cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Moores USA
Om serien
I 2000 vant den en Bronze Rose ved Rose d'Or Light Entertainment Festival i Sveits.
Engebret Olsen Moe
Engebret Olsen Moe (født 1780 på gården Vager, død 1849 på Mo gård) var gårdbruker, ordfører i Hole kommune og stortingsrepresentant. Han var også far til presten, forfatteren og eventyrsamleren Jørgen Moe (1813–1882).
Moe giftet seg i 1805 med Marthe Jørgensdatter Moe (1786–1846), og overtok etter hvert Mo gård fra sin svigerfar. Han var stortingsrepresentant i periodene 1815–17, 1830–32, 1833–35 og 1839–41. Han var senere ordfører i Hole fra 1848 til sin død i 1849.
Netolitzkya
Netolitzkya er en slekt av mycelbiller.
Utseende
Små (ca. 2,5-3 millimeter), ovale, fint hårete, brunlige kadaverbiller. De har et utseende typisk for insekter som lever i huler, med lange og tynne antenner og bein og reduserte fasettøyne. Hodet er ganske lite, pronotum stort og rundet, dekkvingene ovale.
Levevis
Artene lever i huler.
Utbredelse
Gruppen er utbredt i huleområder i Sør-Europa (Bulgaria).
Kilder
Leiodidae i Tree of life
Hans Marr (skihopper)
Hans Marr (født 7. oktober 1914 i Oberhof, Tyskland, død 21. mars 1942 ved Vysokaje, Sovjetunionen ) var en tysk skihopper.
Han ble nummer 10 og beste tysker i OL i Garmisch-Partenkirchen i 1936. I VM i Lahtis i 1938 og Zakopane i 1939 ble han nummer 18 og 13. Han ble nummer 5 i Holmenkollen i 1939, og tok samme år bronsemedalje i det tyske mesterskapet. I mars 1941 deltok han i skiflyging i Planica, der landsmannen Rudi Gering satte to verdensrekorder.
Av yrke var Hans Marr skomaker. Han døde som tysk underoffiser på Østfronten 21. mars 1942.
Det årlige barnehopprennet Hans-Marr-Pokal i Wadebergschanzen i Oberhof er oppkalt etter ham.
Casa Murilo
Casa Murilo er et norsk band fra Oslo som spiller rock. Bandet ble stiftet av britene Chris Winfield og Dan Hesketh og nordmannen Fredrik Baden i Oslo i 2009. Bandet har gitt ut to studioalbum.
Historie
Dan Hesketh flyttet til Brasil for å jobbe i et firma som hjalp brasilianske studenter med å få studieplass i Storbritannia. Her traff han Chris Winfield, som var en venn av Ross Holmes, sjefen for firmaet Hesketh jobbet i. Etter å ha bodd sammen i Brasil i noen år traff de to guttene hver sin norske jente i 2008, og flyttet til Oslo med dem. I et intervju med Popsalongen i NRK P3 16. november 2010 forteller Hesketh at de kom til Norge på høsten, og ble slått av det kalde været og mørket «we pulled through by writing songs». På våren 2009 fikk de overtalt produsent og trommis Fredrik Baden til å bli med i bandet, og etterhvert også Rudi Leo Johan Johansen (gitar), Håkon Møller (tangenter) og Sturla Hinze (bass).
Etter å ha blitt populære på NRK Urørt, ble bandet spilt av popsalongen på P3. De ble invitert til å spille på Norwegian Wood og Øyafestivalen, og også bransjefestivalen By:Larm i Oslo. Singelen Drunken Promises ble listet på P3, og etter å ha spilt store og små konserter gikk de høsten 2010 i studio for å spille inn debutalbumet sitt, Lifting Ships. Lifting Ships handler om bandets opprinnelse, og Hesketh og Winfields tur til, og møte med Norge.
Navn
Opprinnelig ville de to britene kalle bandet for The Norwegian Girls, fordi det var norske jenter som hadde fått dem til Norge i første omgang. Navnet ble imidlertid slaktet av kjærestene til Hesketh og Winfield, og de skiftet til Casa Murilo. Murilo var en mann de bodde med i Brasil, og bandet er oppkalt etter huset hans (Casa Murilo betyr omtrent «Murilos hus»).
Morten Berre
Morten Gladhaug Berre (født 10. august 1975) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for Skeid Fotball.
Berre spilte toppseriefotball for IK Skeid, FK Haugesund, Viking FK og Vålerenga Fotball, samt et kort proffopphold i den tyske klubben St. Pauli. Han spilte for Vålerenga i 13 sesonger, fra 2003 til 2015. Berre fikk én kamp for det norske, borte mot i 2001.
Morten Berre ble etablert i Tippeligaen som spiss, men ble også brukt en del på venstrekanten av Viking. I Vålerenga startet han igjen i spissrollen og ble tidlig en favorittspiller blant Vålerenga-fansen. I årene som fulgte, ble Berre oftest brukt på høyreving, mens i 2013 ble han omskolert til indreløper. Senere ble han mest benyttet som høyreving igjen, men lyktes også som sentral midtbanespiller.
Berre var en ydmyk spiller, og på grunn av hans evige lojalitet til Vålerenga ble han svært godt likt av Vålerengas supporterklubb Klanen.
Berre gjorde sitt siste mål for Vålerenga i 2015. Han hadde da scoret i 20 sesonger på rad i den øverste divisjonen. Han spilte siste kamp for Vålerenga 1. november 2015.
På banen var han kjent for å alltid dukke opp foran mål til riktig tid, og fikk derfor kallenavnet Morten «DukkOpp» Berre av Vålerenga-fansen.
Karriere som spiller
(Sist oppdatert 26. juli 2016)
Cuba under Panamerikanske leker 1955
Cuba under Panamerikanske leker 1955. Cuba deltok i de andre Panamerikanske leker som ble arrangert i Mexico by mellom 12. og 26. mars 1955. Cuba kom på niendeplass med en gull-, seks sølv og seks bronsemedaljer.
The Wicker Man
The Wicker Man (norsk alternativ tittel: Narrenes konge) er en britisk kultfilm fra 1973 med elementer av thriller, skrekk og musikal. Den er regissert av Robin Hardy og skrevet av Anthony Shaffer. Rollene spilles av Edward Woodward, Christopher Lee, Diane Cilento, Ingrid Pitt og Britt Ekland. Paul Giovanni komponerte lydsporet for The Wicker Man, et verk som har hatt stor innflytelse på neofolk- og psych folk-artister.
Bladet Total Film utnevnte The Wicker Man i 2004 til den sjette beste britiske filmen noensinne.
