cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Royal Naval Air Service
Historie
Det kongelige britiske flyvekorps «RFC» ble stiftet i april 1912, men ble raskt offer for den gamle striden mellom hæren og flåten. Begge startet sine egne flyprosjekter, hærens var RFC, mens marinen holdt seg med sin egen flyskole. Admiralitetet hadde så mye politisk tyngde og kontroll over egne budsjetter, at flåtens flyvåpen var det største da første verdenskrig brøt ut. RNAS ble offisielt anerkjent i juli 1914, som adskilt enhet fra RFC, men med felles flygeropplæring.
Da krigen brøt ut i august, hadde marinen 12 luftskipstasjoner i drift rundt kysten.
1. april 1918 ble begge grenene slått sammen til det som kaltes Royal Air Force (RAF). RNAS besto da av 67 000 offiserer og menige med tilsammen 2 949 fly, 103 luftskip og 126 kyststasjoner. I den nye ordningen ble skvadronene tillagt nytt nummer, slik at «skvadron 1,RNAS», ble til «201 skvadronen i RAF.»
I 1937 fikk Admiralitetet igjen kontroll over flyvåpen, ved at «Naval Air Branch» ble tillagt flåten som «Fleet Air Arm».
Oppgaver
Hovedoppgavene til Royal Naval Air Service var rekognosering for flåten, patruljere kysten for fiendtlige skip og ubåter, angripe fiendtlig kystterritorium og forsvare Storbritannia fra luftangrep. Bare i 1917 oppdaget de 175 ubåter og angrep 107. Teknologien var ikke så bra og angrepene var ikke bare vellykket, men de assisterte flåten med lokalisering og gjorde det lettere for flåten å bekjempe ubåtene.
RNAS ble involvert i kampene ved at de hadde hovedansvar for luftforsvaret av London. Det ledet til raid fra Frankrike og så langt som til Friedrichshafen for å ødelegge luftskip og luftskipsstasjoner.
Før teknikken med start og landing på hangarskip var på plass, ble det brukt hovedsakelig sjøfly. Disse ble fraktet ombord på spesielt utviklede skip og satt ned og tatt opp etter behov når været tillot det. Det var fra slike skip at angrepene mot Cuxhaven og Wilhelmshaven ble gjennomført julen 1914. Dette var historiens første angrep av skipsbaserte fly.
Dagmar Schipanski
Dagmar Schipanski (født 3. september 1943 i Sättelstädt/Thüringen, død 7. september 2022) var en tysk politiker (CDU).
Utdannelse og karrière
Etter Abitur (artium) i 1962 studerte hun fysikk i Marburg, og ble i 1967 diplomingeniør (sivilingeniør). Hun arbeidet deretter frem til 1985 som assistent og overassistent ved det tekniske universitetet i Ilmenau. I 1976 tok hun doktorgraden, og 1985 ble hun dosent og i 1990 professor. Frem til 1993 var hun også dekana for fakultetet for elektroteknikk og informasjonsteknikk i Ilmenau, og fra 1995 til 1996 rektor for universitetet. Hun mottok Bundesverdienstkreuz i 1996.
Politisk karrière
I 1999 var den partiløse Dagmar Schipanski CDU og CSUs kandidat til vervet som tysk president. SPD hadde flertallet og hun var derfor sjanseløs. Etter at hun tapte for Johannes Rau ble hun utnevnt til vitenskaps-, forsknings- og kunstminister i regjeringen i Thüringen, en stilling hun innehadde til 2004. I 2000 ble hun medlem av CDU, og ble medlem av partiets presidium (sentralstyre). Fra 2002 til 2004 var hun president for Kultusministerkonferenz. Siden 8. juli 2004 er hun president for landdagen i Thüringen.
Eurovision Song Contest 1991
Eurovision Song Contest 1991 var den 36. utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen ble arrangert av den italienske allmennkringkasteren Rai lørdag 4. mai 1991, etter at Italia vant året før med «Insieme: 1992» og Toto Cutugno. Rai la først finalen til Sanremo i Italia, men flyttet den til Cinecittà i Roma et par måneder før konkurransen. Årsaken skal ha vært Gulfkrigen og den økende uroen i nabolandet Jugoslavia. Rai anså derfor Roma for å være et tryggere sted å arrangere konkurransen. Programledere var Italias første Eurovision-vinner, Gigliola Cinquetti, og fjorårsvinner Toto Cutugno.
Til sammen deltok 22 land. Nederland valgte å stå over konkurransen, siden finalen falt på landets minnedag for ofrene fra andre verdenskrig. I stedet tok Malta den ledige plassen og kom tilbake etter 16 års fravær.
Avstemningen var svært kaotisk og tett, og både Sverige og Frankrike endte på førsteplass med 146 poeng. Etter å ha telt antall toppoeng, ble Sverige utropt til vinner med Carola og «Fångad av en stormvind». Frankrike ble dermed nummer to, mens Israel kom på tredjeplass. Spania og Sveits utgjorde resten av topp fem. Norge var representert av gruppen Just 4 Fun og sangen «Mrs. Thompson». Bidraget var internt valgt av NRK etter at kringkasteren avlyste Melodi Grand Prix kort tid før den norske finalen. Dette er fremdeles det eneste norske bidraget som ikke har deltatt i en Melodi Grand Prix-finale. I Roma ble Norge nummer 17 av 22 med 14 poeng.
Bakgrunn
Etter å ha vunnet konkurransen med «Insieme: 1992» året før, var det Italia som var vertskap for konkurransen dette året. Rai valgte å legge konkurransen til badebyen Sanremo, helt vest i landet. Byen er kjent som vertsby for den årlige Sanremo-festivalen, som også er inspirasjonskilden til Eurovision Song Contest. Noen måneder før finalen, valgte imidlertid kringkasteren Rai å flytte hele arrangementet til filmbyen Cinecittà, like utenfor Roma. Årsaken til den plutselige flyttingen var den pågående Gulfkrigen og de økende urolighetene i Jugoslavia. Rai anså derfor hovedstaden Roma for å være tryggest, til tross for protester fra både EBU og Sanremo by.
Flyttingen ga Rai kort tid til å planlegge og forberede produksjonen. NRKs delegasjonsleder Pål Veiglum var en av dem som var frustrert over organiseringen av finalen: «Informasjonsflyten har vært dårlig. De forskjellige leddene i organisasjonen har ikke vært godt nok koordinert. Under generalprøvene var artistenes 'green room' ikke ferdig.» sa Veiglum, som likevel ga Rai ros for den tekniske produksjonen.
