cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Volvo 66
DAF 66 ble Volvo 66, men forskjellen er liten. Produksjonen av DAF begynte i 1958, og i 1975 ble DAFs bilproduksjonsavdeling solgt til Volvo.
«Estonia»-forliset
Forliset
Cruisefergen MS «Mariella» fra Viking Line AB var på plass ved ulykkesstedet kl. 02:12. Det første redningshelikoptret ankom kl. 03:05.
Volvo 66
I 1976 presenterte Volvo 343/345, som opprinnelig var utviklet for å bli DAF 77.
«Estonia»-forliset
Forliset
Av et totalt antall på 989 mennesker ombord på skipet ble bare 137 reddet. Ulykken krevde 852 liv. 501 av de omkomne var svensker og seks av nordmennene som befant seg ombord var blant de omkomne. Dødsårsaken var drukning og nedkjøling (vanntemperaturen var 8 °C). Bare 92 av det totale antallet omkomne er blitt funnet.
Skrogets posisjon er, 22 nautiske mil (41 km) 157° sør-sørøst for den lille finske øya Utö.
Beskyttelse av vraket
I kjølvannet av katastrofen har mange pårørende av de omkomne krevet at deres kjære skulle bringes opp og bli begravet på land. Krav har også blitt fremmet om at hele skipet måtte bli hevet slik at årsaken til katastrofen kunne bli oppdaget gjennom en detaljert inspeksjon.
Med henvisning til de praktiske vanskene og de moralske implikasjonene ved å hente opp fra havbunnen lik som har begynt å gå i oppløsning, men også av frykt for de økonomiske belastningene ved å heve hele skroget og bergingsoperasjonen ville medføre, foreslo den svenske regjeringen å begrave hele skipet in situ med en kappe av betong.
Til slutt erklærte Estoniaavtalen av 1995, en traktat mellom Sverige, Finland, Estland, Latvia, Danmark, Russland og Storbritannia (selv om Storbritannia ikke er en Østersjø-nasjon) stedet for fredet, med forbud for sine lands borgere om selv å nærme seg vraket. Traktaten er imidlertid bare bindende for statsborgere av de landene som undertegnet den. Den svenske marine har, i hvert fall to ganger, forpurret dykkeroperasjoner ved vraket som blir overvåket med radar av den finske marinen.
Offisiell etterforskning og rapport
Fjernstyrte videoopptak av vraket viste at låsene på baugporten hadde sviktet og at den hadde delt seg fra resten av fartøyet. Den offisielle rapporten indikerte at baugvisiret og rampen hadde blitt revet av i punkter som ikke ville gi en indikasjon av «åpen» eller «ikke gått i smekk» oppe på broa, slik det normalt ville skjedd hvis smekklåsen skulle svikte. Det fantes ingen videoovervåkning av denne delen av skipsrommet heller. Et videokamera som overvåket den indre rampa viste imidlertid vannet idet det flommet inn på bildekket. Hvis mannskapet hadde kjent tilstanden, er det sannsynlig at de hadde satt ned farten eller endret kurs, noe som kanskje kunne ha forhindret oversvømmelsen og synkingen. Anbefalinger om modifikasjoner som skal foretas på liknende skip inkluderer atskillelse av tilstandssensorene fra smekklåsen og hengselmekanismen og tilføyelsen av videoovervåkning.
Bevis for eksplosjon
En mindre industri av fortolkninger basert på konspirasjonsteorier blomstret opp etter katastrofen. Elementer av disse har blitt rettferdiggjort av nye beviser skaffet tilveie via uavhengige etterforskninger samt bekreftede utsagn fra vitner. Den amerikanske eventyreren Gregg Bemis som sammen med sitt mannskap hadde dykket til vraket og filmet skroget fikk hentet metalldeler fra skipet som i laboratorietester beviste at det hadde vært utsatt for en eksplosjon. Finske seismologer har avvist muligheten for en eksplosjon da det ligger en målestasjon cirka 20 kilometer fra ulykkesstedet og selv en liten eksplosjon under vannlinjen ville ha blitt registrert.
Tysk journalists bok blir film
Den tyske journalisten Jutta Rabe utførte også egne undersøkelser som resulterte i en bok som ble omgjort til filmen Baltic Storm (2003). Her blir Det russiske føderale etterretningsvesen gjort ansvarlig for senking av fergen. Handlingen framstiller den svenske regjeringen som ansvarlig for å ha brukt skipet til hemmelig transport av russiske høyteknologiske komponenter til USA. Intrigen rulles opp av en ung kvinnelig journalist, ikke ulike Rabe selv. Ifølge Rabe brukte dykkere innleid av den svenske regjeringen (som hun hevdet hadde underskrevet kontrakter der de sverget for livstid at de ville bevare hemmelighetene) timevis på å bryte seg inn i lugarer på leting etter en sort attachékoffert båret av en russisk romteknologihandler, Aleksandr Voronin.
Hun vektla amerikansk interesse for diverse sovjetisk teknologi, inkludert atomdrevne satellitter. Det er blitt foreslått at panikk med bakgrunn i stabiliteten i en kjernefysisk anretning er den mest sannsynlige grunnen til den svenske regjerings forslag om å begrave vraket i betong, noe som er et høyst uvanlig forslag for et vrak og minner om sarkofagen i Tsjernobyl. Tidlig i 2005 hevdet Rabe at en helikopter-loggbok hadde blitt funnet som viste at enkelte av mannskapet på «Estonia», inkludert kapteinen, Avo Piht, hadde blitt fløyet til sykehus etter katastrofen. Disse ni menneskene, som ville vært betydningsfulle øyenvitner om situasjonen og hendelser ombord på skipet, skal ha forsvunnet sporløst. Øyenvitner som har stått fram har siden gitt en forklaring av påstanden om Pihts overlevelse. Han ble opprinnelig oppført som en overlevende da en mann som liknet på ham ble sett på fjernsyn. Siden ble et videoopptak av sendingen gjennomgått og listen ble rettet. Legenden om det «mystiske bortfallet» av navnet hans fra listen over overlevende lever videre.
Svenske myndigheter utstedte i 2000 en arrestordre på Rabe etter dykkerekspedisjonen hun og Bemis hadde foretatt ved vraket av MS «Estonia». De vil bli pågrepet dersom de besøker Sverige, Finland eller Estland.
Rabe ble forøvrig avsatt som kasserer og ekskludert fra det tyske journalistforbundet Deutscher Journalisten-Verband i 2011.
