cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tine Teigene Dalen
Karriere
Dalen la idretten på hylla i 2013 og valgte å gå videre til underholdning- og kommunikasjonsbransjen.
Rebecca Angus
Rebecca Louise Angus er en engelsk kvinnelig fotballspiller fra Redcar utenfor Middlesbrough i Nord-England. Hun begynte sin fotballkarriere i Marton Ladies FC i Middlesbrough, før hun dro til Carson Newman College i Tennessee i USA, der hun spilte på collegelaget Carson Newman Lady Eagles i South Atlantic Conference. Angus ble, sammen med lagkamerat Claire Ramsdale, valgt ut av Kolbotn, og kom med laget i januar 2007. Angus viste seg som en god målscorer, men det var i en annen posisjon hun fikk mest oppmerksomhet. Norges Fotballforbund lot ikke Kolbotn få dispensasjon ettersom de manglet målvakt, og Angus fikk da den oppgaven. Angus ble etter hvert dømt for viljehands utenfor sekstenmeteren, en avgjørelse som var kontroversiell. Avgjørelsen ga rødt kort til Angus, og det påfølgende frisparket gikk i mål. Imidlertid kom hun sterkt tilbake i løpet av sesongen, og var med på å sikre en andreplass for Kolbotn bak Røa. Angus ble med 11 mål lagets tredje mestscorende spiller.
Nord-Norges Diakonistiftelse
Nord-Norges Diakonistiftelse (NND) er en stiftelse som primært driver diakoni rettet mot psykisk utviklingshemmede i Nord-Norge og i Arkhangelsk. Det er Nord-Hålogaland og Sør-Hålogaland bispedømmeråd som står bak stiftelsen, som har hovedkontor i Harstad.
Rebecca Angus
I 2008 gikk det dårlig for Angus som slet med skader i begge anklene. 2009-sesongen var bedre for henne, og i begynnelsen av 2010 ble hun beskrevet som «ei ekte Kolbotn-jente» på klubben sin side. Imidlertid ble sesongen hennes siste for Kolbotn. Den endte med en tredjeplass på tabellen, og 10 mål for Angus, som deretter dro til Jitex BK. I Jitex fikk hun mye spilletid, startet i 14 kamper og kom inn i tre. Likevel ble det bare tre mål på henne. Den 14. november ble hun presentert som Vålerenga-spiller.
Nord-Norges Diakonistiftelse
Stiftelsen ble opprettet i 1951 under navnet Stiftelsen Nord-Norges Åndssvakehjem og drev institusjoner for omsorg og utdanning av psykisk utviklingshemmede, primært sentralinstitusjonen Trastad Gård i Kvæfjord.
Etter at institusjonene ble lagt ned i 1991 som en følge av HVPU-reformen, har stiftelsen fortsatt sitt arbeid rettet mot tilrettelegging i menigheter, samt hjelpearbeid i Nordvest-Russland. NND står sammen med bispedømmerådene bak stiftelsen Viken senter for psykiatri og sjelesorg.
Rebecca Angus
Angus ble tatt ut til det engelske U23-landslaget, og den 11. februar 2008 scoret hun i en kamp mot USA.
Meritter
Med Kolbotn
Med Carson Newman Lady Eagles
Shinko Kobe kraftverk
Shinko Kobe kraftverk er et varmekraftverk i Japan, og ligger i Hyogo-distriktet. Installert produksjonseffekt er 1400 MW, fordelt på 2 like store blokker. Operatør er Shinko Kobe Power Co Ltd.
Anlegget ble utbygd omkring årene 2002–2004. Brenselkilden er kull Teknologien er levert av Hitachi.
Robert Carlson
Robert Carlson (født 11. april 1905, død 14. april 1965) var en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.
Laurinska huset
Laurinska huset, også kalt Mälarpalatset, ligger i  Bellmansgatan 4-6 på Södermalm i Stockholm, høyt opp på Mariaberget. Huset med røde teglfasader i hollandsk renessanse med det dominerende hjørnetårnet er tegnet av Valfrid Karlson og ble innviet i 1891.
Robert Carlson
Carlson vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den amerikanske båten «Gallant» som kom på andreplass i 6-meterklassen bak «Bissbi» fra Sverige.
Laurinska huset
I Illustrerad Tidning samme år ble det «palassliknende privathuset» berømmet for sine ekte og enkle materialer og sin harmoniske sammensetning. Bygget innholdet over 120 rom fordelt på hovedsakelig fire- til seksromsleiligheter.
Robert Carlson
Mannskapet på «Gallant» var; Carlson, Temple Ashbrook, Frederic Conant, Charles Smith, Donald Wills Douglas, Jr. og Emmett Davis.
Laurinska huset
Navnet stammer fra den første eieren, kunsthistorikeren og pedagogen Carl Gustaf Laurin. Han flyttet inn i 1892 og bodde der til han døde i 1942. Hans hjem i hjørnetårnet med strålende utsikt over Riddarfjärden var i første del av 1900-tallet et populært samlingssted for Stockholms kulturelite. Naboer var blant andre kunstnervennene Hanna og Georg Pauli. Hanna Paulis berømte maleri Vännerna med Ellen Key i sentrum ble malt i parets leilighet.
Blant andre personer som har bodd der, kan nevnes operasangeren Martin Öhman, kunstneren Hilding Linnqvist, skuespilleren Åke Grönberg, musikerne Putte Wickman og Rune Öfwerman. I nyere tid har Olle Wästberg, Eva Dahlgren og Efva Attling bodd i denne historiske bygningen.
Pat Ballard
Pat Ballard født Francis Drake Ballard (19. juni 1899 i Troy i Pennsylvania i USA, død 26. oktober 1960 ) var en amerikansk låtskriver.
Han komponerte de to kjente låtene «Mr. Sandman» og «(Oh Baby Mine) I Get So Lonely».
Operasjon Carhampton
Operasjon Carhampton var navnet på en aksjon under den andre verdenskrig som tok sikte på å kapre skip under tysk kontroll for så å føre dem til De britiske øyer. Den norske styrken besto av personell fra Kompani Linge og den norske marine. Operasjonen ble ledet av løytnant Odd K. Starheim. Styrken bestod av 41 soldater, 30 fra Kompani Linge og elleve fra marinen.
Planen var at styrken skulle kapre inntil fem skip ved Abelsnes (ikke langt fra Flekkefjord) for så å føre disse over til England. Soldatene fra Kompani Linge hadde fått spesialtrening i kapring av skip mens de norske marinesoldatene hadde den nødvendige tekniske kompetansen for å føre skipene til England.