Konkurransen ble lagt til lørdag 4. mai 1991, noe som sammenfalt med Nederlands minnedag for falne i krig. Dette gjorde at Nederland valgte å trekke seg fra konkurransen, og dermed ble det en ledig plass til Malta som i flere år hadde ytret ønske om å delta igjen. Dette var Maltas første deltakelse i konkurransen siden 1975. Deltakerantallet holdt seg dermed stabilt på 22 land.
Rai valgte Italias to Eurovision-vinnere til programledere: Gigliola Cinquetti som vant med «Non ho l'età» i 1964, og Toto Cutugno som vant med «Insieme: 1992» i 1990. De to programlederne gjorde all introduksjon og manus på italiensk, til tross for at det ikke er et av EBUs offisielle språk, engelsk og fransk. Det italienske manuset fikk de norske kommentatorene Jahn Teigen og John Andreassen til sarkastisk å kommentere: «Ja, hvis Norge vinner i kveld, så kan vi bare snakke norsk neste år.»
Sendingen
Finalen startet med en forhåndsinnspilt musikkvideo med artisten Sara Carlson som sang «Celebration». Carlson hadde på denne tiden gjort suksess etter en rekke opptredener på italiensk tv og var kjent for det italienske publikummet. Etter dette dukket programlederparet Gigliola Cinquetti og Toto Cutugno opp på scenen og ønsket publikum og seere velkommen. Deretter fremførte de vinnersangene sine: «Insieme: 1992» og «Non ho l'età». Som plaster på såret for at showet ble flyttet til Roma, ble det også vist en kortfilm med bilder fra Sanremo – der konkurransen opprinnelig skulle ha vært arrangert.
Deretter startet presentasjonen av de 22 deltakersangene. Rekkefølgen var avgjort ved loddtrekning høsten før, og Jugoslavia åpnet konkurransen, mens vertslandet Italia avsluttet. Hvert land ble introdusert med en kortfilm der landets artist sang en kjent italiensk sang. Den norske gruppen Just 4 Fun sang «Luciasangen». Før hvert bidrag ga også programlederne en kort presentasjon av artist og dirigent – flere ganger underveis gikk Toto Cutugno utenom manus og begynte å småprate og flørte med artistene.
Flere artister var tilbake i konkurransen. Blant dem var islandske Stefán Hilmarsson som hadde deltatt i 1988, og østerrikske Thomas Forstner som hadde deltatt i 1989. To av Norges deltakere hadde også deltatt tidligere: Hanne Krogh i 1971 og 1985 – og Eiríkur Hauksson hadde deltatt for Island i 1986. Irlands deltaker på annenplass året før,, var denne gangen låtskriver og støttevokalist. Men det var en annen tilbakevendende artist som fikk mest oppmerksomhet: svenske Carola som hadde blitt nummer tre i 1983 med «Främling». Denne gangen var hun tilbake med slageren «Fångad av en stormvind», akkompagnert av to mannlige dansere og en vindmaskin. På forhånd var Carola nevnt som en mulig vinner, men under fremføringen hennes forsvant lyden i salen. Hun fikk imidlertid ikke opptre på nytt før avstemningen, siden lyden ut til tv-seerne og juryene fungerte som den skulle. Tross lydproblemene gjennomførte Carola uten problemer, og hun skulle senere vinnere finalen etter en meget tett avstemning.
Norges bidrag
Norges bidrag var «Mrs. Thompson», skrevet av Dag Kolsrud, Kaare Skevik jr. og P.G. Roness. Sangen ble sunget av gruppen Just 4 Fun som besto av Hanne Krogh, Marianne Antonsen, Jan Groth og Eiríkur Hauksson. For første og eneste gang var det norske bidraget internt valgt av NRK. Årsaken var at kanalen avlyste den norske finalen én måned før finalen skulle vært arrangert. Juryen mente nemlig at ingen av de 140 innsendte sangene var gode nok. «Mrs. Thompson» er fremdeles det eneste norske bidraget som ikke har deltatt i en norsk finale.
I den internasjonale finalen var Norge det 14. bidraget på scenen, og Pete Knutsen dirigerte for Norge. Just 4 Fun ble i tillegg støttet av to korister, der Kari Iveland var den ene. Kommentator for NRK Fjernsynet og NRK P2 var John Andreassen og Jahn Teigen. Etter finalen sendte P2 programmet Roma like etter – direkte fra Roma med Vidar Lønn-Arnesen og Leif Erik Forberg som programledere. Sverre Christophersen leste de norske stemmene fra NRK Marienlyst i Oslo. I avstemningen fikk «Mrs. Thompson» 14 poeng og ble nummer 17 av 22.
En kaotisk avstemning
Hvert land hadde en jury med 16 medlemmer mellom 16 og 60 år, som bedømte de andre landenes sanger. For første gang på mange år fikk også musikk- og bransjefolk sitte i juryene. Tidligere hadde juryene bare bestått av lekfolk uten tilknytning til musikkbransjen. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hver jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Oppsynsmann for avstemningen var Frank Naef fra EBU. Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen.
Avstemningen ble en lang og kaotisk affære. Underveis hadde programlederparet tidvis store problemer med å forstå hva poengoppleserne sa. Da Storbritannia skulle avgi sine poeng, sa Cinquetti til Cutugno: «Quando parlano in inglese non capisco mai nulla» (når de snakker engelsk, forstår jeg ingenting). Cinquetti og Cutugno gjorde flere feil underveis, og de pratet gjentatte ganger i munnen på poengoppleserne. BBCs legendariske kommentator, Terry Wogan, utbrøt til slutt: «Jeg har aldri hørt så mye prat i Eurovision i hele mitt liv» og «vi ser ekstrem idioti fra visse personer på scenen». Flere ganger måtte også EBUs oppsynsmann Frank Naef bryte inn og rette programlederne.
Kaoset ble ytterligere forsterket da en ikke fikk kontakt med den tyrkiske juryen. Programlederne ville flere ganger gå videre, men en fikk til slutt kontakt med Tyrkia. Linjen var imidlertid svært dårlig, og det var vanskelig å høre den tyrkiske poengoppleseren. Til slutt måtte Frank Naef trå til og gjenta poengene for å hjelpe Cinquetti og Cutugno.