Home Plate (Mars)
Home Plate er det uformelle navnet brukt av vitenskapsfolk hos NASA for å vise til en geologisk formasjon på Mars, som ble studert av mars-roveren Spirit i 2006. Navnet kommer fra likheten til en «home plate» i amerikansk baseball.
The Wicker Man
Brightlight Pictures har produsert en nyinnspilling av filmen satt i Maine. Denne spilles av Nicolas Cage og Ellen Burstyn. Robin Hardy har uttrykt bekymring over nyinnspillingen.
Home Plate (Mars)
Home plate er et stein-utspring på størrelse med et stort hus, men med et flat topp. Ovenfra er det nesten 8-kantet. Det er lokalisert i Gusev-krateret, litt sør for Husband Hill.
Stedet er interessant for vitenskapsfolkene på grunn av sitt lagdelte utseende. Opportunity på den andre siden av Mars studerte flere tilsvarende steiner, men Home Plate er den første som er funnet av Spirit. Den ligner svært på «Burns Cliff», som ble studert av Opportunity ved Endurance-krateret.
The Wicker Man
Handling
The Wicker Man handler om Politimannen Sgt. Howie (Edward Woodward) som kommer til en øy utenfor Skottland for å etterforske ungjenta May Morrisons forsvinning. Til hans fortvilelse gir lokalbefolkningen inntrykk av å aldri ha hørt om jenta, men når Sgt. Howie begynner å grave dypere oppdagere han at lokalbefolkningen med vilje jobber imot ham og at de bindes sammen av en litt spesiell overbevisning.
Home Plate (Mars)
Spirit ankom Home Plate på Sol 744 (7. februar 2006) og har gjennomført flere vitenskapelige undersøkelser ved hjelp av robotarmen sin, før roveren beveget seg mot «Low Ridge Haven» for å spare strøm. Roveren returnerte til Home Plate på Sol 1126 for å fortsette undersøkelsene.
Opprinnelse
En prøve som inneholdt 90% ren silisiumdioksid ble funnet av Spirit i nærheten av Home Plate. Dette er et av de sterkeste bevisene så langt på at det eksisterte flytende vann i dette området i lengre perioder.
Vitenskapsfolk tror nå at Home Plate har en vulkansk opprinnelse. Den er omringet av forekomster av basalt, som eksploderte ved kontakt med vann. En har også oppdaget høye konsentrasjoner av klor-ioner i steiner i området.
Herbert Samuel
Herbert Louis Samuel, 1. vicomte Samuel, (født 6. november 1870 i Liverpool, død 5. februar 1963 i London) var en britisk liberal politiker og diplomat.
Tidlig politisk løpebane
Samuel vokste opp i London og studerte ved Balliol College i Oxford. Han fikk en jødisk religiøs oppdragelse, men i studietiden utviklet han en ateistisk overbevisning, selv om han forble et medlem av det jødiske trossamfunnet. Han begynte å engasjere seg for liberal politikk i attenårsalderen.
I 1906 ble han innvalgt i Underhuset. Han ble utnevnt til medlem av Herbert Asquiths regjering i 1909, først som kansler i hertugdømmet Lancaster (25. juni 1909–14. februar 1910), deretter postminister (14. februar 1910–11. februar 1914) og innenriksminister (12. januar–7. desember 1916).
I 1915 foreslo han å opprette et britisk protektorat i Palestina.
Høykommissær i Palestina
Etter at britene i 1917 hadde erobret Palestina fra Det osmanske rike ble Samuel, som året etter mistet setet i Underhuset, en mulig kandidat til posten som britenes representant i Palestina. I 1920 ble han utnevnt til høykommissær for Palestinamandatet.
Som høykommissær var han opptatt av å opptre nøytralt, og forsøkte å megle mellom jøder og arabere. Han vanskeliggjorde også jødisk innvandring til Palestina og forsøkte å oppnå den arabiske befolkningens tillit.
Senere virke
Samuel vendte tilbake til Storbritannia i 1925. Der ledet han en kommisjon om problemer i gruveindustrien. Samuelkommisjonens rapport anbefalte bl.a. at regjeringens subsidiering skulle stanse, og at lønningene for gruvearbeidere skulle reduseres. Denne rapporten var en av de viktigste faktorene som ledet til den britiske generalstreiken i 1926.
Etter valget i 1926 ble Herbert Samuel gjeninnvalgt i Underhuset. To år senere ble han leder for det liberale partiet, og innenriksminister i Ramsay MacDonalds regjering. I 1932 trakk han det liberale partiet ut av regjeringen. Han fortsatte som partileder frem til han mistet setet i Underhuset i 1935.
I 1937 ble han adlet som Viscount Samuel (vicomte Samuel), og var formann for den liberale fraksjonen i Overhuset 1944–1955.
Archer John Porter Martin
Archer John Porter Martin (født 1. mars 1910 i London, død 28. juli 2002 i Llangarron) var en britisk kjemiker og nobelprisvinner. I 1952 fikk han Nobelprisen i kjemi.
Faren til Porter Martin var en allmennlege. Porter Martin ble utdannet ved Bedford School og Cambridge University. Etter å ha arbeidet i laboratoriet for fysikalsk kjemi gikk han til Dunn Nutritional Laboratory. I 1938 arbeidet han ved Wool Industries Research Institution i Leeds. Han var leder for biokjemi-avdelingen i Boots Pure Drug Company fra 1946 til 1948, da han ble med i Medical Research Council. Der ble han utnevnt til leder avdelingen for fysikalsk kjemi ved National Institute for Medical Research i 1952, og var kjemisk konsulent i perioden 1956-59.
Han spesialiserte seg i biokjemi, i noen aspekter av vitamin E og B2 og i teknikker som la grunnlaget for kromatografi. Han utviklet partisjonskromatografi mens han arbeidet med separeringen av aminosyrer, og utviklet senere gasskromatografi og væskekromatografi. Blant mange andre prisvinnere, fikk han i 1952 Nobelprisen i kjemi.
Han var gift og hadde to sønner og tre døtre. I de siste årene av sitt liv led han av Alzheimers sykdom.
Popkultur
Martin ble nevnt i animasjonsserien The Simpsons i episoden kalt «Flaming Moe's» (sesong 3, episode 10). Karakteren Martin Prince refererte til Martin mens han holdt et vis-og-fortell presentasjon av gasskromatograf.
William Godfrey
William Godfrey (født 25. september 1889 i Liverpool i England, død 22. januar 1963 i London) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var pavens apostoliske delegat i Storbritannia 1938–1943, og ble også chargé d'affaires til den polske eksilregjering i England 1943. Han ble senere erkebiskop av Liverpool 1953–1956, og erkebiskop) av Westminster 1956–1963.
