cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Irie Darlings
Historie
I desember 96 var de i NRK studio i Bodø med Sigbjørn Nedland som produsent og spilte inn «Torskevise» med Jon Hveding som session gitarist. 16. august 1997 spilte de så på en Redd barna konsert i Dyreparken i Kristiansand. Denne ble den siste spillingen til bandet før en lengre pause. Våren 98 ble bandets driftselskap Irie Darlings A/S slått konkurs.
Senere har Jervås startet Manna i lag med ex Irie Darlings musikerne; Hveding (gitar) P. W. Larsen (trommer) Leithe (vokal/gitar) og Toftebakk (bass). Ex Irie Darlingsene Dread, Høgseth og Majormoen startet senere Misvær Ska Forening.
Hóp
Hóp er en innsjø nord på Island nær Blönduós ved Húnafjörður.
I realiteten er innsjøen mer en lagune enn en innsjø. Overflatearealet er avhengig av tidevannet og varierer mellom 29 og 44 km². Største dybde i innsjøen er 9 meter.
Volksempfänger
Volksempfänger (tysk for «folkemottaker») var en serie med tyske, rimelige og populære radiomottakere som le produsert fra 1933 etter pålegg fra den nye nazistaten i landet.
Mottakerne ble utviklet av ingeniør Otto Griessing etter forespørsel fra propagandaministeren Joseph Goebbels. Hensikten var å gjøre radiomottakere tilgjengelig for det brede lag av folket i Tyskland, en del av den plan som nazistene hadde for ideologisk propaganda og folkeopplysning i det tredje riket.
Den første modellen, VE301, ble presentert 18. august 1933 på Internationale Funkausstellung Berlin, og kostet 76 Reichsmark (omtrent en halv gjennomsnittlig månedslønn).
Et hardnakket rykte kunne fortelle at radioene var laget slik at de kun tok inn tyske sendinger. De kunne imidlertid ta inn de sterkeste utenlandske senderstasjonene. Senere, under andre verdenskrig, ble det straffbart for tyskerne å lytte på utenlandske sendinger.
Også i det fascistiske Italia sørget staten for produksjonen av et rimelig radioapparat, «Radio Balila», som ble lansert i 1937.
En tilsvarende norsk radio, «Folkemottakeren», kom kort tid etter. Norge var det eneste ikke-fascistiske landet i Europa der staten, gjennom NRK, gikk direkte inn i produksjonen av et billig radioapparat. Ved utgangen av 1939 var det solgt omkring 25 000 85-kroners folkemottakere i Norge.
Rissa videregående skole
Rissa videregående skole er en videregående skole i Indre Fosen kommune på Fosen.
Skolen ble etablert i 1977 og siste tilbygg kom i 1993. Skolens primæropptakssone er Indre Fosen kommune. Skolen har 50 ansatte og 187 elever.
Skolens Historie
Skolen ble opprettet i Rissa i 1977. I hovedsak var yrkesrettede utdanninger som for eksempel: Teknikk og industriell produksjon, og Bygg- og anleggsteknikk representert. Da skolen flyttet til et tilrettelagt bygg like ved Rissa kommunes administrasjonsbygg kom også Studiespesialisering og Helse- og sosialfag I 1993 sto et nytt skolebygg ferdig for innflytting. Siden da har skolen vært her.
I 2019 ble Rissa VGS og Leksvik VGS slått sammen til Johan Bojer videregående skole
Utdanningsløp
Rissa videregående tilbyr fem forskjellige studieretninger og en egen gruppe for tilrettelagt opplæring:
Administrasjon
Skolens administrasjon består av rektor Arild Ofstad, assisterende rektor Åshild Elvebakken, Fagleder er Erik Jakobsen. leder for Rissa Ressurssenter er Ketil Tokstad. Rådgiveren er Tor Johansen.
Samarbeidende bedrifter
Elevene på denne skolen har et tett samarbeid med lokale bedrifter. På alle yrkesfaglige studieretninger er elevene 6-8 uker ute i praksis i lokale bedrifter.
I går kveld
I går kveld er et musikkalbum med Karianne Arntzen Band, utgitt i 2007. Dette er bandets første plateutgivelse.
Akheloos
Akheloos (gresk: Ἀχελῷος, Achelōos) var i henhold til gresk mytologi en beskyttende guddom av «sølvsusende» elven Akheloos, som han ga navn til. Elven Akheloos er den største i Hellas, og på samme vis er guden Akheloos den fremste av alle andre elveguder da hver elv har sin guddommelig elveånd. Akheloos' navn er førgresk og av ukjent opprinnelse og betydning. Grekerne fant på etymologier ved å assosiere med greske ordrøtter. En særlig populær etymologi oversatte navnet som «han som vasker unna omsorg». Det er imidlertid ikke riktig og av langt senere opprinnelse enn navnet selv.
Opprinnelse
En del greske kilder sier at Akheloos var sønn av Gaia og Okeanos; imidlertid trodde antikkens grekere med Hesiod at Tethys og Okeanos var foreldre til alle de 3000 elvegudene. I renessansen gjorde den improviserende mytografen Natalis Comes hans foreldre til Gaia og Helios, men Homer plasserte Akheloos over alle, opprinnelsen til hele verdens ferskvann. I romersk tid ble Homers referanse tolket som at Akheloos var «fyrste av elver».
Mytologisk tradisjon
Akheloos var frier for Deianeira, datter av Oinevs, kulturhelt og konge av Kalydon, men ble beseiret av Herakles som giftet seg med henne. Dramatikeren Sofokles framstilte en dødelige kvinnes skrekk for å kurtisert av en ktonisk elvegud:
Kappestriden som Akheloos hadde med Herakles ble kunstnerisk representert på Amykles' trone, og blant skattene som Megara hadde gitt til Olympia var det en statue av ham gjort av skulptøren Dontas av seder og gull. På flere mynter preget i Akarnania var guden representert som okse med hodet til en gammel mann.
Den hellige okse, slangen og Minotauros er alle vesener som er assosiert med Jordens gudinne Gaia. Akheloos er som regel framstilte som en gråhåret eldre mann eller som en sprek, kraftig mann i sin beste alder, med hode med horn og slangelignende kropp. Da han kjempet mot Herakles over elvenymfen Deianeira, forvandlet Akheloos seg til okse, men Herakles reiv av ham hornene og tvang guden til å overgi seg. Akheloos måtte handlet med geitehornene til Amaltheia for å få dem tilbake. Herakles ga hornene til najadene som omformet det til overflødighetshorn (keras Amaltheias, «Amaltheias horn»). Akheloos fortalte denne bitre episoden senere til Thesevs, i henhold til Ovids Metamorfoser. Sofokles lar Deianeira fortelle om disse hendelsene på en noe annen måte.