Den militære etterretningsforbindelse skaper svensk medieskandale
Høsten 2004 brøt en skandale løs i svenske media etter en avsløring fra en pensjonert tolltjenesteperson om at kort før ulykken i 1994 hadde «Estonia» blitt brukt av svensk militær etterretning til å innføre elektronisk utstyr ulovlig ervervet i Estland fra den russiske hæren (tidligere enheter fra SSSR Baltiske Militærdistrikt). Den svenske domstolsetterforskeren Johan Hirschfeldt bekreftet senere at den militære etterretningen virkelig brukte «Estonia» i september 1994 for å frakte inn hemmelig militært utstyr, men innholdet i forsendelsen vil forbli hemmeligstemplet i 70 år.
Den 22. september 2005 kunngjorde den estiske statsadvokaten Margus Kurm at etterforskningen som estiske myndigheter hadde utført bekreftet det faktum at militært utstyr befant seg ombord på skipet den 14. og den 20. september 1994 og at Estland ikke hadde noen del i denne «svenske operasjonen». Han hevdet at ingen beviser var funnet som tilsa at slikt utstyr befant seg ombord på skipet katastrofenatten. Til tross for dette fortsetter mistanker å omgi den påståtte svenske aktiviteten. I mars 2006 uttrykte nestlederen for det europeiske parlamentets undersøkelseskommisjon, Evelyn Sepp, oppfatningen om at forslaget om å tildekke vraket med betong som de svenske myndighetene hadde kommet med, kan ha vært et forsøk på å skjule omstendighetene rundt katastrofen. Ifølge Sepp forhindrer Estoniaavtalen av 1995 i realiteten videre grundig (gjenopptagelse av) etterforskning av katastrofen.
Den estiske regjeringsoppnevnte spesialkommisjon anklager Sverige
Den 30. mars 2006 annonserte en spesialkommisjon satt ned av den estiske regjeringen for å etterforske de hemmelige militære forsendelsene ombord på skipet deler av sine funn. I den offentliggjorte rapporten var kommisjonen nær ved å beskylde svenske myndigheter for å ha gjemt unna beviser og omstendighetene omkring katastrofen. Blant annet la kommisjonen vekt på motsigelsene i vitnemålene og i forklaringene til personer som tok del i etterforskningen i 1994. Den svenske regjeringen nektet flere ganger å tillate intervjuer med vitnene. Ifølge kommisjonen har kontrakten med det private selskapet (Rockwater) som var ansvarlig for dykkerne og deres aktiviteter på vraket i 1994, gjort flere uunnværlige deler som ble funnet av dykkerne inne i skipet utilgjengelig.
Den svenske regjeringen nektet å gi tillatelse til innsyn i arkivet. Kommisjonen bemerker at et svensk medlem av etterforskningsgruppen fra 1994 ved en anledning fjernet en viktig del av bevismaterialet som var brakt opp til overflaten fra skipet (låsen på baugporten som dykkere hadde tatt løs). Avslutningsvis hevdet kommisjonen av dykkerne hadde brakt opp fra vrakets innside en bestemt bagasjegjenstand, slik som vist i filmen, som de svenske myndighetene nekter i diskutere innholdet av. Den delen av skipet der gjenstanden var, kunne ikke ha blitt nådd gjennom eksisterende åpninger, sa kommisjonen.
Hvorfor Storbritannia undertegnet
Ifølge journalist Stephen Davis i avisen New Statesman hadde skipet ombord en hemmelig last bestående av militært utstyr smuglet fra Russland av det britiske Secret Intelligence Service som et ledd i pågående tiltak for å overvåke utviklingen av Russlands våpen. Dette hevder han forklarer hvorfor Storbritannia undertegnet Estoniaavtalen.
TV-serie fra 2020
Monster Medias fem episoder lange TV-serie Estonia fra 2020 med Frithjof Jacobsen som produsent setter søkelys på årsakene til forliset. Flere av de overlevende intervjues, deres oppfatning var ikke inkludert i den offisielle havarirapporten fra 1997. To av de overlevende opplyser at de så en militær transport kjøre om bord på «Estonia» umiddelbart før avgangen fra Tallinn. Videre fremkommer opplysninger fra Rockwaters dykking ned til vraket fire dager etter ulykken. Da var det indikasjoner på at andre dykkere allerede hadde vært nede ved vraket. Rockwaters dykkere lokaliserte 125 omkomne etter at de skar to hull i skipssiden på babord side – siden som ligger opp, men deres oppdrag var ikke å hente opp omkomne, selv om dette ville vært en relativ enkel oppgave.
I TV-serien sendes en fjernstyrt undervannsfarkost ned til vraket. Den oppdager et hull på styrbord side – siden som ligger ned. Hullet er fire meter høyt og 1,2 meter bredt. Professor i maritim teknikk Jørgen Amdahl ved NTNU opplyser i serien at «dersom skaden skyldes et støt, kan energien tilsvare et legeme for eksempel på 1000 tonn med en hastighet på 4,3 knop; Eventuelt et legeme på 5000 tonn med en hastighet på 1,9 knop». Skipet med den fjernstyrte undervannsfarkosten er registrert i Tyskland og gikk ut fra tysk havn og er dermed ikke underlagt gravfreden ettersom Tyskland ikke har ratifisert avtalen. To svenske statsborgere som var ombord, regissør Henrik Evertsson og ROV-operatør Linus Andersson, ble tiltalt for brudd på gravfreden. Begge ble frikjent i Göteborgs tingsrätt fordi dykkingen hadde skjedd fra et tysk-registrert skip.
Nye undersøkelser fra 2021
I 2021 ble lov om gravfred endret slik at det ble tillatt med nye undersøkelser av vraket i regi av myndigheter i Estland, Sverige og Finland. I juni 2022 avslørte nye dykk at flengen i skroget var 40 meter lang og minst seks meter bred.
Eisbach
Eisbach er en elv i Rheinland-Pfalz i Tyskland og en av sideelvene til Rhinen fra venstre med en lengde på 40 kilometer. Elven har sitt utspring i Pfälzer Wald ved Ramsen og renner gjennom Eisenberg og Grünstadt før den munner ut i Rhinen ved Worms.