Styrken ble landsatt første nyttårsdag 1943. Etter å ha transportert styrken fra Skottland gikk transportfartøyet «Bodø» på en mine på vei tilbake til Skottland. Av et mannskap på ca. 40 overlevde kun to personer.
Operasjon Carhampton møtte motbør fra første stund. Det kom til skuddveksling med tyske styrker og de norske soldatene måtte rømme over Kvinesheia til Lyngdalen. Utstyr hadde de lite av. Forsyninger kunne ikke ettersendes. De fikk imidlertid stor hjelp fra lokalbefolkningen, og dette førte senere til opprullinger, tortur og henrettelser i de små bygdesamfunnene.
Den norske styrken hadde bare det utstyr de bar med seg. Det var vinter, og temperaturen lå rundt frysepunktet. Etter rundt to måneder i øvre Lyngdalen måtte Starheim finne på noe. Det ble besluttet at styrken skulle deles i to. Den ene halvdelen (som var den største i antall personer) ble ledet av nestkommanderende fenrik Karl Vilnes. Denne styrken skulle ta seg til Egersund for å stjele en fartøy som de skulle ta seg tilbake til England med. Dette lyktes. Tidlig i mars 1943 nådde de England. Soldatene var utsultet og forkomne.
Den andre halvdelen av styrken (under Starheims ledelse) skulle kapre et kystruteskip for så å føre dette til England. En slik kapring hadde Starheim med stort hell utført en gang tidligere. 15. mars 1942 kapret en liten gruppe folk fra Kompani Linge ledet av Starheim Arendals Dampskibsselskabs kystruteskip DS «Galtesund» og førte skipet over til Skottland. Også denne gang tok man sikte på å kapre et skip i samme ruten. 28. februar 1943 gikk man til aksjon ombord på kystruteskipet DS «Tromøsund» da skipet anløp Rekefjord 28. februar 1943. Mens kapringen av «Galtesund» fant sted til sjøs og man trolig hadde rukket å komme langt av gårde før tyske myndigheter forsto hva som hadde hendt, gikk alt galt denne gang. Det kom til skuddveksling med tyske soldater på kaien slik at okkupasjonsmakten umiddelbart visste om aksjonen. Den norske styrken fikk kontroll over skipet og satte kursen vestover etter at passasjerer som ikke ønsket å være med var satt i land. «Tromøsund» ble snart funnet av tyske fly som oppdaget det ut på morgenkvisten den 1. mars. Skipet ble bombet i senk og alle ombord mistet livet. Foruten de femten norske soldatene var det et mannskap på 26 ombord, i tillegg til to sivile passasjerer.
Levningene av kapteinen på «Tromøsund», Mandor Barstein (fra Ålesund) og Starheim drev senere i land ved Tjörn i Bohuslän på svenskekysten, mens en tom livbåt ble funnet på Jyllands vestkyst. Begge ble gravlagt i Sverige, men ble flyttet til Norge etter at krigen tok slutt. Barstein er gravlagt ved krematoriet i Ålesund, mens Starheim ble gravlagt i Farsund. Reidar Kristiansen fra Sandefjord var yngstemann i operasjonen. Hans levninger ble også funnet i fjæresteinene på Tjörn, og ligger gravlagt ved Klövedals kyrka på Tjörn.
Operasjonens deltakere.
Fra Kompani Linge:
Løytnant Odd Kjell Starheim,
Karl Vilnes, Hans Jacob Rolfsen Winge, Fredrik Aaraas, Henrik Hansen, Rolf Olsen og Frank Martinsen - alle fenriker,
Jon Akslen, Anton Vedaa, Thor Hugo van der Hagen, Øistein Hansen og Peder Gangeskar - alle sersjanter,
Andreas Aubert, Mandor Barstein, Edmund Bunch, Gunnar Bjåli, Kjell Endresen, Nils Fjeld, Alfred Fløisand, Helmer Hoel, Harald Kristoffersen, Kristian Karlson, Ivar Næs, Reidar Nilsen, Olav Nesje, Lars Magnus Sønneland, Harald Svindseth, Severin Synnes og Alf Åkre - alle korporaler
Ove Hein With - menig.
Løytnant Johannes Pedersen,
Dagfin Olsen og Harald Sannerund - begge fenriker,
Arthur Carl Birger Christiansen - kvartermester,
Albert Abrahamsen, Mauritz Brune, Henning Engebrethsen, Sverre Hansen, Frank Olsen, Reidar Kristiansen og Arhur Tvedt - alle matroser.
Malm Idrettslag
Malm Idrettslag (stiftet 27. mars 1946) er det største idrettslaget i bygda Malm, i Verran kommune i Trøndelag. Klubben ble til etter en sammenslåing av Idrettslaget Glimt og Malmguten Idrettslag.
Malm IL må ikke forveksles med Idrettslaget Malm, stiftet 15. mars 1893, fra Sulitjelma i Fauske kommune.
Arrangementer
Malm IL arrangerer blant annet det nasjonale ultraløpet Malm Ultraintervall.
I 2012 blir Malm ILs ultraarrangement arrangert som et 100 km landeveisløp, som også er NM i ultraløp 2012.
Etappene i Giro d’Italia 2007
Dette er en oversikt over resultater og sammenlagtstilling under Giro d'Italia 2007.
1. etappe: Caprera-La Maddalena, 24 km (TTT)
<SMALL>12-05-2007</SMALL>
2. etappe: Tempio Pausania-Bosa, 203 km
<SMALL>13-05-2007</SMALL>
3. etappe: Barumini-Cagliari, 195 km
<SMALL>14-05-2007</SMALL>
4. etappe: Salerno-Montevergine di Mercogliano, 158 km
<SMALL>15-05-2007</SMALL>
7. etappe: Spoleto-Scarperia (Autodromo Internazionale di Mugello), 254 km
<SMALL>19-05-2007</SMALL>
8. etappe: Barberino di Mugello-Fiorano Modenese, 194 km
<SMALL>20-05-2007</SMALL>
9. etappe: Reggio nell'Emilia-Lido di Camaiore, 182 km
<SMALL>21-05-2007</SMALL>
10. etappe: Lido di Camaiore-Santuario di Nostra Signora della Guardia, 230 km
<SMALL>22-05-2007</SMALL>
11. etappe: Serravalle Scrivia-Pinerolo, 198 km
<SMALL>23-05-2007</SMALL>
12. etappe: Scalenghe-Briançon, 163 km
<SMALL>24-05-2007</SMALL>
13. etappe: Biella-Santuario di Oropa, 13 km (ITT)
<SMALL>25-05-2007</SMALL>
14. etappe: Cantù-Bergamo, 181 km
<SMALL>26-05-2007</SMALL>
16. etappe: Agordo-Lienz, 196 km
<SMALL>29-05-2007</SMALL>
17. etappe: Lienz-Monte Zoncolan, 146 km
<SMALL>30-05-2007</SMALL>
18. etappe: Udine-Riese Pio X, 182 km
<SMALL>31-05-2007</SMALL>
19. etappe: Treviso-Comano Terme, 178 km
<SMALL>01-06-2007</SMALL>
20. etappe: Bardolino-Verona, 42 km (ITT)
<SMALL>02-06-2007</SMALL>
21. etappe: Vestone-Milano, 181 km
<SMALL>03-06-2007</SMALL>
Carl Gustaf Laurin
Carl Gustaf Laurin (født 19. september 1868 i Stockholm, død 31. mars 1940) var en svensk forfatter, kunsthistoriker, og pedagog.