Han ble kreert til kardinal i 1958 av pave Johannes XXIII. Han deltok på første sesjon av Annet Vatikankonsil 1962–1965.
Bakgrunn
William Godfrey var sønn av George og Mary Godfrey. Faren var transportkontraktor. Han ble i ung alder tiltrukket av det katolske prestekall.
Prest
Etter studier ved Ushaw College i Durham og English College i Roma ble han presteviet 28. oktober 1916 i Roma. Han sluttførte studiene i Roma med doktorater både i filosofi og teologi i 1917, og gjorde så tjeneste i sjelesorgen hjemme i Liverpool til 1919.
Han underviste i klassiske fag, filosofi og teologi ved Ushaw fra 1918 til 1930, og ble da utnevnt til rekror for English College i Roma. Ved kollegiet ble den strikte prest kjent under kallenavnet «Uncle Bill». I 1935 ble Godfrey gjort til medlem av den pavelige kommisjon til Malta, og han deltok som offisiell pavelig representant i 1937 ved kroningen av kong George VI og hans dronning Elisabeth.
Biskop i Vatikanets tjeneste
Så tidlig som i april 1939 lanserte pave Pius XII en plan som tok sikte på å avstyre utbrudd av en ny europeisk storkrig, og blant de pavelige diplomater som ble engasjert i bestrebelsene - som overhodet ikke førte frem - var nuntiene i Paris (Valerio Valeri), Warszawa (Filippo Cortesi) og Berlin (Cesare Orsenigo), og apostolisk delegat i London William Godfrey.
William Godfrey var også chargé d'affaires for Pavestolen til den polske eksilregjering i London fra 1943. Godfrey var også blant dem i det pavelige diplomati som kommuniserte med World Jewish Congress om Pavestolens tiltak for å redde forfulgte jøder.
Erkebiskop i Liverpool og så i Westminster
Han forlot disse diplomatiske poster den 10. november 1953 da han ble erkebiskop av Liverpool.
Pave Pius XII utnevnte Godfrey til erkebiskop av Westminster den 3. desember 1956. Under sin innsettelse i embedet fordømte han kommunismen og sa at hans oppgave var å bringe England tilbake til Kristi kjærlighet. Han var kraftig motstander av kunstig prevensjon. Han viste en noe eksentrisk side et år da han formante engelske katolikker om ikke å glemme å gi mat til sine kjeledyr i fastetiden.
Kardinal
Erkebiskop Godfrey ble kreert til kardinalprest av pave Johannes XXIII i konsistoriet den 15. desember 1958 og tildelt tittelkirken Ss. Nereo ed Achilleo.
Godfrey, som satte pris på piano og sport, levde lenge nok til å få seg første sesjonsperiode av annet vatikankonsil i 1962. I januar 1963 døde han av hjerteslag i London, 73 år gammel. Han ble gravlagt i Westminster Cathedral.
Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
Boavista
Boavista kan vise til:
Dm3
Dm og Dm3 er et elektrisk malmlokomotiv bygget av ASEA for Statens Järnvägar i Sverige mellom 1953 og 1971. Ved sin introduksjon var dette verdens største elektriske lokomotiv. Lokomotivet trekker malmtog på henholdsvis Malmbanan og Ofotbanen fra gruvene i Kiruna til havnene i både Luleå og Narvik.
Milan Stojadinović
Milan Stojadinović (født 4. august 1888, død 26. oktober 1961) var en serbisk politisk leder og var blant annet finansminister ved flere anledninger. Han var statsminister fra 1935 og ble gjenvalgt i 1938.
Dm3
Lokomotivene ble produsert mellom 1953 og 1971 som et todelt lokomotiv med litra Dm, men for å øke den hardt pressede kapasiteten bestilte SJ 19 mellomdeler for å montere inn mellom de eksisterende Dm–lokomotivene. Mellomdelene ble konstruert som en vanlig seksjon av Dm, men uten førerhytte og løpeaksel. Mellomdelen fikk litraet Dm3 og i tiden hos SJ hadde hele lokomotivkombinasjonen litra Dm+Dm3+Dm, men når disse ble overført til MTAB fikk hele kombinasjonen litra Dm3. Det todelte lokomotivet bestående av to Dm fikk samtidig litra Dm2. Ettersom Ofotbanen tilhører Norge fikk Dm–lokomotivene en norsk utgave hos NSB i El 12
Milan Stojadinović
Biografi
Han ble født i Čačak i sentral Serbia og gikk på skole i Užice og Kragujevac. I 1910 ble han eksaminert Universitetet i Beograd. og han fikk filosofisk doktorgrad i 1911. Han studerte så i Tyskland, Storbritannia og Frankrike før han returnerte til Serbia i 1914, hvor han begynte å jobbe i finansdepartementet.
Dm3
På slutten av 1990-tallet ble det funnet en erstatter til Dm3 i IORE, som har tatt over mye av trafikken, men kapasitetsproblemer har gjort at Dm3 fortsetter å trekke malmtog. Disse lokomotivene har samtidig blitt modernisert ytterligere gjennom forbedrede førerhytter, utskiftning av både det mekaniske og det elektriske systemet samt at de har fått navn etter gruver i Kiruna. I 2004 gav MTAB bort Dm3 nummer 976-977-978 i brun fargesammensetting til interesseorganisajonen Malmbanans Vänner, som også har et tilsvarende El 12 i sitt eie. Maskinen gjorde sine siste turer på Malmbanan i 2013.
Milan Stojadinović
Politiske karriere
Han steg i gradene og tjente som finansminister for Kongeriket Jugoslavia i tre perioder: 1922–1924, 1924–1926 og 1934–1935.
I 1935 etablerte han et nytt politisk parti, Srpska radikalna stranka (må ikke forveksles med det moderne partiet med samme navn.) som litt senere gikk over i en koalisjon med andre radikale partier som ble kjent som Jugoslovenska radikalna zajednica. Denne koalisjonen vant valget i 1935 og 24. juni 1935 ble Stojadinović valgt til statsminister. Han ble gjenvalgt igjen i 1938, men prinsregent Pavle erstattet han med Dragiša Cvetković kun et år senere, fordi Pavle mente Stojadinović ikke klarte å gjøre jobben sin tilstrekkelig da han manglet tillit hos kroatene. Stojadinović påstod seinere at den egentlige grunnen til at han ble avsatt var at han nektet å godkjenne prinsregenten som konge til fordel for Petar II av Jugoslavia.