Munningen til elven Akheloos var det stedet hvor helten Alkmaion endelig fant fred fra hevngudinnene erinnyerne. Akheloos tilbød ham sin datter Kallirhoe om Alkmaion kunne gjenvinne klærne og smykkene til hans mor Erifyle hadde båret da hun sendte sin ektemann Amfiaraos til sin død. Alkmaion måtte gjenvinne klærne fra kong Fegeos som sendte sine sønner ut for å drepe Alkmaion.
I Ovids Metamorfoser er det beskrivende mellomspill da Thesevs var gjest hos Akheloos, ventende på at elvens rasende strøm skulle stilne: «Han gikk inn i en mørk bygning, gjort av svampaktig pimpestein og rue skjell. Gulvet var fuktig med myk mose, og taket var stripet av ferskvannsmuslinger og østersskjell.» I 1500-tallets Italia var et renessanseaspekt i ønsket om å gjenskapningen av antikkens rom som utvidelser av herskapshus. Ovids beskrivelse av Akheloos' grottebolig ga særskilt inspirasjon til rike renessansepatroner i Frankrike såvel som i Italia for den maneristiske hageanlegget grotto med kjølig fuktighet, tuffstein i taket og vegger dekket av skjell. Måltidet som Ovids Akheloos tilbød ble prototypen på en italiensk middagsfest i de avkjølte skyggene fra springvann i Akheloos' grotto.
Ved munningen av elven Akheloos lå de greske øyene Ekhinadene. I henhold til Ovids forskjønnede mytekonstruksjoner i den samme episoden i Metamorfoser, var Ekhinadene en gang fem nymfer. Beklagligvis for dem glemte de ære Akheloos i deres festivaler, og guden ble så sint over dette at han forvandlet dem til en øygruppe.
I en annen mytisk sammenheng ble det sagt at Akheloos ble formet av tårene til Niobe da hun flyktet til Sipylosfjellet i Lydia etter at hennes ektefelle og barn var drept.
I senere hellenistisk og romersk kontekst ble elveguden ofte redusert til en maske og brukt dekorativt som et symbol på vann, «hans uklipte hår kranset med sivstrå». Dette trekket overlevde inn i romansk kunst i middelalderen i form av utskårne detaljer som en prototype på «grønn mann».
Guden Akheloos og elven Akheloos
Opphavet til elven Akheloos ble beskrevet som følgende av
Andre redegjørelser om elvens opprinnelse og dens navn er gitt av Stefan av Bysants, Strabon, og Plutark. Strabon foreslår en meget oppfinnsom tolkning av legenden om Akheloos, og de alle er i henhold til ham selv oppstått fra elvens vesen og særpreg. Elvens rumling kan minne om en okses brøl; dens buktning og utstrekninger ga opphav til fortellingene om at han kunne forvandle seg til en slange og om hans horn; dannelsen av øyene ved elvens munning krever ingen forklaring. Hans kappestrid med Herakles viser til demningen som Herakles lagde ved å snevre elven til og således skaffet seg lange trakter som ble benyttet for å kultivere landet ved overrisling, noe som er uttrykt av overflødighetshornet.
Guo Peng
Guo Peng (født 1. juli 1982) er en kinesisk profesjonell volleyballspiller som representerte Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing. Her ble laget slått ut i kvartfinalen av Brasil, og endte på med det på delt 5.-plass.
Hamburger University
Frem til 2018 hadde Hamburger University en 32 hektar stor campus i Oak Brook i Illinois. Restaurantansatte får ca. 32 timer med opplæring i deres første måned hos McDonald’s og mer enn 5,000 ansatte går i opplæring ved Hamburger University hvert år. Per 2011 er rundt 275,000 personer uteksaminert fra Hamburger University.
I 2016 kunngjorde McDonald’s Corporation at selskapet ville flytte sitt amerikanske og globale hovedkontor inkludert Hamburger University fra sitt lengeværende hovedkvarter i Oak Brook til et nyoppført anlegg på en eiendom som tidligere huset Oprah Winfreys Harpo Studios i Chicago. Fra 2017 la McDonald’s ut for salg det meste av sin Oak Brook-campus.
Cui Jianjun
Cui Jianjun (født 1. august 1985) er en kinesisk profesjonell volleyballspiller som representerte Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing. Her ble laget slått ut i kvartfinalen av Brasil, og endte på med det på delt 5.-plass.
Bayou Country
Bayou Country er det andre albumet til den amerikanske rockegruppen Creedence Clearwater Revival. Det er gitt ut 5. januar 1969. Albumet inneholder to av bandets mest kjente sanger, hit-singelen «Proud Mary» og singelens B-side «Born on the Bayou».
Sporliste
Side en
Side to
Muna Lee
Muna Lee (født 30. oktober 1981) er en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerer på sprintdistansene.
Lee var med på det amerikanske stafettlaget som vant gull i VM 2005 i Helsingfors. Individuelt er hennes største meritt en sjuendeplass fra OL 2004 i Athen på 200 meter.
Diskursen om den åttende og den niende
Diskursen om den åttende og den niende er et kort tekstfragment som ble funnet blant Nag Hammadi-skriftene i 1945 (codex VI) som stammer fra den hermetiske tradisjonen omkring Hermes Trismegistos. Teksten sier selv at dens tittel er «Den åttende åpenbarer den niende», men denne tittelen er det ikke plass til i det ledige rommet i tekstfragmentet, så den er kjent som «Diskursen om den åttende og den niende», en tittel satt av forskerne i Nag Hammadi. Teksten er en dialog mellom Hermes og Thot, på samme måte som andre tekster innen hermetismen.
Funnet av denne teksten bidro til en fornyet forståelse av hermetismen. Tidligere hadde man antatt at denne kulten, slik den kommer til uttrykk i tekster som Corpus Hermeticum og Asklepios, var et overveiende litterært fenomen, uten kultiske funksjoner, mens denne teksten både refererer til et brorskap, og har noen trekk av å være et rituale. Den inneholder også referanser til astrologi og magi.
Marine-Brigade von Loewenfeld
3. Marine-Brigade ble etablert av korvettenkapitän Wilfried von Loewenfeld i Kiel etter et mytteri blant soldatene og dette var det av de første frikorpsene som ble dannet i Tyskland etter første verdenskrig.
