inn i følgende kretser (curazie):
Økonomi
Økonomien til byen er tett knyttet til økonomien til hele landet. San Marino by har tradisjonelt hatt en økonomi basert på håndverk, nærmere bestemt kunsthåndverk som billedskjæring. I nyere tider har turisme blitt en betydelig inntektskilde, mens en mindre landbruksproduksjon av blant annet vin er for nedadgående.
Byen besøkes årlig av mer enn tre millioner turister, herav 85 % italienere. Det har blitt lagt stort fokus på betjening av turismen, ikke minst på handel i bred forstand. Et klart eksempel på det sistnevnte er at det finnes mer enn tusen butikker i byen. En spesiell attraksjon er salg av frimerker og mynter (scudoen). Turister nyter godt av at varesalg ikke er pålagt moms, og prisene er dermed ca. 15 % under de tilsvarende i det omkringliggende Italia.
San Marinos økonomi er sterkt knyttet til Italias, ettersom Italia helt klart tar imot størstedelen av landets eksport, og myntenheten er dermed felles (euro).
Transport
Før andre verdenskrig brøt ut ble det bygd jernbane fra byen til Rimini under Benito Mussolini. Tunnelene og jernbanestasjonen finnes fremdeles. Det har i nyere tid vært snakk om å åpne jernbanelinjen på nytt.
Det er en bussforbindelse til Rimini med flere daglige avganger. Videre kan man kjøre i bil m.m. til byen, men bilkjøring i selve byen er ikke tillatt. Det er derfor anlagt en rekke parkeringsplasser utenfor byens murer. San Marino by er til gjengjeld ikke større enn at man kan komme seg rundt til fots i de lange, svingete og brolagte gatene, som byen er kjent for.
Utdanning
Landet og byen er ikke stor nok til at romme utdanningsinstitusjoner i større omfang, men det internasjonalt orienterte Scuola Superiore di Studi Storici utgjør dog et unntak. Det er et anerkjent senter for studier og forskning i historie, som omfatter en treårig studie, som munner ut i en doktorgrad. Skolen er kjent for et tverrfaglig syn på historie, og dette tiltrekker lærere og studenter fra hele Europa.
Institusjoner
I San Marino finnes Titanoteatret med 300 plasser i en gammel velholdt bygning, hvor teatergruppen "Il Piccolo Teatro Arnaldo Martelli" er hjemmehørende. Dessuten finnes Turismoteatret, som er mer moderne, og som har en utendørs amfiscene med en tilskuerkapasitet på opp til 750 personer. Dette brukes dog primært til kongresser.
Det finnes en kino, et akvarium og flere museer (blant annet et bilmuseum med bilmodeller fra Ferrari og Fiat, et voksmuseum samt et kuriosummuseum) i byen.
Russisk rubel
Russisk rubel (рубль, ₽) er Russlands valuta. En rubel tilsvarer 100 kopek. Valutakoden er RUB.
Rubelen har vært i brukt som valuta i Russland i flere hundre år og ble også brukt i sovjet-tiden. Etter Sovjetunionens fall ble det innført ulike valutaer i de tidligere sovjetrepublikkene. Sovjetisk rubel ble erstattet av russisk rubel 24. juli 1993. I flere år var det likeverdige sedler i omløp med det gamle sovjetiske emblem påtrykket og med det russiske flagget påtrykket. Etter flere år med høy inflasjon ble (ISO 4217 RUR) i 1998 erstattet av (ISO 4217 RUB) med en innvekslingskurs på 1000:1.
J. K. Smith gasskraftverk
J K Smith gasskraftverk er et varmekraftverk i Clark County i Kentucky, USA. Anlegget har en installert produksjonskapasitet på 818 MW, fordelt på 7 like store turbiner. Operatør er energiselskapet East Kentucky Power Coop Inc.
Kraftverket stod ferdig utbygd i 1999, med utvidelser i 2005. Brenselkilden er naturgass.
Valle de Chalco Solidaridad
Valle de Chalco Solidaridad er en kommune lokalisert i sone III av delstaten México i Mexico. Kommunen har et landareal på 46,36 km². Administrativt senter for kommunen befinner seg i Xico. Kommunen er med i storbyområdet ZMCM.
Vernon County
Vernon County er navnet på to fylker i USA:
Alex Yoong
Alexander Charles Loong Yoong  (født 20. juli 1976 i Kuala Lumpur, Malaysia) er en malaysisk racerfører. Han deltok i 18 Formel 1-løp for Minardi i og. Hans beste resultat var en syvendeplass i Australias Grand Prix 2002, 3 runder bak vinneren.
Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer pole position, resultater i kursiv indikerer raskeste runde) Noter til tabellen:
Manaw Gododdin
Manaw Gododdin var et smalt område langs kysten sør for fjorden Firth of Forth i England som var en del av det brytonisktalende kongedømmet Gododdin i tiden etter romersk Britannia. Det er kjent som hjemlandet til den walisiske høvdingen Cunedda ap Edern før hans erobring av nordlige Wales, og som hjemlandet til de heroiske krigerne i det litterære eposet Y Gododdin. Presset av piktere nordfra i dagens Skottland som ekspanderte sørover og northumbrianere som ekspanderte nordover ble Manaw Gododdin endelig ødelagt en gang på 600-tallet og dets territorium ble absorbert inn i det den gang dominerende kongedømmet Northumbria.
Landene på begge sider, både nord og sør for Firth of Forth var kjent som Manaw, men fra tiden etter Romerrikets tid og framover ble bare den sørlige siden referert til som Manaw Gododdin. Manaw ble assosiert med folket i Gododdin.
Selv om Manaw Gododdin var lokalisert innenfor området til dagens Skottland, som en del av Yr Hen Ogledd (= «Det gamle nord») er det også en vesentlig del av walisisk historie da både walisere og Menn fra nord (walisisk Gwŷr y Gogledd) oppfattet seg selv som et felles folk, kollektivt referert til Cymry. Ankomsten i Wales av Cunedda fra Manaw Gododdin en gang rundt 450 er tradisjonelt betraktet som begynnelsen på historien til det moderne Wales.
Navnet opptrer i litteraturen som både Mana w Gododdin og Mana u Gododdin. Den moderne walisiske formen er stavet med en 'w'.
Kilder
Øya Man i Irskesjøen er kjent på walisisk som Ynys Manaw, og dette har ført til en tvetydighet i de litterære og historiske referansene når Manaw (eller Manau) ble benyttet uten videre utdyping om referansen gjelder Manaw Gododdin eller øya Man.
Et tilsvarende problem eksisterer på irsk da både det nordlige piktiske Manaw og det sørlige Manaw Gododdin ble referert til som Manann (eller Manonn). Bestemte former av det irske navnet for Man skapte genitivnavnet Manann (eller Manonn). Referansen kan gjelde begge steder om sammenhengen referansen står i er uklar.
I Historia Brittonum sier Nennius at «den store kongen Mailcun regjerte blant britonene, (det vil si) i Gwynedd». Han legger til at Maelgwns stamfar Cunedda kom til Gwynedd 146 år før Maelgwns regjering, kom fra Manaw Gododdin, og forviste skottene (det vil si gælere) med stor nedslakting.
I kapitlene av Historia Brittonum som diskuterer omstendighetene som leder fram til Penda av Mercias død i 655 er Oswiu av Northumbria beleiret ved «Iudeu» av Penda og hans allierte og tilbyr rikdom (det vil si kongelig verdighet) av det sted som har nylig blitt erobret av northumbrianerne (den såkalte «restaureringen av Iudeu»), foruten det som han holder «så langt som Manaw». På latin er frasen usque in manau pendae. Teksten er ikke helt konsistent på dette punktet. Det er også esque in manu pendae og esque in manum pendae, som, om de pålitelige, vil tillate for en annen tolkningen da manu er latin for hånd (som inn i hendene [på Penda]).
De kongelige stamtavler gir ingen informasjon i seg selv om Manaw Gododdin. Imidlertid siden de var hjemlandet for Cunedda og han var stamfar for mange walisiske kongeslekter er han prominent i De harleianske genealogier. En del av disse slektstavler opptrer på nytt i manuskripter som oppbevares ved biblioteket Bodleian Library (Genealogier fra Jesus College MS 20), skjønt dette manuskriptet fokuserer hovedsakelig på det gamle kongedømme i sørlige Wales. Alle etterkommere etter Cuneddas hevder en arv fra Manaw Gododdin.
Ifølge Ulster-annalene var Áedán mac Gabráin, konge av Dalriada, seierherren i et «bellum Manonn» (norsk: slag eller krig ved Manonn) i år 582, men hans motstander blir ikke nevnt.
Det er en del uenighet blant forskerne om hvilket sted dette henviser til, om det var Manaw Gododdin eller Man. Begge er mulig og har støttende indisier, men det mangler håndfaste bevis, og saken vil antagelig ikke bli endelig avgjort. Begge grupperinger sier det samme, enten de støtter Man eller Manaw Gododdin, og legger ved en fotnote som legger balansen til den ene eller den andre siden med dertil hørende argumenter.
Ulster-annalene forteller at i år 711 beseiret northumbrianerne pikterne ved campus Manann, marken til Manaw. Den angelsaksiske krønike oppgir at dette året var 710 ved å si at «Ealdorman Beorhtfrith kjempet mot pikterne mellom Haefe og Caere».