cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Louisa May Alcott
Forfatterskap
I 1855 ga hun ut sin første bok, Flower Fables, en samling fortellinger hun opprinnelig hadde laget for Ralph Waldo Emersons datter Ellen. Så gikk det flere år før hun igjen fikk publisert noe, men i 1860 begynte hun som spaltist i Atlantic Monthly. Da den amerikanske borgerkrigen brøt ut, skulle hun arbeide på et sykehus i tre måneder, men hun ble selv syk og jobbet bare seks uker. Erfaringen derfra ble til boka Hospital Sketches (1863), etter først å ha vært publisert som tekster i ei avis. Året etter kom romanen Moods.
Etter at hun i 1868 ga ut Little Women, skrev hun mest for barn. Little Women er første bok i en trilogi, i 1871 kom Little Men og to år før hun døde kom Jo's Boys. Aunt Jo's Scrap-Bag (1872–1882) er 66 fortellinger i seks bind, siden kom Lulu's Library (1886–1889), 32 fortellinger i tre bind, det siste kom ut etter hennes død. Hun skrev også noen bøker under pseudonymet A.M. Barnard.
Juryen (roman)
The Runaway Jury er en roman skrevet av den amerikanske forfatteren John Grisham, og var Grishams syvende roman. Den innbundne første utgaven ble publisert av Doubleday Books i 1996.
Romanen ble publisert igjen i 2003, samtidig med utgivelsen av Runaway Jury, en filmatisering av romanen - med Gene Hackman, Dustin Hoffman, John Cusack og Rachel Weisz i de viktigste hovedrollene.
Handling
Wendall Rohr og hans team av erstatningsadvokater har anlagt sak på vegne av saksøker Celeste Wood, hvis ektemann døde av lungekreft - mot tobakk-selskapet Pynex. Rettssaken skal avholdes i Biloxi, Mississippi, en delstat som antas å ha gunstige lover når det gjelder erstatninger og sympatiske jury-medlemmer. Men før juryen i Pynex-rettssaken har blitt tatt i ed, forsøker Nicholas Easter å sette sammen den juryen han selv ønsker - sammen med en mystisk kvinne kjent bare som Marlee.
Rankin Fitch, en lyssky "konsulent" som tidligere har ledet åtte vellykkede rettssaker på vegne av tobakksindustrien, har plassert et hemmlig kamera i rettssalen for å observere saksgangen - samtidig som han sitter på sitt eget kontor i nærheten. Fitch planlegger å utpresse jury-medlem Millie Dupree, og bestikke jury-medlemmet Lonnie Shaver. Han forsøker også å nå et annet jury-medlem, Rikki Coleman, og truer med å avsløre aborten hennes til hennes ektemann. Samtidig som rettssaken fortsetter, blir Fitch oppsøkt av Marlee med et forslag om å "kjøpe" dommen.
I mellomtiden arbeider Easter fra innsiden for å få kontroll over juryen. Han forsøker å fremstå som varmhjertet, sympatisk og hjelpsom ovenfor jury-medlemmer som han muligens kan trekke i sin retning. Men han kan også være ganske hensynsløs ovenfor jury-medlemmene som viser seg vanskelige å håndtere. Easter klarer å bli valgt som ny jury-formann, etter at den forrige formannen ble syk (som følge av at Nicholas puttet noe i kaffen hans) og Easter klarer også å narre og manipulere dommeren ved gjentatte ganger. I mellomtiden opptrer Marlee – Easters partner / elskernne – som hans agent på utsiden av jury-rommet. Hun overbeviser Fitch om at Easter kan kontrollere hele juryen, og kan avgi enhver dom som de selv ønsker.
Marlee gir Fitch inntrykk av at deres formål utelukkende handler om penger: å selge dommen til høystbydende. Likevel legger Fitch ned en stor innsats, i håp om å oppdage hennes virkelige navn. Dette viser seg etter hvert å være ekstremt vanskelig, og detektivene som blir ansatt av Fitch uttrykker motvillig respekt for hennes evne til å skjule sporene hennes. Når rettssaken når sitt klimaks, går Fitch – fortsatt i mørke om Marlees fortid – med på forslaget hennes om å betale 10 millioner dollar for en gunstig dom. Først etter at pengene er ugjenkallelig overført til en offshore-konto, oppdager detektivene sannheten: Marlee er faktisk en aktivist som misliker tobakk-industrien, etter at begge foreldrene døde som følge av omfattende røyking. Dermed innser Fitch at han har 10 millioner dollar, i tillegg til å ha "mistet" hele rettssaken.
I mellomtiden: i det lukkede jury-rommet overbeviser Easter resten av juryen om å si seg enig med saksøkeren, og gi 2 millioner dollar i kompensasjon til saksøkeren samt 400 millioner dollar i strafferstatning. Selv om Easter ikke er i stand til å påvirke hele juryen, klarer han likevel å få ni av tolv jury-medlemmer til å støtte ham: tilstrekkelig for en gyldig dom, i en sivil rettssak. Pynex og dets forsvarsadvokater blir knust. På Caymanøyene driver Marlee med blankosalg av tobakksselskapenes aksjer, og tjener en enorm gevinst fra de opprinnelige 10 millioner dollar hun tidligere hadde mottatt fra Fitch. Easter forsvinner kort tid etter rettsaken fra Biloxi, og forlater USA. Nå er Easter og Marlee velstående, og er godt fornøyde med at de oppnådde rettferdighet - etter å ha ført et knusende slag mot tobakksindustrien, som nå er sårbar for et snøskred av ytterligere søksmål fra andre.
9. serierunde i Tippeligaen 2015
9. serierunde i Tippeligaen 2015 ble innledet lørdag 16. mai 2015 klokken 15.30 med kampen mellom og  på Aspmyra stadion.
Kampfakta
'''Lørdag 16. mai 2015''' <div id="Bodø/Glimt v Tromsø">
<div id="Vålerenga v Mjøndalen">
<div id="Molde v Stabæk">
<div id="Sarpsborg 08 v Lillestrøm">
<div id="Strømsgodset v Aalesund">
Risa Shinnabe
Risa Shinnabe, japansk: 新鍋 理沙 (født 11. juli 1990) er en japansk volleyballspiller som deltok i  de olympiske leker  2012 i London.
Shinnabe vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 2012 i London. Det japanske kvinnelandslaget kom på tredjeplass i turneringen bak Brasil og USA. Japan vant kvartfinalen med 3–1 over Italia men tapte semifinalen med 0–3 til Brasil. De vant bronsefinalen mot Sør-Korea med 3–0.