På oppfordring fra Gustav Noske den 3. februar 1919 stilte Loewenfeld frikorpset til disposisjon. I mars hadde brigaden en styrke på rundt 1 500 mann. Den ble senere organisert som en infanteriavdeling og i juni 1919 satt inn mot streik i Berlin. Under den polske oppstanden i Øvre Schlesien ble den satt inn i kampene og vinteren 1919/1920 kjempen korpset ved Breslau. Til tross for de harde kampene i Oberschlesien, beholdt korpset en bataljon i Kiel for å holde mulige trusler fra venstresiden i sjakk, dette ble gjort gjennom rullering av styrkene i kamp, slik at disse ble skiftet ut hver annen måned.
Under Kappkuppet i mars 1920 inntok korpset Breslau. Etter at kuppet feilet, trakk korpset seg ut. Korpset vble deretter satt inn i kampene mot de kommunistiske opprørerne i Ruhrområdet, i området rundt Bottrop, hvor det i dag er en minnestein for de som falt i kampene og den nærliggende gaten ble omdøpt til Loewenfeldstraße til ære for korpset.
Korpset ble oppløst i midten av mai 1920, etter mer enn to års kamp. Loewenfeld og en rekke andre av de sentrale ble gjenopptatt i Reichsmarine.
Lal Mani Joshi
Lal Mani Joshi (født 27. juli 1935 i Kumaon Hills, Uttarakhand, India, død 16. juli 1984, Delhi, India) var en buddhistisk forsker og professor i sammenlignende religioner og buddhistiske studier på en lang rekke universiteter i India og USA.
Nova Roma
Nova Roma er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Stølsheimen
Området er et populært turområde og Den Norske Turistforening har 9 turisthytter i området.
Get Ready to Be Boyzvoiced
Get Ready to Be Boyzvoiced er en norsk fiktiv dokumentarfilm fra 2000, regissert av trioen Espen Eckbo, Henrik Elvestad og Mathis Fürst. De to førstnevnte hadde også hovedroller i filmen.
Handling
Filmen handler om boybandet Boyzvoice (som igjen er en parodi på Boyzone) og deres jakt på popularitet. Når de blir avslørt for å bare leppelese istedenfor å synge og at stjernen M*Pete har en kjæreste som bare er 12 år, er skandalen et faktum og bandet får sparken av plateselskapet sitt. Filmen handler videre om at bandet blir oppløst og livene deres utenfor musikkbransjen, og historien om hvordan de til slutt får sitt største ønske oppfylt; å opptre på hitAwards.
Europas Grand Prix
Europas Grand Prix er et Formel 1-løp som første gang ble arrangert på Brands Hatch-banen i 1983. Siden den gang har det blitt arragert på en rekke forskjellige baner, i en rekke forskjellige land i Europa. I ble Europas Grand Prix kjørt på Baku City Circuit i Aserbajdsjan.
Ivan Mosjukin
Ivan Iljitsj Mosjukin (Иван Ильич Мозжухин; født 26. september 1889 i Kondol i guvernementet Saratov i Russland, død 17. januar 1939 i Neuilly-sur-Seine i Frankrike) var en russisk stumfilmskuespiller.
Praktfuruskuddvikler
Praktfuruskuddvikler (Rhyacionia pinicolana) er en sommerfugl i gruppen av viklere (Tortricidae).
Levevis
Larvene utvikler seg på skudd av ulike furu-arter (Pinus spp.), blant andre furu (Pinus sylvestris) og aleppofuru (Pinus halepensis). De voksne viklerne flyr om natten i juli-august.
Skadedyr
Arten er ikke regnet som en alvorlig skadegjører, men kan noen ganger gjøre skade på furu ved å ødelegge skuddene slik at treet får en kronglete vekst.
Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, unntatt i sørøst og lengst i nord, og i det nordlige Asia østover til det østligste Russland og Korea. I Norge er den utbredt i de sørlige landsdelene nordover til Hordaland og den nordlige delen av Oppland.
Kysinga kraftverk
Kysinga kraftverk er et vannkraftverk i Rindal kommune i Trøndelag.
Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 135 meter.
Installert effekt er 1,3 MW. Årsproduksjon er 6,5 GWh.
Teemu Sippo
Teemu Sippo (født 20. mai 1947 i Lahtis i Finland) er tidligere biskop i det katolske bispedømme Helsingfors. Han var den første finskfødte katolske biskop i landet siden Arvid Kurck (1464–1522).
Bakgrunn
Teemu Jyrki Juhani Sippo kom fra en luthersk bakgrunn. I 1966 konverterte han til katolisismen. Den 11. oktober 1970 avla han ordensløfter i ordensfellesskapet dehonianerne (Jesu Hjerte-fedrene), som var den orden som i lang tid hadde hatt Finland som et særlig ansvar.
Prest
Han ble presteviet 28. mai 1977 i Sta. Marias kirke i Helsingfors, etter studier i katolsk teologi ved universitetet i Freiburg im Breisgau i Vest-Tyskland. Hans Diplomarbeit ble veiledet av Karl Lehmann og har tittelen Das Prinzip des Protestantismus bei Paul Tillich.
Han virket så som sjelesørger i katolske menigheter i blant annet Jyväskylä og Helsingfors. Han ble direktør for bispedømmets katolske informasjonssentrum inntil han i juli 1985 ble sogneprest i Sankt Henriks-katedralen i Helsingfors. I 2002 ble han dessuten leder for det finske økumeniske råd, og i 2004 biskoppelig vikar for bispedømmets finske økumeniske arbeid.
Biskop
Da hans forgjenger Józef Wróbel i 2008 gikk av for å bli hjelpebiskop i Polen, ble Sippo bispedømmeadministrator, og den 16. juni 2009 ble han valgt av pave Benedikt XVI til biskop for samme bispedømme. Bispedømmet hadde da rundt 12.000 registrerte katolikker. Bispevielsen ble gitt av hans tidligere akademiske veileder og lærer, Mainz' biskop, kardinal Karl Lehmann, den 5. september 2009 i den lutherske domkirken i Åbo ; medkonsekrerende var biskopene Józef Wróbel, hjelpebiskop av Lublin, og Czeslaw Kozon, biskop av København. Hans valgspråk ble «Christus fons vitae» (Kristus, livets kilde).
Han gikk av 20. mai 2019, noen år før normal aldersgrense, grunnet komplikasjoner etter et fall på glattisen i desember 2018 som medførte hodeskader og et tre måneder langt opphold på sykehus. Ved hans avgang var den katolske kirke i Finland på åtte menigheter med omkring 15 500 registrerte medlemmer. Om lag halvparten av katolikkene i Finland har sitt opphav i andre land. I Finland var det 30 katolske prester og om lag 30 ordenssøstre.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Las Cañas
Las Cañas er en by i Río Negro-departementet i det vestlige Uruguay.