Runa Førde
Runa Karin Førde (født 24. februar 1933, død 28. juli 2017 i Stokke ) var en norsk maler, grafiker og illustratør. Hun ble utdannet ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole (1949–1953) og Statens kunstakademi (1953–1957). Hun debuterte som illustratør allerede i 1945 med tegninger til Ragna Bredas Lisemor i krig og fred. Hun illustrerte flere bøker, særlig barne- og lesebøker, og vakte oppmerksomhet med sine skildringer av hverdagslivet i dagens Kina. Hun har ellers hatt utsmykningsoppdrag, blant annet for Gimsøy skole i Skien, og deltatt på en lang rekke utstillinger. Runa Førde er innkjøpt av blant annet Nasjonalgalleriet i Oslo.
Arkeologiåret 1682
Arkeologiåret 1682 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1682.
Dødsfall
1682 in archaeology
Selvskudd
Selvskudd eller gildre er en anretning for automatisk utløsning av skudd fra skytevåpen, primært pistol eller gevær.
Selvskudd har ulike anvendelser, blant de mer kjente er bruk av selvskudd som dyrefelle i Arktis. Her har mange fangstmenn og forskere gjennom historiens løp brukt selvskudd som isbjørnfelle. Selvskudd benytter under slik bruk relativt grovkalibret rifle hvor skjeftet avmonteres og geværkasse med løp fastmonteres i en stabil trekasse. En utløsermekanisme monteres da foran løpet slik at skuddet går av når isbjørnen ser inn i kassa. Under norske ekspedisjoner har Lee Enfield vært et populært selvskuddvåpen. I tidligere tider var gjerne rifleløpene selvgjorte. Ei såkalt bjørnegildre (også kalt bjønnegildre og bjønnagildre) kunne ha to eller tre korte rifleløp, av og til også fire, som ble montert med en viss spredning.
Languedoc
Languedoc (oksitansk: Lengadòc) er en historisk region i Frankrike. Den viktigste byen i Languedoc var Toulouse, ved siden av Montpellier.
Ordet Languedoc kommer av det lokale ordet for ja, «oc», samt fransk langue, «språk».
Navnet har blitt brukt på et franskbygget passasjerfly; Sud-Est Languedoc.
Einavatnet
Einavatnet, eller Einavannet, ofte benevnt som Einafjorden, er en innsjø som ligger i Vestre Toten kommune i Innlandet, 398 meter over havet. Einavannet er omkring 13 km i nord-syd retning, mens bredden sjelden overstiger 1 km. Inn i Einavannet kommer Evjua fra syd og Vigga fra øst, ut fra vannet renner Hunnselva ut som munner ut i Mjøsa i Gjøvik.
Tolga stasjon
Tolga stasjon er en jernbanestasjon på Rørosbanen ved Tolga i Innlandet fylke. Stasjonen ble opprettet som en betjent jernbanestasjon for ekspedering av tog, reisende og gods ved Rørosbanens åpning i 1877. Selve stasjonsbygningen er i sveitserstil og ble tegnet av arkitekten Peter Andreas Blix.
Stasjonsområdet består ellers av et godshus, lagerbygg og en portalkran. Tolga hadde opprinnelig navneformen Tolgen, men skiftet til sin nåværende form i 1919. I 1996 ble driften ved stasjonen automatisert. Tolga stasjon ligger for øvrig 543 moh og 368,15 km fra Oslo S.
Arkeologiåret 1688
Arkeologiåret 1688 er en oversikt over blant annet utgravninger, fødte og avdøde personer med tilknytning til arkeologi i 1688.
Dødsfall
1688 in archaeology
Sarah Jessica Parker
Parker er politisk engasjert. Hun støtter åpent demokratene, og er UNICEF-ambassadør.
1651 Behrens
1651 Behrens er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 23. april 1936 av Margueritte Laugier ved Observatoire de Nice i Nice.
Bardalselva
Bardalselva er ei elv i Leirfjord kommune i Nordland. Den har utspring ved Vassdal, mellom fjellet Neppelen i nord og Vassdalsfjellet i sør, og renner derfra i nordøstlig retning til den munner ut i Ranfjorden ved Bardalssjøen. Bardalselva er 8,9 km lang (14,6 km medregnet Bakkaelva), og har et nedbørfelt på 46,08 km². Middelvannføringen ved munningen er 3,43 m³/s.
Den største sideelva er Bakkaelva, som kommer inn fra sørøst rundt 2 km sørvest for Bardalssjøen. Ved samløpet har Bakkaelva større vannføring enn hovedelva. En halv kilometer før munningen kommer Tverrelva inn fra øst. Bardalselva er stort sett stilleflytende over hele sitt løp, og etter samløpet med Bakkaelva har den svært lite fall og er påvirket av tidevannet. Hovedelva og nedre del av Tverrelva er omgitt av jordbruksområder, mens Bakkaelva renner gjennom en skogkledd dal.
Sjøørret og laks kan gå ca. 8 km opp i hovedelva. Fisk kan også gå ca. 4 km opp i Tverrelva og 1 km opp i Bakkaelva.
Marie Louville
Marie Louville er en fransk journalist, som spesialiserer seg på Tibet, og regissør av flere dokumentarfilmer om Tibet.
François Vidal
François Vidal var en fransk turner.
Han deltok i VM 1907, der Frankrike vant sølv i lagkonkurransen. Individuelt fikk han ingen medaljer, men fikk 5.-plass i mangekampen sammenlagt.
Holden (Steinkjer)
Holden (uttales «Hørdin») er en innsjø i Steinkjer kommune i Trøndelag. Innsjøen er regulert som magasin for Brattingfoss kraftverk.
Årbostadtindløpet
Årbostadtindløpet er et motbakkeløp i Ibestad som arrangeres av Andørja IL som en del av arrangementet Tour de Andørja. Løpet ble første gang arrangert i 2001.
Løypa starter på Årbostad helt nede ved havnivå og har målgang på toppen av Årbostadtinden på 1181 meter. Løypa er 4,3 km lang og starter på skogsvei før den går over i sti og fjellterreng.
Vinnere
* I 2002 ble løpet stoppet på ca. 900 meters høyde pga. tåke.
Heddalsvatnet
Heddalsvatnet er en innsjø som ligger i kommunene Notodden og Midt-Telemark i Vestfold og Telemark. Innsjøens hovedtilløp er Tinne og Heddøla. Utløpet er elva Saua, ned til Norsjø. Den sørligste delen av innsjøen kalles Bråfjorden. Denne er avgrenset mot resten av Heddalsvatnet ved Nautsundet, der fylkesvei 360 krysser i bro. Jernbanen til Notodden går langs østsiden.