Kalvikhammartunnelen
Kalvikhammartunnelen er en tunnel på fylkesvei 354 i Halsa kommune i Møre og Romsdal.
Malak Ismael
Malak Ismael (ملك اسماعيل; født 26. mars 1936 i Kairo i Egypt, død 12. mars 2021 samme sted) var en egyptisk programleder og programskaper på fjernsyn i over 30 år.
Biografi
Hun var en av de første egyptere som arbeidet over en lang periode som programleder på fjernsyn. Hun er kjent for sine programmer om adferd og sosiale problemer i det egyptiske samfunn.
Ismael døde i Kairo av covid-19 den 12. mars 2021, i en alder av 84 år.
Høydalstunnelen (Volda)
Høydalstunnelen er en 194 meter lang veitunnel på fylkesvei 651 ved Høydal i Volda kommune i Møre og Romsdal.
Kahl
Kahl:
Asidini
Asidini er en artsrik gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.
Utseende
Middelsstore til ganske store (4,5-35 millimeter), avlange, svært harde, ofte svarte skyggebiller. Antennene er trådformede og forholdsvis korte. Dekkvingene er gjerne høyt hvelvede med punktstriper. De fleste artene mangler flygevinger. Noen arter har tett hårete dekkvinger.
Levevis
Disse billene har et svært tykt og nokså vanntett hudpanser, og er derfor godt skikket til å overleve under svært tørre vilkår - de fleste lever i ørkener og halvørkener. De er gjerne nattaktive altetere, men det finne sogså mange dagaktive arter, selv i ganske varme områder. På grunn av den svært tunge "rustningen" er disse artene gjerne ganske trege, men det er få rovdyr som klarer å bryte skallet.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i tørre områder over hele Jorda.
Kvalnestunnelen
Kvalnestunnelen er en tunnel på fylkesvei 61 i Ulstein kommune i Møre og Romsdal. Tunnelen er 166 meter lang.
Bulgaria under Vinter-OL 2018
Bulgaria deltok under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang i Sør-Korea i perioden 9. – 25. februar 2018.
Cyrix Cx486DX4
Cyrix Cx486DX4 (kodenavn: M9), også kalt IBM Cx486DX4, er en tidligere fjerde generasjon 32-biter x86 mikroprosessor som ble utviklet av Cyrix Corporation og ble produsert av IBM, SGS-Thomson og Texas Instruments. Mikroprosessoren ble lansert i september 1995.
Skodjevågen tunnel
Skodjevågtunnelen er en 85 meter lang veitunnel på fylkesvei 661 i Ålesund kommune i Møre og Romsdal.
Tunnelen ble planlagt i 1915 og åpnet i 1920. Den går gjennom en fjellrygg ved Apalvika like sør for Skodje sentrum. Tunnelen kortet inn veien med 480 meter.
Eugène Chigot
Eugène Henri Alexandre Chigot (1860 - 1923) var en postimpresjonistisk fransk maler. En elev av sin far, militær-maleren Alphonse Chigot, gikk i 1881 inn i den internasjonalt anerkjente École des Beaux-Arts i Paris hvor han ble påvirket av ideene til den realistiske bevegelsen til Barbizon-skolen og for impresjonismen. Han slo seg ned i Étaples i Pas-de-Calais i en kunstner-koloni, og returnerte senere til Paris hvor han ble grunnlegger av Salon d'Automne. Som offisiell militær-maler malte han en serie bilder i Calais og Nieuport for å registrerte ødeleggelsene forårsaket av første verdenskrig.
Chigot berømmelse ble bygget på hans maritime og landskapsmalerier. Han dokumenterte livene til folket i Flandern og malte dem i et landskap med mykt opaliserende lys. Senere viser maleriene hans spor av ekspresjonisme og en mer levende pallett. Han var også en dyktig nattmaler som reiste mye i Frankrike, Italia og Spania.
Saori Sakoda
Sakoda vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 2012 i London. Det japanske kvinnelandslaget kom på tredjeplass i turneringen bak Brasil og USA. Japan vant kvartfinalen med 3–1 over Italia men tapte semifinalen med 0–3 til Brasil. De vant bronsefinalen mot Sør-Korea med 3–0.
Runaway Jury (film)
Runaway Jury er en amerikansk thriller fra 2003.
Irans herrelandslag i håndball
Irans herrelandslag i håndball er Irans landslag i håndball for herrer.
Runaway Jury (film)
Regissør var Gary Fleder. Hovedrollene spilles av John Cusack, Gene Hackman, Dustin Hoffman og Rachel Weisz. Dette var en adapsjon etter John Grishams roman The Runaway Jury publisert i 1996, og handler om advokat Wendell Rohr (spilt av Dustin Hoffman) som havner i konflikt mot en umoralsk jury-konsulent Rankin Fitch (spilt av Gene Hackman) som bruker alle metoder han kan for å oppnå det han ønsker under rettssaker. Filmen ble sluppet den 17. oktober 2003.
Irans herrelandslag i håndball
Iran tok bronsemedalje under det asiatiske mesterskapet i 2014 og kvalifiserte seg derfor til Håndball-VM 2015 for første gang.
Runaway Jury (film)
Handlingsreferat
I New Orleans foregår en skyte-episode ved et aksjemegler-firma, og blant de døde var Jacob Wood. Skytteren var tidligere ansatt ved samme firma, men mislykkes med daghandel. Han tar deretter hevn etter å ha fått sparken, ved å drepe elleve mennesker og sårer flere andre i denne hendelsen. To år senere, sammen med advokat Wendell Rohr, forsøker Jacob Woods enke Celeste å ta Vicksburg Firearms for retten med den begrunnelse at bedriftens grove uaktsomhet førte til ektemannens drap. Under valget av jury-medlemmer tilbyr jury-konsulent Rankin Fitch og teamet hans bakgrunnsinformasjon om hver av jury-medlemmene gjennom elektronisk overvåking, som de bruker til å hjelpe forsvarsadvokat Durwood Cable som sitter i rettssalen.
Irans herrelandslag i håndball
Lagoppstilling
Spillere under Asiamesterskapet i håndball for menn 2014:
Landslagstropper
Asialekene 2006: Hovedtrener: Jurij Klimov
Runaway Jury (film)
Handlingsreferat
Blant de potensielle jury-medlemmene sitter Nicholas Easter, og forsøker tilsynelatende å bl fritatt fra denne jury-tjenesten. Men dommer Frederick Harkin bestemmer seg for å gi Easter en leksjon i samfunnsplikt, og Easter blir valgt som jury-medlem. Easters hyggelige væremåte vinner ham snart aksept fra de andre jury-medlemmer. Men Frank Herrera, en militær veteran, misliker ham umiddelbart. En mystisk, ung kvinne ved navn Marlee gir Fitch og Rohr et tilbud over telefon: hun er villig til å sørge for den ønskede dommen til den første budgiveren. Rohr avviser tilbudet, og antar at dette var en taktikk fra Fitch.