Befolkning
Kilde:
Norsk salmeleksikon
Bakgrunn
På bakgrunn av Paul Emil Rynnings omfattende studier av salmer i bruk i Norge er alle åndelige sangbokutgivelser fra tiden før 1800 tatt med i leksikonet. I tiden etter 1800 er bare salmebøker, salmebokutkast og salmeboktillegg tatt med. Kristelige sangbøker til bruk på bedehus og i kristelige organisasjoner eller private utgivelser av sanger eller salmer er ikke tatt med.
Etter at professorene Einar Molland, Francis Bull og Sigmund Mowinckel i et brev til styret for Det Norske Videnskaps-Akademi i 1957 anbefalte at Rynnings verk burde trykkes, måtte det gjøres et omfattende arbeid for å tilrettelegge for publisering. Dette ble gjort av fakultetsbibliotekar Kaare Haukaas, hymnolog Lars Aanestad og Christian Rynning.
Innhold
I tillegg til å gi en oversikt over salmer til kirkebruk i Norge har leksikonet en oversikt over innledninger på andre språk, en oversikt over forfattere og oversettere, en omfattende bibliografi og en oversikt over 23 salmebøker til kirkebruk i Norge.
Salmar til kyrkjebruk i Noreg
Hoveddelen av leksikonet er på om lag 300 sider. Den gir informasjon om 4028 salmer som har vært brukt i Den norske kirke.
Salmediktarar, umsetjarar og vølarar
Leksikonet har 28 sider med kortfattede opplysninger om salmediktere og oversettere. For alle disse er det også oppgitt hvilke salmer de har skrevet eller oversatt. Dette gjøres med nummerhenvisning til salmene i leksikonets hoveddel.
Bibliografi
Bibliografien er delt inn i «Hymnologisk litteratur», «Millomaldermanuskript» og «Prenta og handskrivne samlingar». Den siste delen er på 60 sider og delt inn etter årstal mellom 1496 og 1927.
Thompson (etternavn)
Personer med Thompson som etternavn:
Jiao Shuai
Jiao Shuai (født 28. januar 1984) er en kinesisk profesjonell volleyballspiller som representerte Kina under Sommer-OL 2008 i Beijing. Her ble laget slått ut i kvartfinalen av Brasil, og endte på med det på delt 5.-plass.
Karolina A. Højsgaard
Karolina Arewång Højsgaard (født Arewång 12. mars 1971 i Oxelösund) er en svensk orienteringsløper. Hun løper for den svenske orienteringsklubben Domnarvets GoIF, og løp tidligere for det svenske landslaget.
Karrière
Etter å ha tatt to sølvmedaljer i VM i Sveits i 2003, dominerte hun verdensmesterskapet på hjemmebane i Västerås ett år senere. Hun tok to gull og en sølvmedalje i verdensmesterskapet i 2004. Gullmedaljene kom på distansene langdistanse og stafett. Med seg på stafettriumfen hadde hun Gunilla Svärd og Jenny Johansson. Sølvmedaljen ble tatt på sprintdistansen, der Højsgaard kun ble slått av Simone Niggli-Luder. Hun tok ytterligere to sølvmedaljer og én bronse i perioden 2003-2009, og endte med to gull, fem sølv og én bronse fra VM. I EM-sammenheng har hun to stafettgull (2004 og 2010) og én stafettbronse (2006).
Højsgaard har vært med på å vinne orienteringsverdens største klubbstafett, Venla, hele tre ganger med sin klubb Domnarvets GoIF. Seirene i den prestisjetunge stafetten kom i 2008, 2011 og 2015. Hun ble også nordisk mester i terrengløp for lag i 2003.
Personlig
Karolina A. Højsgaard er gift med den danske tidligere landslagsløperen Thomas Højsgaard. Sammen har de to sønner.
Judo under Sommer-OL 1988 – 65 kg menn
65 kg for menn i judo under Sommer-OL 1988 i Seoul ble arrangert i september 1988 på Jangchung Arena.
The Open Championship 1937
The Open Championship 1937 ble arrangert på Carnoustie Golf Club i Carnoustie, Angus i Skottland i 1937.
Bob Dove
Robert Leo Patrick «Grandpappy» Dove (født 21. februar 1921 i Youngstown i Ohio, død 19. april 2006 i Canfield i Ohio) var en amerikansk fotballspiller og -trener. Han spilte college football på University of Notre Dame og spilte ni sesonger i National Football League (NFL). Etter spillerkarrieren startet Dove på en 37 år lang trenerkarriere på profesjonelt og collegenivå. I 2001 ble han innlemmet i College Football Hall of Fame for sin spillerkarriere.
Tidlig liv
Dove ble født i Youngstown i Ohio, et sentrum for stålproduksjon nær grensen til Pennsylvania. Dove var en kampstarter i tre år på South High School fra 1936 til 1938, og ble utnevnt All-City av Youngstown Vindicator i sitt siste år.
Naturparken
Naturparken i Arendal kommune ble anlagt vinteren 1936/37 som et sysselsettingsprosjekt for arbeidsledig ungdom, etter initiativ fra bygartner Ivar Stæger-Holst (1874-1948), som også var sterkt delaktig i parkanleggene på Arendal kirkegård og Margaretestiftelsen.
Bob Dove
Spillerkarriere
På University of Notre Dame var han en startende end i tre år mellom 1940 og 1942. Han ble enstemmig valgt til All-American i sine to siste sesonger. Som freshman i 1939 tok han imot 15 pasninger for 87 yards. Han ble deretter den første sophomoren til å stille til start for Notre Dame Fighting Irish på 11 sesonger. Han ble tildelt Knute Rockne Memorial Trophy i 1942 som landets beste lineman og spilte også i East–West Shrine Game. I løpet av hans tre sesonger hadde Irish et sammenlagtresultat på 22–4–3, inkludert en ubeseiret (8–0–1) sesong i trener Frank Leahys første sesong.
I 1984 signerte Dove med National Football Leagues Chicago Cardinals, som han spilte for i fem sesonger. I 1953 ble han byttet til Detroit Lions, og spilte for dem da laget vant ligatittelen samme år. Han pensjonerte seg i.
Naturparken
Parken regnes som regel fra området rundt linkmasta på Fløyheia og ned mot jernbanestasjonen. Nede i bakken ligger det en åpen slette, som heter Barbujordet. Sletta ble brukt til lek og sport allerede før Naturparken kom. Plassen har et naturlig amfi og det var store arrangementer med 2-3000 mennesker her før og etter 2. verdenskrig. Blant annet med utenriksminister Halvdan Koht og svovelpredikant Ole Hallesby. Frelsesarmeen hadde faste møter her og det var også jevnlige korpskonserter og andre arrangementer.