Laurin studerte i Uppsala fra 1888 til 1890. Mellom 1893 og 1894 var han virksom i forlaget P.A. Norstedt & Söner. I 1893 giftet han seg med Johan Tore Petrés sønnedatter Gunilla Malvina Petre. Han engasjerte seg i å oppfostre fortrinnsvis ungdommens smak og kjærlighet til kunsten. En gren av denne virksomheten var foreningen som han stiftet i 1897, Föreningen för skolors prydande med konstverk, senere kalt Konsten i skolan. En annen gren var Föreningen för Stockholms prydande med konstverk.
Som foreleser og lærer i kunsthistorie var Laurin uuttrettelig. Han utgav blant annet brosjyren Konsten i skolan och konsten i hemmet (1899), en populær kortfattet Konsthistoria (1900, 4. opplag 1909) samt teksten til praktverket Taflor från fyra århundraden i koppartryck  (1905).
Carl Gustaf Laurin bodde i det såkalte Laurinska huset ved Bastugatan på Mariaberget i Stockholm. Han hadde sitt hjem i tårnet med utsikt over hele byen, det ble et samlingspunkt for den stockholmske kunsteliten.
Judeafjellene
Judeafjellene (hebraisk:, Harei Yehuda), også referert til som Judeaåsene, er det israelske navnet for fjellkjeden i Judearegionen hvor Jerusalem og flere andre bibelske byer ligger.
Fjellkjeden strekker seg fra fjellet Tall Asur (Baal Hasor) i nord til Beer Sheva-dalen i sør, og går derfor rundt både øst- og vestsiden av Jerusalem, hvor den sørlige delen er kjent som Hebron-fjellet. Viktige byer i fjellkjeden er Hebron, Betlehem og Ramallah. Fjellkjeden utgjør et naturlig skille mellom de lave åsene i Sjefela i vest og Jordandalen i øst, i tillegg utgjør den en regnskygge for Judeaørkenen. Fjellene nord for Judeafjellene, avgrenset i nord av Jisreeldalen kalles Samaria-åsene.
Det er funnet spor etter dyr fra forhistoriske tider her, som ikke lenger finnes i Levanten, inkludert elefanter, neshorn, sjiraffer og vannbøfler. Fjellkjedene er dominert av karst-topografi, og det er blant annet en stalaktitthule i Nahal Sorek nasjonalpark mellom Jerusalem, Beit Shemesh og området rundt Ofra, hvor det også er funnet fossiler av forhistorisk flora og fauna.
Det går en jernbanelinje over Judeafjellene, fra Beit Shemesh langs elva Nahal Sorek og Refaitt-dalen, til Jerusalems sørlige jernbanestasjon.
Alois av Liechtenstein
Alois Philipp Maria von und zu Liechtenstein, greve til Rietberg, (født 11. juni 1968 i Zürich) er prinsregent og tronfølger i Fyrstedømmet Liechtenstein.
Han er eldste sønn av fyrst Hans Adam II av Liechtenstein og fyrstinne Marie. Den 15. august 2004 overlot faren ham regjeringen av landet. Fyrstetittelen får han imidlertid først etter farens død.
Oppvekst
Prinsen vokste opp på slottet i Vaduz. Han gikk på grunnskole og gymnasium i Vaduz. Etterpå utdannet han seg til offiser i Storbritannia. Han studerte jus ved universitetet i Salzburg. Da faren ble fyrste i 1989 ble han arveprins. Siden 1996 bor han igjen i Vaduz og er ansvarlig for den fyrstelige formuen.
Familieliv
Den 3. juli 1993 giftet han seg med hertuginne Sophie av Bayern. De har fire barn:
Thomas Bourchier
Thomas Bourchier (født ca. 1404, død 30. mars 1486 i Knole House ved Sevenoaks i England) var erkebiskop av Canterbury, rikskansler i England og kardinal.
Bakgrunn
Thomas Bourchier var sønn av William Bourchier, greve av Eu (død 1420). Som yngre sønn hadde han ikke arverett til tittelen. Moren, Anne, var datter av Thomas av Woodstock, en etterkommer av kong Edvard III. En av hans brødre var Henry, jarl av Essex (død 1483), Humphrey Stafford, 1. hertug av Buckingham var hans halvbror, og John, Lord Berners, var hans grandnevø.
Bourchier fikk sin utdanning ved University of Oxford, og gikk deretter i kirkens tjeneste. Han ble biskop av Worcester i 1434. Samme år ble han kansler ved Universitetet i Oxford.
Biskop av Ely, erkebisakop av Canterbury
I 1443 ble han biskop av Ely.
I april 1454, etter John Kemps død, ble han utnevnt til erkebiskop av Canterbury. Han ble rikskansler i England i mars 1455. I dette embetet opplevde han starten på rosekrigene. I begynnelsen tok han ikke i nevneverdig grad side i krigen. Da Richard, hertugen av York, mistet sin makt i oktober 1456 ble Bourchier fjernet fra embetet som rikskansler.
Han bidro til å forsone partene i rosekrigen i 1458, men da krigen på ny blusset opp i 1459 tok han side for yorkistene. Han kronet Edvard IV i juni 1461, og hans dronning fire år senere.
I 1457 hadde han en viktig rolle i rettssaken mot Reginald Pecock, biskopen av Chichester, som var tiltalt for heresi. Bourchier ble utnevnt til kardinal i 1467, og i 1475 var han en av fire forhandlingsledere under utarbeidelsen av en Picquignytraktaten mellom England og Frankrike.
Etter Edvard IVs død i 1483 overtalte Bourchier dronningen til å la hennes yngste sønn, Richard av York, bo sammen med den nye barnekongen, Edvard V, i Tower of London. Bourchier hadde sverget troskap til Edvard V før den gamle kongens død, men i juli 1483 kronet han likevel Richard til konge under navnet Richard III. Begge de unge prinsene ble myrdet, men det er ikke mistanke om at Bourchier var innblandet i dette. Han kronet deretter en tredje konge, Henrik VII, og viet ham også til Elisabeth av York i januar 1486.
