cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mauritius under Sommer-OL 1988
Mauritius under Sommer-OL 1988. Åtte sportsutøvere, seks menn og to kvinner fra Mauritius deltok i fem sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. Det var andre gangen som Mauritius deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Goose Green
Goose Green (spansk: Pradera del Ganso, Ganso Verde) er en bosetning på Øst-Falkland i øygruppen Falklandsøyene, etablert i 1875. Den ligger innerst i Choiseul Sound ved eidet som skiller halvøya Lafonia fra den nordlige delen av Øst-Falkland, og om lag 3 km sør-sørvest for bosetningen i Darwin.
Goose Green drives som en stor sauefarm på 1700 km². Det er anlagt en kort flystripe, og det finnes en butikk her. Under Falklandskrigen i 1982 utspant de første landkampene seg i slaget ved Goose Green. Siden den gang har folketallet sunket fra ca. 100 til 40.
Dørstokkmil
Dørstokkmil, oftere brukt i bestemt form dørstokkmila, er et uttrykk for avstanden det kan føles å gå før en er ute av huset, altså over dørstokken, når motivasjonen mangler. Uttrykket assosieres med manglende tiltak eller nøling.
Begrepet brukes også mer generelt om hvor vanskelig det kan være å komme i gang med noe og er i slik forstand knyttet til uttrykket «godt begynt er halvt fullendt».
En annen betydning av begrepet er situasjonen som ofte oppstår når noen er på besøk og er i ferd med å gå igjen, men likevel blir stående og prate i døråpningen eller på trappa.
Helse Bergen
Helse Bergen HF er det juridiske navnet på foretaket, mens Haukeland universitetssjukehus er navnet som blir brukt i daglige. Helse Bergen HF/ Haukeland universitetssjukehus er et statlig foretak.
Tallfakta
I 2021 hadde sykehuset et budsjett på 13.463 millioner kroner.
I 2021 hadde sykehuset om lag 984.000 pasientmøter, som inkluderer innleggelser og polikliniske konsultasjoner i somatikk, psykisk helsevern og rus. Radiologiske undersøkelser er ikke inkludert.
40.000 operasjoner ble utført ved sykehuset i 2021, og det ble gjort 11,4 millioner laboratorieanalyser samme år.
Oppgaver
Haukeland universitetssjukehus har fire primære ansvarsområder: Pasientbehandling, forskning, utdanning av helsepersonell og opplæring av pasienter og pårørende.
I tillegg til pasientbehandling, drives det en utstrakt undervisning og forskningsvirksomhet ved sykehuset. Om lag to tusen studenter tar hvert år deler av sin utdanning ved sykehuset.
Haukeland universitetssjukehus har et utstrakt forskningsmiljø og en rekke kompetansesentre og spesialfunksjoner både på nasjonalt og regionalt plan. Det innebærer at sykehusets spesialister gir råd til leger i hele landet, tar imot pasienter med spesielle tilstander fra hele landet, og underviser ved universitetene og på etterutdanningskurs for leger. Sykehuset har landsfunksjon for behandling av blant annet brannskader.
I tillegg har sykehuset en rekke regionale og nasjonale kompetanse- og behandlingstjenester, i tillegg til en rekke registre.
Organisering
Norge er delt i fire helseregioner. I hver av dem har et regionalt helseforetak ansvar for at befolkningen får tilbud om spesialisthelsetjenester. Staten eier de regionale helseforetakene. Helse Bergen HF er ett av flere lokale helseforetak på Vestlandet som eies av det regionale foretaket Helse Vest RHF.
Organisasjonskart (helse-bergen.no)
Dennis Specialist Vehicles
Dennis Specialist Vehicles er en britisk produsent av busser og spesialiserte nyttekjøretøyer. Selskapet er i dag mest kjent for produksjon av brannbiler, men produserer også busser, søppelbiler og flyplasskjøretøy.
Historie
Selskapet ble stiftet i 1895 under navnet Dennis Brothers Ltd av John og Raymond Dennis, som først bygget sykler de solgte fra butikken sin, Universal Athletic Stores. De bygget sitt første kjøretøy i 1899, en sykkel med motor som de stilte ut på en stor sykkelutstilling samme år. I 1901 ble den første Dennis-bilen bygget, med en 8 hestekrefters De Dion-motor. Større modeller fulgte, blant annet en modell med 35 hk fra en White & Poppe-motor i 1906. Produksjonen av nyttekjøretøy ble utvidet i 1903, da den første bussen ble bygget, og med den første brannbilen i 1908. Snart utgjorde nyttekjøretøy størstedelen av produksjonen, og det er tvilsomt om det ble bygget noen biler etter 1915.
På 1990-tallet ble selskapet skilt ut i tre uavhengige deler:
Mayflower Corporation solgte Dennis-Eagle i juli 1999. Dennis Bus og Dennis Fire ble en del av Transbus International (nå Alexander Dennis) i 2001.
Oman under Sommer-OL 1988
Oman under Sommer-OL 1988. Åtte sportsutøvere fra Oman deltok i tre sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. Det var andre gangen som Oman deltok i et sommer-OL, de vant ikke noen medaljer.
Cape Breton
Cape Breton (engelsk ', fransk ', skotsk-gælisk ', mi'kmaq ') er en øy i Atlanterhavet utenfor det østlige Canada. Navnet er avledet av bretonsk, knyttet til Bretagne. Cape Breton er en del av provinsen Nova Scotia, og er skilt fra denne halvøya med Canso-sundet. Over sundet går det en molo, kalt Canso Causeway. Mot øst ligger Atlanterhavet, mot vest ligger Saint Lawrence-bukta. Landmassen er tilnærmet u-formet, med havbukta Bras-d’Or i sentrum av øya.
Geografi
Øya utgjør fire av provinsens 18 fylker, ’’counties’’, nemlig Cape Breton Country, Inverness County, Richmond County og Victoria County. Totalbefolkningen utgjorde 147,454 mennesker ved folkeavstemningen i 2001, eller 16 % av provinsens befolkning. Siden forrige folketelling i 1996 hadde befolkningen gått tilbake med 6,8 %. 72 % av befolkningen holder til i CBRM, Cape Breton Regional Municipality, et område preget av kull- og stålindustri.
Historie
De første innbyggerne på Cape Breton var sannsynligvis forgjengerne til dagens micmacfolk, de som bodde på øya da europeerne fant øya i 1497. Oppdageren av øya var den italiensk-engelske oppdageren John Cabot. I 1522 etablerte portugiserne en fiskerkoloni under João Alvares Fagundes, og så mange som 200 nybyggere bodde i en navnløs landsby på nordvestsida av øya, hvor dagens samfunn Ingonish ligger. Koloniens skjebne forblir ukjent, selv om den nevnes så seint som i 1570.