Bob Dove
Trenerkarriere
Dove var en av trenerne for Chicago Rockets i All-America Football Conference i 1946. Dove var en assistentrener på University of Detroit fra 1955 til 1957, og var deretter assistent for Lions i 1958 og 1959 og deretter American Football Leagues Buffalo Bills i 1960 og 1961. Han tok så en jobb som hovedtrener for Hiram College i syv sesonger mellom 1962 og 1968. I 1969 ble han en assistentrener på Youngstown State University hvor han tjente under fire forskjellige hovedtrenere, inkludert Jim Tressel. I 1987 ble Dove utnevnt coach emeritus og holdt stillingen ut 1991-sesongen, da universitetet vant den nasjonale tittelen i NCAA Division I-AA.
Naturparken
Utover 1950-tallet ble parken mindre brukt, forfalt og ble tidvis tilholdssted for mindre ønskede elementer. Parken ble brukt til den populære Løkkecupen i fotball på 1960-tallet og som festivalcamp for den første Forumfestivalen i 1971. Forumfestivalen ble bare arrangert i parken i 1971 fordi naboer klaget på støy og at rykter gikk om at det var mer enn pils som ble konsumert i teltene.
Bob Dove
Død
Etter en lengre sykdomsperiode døde Dove i Canfield i Ohio den 19. april 2006. Begravelsen fant sted i St. Michael's Roman Catholic Church i Canfield.
Naturparken
Arendal Slalåmklubb hadde slalåmbakke i Naturparken, med flomlys og skitrekk, og var de som holdt parken mest vedlike i noen år. Men så kom fylkeshuset og ny vei midt på 1970-tallet og tok en del av parken og bakken. Rundt 1980 flyttet slalåmklubben til Bjønnesbakken og Naturparken ble igjen stående å forfalle i mange år. Det siste større arrangementet var Teaterproduksjoners oppsetning av Jens Bjørneboes «Fugleelskerne» i 1997.
Bob Dove
Arv
Dove ble innlemmet i College Football Hall of Fame i 2001, og var inkludert i Street & Smith's All-Time Dream Team andrelag som inkluderte spillere fra publikasjonens 50 første år (1941–1990). Dove var en defensive end på andrelaget, bak Miamis Ted Hendricks og Pittsburghs Hugh Green og sammen med Michigan States Bubba Smith.
I 1975 var Dove en av ti spillere som ble innlemmet i Citizens Savings Hall of Fame i Los Angeles. De ni andre spillerne var Ron Beagle, Navy; Chuck Bednarik, Pennsylvania: Carl Diehl, Dartmouth; Bill Fisher, Notre Dame; Leroy Keyes, Purdue; Tommy Nobis, Texas; Greg Pruitt, Oklahoma; Joe Romig, Colorado; og Charles «Bubba» Smith, Michigan State.
Naturparken
Området er rikt på ramsløk og på våren er det mange turgåere som plukker ramsløk i parken. Det finns rådyr i området. De siste årene har både Arendal kommune og Agder fylkeskommune, som eier hver sin del av parken, ryddet vegetasjon. Som et dugnadsprojekt ble parket ryddet våren 2020.
Rosekrigene
Rosekrigene er et navn på den periodevise borgerkrigstilstanden i England mellom 1455 og 1487. Kampen sto om Englands trone, og hovedmotstanderne var huset York og huset Lancaster. Begge slektene stammet fra huset Plantagenet, idet de kunne spore sine aner til Edvard III. Navnet rosekrigene ble ikke brukt i samtiden. Det har sitt opphav i symbolene som ble brukt av partene, en hvit rose for York og en rød for Lancaster.
Krigene ble utkjempet av riddere og deres føydalhærer. Lancaster hadde det meste av sin støtte i nord og vest, mens York var sterke i sør og øst. På grunn av de store tapstallene blant adelige, var krigene en sentral faktor i svekkelsen av den føydale makten, noe som førte til at man under huset Tudor fikk et sterkt, sentralisert monarki.
Bakgrunn
Striden mellom de to husene startet da Richard II ble styrtet av Henry Bolingbroke, hertug av Lancaster, i 1399. Han var sønn av Edvard IIIs tredje sønn, John of Gaunt, og hadde dermed et svakt krav på tronen. Ifølge presedens skulle kronen ha gått til en mannlig etterkommer av Lionel av Antwerpen, som var Edvard IIIs andre sønn. Richard II hadde selv navngitt Lionels sønnesønn Roger Mortimer, 4. jarl av March som arving. Men Bolingbroke lot seg krone som Henrik IV, og fordi Richard II hadde vært en upopulær konge, ble han akseptert.
Henrik IV døde i 1413, og hans sønn ble kronet som Henrik V. Han var en dyktig hærfører, og hans militære resultater mot Frankrike i Hundreårskrigen styrket hans popularitet enormt. Han kunne dermed også styrke Huset Lancasters krav på tronen. Før slaget ved Agincourt ble det avslørt en konspirasjon mot Henrik V, ledet av Richard, 3. jarl av Cambridge. Richard, som var sønn av Edmund of Langley, ble henrettet. Hans kone, Anne de Mortimer, hadde et krav på tronen, ettersom hun var datter av Roger Mortimer, 4. jarl av March og dermed etterkommer etter Lionel av Antwerpen. Da Henrik V døde i 1422 kom Henrik VI på tronen. Han var en svak konge, og det ble raskt klart at Richard Plantagenet, 3. hertug av York, som var sønn av Richard, hertug av Cambridge og Anne Mortimer, ville utfordre ham.
Henrik VIs regjeringstid
Kongen ble derfor sett på som svak og ineffektiv. I tillegg led han av en mental sykdom, som førte til pinlige episoder. Innen 1450-årene hadde mange begynt å se ham som uegnet til å styre. Samtidig mente huset York å ha et sterkere krav på tronen, og de fyrte dermed opp under slike tanker. Borgernes misnøye vokste, føydalherrene hadde private hærer og kongens hoff var svært korrupt, en kombinasjon som la veien åpen for borgerkrig.
I 1453 hadde Henrik VI sitt første større anfall som følge av sin mentale lidelse. Et regentråd ble opprettet, ledet av en Lord Protector, Richard Plantagenet, hertug av York. Richard var populær, og som tidligere nevnt hadde han, som overhode for huset York, et krav på tronen som var minst like sterkt som kongens. Han ble stadig modigere i å fremme dette kravet. Hertugen av Somerset ble fengslet, og Richards allierte Salisbury og Warwick fikk hans støtte i mindre konflikter med Henriks støttespillere, spesielt hertugene av Northumberland.