Prinsregenten brukte så sine gode forbindelser med Georg VI av Storbritannia, som hadde vært hans forlover, til å sende Stojadinović til Mauritius som var under britenes kontroll. Der tilbrakte han hele andre verdenskrig. Etter krigen dro han videre til Rio de Janeiro, og så til Buenos Aires hvor han ble gjenforenet med sin familie. Han jobbet som spesialrådgiver for presidenten i Brasil om økonomiske forhold. Han grunnla også avisen El Economista.
Chardes-demningen
Chardes-demningen er en demning med vannkraftverk i Frankrike. Den er anlagt ved elva Vienne, som er ei stor sideelv til vasdraget Loire. Demningen leverer kraft til eget vannkraftverk knyttet direkte til damanlegget.
Anlegget ligger nord for storbyen Limoges, og langt sør i departementet Vienne, litt sør for Civaux kjernekraftverk mellom Limoges og Poitiers, i regionen Nouvelle-Aquitaine.
Vasilis Makridis
Vasilis Makridis (gresk: Βασίλης Μακρίδης; født 27. mars 1939) er en gresk alpinist. Han representerte landet sitt under Vinter-OL 1964 i Innsbruck, der han ikke fullførte.
Sommerfugleffekten
Sommerfugleffekten betegner den store sensitiviteten for små endringer i startbetingelsene i kaotiske systemer; deterministiske, ikke-lineære dynamiske systemer. Små variasjoner i startbetingelsene kan forårsake store variasjoner i systemets oppførsel på lang sikt. Slik sensitiv avhengighet kan imidlertid også finnes i ikke-kaotiske systemer; ta for eksempel en ball som plasseres på toppen av et fjell. Avhengig av små variasjoner i plasseringen, ender den opp med å rulle ned i et av mange mulige dalfører.
Praktiske konsekvenser av sommerfugleffekten, er at komplekse systemer som været blir vanskelig å forutse utover en bestemt tidsperiode (omtrent en uke når det gjelder vær). Dette er fordi når man lager en modell for å simulere et system, er man nødt til å utelate noe informasjon om startbetingelsene. For eksempel ville det være umulig å ta hensyn til vinden fra alle sommerfuglers vinger når man skal simulere et værsystem. Når det gjelder kaotiske systemer, vil slike små avvik mellom virkeligheten og modellen øke og få større og større betydning ettersom simuleringen skrider frem.
Begrepet oppsto i 1972, og ble første gang brukt i forbindelse med meteorologen Edward Lorenz' arbeid. ''For å spare tid ved gjentagende simuleringer startet han midt i den opprinnelige simulering og reduserte sifferet 0,506127 til 0,506. Han antok at han ville få en kurve som ikke avvek mye fra den første. Resultatet ble derimot helt annerledes. Denne erfaringen ble kalt "sommerfugeleffekten" og utviklet senere til hva vi i dag kaller "kaosteori". Denne baserer seg på at negative tilbakemeldingsløyfer vil være utsatt for både positive og negative tilbakemeldinger og derved være stabile og ustabile på samme tid. Ingen av de krefter som påvirker systemet kan utelukkes og det vil oppstå "begrenset ustabilitet". Naturen er full av slike begrensede ustabile fenomener. '' Menneskelige samhandlinger (sosiale fenomener) er også stabile og ustabile (kan og kan ikke forutsis) på samme tid og er derfor ikke troverdig å kunne forutsi. Ustabile fenomener er pr definisjon u-systemiske da de ikke tilfredsstiller krav til å være et system (se "systemteori" Peter Senge "De fem disipliner").
Bryne Idrettslag
Bryne Idrettslag (Bryne IL), er en idrettsklubb fra Bryne i Time kommune i Rogaland. Laget ble stiftet 10. april 1926 som et rent fotballag, men utvidet etter det tilbudet med håndball, volleyball og friidrett ved et nytt stiftelsesmøte 4. mars i 1937. Fra 1991 ble klubben delt i egen lag for de ulike idrettene.
Fotball
Fotballen i Bryne ble i 1991 samlet i Bryne Fotballklubb. Bryne IL ble cupmester i fotball 1987 da Brann ble slått 1–0 i finalen etter scoring av Kolbjørn Ekker. Cupfinalen 2001 tapte Bryne mot Viking. Klubben har to sølvmedaljer i serien (1980, 1982) og var sist på øverste nivå i 2003. De spiller sine kamper på Bryne stadion. Noen kjente spillere: Erling Braut Haaland, Arne Larsen Økland, Gabriel Høyland, Johannes Vold og Rune Ottesen.
Friidrett
Friidretten kom inn i Bryne IL i 1937 og ble samlet i Bryne Friidrettsklubb fra 1991. Friidretten deler Bryne Stadion med fotballen og har sine vintertreninger i Timehallen. Noen meritterte utøvere klubben er søstrene Rita Rosseland (mangekamp) og Anne Gro Rosseland (spyd), Monica Penne (mangekamp) og Torbjørn Briseid (sprint).
Operasjon Val-Fajr 8
Operasjon Val-Fajr 8 (Operasjon Daggry 8) (9. februar til 9. mars 1986) i Iran-Irak-krigen var en av de største suksesser for de iranske styrkene noensinne der man hadde avledet reservestyrkene for forsvaret av Basra mot nord. Den sårbare Al-Faw-halvøya sør for Basra ble utsatt for et overraskelsesangrep med utvalgte og trente angrepsstyrker.
I løpet av bare 24 timer kollapset forsvaret på Al-Faw, få holdepunkter holdt ut flere dager. Med den strategiske viktige halvøya under deres kontroll var adgangen til Den persiske gulfen avskåret var Basra og kommunikasjonslinjene til Kuwait truet. Saddam Hussein startet flere motangrep fra Basra, men fram til 9. mars var alle irakiske motangrep slått tilbake.
Forspillet
Siden det første slaget ved Basra i 1982 var det sørlige frontavsnittet vendt mot Basra i rimelig ro fordi de iranske befalhaverne hadde lært om de irakiske fortifikasjonenes formidable styrke. Mindre trefninger og taktiske sammenstøt skjedde på frontlinjene langs Shatt al-Arab mellom de forreste enhetene fra begge sider i tre år framover, de største offensivene var rettet mot Hawizeh-sumpene i det sentrale frontavsnittet. Den iranske staben sammen med den politiske ledelsen i Teheran kom til den uunngåelige konklusjonen at hvis de ikke kan gå utenom de sterke forsvarsverkene foran Basra gjennom Hawizeh-myrene som ville skåret Irak i to, måtte de gå til angrep på Basra på nytt. Allerede i 1985 startet de langsomme, men metodiske forberedelsene man forsøkte etter beste evne å skjule for irakerne som ble holdt i uvitenhet om hvor forberedelsene var bygget opp langs det sørlige frontavsnittet.