Bourchier døde 30. mars 1486 i sin residens, Knole House ved Sevenoaks i Kent. Han ble gravlagt i Canterburykatedralen.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
«Sophia Amalia»
«Sophia Amalia» var et orlogsskip som tilhørte den kongelige dansk-norske flåte, oppkalt etter dronning Sophie Amalie, Frederik IIIs ektefelle. Skipet var et av samtidens tyngst bevæpnede og robuste krigsskip.
Bygget i Christiania
«Sophia Amalia» var det andre norske krigsskipet som ble bygget på Hovedøya utenfor Christiania under ledelse av skipsbyggeren James Robbins fra Skottland. Han gikk i tjeneste hos Christian IV i 1642. Etter å ha sjøsatt Hannibal i 1647 fikk han ny kontrakt på to skip som også skulle bygges på Hovedøya. Under Hannibalsfeiden hadde Danmark-Norge hatt katastrofalt store tap, og det var nå vedtatt under et møte mellom kongen og riksrådet å utvide orlogsflåten. Formålet med skipet var således at det skulle innsettes til bevoktning av i Østersjøområdet.
Sjøsetting
De nye orlogsskipene var tiltenkt flere kanoner i forhold til størrelsen. Akterskipet, som tidligere hadde blitt senket, ble igjen løftet opp for å bedre forsvaret under entringskamp. James Robbins, og sønnen James Robbins den yngre, skulle bygge sterkere, tyngre armerte og større storskip enn «Hannibal». Skipet ble bygget nesten utelukkende i ek. Kjølen hadde en tykkelse på 70 cm, og kledningen var 12 cm. Det var dessuten usedvanlig rikt utsmykket på speil og akterskip med utskårne og forgylte figurer og et stort, ovalt riksvåpen voktet av villmenn. Med de svære kanoner og en lengde på 47 m, ble skipet et viktig ledd i sjøforsvaret. Mens byggingen pågikk døde Christian IV den 28. februar 1648. Han ble etterfulgt av sønnen Frederik III, som i stedet navnga skipet etter dronningen.
I 1650 ble tredekkeren sjøsatt som et av de største og tyngst bevæpnede krigsskip i sin samtid – besetningen kunne variere mellom 430 og 680 mann. Som ved «Hannibal» og «Prins Christian» er «Sophia Amalia» avbildet på to portretter av Willem van de Velde (den eldre) i 1658: Det ene fra baugen forutover og den andre fra akterspeilet bakover. Van de Velde har også avbildet et annet krigsskip, det engelske Sovereign of Seas, sjøsatt av engelskmennene i 1637. Likheten mellom de to tredekkerne er påfallende. Sovereign of Seas hadde som «Sophia Amalia» to lukkede kanondekk og et tredje med skyteskår mellom skansen på forskipet og bakken på akterskipet.
«Sophie Amalia» deltok i krigene mot Sverige i 1657–1660, samt i slaget ved Öland i 1676. I 1680 ble hun tatt ut av tjenesten. Modeller av skipet er utstilt på Orlogsmuseet i København og på Norsk Maritimt Museum i Oslo.
Verdensrankingen i snooker 1993/1994
Verdensrankingen i snooker 1993/1994 er verdensrangeringen av de 32 beste snookerspillerne i verden for sesongen 1993/1994.
Rangeringen er basert på prestasjonene spillerne gjorde de to foregående sesongene, altså sesongene 1991/1992 og 1992/1993.
A Nightingale Sang in Berkeley Square
A Nightingale Sang in Berkeley Square kan vise til:
VG
Verdens Gang (VG) er en norsk riksdekkende tabloidavis som utkommer både på papir og i elektronisk form. VG var Norges største papiravis fra 1981 og frem til 2010 målt i opplag, men ble i 2010 forbigått av Aftenposten. Nettutgaven av VG hadde per utgangen av 2017 det høyeste lesertallet i Norge. Ansvarlig redaktør og administrerende direktør siden 2017 er Gard Steiro.
Avisen hadde svært gode salgstall i første halvdel av 2000-årene, og den var i denne perioden Nordens største avis, målt etter opplagstall. I likhet med andre aviser opplevde papirutgaven til VG en nedgang fra midten av 2000-årene. I 2013–2014 hadde papirutgaven en nedgang på over 15 prosent, noe som var den største nedgangen av dagsavisene.
Historie
Den første avisen med dette navnet ble startet i 1868, men den gikk konkurs.
Medlemmer av Hjemmefronten startet opp en ny avis med samme navn kort tid etter slutten på annen verdenskrig i 1945. Første nummer av den gjenoppstartede avisen kom ut 23. juni 1945. Avisen er partipolitisk uavhengig. VG gikk over til tabloidformat 2. januar 1963.
Onsdag 1. juni 2005 lanserte avisen et eget sportsbilag, VG Sporten, på rosa papir fem dager i uken. Sportsbilaget kom syv dager i uken fra februar 2006.
Lørdag 22. oktober 2005 lanserte VG et eget helgemagasin, VG Helg. Dagen før relanserte Aftenposten A-magasinet. Høsten 2007 kom søndagsmagasinet «7» som bilag til søndagsavisen.
VG har vært den mestvinnende avisen i konkurransen «Årets bilde», som arrangeres av Pressefotografenes Klubb hvert år. VG har 21 fast ansatte fotografer, flere enn noen annen norsk avis.
VG er heleid av Schibsted Norge, som også eier Aftenposten og flere regionaviser. Schibsted Norge eies igjen av det børsnoterte selskapet Schibsted ASA.
VG Nett og VG+
Som første norske avis lanserte VG i desember 2010 en egen utgave spesiallaget for iPad, under navnet VG+. Man får tilgang til denne VG-utgaven ved å laste ned en egen app fra AppStore. VG+ kommer med to daglige utgaver. Om morgenen lanseres en utgave med vekt på nyheter, senere på dagen en utgave med mer vekt på underholdning. Ved lanseringen var VG+ gratis, men ble senere slik at man må betale for å lese den.
VGTV
VGTV er VG Netts reklamefinansierte nettbaserte TV-kanal. Redaktør for VGTV er Helje Solberg.
Trykking
Verdens Gang overtok i 1945 Tidens Tegns trykkeri. Den har siden 1962 blitt trykket av Schibsted Trykk.
Reklame
I 2004 og 2005 produserte byrået Dinamo en serie med reklamefilmer for VG. Serien hadde en gjennomgangsfigur som ble kjent som «nordlendingen». Filmene ble regissert av Ivar Vereide, og hadde Egil Birkeland i hovedrollen. «Nordlendingen»-serien ble nominert til Gullfisken for mars 2005.