Henrik VI var i 1455 frisk nok til å ta makten selv igjen, og Richard ble drevet bort fra hoffet av hans dronning, Margaret av Anjou. Hun hadde, på grunn av sin manns svakhet, blitt de facto overhode for huset Lancaster. Richard mistet dermed muligheten til å vinne makten gjennom intriger.
Første fase 1455–1460
Det hadde tidligere vært mindre trefninger mellom de to husene, men alltid gjennom allierte familier som hadde Yorks eller Lancasters støtte. En virkelig borgerkrigstilstand brøt ut da Richard av York førte en mindre styrke mot London og møtte Henriks styrke ved St. Albans 22. mai 1455. Første slag ved St. Albans var en mindre trefning rett utenfor datidens sentrum, der hovedgaten i dag ligger. Richards uttalte mål var å «fjerne dårlige rådgivere» fra hoffet. Huset Lancaster tapte slaget, og mange av lederne falt, deriblant Somerset. York og hans allierte styrket sin innflytelse. Det virker som om begge parter var sjokkert over slaget, og forsøkte å forsone seg med hverandre. Da Henriks sinnssykdom blomstret opp igjen ble York igjen rådgiver, mens Margaret måtte ta seg av sin mann; hun var allerede blitt skjøvet ut av beslutningsprosessen.
Kompromisset etter slaget i 1455 ser ut til å ha vært effektivt i begynnelsen. York beholdt sin dominerende posisjon også etter at kongen var blitt frisk igjen. Men problemene dukket snart opp igjen, spesielt spørsmålet om hvem som skulle etterfølge Henrik; hertugen av York eller Margarets unge sønn, Edward av Westminster. Hun nektet å godta en løsning som fratok sønnen arveretten, etter at han i 1454 hadde fått arveprinstittel som prins av Wales. Hun aksepterte antagelig diskusjonen bare så lenge York hadde militær overmakt.
I 1456 reiste Henrik til Midlands, og Margaret lot ham ikke komme tilbake til London. Kongeparet var populære i Midlands, men deres stjerne var fallende i hovedstaden, hvor kjøpmennene var svært misfornøyde med nedgangen i handel og den utbredte lovløsheten i byen. Kongen satte opp sitt hoff i Coventry, og den nye hertugen av Somerset trådte frem som hans nye yndling. Margaret fikk Henrik til å omgjøre utnevnelser gjort av York i regenttiden, mens York selv ble sendt til Irland. Mens lovløshet i hovedstaden og sjørøveri langs sørkysten var voksende problemer, var kongeparets eneste interesse å sikre seg selv. Margaret innførte verneplikt for første gang i Englands historie. I London vendte folket seg til en annen, Richard Neville, jarl av Warwick, som senere ble kjent som «Kongemakeren».
Etter Yorks hjemkomst fra Irland begynte fiendtlighetene igjen. Den 23. september 1459 stod slaget ved Blore Heath i Staffordshire. En stor lancastrianerstyrke klarte ikke å hindre en yorkiststyrke i å marsjere fra Middleham Castle i Yorkshire til Ludlow Castle hvor de sluttet seg til hertugen. I slaget ved Ludford Bridge seiret lancastrianerne. Yorks eldste sønn, Edward, jarl av March, flyktet sammen med Salisbury og Warwick til Calais. Lancastrianerne hadde nå full kontroll, og Somerset ble innsatt som guvernør i Calais. Hans forsøk på å kaste ut Warwick ble lett slått tilbake, og yorkistene begynte å utføre raid mot den engelske kysten i 1459–60, noe som økte oppfatningen av kaos og lovløshet.
Kompromiss
York forsøkte etter sin fremgang å fremme sitt eget krav på tronen. Han steg i land i det nordlige Wales og reiste til London. Der ankom han sammen med sin kone Cecily Neville, og ble tatt imot med en seremoni som normalt bare tilkommer en monark. Parlamentet ble samlet, og da York kom inn gikk han rett mot tronen, sikker på at lordene ville oppfordre ham til å ta tronen slik de hadde gjort med Henrik IV i 1399. Men han ble i stedet møtt av stillhet. Han annonserte sitt krav, men til og med Warwick og Salisbury var sjokkert over hans overmot; på dette tidspunkt var ingen av dem klare for å styrte Henrik VI. Deres ambisjonsnivå var fortsatt å kaste hans dårlige rådgivere.
Dagen etter presenterte York detaljerte slektshistorier for å støtte sitt krav, basert på at han var etterkommer av Lionel av Antwerpen. Dette førte til at han fikk noe mer støtte, og parlamentet bestemte seg for å vurdere saken. De kom til at Yorks krav var sterkere, men allikevel stemte de med en majoritet på fem stemmer for at Henrik skulle fortsette; besittelse av tronen var også en viktig faktor i deres vurdering av kravene. I oktober 1460 kom man frem til et kompromiss gjennom Act of Accord, en lov som anerkjente York som Henriks tronfølger og fratok prins Edward arveretten. York måtte godta dette og oppnådde det meste av det han ønsket, spesielt ettersom han ble Lord Protector og kunne styre i Henriks navn. Margaret fikk ordre om å forlate London med prinsen. Loven var ikke akseptabel for huset Lancaster, som kom til Margarets hjelp og samlet en stor hær i nord.
Lancasters motangrep
I henhold til Act of Accord ble den 18 år gamle Edward, jarl av March tronarving, ettersom han var hertugen av Yorks eldste sønn. Salisburys arving, Warwick, ble Englands største jordeier. Margaret reiste lenger nordover for å sikre seg skotsk støtte. Mary av Gueldres, den skotske dronningen, lovet å gi henne en hær hvis England avsto grensebyen Berwick-upon-Tweed og prins Edward forlovet seg med hennes datter. Margaret gikk med på dette. Hun hadde ikke penger til å betale hæren med, og kunne dermed ikke tilby soldatene annet enn det de kunne plyndre sør i England; grensen for hvor de kunne plyndre ble satt til elven Trent. Hun tok med hæren til Hull, og rekrutterte flere soldater underveis.
Nova Veneza (Goiás)
Nova Veneza er en kommune i delstaten Goiás i sentral-vestregionen av Brasil.