Men Fitch ber imidlertid om bevis på at Marlee kan levere, noe Nick gir ved å få jury-formannen utvist. Ved å observere jury-medlemmenes oppførsel gjennom hemmelige kameraer, forstår Fitch at Easter var påvirker for dette. Han gir ordre om at leiligheten hans som skal ransakes, men de oppdager ingenting. Marlee gjengjelder seg ved å få en av Fitchs jury-medlemmer fjernet fra juryen. Fitch går deretter etter tre jury-medlemmer med utpressing, noe som fører til at en, Rikki Coleman, forsøker å begå selvmord. Han sender også håndlangerne sine for å finne en skjult enhet i Easters leilighet som viktig informasjon er lagret på, hvoretter de setter fyr på hele leiligheten. Nick viser dommerens video-opptak av leiligheten hans som ble ransaket de første gangen, og dommeren beordrer at juryen skal isoleres.
Et av Rohrs viktigstevitner, en tidligere ansatt i Vicksburg Firearms, dukker ikke opp til rettssaken. Etter å ha konfrontert Fitch, bestemmer Rohr seg for at han ikke kan vinne rettssaken. Han ber firmaets partnere om 10 millioner dollar, for å betale Marlee. Fitch sender en operatør, Janovich, for å kidnappe Marlee. Men hun øker prisen til 15 millioner dollar. I prinsippet ombestemmer Rohr seg, og nekter å betale. Etter at administrerende direktør ved Vicksburg Firearms mister besinnelsen i rettssaken og gjør et dårlig inntrykk på juryen, samtykker Fitch til å betale Marlee for å være helt sikker på å få den dommen han ønsker.
Fitchs underordnede Doyle, som etterforsker Easter, oppdager at Easter egentlig heter Jeff Kerr. Deretter reiser han til Gardner, Indiana, hvor Jeff og kjæresten Gabby (delvs Marlee) begge kommer fra. Doyle snakker med Gabbys mor, som forteller ham at Gabbys søster døde i en skyte-episode flere år tidligere når hun gikk på videregående skole. I den hendelsen hadde byen forsøkt å saksøke våpen-produsenten, men de tapte rettssaken. Fitch hadde hjulpet forsvaret med å vinne den rettssaken også. Doyle konkluderer med at Easter og Marlee sitt tilbud på 10 millioner var falskt, og han forsøker å kontakte Fitch. Men dette er litt for sent, Fitch har allerede betalt ut løsepengene til en konto i utlandet.
Samtidig forsøker Easter å overbevise flere medlemmer av juryen om at våpen-produsenten burde holdes ansvarlig, og juryen velger å tildele 110 millioner dollar i erstatning til enken Celeste Wood. Easter og Marleene ønsker også å konfrontere Flitch med hans bestikkelse på 15 millioner dollar, og de kommer til å offentliggjøre denne informasjonen med mindre Fitch går med på å trekke seg som konsulent.
Boromorphini
Boromorphini er en gruppe av biller der de fleste av artene er knyttet til tørre miljøer.
Utseende
Små (2-3 millimeter), avlange, rødlige til svarte skyggebiller. Hodet er rundet med nokså store fasettøyne, pronotum avrundet firkantet, nær kvadratisk. Dekkvingene er avlange og litt rundede.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i Middelhavsområdet og Midtøsten, også på Kanariøyene og Madeira.
FS ALv 72
ALv 72 var en dampdrevet og lettvektet motorvogn, som var i tjeneste for den italienske statsjernbanen Ferrovie dello Stato (FS) fra 1938 til 1940. «ALv 72.301-303» ifølge den italienske litreringen fra 1930-årene betyr Automotrice Leggera, vapore med 72 sitteplasser, det italienske ordet «vapore» oversettes til det norske ordet for dampkraft. Tallet 300 er sifferet for å identifisere byggeren, «3» var for fabrikken OM i Milano. ALv 72 var utviklet som en spesialvariant av den dieseldrevede ALn 72 motorvognen (også i begrenset produksjon, kun 3 stykk) som del av et prosjekt siden 1934 for å teste potensialitetet i dampdrift med nyutviklede dampmotorer.
Historie
Den italienske statsjernbanen tok kontakt med OM (Officine Meccaniche) og bestilte en serie med tre dampmotorvogner den 31. juli 1934, som skulle være tilgjengelige for levering i oktober 1934. Leveringen ble forsinket helt fram til 1938. Teknisk sett er den nye dampmotorvognen basert på ALn 72 med meget få endringer utover motortype, og dermed skulle naturlige nok måles mot den dieseldrevet søstermotorvognen, for å kartlegge fordelene og ulempene med dampdrift.
Saori Kimura
Saori Kimura, japansk: 木村 沙織 (født 19. august 1986) er en japansk volleyballspiller som deltok i  de olympiske leker 2004 i Athen, 2008 i Beijing og 2012 i London.
FS ALv 72
Historie
Prøvekjørselene på jernbanetraseene i Firenzelinjen (Firenze-Chiusi og (Firenze-Faenza) avslørte dårligere ytelse, med mindre ytelsesevne og lavere akselerasjon enn ALn 72. Etter to år som lokaltog ble ALv 72 og Aln 72 i 1940 solgt til Ferrovie Padane (FP), et statlig jernbaneselskap basert i Nord-Italia omkring Ferrara. ALv 72 var deretter ombygd for å tjene som slepevogn for ALn 72 dieselmotorvognene.
Saori Kimura
Kimura vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 2012 i London. Det japanske kvinnelandslaget kom på tredjeplass i turneringen bak Brasil og USA. Japan vant kvartfinalen med 3–1 over Italia men tapte semifinalen med 0–3 til Brasil. De vant bronsefinalen mot Sør-Korea med 3–0.
FS ALv 72
Dampteknikken
OM hadde foreslått ovenfor statsjernbanen om at man burde studere billigere alternativer mot ALn 56, en littorina motorvogn bygd av Fiat med større passasjerkapasitet og lavere driftsutgifter, dermed oppsto ALn 72 - og ALv 72. Det hadde vært en fornyet interesse for moderne dampmotorvogner i begynnelsen på 1930-tallet på verdensbasis, og deretter skulle ulike jernbaneprodusenter og jernbaneselskaper flørtet med dampdrift i motorvognene på nytt.