VG brukte lenge slagordet «Kanskje Norges viktigste avis», men i 1990-årene ble slagordet endret til «Dagen blir ikke helt den samme uten».
Som en parallell til brexit lanserte VG «berxit», dvs. Bergens utmeldelse av Norge: «Hvis Bergen forlater Norge, leser du det først i VG!»
Temple Ashbrook
Ashbrook vant en olympisk sølvmedalje i seiling under OL 1932 i Los Angeles. Han var med på den amerikanske båten «Gallant» som kom på andreplass i 6-metersklassen bak «Bissbi» fra Sverige.
Mannskapet på «Gallant» var; Ashbrook, Robert Carlson, Frederic Conant, Charles Smith, Donald Wills Douglas, Jr. og Emmett Davis.
Barne-TV Bladet
Barne-TV Bladet var et blad basert på innholdet i Barne-TV. Det har blitt utgitt i to omganger. Bladet ble først utgitt med 9 nummer i 1990, 6 nummer i 1991 og 4 nummer i 1992. Bladet ble da lagt ned. I disse bladene fikk man vite programinnholdet i barne-TV, samt lese tegneserier med de kjente figurene Postman Pat, Kalle Klovn og Blekkulf. Tegneserietegneren Ole Petter Hansen ble mye benyttet til å illustrere i disse utgavene.
Bladet ble på nytt utgitt i begynnelsen av 2000-årene. Innholdet var da noe forandret og leserne fikk være med programlederne på morsomme sprell, samt vite hva som ville skje på TV- og nettfronten for barn i tiden fremover.
Den andre italienske frigjøringskrig
Den andre italienske frigjøringskrig, også kalt den fransk-østerrikske krig, den østerriksk-sardinske krig eller den østerriksk-piedmontiske krig ble utkjempet i 1859 mellom Napoleon III av Frankrike og Kongedømmet Sardinia på den ene side mot keiserdømmet Østerrike på den annen side. I forbindelse med prosessen som ledet fram til Italias samling blir denne krigen omtalt som den andre frigjøringskrig.
Bakgrunn
Etter Piemontes nederlag for Østerrike i den første italienske frigjøringskrig, ble det klart at de ikke kunne slå stormakter som Østerrike uten utenlandske allierte. Dette førte til at statsminister Camillo Benso di Cavour i Kongedømmet Sardinia prøvde å etablere gode relasjoner til andre europeiske stormakter, blant annet gjennom deltakelse i Krimkrigen. Under fredskonferansen i Paris argumenterte han for italiensk uavhengighet og prøvde å få oppmerksomhet for dette. Han oppnådde et visst gjennomslag for dette hos Frankrike og Storbritannia, men de ønsket ikke å utfordre Østerrike, da en italiensk uavhengighet ville også medføre krav mot de østerrikske besittelsene i Lombardia, Veneto og Friuli-Venezia Giulia.
Utviklingen gjorde at italiensk uavhengighet fikk støtte gjennomslag hos Napoleon III, og i 1858 tegnet Frankrike og kongedømmet Sardinia en hemmelig avtale hvor Frankrike ville hjelpe Sardinia i en krig mot Østerrike, dersom Sardinia ble angrepet. For dette ville Sardinia overføre Nice og Savoie til Frankrike.
Cavour ble da avhengige av at Østerrike angrep først, og provoserte Østerrike gjennom en rekke militære øvelser rett opp til grensen. Østerrike utstedte et ultimatum 23. april 1859 og forlangte fullstendig demobilisering av den sardinske hæren, og da dette ble avvist, gikk Østerrike til angrep 29. april, og slik dro Frankrike inn i konflikten.
Rådhuset i Trondheim (gamle)
Det gamle rådhuset i Trondheim ble bygget i 1706, men deler av murverket er eldre. Arkitekt og byggmester var J. C. Hempel. Det ligger i Kongens gate og er i dag en del av Trondheim folkebibliotek. Bygningen er fredet.
Den andre italienske frigjøringskrig
Styrkene
De franske styrkene besto totalt av 130,000 mann, 2,000 tilknyttet kavaleriet og 312 kanoner. Samlet utgjorde dette halvparten av de totalt franske hæren. Øverstkommanderende var Napoleon III, og delt inn i fem korps: I tillegg ble den keiserlige garden ledet av Auguste Regnaud de Saint-Jean d’Angely.
Rådhuset i Trondheim (gamle)
Bygningen brant ned under bybrannen i 1708, men ble gjenreist like etter.
Den andre italienske frigjøringskrig
Styrkene
Den østerrikske hæren besto av totalt 220,000 mann, 824 kanoner og et kavaleri bestående av 22,000 mann. Den ble ledet av feltmarskalk, grev Ferenc Gyulay, som ved krigsutbruddet var østerriksk guvernør for Lombardia-Venetia.
Operasjoner
Da krigen brøt ut, sto det ingen franske styrker i Italia, så François Certain de Canrobert rykket med sin styrke inn i Piemonte. Dette var den første store militære bruk av jernbane i troppeforflytninger. De østerrikske styrkene regnet med en rask seier over de svake og tallmessig underlegne sardinske styrkene, før franskmennene rakk å komme til unnsetning. Men den østerrikske øverstkommanderende, grev Gyulai rykket forsiktig og langsomt rundt ved elven Ticino, da han endelig krysset elven og startet en offensiv, brøt et kraftig regnvær løs, og sammen med forsvarernes oversvømming av området ble framrykkingen svært forsinket.
Til slutt nådde østerrikerne byen Vercelli og kunne derfra true Torino. Dette bygget seg opp det første slaget ved Montebello della Battaglia 20. mai.
Jørgen Graabak
Jørgen Nyland Graabak (født 26. april 1991) er en norsk kombinertløper som representerer Byåsen og Granåsen Skiteam. Han debuterte i verdenscupen 8. januar 2011 i Schonach.
Karriere
Graabak slo gjennom internasjonalt i sesongen 2011/2012, og tok sin første pallplassering 18. desember 2011 da han ble nr. 3 i et verdenscuprenn i Seefeld. 7. januar 2012 ledet han Norge til seier i lagkonkurransen i Oberstdorf, og uken etter tok han sin andre pallplass, en andreplass, i Chaux-Neuve.
Graabak gikk sammen med Magnus Krog, Magnus Moan og Håvard Klemetsen på det norske laget som tok sølv i lagkonkurransen i normalbakken i VM 2013 i Val di Fiemme. Alle fire tilhører Granåsen Skiteam.