Rosekrigene
Lancasters motangrep
Margaret gikk sørover, og hæren hennes gjorde enorm skade mens den plyndret seg gjennom det sørlige England. I London brukte Warwick dette for å styrke støtten til yorkistene, og fikk blant annet Coventry til å skifte side. Han hadde dog ventet for lenge med å samle en hær, og uten Edwards hær som støtte ble han overrasket av lancastrianernes ankomst ved St. Albans. I andre slag ved St. Albans vant Lancaster sin største seier så langt. Yorkistene hadde med seg kong Henrik, og etterlot ham uskadd under et tre. Kongen slo tretti av lancastrianernes soldater til riddere umiddelbart etter slaget. I London brøt panikk ut på grunn av ryktene om herjinger. Byens porter ble stengt, og dronningen fikk ikke forsyninger til sine styrker, som plyndret Hertfordshire og Middlesex.
Yorkistenes triumf
Edward rykket frem mot London fra vest og hadde slått sammen sine styrker med Warwicks. De ankom samtidig som dronningen trakk seg tilbake til Dunstable, og dette gjorde det mulig for Edward og Warwick å gå inn i London uten strid. De ble ønsket hjertelig velkommen og fikk både penger og forsyninger fra borgerne. Edward kunne ikke lenger hevde at han bare ønsket å kaste noen rådgivere. Etter farens og brorens død ved Wakefield var det klart at han ikke ville nøye seg med mindre enn tronen. Han trengte å få støtte fra en annen autoritet, og dette fikk han da biskopen av London spurte folket hva de ønsket og de svarte med å rope «kong Edvard». Parlamentet bekreftet dette, og han ble uoffisielt kronet som Edvard IV i Westminster Abbey.
Edvard og Warwick marsjerte nordover og samlet en stor hær. De møtte en like stor lancastriansk hær utenfor Towton ved York. Slaget ved Towton var det til da største slaget i krigene. Begge sider var enige om at det skulle være et avgjørende slag, hvor det ikke skulle gis nåde. Omkring 40–80 000 mann kjempet i slaget, hvorav over 20 000 falt. Dette var et enormt antall på denne tiden og det største tapstall på en enkelt dag på engelsk jord. Kong Edvard vant en avgjørende seier, og lancastrianerne ble desimert. Henrik og Margaret og deres sønn Edward flyktet nordover da de hørte om resultatet. Mange av de overlevende lancastrianerne byttet side, og de som forble lojale mot Henrik og Margaret ble drevet tilbake til nordgrensen og til noen få slott i Wales. Edvard rykket frem til York, hvor han fant sin fars og brors, og Saliburys, hoder på byportene. De ble raskt erstattet av hodene til fremtredende lancastrianere.
Henrik og Margaret flyktet til Skottland, hvor de fikk tilhold ved Jakob IIIs hoff. De gav, som tidligere lovet, fra seg Berwick. De forsøkte også en invasjon av Carlisle senere samme år, men på grunn av pengemangel hadde de ikke store nok styrker til å kunne bekjempe Edvards menn.
Edvard IVs offisielle kroning fant sted i juni 1461 i London, til stor jubel. Han fikk styre under nokså fredelige forhold i ti år.
I nord hadde ikke Edvard full kontroll før i 1464, ettersom flere lancastrianere holdt ut i sine slott. Dunstanburgh, Alnwick og Bamburgh var blant de siste som falt. Det aller siste var Harlech i Wales, som måtte overgi seg i 1468 etter syv års beleiring. Henrik ble tatt til fange i 1465 og holdt som fange i Tower of London, hvor han i det minste til å begynne med ble behandlet nokså godt.
Lancastrianere gjorde opprør to ganger i 1464. 25. april stod slaget ved Hedgeley Moor, og 15. mai stod slaget ved Hexham. Begge ganger seiret Warwicks bror John Neville, 1. marki av Montagu.
Nye kamper 1469–1471
I perioden 1467–1470 fant det sted en merkbar og rask forverring av forholdet mellom kong Edvard og hans tidligere mentor, jarlen av Warwick. Opphavet til uoverensstemmelsen var kongens hemmelige bryllup med Elizabeth Woodville i 1464. Han kunngjorde dette som et fait accompli, noe som satte Warwick i en pinlig situasjon ettersom han hadde forhandlet om ekteskap med en fransk brud, fordi han var overbevist om at en allianse med Frankrike var nødvendig. Da Woodvilleslekten ble kongens favoritter i stedet for Nevilleslekten oppsto det en sterk bitterhet. Det var også andre faktorer, som kongens ønske om en allianse med Burgund i stedet for Frankrike, og hans tilbakeholdenhet med å la brødrene George, hertug av Clarence og Richard, hertug av Gloucester gifte seg med henholdsvis Isabel Neville og Anne Neville, som var Warwicks døtre. På toppen av det hele var ikke folket fullt så begeistret for Edvard lenger, etter en periode med høye skatter og stadige utbrudd av lovløshet.
Innen 1469 hadde Warwick gått inn i en allianse med Edvards bror George, som var svært sjalu på kongen. De samlet en hær som slo kongens styrker i slaget ved Edgecote Moor, og Edvard ble deretter holdt som fange på Middleham Castle i Yorkshire. Warwick fikk dronningens far, Richard Woodville, 1. jarl Rivers, henrettet. Han tvang Edvard til å samle parlamentet i York. Planen var at parlamentet skulle erklære Edvard for uektefødt, slik at kronen gikk til hertugen av Clarence, som var den neste i arverekkefølgen. Men landet var i opprør, og Edvard klarte å få støtte fra sine andre bror, Richard, hertug av Gloucester, og flertallet blant adelen. Gloucester samlet en stor styrke og befridde kongen.
Warwick og Clarence ble deretter erklært for å være forrædere og måtte flykte til Frankrike. I 1470 hadde Ludvig XI av Frankrike kommet under stort press fra Margaret av Anjou, som ønsket hjelp til å invadere England for å kreve tilbake tronen. Ludvig foreslo en allianse mellom Warwick og Margaret. Ingen av de to, som hadde vært bitre fiender, ønsket dette, men etterhvert innså de fordelene for begge parter. De håpet nok på helt forskjellige resultater: Warwick ønsket en marionettekonge i form av Henrik VI eller hans sønn, mens Margaret ville ha tilbake den makt hun hadde før Richard av York presset henne ut. For å forsterke alliansen ble det arrangert ekteskap mellom Anne Neville og Edward av Westminster, den tidligere prinsen av Wales. Høsten 1470 invaderte Warwick England.