ALv 72 hadde to høytrykkdampmotor med to tilkoblede sylindere, som hadde oljefyring med tungolje. Det var mulig å frakoble den ene dampmotoren om den sluttet med å fungere, ettersom motorsystemet omkring motor, generator og kondensator var i automatisk modus med direkteoverføring til drivaksel. Et generelt problem med dampmotorvognen i eldre tid var motortrøbbel som hendt mer hyppigere enn med forbrenningsmotor, og som deretter krevde spesielle løsninger som rask utskifting.
ALv 72 og ALn 72 hadde samme grunnkonstruksjon og design, men i den fremste delen av motorvognen som rommet begge motorene var taket noe hevet (3,400mm mot 3,100mm for ALn 72) og noe lavere bakerst (3,050mm), og var deretter to tonn lettere med kun 33 tonn mot ALn 72 på 35 tonn. I likhet med samtidige forbrenningsmotorvogner av italiensk opprinnelse i 1930-tallet delte ALv 72 de samme kjennetegn som de andre littorine med strømlinjede form på sin konstruksjon, tross en noe original frontlysdesign som beskrives som «fiskeøyne» og mangel på grill. Til tross for at ALv 72 og ALn 72 forsvant relativt raskt ut av FS` motorvognflåten, hadde OM og Fiat utviklet fram en ny motorvogn med basis i erfaringene omkring disse eksperimentelle motorvognene, ALn 772 som etterfølgeren for de første littorine togene.
6230 Fram
6230 Fram eller 1984 SG1 er en asteroide i hovedbeltet som ble oppdaget 27. september 1984 av den tsjekkiske astronomen Zdenka Vávrová ved Kleť-observatoriet. Den er oppkalt etter det norske polarfartøyet «Fram».
Asteroiden har en diameter på omtrent 12 kilometer og den tilhører asteroidegruppen Hoffmeister.
Leirviktunnelen (Heim)
Leirviktunnelen er en tunnel på fylkesvei 6182 i Heim kommune i Trøndelag.
Tsjekkia under Vinter-OL 2018
Tsjekkia deltok under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang i Sør-Korea i perioden 9. – 25. februar 2018.
Intoleranse (film)
Intoleranse (originaltittel: Intolerance: Love's Struggle Through the Ages) er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av D.W. Griffith. Den regnes som et av stumfilmens fremste mesterverk, og rollelisten omfatter over 130 personer. Handlingen strekker seg over 2500 år og utspiller seg i Babylon i 539 f.Kr., i Judea omkring år 27, i Frankrike i 1572, og i USA i 1914. Griffith produserte filmen delvis som et svar på kritikken som ble tildelt hans forrige film, En nasjons fødsel (1915).
Intoleranse ble innlemmet i National Film Registry i 1989, et utvalg av filmer til bevaring i det amerikanske nasjonalbiblioteket Library of Congress, filmer som regnes som «kulturelt, historisk og estetisk betydningsfulle». I 2007 ble den kåret til filmhistoriens 18. beste spillefilm fra USA på listen «AFI's 100 Years...100 Movies».
Handling
Filmen består av fire forskjellige og parallelle historier, som skildrer menneskehetens vedvarende intoleranse gjennom tidene. Filmen bygger opp moralske og psykologiske forbindelser mellom de ulike historiene. Tidslinjen spenner over cirka 2 500 år:
Yukiko Ebata
Yukiko Ebata, japansk: 江畑 幸子 (født 7. november 1989) er en japansk volleyballspiller som deltok i  de olympiske leker  2012 i London.
Siegfried Jerusalem
Siegfried Jerusalem (født 17. april 1940) er en tysk operasanger (tenor), nært assosiert med Richard Wagners heldentenor-roller. Han har fremført Siegfried, Siegmund, Lohengrin, Parsifal og Tristan til stor anerkjennelse. Siden 1990-tallet har han fokusert på lieder, spesielt de av Strauss, Mahler og Schumann.
Jerusalem ble født i Oberhausen, og studerte piano, fiolin og fagott ved Folkwangschule i Essen. Han begynte sin karriere som fagottist, engasjert i Hof i 1961 og de neste ti årene i Reutlingen: fra 1971–77 var han tilknyttet Radio-Sinfonieorchester Stuttgart des SWR. I 1971 begynte han også å ta sangtimer med Hertha Kalcher fra Stuttgart. I 1975, da han skulle opptre i orkesteret til en TV-produksjon av Der Zigeunerbaron, steppet han inn for tenoren Franco Bonisolli i siste øyeblikk.
Fra nå av gjorde Jerusalem sang til karrieren. Hans første store rolle var Lohengrin i 1976, en rolle som han snart dukket opp som i Darmstadt, Aachen, Hamburg, og på Zürich-festivalen, og senere i München og New York Metropolitan. Han fulgte dette med Max i Jegerbruden i Stuttgart. Hans Bayreuth-karriere startet i 1977, hvor han i 1981 hadde fremført Froh (Rhingullet), den unge sjømannen (Tristan und Isolde) og deretter Lohengrin, Parsifal og Walter von Stolzing (Mestersangerne fra Nürnberg).
Hans Parsifal ble også hørt i Wien på den tiden, og hans Siegmund (Valkyrien) (med Jessye Norman, Theo Adam og Yvonne Minton) i Dresden (1981). I tillegg til sceneopptredener ga han forskjellige konsertforestillinger som Dresden-Valkyrien eller Roma-Lohengrin, som ble kringkastet internasjonalt. Fra 1978 ble han fast medlem av den tyske operaen i Berlin, og hadde fast kontrakt med selskapene i Stuttgart, Zürich, München og Wien, i tillegg til at han gjorde internasjonale gjesteopptredener.
Hans Bayreuth-karriere fortsatte med Siegfried i 1988 (Siegfried) og 1989 (Götterdämmerung). I 1990 dukket han opp ved Metropolitan Opera med James Levine, og sang både Siegfried, så vel som den vanskelige rollen som Loge. Produksjonen ble sendt på TV, og er tilgjengelig på DVD. I 1992 ble hans Bayreuth-Siegfried tatt opp på video igjen. Under denne forestillingen sang Jerusalem med Graham Clark, Anne Evans og John Tomlinson, og i 1993 debuterte han som Tristan under Bayreuth-festivalen, og tok rollen til de fleste av de største operahusene i Europa.
Priser
Den 9. oktober 1997 ble han overrakt Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden. Hans siste opptreden i Bayreuth var i 1999 som Tristan. For tiden underviser han i musikk i Nürnberg.
Dominik Máthé
Dominik Máthé (født 1. april 1999) er en ungarsk håndballspiller som spiller for Paris Saint-Germain Handball og Ungarns herrelandslag i håndball.