De første nybyggerne som kom til øya etter den britiske erobringen var irske. Imidlertid gikk de snart opp i den franske kulturen som allerede var der. I 1784 ble kolonien delt i tre; New Brunswick, Cape Breton Island og Nova Scotia. Kolonien hadde sin hovedstad i Sydney. Den økonomiske utviklingen gikk imidlertid sakte, og gruvedriften, som hadde vært viktig i den franske tida, lå nede de første tiårene etter den britiske erobringen.
I 1820 ble kolonien Cape Breton Island slått sammen for andre gang med Nova Scotia. Deretter fulgte en større industriell utvikling av kulleiene på den østlige delen av øya. Industrialisering, raskere skipsfart og framgang innen fiskeriene førte i andre halvdel av 1800-tallet til kontakt og befolkningsutveksling mellom Cape Breton og Newfoundland, noe som har fortsatt fram til i dag.
Den etniske sammensetningen endret seg også. I første halvdel av 1800-tallet opplevde øya en stor tilstrømming av skotter fra det skotske høylandet. Skottene utvandret på grunn av ’’The Highland Clearances’’, en prosess der leilendinger ble kastet ut av hjemmene sine for å gi plass til kvegavl. De brakte med seg gælisk språk og enten katolsk eller presbyteriansk religion. Kampanjer i skolene på 1800- og begynnelsen av 1900-tallet forsøkte å hindre bruk av gælisk blant de unge, og med engelskspråklige media i det 20. århundre gikk bruken av gælisk sterkt tilbake, men i dag finnes det fortsatt lokalsamfunn hvor gælisk er i bruk. Dette ble også hjulpet av turismen, som vektla lokalt særpreg. I dag finnes Gaelic College of Celtic Arts and Crafts som skal fremme språk og kultur.
Siden Cape Breton Island er noe av det østligste i Nord-Amerika, ble øya viktig for utviklingen av telefonteknologien, med slike navn som Alexander Graham Bell og Guglielmo Marconi.
Geografi
Øya er 10 311 km² stor, eller så stor som Østfold, Akershus og Vestfold til sammen. Dette gjør øya til den 75. største i verden. Kystene på øya er preget av klipper og steinete nes og landtunger, mens innlandet er preget av jordbruksland, bredaler formet av isen, skogområder og sletter. Det finnes indikasjoner på at deler av øya opprinnelig var bundet sammen med Skottland og Norge, som nå ligger langt unna på grunn av millioner av års kontinentaldrift.
Den nordlige delen av Cape Breton er dominert av Cape Breton Highlands, eller kort ’’The Highlands’’, en fortsettelse av Appalachene som går langs atlanterhavskysten av Nord-Amerika. Her ble i 1936 Cape Breton Highlands National Park opprettet. Parket har et areal på 949 km², omtrent dobbelt så stort som Oslo. Den kjente ruta Cabot Trail er en naturskjønn vei som går langs kysten av dette området.
Midt på øya ligger saltvannsfjorden Bras d’Or. I tillegg finnes det en rekke sjøer og elver på øya. Cape Breton har siden 1955 hatt fastlandsforbindelse med vei og jernbane over Canso Causeway, et større moloanlegg. Skipstrafikken går gjennom Canso-kanalen i den østre enden av moloanlegget.
Befolkning
Befolkningen på øya kan deles inn i fem grupper:
-Micmac: De opprinnelige innbyggerne.
-Irer som kom etter den britiske maktovertakelsen.
-Engelskmenn, hvorav de første kom etter den amerikanske revolusjonen.
I tillegg er det mindre grupper av svarte kanadiere, italienere og østeuropeere. De sistnevnte kom som følge av industriutviklingen i Cape Breton-regionen.
De siste 20 årene har befolkningen vært i tilbakegang. Denne trenden har økt de siste årene på grunn av problemer i industri og sysselsetting. Fra 1996 til 2001 gikk befolkningen tilbake fra 158 260 til 147 454, hele 6,8 %.
Rasemessig sammensetning
Religion
Statistics Canada Statistics Canada rapporterte I 2001 om 107 880 religiøse på Cape Breton, deriblant 3,915 uten religiøs tilknytning. De største kategoriene var: Synagoger i Sydney og Glace Bay betjener et lite jødisk samfunn med lange tradisjoner som en gang var blant de største i østre Canada. Nyere muslimske innvandrere avholder fredagsbønn på Cape Breton-universitetet.
Økonomi
Cape Breton har to viktige kulleier, nemlig Sydney Coal Field på den sørøstre delen av øya ved atlanterhavskysten. Disse kulleiene var gjennom 1800-tallet og fram til etter 2. verdenskrig blant de største private arbeidsgiverne i Canada. Inverness-kullfeltet vest på øya er betydelig mindre, men her var det også flere gruver tidligere. Sydney har tradisjonelt vært den største havnebyen, med en beskyttet, naturlig havn. Sydney er også det største handelssenteret, og der gis øyas dagsavis, The Cape Breton Post, ut. Sydney har også det eneste aktive fjernsynsstudioet, CJCB-TV og flere radiostasjoner. Fra Marine Atlantic Terminal i North Sydney går det ferger til Channel-Port aux Basques på Newfoundland, og om sommeren også til Argentia på Newfoundland. Point Edward på vestsida av Sydney Harbour er en tidligere kanadisk marinebase som nå brukes til private formål. Canadas Kystvaktskole, Canadian Coast Guard College, befinner seg i nærheten, nemlig i Westmount. Glace Bay er den nest største byen og var det største gruvesenteret før den siste gruven ble stengt på 1980-tallet. Glace Bay var også et viktig jernbaneknutepunkt og sentrum for fiskeriene. Tidligere var Glace Bay den største byen i hele Nova Scotia.
Port Hawkesbuy ble en viktig havn etter at Canso Causeway, moloen til fastlandet, ble fullført og en ny, dyp og beskyttet havn oppsto. Canso-stredet er åpent for skip av samme størrelse som de som passer i Saint Lawrence Seaway, og havna i Port Hawkesbury kan ta de dypest gående fartøyene.
Industrien på Cape Breton har møtt store utfordringer med stengningen av de viktige kullgruvene. Øyboerne har derfor blitt tvunget til å omstille seg mot reiseliv, call-sentra, småindustri og industri som lager bildeler, farmasøytiske produkter og vindusglass.