Fremdeles var stabsplanleggerne ikke villige til nye, kostbare angrep på de irakiske fortifikasjonene og bestemte seg for en ny omgående manøver mot målet, denne gang på sydsiden med den strategiske viktige Al-Faw-halvøya mellom Shatt al-Arab-elven mot øst og fjorden Khawr ´Abd Allāh mot Kuwait. Allerede i januar 1986 hadde irakerne oppdaget styrkeoppbyggingen, men dette visste iranerne og dermed lanserte de avledningstiltak for å narre irakerne mot nord, spesielt Hawizeh-myrene som sluttet nordøst for Basra der fastere land lå på østbredden av Shatt al-Arab. Istedenfor var Abadan valgt som utgangspunkt for den nye offensiven der det var opprettet en forsyningsbase med logistikk for amfibiske operasjoner. Avledningstiltakene virket meget godt, ikke engangs da iranerne sendte sine rekognoseringsfly over Al-Faw halvøya merket irakerne at de var avledet mot nord. Det eneste irakerne visste var at det var deployert 270 000 iranske soldater langs det sørlige frontavsnittet. Det var tilsammen 200 000 iranske soldater hvorav halvparten i fem regulære divisjoner og 50 000 pasdaran- og basij-soldater.
For å forsterket inntrykket iverksatte iranerne et mindre angrep over Shatt al-Arab den 8. februar 1986 på Um ol-Rassas-sandbanken mellom Basra og Al-Faw som besto av spredte landsbyer mellom hager av palmetrær på vasstrukkne sandbanker mot fastlandet på Al-Faw halvøya. Det var et dristig trekk for med dette angrepet håpte staben at irakerne skulle gjenkjenne det som en avledningsmanøver bort fra nord. Irakerne gikk til hastige motangrep med tungt luftangrep som traff og drev vekk pongtongbroen på Shatt al-Arab sammen med de iranske enhetene. Som ventet forsterket irakerne sin oppmerksomhet mot nord.
Operasjonens start
Om kvelden den 9. februar 1986 i regnvær startet operasjonen i tre fremstøt, to mot Al-Faw-halvøya og ett mot nord ved Al-Qurnah. Det siste fremstøtet var et avledningsangrep med de regulære pansrede styrkene i 12. og 92. iranske pansrede divisjoner som kom inn i et intenst panserslag med 1. og 5. irakisk mekaniserte divisjoner som fortsette utover natten til neste dage. Dette startet tre dager med intens kamp mellom de forberedte irakiske forsvarenhetene og de angripende iranske enhetene ved Al-Qurnah.
Det andre fremstøtet var fokusert på den tørre landstripen øst for Basra til nord og til sør for byen der iranerne rammet 11. irakisk mekaniserte divisjon, men angrepet til nord var ment på å avlede de irakiske forsvarstyrkene fra å observere det sørlige angrepet med en pasdarandivisjon med enheter av væpnede froskemenn som tok seg over Shatt al-Arab til stor overraskelse. Irakerne hadde ikke ventet seg et slikt angrep med amfibiske kapasiteter i troen på at det skulle være et helikopterbåret angrep. Al-Baharveien mellom Basra og Al-Faw på 130 kilometer ble avskåret.
Det tredje fremstøtet mot Al-Faw halvøya via Um ol-Rassas sandbanken i Shatt al-Arab var med to pasdarandivisjoner, Nassr og Fajr som tok seg på land der de kuttet over på Al-Baharveien og stengte veien sørover for enhetene fra 15. irakiske mekaniserte divisjon. Ved Sibeh landsatte iranerne to regulære divisjoner, 77. og 21. iranske infanteridivisjon på seks forskjellige steder. Etter brohodet med havner for overføring av logistikk var sikret, avanserte 21. infanteridivisjon mot byen Al-Faw der to brigader var utplassert. De amfibiske operasjonene på Al-Faw-halvøya var en utfordring, flere steder var de irakiske vaktstyrkene våkne, som førte til at 55. fallskjermbrigade ikke kunne gå på land på vestsiden av Al-Faw-halvøya. Men fem divisjoner med opptil 50 000 mann var nå på Al-Faw der de støtte på svak motstand fra to mekaniserte divisjoner samt støttestyrker som var spredt langs en linje på 80 kilometer.
Slaget om Al-Faw
Etter ett døgn med kamp ble den viktige byen Al-Faw på den sørlige enden av halvøya erobret av iranerne der 2. irakiske marinebrigade og enheter fra 15. mekaniserte divisjon samt enheter fra «Folkearmeen», en militsorganisasjon, var utslettet. Men i Bagdad reagerte man med forferdelse over nyheten om de amfibiske angrepene på den strategiske viktige Al-Faw halvøya, fra sør ville de iranske styrkene være i stand til å angripe Basra. I all hast beordret staben i Bagdad alle styrkene i regionen til motangrep. Det irakiske flyvåpenet måtte også gå til angrep med alle tilgjengelige fly med kjemiske våpen tross trusselen fra luftvernmissilbatterier på den andre siden av Shatt al-Arab. Bare i de første dagene var 20 til 25 kampfly skutt ned. De mekaniserte styrkene var holdt tilbake av kamphelikoptrene som plukket ut det ene etter det andre panserkjøretøy uten vansker.
Desperasjonen i Bagdad ble opplevd av de fremste irakiske troppene som ble like utsatt for kjemiske våpen som de iranske troppene som hadde skrekkelige tap tross store fordeler ved Umm al-Rassas der de hadde slått vekk 3. og 4. brigader av Republikanergarden. Men den irakiske ildkraften var mildt sagt massiv, og irakerne med sine dårlig organiserte angrepene kom seg fram til Umm al-Rassas om kvelden den 12. februar. Brohodet ved Sibah var sikret av sterke befesteringer.
13. februar hadde de iranske styrkene i en pasdarandivisjon nådd Khar Abd Allahfjorden med et stort fremstøt mot havnebyen Umm Qasr. Irakerne som hadde tilbakeerobret Umm al-Rassas og stabilisert deres frontlinje sør for Basra, rykket mot Umm Qasr med en divisjon og en mekanisert brigade. Slaget ved Umm Qasr 14. februar mellom disse styrkene var meget hard med tung luftstøtte fra begge parter, Irak hevdet å ha skutt ned 5 fly og 3 helikoptre mot tap på flere helikoptre skutt ned av iranske kamphelikoptre. Irakerne vant slaget og forhindret videre iransk avansement.