Bedre ble det ikke da avstemningen utviklet seg til å bli en thriller. Flere land kjempet om seieren, og til slutt sto både Sverige og Frankrike igjen på topp med 146 poeng hver. Dette var første gang på 22 år at flere land delte førsteplassen. I motsetning til situasjonen under Eurovision Song Contest 1969 fantes det nå regler for å unngå deling av førsteplassen. Fra 1970 til 1986 var regelen at man skulle skille førsteplassene ved omstemning, men i 1987 hadde EBU innført nye regler for å kåre én vinner: Heretter telte man antall 12-poengere hvert land hadde fått. Dersom det var likt på tolverne, gikk en videre til å telle 10-poengere og videre nedover inntil man kunne kåre én vinner.
Poengtavle
Tavlen er ordnet etter stemmerekkefølgen i finalen.
12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.
Dirigenter
Mens Bruno Canfora var sjefdirigent, hadde de fleste landene med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.
Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng på engelsk eller fransk over telefon. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen:
Kommentatorer og sendinger
De fleste landene som overførte finalen, hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer og poengopplesere under Eurovision Song Contest 1991:
Kunst- og designhøgskolen i Bergen
Kunst- og designhøgskolen i Bergen (KHiB), tidligere Kunsthøgskolen i Bergen, også kalt Bergen Kunsthøgskole, var en vitenskapelig høgskole i Bergen som tilbød høyere utdanning innen visuell kunst og design. Høgskolen hadde avdelinger for kunst og design. Utdanningen omfattet fagområdene fri kunst, fotografi, grafikk, keramikk, tekstil, visuell kommunikasjon, interiørarkitektur og møbeldesign. Skolen hadde rundt 350 elever.
Høgskolen ble opprettet i 1996 gjennom en sammenslåing av Vestlandets kunstakademi, opprettet i 1972, og Statens høgskole for kunsthåndverk og design, opprettet i 1909. Skolen disponerte seks bygninger i Strømgaten 1, Marken 37, Vaskerelven 8, Kong Oscars gate 62 og C. Sundts gate 53 og 55. I 2017 ble alle funksjonene samlokalisert i Møllendalsveien i et bygg tegnet av Snøhetta. Strømgaten 1, som tidligere huset Bergen tekniske skole, ble fredet ved forskrift den 25. juni 2013. Bygninger er tegnet av Giovanni Müller og oppført årene 1874-76.
Kunst- og designhøgskolen i Bergen ble i 2014 akkreditert som vitenskapelig høgskole i kunst.
Den 2. juni 2016 ble det klart at KHiB og Universitetet i Bergen ønsket å slå seg sammen fra 1. januar 2017. Den 17. juni 2016 ble sammenslåingen vedtatt, og det ble bestemt at KHiB og Griegakademiet sammen skulle bli til Fakultet for kunst, musikk og design ved Universitetet i Bergen. Fakultetet ble formelt opprettet 1. januar 2017, og har tre institutter: Institutt for kunst, Griegakademiet - Institutt for musikk og Institutt for design.
Zhenjiang
Zhenjiang (forenklet kinesisk: 镇江; tradisjonell kinesisk: 鎮江; pinyin: Zhènjiāng; Wade-Giles: Chen-chiang) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Jiangsu i det sentrale Kina. Befolkningen i selve byen anslås (2004) til 643 000; hele prefekturet har 2,67 millioner innbyggere. Prefekturet er på sørbredden av Yangtzefloden, og grenser mot Nanjing i vest, Changzhou i øst, og Yangzhou over elven mot nord.
Keiserkanalen løper gjennom prefekturet. Ved byen ligger også det store energianlegget Zhenjiang kullkraftverk.
Administrative enheter
Zhenjiang består av tre bydistrikter og tre byfylker:
Historie
Under Mingdynastiet og Qing-dynastiet var Zhenjiang et viktig handelssentrum.
Den amerikanske forfatterinnen Pearl S. Buck (1892–1973), som skrev romaner om Kina og vant Nobelprisen i litteratur, bodde i Zhenjiang med sine misjonærforeldre til hun ble 18, og underviste også der. Hennes barndomshjem er bevart.
Fra 1928 til 1949, under Kuomintangregjeringen under Chiang Kai-shek ble Zhenjiang gjort til provinsen Jiangsus hovedstad, mens Nanjing (som nå er provinshovedstaden) var landets hovedstad.
Samferdsel
Beijing-Shanghai høyhastighetstog har også stoppested her.
Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.
Kulinarisk
I matveien er Zhenjiang kjent for sin spesielle Zhenjiangeddik.
Eric Ridder
Eric Ridder (født 1. juli 1918, død 23. juli 1996) var en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Ridder ble olympiske mester i seiling under OL 1952 i Helsingfors. Han var med på den amerikanske båten «Llanoria» som vant 6-meter klassen foran den norske båten «Elisabeth X» og «Raila» fra Finland. Seilingene ble avviklet i perioden 20. til 23. juli 1952. Mannskapet på «Llanoria» besto av John Morgan, Herman Whiton, Julian Roosevelt, Everard Endt og Eric Ridder.
VTOHL
VTOHL (et akronym for vertical take-off horizontal landing) beskriver fly som kan ta av vertikalt, men som lander på tradisjonell måte.
Mange VTOL-fly kan operere på denne måten. Noen fly må lande normalt etter en vertikal take-off fordi en vertikal landing ikke er mulig eller at den er upraktisk.
Takeoff and landing
Florian Geyer
Florian Geyer (født ca. 1490 i Giebelstadt/Ochsenfurt i Tyskland; død 10. juni 1525 i Gramschatzer Wald ved Würzburg) var en tysk velstående ridder og diplomat.
Bakgrunn
Florian Geyer stammet fra den frankiske adelsslekten Geyer von Giebelstadt, og var den yngste av tre brødre. Etter at faren Dietrich († 1492) og begge srorebrødrene var døde, arvet han i svært ung alder en betraktelig formue og omfangsrike landegods, slik at han med stor letthet kunne leve et behagelig og sorgfritt liv.
På en reise i 1512 til 1513 kom han til England der han traff kong Henrik VIII.
I 1517 ble han bannlyst i kjølvannet av en rentestrid med klosteret Neumünster, og forble bannlyst resten av livet. Han gjorde militær tjeneste blant annet for Den tyske ordens høymester Albrecht von Brandenburg-Preussen i striden som utviklet seg i Polen, og dro også på diplomatiske oppdrag for høtmesteren til forskjellige europeiske hoff.
Reformatorisk hærfører
Han ble i 1520 en overbevist tilhenger av Martin Luthers reformasjon og engasjerte seg som hærfører for bøndene under bondeopprøret i 1525. Han kommanderte da en elitestyrke på noen hundre mann som ble alment kjent som «Den svarte hop» (Schwarzer Haufen). Flere av sine seirer vant han likevel ved forhandlinger, blant annet byen Rothenburg ob der Tauber.