Han representerte Ungarn i Håndball-VM for menn i 2019.
Fundraising
Fundraising går også under betegnelsene; pengeinnsamling, selvfinansiering eller formålsfinansiering.
Fundraising Norge
Fundraising Norge er en organisasjon som samler fundraisingvirksomheter i Norge.
Songs in the Key of Life
Songs in the Key of Life er det attende studioalbumet av den amerikanske sangeren, låtskriveren og musikeren Stevie Wonder. Dette er en dobbelt-LP hvor det også fulgte med en 7" EP med fire spor. Den ble utgitt 28. september 1976 av Tamla Records, en avdeling av Motown.
I 1974 var Wonder en av de mest suksessrike artisten innen populærmusikk. Wonders tidligere album Talking Book, Innervisions og Fulfillingness' First Finale fikk alle bra kritikk. Men på slutten av 1975 vurderte Wonder seriøst å slutte i musikkindustrien og planla å emigrere til Ghana for å jobbe med funksjonshemmede barn. Planlegging av avskjedskonserter hadde begynt, men Wonder ombestemte seg senere og signerte en ny kontrakt med Motown 5. august 1975. Denne kontrakten var en avtale på syv år, syv album, 37 millioner dollar med full kunstnerisk kontroll. På den tiden var dette den største innspillingsavtalen i historien.
Albumet debuterte som nummer en på Billboard Pop Albums listen og ble det tredje albumet som oppnådde den bragden og det første av en amerikansk artist på den tiden.[7] Både førstesingelen "I Wish" og oppfølgersingelen "Sir Duke" nådde nummer en på Billboard Hot 100.
Songs in the Key of Life var tretten uker på rad som nummer en på Billboard 200, og ble albumet med flest uker som nummer en i løpet av året. Det var det nest bestselgende albumet i 1977 i USA. I 2005 solgte Songs in the Key of Life til diamant, utdelt av Recording Industry Association of America (RIAA).
Songs in the Key of Life vant Årets album under den 19. Grammy utdelingen. Det er Wonder sitt bestselgende og mest kritikerroste album.
Albumet ble kåret til nummer 89 i Colin Larkins All Time Top 1000 Albums og rangert som nummer 4 på Rolling Stones liste over The 500 Greatest Albums of All Time. I 2002 ble den innlemmet i Grammy Hall of Fame. I 2005 ble Songs in the Key of Life tatt med i National Recording Registry av Library of Congress, som anså det som "kulturelt, historisk eller estetisk betydningsfullt".
Sporliste
Komponert og fremført av Stevie Wonder hvor ikke annet er angitt.
Alpint under Vinter-OL 1998 – Super-G menn
Super-G for menn under Vinter-OL 1998 ble avholdt i Hakuba 16. februar 1998.
Den regjerende verdensmesteren i super-G var Atle Skårdal, Luc Alphand vant verdenscupen i super-G i foregående sesong, og Markus Wasmeier fra Tyskland tittelforsvarer; alle tre hadde lagt opp.
Bare tre dager etter et spektakulært krasj i utfor, stilte Østerrikes Hermann Maier opp og vant gullmedalje, og lagkameraten Hans Knauß delte sølv med Didier Cuche fra Sveits.
Gabriel Boric
Gabriel Boric Font (uttales Gabriel Boritsj Font) (født 11. februar 1986 i Punta Arenas, Chile ) er en chilensk politiker som fra 11. mars 2022 er Chiles president. Han ble valgt til Chiles president den 19. desember 2021. Han representerer venstrealliansen Apruebo Dignidad og fikk 55,9 prosent av stemmene ved presidentvalget, mot 44,1 prosent for høyrepopulisten José Antonio Kast.
Han er den yngste presidenten i Chiles historie. og verdens nest yngste statsleder. Han er også den presidenten i Chile som har blitt valgt med det største antallet stemmer.
Biografi
Gabriel Boric ble født i Punta Arenas i 1986. Han er sønn Av Luis Borić, en kjemiingeniør av kroatisk herkomst som har vært ansatt i det statlige Empresa Nacional del Petróleo i mer enn 40 år. Hans mor Marí Soledad Font Aguilera er av katalansk (spansk) herkomst.
Boric gikk på en britisk skole i sin hjemby og i 2004 flyttet han til Santiago for å studere jus ved Universitetet i Chile. Han fullførte ikke jusstudiene fordi han i stedet begynte å engasjere seg politisk.
Han stod i spissen for studentenes protestbevegelse da det for alvor brøt ut massive protester i 2019 etter stigende misnøye i befolkningen mot den sittende regjeringen.
Fair Game (film)
Fair Game er en biografisk dramafilm fra 2010, regissert av Doug Liman. Hovedrollene spilles av Naomi Watts og Sean Penn. Filmen er basert på Valerie Plames selvbiografi Fair Game fra 2007.
Filmen hadde offisiell premiere under Cannes Film Festival i 2010, og ble sluppet i USA den 1. oktober 2010.
Handling
Valerie Plame er ansatt som etterretningsoffiser i Central Intelligence Agency, men ingen andre vet om dette bortsett fra ektemannen og foreldrene hennes. Hun er involvert i en rekke sensitive, og noen ganger veldig risikable, hemmelige operasjoner utenfor USA. Ektemannen hennes, Joseph C. Wilson, er en diplomat som blant annet har vært USAs ambassadør til Gabon. Han har tidligere vært diplomat i Niger, og derfor blir han oppsøkt av Plames kolleger i CIA som ber ham reise til Gabon for å innhente informasjon om hvorvidt Irak kan ha skaffet seg uran slik at de kan utvikle atomvåpen.
Det tar ikke lang tid før Wilson slår fast at det ikke er grunnlag for ryktene om at Irak har fått tilgang på uran. USAs president George W. Bush godkjenner at amerikanske styrker kan iverksette en militæraksjon, og rettferdiggjør dette ved å antyde at Irak har skaffet seg uran og holder på å bygge masseødeleggelsesvåpen. Wilson sender en kommentar til The New York Times der han skriver at alle rapportene om at Irak sitter på masseødeleggelsesvåpen er rent oppspinn. Deretter blir Valerie Plames status som CIA-agent «blåst», det vil si offentliggjort i media. Det er indikasjoner på at lekkasjen kan komme fra tjenestemenn i Det hvite hus – muligens fra visepresidentens stabssjef og nasjonale sikkerhetsrådgiver, Scooter Libby.