Mens byområdet rundt Sydney har gjennomgått en tøff omstilling, har livet på landsbygda vært mer stabilt, med en blanding av fiske, skogbruk, småskala landbruk og reiseliv. Særlig har reiselivet økt i betydning. Det største trekkplasteret er Cabot Trail, en malerisk kyststrekning langs den nordlige delen av øya som hvert år tiltrekker 400 000 gjester. Fort Louisbourg, den franske festningen som er blitt gjenreist, bygger opp under øyas spennende historie. Øya legger også vekt på sin keltiske arv og avholder Celtic Colours Festival hver oktober. Gaelic College of Celtic Arts and Crafts blir aktivt brukt i markedsføringen.
Folkemusikk
Cape Breton er kjent for sitt felespill som kom til Nord-Amerika med skotske immigranter på 1800-tallet, og spillestilen er tro mot tradisjonene. Ceilidh, eller folkedansoppvisning, er populær underholdning om sommeren. Landsbyen Judique er kjent som '’Bhaile nam Fonn'’, tonebygda, og her finnes Celtic Music Interpretive Centre. Flere felespillere fra Cape Breton er også blitt kjent i resten av Canada.
Ymse
• Cape Breton har et enormt, tidligere industriområde med forurensing i grunnen. Sydney Tar Pods befinner seg nær sentrum av Sydney, og her ble avfall fra koksovnene dumpet i tjern da industrien gikk for fullt. I bakken overfor ligger en tidligere kommunal fylling. Et prosjekt til 400 millioner kanadiske dollar (ca. 2 milliarder kroner) er nå på vei.
• Distrikt 26 av fagforeningen United Mine Workers of America fra industriområdet ved Sydney var det eneste distriktet som prøvde å bli medlem av Profintern.
• Fortet Louisbourg er Canadas største historiske monument og det største historiske restaureringsprosjektet i Nord-Amerika. Louisbourg har nå blitt tilbakeført til den formen det hadde da det midt på 1700-tallet var en befestet fransk havneby.
• Alexander Graham Bell var en skotskfødt oppfinner som til slutt slo seg ned for godt på sommerresidedensen sin. Han fant blant annet opp telefonen, jernlungen, hydrofoilen og høreapparatet.
• På Marconi-museet i Glace Bay kan man lære mer om de første transatlantiske radiosignalene sendt av Guglielmo Marconi.
• Glen Breton er det eneste destilleriet for maltwhisky i Nord-Amerika.
Storåsveien (Oslo)
Storåsveien (1–35, 2–56) er en vei på Øvre Ljanskollen i bydel Nordstrand i Oslo. Den går sørover fra Kronveien og ender nede ved gangveien som går parallelt med Ljabrudiagonalen.
Navnet ble vedtatt i 1947.
Macon County (Alabama)
Macon County er et fylke i den amerikanske delstaten Alabama. Det ligger i de sentrale delene av delstaten og grenser mot Tallapoosa County i nord, Lee County i nordøst, Russell County i sørøst, Bullock County i sør, Montgomery County i sørvest og mot Elmore County i nordvest.
Macon Countys totale areal er 1 588 km² hvorav 7 km² er vann. I 2000 hadde fylket 24 105 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Tuskegee som også er fylkets største by.
Fylket ble etablert i 1832 og har fått sitt navn etter senator Nathaniel Macon.
MySQL
Selskapet som utviklet MySQL ble i 2008 kjøpt opp av Sun Microsystems, som igjen ble kjøpt opp av Oracle i 2010. MySQL vedlikeholdes i dag av Oracle og utvikles av ca 150 personer verden over hvor 35 sitter i Trondheim. Ved overdragelsen til Oracle ble kodegrunnlaget til MySQL tatt med videre til MariaDB fordi det ble stilt spørsmål om lisensiering av programvaren.
Plattformer
MySQL kjører på mange operativsystemer – inkludert AIX, BSDi, FreeBSD, HP-UX, Linux, Mac OS X, NetBSD, Netware, OpenBSD, OS/2 Warp, QNX, SGI IRIX, Solaris, SunOS, SCO OpenServer, SCO UnixWare, Tru64 og mange versjoner av Windows.
Grensesnitt
De fleste programmeringsspråk kan koble til MySQL-databaser, bl.a. C, C++, Eiffel, Smalltalk, Java, Lisp, Perl, PHP, Python, Ruby, og Tcl; hver av dem bruker et spesifikt API. Et ODBC-grensesnitt (MyODBC) gjør det mulig for alle programmeringsspråk som støtter ODBC-grensesnittet å kommunisere med en MySQL-database. MySQL bruker ANSI C som sitt hovedspråk.
Man kan også kommunisere med en MySQL base via kommandolinje, eller MySQL Workbench som er en GUI applikasjon. Det fins også andre grafiske grensesnitt som LibreOffice / OpenOffice, eller phpMyAdmin som tilbyr administrasjon av databasen uten å måtte kunne programmere.
Bruksområder
MySQL er populært for webapplikasjoner som Wikipedia, PHP-Nuke, Wordpress m.fl. Populariteten skyldes først og fremst at MySQL er lett å bruke, gratis, og holder en høy ytelse i forhold til både pris og krav til maskinvare.
Kritikk av MySQL
Tidlige versjoner av MySQL manglet viktige funksjoner som de aller fleste RDBMS-systemene har hatt lenge, og selv den nyeste versjonen mangler fremdeles en del av disse. Dette har fått noen kjente databaseeksperter, som Chris Date og Fabian Pascal til å kritisere MySQL for å ikke være noen RDBMS.
Tidligere fikk også MySQL masse kritikk for mangel på transaksjoner og ACID-kompatibilitet, som er viktig for å sikre integriteten til dataene. I samme kategori får MySQL masse kritikk for hvordan den behandler NULL-verdier, standardverdier og verdier som ikke passer med kolonnetypen den settes inn i.
Eksempel
Lage tabell: CREATE TABLE tabel navn ( Navn på kolone data_type, Navn på kolone2 data_type, Navn på kolone3 data_type, .... );
Legge til Infomasjon: INSERT INTO tabel_navn (kolone1, kolone2, kolone3,...) VALUES (info1, info2, info3,...)
Hente infomasjon: SELECT * FROM tabel_navn (WHERE kolone1(ORDER BY kolone2 DESC(LIMIT 0, 10)))
Oppdatere infomasjon: UPDATE tabel_navn SET kolone1=info, kolone2=info2,... WHERE en_kolone=en_info
Slette kolone: DELETE FROM table_navn WHERE en_kolone = en_info
Utfylling: Lage tabel: CREATE TABLE brukere ( id int(9) NOT NULL AUTO_INCREMENT, brukernavn varchar(255) NOT NULL, passord varchar(255) NOT NULL, .... );
Legge til Infomasjon: INSERT INTO brukere (brukernavn, passord, email,...) VALUES (Testern, *********, minepost@gmail.com,...)