Etter bøndenes avgjørende nederlag ved Ingolstadt, i Unterfranken og Königshofen, ble han overfalt i et skogparti mens han red alene nordover fra Rothenburg, som hadde utvist ham. Natten fra 9. til 10. juni 1525 ble han stukket ned i Gramschatzer Wald ved Würzburg.
På grunn av hans frivillige avkall på et liv i velstand, hans helhjertede engasjement for sin overbevisning, og hans militære innsats, ble han trukket frem som forbilledlig av kommunistene på 1800-tallet og av nazistene på 1900-tallet. I Friedrich Engels' bok Der Bauernkrieg fra 1870 fremstiller Geyer som en tidlig forkjemper for proletariatet. Nasjonalsosialistene oppkalte en av Waffen-SS sine kavaleridivisjoner etter ham, 8. SS Kavaleridivisjon «Florian Geyer».
Anker Jørgensen
Anker Henrik Jørgensen (født 13. juli 1922 i København, død  20. mars 2016 i Valby ) var en dansk sosialdemokratisk politiker. Han var landets statsminister i to omganger og utenriksminister i en kortere tid.
Savonranta
Savonranta er en tidligere kommune i landskapet Södra Savolax. Kommunen ble den 1. januar 2009 sammenslått med Nyslott
Anker Jørgensen
Bakgrunn
Anker Jørgensen ble født i et falleferdig kolonihagehus ved Irlandsvej på Amager i København som sønn av kusken Johannes Albert Jørgensen og hans kone, renholder Karen Marie Jørgensen. Året etter flyttet Karen Marie som enke inn i en liten leilighet i Amagergade 4B i Christianshavn med gutten. Huset ble senere kjent som «Rottehullet» i TV-serien Huset på Christianshavn, og i forbindelse med 100-årsdagen for Anker Jørgensens fødsel i 2022, ble en minneplakett hengt opp på fasaden.
Karriere
Jørgensen begynte sin faglige politiske karriere i 1950, da han ble nestformann i Lager- og Handelsarbejdernes Forbund. I 1956 ble han forbundets formann. I 1962 ble han formann for Transportgruppen og i 1968 formann for Arbejdsmandsforbundet. På 1960-tallet var han aktiv lokalpolitiker i København.
Jørgensen ble valgt til Folketinget i 1964.
Statsminister
Han etterfulgte Jens Otto Krag som statsminister i 1972 (som trakk seg etter den danske avstemningen om EU). At det var Anker Jørgensen som fikk overta, kom som en overraskelse også innen eget parti. Men han måtte gå av i 1973 etter at den borgerlige siden gjorde et godt valg. Han ble igjen statsminister gjennom fire valgperioder - fra 1975 til 1982 - og han var også utenriksminister en kort periode i 1978. Hans ledelse under sin tid i toppolitikken bedømmes som av blandet karakter: Fra å ha tilhørt Socialdemokraternes venstrefløy ble Anker Jørgensen en pragmatisk, samarbeidsrettet politiker. Politisk bedømmes han fra høyresiden i politikken for å ha mislyktes, ved ikke å ha maktet å håndtere vel den økonomiske krise i 1970- og 1980-årene. Han ble ikke desto mindre høyt respektert, eller elsket, i Danmark for sin personlige integritet og jordnære personlighet. Et eksempel som gjerne anføres, er at han ikke ville gå med på å flytte til den offisielle statsministerresidens Marienborg, men foretrakk å bo med sin hustru i deres leilighet i et arbeiderklassestrøk i København.
Anker Jørgensen lyktes å få igjennom store velferdsreformer som lov om etterlønn, garantilønn, dyrtidsfondet og bistandsloven, i tillegg til et avgjort nei til atomkraft. Han var formann for Socialdemokraterne 1972-87, da han ble avløst av Svend Auken. Jørgensen var president for Nordisk råd i 1986 og 1991.
Tunisia under Sommer-OL 2012
Tunisia deltok under Sommer-OL 2012 i London som ble arrangert i perioden 27. juli til 12. august 2012. Åttiseks utøvere, sekstiseks menn og tjue kvinner deltok i sytten sporter. Det var trettende gangen Tunisia deltok i et sommer-OL, de kom på en delt førtifemteplass med en gull-, en søl- og en bronsemedalje. Håndballspilleren Heykel Megannem var landets flaggbærer under åpningsseremonien. 66 men and 20 women, to compete in 17 sports
Anker Jørgensen
Statsminister
«Anker Jørgensen ble en gave til hver enkelt av oss og til det danske folk,» sa Århus-biskopen Kjeld Holm da Jørgensen ble gravlagt 2. april 2016 i Grundtvigskirken, som med sine 1.300 plasser var fylt av fremmøtte. Mette Frederiksen sa i sin minnetale: «''Du lot aldri noen i stikken. Du var en god kamerat. Det var som om du alltid så deg over skulderen og sikret deg at alle var med.» Biskop Holm fortalte videre i sin minnepreken at Jørgensen selv ikke hadde lyst å snakke om sin bisettelse: «Du finner nok på noe å si. Jeg kommer likevel ikke til å høre det...» Men da biskop Holm spurte Jørgensen hva han helst ville huskes for, satt Jørgensen lenge taus før han sa at gislene hos Saddam Hussein i Irak – «dem hjalp jeg jo hjem!''»
Min kärlekssång till dig
«Min kärlekssång till dig» er en svensk sang av Lasse Berghagen. Han fremførte den i Melodifestivalen 1974. Den kom på en andreplass, i skyggen av ABBAs vinnersang «Waterloo», som også vant Eurovision Song Contest 1974.
Anker Jørgensen
Statsminister
Han er gravlagt på Vestre kirkegård. Privatpersoner, fagforeninger og boligforeningen AKB der Anker Jørgensen bodde, samlet inn kr 600.000 kroner til en statue av ham, plassert - uten tillatelse - i trappen til bydelshuset i Sydhavnen.
Min kärlekssång till dig
Under fremførelsen av «Min kärlekssång till dig» spilte Berghagen akustisk gitar. Sangen er også kjent under tittelen «Jag har köpt mig en akustisk gitarr».
Sangen lå på Svensktoppen i elleve uker i perioden 24. mars-2. juni 1974, og lå blant annet som nummer én.