Flyangrepene med kjemiske våpen på den flate, våte overflaten av halvøya med stor fuktighet og varme var spesielt katastrofale for de iranske forsvarerne som måtte skifte ut sine enheter på løpende bånd. Spredning av stridgass etter et bombedropp var så uforutsigbar og så massiv at hele bataljoner ble rammet. Det er antatt at opptil 45 000 iranske soldater var rammet, selv om det nok var en overdrivelse.
Samme dag som slaget ved Umm al-Rassas hadde tre irakiske brigader avansert langs Al-Bahar veien fra Umm al-Rassas i tre pansrede kolonner på hver veistrekning, en mot Shatt, den andre på Al-Baharveien og den tredje fra Umm Qasr mot vest. Irakerne kunne ikke kjøre utenfor veiene i det myke terrenget, og måtte gå til frontalangrep mot styrker med helikopterstøtte og panservernvåpen. Disse ble stoppet med store tap av iranerne.
Motangrepene
Irakerne fortsatt med sine motangrep tross de vanskelige forholdene i det ufremkommelige terrenget for mekaniserte kjøretøy med mudder og myk sand side om side. Men de kunne ikke avansere videre mot et sterkt forsvar som hele tiden fikk forsterkninger overført med båt, helikoptre og luftputebåter over Shatt al-Arab fra Abadan. Ildkraft var irakernes vanligste løsning på taktiske utfordringer og de rettet en utrolig mengde ammunisjon, bombelast og raketter mot de iranske forsvarerne. På et tidspunkt hadde 600 skudd per kanon vært løst hver dag. Pilotene ble instruert til lavflygende angrep tross det iranske luftvernskytset, med store tap som resultat. 3 000 tokt ble fløyet på en uke av det irakiske flyvåpenet.
Men ingen av motangrepene lykkes, alt som gjensto var flere ødelagte kjøretøy, døde og sårede og bruk av massevis av ammunisjon uten synlige resultat. 20. februar hadde den irakiske ledelsen innsett at iranerne hadde stabilisert frontlinjene og gravde seg ned, dessuten var det irakiske flyvåpenet desimert med et tap på flere dusin fly, fra Iran er det påstått at 74 kampfly og 11 helikoptre var skutt ned. Utplassering av et iransk luftvernmissilbatteri på Al-Faw halvøya hadde krevd store ofre av det irakiske flyvåpenet.
Det eneste disse kostbare motangrepene hadde resultert i var å avverge større iranske bevegelser mot nord, for rask oppbygging av sterke posisjoner med fortifikasjon på sørsiden av Basra. 7. irakiske korps bestemte seg for en ny motoffensiv den 23. februar. Iranerne oversvømte saltbassengene på Al-Faq halvøya som svar på de irakiske angrepene. To bataljoner ble utslettet, 2 000 ble hevdet drept eller skadet i dagene 23. til 25. februar.
De siste kampene
25. februar var slaget om Al-Faw over, men for irakerne var ikke kampene slutt. Den 7. mars ble de iranske forsvarene overrasket da et Tu-16 strategisk bombefly eskortert av flere jagerfly teppebombet deres posisjoner med 24 bomber.
11. mars hadde irakerne med sin siste motoffensiv bare avansert 7 kilometer på tre uker, og tatt tilbake Mamlha saltbassenget, men ikke annet. Begge sider var utmattet, de siste kampene stoppet av utmattelse 20. mars.
Tapene
De iranske tapene er ikke heller kjent, det var antatt et tap på 27 000 til 30 000 mann hvorav 8 500 av kjemiske våpen. Etter de iranske beretningene var de kjemiske våpenmidlene droppet med bomber fra kampflyene svært effektive slik aat et stort antall var rammet. 45 000 skulle ha vært tatt ut av tjeneste i korte perioder. Få av disse hadde omkommet, men flere tusener var permanent skadet. Iranerne hadde liten dekning på den flate og åpne halvøya og de hadde lidd stor tap under den irakiske ildkraften.
Etterspillet
Erobringen av Al-Faw-halvøya var kommet som et stort sjokk på verden, det hadde vært tilløp til panikk i Kuwait da nyhetene om Umm Qasr var under angrep av iranerne. Irakerne hadde tettet til på den åpne veien mot Basra og iranerne hadde ikke klart å fremskynde sine planer om å ta Umm Qasr, men det var et prestisjenederlag uten sidestykke for Saddam Hussein.
Irakernes arrogante konklusjon var at iranerne ikke besatt den nødvendige amfibiske kapasiteten for landstigning og overføring av styrker i strategiske fremstøt. Iran hadde tvert imot beholdt sin kapasitet med luftputefartøy, landgangsfartøy og gruntgående fartøy fra sjahens tid. De påfølgende slagene fram til 9. mars var ydmykende for den irakiske hæren, alle de beste offiserene var satt i ledelsen med general Maher Abd al-Rashid i spissen uten suksess. De hadde hatt behov for veltrente infanteristyrker som ikke fantes, og måtte istedenfor sette inn mekaniserte styrker.
Ifølge ubekreftede kilder var Saddam Hussein nær utsatt for et mytteri fra sine væpnede styrker vinteren 1986 under Slaget om Al-Faw da al-Rashid indirekte innrømte store tap i et intervju med kuwaitiske media. Han beordret sin dyktigste general som hadde stor støtte og tilslutning i de væpnede styrkene, til Bagdad. Men al-Rasid som ikke ønsket å bli fengslet eller henrettet, fikk støtte av offiserne i 7. korps som gjorde det klart at de ville gå til mytteri. Saddam Hussein måtte gi seg og gikk med på å gi militæroffiserne større råderett over sine midler i forsvaret av Irak. Dette ble viktig for fortsettelsen av krigen.
Mo (Steinsfjerdingen)
Mo (av norr. mór, i betydningen slette eller flate med sandholdig grunn) gnr. 180/1 i Hole kommune er en svært gammel storgård som ligger i Steinsfjerdingen på Ringerike, i Buskerud. Gården ligger på en høyde vest for Steinsletta og er trolig oppkalt etter moen vest for den. Det usammensatte naturnavnet og den strategiske beliggenheten taler for at gården trolig stammer fra tiden før vår tidsregning. Gården nevnes første gang i skriftlige kilder i et diplom fra 3. mai i 1402 (DN. X 81, 1402).
Sublimering
Sublimering (lat. sublimare, av sublimis høy opphøyd) er overføring av psykisk energi, særlig av seksuell art (libido), fra ikke aksepterte, «lavtliggende» til sosialt aksepterte, «høyverdige» aktiviteter f.eks. åndsarbeid.
Mo (Steinsfjerdingen)
Mest kjent er gården som fødeplass for dikterpresten og eventyrsamleren Jørgen Moe, som ble født der den 22. april i 1813. I 1913 ble det reist en bautastein på gården til minne om hans fødsel 100 år tidligere. Moeminnet blir ellers godt ivaretatt av Ringerikes Museum.