Hente infomasjon: SELECT * FROM brukere (WHERE id(ORDER BY id DESC(LIMIT 0, 10)))
Oppdatere infomasjon: UPDATE brukere SET brukernavn=Tewstern, passord=*****,... WHERE id=2
Slette kolone: DELETE FROM brukere WHERE id = 2 (Resultatet vil bli at bruker id 2 vil bli slettet) Der det står Hente infomasjon og i koden stod det. Dette betyr at det som står inne parentes kan brukes.
Lisensiering
Både MySQL-serverprogramvare og klientbibliotek er distribuert under en dobbellisens. Brukere kan velge mellom GNU General Public License og en kommersiell lisens.
Fiskum gamle kirke
Fiskum gamle kirke er en langkirke fra ca. 1250 i Øvre Eiker kommune, Viken fylke. Det er en steinkirke viet Hellig Olav, med 150 sitteplasser.
Historie
Kirken hadde lenge vært for liten, og da kommunen var blitt eier i 1856 ble det utarbeide planer for utvidelse av kirken, men planene ble avvist.
I stedet reiste man en ny Fiskum kirke ca. 500 meter lenger nord, den var ferdig i 1866. Da bygden hadde fått ny kirke 1866, var det meningen at den gamle skulle rives. H. Kiær, som var prest i bygden på den tiden, reiste en opinion for å redde kirken og overtok den for 100 speciedaler 1876. Senere er kirken gått over til å bli en særskilt stiftelse hvis styre er ansvarlig for vedlikeholdet. Kirken ligger ved vestbredden av Fiskumvannet og Fiskumelven går rett syd for kirken. Den gamle veien krysser elven her og går langs sydsiden av kirkegården opp mot prestegården nordvest for kirken.
Bygget
Kirken består av et kort skip og et lavere og smalere, rett avsluttet kor. Skipets nordmur er ca. 35 cm lenger enn sydmuren med den følge at skipets østmur er stillet skrått. Korets østmur har tilsvarende skjevhet. Et murt sakristi er tilføyet på korets nordside og har inngang fra koret. Koret har sydportal og vindu i øst og syd. Skipet har hovedinngang i vest, gjenmurt sydportal og to vinduer i hver sidemur. Foran skipets vestportal står et våpenhus av bindingsverk, og midt på skipets møne sitter en takrytter.
Kirken er oppført av bruddsten i kalkmørtel og er pusset innvendig. Utvendig er murene fuget og slemmet, slik at murverket kan studeres. Stenmaterialet har varierende formater og gjennomgående temmelig ujevn visflate. Best murverk har skipets vestmur med noenlunde jevnstore stener murt på ligg med god gjennomgående skiftegang. Det forekommer visstnok ikke hugne sten hverken på hjørnene eller i portalenes og vinduenes innfatning. Murene er 1,1-1,2 m tykke bortsett fra søndre del av skipets østmur, som er betydelig tykkere i partiet syd for koret.
Et murparti ble styrket med jernbånd ved en reparasjon i 1820-årene. Disse ble fjernet da murene ble reparert 1947. Ved samme anledning ble fundamentene styrket med en påmurt sokkel utvendig og innvendig. Dessuten ble utvendig murpuss fjernet, sprekker og skrammer reparert, og murene ble spekket, fuget og slemmet.
Koråpningen i skillemuren mellom skip og kor er ca. 3,30 m bred og har rundbuet overdekning murt av gule tegl. Det er på det rene at den nåværende koråpning er resultatet av en utvidelse av den eldre, hvis størrelse er ukjent. Utvidelsen har antagelig funnet sted i forbindelse med arbeider i 1822 ble det anskaffet «500 stk. Muursteen» og betalt lønn til «Muurmester Peder Thommessen Fiskeløs for istandsætte hvelvingen». Prekestolen er plassert inntil koråpningens sydside.
Skipets vestportal er opprinnelig, den har rundbuet og både sider og bue er fullstendig dekket av mørtel, slik at stenene ikke er synlige. Skipets sydportal er gjenmurt, utsiden kom til syne ca. 3,40 m fra vesthjørnet da murenes utvendige puss ble fjernet 1947.
Korets østmur har kirkens eneste bevarte opprinnelige vindu. Det har vannrett overdekning og er ca. 25 cm bredt og ca. 90 cm høyt utvendig. Vindusåpningen vider seg traktformet ut innover hvor det er ca. 88 cm bredt og ca. 125 cm høyt. Vinduet har en treramme som er delt i 3 ruter. Kirkens øvrige vinduer har visstnok fått sin nåværende form i 1800-årene. I sakristiet var det allerede i 1740 en «jern Kakel-ovn» og i 1796 omtales igjen sakristiets kakkelovn «til Varme om vinteren».
Kirkens tak har vært tekket med tegl siden 1600-årene. Gulvene i kirken har antagelig fulgt terrengets og sokkelens fall mot øst. Det nåværende gulv, som går vannrett i samme nivå i skip og kor, ligger ca. 10 cm over bunnen i skipets vestportal og mer enn 50 cm over bunnen i koråpningen.
Inventar
Døpefonten i tre er plassert på nordsiden under korbuen, den er laget av Lars Sivertsen i 1713, foten er nyere. Galleriet går langs skipets vest- og nordmur og det har oppgang i nordvestre hjørne, orgelet er plassert ved siden av oppgangen. Altertavle, antagelig fra ca. 1713, muligens av Lars Sivertsen, med motiv av korsfestelsesgruppe, Maria og Johannes i barokk stil. Prekestol fra 1650 har gipsornamenter fra 1747 av Hans Drakenius Anchersen. Alter utført av kraftige liggende bord med brutte hjørner på fremsiden (L 178 cm, D 96 cm, H 100 cm).
I tillegg er det mange gjenstander fra 1600 og 1700-tallet, lysekrone, lysestaker, ornamentkiste, skap, lenestol, bøker, osv. Ellers kan nevnes en almissetavle antatt fra 700-årene, restaurert i 1983, og et persisk teppe (322 cm X 158 cm) fra ca. 1700 med blått og grønt mønster på rød bunn med initialer OJE og MJD og årstall 1714 i sølvbånd (Otmar Jensen Elligers og Mette Jørgensdatter på Fossesholm).