Norske versjoner
Philip A. Kruse og P. E. Pedersen har skrevet norske tekster. Kruses versjon har tittelen er «En liten sang til deg». Pedersens versjon heter «Kjærlighetssang til deg»
Øvrig
I Melodifestvialen 2008 ble det gjort en humoristisk sketsj i pauseunderholdningsnummeret, hvor Lars Berghagen anklaget Kristian Luuk for å ha forsøkt å stoppe fremførelsen.
Jičín
Jičín (tysk: Gitschin eller Jitschin) er en by i regionen Hradec Králové i Tsjekkia. Byen ligger omtrent 85 km nordøst for Praha.
Historie
Byen ble grunnlagt i 1293.
Yaşar Kemal
Yaşar Kemal, egentlig Kemal Sadık Gökçeli, (født 6. oktober 1923 i landsbyen Hemite [nå Gökçedam] i provinsen Osmaniye i Tyrkia, død 28. februar 2015 i Istanbul) var en tyrkisk forfatter. Han ble regnet som en av Tyrkias ledende forfattere og en fornyer av tyrkisk litteratur med en episk stil basert på folkediktningen i landet og preget av hans oppvekst i trange kår. Han ble som den første fra Tyrkia forestått som mottaker av nobelprisen i litteratur – ikke minst på grunn av sin debutroman İnce Memed. Ni av hans romaner har blitt filmatisert.
Bakgrunn
Kemals foreldre var fattige kurdere som kom fra Van under første verdenskrig. I den fattige landsbyen Hemite, der han ble født, var familien hans de eneste kurderne, slik at Kemal lærte tyrkisk bedre enn kurdisk. Han skrev sine bøker på tyrkisk. Han regnet seg som tyrkisk forfatter uten å fremheve sin kurdiske bakgrunn. Han var det eneste av landsbyens barn som lærte å lese.
Kemal mistet et øye i samband med en fåreslakt, og hans far ble myrdet av sin fostersønn da Yasar var fem år. Disse traumatiske hendelser førte til at han fikk talebesvær, som varte til han var tolv år gammel.
Forfatter
Tyrkiske medier drev kampanjer mot Kemal, og han ble tiltalt eller truet med tiltale for støtte til kurdisk separatisme. I 1995 ble han dømt til 20 måneders betinget fengsel for å ha oppfordret til separatisme. Han var en venn av Orhan Pamuk. Kemal drømte om å få nobelprisen i litteratur, og ble nominert på 1970-tallet. Leo Tolstoj var ett av hans forbilder. Under militærstyret i Tyrkia på 1970-tallet bodde Kemal en tid i Sverige. Han var først gift med Thilda Serrero, og giftet seg med Ayse S. Baban da han var blitt enkemann. Flere tusen møtte opp i Kemals begravelse 2. mars 2015, blant annet tidligere president Abdullah Gül og Orhan Pamuk
Røds bruk
Røds bruk (Røds brug) er ballastplass på Kråkerøy fra seilskutetida.
Ballast er stein og jord som seilskutene fylte i lasterommet. Med i ballasten fulgte frø fra planter i andre land, og ballastplassene har derfor vært interessante områder for botanikere. De øvrige av landets gamle ballastplasser er etterhvert utbygget.
Ballastplassen på Røds Bruk er enestående i landet. Her finnes flere rødlistede planter og noen rødlistede insekter. Området er vernet.
Indonesisk
Bahasa Indonesia (indonesisk) er det offisielle språket i Indonesia. Det er et austronesisk språk, og er praktisk talt identisk med malayisk, et av språkene i Malaysia.
Det er ca. 20 millioner mennesker som har indonesisk som morsmål. I tillegg til dette har ca. 200 millioner mennesker språket som første fremmedspråk, da det brukes i utdanningssystemet i Indonesia.
Språket malay har vært brukt som et uformelt fellesspråk i det som i dag er Republikken Indonesia i hundrevis av år. Ved Indonesias uavhengighet fra Nederland i 1945 ble dette språket formalisert og fikk status som fellesspråk i den nyopprettede republikken.
På grunn av en mengde nederlandske lånord i indonesisk er det enkelte forskjeller mellom malay og indonesisk. Uttalen er også noe forskjellig. Dessuten blander mange indonesiere inn ord fra sine lokale språk når de snakker indonesisk, noe som gjør at språket i dagligtalen er forskjellig fra den standard skriftlige formen.
Indonesisk skrives med det latinske alfabetet. Det er et nært samsvar mellom uttale og skrivemåte, noe som kommer av at det er forholdsvis ungt som skriftspråk.
Everard Endt
Everard Endt (født 7. april 1893, død ukjent) var en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors.
Jäcklein Rohrbach
Jakob (kalt Jäcklein) Rohrbach (antagelig født i Böckingen i Tyskland, død 20. eller 21. mai 1525 ved Heilbronn-Neckargartach i Tyskland) var en av bøndenes anfører under den tyske bondekrigen 1525.
Han hadde i lang tid ligget i konflikt med klosteret St. Peter ved Wimpfen, som var lensherre for hans lille gods. Dessuten var han livegen under herren av Neipperg. Kort tid etter at bondeopprøret brøt ut gjorde han seg i mars 1525 til anfører av en styrke på flere hundre opprørske bønder. Han var ikke beredt til å la dem gjennomføre enhver terror, men det ble utført enkelte grusomheter.
Etter bøndenes nederlag i slaget ved Böblingen den 11. mai ble han tatt til fange, og kort etter ble han levende brent.
Irwandi Yusuf
Irwandi Yusuf (født 2. august 1960 i Bireuen i Aceh i Indonesia) er guvernør i provinsen Aceh i Indonesia. Han ble valgt til vervet i desember 2006 som den første folkevalgte guvernør.
Yusuf var veterinær i utgangspunktet, men ble en av lederne for separatistbevegelsen GAM, som ble dannet i 1976. Da tsunamien traff Aceh-provinsen i jula 2004, sonet han en dom på sju års fengsel for oppvigleri. Flodbølgen traff fengselet og han klarte å flykte, og ble etter hvert deltaker i fredssamtalene som endte med en fredsavtale mellom sentralmyndighetene i Indonesia og geriljabevegelsen. Avtalen ble undertegnet i august 2006, og i desember ble Irwandi Yusuf valgt til guvernør med 40% av stemmene i valget.
I mars 2007 var Irwandi Yusuf vert da Norges statsminister Jens Stoltenberg da besøkte provinsen for å se på gjenoppbyggingsarbeidet. Norge har bevilget 300 millioner kroner av et fond på 650 millioner dollar som Verdensbanken forvalter til gjenoppbyggingen.