Innsjøen er en del av Skiensvassdraget og den naturskapte delen av Norsjø–Skienkanalen. Heddalsvatnet ligger bare 16 moh. Og to sluseanlegg ved Skien var nok til å åpne Heddalsvatnet for skipsfart. Kanalen åpnet i 1861 og gjorde etterhvert Notodden til landets største innlandshavn. På 1800-tallet ble det bygget havgående skip ved Heddalsvatnet. Byen Notodden ligger ved nordenden av Heddalsvatnet.
Straks etter istiden sto havet om lag 150 meter høyere enn Notodden. Havet strakte seg som en lang fjordarm innover i landet forbi Heddalsvatnet og helt til Hjartdal. De første menneskene som bosatte seg i indre Telemark reiste trolig med båt langs Heddalsvatnet mens det fortsatt var saltvann og en del av havet. Landhevingen har senere skilt Heddalsvatnet fra havet. I neolittisk tid var Heddalsvatnet fortsatt forbundet med havet, og ble på grunn av landheving skilt fra havet omkring midten av eldre bronsealder. Ved flommen i 1927 ble det registrert en vannstand på 21,2 meter.
Eckbach
Eckbach er en elv i Rheinland-Pfalz i Tyskland og er en av sideelvene til Rhinen fra venstre med en lengde på 43 kilometer. Elven har sitt utspring nord i Pfälzer Wald ved Carlsberg-Hertlingshausen og munner ut i Rhinen ved Bobenheim-Roxheim.
Medkila
Medkila er en bydel i Harstad, sør for Kanebogen og nord for Holtet.
Der fins tre fotballbaner: en kunstgressbane, en grusbane og en innendørs (i en hall). Medkila Idrettslags damefotballag vant NM i fotball (cupen) i 2003.
Medkila skole ligger øverst i Medkila.
Operant betinging
Operant betinging er en form for læring der individets atferd endres som en følge av de konsekvensene atferden har hatt. Hvis konsekvensene av en atferdsform gjør at denne øker, kalles dette forsterkning. Hvis konsekvensene gjør at atferden minker, kalles det reduksjon eller straff. Disse definisjonene er «empiriske» - man må se hvordan konsekvenser faktisk virker før man kan avgjøre om forsterkning foreligger.
Ordet «operant» ble lansert av B.F. Skinner som en betegnelse på at organismen «opererer» på omgivelsene. Skinner foretrakk å beskrive atferd-konsekvens-relasjoner uten å tolke hvorfor atferdsendringer skjer. Dette skiller operant betinging fra Thorndikes instrumentelle betinging, der Thorndike nettopp antok at læring skjedde fordi organismen (i hans tilfelle: katten) opplevde behag ved å få belønning. (Av denne grunn var Thorndike ikke behaviorist.)
Operant betinging skiller seg fra klassisk betinging ved at organismen i operant betinging må vise en atferd før læringsprosessen kan starte. Med andre ord: I operant betinging tar man alltid utgangspunkt i en respons hos individet, og så undersøker man hvordan konsekvenser av responsen påvirker senere forekomst av responsen.
I operant betinging vil det typisk være en foranledning for at en respons skal forekomme, eks. at telefonen ringer. En slik forutgående stimulus kalles diskriminativ stimulus, SD. Slike stimuli er foranledninger for responser, og signaliserer at en gitt respons - i dette tilfellet å ta telefonen - gjør at en bestemt konsekvens er sannsynlig. Denne treleddede kjeden SD - R - SR - er grunnleggende i operante analyser av atferd.
Operant betinging er en viktig læringsform fordi den tillater tilpasning til de ulike situasjoner vi interagerer med. Det å være sensitiv til de konsekvenser atferd har i ulike situasjoner og under betingelser er en evne de aller fleste organismer har som biologisk utrustning.
Prinsipper for operant betinging er viktige i anvendte sammenhenger, ikke minst i anvendt atferdsanalyse.
Forskjellige former for forsterkning og straff
Forsterkning og straff er viktige begreper i operant betinging:
Ekstinksjon
Når en lært respons ikke lenger etterfølges av de konsekvenser som opprettholder den, vil atferden avta og etter hvert kanskje forsvinne. Dette kalles ekstinksjon eller utslokning. Ekstinksjon er et svært mye studert tema i læringspsykologien. Spesielt mye studert er de læringsbetingelser som gjør at ekstinksjon foregår langsomt vs. raskt. Her viste Skinner tidlig (1938) at forsterkning «av og til» (intermitterende forsterkning) ser ut til å gi en respons som er motstandsdyktig mot ekstinksjon. Dette funnet ses i en rekke sammenhenger og med ulike arter, men er likevel omdiskutert.
Skinners eksperimentsituasjon
B. F. Skinner brukte typisk såkalte fri-operant-situasjoner i sine studier. Dette er situasjoner der forsøksdyret fritt kan repetere en bestemt respons, så som å trykke på en hendel (rotte), hakke på en skive (due) eller trykke på en knapp (person). Slike fri-operant-situasjoner er forskjellige fra såkalte diskret-trening-situasjoner ved at forsøksleder i sistnevnte må gripe inn etter hver respons.(Thorndikes eksperimentsituasjon er et eksempel: Når Thorndikes katt slapp ut av problemburet, måtte Thorndike løpe til for å bringe katten tilbake i buret.)
Skinners fri-operant-situasjon har den store fordel at kontinuerlig respondering, uavhengig av Skinners inngripen, kunne studeres. Blant annet kunne Skinner gi forsterker av og til (intermitterende forsterkning), og lett observere effekten av dette.
Kontinuerlig respondering i en fri-operant-situasjon registreres vanligvis med en såkalt kumulativ skriver, et apparat som tegner antall responser per tidsenhet. Fordi denne skriveren gjør et hopp opp for hver respons, vil man kunne se rask responsrate som en bratt stigende kurve, mens lav responsrate ses som en slakt stigende kurve.
Dette apparatet kan også vise mønstre i respondering over tid. Slike mønstre vil ha ulikt utseende avvengig av forsterkningsskjema. Forsterkngsskjemaene kan defineres ut fra antall responser (x responser kreves før en respons etterfølges av forsterker) eller tid (y sekunder kreves før første respons deretter forsterkes). I begge tilfeller kan x eller y være fast eller variabel. Dette gir fire muligheter: Generelt vil variable skjemaer (VR og VI) gi «glatte» kurver, mens FR og FI gir thumb|Karakteristiske mønstre karakteristiske mønstre: FR gir trappetrinnaktige mønstre («hit and run»), mens FI gir hengekøyeaktige mønstre.