Orgelet i kirken ble opprinnelig bygget av E. F. Walcker & Cie i Ludwigsburg i Baden-Württemberg i Tyskland og installert i Viker kirke i Vestre Ådal på Ringerike i 1876. Der ble det byttet ut med et nytt midt i 1980-årene, men det vesle Walcker-orgelet fikk sin renessanse oppunder taket på kirka her i Fiskum i 1986. Orgelet ble renovert i 2020.
1. divisjon ishockey for kvinner
1. divisjon ishockey for kvinner er den nest øverste divisjon i ishockey for kvinner i Norge etter Eliteserien Kvinner og administres av Norges Ishockeyforbund. Vinneren av seriespillet blir seriemester, det er ingen direkte opprykk.
Jedrij Notz
Jedrij Notz (født 6. september 1974 i Lausanne i Sveits) er en sveitisk og aserbajdsjansk alpinist.
Han har ikke debutert i verdenscupen i alpint, men har kjørt en rekke FIS-renn siden 2008 med en 15.-plass som beste resultat i slalåm. Han deltok i VM i alpint 2009 hvor han endte på 56.-plass i slalåm og 78.-plass i storslalåm.
Notz deltok for Aserbajdsjan under Vinter-OL 2010 og oppnådde en 72.-plass i storslalåm som beste resultat.
Elmore County (Alabama)
Elmore Countys totale areal er 1 702 km² hvorav 93 km² er vann. I 2000 hadde fylket 65 874 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Wetumpka.
Fylket ble etablert i 1866 og har fått sitt navn etter general John A. Elmore.
Andrew McCulloch
Andrew McCulloch eller Andy McCulloch er navnet til flere personer:
Indianapolis 500
Indianapolis 500, Indy 500, er en amerikansk motorsportskonkurranse som kjøres på Indianapolis Motor Speedway i Indianapolis i USA. Løpet varer i 200 runder og har en total lengde på 500 engelske mil, noe som tilsvarer 805 km. Konkurransen inngår i IRL-serien.
Konkurransen har gått hvert år siden 1911 med noen unntak grunnet første og andre verdenskrig. Konkurransen har siden starten vært en del av en amerikansk formelbil-serie.
Mellom og  var Indianapolis 500 også en del av Formel 1, men løpene ble ikke kjørt med Formel 1-biler.
Alda
Alda er et kvinnenavn med flere opprinnelser. Det kan være dannet av mannsnavnet Aldo som er avledet av det germanske adal, «edel», eller det kan være dannet av det norrøne ordet alda, «bølge». Det kan også være en kjæleform av Aleksandra.
Alda er også et etternavn.
Utbredelse
Tabellen nedenfor gir en detaljert oversikt over populariteten til fornavnet Alda og varianter av dette i noen av de landene hvor statistikk er tilgjengelig.
Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
Ingrid Semmingsen
Ingrid Elisabeth Semmingsen (født Gaustad 29. mars 1910 i Hamar, død 30. mai 1995) var en norsk historiker og grunnleggeren av forskning på emigrasjonsbølgen til Amerika.
Hun ble dr.philos. i 1951. I 1963 ble hun utnevnt til professor i amerikansk historie ved Universitetet i Oslo. I perioden 1968 til 1978 arbeidet hun samme sted som professor i historie. Hun var Norges første kvinnelige professor i historie, og den første som hadde tatt doktorgraden.
Hun var tredje varamedlem av Den Norske Nobelkomite fra 1. januar 1952 til 31. desember 1972.
Ingrid Semmingsen arbeidet med innsamling av husmannsminner på Norsk Folkemuseum i årene 1954-1961.
Momentnøkkel
En momentnøkkel er et presisjonsverktøy som brukes til å trekke til skruer, muttere og andre festemidler med et bestemt moment. Det finnes flere forskjellige typer momentnøkler, og derav forskjellige bruksområder. Vanlige momentnøkler er:
Riktig moment er viktig for at deler ikke skal løsne, eller for at pakninger skal være tette. For stort moment kan føre til at bolten eller gjengene skades, eller at bolten blir umulig å løsne. F.eks må boltene som holder topplokket på en bilmotor på plass, trekkes til med momentnøkkel. Et annet eksempel er bolter i flenser i rørsystemer med høyt trykk. Det samme gjelder for hjulbolter og -muttere til kjøretøyer: For stor stramming kan medføre knekkede bolter, og i verste fall at hjul faller av. Tilsvarende kan for løst trukkede gjøre at bolter trekker seg ut slik at felgen gnager boltene av, med samme resultat.
Korrekt moment for tiltrekking av bolter er av avgjørende betydning for at den skrudde forbindelsen skal bli optimal. For stort moment kan medføre at flytegrensen for anleggsmaterialet overskrides med det resultat at skruforbindelsen faktisk blir løsere enn det den skal være.
Dersom gjengene på skruen er skadet eller skitne kan det bli større friksjon, slik at forspenningen ikke er stor nok selv om momentnøkkelen viser riktig verdi. Dersom gjengene har olje, gjengelim eller er skitne kan friksjonen på gjengene bli redusert å dermed øke den aksiale klemmekraften utover det som er planlagt ved bruk av momentnøkkel. Dette har sammenheng med at friksjonen mellom kontaktflatene på gjengene har en stor innflytelse på momentet som måles.
523 Ada
523 Ada er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 27. januar 1904 av Raymond Smith Dugan fra Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl i Heidelberg. Oppkalt etter Ada Helme, en skolevenn og nabo av Dugan.
Jørund Telnes
Jørund Telnes (født 10. januar 1845 i Seljord, død 3. februar 1892 samme sted) var forfatter, ordfører, bonde og lærer fra Seljord i Telemark.
Han var utdannet ved Kviteseid seminar og Vonheim folkehøgskole; ble lærer i hjembygda, og var ordfører 1878–84 og 1886. Han hadde et variert forfatterskap, både på dialekt og normallandsmål. Han debuterte med en bok om Sterke-Nils i 1877, og skrev siden både dikt, fortellinger og folkeminnestykker, blant annet Guro Heddelid, 1880. Flere av diktene er tonsatte, og han er representert i Norsk Salmebok og Norsk salmebok 2013.
På graven er det reist en minnestøtte med teksten «Han arbeidde meir for folk og fedreland enn for seg sjølv».