18. februar 2014 ble Graabak olympisk mester i øvelsen stor bakke/10 km i OL 2014 i Sotsji. Magnus Moan tok sølv slik at det ble dobbelt norsk. Dette var første norske OL-gull i kombinert siden OL i Nagano i 1998. Jørgen Graabak ble med dette den andre fra Melhus som har tatt gull i vinter-OL, Toralf Engan var den første, femti år tidligere. To dager senere gikk Jørgen Graabak siste etappe for Norges lag som gikk inn til gull i lagkonkurransen stor bakke / 4 x 5 km. De andre på laget var Magnus Moan, Håvard Klemetsen og Magnus Krog.
Jørgen Graabak vant 2×7,5 km i kombinert langrenn lag finale menn sammen med Håvard Klemetsen i Lahtis 1. mars 2014.
Graabak ble tildelt Olavstatuetten i 2014.
Han tok sølv under Vinter-OL 2018. Graabak ble verdensmester da han var med på Norges lag som vant 4 × 5 kilometer stafett/normalbakke i Ski-VM 2019 i Seefeld.
Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han to gull og ett sølv.
Yellowstone nasjonalpark
Yellowstone nasjonalpark er en nasjonalpark og et verdensarvområde i delstatene Idaho, Montana og Wyoming i USA. Yellowstone ble etablert 1. mars 1872 og er med det verdens eldste nasjonalpark. Den dekker 8983 km², for det meste i Wyomings nordvestlige hjørne. De viktigste naturattraksjonene i nasjonalparken er geysirer, varme kilder og andre geotermiske egenskaper. Parken er blant annet hjem for flere store rovpattedyr og hjortedyr, samt en rekke andre dyr. Den er kjernen i Greater Yellowstone økosystem, en av jordas største gjenværende tempererte økosystemer.
Lenge før mennesker kom til Yellowstone, var det et enormt vulkanutbrudd som førte til at massive mengder aske dekket det vestlige USA, mye av Midtvesten, nordlige Mexico og noe av stillehavskysten. Utbruddet var flere ganger så stort som det ved Mount St. Helens i 1980, og resulterte i en enorm kaldera som er 70 km langt og 30 km bred, som ligger over et enormt magmakammer (se Yellowstone-vulkanen). Yellowstone har hatt tre store utbrudd de siste 2,2 millioner årene, den siste av disse for 640 000 år siden. Disse utbruddene er de største på jorda innen denne tidsrammen, og førte til drastiske klimaendringer.
Parken er navngitt etter de gule steinene sett i Yellowstones Grand Canyon – en dyp flenge i Yellowstone-platået som ble formet av oversvømmelser i tidligere istider og fra elveerosjon fra Yellowstone River.
Menneskelig historie
Indianerne som levde i Yellowstone-området utnyttet også de store kvanta av obsidian i parken til å lage verktøy og våpen. Faktisk har pilspisser laget av obsidian fra Yellowstone blitt funnet så langt borte som i Mississippi-dalen, noe som indikerer at obsidian-handel mellom Yellowstone-indianere og stammer lenger øst har eksistert.
I 1806 forlot John Colter Lewis og Clark-ekspedisjonen til fordel for ei gruppe pelsjegere, og var trolig den første ikke-indianer til å komme til Yellowstone og få kontakt med indianerne der. Etter å ha overlevd sår han fikk i kamper mot stammene Absarokee og Blackfoot, fortalte han om et sted av «ild og svovel», men dette ble feid bort som et delirium. Dette antatte fantasistedet fikk kallenavnet «Colters helvete».
Fjellmannen Jim Bridger kom i 1857 tilbake fra en ekspedisjon i parkens område og rapporterte om kokende kilder, sprutende vann, et fjell av glass og gul stein. Dette ble ignorert av de fleste, fordi Bridger var kjent for å ha god fantasi. Hans historier interesserte likevel utforskeren og geologen Ferdinand Vandeveer Hayden som i 1859 startet en to-årig undersøkelse av den øvre Missouri River-regionen sammen med W.F. Raynolds fra U.S. Army. De nådde utkanten av Yellowstone, men kunne ikke gå videre på grunn av massivt snøfall. Den følgende borgerkrigen stanset alle forsøk på å utforske området, og det gikk 11 år før Hayden igjen kunne dra til Yellowstone.
Senere arrangerte folk fra Montana Washburn-Langford-Doane-ekspedisjonen, ledet av surveyor-general Henry Washburn. Med i gruppa var Nathaniel P. Langford, senere kjent som «National Park» Langford, og en militærdetasjement kommandert av løytnant Gustavus Doane. Ekspedisjonen tilbrakte én måned i området i 1870, og samlet prøver og ga navn til interessante steder.
Langford arbeidet siden i fem år uten betaling som den første direktøren, og ble etterfulgt av flere andre bestyrere (som arbeidet med minimal lønn). Langford ble etterfulgt av Philetus Norris, som meldte seg frivillig til stillingen, etter å ha reist gjennom Yellowstone og opplevd parkens problemer selv. Under hans styre begynte endelig Kongressen å gi lønn til direktøren, og penger til å styre parken. Han brukte disse pengene til å utvide tilgjengeligheten og videre utforske parken. Norris ansatte også Harry Yount (kalt «Rocky Mountain Harry») for å stoppe krypskyting og vandalisme i parken. I dag regnes Yount som den aller første parkvokteren.
Dette fortsatte inntil 1886, da Hæren ble gitt ansvaret for driften av parken (se Fort Yellowstone). Hæren forvaltet parken fram til 1916, da ansvaret ble overført til National Park Service.
26. oktober 1976 ble parken til et biosfærereservat, og 8. september 1978 ble den del av UNESCOs verdensarv.
Skogbranner
Sommeren 1988 var svært tørr, og en serie skogbranner starta av lyn begynte å herje. Tusener av brannmenn ble satt inn for å redde menneskelagde strukturer fra flammene, men – kontroversielt nok – ble få ressurses satt inn på å stoppe skogbrannene fullstendig. Økologer argumenterte for dette ved å si at brannene er del av Yellowstones økosystem, og at om man stopper skogbrannene, vil resultatet ble en syk og igjengrodd skog. Relativt få store dyr i parken ble drept av brannene, og etter brannene har nytt liv begynt å spire. Brannene gjorde også at interessante arkeologiske og geologiske områder som tidligere var ukjente ble oppdaget og katalogisert av viteskapsmenn. National Park Service pleier nå å tenne på mindre, kontrollerte branner, for å hindre nye opphopninger av brennbart materiale som i 1988.
Geografi
Det nordamerikanske kontinentskillet går diagonalt gjennom den sørvestlige delen av parken. Skillet er en topografisk linje som er grensa mellom hvor vannet drenerer til Stillehavet og hvor det drenerer til Atlanterhavet (en tredel av parken drenerer til Stillehavet).