Royal Dutch Shell
Royal Dutch Shell, bedre kjent som Shell, er et multinasjonalt olje- og gasselskap med virksomhet i omkring 90 land. Selskapet har sitt hovedkontor i Haag, mens selskapets forretningsadresse er London.
Forestia
Forestia AS er et selskap som produserer møbelplater, bygningsplater, konstruksjonsplater samt precut I-bjelker. Selskapet inngår i Byggma ASA etter at det ble solgt fra Norske Skog i 2006.
Sublimering
Uttrykket ble særlig brukt av psykoanalysen som forklaringsprinsipp i forbindelse med deres tredeling av sjelslivet og hvordan forklare idealisme og sterk religiøsitet.
Forestia
Selskapet har cirka 230 ansatte fordelt på to fabrikker. Hovedadministrasjonen ligger på Braskereidfoss i Våler kommune i Innlandet. I tillegg er det precutavdeling for I-bjelke i Grubhei i Nordland. Braskereidfoss har en Dieffenbacher kontinuerlig platepresse med kapasitet på 350000 m³ pr. år. Ett hovedprodukt er sponplate spesiallaget til IKEAs Billy-hylle.
Mo (Steinsfjerdingen)
Gården, som opprinnelig hadde gnr. 1/1 i Hole før kommunesammenslåingen i 1964, utgjør i dag cirka 1 975,5 daa, hvorav 635 daa dyrket mark og omkring 1 050 daa skog (Kilde: Kartverket). Det oppdyrka arealet er betydelig økt gjennom de siste tjue åra. Gårdstunet er et klassisk firkanttun, med våningshuset i vest, kårstua i nord, stabburet i øst og låven i sør. Også dukkestua fra barneboka I brønden og i tjernet er bevart, med et tidsriktig duplikat av dukken «Lille-Beate». Den gamle allfarveien gjennom bygda gikk opprinnelig over gårdstunet, til den ble lagt utenom om i 1868. Gården har vært i samme ætt i omkring 400 år, med unntak for en 20-års periode i første halvdel på 1900-tallet.
Royal Dutch Shell
Den norske delen av virksomheten har hovedkontor sitt i Risavika i Tananger. Royal Dutch Shell-gruppa er et av de fire største oljeselskapene i verden, på linje med BP, ExxonMobil og Total.
Mo (Steinsfjerdingen)
Gården er fortsatt i privat eie, og det drives gårdsbruk med kjøttfe, åkerbruk og gårdsturisme. Besøk er mulig for publikum etter avtale.
Oldsaksamlingen har registrert flere gravhauger på Mo, og det er gjort en rekke funn der fra steinalderen. Blant annet en cirka 19 cm lang steinøks og en cirka 15,8 cm lang skafthulløks.
Royal Dutch Shell
Historie
Selskapet utviklet seg til et multinasjonalt selskap. Det markedsfører seg under varemerket Shell, med logo som viser et kalkskall av fossilet portlandia fra juratiden.
Shell etablerte seg i Norge i 1912 under navnet Norsk-Engelsk Mineralolie Aktieselskab (NEMAK).
Carl Søyland
Carl Søyland (født 19. mai 1894 i Bergen, død 18. desember 1978 i Brooklyn) var en norsk-amerikansk forfatter, reporter og redaktør. Søyland emigrerte til USA i 1919, 25 år gammel. Han var sjefredaktør i Nordisk Tidende, en norskspråklig ukeavis utgitt i New York, fra 1940 frem til han ble pensjonist i 1963.
Søyland fikk æresbevisninger for sine ukentlige radiosendinger fra New York til Norge under andre verdenskrig. I 1950 fikk han Den Kongelige Norske St. Olavs Orden fra kong Haakon VII for fremme av kultur i Norge gjennom sin skrivning, og i 1959 fikk han av kong Olav V Norges høyeste æresbevisning ved å bli utnevnt til kommandør av St. Olav.
Cadence Jazz Records
Cadence Jazz Records (etablert 1980 i Redwood, New York) (CJR) er et amerikansk plateselskap. Det ble etablert av tidsskriftet Cadence Magazine for å gi ut ikke-kommersiell musikk i genren jazz. Av de første utgivelsene kan nevnes Chet Baker med Per Husby Trio, The Improviser på CJR 1019. De norske Thorgeir Stubø og Frode Gjerstad utga flere plater på CJR.
Fustanella
Fustanella (også kalt foustanella og annet) er et knekort, folderikt skjørt som har vært del av tradisjonell mannsdrakt blant flere folkegrupper på Balkan. Plagget inngår fortsatt i folkedraktene i disse områdene. I Hellas er skjørtet kjent i en kortere variant i den nasjonale nygreske mannsdrakta som blant annet evzoner, paraderende vaktstyrker i den greske hæren, er uniformert i. Skjørtet ble også båret av soldater i den kongelige livgarden i Albania i mellomkrigstida. Fustanellaene blir ofte lagd av hvitt lin- eller bomullstøy.
Fustanella er den italienske betegnelsen. På tyrkisk heter skjørtet fustan eller fistan. Navnet har sammenheng med betegnelsen fustian som ble brukt om et bomullsstoff i Europa fra middelalderen, og seinere også om blandingsstoff av ulike garntyper.
Vitenskapelig råd for lakseforvaltning
Vitenskapelig råd for lakseforvaltning er et uavhengig råd opprettet av Direktoratet for naturforvaltning (DN) i 2009. Rådet har blant annet som oppgave å beskrive bestandsstatus for laks i forhold til gytebestandsmål og trusselnivå, utarbeide prognoser for innsig av laks og gi råd om beskatningsnivået og behandle andre spesifiserte tema som angår laks.
Første rapport fra vitenskapelig råd for lakseforvaltning: «Status for norske laksebetander i 2009 og råd om beskatning» kom i august 2009. Det utgis årlige rapporter.
Kystroing
Kystroing (engelsk: costal rowing) er en variant innen roing.
Sporten skiller seg fra tradisjonell roing ved at de bruker tyngre og bredere båter, og ror i områder der det er bølger og strøm, slik at man i større grad må håndtere vær og vind.
Det konkurreres innen to grener;
Det brukes tre båttyper innen kystroing;
VM i kystroing arrangeres årlig.
Viasat History
Viasat History er en skandinavisk TV-kanal som er eid av Viasat. Kanalen viser dokumentarer om historie, kultur og samfunn ca. 18 timer hver dag.