Booth
Personer med Booth som etternavn:
Deep Purple
Deep Purple er en britisk hardrock-gruppe dannet i 1968. Sammen med Led Zeppelin og Black Sabbath regnes Deep Purple som pionerer innen hardrock. Bandet har siden 2022 bestått av Ian Gillan, Roger Glover, Ian Paice, Simon McBride og Don Airey. Bandet har operert med flere forskjellige besetninger og har i hovedsak vært aktive siden starten i 1968, bortsett fra et opphold fra 1976 til 1984. Bandets mest suksessrike periode var fra 1969 til 1973, med «Mark II»-besetningen Gillan, Glover, Paice, Ritchie Blackmore og Jon Lord.
Bandet fikk i begynnelsen lite med oppmerksomhet i hjemlandet, men hadde moderat suksess i USA med singelen «Hush». Musikkstilen var først en tidstypisk popmusikk med innslag av progressiv rock, men fra 1969 sørget den andre besetningen for at bandet ble et av verdens største innen hardrock.
Opprinnelsen
Jon Lord hadde vært proffmusiker i 3–4 år da han i 1967 møtte trommeslageren i The Searchers, Chris Curtis. The Searchers ble betegnet som et typisk «Merseybeat-band», og Curtis tok initiativ til gruppen Roundabout, der han selv skulle være trommeslager og vokalist, mens Lord skulle spille orgel. Curtis hadde funnet en fremragende gitarist ved navn Ritchie Blackmore, som på denne tiden spilte i bandet Three Musketeers. Blackmore var også britisk, men Musketeers hadde base i Hamburg Tyskland, der de en sjelden gang holdt konserter med sitt middelaldershow med tidsriktige kostymer. Det ble korrespondert en del med Blackmore på denne tiden via telegram. Blackmore kom etter hvert over til England, men øvinger var bare så vidt kommet i gang da Curtis begynte å oppføre seg merkelig. Plutselig over natten forsvant han og ingen visste hvor han hadde blitt av. Like før jul returnerte en skuffet Blackmore tilbake til Hamburg.
Første besetning (1968–1969)
Bandet fikk en stor hit i USA i 1968 med en cover av Joe Souths «Hush». Blackmore har i ettertid innrømmet at de på denne tiden kopierte det amerikanske bandet Vanilla Fudge. Purple utviklet seg derimot raskt i en ny retning, som etter hvert skulle omskrive musikkhistorien. Det ble etter hvert klart at Evans og Simper ikke passet bandets profil og hvorpå de ble avskjediget i 1969.
Gillan & Glover (1969–1973)
Ian Gillan og Roger Glover fra bandet Episode Six ble rekruttert på henholdsvis vokal og bass. De deltok på singelen «Hallelujah (I am the Preacher)» (1969), som ikke gjorde stor suksess på listene. Besetningen ble likevel suksessrik etter hvert. Det første albumet de nye medlemmene var med på, Concerto for Group and Orchestra i 1969, var opptakene fra konsertfremføringen av Jon Lords komposisjon som prøvde å forene et rockeband og et klassisk orkester, innspilt i Royal Albert Hall i London sammen med Royal Philharmonic Orchestra.
Det første studioalbumet fra den nye besetningen var Deep Purple in Rock, et album som gjorde Deep Purple til stjerner. Albumet er et markant skille i bandets utvikling, med et stilskifte til hardrock og røffere musikk enn på de første tre studioalbumene. Blackmore og Lords virtuositet på sine instrumenter får godt spillerom på albumet, og Gillan får benyttet hele sitt stemmeregister. Sporet «Black Night» ble utgitt på singel sommeren 1970, og var bandets første store singelhit i Europa. Oppfølgeralbumet Fireball fra 1971 manglet hits, men viste bandets evne til progresjon og nytenkning. Singelen «Strange Kind of Woman» var kun med på den amerikanske utgaven av albumet, men var en stor singelhit i Europa.
I 1972 ga de ut klassikeren Machine Head, der «Smoke on the Water», som er blitt bandets best kjente låt, er med. «Highway Star», «Lazy» og «Space Truckin'» er også på denne platen, disse fire sangene har blitt spilt regelmessig på bandets konserter siden. I august 1972 ble det gjort opptak fra tre konserter under Japan-turneen. De beste opptakene ble gitt ut på konsertalbumet Made in Japan, opprinnelig tenkt kun for det japanske marked. Resultatet ble imidlertid så bra at Made in Japan ble en stor suksess verden over. Plata regnes av mange i dag som et av verdens beste konsertalbum. En single-edit av «Smoke on the Water» fra dette albumet slo an i USA, og i kjølvannet av dette ble Deep Purple i perioden 1972-1973 et av de mestselgende band i dette viktige markedet.
I 1973 kom bandets fjerde studioalbum, Who Do We Think We Are. «Woman from Tokyo» er den mest kjente sangen fra albumet. Under den påfølgende turneen skrev Ian Gillan sitt avskjedsbrev, men fullførte sine forpliktelser for bandet. Roger Glover fikk på samme tid sparken på initiativ av Blackmore, som nå var den dominerende figuren i Deep Purple.
Coverdale & Hughes (1973–1975)
Glenn Hughes fra gruppa Trapeze ble rekruttert som bassist etter Glover. Hughes var også kjent som en dyktig vokalist, og han ble med i bandet på den betingelsen at han fikk en viss andel av syngingen. Paul Rodgers, som nettopp hadde forlatt Free, ble spurt om han kunne tenke seg jobben som hovedvokalist. Han takket nei da han var i ferd med å etablere Bad Company. Etter en annonse i musikkpressen og mange auditions ble Gillan erstattet av den mørkrøstede og bluesinspirerte vokalisten David Coverdale fra Redcar i North Yorkshire, som på det tidspunktet jobbet i en klesbutikk og sang i et ukjent band. Med de to nye medlemmene på plass spilte Deep Purple inn albumet Burn til stor glede for både kritikere og fans, en periode som er dokumentert i den TV-sendte konserten California Jam sommeren 1974.
Høsten 1974 kom periodens andre og siste album, Stormbringer, et album som fikk blandet mottagelse. Gitarist Blackmore bestemte seg i 1975 for å forlate bandet, da han var av de som mislikte soul og funk-inspirasjonen bandets to nye medlemmer ønsket å videreføre. Blackmore tok med seg oppvarmingsbandet Elf med vokalist Ronnie James Dio i spissen, og dannet en ny supergruppe han kalte Rainbow. I dette bandet rendyrket han først mer episk, storslagen hardrock, før han etter flere utskiftninger fikk en viss kommersiell suksess på det tidlige 80-tallet med musikk som best kan karakteriseres som powerpop.