Pseudopontia
Pseudopontia er eneste slekt i gruppen Pseudopontiinae og hører til blant hvitvingene. Tidligere var det bare kjent én art, Pseudopontia paradoxa, men i 2011 ble det beskrevet tre nye arter, samt at en underart fikk status som god art. De finnes i tropiske deler av Sentral- og Vest-Afrika, i Sierra Leone, Kamerun, Kongo, Angola, Uganda, Zaire og nordvest i Zambia.
Utseende
Pseudopontia-artene er litt uvanlig utseende dagsommerfugler med en svært spinkel kroppsbygning. Vingene er store, brede og ensfarget gulhvite. Antennene er ganske korte og mangler antenneklubbe, dette er meget uvanlig for dagsommerfugler.
Systematisk inndeling
Pseudopontiinae regnes som en søstergruppe til de andre hvitvingene. Men slektskapet er ennå ikke helt avklart. Noen entomologer har plassert den som en delgruppe av Dismorphiinae.
15. serierunde i Toppserien 2009
15. serierunde i Toppserien 2009 ble spilt lørdag den 27. juni klokken 16:00.
Asiamesterskapet i friidrett 1973
Asiamesterskapet i friidrett 1973 var det første Asiamesterkapet i friidrett, det ble arrangert i Manila på Filippinene. Det var 22 øvelser for menn og 15 for damer. Japan ble beste nasjon med 18 gullmedaljer foran India med fire.
Gode Ord Dør Sist
Gode Ord Dør Sist (G.O.D.S.) er en norsk rap- og hiphop gruppe. Gruppen består av Erik Bruset (Børek) og Trond Wiger (Tfuzz). De produserer musikk i GODSterminalen, like ved E. C. Dahls bryggeri på Lamon i Trondheim. De har bidratt på et stort antall plater, samlealbum og mixtapes, i tillegg til flere offisielle utgivelser. De ga ut LP-en "Gode Ord Dør Sist" i 2009, og ga ut "Svart Jord" 24. november 2012. Bruset er også kjent som medeier av vinylbutikken Fatback, og DJ med blant annet klubbkonseptene Sjøkasnkom!? og The Message. Trond Wiger ble valgt til fylkeskunstner for 2012. Begge er aktive kursholdere innen tekstskriving og DJ-ing. De har vært medarrangører av hiphopfestivalen 2xH, reggae festivalen Jamrock og flere "open mics".
Opptredener
Gruppen spilte første gang sammen i 1995. De opptrådte på supportkonserter for Public Enemy (1999), Wu-Tang, Xzibit, Beatnuts, Sage Francis og Tha Alkaholiks. De har turnert i Norge og Tyskland, og hadde tre konserter i New York (2012). De var med på hiphopfestivalen 2xH gjentatt ganger (2000, 2002, 2004, 2007, 2009). De har også opptrådt i regi av Rikskonsertene. 8. mai 2007 opptrådte de i forbindelse med demonstrasjon til støtte for Eugene Ejike Obiora og opptrådte på Moldejazz i 2007.
Inverurie
Inverurie (skotsk gælisk: Inbhir Uraidh eller Inbhir Uaraidh ) er en by (town) i regionen Aberdeenshire i Skottland hvor elvene Ury og Don går sammen. Den har historisk status som kongelig burgh. Inverurie ligger omtrent 26 kilometer nordvest for Aberdeen. Folketallet er beregnet til 14 660 innbyggere for 2020.
Etymologi
Stedsnavnet Inverurie kommer fra den skotsk-gæliske Inbhir Uraidh som betyr «sammenløpet av Ury» etter elven som slutter seg til Don like sør for byen.
På 1800-tallet, med den økte bruken av postvesenet, ble mange brev adressert til «Inverury» sendt til Inveraray i Argyll, på vestkysten av Skottland. Bystyret forordnet at navnet som skulle brukes til rådsvirksomhet skulle være «Inverurie» som de også anså som den «gamle skrivemåten». De ba publikum om å bruke denne skrivemåten i framtiden og sa at postmesteren hadde akseptert endringen. Byskriveren kom med den offisielle kunngjøringen 20. april 1866.
Qi (Kaifeng)
Qi (kinesisk: 杞; pinyin:  Qǐ Xiàn) er et fylke i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det er underlagt byprefekturet Kaifeng.
Inverurie
Forhistorie
Utgravninger av arkeologer sommeren 2018 i Thainstone Business Park, oppdaget restene av et rundhus i skotsk midtre bronsealder (1550–1150 f.Kr.) og en kremasjongrav med urner; kremeringspraksis i skotsk sen bronsealder (1150–800 f.Kr.); og et rundhus fra jernalderen fra 1. og 2. århundre e.Kr., som indikerer menneskelig bosetning i området i tusenvis av år. En utgraving i 2002 avdekket restene av et annet rundhus fra jernalderen.
Qi (Kaifeng)
Befolkningen er 1 031 425 (1999).
Inverurie
Forhistorie
På en nærliggende åsside er liggende steinsirkel (Easter Aquhorthies-steinsirkelen) tilbake til 2000-tallet f.Kr. I utkanten av byen er Brandsbutt-steinen, en klasse I piktisk symbolstein med en ogham-inskripsjon.
Qi (Kaifeng)
Kulturminner
Det neolittiske Lutaigang-funnstedet (鹿台岗遗址, Lutaigang yizhi) be i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.
Inverurie
Historie
Inverurie sies å ha blitt grunnlagt av David av Huntingdon, jarl av Garioch og Huntingdon, bror til kong Malcolm IV, tippoldefar til Robert Bruce som beseiret John Comyn, 3. jarl av Buchan i nærheten i slaget ved Inverurie i mai 1308.
Det har vært tre kjente slag i byen: Slaget ved Inverurie (1308), slaget ved Harlaw (1411) mellom Donald av Islay, (MacDonald) og en hær kommandert av Alexander Stewart, jarl av Mar; og slaget ved Inverurie (1745) under det jakobittiske opprøret det året.
Den religiøse stiftelsen daterer før dette med fem århundrer med etableringen av Kirk of Inverurie nå kjent som St Andrew's Parish Church.
Byens eldste kjente charter stammer fra 1558, med dens moderne utvikling som fant sted etter byggingen av Aberdeenshire-kanalen som forbinder Port Elphinstone med Aberdeen Harbour i 1806. Inverurie Locomotive Works (1905–1969) førte til en beskjeden økning i størrelse og velstand, men det var ikke før oljeboomen i siste kvartal av 1900-tallet at byen utviklet seg til mye av sin nåværende form.
Qi (Kaifeng)
Historie
Under Han-dynastiet tilsvarte området prefekturet Yu i kommanderiet Chenjiu.