Trust Me Records
Trust Me Records er et norsk plateselskap som drives av journalisten Marit Karlsen. Den første utgivelsen kom i oktober 2000, og var debutalbumet til Laptop. Selskapet har gitt ut album av blant annet The Mormones, Safariari, Adjágas, Whopper, Botnljeda, Rockettothesky, Sleepyard, Monomen og Beezewax.
London Review of Books
LRB ble etablert i 1979, mens The Times ikke utkom på grunn av en langvarig lock-out. Grunnleggerne var Karl Miller, som da var engelskprofessor ved University College London, Mary-Kay Wilmers, tidligere redaktør i The Times Literary Supplement, og Susannah Clapp, tidligere forlagsredaktør i Jonathan Cape.
De første seks månedene utkom LRB som bilag til New York Review of Books. I mai 1980 ble London Review of Books en selvstendig publikasjon, med et heller venstreorientert ståsted.
I motsetning til The Times Literary Supplement publiserer LRB hovedsakelig lengre essays; ikke alle handler om bøker. Dessuten omtales filmer og utstillinger gjerne i kortere artikler.
Mary-Kay Wilmers overtok som sjefredaktør etter Karl Miller i 1992. I 2006 lå det gjennomsnittlige opplaget på 44 754.
The Genie From Down Under
The Genie From Down Under er en australsk TV-serie for barn fra 1996. Den ble produsert av Australian Broadcasting Corporation. I 1998 ble det laget en oppfølger, The Genie From Down Under 2.
Handling
Penelope Townes, en 13 år gammel britisk jente, finner et opalsmykke i den støvete kjelleren i familiens hus. I opalen bor det to australske ånder, Bruce og hans sønn Baz.
For det meste handler serien om konsekvensene av Penelopes mange ønsker, eller noens forsøk på å stjele opalen. Dessuten blir Bruce forelsket i Penelopes mor, Lady Diana Townes. Men han er ikke alene; også Lord 'Bubbles' Uppington-Smythe og Otto von Meister er forelsket i Lady Townes.
IORE
IORE elektriske malmtogslokomotiver bygget av Bombardier Transportation i Kassel for gruveselskapet LKAB i Sverige mellom 2000 og 2014. Lokomotivene trekker malmtog på henholdsvis Malmbanan og Ofotbanen fra gruvene i Kiruna og Malmberget til havnene i både Luleå og Narvik. Navnet IORE er et akronym fra de engelske ordene iron ore, som på norsk betyr jernmalm.
Denne lok-typen består av to lokomotiver som opererer i par, hvor de kan trekke opp til 8 600 tonn med fullastede vogner i relativt fjellrike baner med en fart på rundt 60 km/t. De to lokomotivene er tilsammen 46 meter langt og veier 360 tonn. Lokomotivene, når de opereres i par, sies å være blant verdens kraftigste godstogslokomotiver med et startmoment på tilsammen 1 200 kN. Lokomotivene kan også kjøres fraskilte og trekke egne tog, samt at opp til fire enheter kan multippelkjøres ved behov.
Lokomotivets utvikling
På 1990-tallet begynte de eksisterende malmlokomotivene Dm3 å nå betraktelig i alder, samtidig som operatøren Malmtrafik i Kiruna AB (MTAB) ville øke malmkapasiteten. Resultatet ble at man valgte å bestille en ny type lokomotiv hos Adtranz i Tyskland, senere kjøpt opp av Bombardier. Konstruksjonen ble helt og holdent formet av kravene som ble stilt fra Sverige, men det fikk samtidig likheter med andre tyske elektriske lokomotiver. For blant annet å klare togvekten ble IORE gjort ekstra tunge ved å lage veggene til lokomotivkassen rundt fire centimeter tykke, en tiendedel større enn vanlige lokomotiver.
Hver lokomotivenhet har to boggier som hver har tre drivaksler, og hvor strømmen til de asynkrone motorene blir regulert automatisk slik at alle aksler i boggien går like fort. Dette gjorde at lokomotivet fikk en lav slingringsrisiko, noe Dm3 fikk gjennom sin koppelstangsdrift. IORE ble også utstyrt med tilbakemating av strøm til kontaktledningsnettet ved nedbremsing og kjørecomputer som overvåker og til dels styrer både bremser, multippelkoblingen og annet av lokomotivets styresystemer. Det første lokomotivet kom til Sverige i august 2000 og ble prøvekjørt den påfølgende høsten. Lokomotivet ble satt inn i ordinær trafikk i 2001 og de påfølgende leveringene har fått navn etter steder langs Malmbanan og Ofotbanen. Den 27. august 2007 vedtok man på et styremøte hos LKAB i Narvik å bestille åtte nye IORE–lokomotiver (4 par), noe som gjør at selskapet per 2012 har 13 lokomotiv. I perioden fra mai 2013 til mars 2014 er det planlagt at Bombadier skal levere ytterlige 4 lokomotiv.
Sheila Bair
Sheila Colleen Bair (født 3. april 1953 i Independence i Kansas i USA) er den 19. formann for Federal Deposit Insurance Corporation (FDIC). Den 26. juni 2006 ble hun utnevnt til formann for en femårsperiode, og som medlem av FDICs styre til juli 2013.
I 2008 rangerte Forbes henne som nummer to på listen over verdens mektigste kvinner bak Angela Merkel.
Joseph Hooker
Joseph Hooker (født 13. november 1814, død 31. oktober 1879) var karriereoffiser i US Army som kjempet i den mexicansk-amerikanske krig og var generalmajor i unionshæren i den amerikanske borgerkrigen.
Han deltok i hele borgerkrigen og utmerket seg for det meste, men Hooker er best kjent for det knusende nederlaget for Konføderasjonens general Robert E. Lee i slaget ved Chancellorsville i 1863. Han ble kjent som «Fighting Joe» i borgerkrigen på grunn av en mindre sivil feil, men kallenavnet festet seg.
Tidlige år
Hooker var født i Hadley i Massachusetts og var barnebarn av en kaptein i den amerikanske uavhengighetskrigen. Han startet skolegangen ved det lokale Hopkins Academy og ble uteksaminert fra United States Military Academy i 1837, rangert som nr. 29 av 50. Han fikk verv som fenrik i 1st U.S. Artillery. Hans første tjeneste var i Florida i den andre av seminolekrigene. Han deltok i den mexicansk-amerikanske krigen i staben til både Zachary Taylor og Winfield Scott. Hooker ble midlertidig forfremmet på grunn av hans stabslederskap og mot i felttogene i tre slag: Monterrey (til kaptein), National Bridge (major) og Chapultepec (oberstløytnant). Hans fremtidige rykte i hæren som jentefut begynte i Mexico, hvor lokale jenter henviste til ham som den «kjekke kapteinen».