Tommy Bolin (1975–1976)
En kortlivet fjerde besetning med amerikanske Tommy Bolin (tidligere i Zephyr og James Gang) på gitar ga ut studioalbumet Come Taste the Band i 1975. Den nye besetningen gjennomførte en turné som ble betegnet som kaotisk og nærmest katastrofal. Årsaken til dette var Bolins avhengighet av heroin og Glenn Hughes' tiltagende narkotikamisbruk. David Coverdale, Jon Lord og Ian Paice bestemte seg for å slutte i bandet, og i mars 1976 ble Deep Purple oppløst. Bolin døde i desember samme år, bare 25 år gammel.
Purple på is (1976–1984)
Etter oppløsningen av Deep Purple i 1976, spilte Lord og Paice inn en plate sammen med keyboardist Tony Ashton under gruppenavnet Paice Ashton Lord. De ble senere med i Coverdales nye band Whitesnake. Paice spilte også en periode sammen med Gary Moore.
Ian Gillan dannet først det jazz-fusion-inspirerte bandet Ian Gillan Band, før han fikk større suksess i Europa med det hardere bandet Gillan fra 1978 til 1982. I 1983 ble han med i Black Sabbath og medvirket på albumet Born Again og den påfølgende turneen.
Blackmores Rainbow hadde opparbeidet en stor tilhengerskare, først som et episk hardrockband med Dio på vokal (1975–1978), senere som mer radiovennlig powerpop med først Graham Bonnet og senere Joe Lynn Turner som vokalister.
Roger Glover var bassist i Rainbow fra 1979 til 1984.
Gillan & Glover del 2 (1984–1989)
I 1984 ble besetningen fra 1969 til 1973 gjenforent. Det ble mye oppstyr omkring gjenforeningen i media, og forventningene var skyhøye. Det første albumet var Perfect Strangers, som ble hyllet av både kritikere og fans. Den påfølgende verdensturneen var en kjempesuksess, med stort sett utsolgte konserter.
Oppfølgeren fra 1987, The House of Blue Light fikk ikke like entusiastisk mottakelse av fansen, men albumet solgte relativt bra. En ny verdensturné dro likevel store publikumsmengder. Denne turneen er dokumentert ved konsertalbumet Nobody's Perfect som ble utgitt i 1988.
En vedvarende personlig konflikt mellom Gillan og Blackmore førte til at Gillan fikk sparken i 1989.
Joe Lynn Turner som ny vokalist (1989–1992)
Tidligere Rainbow-vokalist Joe Lynn Turner kom inn som erstatter for Ian Gillan, og medvirket på bandets album Slaves and Masters i 1990. Mange fans hadde store problemer med å akseptere Turner i bandet. Albumet fikk variabel mottakelse. Etter den påfølgende verdensturneen fikk Glover, Lord og Paice nok, og stilte et ultimatum til Blackmore: Hvis de skulle fortsette, måtte de få Gillan tilbake. Blackmore gikk motvillig med på dette.
Gillan tilbake, Blackmore slutter (1992–93)
Arbeidet med et nye album startet tildels med omarbeiding av låter som var påbegynt før Turner fikk sparken. Albumet The Battle Rages On ble utgitt i 1993.
Personkonfliktene vedvarte imidlertid. Før høstturneen i Europa var over, kunngjorde Blackmore at han sluttet i november 1993. En miniturné i Japan i desember gjensto. Da Blackmore valgte å hoppe av uten å gi bandet noe forvarsel, skapte dette en ordkrig mellom ham og Gillan.
Etter å ha forlatt bandet, gjenforente Blackmore først Rainbow – dog med seg selv som eneste originalmedlem. Senere dannet han bandet Blackmore's Night sammen med sin fremtidige kone Candice Night. De har gitt ut flere plater, og spiller middelalderinspirert popmusikk.
Joe Satriani som konsertmusiker (1993–1994)
Deep Purple skaffet på kort tid Joe Satriani som erstatter på konserter i Japan i desember 1993. Samarbeidet fungerte godt, og han ble også med dem på turné i Europa sommeren 1994. Satriani ville imidlertid ikke bli permanent medlem på grunn av egen karriere.
Steve Morse som ny gitarist (1994–)
Mot slutten av 1994 steppet gitaristen Steve Morse (USA – tidligere Dixie Dregs, Kansas, Steve Morse Band) inn for Satriani på konserter i Mexico og USA. Morse ble permanent medlem, og den sjuende besetningen ga ut de to studioalbumene Purpendicular i 1996 og Abandon i 1998 og turnerte intensivt videre.
Jon Lord slutter og erstattes av Don Airey (2002– )
Lord sluttet i 2002 for å konsentrere seg om mer klassisk-inspirert soloarbeid. Han ble erstattet av Don Airey, med fortid blant annet fra Rainbow og Ozzy Osbourne. Denne besetningen har per 2017 gitt ut fire studioalbum, Bananas i 2003, Rapture of the Deep i 2005, Now What?! i 2013 og Infinite i 2017. I 2020 kom albumet Whoosh!.
Tidligere medlemmer
Tidslinje
Bruinen
Bruinen eller Stribrumla er in elv fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Denne elva dukker først opp i Hobbiten og siden også i Ringenes herre. Bruinen begynte der som to små elver i Tåkefjellene, den ene av dem begynte ved Høypasset hvor senere Ork-tårnet ble bygd.
Den søndre delen av Bruinen flyter gjennom den dype dalen hvor Elrond grunnla tilfluksstedet Imladris eller Kløvendal. Elrond hadde delvis kontroll over elva.
Bruinen hadde bare et sted hvor den kunne bli krysset, og det var et vadested nær ved Kløvendal. Dette vadestedet, og av og til også elva, ble kalt Villmarkens kant.
Da Thorin Eikenskjold og hans kompani gikk for å ta tilbake Erebor passerte de Bruinen etter deres eventyr med trollene, før den lange pausen i Kløvendal.
På begynnelsen av krigen om ringen ble Frodo Lommelun ridd over vadestedet i Bruinen av Glorfindels hest Asfaloth da han ble jaget av Ringskrømtene, etter at Frodo var blitt skadet på Blåstertopp. Da de var fremme ved elva skapte Gandalv og Elrond en stor flom som slukte Ringskrømtene og hesten hestene til Ringskrømtene og ødela deres fysiske form, og dette gjorde at Ringens brorskap fikk litt mer tid.