Se også
Прикладной анализ поведения
Akraberg
Fyrtårnet ble bygget i 1909. Samtidig ble fyrmester og personale ansatt. Da avstanden til nærmeste bebyggelse, Sumba, var lang, ble det nødvendig å også bygge bolighus der til personalet. Fyret er i dag automatisert. To av husene er bevart og blir i dag anvendt som fritidshus og opphollsrom for servicepersonale.
Nord for fyret finnes en navigasjons- og radiosenderstation. Radiosenderen er med 200 kW landets sterkeste. Den sender på 531 kHz mellombølge.
Historie
Det er blitt funnet arkeologiske spor på østsiden av Akraberg, som trolig kommer fra munkene, som kom via Shetlandsøyene omkring år 625 i båter til Suðuroy og bosatte seg.
Engelskmennene hadde under andre verdenskrig et viktigt radioanlegg ved Akraberg, og en del av de engelske ingeniørsoldatene ble tatt hånd om av familiene som bodde der da. Den 3. april 1942 ble fyret på Akraberg angrepet av et tysk bombefly som skjøt med maskingevær. Ingen mennesker kom til skade i angrepet.
Görlitzer Bahnhof undergrunnsstasjon
Görlitzer Bahnhof undergrunnsstasjon er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Görlitzer Bahnhof betjenes av linjene U1 og U3.
Stasjonen åpnet 18. februar 1902, under navnet Oranienstraße, samtidig med den første delen av Berlins undergrunnsbane (Stammstrecke). Den fikk sitt nåværende navn i 1926 og er oppkalt etter den tidligere nærliggende jernbanestasjonen Görlitzer Bahnhof.
Fotball under Sommer-OL 1996
Fotball under Sommer-OL 1996. Fotball var med på det olympiske programmet for 20 gang under OL 1996 i Atlanta. For første gang var damefotball med som olympisk sport. Seksten herre- og åtte damelag deltok. Turneringen ble avviklet mellom 24. juli og 8. august. Nigeria beseiret Argentina med 3-2 i herrefinalen og USA vant damefinalen over Kina og ble de første kvinnelige olympiske mestere i fotball.
Medaljevinnere
{| class="wikitable" width=85%
Daniel Amokachi
Emmanuel Amunike
Tijani Babangida
Celestine Babayaro
Emmanuel Babayaro
Teslim Fatusi
Victor Ikpeba
Dosu Joseph
Nwankwo Kanu
1652 Hergé
1652 Hergé er en hovedbelteasteroide og går i bane innenfor asteroidefamilien Flora. Den ble oppdaget 9. august 1953 av Sylvain Julien Victor Arend ved Observatoire Royal de Belgique i Uccle.
Fotball under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere
Abiodun Obafemi
Kingsley Obiekwu
Sunday Oliseh
Mobi Oparaku
Taribo West
Matías Almeyda
Roberto Ayala
Christian Bassedas
Carlos Bossio
Pablo Cavallero
José Chamot
Hernán Crespo
Marcelo Delgado
Marcelo Gallardo
Claudio López
Gustavo López
Hugo Morales
Ariel Ortega
Pablo Paz
Héctor Pineda
Roberto Sensini
Diego Simeone
Javier Zanetti
Dida
Zé María
Aldair
Ronaldo
Flávio Conceição
Roberto Carlos
Amaral
Indiska
Indiska var en svensk kjede av klesforretninger som ble etablert i 1901. Selskapet gikk konkurs i 2022.
Fotball under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere
Juninho
Indiska
Historie
Åke Thambert kjøpte selskapet på 1950-tallet, og familiemedlemmer hadde sentrale stillinger. Indiska var etablert med 100 butikker (2015) i Sverige, Danmark, Norge, Finland og Island. Selskapet sysselsatte cirka 700 ansatte.
Fotball under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere
Rivaldo
Indiska
Historie
Hovedkontoret lå i Värthamnen, og sentrallageret i Västberga, sør for Stockholm. Indiska hadde også egne produksjonskontor i India. Forretningsideen var å selge «en unik mix av mote og interiør med inspirasjon fra India, som tiltaler mange». Selskapets visjon var «å krydre Europa med varme og glede, å påvirke med indisk og orientalsk kultur og skape et bilde av en annen verden».
Fotball under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere
Sávio
1653 Yakhontovia
1653 Yakhontovia er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaget 30. august 1937 av Grigoriy N. Neujmin ved Krim-observatoriet i Simeiz på Krimhalvøya.
Fotball under Sommer-OL 1996
Medaljevinnere
Danrlei
Narciso
André Luiz
Marcelinho Paulista
Luizão
Ronaldo Guiaro
Australias Grand Prix 2005
Australias Grand Prix 2005 (offisielt navn Formula 1 Foster's Australian Grand Prix 2005) var et Formel 1-løp arrangert 4. mars – 6. mars 2005 på Melbourne Grand Prix Circuit i Australia. Det var det første løpet i Formel 1-sesongen 2005.
Løpet
Noter til tabellen:
Voll Idrettslag
Voll Idrettslag (stiftet 11. juni 1969) er et idrettslag fra Voll i Klepp kommune, Rogaland, som driver med, fotball, håndball, og turn.
Tabellen 2011
A-laget til voll i fotball spilte i 2015 i 4 divisjon. De endte på 6.-plass med 24 poeng i avdeling 01 i Rogaland. Sesongen 2015 ble den 20 år gamle Georg Strømstad toppscorer med 17 mål. Trener for Voll A-lag var denne sesongen Sverre Jørgen Høgmo (Bror av nåværende landslagstrener Per-Mathias Høgmo ) 2015 sesongen var Sverre Jørgen Høgmo sin første sesong som Voll A-lags trener.
Tabellen 2015
Tveit kirke (Askøy)
Tveit kirke er en langkirke fra 2017 i Askøy kommune, Hordaland. Den ble tegnet av Tippetue arkitekter og har samme ytre form som kirken som ble oppført på stedet i 1957 (vigslet 5. mai). Denne ble i sin tid tegnet av Torgeir Alvsaker. Den nye kirken ble vigslet 20. august 2017. Kirken har nå etter utbyggingen plass til 500 personer.
Kirkegården ble tatt i bruk i 1923 og er siden utvidet. Bårehuset nordøst for kirken er fra 1963.