Edvard IV ble nå tvunget til å flykte fra landet da John Neville skiftet side og støttet sin bror Warwick. Nevilles store styrke kom overraskende fra nord, og Edvard måtte spre sin hær for å ikke bli slått fullstendig. Sammen med Gloucester flyktet han fra Doncaster til kysten, deretter til Holland og så i eksil i Burgund. Warwick planer bar raskt frukt, og Henrik VI kunne i oktober paradere gjennom Londons gater som gjeninnsatt konge, mens Edvard og Richard ble erklært for å være forrædere.
Warwicks suksess skulle ikke vare lenge. Han gikk for langt da han la planer om å invadere Burgund sammen med kongen av Frankrike. For dette skulle han få et område i Nederlandene som belønning. Dette fikk Karl den modige av Burgund til å alliere seg med Edvard, og i 1471 finansierte han en invasjon av England. Edvard slo Warwick i slaget ved Barnet samme år. Resten av lancastrianernes styrke ble knust i slaget ved Tewkesbury, og Edward av Westminster ble drept. Den 21. eller 22. mai 1471 ble Henrik VI myrdet, og yorkistenes grep om tronen var dermed enda sterkere.
Richard III
Gjeninnsettelsen av Edvard IV i 1471 kan sees som slutten på rosekrigene, da resten av hans regjeringstid var rolig. Men da han døde brått i 1483 oppsto igjen uro som kan sies å være krigenes siste fase. Det hadde utviklet seg en splittelse mellom dronningens slektninger Anthony Woodville, 2. jarl Rivers og Thomas Grey, 1. marki av Dorset på den ene siden, og adelige som ikke satte pris på Woodvilleslektens posisjon ved hoffet på den andre.
Da Edvard IV døde var Edvard V bare tolv år gammel. Woodvilleslekten var posisjonert slik at den hadde stor påvirkning på den unge kongens regjering, ikke minst fordi Edvard V hadde vokst opp hos jarl Rivers på Ludlow Castle. Den andre fraksjonen var meget misfornøyd med dette. Den avdøde kongen hadde på dødsleiet utnevnt Richard, hertug av Gloucester, som rikets beskytter, og hertugen ble de facto leder for anti-Woodvillefraksjonen.
Med hjelp fra William Hastings og Henry Stafford tok Gloucester den unge kongen til fange i Stony Stratford i Buckinghamshire. Han ble ført til Tower of London og fikk senere følge av den ni år gamle Richard, hertugen av York. Etter å ha sikret seg guttene påstod Richard at ekteskapet mellom Edvard IV og Elizabeth Woodville var ugyldig, og at de to guttene derfor var uektefødt. Parlamentet sa seg enig, og vedtok Titulus Regius, en lov som gav Gloucester kongetittelen som Richard III. De to guttene i Tower of London, kjent som «Prinsene i Tower», forsvant. Man antar at de ble myrdet, og det er mulig at to skjeletter som er funnet i Tower er deres levninger. Hva som egentlig skjedde og hvem som eventuelt beordret dem drept er et av de mest kontroversielle spørsmål i engelsk historie.
Siden Richard var den fremste generalen på yorkistenes side var det mange som regnet ham som en mer egnet konge enn Edvard V, ettersom gutten måtte ha styrt gjennom en komité av regenter. Lancastrianerne på sin side satte sin lit til Henry Tudor, hvis far Edmund Tudor, 1. jarl av Richmond, var en uektefødt halvbror av Henrik VI. Dette var en svakt tronkrav, men Henry krevde den i stedet gjennom sin mor, Margaret Beaufort, som var etterkommer av Edvard III gjennom John Beaufort, 1. jarl av Somerset, sønnesønn av Edvard III og uektefødt sønn av John of Gaunt. Selv om ingen av de to kravene var særlig sterke, kunne summen av dem være nok til å vinne støtte.
Henrik VII
Henry Tudors styrker beseiret Richards i slaget ved Bosworth Field i 1485, og Tudor ble kronet som Henrik VII. Han styrket sin posisjon ved å gifte seg med Elizabeth av York, som var datter av Edvard IV og dermed den yorkist som hadde det sterkeste kravet på tronen. Han kombinerte dermed de to husene til Huset Tudor og markerte dette ved å kombinere den røde og den hvite rosen til den røde og hvite Tudorrosen. Han sikret også sitt krav ved å henrette alle andre som kunne ha et krav på tronen så snart han fikk fatt i dem, en handlemåte hans sønn Henrik VIII fortsatte med.
Mange historikere mener at Henrik VIIs kroning markerer den endelige slutten på rosekrigene, men noen mener at også slaget ved Stoke Field i 1487 må regnes med. Dette var et resultat av at en ung pretendent ble fremmet. Lambert Simnel lignet svært på Edvard, jarl av Warwick, som hadde yorkistenes sterkeste krav med unntak av dronningens, og utgav seg for å være jarlen. Pretendentens plan var mislykket fra starten av, fordi den unge jarlen var i live og satt i fangenskap; det kunne dermed ikke være den minste tvil om at han var en svindler. Simnels styrker ble ledet av John de la Pole, jarl av Lincoln. De led et knusende nederlag ved Stoke. Simnel ble benådet og ble satt til å arbeide i det kongelige kjøkken.
Rosenes krig i litteraturen
Astrid Lindgrens barnebøker om Mesterdetektiven Karl Blomkvist skildrer kampen mellom ridderne av den hvite rosen (Kalle, Anders og Eva-Lotta) i krig med ridderne av den røde rosen slik den utspiller seg i en søvnig svensk småby på 1950-tallet. Kampen er en ridderlek inspirert av rosenes krig. Konflikten sentrerer omkring deres motsvarighet til Gralen – Stormumriken – en tilsynelatende helt alminnelig stein. Lindgren parafraserer innledningsscenen i William Shakespeares stykke Henrik V når hun lar Kalle forklare at «Nu är det strid mellan den Vita och den Röda rosen och tusen sinom tusen själar skola gå in i döden och in i dödens natt». Det arkaiska språket brukes på flere steder, spesielt når de to gruppene skal fornærme hverandre.
Rosekrigene i populærkulturen
Rosekrigene blir harselert med og utgjør en sentral del av handlingen i den første serien om Sorte Orm. Rosekrigene har også vært en inspirasjonskilde for George R.R. Martins bokserie En sang om is og ild og fjernsynsserien Game of Thrones, som er basert på denne.
Hobøl kirke
Hobøl kirke er en langkirke i stein i romansk stil fra andre halvdel av 1100-tallet i Indre Østfold kommune i Viken fylke. Den tilhører Østre Borgesyssel prosti.
Skipet er rektangulært og kort. Mot vest er våpenhuset og mot øst koret som har en påbygget apside. Kirken har en åttekantet takrytter som ender i en høy smal hjelm. Takrytteren er fra 1720-tallet.