Parken ligger på et høyt platå som i gjennomsnitt ligger 2400 moh., og nesten omringet av fjellkjeder fra Rocky Mountains, med høyder fra 3000 til 4300 moh. Disse fjellkjedene er Gallatin Range (i nordvest), Beartooth Mountains (i nord), Absaroka Mountains (i øst), Wind River Range (i sørøst), Teton Mountains (i sør, se Grand Teton nasjonalpark) og Madison Range (i vest).
Hovedseverdigheten ved Yellowstone-parken er Yellowstone-kalderaen; en veldig stor kaldera nesten helt dekket av vulkanske rester, og måler 50×60 km. Inne i denne kalderaen ligger det meste av Yellowstone Lake, som er den største høytliggende innsjøen i Nord-Amerika.
Sør i parken, litt nord for Lake Yellowstone, ligger Upper Geysir Basin, og Old Faithful, samt Old Faithful Inn. Old Faithful er parkens mest kjente geysir, og den største turistattraksjonen. Geysiren kan sprute over 30 m. Det er ikke så veldig høyt, men det spesielle er at den får et nytt utbrudd hvert 72. minutt.
Old Faithful Inn er en av verdens mest verneverdige bygninger. Den originale bygningen er av 100 % tre, bortsett fra steinpeisen (som har åtte fyringssteder). I dag er det foruten overnattingsmuligheter, også souvernirbutikk, restaurant, bad og kiosk i huset. Det er også bygd på en nyere, mer moderne del.
Klima
Klimaet i Yellowstone er i stor grad påvirket av høyden over havet, hvor de lavereliggende områdene generelt er varmere året rundt. Den høyeste temperaturen som er målt var 37 ℃ i 1936, mens den laveste målte temperaturen var −54 ℃ i 1933. I sommermånedene fra juni til tidlig i september ligger høyeste dagtemperatur vanligvis rundt 20–25 ℃, mens nattetemperaturen kan gå under frysepunktet, spesielt i høyereliggende områder. Sommerstid er det ofte en del tordenvær på ettermiddagene. Vår- og høst­temperaturen varierer gjerne i området 0–20 ℃, med kalde netter vanligvis mellom −5 og −20 ℃. Vinteren i Yellowstone er svært kald, med høyeste temperatur vanligvis mellom −20 og −5 ℃, og nattetemperatur under −20 ℃.
Nedbørsmengdene i Yellowstone er svært variable, og kan være mellom 380 mm/år i nærheten av Mammoth Hot Springs og 2 000 mm/år i de sørvestlige deler av parken. Nedbøren kan komme som snø i alle årets måneder, med gjennomsnittsmengder varierende fra 380 cm/år rundt Yellowstone Lake til omtrent dobbelt så mye i høyereliggende områder.
Det er sjelden tornadoer i Yellowstone, men 21. juli 1987 slo den kraftigste tornadoen som noen gang er registrert i Wyoming ned i Teton Wilderness i Bridger-Teton National Forest, og traff Yellowstone nasjonalpark. Tornadoen ble klassifisert som en F4, med vindhastigheter anslått til mellom 333 og 418 km/t. Tornadoen forårsaket store ødeleggelser i et område som var 1,6–3,2 km bred og 38 km lang, og blåste ned 61 km² med voksen furuskog.
Hobbiten (filmserie)
Hobbiten (engelsk originaltittel The Hobbit) er en serie på tre fantasyfilmer bygd på J.R.R. Tolkiens barnebok Hobbiten fra 1937. Filmserien er delt opp i spillefilmene En uventet reise (An Unexpected Journey, premiere i 2012), Smaugs ødemark (The Desolation of Smaug, premiere i ) og Femhærerslaget (The Battle of the Five Armies, premiere i ). Filmserien er regissert og produsert av Peter Jackson, som også har vært medforfatter til filmmanuset. Hobbiten er en samproduksjon med filmprodusenter fra New Zealand, Storbritannia og USA.
Hobbiten handler som boka om hobbiten Bilbo, trollmannen Gandalv og 13 dverger som legger ut på en farefull og hendelsesrik ferd gjennom Midgard for å gjenerobre Ensomfjellet fra dragen Smaug. Historien blir i filmene fortalt på en eventyrlig, dramatisk og actionpreget måte, med gjennomgående bruk av moderne filmeffekter. Mens boka ble etterfulgt av storverket Ringenes herre 1954-1955, er filmserien Hobbiten en prequel (forløper) til den populære filmtrilogien Ringenes herre som ble lagd først (2001-2003).
Handling
Hovedpersonen i historien er hobbiten Bilbo Lommelun (på engelsk Bilbo Baggins), som i filmserien spilles av Martin Freeman (født 1971). Handlingen forteller om Bilbos eventyrlige og strabasiøse reise sammen med 13 dverger, anført av Thorin Eikenskjold (Thorin Oakenshield), spilt av Richard Armitage (1971), og trollmannen Gandalv Grå (Gandalf the Grey), spilt av Ian McKellen (1939). Målet med reisen er å gjenerobre Ensomfjellet (the Lonely Mountain) bortenfor Myrkskog fra dragen Smaug, som har tatt fjellet som hi og ruger over en enorm gullskatt som dvergene mener de er de rettmessige eierne av. I løpet av historien kommer Bilbo over en magisk ring, og både ringen og dens tidligere eier Gollum, spiller sentrale roller i historien som følger etter Hobbiten: boka og filmtrilogien Ringenes herre.
J.R.R. Tolkien skrev opprinnelig Hobbiten som en barnebok. Senere gikk han videre på det grunnlaget som var lagt, og skapte storverket Ringenes herre. Handlingen i Hobbiten foregår seksti år før historien om Ringenes herre begynner.
Produksjon
Guillermo del Toro skulle opprinnelig regissere filmene, men det ble i 2010 bekreftet at regissøren bak Ringenes herre-filmtrilogien, Peter Jackson, som tidligere var produsent og manusforfatter, tok over regien.
Innspilling
Innspillingen av filmen begynte 21. mars 2011 i Wellington på New Zealand. Filmingen fant sted i Wellington Stone Street Studios, byen Matamata og ved mange andre upubliserte steder på New Zealand. For hver av dvergene ble det laget seks parykker og åtte skjegg, som ble brukt av skuespillerne, stuntmenn og stand-ins. I løpet av juli 2011 ble scener fra Hobbiten filmet ved Pinewood Studios i England. Innspillingen ble avsluttet 6. juli 2012, etter 266 dager med filming. I løpet av produksjonen ble det publisert ni produksjonsfilmer på filmens offisielle blogg og YouTube.