Kristian Jahr
Kristian Jahr (født 15. mai 1989) er en norsk fotballspiller som spiller for.
Frem til 2010 spilte Jahr for. Han fikk sin debut for klubbens A-lag i Adeccoligaen da han kom inn som innbytter mot 8. juni 2008. Hans første kamp fra start var mot 13. juli samme år. Etter 2009-sesongen ble kontrakten terminert og Jahr meldte overgang til.
Norsk-pakistanere
Norsk-pakistanere er en betegnelse på norske innbyggere som har to pakistanskfødte foreldre. Per 1. januar 2022 var det 40 028 norsk-pakistanere i Norge, hvorav 21 912 var innvandrere og 18 116 var norskfødte etterkommere. De første norsk-pakistanerne kom i midten og slutten av 1960-årene som arbeidsinnvandrere da innvandringspolitikken var liberal. Siden år 2000 har pakistansk innvandring via familiegjenforening/familieetablering avtatt.
Andregenerasjons norsk-pakistanere, det vil si norsk-pakistanere som er født i Norge, er godt integrert med høy deltagelse i høyere utdanning. Førstegenerasjons norsk-pakistanere, det vil si norsk-pakistanere som er født i Pakistan, er ikke like godt integrert. Førstegenerasjons norsk-pakistanere har også høyest andel selvstendig næringsdrivende i Norge; 9 % mot 4,5 % i hele befolkningen.
Norsk-pakistanere bor hovedsakelig i Oslo og Akershus, og 85 % bor i egen eid bolig, samme nivå som etniske nordmenn. Blant minoritetsgruppene i Norge har de kanskje den sterkeste politiske representasjonen. De fleste norsk-pakistanere er muslimer og de verdsetter å være en del av Norge. De lar seg ikke anfekte av religiøst diskriminerende holdninger og islamofobi. Norsk-pakistanere bidrar også til å spre norsk kultur til Pakistan. Forholdet til Pakistan preges blant annet av cricket, som pakistanske innvandrere gjeninnførte i Norge.
Årsaker til innvandringen
De første pakistanerne i Norge kom allerede i midten og slutten av 1960-årene, men innvandringen fra Pakistan skjøt fart først i 1971, etter at Danmark hadde innført innvandringsstopp i 1970. De fleste av disse arbeidsinnvandrerne kom fra provinsen Punjab, spesielt Kharian og omegn i gujratdistriktet. Innvandrerne kom også fra byer som Lahore og Rawalpindi i samme provins. Ifølge forfatter Mahmona Khan var det flere sammensatte årsaker, både i Norge, Pakistan og internasjonalt, til innvandringen til Norge. Hun nevner blant annet
Det var et stramt arbeidsmarked, med behov for arbeidskraft da pakistanerne ankom Norge. Arbeidsgiversiden, spesielt den tjenesteytende næringen og industrien, ønsket fremmedarbeidere som var billige, villige og mobile. De måtte tåle et krevende og helseskadelig arbeid, lav lønn, og dessuten å miste arbeidet sitt når norsk arbeidskraft ble tilgjengelig, eller ved effektivisering.
Pionergenerasjonen
De første pakistanerne i Norge per mars 1971 var primært unge, gifte menn hvorav kun 3 % hadde innvandret sammen med partneren. Etnolog Liv Hilde Boe sammenligner den pakistanske arbeidsinnvandringen til Norge med den norske innvandringen til USA. Hun skriver,
Ifølge sosiolog Aud Korbøl hadde mange av de første pakistanske arbeidsinnvandrerne i Norge relativt høye menneskelige ressurser sammenlignet med den jevne innbygger i Pakistan og pakistanske arbeidsinnvandrere i England på den tiden. I motsetning til mange andre vestlige land førte ikke Norge en aktiv og organisert import av arbeidsinnvandrere gjennom bilaterale avtaler. Arbeidsinnvandringen fra Pakistan til Norge var derfor preget av personlige kostnader og risiko, og førte til en seleksjonsprosess hvor ressurssterke personer, blant annet økonomisk, kunnskapsmessig, psykisk og sosialt sett, utvandret til Norge. Innvandringen til Norge på denne tiden kan derfor karakteriseres som en «problemløsende prosess» som krevde store personlige ressurser. Ifølge forsker ved Institutt for samfunnsforskning, Arnfinn H. Midtbøen, kan dette være «[en] viktig årsak til at etterkommere av pakistanske arbeidsinnvandrere presterer svært godt i det norske utdanningssystemet».
Fra 1. januar 1970 ble praktiseringen av fremmedloven endret. Ikke-nordiske utlendinger som kom til landet kunne ikke lenger få arbeidstillatelse i Norge; de måtte – etter å ha skaffet seg tilsagn om jobb i Norge – reise ut igjen og søke om arbeidstillatelse utafor Norden. Dette ble håndhevet strengere overfor ikke-vestlige arbeidsinnvandrere, og rammet de mest ressursfattige. Pakistanske arbeidsinnvandrere måtte også sikre seg et «høvelig» bosted før arbeidstillatelse ble utstedt, lenge før en slik praksis ble gjeldende for alle innvandringsgrupper i juli 1971. Sommeren 1971 ble det bestemt at ikke-nordiske arbeidssøkere måtte søke om arbeidstillatelse fra land hvor de var statsborgere. Litt senere ble pakistanske arbeidssøkere de første som måtte bestå en engelsktest før arbeidstillatelse ble gitt, noe som sørget for at pakistanske arbeidssøkere med lav utdannelse ble silt ut. Og etter sommeren 1971 ble ikke-nordiske utlendinger med turistvisum nektet innreise hvis myndightetene hadde «grunn til å tro» at formålet med reisen var jobbsøking. Dette førte til at ikke-nordiske arbeidssøkere med slektskaps- og vennenettverk i Norge hadde, etter at disse endringene trådte i kraft, større sannsynlighet for å få arbeidstillatelse enn ikke-nordiske arbeidssøkere uten slike nettverk. Innvandringen fra Pakistan kan derfor beskrives som kjedeinnvandring.