Samferdsel
Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina.
Inverurie
Historie
Under den andre verdenskrig ble tyske fly sett flere ganger på grunn av bombingen av den nærliggende byen Aberdeen, men Inverurie selv ble ikke bombet.
Leinier Domínguez
Leinier Domínguez Pérez (født 23. september 1983 i Havanna) er en cubanskfødt amerikansk stormester i sjakk.
Han vant det cubanske mesterskapet i sjakk i 2002, 2003 og igjen i 2006. I 2004 nådde han kvartfinalen i FIDEs verdensmesterskap, der han tapte for Teymur Rəcəbov. Et av sine beste turneringsresultat oppnådde han i Barcelona i 2006, hvor han fikk 8/9 og vant turneringen foran blant andre Vasyl Ivantsjuk
Leinier vant i november 2008 VM i lynsjakk med tallene 11,5/15 og havnet med dette et halvt poeng foran den tidligere lynsjakkverdensmesteren Ivantsjuk. Pjotr Svidler og Aleksandr Morozevitsj fulgte på plassene bak med 10 poeng.
Petr Maixner
Petr Maixner (født 27. februar 1831 i Hořice, død 22. oktober 1884 i Praha) var en tsjekkisk kunstmaler. Han er kanskje mest kjent for sitt maleri Bacco con amorino fra 1864.
Zentrum gegen Vertreibungen
Zentrum gegen Vertreibungen (senter mot fordrivelser) er en stiftelse som arbeider for å oppføre et dokumentasjonssenter og minnesmerke i Berlin med samme navn, som skal ta for seg den etniske rensningen gjennom fordrivelser av cirka 15 millioner tyskere (med 2 millioner døde) på slutten av og etter annen verdenskrig, fra sentral- og østeuropeiske områder som ble okkupert av Stalins røde armé. Senteret skal også behandle andre, både historiske og aktuelle, tilfeller av etnisk rensning.
Siikajoki
Siikajoki er en kommune og et tettsted i landskapet Norra Österbotten i Finland. Kommunen har 5 830 innbyggere og har et areal på 1 060,47 km². Siikajoki er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Karlö, Limingo, Lumijoki, Brahestad, Siikalatva og Vihanti. Historisk er stedet kjent for slaget ved Siikajoki som var den andre større trefningen mellom svenske og russiske styrker under finskekrigen 1808-1809.
Zentrum gegen Vertreibungen
Initiativet til stiftelsen og senteret ble tatt av CDU-politikeren Erika Steinbach, som også er president for Bund der Vertriebenen, og SPD-politikeren Peter Glotz.
Skepsis (organisasjon)
Skepsis er en norsk organisasjon som fremmer og publiserer kritiske undersøkelser og analyser av okkulte emner, som for eksempel konspirasjonsteorier. Andre felt som blir dekket, er fenomener som moderne sagn, mirakelberetninger, astrologi, parapsykologi og UFOer.
Skepsis er tilknyttet et internasjonalt nettverk av lignende, skeptiske organisasjoner (CSI (CSICOP) og ECSO). Styreleder for organisasjonen er Ingvild Tinglum Bøckman.
Historie
Moderorganisasjonen i USA, The Committee for the Scientific Investigation of Claims of the Paranormal (CSICOP), ble opprettet som et svar på den «okkulte eksplosjon» USA opplevde mot slutten av 1970-tallet. Disse miljøene opplevde at påståtte overnaturlige fenomener fikk en bred mediedekning, mens bare få motforestillinger og kritiske analyser kom frem i lyset.
For å nå ut til publikum som eksponeres for okkulte påstander gjennom media har organisasjonen fra tid til annen tatt i bruk ukonvensjonelle og fargerike metoder i sine avsløringer av feilaktige påstander fra parapsykologer og svindel blant mirakelmenn og medier. De norske skeptikerne utnevnte da også «tøvsugere» (dvs. personer som framsatte urealistiske og urimelige påstander) på 1990-tallet.
På 1990-tallet og ut 2001 utga Skepsis medlemsbladet ved samme navn, samt et internt nyhetsblad. Siden har Skepsis flyttet mesteparten av aktiviteten til opplysning i massemedier og informasjon gjennom nettsider: Nye artikler av hovedsakelig norske skeptikere legges fra tid til annen ut på Skepsis' hovedsider.
I tillegg til denne virksomheten har Skepsis også utgitt bøker.
Josef Larsson
Josef Larsson (født 12. oktober 1893 i Karlstad i Värmland i Sverige, død 27. desember 1987 i Oslo) var en svensk-norsk fagforeningsmann og politiker (DnA).
Han kom til Norge i 1912, og ble raskt organisert i arbeiderbevegelsen. Fra 1927 til 1930 var han medlem av Arbeiderpartiets sentralstyre, og var aktiv i forhold til sammenslåingen med Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti.
I 1931 ble han sekretær i Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund, og i 1934 etterfulgte han Konrad Nordahl som formann. Etter angrepet på Norge 9. april 1940 fortsatte Larsson i den legale faglige ledelsen, men sto i et stadig mer anstrengt forhold til fungerende AFL-formann Jens Tangen. I september 1941 sto han sentralt i melkestreiken, og ble sammen med Viggo Hansteen, Rolf Wickstrøm, Ludvik Buland og Harry Vestli dømt til døden. Imidlertid ble dommen mot ham selv, Buland og Vestli omgjort til livsvarig tukthus, men Larsson var den eneste av disse som skulle oppleve krigens slutt.
Etter krigen tok han igjen opp vervet som formann for Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund, et verv han hadde frem til 1958. I Lund-rapporten avsløres det at han i denne egenskapen også bidro til kartlegging av kommunister i Norge. I 1978 ble festskriftet Vår vilje er jernet gitt ut til Larssons ære.
Larsson døde i 1987, 94 år gammel.
Chuzhou
Chuzhou (kinesisk: 滁州; pinyin: Chúzhōu) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Anhui i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2004) til 4,34 millioner innbyggere.
Administrative enheter
Byprefekturet Chuzhou har jurisdiksjon over 2 distrikter (区 qū), 2 byfylker (市 shì) og 4 fylker (县 xiàn).
Jernbane
Beijing-Shanghai høyhastighetstog har stoppested her.
Vei
Kinas riksvei 104 løper gjennom prefekturet. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.