Hydrografia Śródziemia
Per Rosenblad Brun
Per Rosenblad Brun (født 16. november 1946 i Tønsberg) er en norsk lokalpolitiker og tidligere hotelldirektør. Brun meldte seg ut av FrP i mars 2012 i protest mot den daværende ledelsen av lokalpartiet. Brun var vararepresentant til bystyret i periodene 2003–2007 og 2011–2015 Han representerte FrP i Tønsberg bystyre 2007–2011, der han var leder i utvalget for kultur og frivillighet. Han har vært medlem og styreleder i en rekke selskap og utvalg. 1998 ble han utnevnt i statsråd til vararepresentant i Datatilsynets styre. 26. april 2012 ble Brun valgt til styreleder i Stiftelsen Gamle Tønsberg. Han ble gjenvalgt for perioden 2016–2020. Brun ble i 2014 valgt til nestformann. i Tønsbergs Arbeiderforening. Han er leder av foreningens aktivitetskomite. Brun er styreleder i Slottsfjellets Venner 2016–2018 .Gjenvalgt for perioden 2018–2020. Gjenvalgt i Stiftelsen Gamle Tønsberg som styreleder for perioden 2020-2024. Han er for fiskalåret 2014–2015 valgt som visepresident i Lions Club Sem. Fra fiskalåret 2015–2016 valgt som president i Lions Club Sem. Brun ble 28.4.18 valgt til styreleder i Tønsbergs Arbeiderforening og gjenvalgt til 2023. Fra fiskalåret 2019-2020 valg til president i Lions Club Sem.
Brun har kokk- og servitørfagbrev, hotellbrev og restaurantbrev. Han er utdannet i hotelladministrasjon ved NHFS(Norsk Hotellhøgskole) og personaladministrasjon ved Handelshøyskolen BI. Brun har også gått på Hawkwood College i Stroud, England og Goethe Institutt, Radolfzell, Tysland. Brun har hatt leder stillinger ved hotell- og reiselivsbedrifter i Norge og Spania. Brun holder foredrag om Tønsbergs kulturhistoriske vyer og om rehabiliteringssenteret Casas Heddy på Lanzarote der han var direktør fra 1977–1979. Han fremfører også egne poetiske fortellinger, maler og har hatt utstillinger på biblioteket i Tønsberg og Dr. Holms Hotel på Geilo. Han har skrevet en rekke aktuelle kommentarer i Tønsbergs Blad.
Venezuela under Sommer-OL 1988
Venezuela under Sommer-OL 1988. Atten sportsutøvere, seksten menn og to kvinner fra Venezuela deltok i åtte sporter under Sommer-OL 1988 i Seoul. De vant ikke noen medaljer. Elizabeth Popper var Venezuelas flaggbærer under åpningsseremonien.
Per Rosenblad Brun
I drøye to år var han også disponent på Malerstua AS i Bærum. Han har vært administrerende direktør i Støttespill AS, et selskap eid av Redd Barna og Landsforeningen for hjerte- og lungesyke. Brun er gift i Sveits, har to sønner og fire barnebarn. Brun tilhører militærslekten Brun, som har aner tilbake til 1500-tallet.
Timothy Finbar Manning
Timothy Manning (irsk-amerikaner, født 15. november 1909 i Ballingeary i Cork i Irland, død 23. juni 1989 i Los Angeles i California) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Los Angeles 1970–1985.
Han ble kreert til kardinal i 1973 av pave Paul VI. Han deltok ved konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og ved konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.
Bakgrunn
Timothy Manning studerte filosofi og katolsk teologi ved St.Patrick's Seminary i Menlo Park i California og i Roma. Han ble presteviet den 16. juni 1934 i Los Angeles. Etter videreførende studier arbeidet han årene fra 1936 til 1938 som menighetprest i Los Angeles. Fra 1938 til 1946 var han personlig sekretær for erkebiskopen av Los Angeles. Deretter arbeidet han atter i menighetssjelesorgen.
Biskop
Den 3. august 1946 utnevnte pave Pius XII ham til titularbiskop av Lesvi og hjelpebiskop i erkebispedømmet Los Angeles. Han ble bispeviet av hjelpebiskop av Los Angeles Joseph Thomas McGucken den 15. oktober samme år. Medkonsekrerende var generalsuperioren for Maryknoll-misjonærene, biskop James Edward Walsh M.M., og hjelpebiskop Thomas Arthur Connolly fra San Francisco. Timothy Manning ble kansler av erkebispesetet; fra 1955 ledet han dessuten som generalvikar forvaltningen av erkebispedømmet Los Angeles.
Den 16. oktober 1967 ble han utnevnt av pave Paul VI til første biskop av det nye bispedømmet Fresno. Mens han var der, støttet han organiseringen av en fagforening for landarbeidere i Central Valley og forsøkte å bistå vinprodusenter og druehøstere til å løse sine konflikter.
Erkebiskop
Den 26. mai 1969 utnevnte Paul VI ham til titularerkebiskop av Capreae og koadjutorerkebiskop av Los Angeles, og da kardinal James Francis Aloysius McIntyre trådte tilbake den 21. januar 1970, overtok han som ordinarie erkebiskop.
Skjønt han klart la vekt på ekklesiastisk autoritet, var Manning av en mykere stil enn forgjengeren. Mot slutten av McIntyres tid oppstod det spenninger, dels med presteskapet og sels med minoritetsgrupper. Manning fortalte senere at det første han gjorde som ny erkebiskop var å gjøre det klart at han var kommet for å lytte til folk. Han startet egen sjelesorg rettet mot afro-amerikanere, hispanics, opprettet presteråd for å gi presteskapet større andel i ledelsen av erkebispedømmet, og et råd for legfolk fra menighetene som også gav dem mer innflytelse. Kort etter at han ble erkebiskop, forlot flertallet av ordenssøstrene tilknyttet Sisters of the Immaculate Heart of Mary, som hadde ligget i strid med McIntyre, det kosekrerte ordensliv og grunnla et legfellesskap.
Manning støttet i 1973 også sammenslåingen av Loyola University (kun for menn) og Marymount College (kun for kvinner) til Loyola Marymount University; McIntyre hadde motsatt seg undservisning av begge kjønn sammen på erkebispedømmets katolske universitet og i dets colleges.
Kardinal
Den 5. mars 1973 opptok pave Paul VI ham som kardinalprest med tittelkirken Santa Lucia a Piazza d’Armi i kardinalskollegiet.
Under Vietnamkrigen opplyste Manning unge menn om at de hadde rett til å nekte tjeneste av samvittighetsgrunner. Erkebiskopen var sterk motstander av fremprovoserte aborter, og erklærte at enhver katolikk som samarbeidet ved en abort ville pådra seg ekskommunikasjonsstraff, og at dette også gjalde moren selv. I 1974, etter at amerikansk høyesterett hadde kommet med sin Roe v. Wade-kjennelse, vitnet han under en høring i Drnatets subkomite om endringer av konstuitusjonen, at