Formålet med lekkasjen skal ha vært å diskreditere Joseph Wilsons påstander om at Bush-administrasjonen hadde fabrikert etterretningsinformasjon for å rettferdiggjøre invasjonen av Irak. For Valerie Plame blir konsekvensen av lekkasjen at hun med øyeblikkelig virkning blir avskjediget fra CIA. De pågående, sensitive operasjonene hun har vært en del av, blir innstilt fra den ene dagen til den andre, og ekteskapet hennes slår sprekker. Både Plame og Wilson blir utsatt for hengt ut offentlig og mottar drapstrusler.
Shoshana Zuboff
Shoshana Zuboff (født 18. november 1951) er en amerikansk filosof, sosialpsykolog og professor emerita ved Harvard Business School. Hun er kjent for begrepet overvåkingskapitalisme, som beskriver hvordan store selskaper som Google og Facebook forsyner seg av data om menneskelig oppførsel og selger dem videre til høystbydende. Hun presenterte begrepet for første gang i 2014 i et essay i Frankfurter Allgemeine Zeitung.
Det epistemiske kuppet
Zuboff mener at etter 2001 har nettselskapene i California forvandlet seg til overvåkingsimperier som gjennom overvåkingskapitalisme gjennomfører et epistemisk kupp. Det karakteriseres av en stor konsentrasjon av kunnskap om folk, og den makten som følger med slik kunnskap.
Kuppet skjer i fire trinn. I det første trinnet gjør de krav på folks liv som gratis råmateriale for atferdsdata. Dette erklærer de som sin private eiendom. Det andre trinnet er en økning av epistemisk ulikhet, som er forskjellen på hva en person kan vite og det som kan vites om en person. I det tredje trinnet (det daværende trinnet per 2021) kommer det gjennom algoritmer en økning av desinformasjon som har virkning på det virkelige livet, der det demokratiske samfunnet svekkes. I det fjerde trinnet tar den private overvåkningskapitalens datamaskiner over styringen, og erstatter demokratisk styring.
Epistemiske rettigheter
Zuboff mener at personvern ikke bør begynne med fokus på data, men være forut for data. Dette begynner med det hun kaller epistemiske rettigheter, der man stiller spørsmål om hvem som får vite om det man erfarer. Man stiller spørsmålene «Hvem er det som vet? Hvem er det som bestemmer? Hvem er det som bestemmer hvem som bestemmer?» Hun mener også at å selge forutsigelser om folk på «menneskelige futuresmarkeder» må kriminaliseres.
Paris’ dom
Paris' dom er en fortelling fra gresk mytologi. Den var en av flere hendelsene som førte fram til at Trojakrigen ble utløst (og i senere versjoner av fortellingen til grunnleggelsen av Roma). Stridens gudinne Eris kastet et gulleple med inskripsjonen «Til den vakreste» inn blant Olympens guder, og tre av gudinne krevde den for seg selv: Hera, Afrodite og Athene, og da ingen ville gi seg, ble prins Paris av Troja valgt som en upartisk dommer. Hver av gudinne forsøkte å få Paris på sin side ved gi ham guddommelige løfter. I utgangspunktet kan Paris' dom virke som en idyllisk myte, men dens konsekvenser var død og undergang. Episoden var et populært emne i gresk kunst, og like mye i senere vestlig kunst fra renessansen og framover.
Kilder
Som med mange mytologiske fortellinger er detaljene avhengig av kilden. Det er en kort hentydning til Paris' dom i Homers Iliaden (24, 25-30), som viser at episoden med de påfølgende handlingene allerede var godt kjent for sitt publikum:
En bredere versjon er fortalt i Kypria, et tapt verk innenfor Den episke syklus, som kun fragmenter og et pålitelig sammendrag gjenstår av. Senere skribenter som Ovid Lukian, Pseudo-Apollodorus' Bibliotheca og Hyginus gjenforteller fortellingen med skepsis, ironi eller populariserende agendaer. Fortellingen opptrer ordløs på votivbrystet i elfenbein og gull til den korintiske tyrannen Kypselos ved Olympia på 600-tallet f.Kr. Den er beskrevet av Pausanias:
Dette emnet var favorisert av greske malere av rødfigurvaser så tidlig som 500-tallet f.Kr., og forble et populært emne i gresk og romersk kunst, før det fikk fornyet popularitet i renessansen, ikke minst i muligheten for å framstille tre nakne kvinner.
Mytens fortelling
Det er fortalt at Zevs holdt et gjestebud i feiringen av bryllupet til Pelevs og Thetis (foreldrene til Akilles). Imidlertid at hadde Eris, stridens og ufredens gudinne, ikke blitt invitert da det var sannsynlig at hun ville gjøre selskapet utrivelig for alle. Rasende over denne irettesettelsen kom Eris likevel til selskapet og med seg at hun et gulleple fra hesperidenes hage. Hun tok sin hevn ved å trille gulleplet inn blant bryllupsgjestene. På eplet hadde hun skrevet «Til den vakreste» (καλλίστῃ, kallistēi).
Tre av gudinnene var ikke i tvil om at de var den vakreste av alle: Hera, Athene og Afrodite, og ropte «Det er til meg!» Da de ikke kom til enighet, og ingen av dem ville gi seg, gikk de til Zevs og krevde at han skulle bestemme hvem av dem som var den vakreste. Selv han, himmelguden, var motstrebende til favorisere noen av dem. Han erklærte at en dødelig, prins Paris av Troja, skulle dømme i denne sak ettersom han hadde vist eksemplarisk rettferdighet i en strid hvor Ares i skikkelse av en okse hadde tevlet horn mot horn med Paris' egen prisvinnende okse, og gjeterprinsen hadde uten å nøle belønnet vinnerkransen til guden.
Med Hermes som deres veiviser badet de tre gudinnene i kildevannet til Idafjellet, og deretter møtte de Paris i det øyeblikk som er fortellingens kjerne. Han gjetet kyrne på Gargaros, den høyeste toppen på Idafjellet. De overrakte ham gulleplet og Zevs ordre, som han tok imot under tvil: «Hvordan kan jeg, en enkel gjeter, være mekler i guddommelig skjønnhet?» Han ba om at hvis han kom med en avgjørelse måtte de to tapende gudinnene akseptere hans beslutning, og ikke hevne seg på ham. Alle tre gikk med på denne betingelsen. Paris spurte om han kunne se all deres skjønnhet uhindret av deres kleder, og Hermes forsikret ham om at som dommer var det han som bestemte reglene. De møtte ham i all sin skjønnhet, en etter en, og hver av dem forsøkte å overtale ham til å la avgjørelsen falle til deres fordel. Først kom Hera, snurret rundt og lot samtidig falle ord om at hun ville gjøre ham til konge av Europa og Asia; deretter kom Athene, viste seg fram og samtidig lovte at hun kunne tilby ham visdom og dyktighet i krig; og til sist kom Afrodite, kjærlighetens gudinne fram til ham i all sin prakt, for hun hadde kharitene og horaene til å framheve hennes sjarm med blomster og sang og samtidig lot hun ham forstå at hun kunne tilby ham den vakreste av alle dødelige kvinner til å bli hans. Det var ingen annen enn den skjønne Helena, i henhold til gresk mytologi en datter av Zevs og Leda, hustru av kong Menelaos. Paris aksepterte Afrodites gave og belønnet henne med gulleplet. At Helena var gift spilte ingen rolle for Afrodite, og heller ikke for Paris. Med Helenas hjerte fikk han også grekernes fiendskap og samtidig også Hera, som ikke glemte dette nederlaget. Helena fulgte Paris tilbake til Troja, og grekerne gikk til krig for å få Helena tilbake, og historien om Paris' dom er således den mytologiske grunnlaget for den trojanske krig.