Mad TV
Mad TV (stilisert som MADtv) er en amerikansk humorserie som gikk på amerikansk TV fra 1995 til 2009 og igjen fra 2016. Programmet er basert på både forhåndsinnspilte kortfilmer og sketsjer innspilt direkte foran et studiopublikum. Programmet har sitt grunnlag fra humorbladet Mad. Programmet gikk på Fox fra 1995 til 2009 og gjenoppstod på The CW i 2016. Programmet har tradisjonelt blitt sendt på lørdagskvelder.
I Norge har programmet blant annet gått på NRK 3.
Kroken skole (Tromsø)
Kroken skole er en ungdomsskole som ligger i bydelen Kroken (Tromsø) i Tromsø, den har ca. 300 elever fordelt på 11 klasser. Elevene på skolen kommer fra barneskolene Lunheim barneskole, Krokelvdalen skole, Skjelnan skole og Skittenelv skole.
PNEK
PNEK er en stiftelse ( i Enhetsregisteret) etablert i 2007, men allerede fra 2000 et nettverk av norske organisasjoner som arbeider med produksjon av elektronisk kunst.
Stiftelsen har som formål å være en samlende og koordinerende ressurs for disse, og for produksjonen av elektronisk kunst i Norge. Virksomheten består i å være en kulturpolitisk pådriver for elektronisk kunst, arbeide for økt offentlighet om den elektroniske kunstens innhold og utvikling, samt å koordinere og utveksle tekniske ressurser og faglig kompetanse på tvers av fagfelt og geografi. PNEK er stiftet av Atelier Nord, BEK, i/o/lab, NOTAM og TEKS.
Stiftelsen er hjemhørende i Oslo, og ledes av Per Platou.
I årene 2012-2014 driver PNEK Videokunstarkivet, et pilotprosjekt som skal digitalisere og aktualisere norsk videokunst fra sekstitallet og fram til idag. Prosjektet er eid av Norsk kulturråd.
Bakgrunn
I 1997 ble videokunst-utstillingen Screens vist i Trondheim. I tilknytning til utstillingen arrangerte Norsk kulturråd en konferanse hvor produksjonsvilkårene for elektronisk kunst ble drøftet. En arbeidsgruppe ble nedsatt og leverte i 1999 arbeidsnotatet Skjønnheten og utstyret. Det ble anbefalt å etablere et nettverk av produksjonsmiljøer for elektronisk billedkunst bestående av Atelier Nord i Oslo, og nyetablerte virksomheter i Bergen og Trondheim. BEK – Bergen senter for elektronisk kunst ble etablert i tilknytning til Kulturby Bergen 2000. I Trondheim var først Top Floor, medieverksted ved Lademoen kunstnerverksteder tilknyttet. Senere ble virksomheten skilt ut og etablert som TEKS – Trondheim Elektroniske Kunstsenter. I 2001 ble det besluttet å også innlemme NOTAM i nettverket som dermed fikk en mer tverrkunstnerisk profil.
I tillegg til virksomhetene i Oslo, Bergen og Trondheim, ble PNEK etablert, i perioden 2000-2004 som prøveprosjekt i regi av Atelier Nord med støtte av Norsk kulturråd. PNEK skulle bidra til koordinering og samarbeid mellom miljøene, slik at de samlet ivaretok feltets interesser nasjonalt.
Fra 2005 ble PNEK sikret varig finansiering over statsbudsjettet. Dette førte til en organisatorisk omlegging, og PNEK ble etablert som selvstendig stiftelse i 2007. På samme tid ble i/o/lab i Stavanger tatt opp som medlem av nettverket.
i 2009 ble nettverket utvidet med seks nye noder, for å gjenspeile situasjonen i det aktuelle kunstfeltet. De nye nodene er Atopia (Oslo), Dans for Voksne (Oslo), Rom3 (Skien), Utsikten Kunstsenter (Kvinesdal), Lydgalleriet (Bergen) og Piksel (Bergen). I 2012 ble også Kinokino (Sandnes) medlem av nettverket.
Filosofiens historie
Alle kulturer — det være forhistoriske, middelalderske, eller moderne; østlig, vestlig, religiøs eller verdslig — har hatt deres egen unike filosofiske retninger som har oppstått fra både tradisjon og gjennom uavhengige oppdagelser og iakttagelser. Slike teorier har vokst fra ulike premisser og metoder, eksempelvis (men ikke begrenset til) rasjonalisme og deduksjon (teorier som har kommet fram via logikk), empirisme (teorier som har kommet via observasjon), og selv via hopp i tro, håp og tradisjon (slik som overnaturlige tenkning, myter og mytologi uten begrunnelser, og religion).
Vestlig filosofi
Filosofien i innenfor den vestlige sivilisasjon, vestlig filosofi, konvensjonelt inndelt i fire store områder: antikkens, middelalderens, moderne og samtiden. Antikkens epoke går fra antikkens Hellas, via hellenismen og romersk tid, og omfatter betydningsfulle filosofer som blant annet Sokrates, Platon og Aristoteles, og ender med Vest-Romerrikets fall på 500-tallet e.Kr. Middelalderen som epoke går løselig fram til slutten av 1600-tallet og renessansen. Moderne tid begynner med renessansen, som også betegnes som tidlig moderne tid, og fram til 1900-tallet. Samtidsfilosofien utgjør de mange retninger og utviklinger på 1900-tallet og fram til i dag.
Filosofiens begynnelse
Vestlig filosofi begynte tilsynelatende i de greske byene langs vestkysten av Lilleasia i området Jonia med Tales fra Milet, som var aktiv i tiden rundt 585 f.Kr. og etterlot seg spissformuleringen «alt er vann» som essensen i sin filosofi. Tales' vannteori kan oppfattes som en form for skapelsesteori eller teori om et slags urstoff (arché). Hans mest kjente elever var Anaximenes («alt er luft») og Anaximander («alt er ápeiron»).
Det var vanlig å kategorisere de første greske filosofene fra tiden før Sokrates som de såkalte førsokratene. Andre tenkere og filosofiskoler oppsto over hele antikkens Hellas i løpet av de neste århundrene. Blant de viktigste var Heraklit («alt er ild», alt er kaotisk og forbigående), Anaxagoras (virkeligheten er slik ordnet at det må være gjort bevisst), pluralistene og atomistene (verden er sammensatt av utallige gjensidige deler), eleaterne Parmenides og Zenon (alt er En og forandring er umulig), sofistene (kjent, kanskje urettferdig, for å hevde at sannheten er ikke noe mer enn én mening og for deres undervisning som lærte folk å argumentere på tvilsomt vis for bevise hvilken som helst konklusjon). Hele den filosofiske bevegelse ble gradvis konsentrert i Athen som hadde blitt den dominerende bystaten i Hellas.