De pakistanske slektskapsnettverkene var viktige for å møte de nye, hardere kravene fra myndighetenes side. Disse sikret «økonomisk støtte, […] informasjon og hjelp med formaliteter som å fylle ut skjemaer, og hjelp til å finne arbeid og bolig». Da pakistanske arbeidsinnvandrere fikk avslag på sine arbeidstillatelsessøknader tok disse aktivt i bruk norsk lovverk og klagemulighetene, og de sørget for å oppfylle kravene slik at «myndighetene omsider ble tilfredse». Gode slektskapsnettverk gjorde det lettere å «mobilisere og handle organisert i denne situasjonen». I motsetning til myndighetenes fordommer viste de pakistanske arbeidsinnvandrerne en høy grad av tilpasnings- og problemløsningsevne, til tross for blant annet «treg saksbehandling og forhaling fra myndighetenes side», «lang, kostbar ventetid», og stadig «skiftende praksis og strengere kontroll».
Den første tiden
Elendige arbeids- og boforhold preget den første tiden i Norge; de pakistanske innvandrerne ble utnyttet grovt av både pensjonateiere og arbeidsgivere, og de var utsatt for hets og rasisme. I tillegg bidro mediene til blant annet fremmedfiendtlige holdninger grunnet reportasjer som ikke inngikk i den «sanne, objektive opplysnings tjeneste». Ifølge Korbøl var det neppe det voksende antallet av pakistanske arbeidsinnvandrere som var «avgjørende for den oppmerksomhet» de fikk av massemediene; massemediene «pisket opp stemningen» og «fremmedarbeider» ble ekvivalent med å være pakistaner. De pakistanske arbeidsinnvandrerne ble hetset og omtalt som «kvasiturister», noe som hadde gitt «innvandringen fra Pakistan et skjær av å være 'illegal'». Selv om det var skrikende behov for arbeidskraft var det vanskelig for de pakistanske arbeidsinnvandrerne å få arbeid, og hetsen førte igjen til økende skepsis hos arbeidsgivere som «gjorde det enda vanskeligere» for pakistanere «å finne arbeid».
Pakistanske arbeidsinnvandrere ble også diskriminert av bedrifter som trengte ufaglært arbeidskraft; disse bedriftene foretrakk nordmenn og avventet situasjonen. Ifølge Korbøl ble arbeidsinnvandrerne ansatt hos bedrifter som ikke evnet å anskaffe norsk arbeidskraft. Pakistanerne fikk de minst ettertraktede og lavest lønnede jobbene i servicenæringen og industrien. Av de pakistanske arbeidsinnvandrerne som var i Norge per mars 1971 hadde over 50 % brukt over to uker på å få jobb, 25 % hadde brukt over en måned, 6 % hadde brukt mer enn to måneder, mens fem pakistanske arbeidsinnvandrere hadde brukt mer enn tre måneder.
Ifølge Korbøl ble «myndighetenes kontrolltiltak», i praksis kvalitetskontroll/utsilingsprosess, «i økende grad» rettet spesielt mot pakistanere. Etter 26. juni 1971 ble det bestemt at ikke-nordiske arbeidssøkere måtte søke om arbeidstillatelse fra land hvor de var statsborgere eller land hvor de hadde hatt oppholdstillatelse i seks måneder, en bestemmelse som var særskilt rettet mot pakistanere. Samtidig ble det besluttet å iverksette en overgangsordning for ikke-nordiske arbeidssøkere som befant seg i Norge; de ville få 10 dagers frist etter 9. juli 1971 – da bestemmelsen skulle bli gjeldende – til å registrere seg hos politiet, noe som ville gi dem rett til å søke arbeid i løpet av den perioden de kunne oppholde seg i landet. Dette førte til økt tilstrømning til Norge, og grunnet knapphet på tid takket mange ja til jobber med kortere varighet eller hvor de mistrivdes. Ifølge Korbøl ble dette et problem da mange skaffet seg ny jobb i løpet av høsten grunnet bedre jobbtilbud; mange pakistanere ble nå merket som «ustabil arbeidstaker», og det førte til utvisningstrusler fra myndighetenes side. I tillegg rammet overgangsordningen i Norge de som allerede hadde reist ut av landet – hovedsakelig til Hamburg – for å søke om arbeidstilatelse; disse måtte fortsatt søke om arbeidstilatelse utenfor Norden som den gamle ordningen fra 1. januar 1970 fordret, og flere fikk avslag på sine søknader fordi deres jobbtilbud var «gått til utlendinger som befant seg i Norge, og som kunne begynne å arbeide straks».
Pakistanere og andre fremmedarbeiderne ble også utsatt for «eksepsjonell» politikontroll, noe som skapte uforutsigbarhet og maktesløshet. I tillegg risikerte de å bli utvist hvis de ble arbeidsledige fordi deres oppholdstillatelse var avhengig av å ha arbeid/arbeidstillatelse. Og derfor stod for eksempel retten til arbeid og videre opphold i Norge i «konflikt med retten til sosial trygghet».
Per august 1973 arbeidet om lag «to tredjedeler» av de pakistanske arbeidsinnvandrerne i yrkesgruppen «gruve, industri, bygg, anlegg» og «en tredjedel i tjenesteytende yrker», og de utgjorde «7 prosent av alle utenlandske arbeidstakere» og «hele 25 prosent av fremmedarbeiderne». Den høye konsentrasjonen av utenlandske arbeidere i enkelte bransjer gjorde, ifølge Korbøl, utenlandsk arbeidskraft «høyst sannsynlig en nødvendig del av norsk økonomi».
Senere tid
Etter innvandringsstoppen i 1975 har pakistanere kommet til Norge primært gjennom familiegjenforening og familieetablering. Siden 2000 er pakistansk innvandring via familiegjenforening/familieetablering med innvandrere i Norge og norskfødte etterkommere blitt mindre vanlig.
Arbeidsliv
Ifølge Statistisk sentralbyrå var 69,6 % av innvandrede menn fra Pakistan mellom 20 og 66 år i arbeid i 2017 (fjerde kvartal), mens tilsvarende tall for hele befolkningen var 77,2 %, og for innvandrerbefolkningen som helhet 68,6 %. Innvandrede menn fra Sverige hadde høyest sysselsetting, på 82,7 %, mens innvandrede menn fra Syria hadde lavest, på 25,5 %.
Pakistanske innvandrere har høyest andel selvstendig næringsdrivende i Norge; 9 % mot 4,5 % i hele befolkningen. Danske innvandrere har nest høyest andel på 7 %. Foretak etablert av pakistanske innvandrere har også høyest overlevelsesgrad i Norge: 40 % mot 26 % i foretak generelt. Norsk-pakistanske forretningsfolk som har bygget vesentlige og profitable bedrifter i Norge er blant andre Mohammad Saddiq, Tommy Sharif og Shahzad Rana.