I henhold til en tradisjon foreslått av Alfred J. Van Windekens, var det objektivt sett Hera, en eldre fruktbarhetsgudinne, som Homer omtaler som «den kvigeøyede», som var den vakreste, og ikke Afrodite. Imidlertid var Hera, navnet betyr antagelig ««herskerinne»», gudinne for blant annet den ekteskapelige orden og for forsmådde hustruer. Hun ble ofte framstilt som den arrige, sjalu hustruen til den evige utro ektefelle og som jevnlig rømte fra henne for å ligge med andre kvinner, men det var hun som var Zevs' utvalgte. Hera hadde troskap og dyd og sørget for å være beskjeden da Paris inspiserte henne. Afrodite var objektivt sett ikke like vakker, men hun var kjærlighetens og seksualitetens gudinne som hadde de evner som trengtes for å overtale en mann og således kunne få Paris dit hun ville. Athenes skjønnhet er sjelden kommentert, kanskje for at hun eide krigens makt som antikkens grekernes mente overgikk hennes kvinnelige kvaliteter. Hennes raseri over å tape tevlingen fikk henne til å stille seg på grekernes side i kampen mot Paris og Troja, en nøkkelhendelse i Trojakrigens vendepunkt.
Kunsten i renessansen
Emnet Paris' dom ble populært for kunstnerne fra senmiddelalderen og framover. Alle de tre gudinnene ble vanligvis framstilt nakne, skjønt i den antikke kunsten var det kun Afrodite som noen gang ble framstilt uten tøy, og selv hun kunne være påkledte. Muligheten til å ha en mytologisk unnskyldning for å framstille tre nakne kvinner var uten tvil en stor del av motivets tiltrekning. Det ble framstilt på illuminerte manuskripter, og var populært i dekorativ kunst, inkludert italienske utsmykkede blekkhus fra 1400-tallet og andre verker i majolika (tynt, dekorert keramikkfat) og cassone (dekorerte bryllupskister). Som et emne for staffelimaleri var det mer vanlig i nordlige Europa, skjønt Marcantonio Raimondi gravering fra ca. 1515 var antagelig basert på en tegning av Rafael, og benyttet som en komposisjon avledet fra romersk sarkofag. Den var meget innflytelsesrik framstilling som gjorde Paris' frygisk lue til en fast gjentagelse i de fleste senere versjoner.
Lucas Cranach den eldre hadde en særskilt forkjærlighet for emnet og malte det mange ganger, minst 22 utgaver,  og motivet var særlig attraktivt for nordeuropeiske manieristiske malere. Rubens malte flere komposisjoner av dette motivet ved ulike tidspunkter i sin karriere. Watteau og Angelica Kauffmann var blant de som også utforsket dette emnet på 1700-tallet. Paris' dom ble malte hyppig av akademiske kunstnere på 1800-tallet, og mindre ofte av deres mer progressive samtidige som Renoir og Cézanne. Senere kunstnere som har malt dette mytologiske motivet er blant annet André Lhote, Enrique Simonet (El Juicio de Paris, 1904) og Salvador Dalí.
Dramatisering
Myten har blitt grunnlag for en opera, The Judgement of Paris, med en libretto av William Congreve som ble satt til musikk av fire barokkomponister i London: John Weldon, John Eccles, Daniel Purcell og Gottfried Finger, som en del av musikktevling i 1700-1701. Thomas Arne komponerte et meget vellykket stykke til den samme libretto i 1742. Operaen Le Cinesi («Kinesiske kvinner») av Christoph Willibald Gluck (1754) konkluderte med en ballett, Paris' dom, sunget av en vokalkvartet. Francesco Cileas opera fra 1902, Adriana Lecouvreur består også av en ballettsekvens med samme tema.
Romanforfatteren Gore Vidal navnga og baserte sin bok fra 1952, The Judgment of Paris, etter denne historien.
Paris' dom var gjort burlesque (i betydningen et litterært, dramatisk eller musikalsk verk som hadde til hensikt skape latter ved å karikere et seriøst verk) i musikalen The Golden Apple (1954). I dette er de tre gudinnene blitt redusert til tre husmødre i en småby i den amerikanske delstaten Washington. De spør Paris, en reisende selger, om å bedømme kakene de har bakt til et kirketreff. Hver av kvinnene (borgermesterens kone, skolelæreren, og ekteskapskobleren) appellerer til Paris som til sist velger ekteskapskobleren. Hun kobler ham sammen med Helen, byens tøs, som stikker av med ham.
I den amerikanske TV-serien Helen of Troy (2003) opptrer Paris' dom, men kun kortvarig og kun Hera og Afrodite tilbyr bestikkelser. Alle de tre gudinnene er tekkelig kledt. Afrodite gir Paris en visjon av Helena (Helen), mens hun får en gjensidig visjon av ham.
I TV-serien Hercules: The Legendary Journeys (1995-1999) er denne skjønnhetstevling noe endret med at Afrodite og Athene er med, men den tredje gudinnen er Artemis framfor Hera. Gulleplet er blitt til en gave fra Afrodite med den magiske evnen at det kan gjøre enhver dødelig kvinne bli forelsket i den mann som holder eplet. Den andre betydelige endringen er at både dommeren og gudinnene opptrer i badedrakt.
Eksterne lenker
Πάρις
Kamal Amer
Kamal Amer (født 13. juni 1942 i Kairo i Egypt, død 4. mars 2021 samme sted) var egyptisk politiker og militær offiser.
Biografi
I løpet av sin militære karriere avanserte han til øverstkommanderende for den egyptiske 3. armé. President Hosni Mubarak utnevnte ham til leder for den militære etteretning, et verv han innehadde til 1997.