Filmene er sterkt preget av ulike typer visuelle spesialeffekter, alt fra fantasifull maskering, scenografi og rekvisitter til avansert 3D-animasjon og motion capture med en mengde dataskapte rollskikkelser og detaljerte miljøer av høy teknisk kvalitet. Filmene er dessuten spilt inn som digital 3D-film i HFR 3D (High Frame Rate 3D), et filmformat for digital, stereoskopisk film der bildefrekvensen er 48 bilder per sekund istedenfor industristandarden 24. HFR 3D skal forbedre opplevelsen av 3D-opptakene ved at bildene gjengis klarere og bevegelsene mindre hakkete. Kritikere hevder imidlertid at raskere filmfrekvens og avslørende skarpe bilder kan føre til at kinofilmuttrykket går tapt, det vil si at filmen minner mer pm skuespillere på en filminnspilling enn en tradisjonell kinofilm.
Utgivelse
Hobbiten: En uventet reise hadde verdenspremiere 28. november 2012 i Wellington i New Zealand, med vanlig premiere i resten av New Zealand 12. desember. Ellers i verden ble filmen lansert mellom 12. og 14. desember 2012. I Norge hadde filmen premiere 12. desember 2012.
Picture archiving and communication system
Picture archiving and communication system, oftest forkortet som akronymet PACS, er en betegnelse brukt for datamaskiner eller datanettverk dedikert til lagring, distribusjon og presentasjon av bilder innenfor medisin. PACS er i dag mest utbredt brukt innenfor radiologi, men tillater normalt lagring og overføring av alle bilder som følger DICOM-standarden.
PACS er normalt koblet opp mot et RIS (radiologisk informasjonssystem) som håndterer arbeidsflyt og statusoppdateringer for en bildediagnostisk undersøkelse. Bilder blir normalt generert på modalitet ved en undersøkelse og deretter sendt til PACS gjennom DICOM.
Line
Line kan referere til:
Det engelske ordet line betyr «linje», og brukes del av navnet på mange fergeselskap.
Og så var det deg da
Premieren ble sett av 1 million.
Kool
Kool er sigaretter med mentolsmak som ble innført for første gang i USA i 1933, som har markedsført seg mot den «sofistikert mann». I Norge er ikke mentolsigaretten tilgjengelig lenger, men i tobakksindustriens glansdager her hjemme, på 1960-tallet, markedsførte Gunnar Stenberg (nå Imperial Tobacco) sigaretten, med slagord som Tenn en King Kool. I reklamekampanjer ble den assosiert som ren, kjølig og frisk, da med tanke på mentolsmaken, som i teorien har en frisk og kjølig smak. Reklamer som tok for seg det ’rene’ og ’naturlige’ i produktene, var kanskje egnet til å innbille røykerne om å fortsette å røyke med god samvittighet. I reklamekampanjer for Kool kunne det nærmest virke som sigarettene var "sikre", på grunn av sin «naturlige» og friske smak. Mentolsigaretter har møtt motstand opp igjennom tidene, fordi det har blitt påstått at de er laget for å lokke yngre brukere med smak, som i dette tilfellet, Mentol.
Det er usikkert hvorfor Imperial Tobacco stoppet salget av Kool. Men per 2008 finnes det likevel flere sigaretter med mentolsmak på det norske markedet, som Prince (sigaretter)Prince Mentol, Marlboro Mentol, Salem og Mento som også finnes som rulletobakk med navnet Mentolett. Med andre ord, alle tobaksselskapene i Norge (Conrad Langaard AS, Phillip Morris, Tiedemanns Tobakk, Imperial Tobacco) har sine sigaretter med mentol.
I USA, der Kool selges, er den største konkurrenten Newport, som også har mentolsmak. Kool må se seg slått av Newport, som er på topp 3 i USA.
Ragnfrids vei (Oslo)
Ragnfrids vei (2–94; ingen oddetallsadresser) er en vei på Tveita i bydel Alna i Oslo. Den går som blindvei nordøstover fra Sigrid Undsets vei.
Veien har navn etter skikkelsen Ragnfrid i Sigrid Undsets bøker om Kristin Lavransdatter. Også flere andre veier på Tveita har veinavn knyttet til Sigriud Undset.
I veien er ti rekkehus (ark. Alex Christiansen og Nils Rosland) innflyttet i 1968 og tilknyttet OBOS-borettslaget Luren.
Step Brothers
Step Brothers er en komediefilm fra 2008 som ble regissert av Adam McKay og produsert av Judd Apatow og Jimmy Miller. I hovedrollene finner vi Will Ferrell og John C. Reilly. Filmen hadde kinopremiere 25. juli 2008 i USA, og ble sluppet på DVD og Blu-ray 2. desember 2008. Manus var skrevet av Ferrell og McKay etter en historie av Ferrell, McKay og Reilly.
Sammendrag
Brennan Huff og Dale Doback er to umodne voksne menn som fremdeles bor hjemme hos foreldrene deres. Brennan bor sammen med hans fraskilte mor, Nancy. Dale bor sammen med hans far, Robert, en enkemann. Robert og Nancy møter hverandre, forelsker seg, og velger å gifte seg med hverandre. Dette tvinger Brennan og Dale til å flytte inn sammen med hverandre som ste-brødre. Brennan og Dale forakter hverandre fra første øyeblikk, fordi de forstyrrer livsstilen til hverandre. Dale advarer Brennan om aldri å røre hans trommesett, noe Brennan gjør uansett. Dette fører til en krangel, som snart utarter seg til et voldsomt slagsmål mellom dem. Foreldrene velger å gi dem hus-arrest uten lov til å se på TV i en uke, på grunn av denne hendelsen. Foreldrene krever at Brennan og Dale skal finne seg fast arbeid i løpet av en måned, ellers kommer de til å bli kastet ut av hjemmet deres.
Når Brennans yngre, og langt mer suksessrike, bror Derek kommer på besøk sammen med familien hans. Derek latterliggjør dem åpent for deres manglende ambisjoner. Dette fører til at Dale slår til ham i ansiktet. Brennan blir forferdet over Dales handlinger mot Derek. Men Dereks kone Alice mener Dale er attraktiv, og ønsker å innlede en seksuell affære mellom ham. Brennan og Dale oppdager etterhvert deres felles interesser, og de utvikler et broderlig vennskap. Robert arrangerer flere jobb-intervjuer for Brennan og Dale, men begge to presterer veldig dårlig. Robert og Nancy avslører planene deres for fremtiden. De planlegger å selge huset deres, pensjonere seg, og deretter seile verden rundt med Roberts båt. De krever at Brennan og Dale endelig finner deres egne steder å bo.