Kvinnelige innvandrere fra Pakistan er i liten grad yrkesaktive i forhold til resten av befolkningen. Dette kan ha sammenheng med at mange av de første norsk-pakistanske kvinnene kommer fra den pakistanske landsbygden, hvor andelen med høyere utdannelse er lavere enn i byene. En annen sannsynlig årsak for den lave yrkesdeltagelsen er den tradisjonelle kjønnsdelingen blant norsk-pakistanere født i Pakistan, med at kvinner tar seg av barn og hjem, mens mannen forsørger familien.
Norsk-pakistanske kvinner født i Norge tar i langt større grad høyere utdanning – langt mer enn befolkningen som helhet – og nesten 60 % er i arbeid.
En studie gjort av Institutt for samfunnsforskning avdekket betydelig diskriminering av arbeidssøkere med pakistanske navn. Studien påviste at arbeidssøkere med pakistanske navn har 25 % mindre sannsynlighet for å bli kalt inn på jobbintervju enn arbeidssøkere med norske navn med nøyaktig samme kvalifikasjoner og jobbsøknader som de førstnevnte.
Boforhold
85 % av norsk-pakistanerne bor i egen eid bolig (samme nivå som etniske nordmenn og 22 % høyere enn resten av minoritetsbefolkningen). Norsk-pakistanere bor i store husholdninger: 59,1 % bor i husholdninger med fem eller flere personer, mot 17,9 % i befolkningen som helhet. Ifølge Susanne Søholt, forsker ved Norsk institutt for by- og regionforskning, bor norsk-pakistanske «storfamilier sammen i romslige boliger fordi de ønsker det», og den høye eierandelen blant norsk-pakistanere, norsk-tamiler og norsk-vietnamesere betegnes som en «suksesshistorie».
Familie
Færre og færre andregenerasjons norsk-pakistanere, det vil si norsk-pakistanere som er født i Norge, henter ektefelle fra utlandet: i 2010 hentet 81 andregenerasjons norsk-pakistanere ektefelle fra utlandet. Samtidig økte antall ugifte andregenerasjons norsk-pakistanere, over 17 år, «fra 1 100 i 1998 til 3 700 i 2010». Samme tendens ses i aldersgruppen 18 til 23 år. I 2012 hentet 24 andregenerasjons norsk-pakistanere, i aldersgruppen 18–23 år, ektefelle fra Pakistan. Samtidig har antallet ugifte andregenerasjons norsk-pakistanere, i samme aldersgruppe, økt «fra 1 000 i 1998 til 2 700 i 2012».
I 2014 hentet elleve andregenerasjons norsk-pakistanere, i aldersgruppen 18–23 år, ektefelle fra Pakistan. Og i 2015 hentet kun tre andregenerasjons norsk-pakistanere, i aldersgruppen 18–23 år, ektefelle fra Pakistan.
Også færre og færre førstegenerasjons norsk-pakistanere, det vil si pakistanske innvandrere i Norge, henter ektefelle fra utlandet. I 2012 hentet ti pakistanske innvandrere i Norge, i aldersgruppen 18–23 år, ektefelle fra Pakistan, selv om «antallet ugifte innvandrere fra Pakistan bosatt i Norge har økt noe» i perioden 1998 til 2012.
Blant unge andregenerasjons norsk-pakistanere er det nå «nesten like uvanlig å være gift i begynnelsen av tjueåra» som «det er generelt blant unge i Norge».
Dette kan forklares med at norsk-pakistanere har i dag flere potensielle ekteskapspartnere å velge i mellom i Norge, og med norsk-pakistanernes økende deltagelse i høyere utdanning.
Andregenerasjons norsk-pakistanske kvinner føder 1,95 barn hver, det samme som norske kvinner ellers.
Bosetting
Figuren viser antall norsk-pakistanere (innvandrere og norskfødte etterkommere) i perioden 1. januar 2013 til 1. januar 2019. Per 1. januar 2019 var det 38,000 norsk-pakistanere i Norge, hvorav 20,674 er innvandrere og 17,326 er norskfødte etterkommere. Per 1. januar 2017 var det 36,700 norsk-pakistanere i Norge, hvorav 19,973 er innvandrere og 16,727 er norskfødte etterkommere. Per 1. januar 2015 var det 35,192 norsk-pakistanere i Norge, hvorav 19,219 er innvandrere og 15,973 er norskfødte etterkommere. I januar 2013 var det 33,634 norsk-pakistanere i Norge, hvorav 18,440 var innvandrere og 15,194 var norskfødte etterkommere.
67 % av de pakistanske innvandrerne bodde per 1. januar 2012 i Oslo, mens 83 % bodde i Oslo og Akershus. Det bodde pakistanske innvandrere i 161 kommuner per 1. januar 2012, og 99 % bodde i byer og tettsteder.
Lille Karachi
Grønland i Oslo, også kjent som «lille Karachi», er ifølge religionshistoriker Anders Bettum et religiøst og kulturelt sentrum for norsk-pakistanere, grunnet norsk-pakistanske moskéer, kulturminner og bedrifter. Bettum skriver,
"Jeg vil våge den påstand at Grønland har blitt en så viktig del av norsk-pakistaneres selvbevissthet fordi det var her de først fikk anledning til å forme sin nye kulturelle identitet. Her har de bodd og etablert sine familier og virksomheter, og selv om mange har valgt å flytte ut av området, består Grønland som kulturell og religiøs møteplass."
Høyere utdanning
Førstegenerasjons norsk-pakistanere (norsk-pakistanere som er født i Pakistan), deltar i like mye grad som gjennomsnittet for alle innvandrere i høyere utdanning, det vil si 17 %.
Andregenerasjons norsk-pakistanere (norsk-pakistanere som er født i Norge) er overrepresentert i høyere utdanning: 39,4 % av andregenerasjons norsk-pakistanske kvinner, i aldersgruppen 19–24 år, tar høyere utdanning mot 36,4 % hos den kvinnelige befolkningen totalt i samme aldersgruppe; 29,9 % av andregenerasjons norsk-pakistanske menn, i aldersgruppen 19–24 år, tar høyere utdanning mot 23,4 % hos den mannlige befolkningen totalt i samme aldersgruppe. Norsk-pakistanere er også overrepresentert blant medisinstudentene: nesten 10 % av medisinstudentene i Oslo var norsk-pakistanere i 2005.