Fra 9. juli 1997 til 21. november 1999 var han guvernør for guvernementet Matrouh. Etterpå var han guvernør for guvernementet Aswan fra 31. oktober 1999 til 17. juli 2001.
Kamal Amer døde av covid-19 i Kairo den 4. mars 2021.
Zhang Zesen
Zhang Zesen (kinesisk: 张泽森, pinyin: Zhāng Zésēn, født 19. desember 1996) er en kinesisk profesjonell ishockeyspiller som spiller for den kinesiske klubben Red Star Kunlun i Kontinental Hockey League (KHL).
Internasjonalt har Zhang representert Kina i fire VM-turneringer (2. divisjon) og én OL-turnering (Vinter-OL 2022 i Beijing). Laget kom på en 12. plass.
Ronny Matnisdal
Ronny Matnisdal (født 1978) er en norsk vektløfter som representerer Vigrestad IK.
Han vant 10 NM-gull, 8 NM-sølv og 5 NM-bronse i perioden 2001–2022.
8. serierunde i Tippeligaen 2015
8. serierunde i Tippeligaen 2015 ble innledet tirsdag 12. mai 2015 klokken 18.00 med kampene mellom og  på Isachsen Stadion, og  og  på Alfheim stadion.
Kampfakta
'''Tirsdag 12. mai 2015''' <div id="Mjøndalen v Rosenborg">
<div id="Tromsø v Vålerenga">
'''Onsdag 13. mai 2015''' <div id="Odd v Strømsgodset">
<div id="Stabæk v Sandefjord">
<div id="Lillestrøm v Molde">
Congratulations: 50 Years of the Eurovision Song Contest
Bakgrunn
I 2005 ble den 50. utgaven av Eurovision Song Contest arrangert i Kiev i Ukraina. For å markere jubileet bestemte Den europeiske kringkastingsunion seg for å lage et eget jubileumsshow. Opprinnelig skulle showet arrangeres av BBC 16. oktober 2005 i Royal Albert Hall i London. Kort tid etter viste det seg at konsertarenaen ikke var tilgjengelig likevel, og til slutt annonserte EBU at Danmarks Radio skulle arrangere showet i stedet. Danmarks erfaring som arrangør av Eurovision Song Contest 2001 og Junior Eurovision Song Contest 2003 var avgjørende for at landet ble tildelt arrangørjobben. Dana International, som vant konkurransen i 1998, hevdet at EBU fratok BBC arrangørjobben, fordi BBC ønsket å lage et humoristisk show som skulle gjøre narr av konkurransen. Dette konseptet skal imidlertid ikke ha blitt godt mottatt i EBU. BBC endte også med ikke å sende showet fra København. I stedet laget den britiske kringkasteren sitt eget jubileumsprogram, kalt Bang-a-Bang: 50 Years of Eurovision.
Under jubileumsshowet i København bestemte EBU at 14 tidligere Eurovision-sanger skulle konkurrere om å bli den beste sangen fra konkurransens første 50 år. I mai 2005 åpnet EBU en internettavstemning der leserne skulle stemme fram ti sanger, to fra hver tiårsperiode fra 1956 til 2005. De fire siste sangene ble valgt av EBUs referansegruppe, og alle 14 finalistene ble offentliggjort 16. juni 2005. Av finalistene var det elleve vinnerlåter, mens tre ikke hadde vunnet konkurransen: «Nel blu dipinto di blu» (nummer 3 i 1958), «Congratulations» (nummer 2 i 1968) og «Eres tú» (nummer 2 i 1973).
Sendingen
Programmet var lagt opp som en konsert der tidligere deltakere kom på scenen og sang deler av sine bidrag. Blant artistene på scenen i Forum København var: Carola Häggkvist, Massiel, Dana International, Birthe Wilke, Anne-Marie David, Sandra Kim, Elisabeth Andreassen, Hanne Krogh, Olsen Brothers, Sertab Erener, Elena Paparizou og Lys Assia.
I tillegg hadde DR på plass et mindre konsertorkester som akkompagnerte flere av sangene. Underveis i programmet ble det gjensyn med flere sang-medleyer og høydepunkter fra konkurransens historie samt videointervjuer med tidligere deltakere som Cliff Richard og Nicole.
Under sendingen ble også de 14 deltakerlåtene spilt, og tv-seerne fikk deretter ringe inn og stemme på sine favoritter. Hvert land stemte som i hovedkonkurransen: 1–8, 10 og 12 poeng til sine ti favorittsanger. I motsetning til Eurovision Song Contest, kunne også land stemme på eventuelle bidrag fra egne land. Det betydde for eksempel at svenske tv-seere kunne stemme på ABBA og «Waterloo». De fem sangene med flest poeng, gikk videre til en superfinale. Det var ingen tradisjonell avstemning der en kalte opp hvert stemmegivende land. I stedet ble de fem finalistene lest opp i vilkårlig rekkefølge.
I superfinalen fikk tv-seerne fikk stemme på nytt. Her ga hvert land 6, 7, 8, 10 og 12 poeng til de fem finalistene. Heller ikke her var det noen åpen avstemning, i stedet leste programlederne opp tredjeplassen og andreplassen – og til slutt vinneren. EBU offentliggjorde imidlertid de fulle resultatene og poengene fra hvert land etter sendingen.
Første runde
Alle de 31 landene som kringkastet showet, stemte. Hvert land ga poeng i valørene 1–8, 10 og 12 poeng. Landene i rosa avanserte til superfinalen.
Superfinalen
Alle land stemte på nytt under superfinalen og ga poeng i valørene 6, 7, 8, 10 og 12.
Nordland Akademi for Kunst og Vitenskap
Nordland Akademi for Kunst og Vitenskap er en norsk organisasjon med base i Melbu i Hadsel kommune i Nordland, som arbeider med «formidling av kunst, kultur og kunnskap». Organisasjonen ble stiftet i 1988, som en videreføring av virksomhet som hadde foregått innenfor Melbu Nærmiljøprosjekt og festivalen «Sommer-Melbu».
Formålet er å «Å være et internasjonalt samlingssted hvor forskere, kunstnere og folk flest kan møtes til felles drøftelse og estetisk aktivitet; å gi lokalsamfunnet og landsdelen nye impulser til læring og  utvikling av kunst og vitenskap; Å dyrke musikk og annen kulturell virksomhet gjennom programmer for både spesialister og amatører.»
Nøkkelpersoner ved etableringen av NAKV var Jörg Wolfgang Jahn, Audfinn Tjønneland og Karl-Otto Apel.
Akademiet har gitt ut flere bøker. Det ble tildelt Trygve Hoffs minnepris i 1990 og Fritt Ords Pris i 1991.