cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heiliger Sand
I nærheten av inngangen står gravstenene til rabbineren Meir av Rothenburg (død 1293) og Alexander ben Salomon Wimpfen (død 1307). Andre viktige graver er gravene til Nathan ben Issak (død 1333), Jakob ben Moses halevi (død 1427), Meir ben Isaak (død 1511) og Elia Loanz (død 1636).
Martin Buber-blikket
Religionsfilosofen Martin Buber beskriver i skriftet Aber gekündigt ist mir nicht fra 1933 en spasertur gjennom den jødiske gravlunden i Worms:
Fokker F.VII
Fokker F.VIIa/3m var et mindre tre-motors høyvinget passasjerfly, produsert av Anthony Fokkers Atlantic Aircraft Company, og senere på lisens av andre flyprodusenter, bl.a. Avro som Avro 618X (618 Ten). Den opprinnelige modellen fra 1924 var et en-motors, høyvinget fly. Men fra 1925 ble flyet produsert som et tre-motors fly og kjent under navnet Fokker Trimotor.
Oslo 3
Oslo 3 er et musikkalbum med Lillebjørn Nilsen fra 1979. Albumet kom ut som kassett og LP på plateselskapet NorDisc i 1979. Albumet ble senere gjenutgitt på CD på Lillebjørn Nilsens nåværende plateselskap Grappa Music Group i 1990 og 2010.
Fokker F.VII
F.VII/3m, sammen med den nesten identiske Ford Trimotor, var det flyet som var det selvsagte valget og som dominerete på de tidlige amerikanske flyselskapenes ruter, inntil Boeing 247 og Douglas DC-2 kom på markedet tidlig på 1930-tallet.
En transportutgave ble produsert for det amerikanske flyvåpenet under betegnelsen Atlantic C-2. Denne må ikke forveksles med den mye senere Grumman C-2 Greyhound.
Oslo 3
Albumet
Albumet Oslo 3 er Lillebjørn Nilsens sjette soloplate. Samme år som albumet kom ut, dannet Lillebjørn Nilsen gruppen Ballade! sammen med Åse Kleveland, Lars Klevstrand og Birgitte Grimstad. Men selv om Lillebjørn var en travel mann på den tiden, leverte han fra seg et – etter manges mening – kvalitetsprodukt som ble godt mottatt av både kritikerne og folket, der ord som «sterk soloplate» ble brukt.
Av de tolv sporene på albumet er det nok «Bysommer» som utmerker seg mest. Den blir mye spilt på radioen, og da særlig om sommeren. Følgelig ble den en sommerslager, som man nesten uten unntak kan høre hver eneste sommer på radioen. «Stilleste gutt på sovesal 1» er også verdt å nevne, da den senere har vært med på flere samlealbum, samt «Blues når du var 15».
«Bysommer»
Tekst og musikk: Lillebjørn Nilsen
«Bysommer» er en sang som handler om hvordan sommeren arter seg i byen Oslo, derav tittelen på albumet: Oslo 3. «Bysommer» er en av de mest spilte norske sangene på radioen om sommeren og er et fast innslag både på konsertene og Lillebjørn Nilsens samlealbum. Lillebjørn Nilsens tekster får ofte mye skryt av anmelderne, og denne er intet unntak.
Man blir nesten varm og svett bare av å høre første verset, som går slik:
Da Lillebjørn Nilsen spilte på Øya-festivalen på avslutningsdagen den 14. august 2010, åpnet han selvfølgelig med låten «Bysommer», og stemningen sto nærmest i taket; om det hadde vært noe tak da. Den siste Øya-dagen ble av enkelte beskrevet som en perfekt bysommer-dag, mye takket være denne sommerslageren.
«Stilleste gutt på sovesal 1»
Tekst og musikk: Lillebjørn Nilsen
«Stilleste gutt på sovesal 1» handler mest om ensomhet og hjemmelengsel. Sangen er en selvopplevd historie, der Lillebjørn forteller om da han skulle på sommer feriekoloni på landet, og hvordan han misstrivdes og lenget hjem. Av sangen kommer det tydelig frem at Lillebjørn er en «ekte» bygutt.
«Stilleste gutt på sovesal 1» har også blitt en essensiell del av den norske musikkhistorien.
Sporliste
Side A (17:57) ! Spor ! Tittel ! Lengde
! Spor ! Tittel ! Lengde
CD (1990) GRCD 4037 (Grappa) 1990  (36:17)
CD (2010) GRCD 4366 (Grappa) 06.12.2010  (36:17)
Julius Tafel
Julius Tafel (født 2. juni 1862, død 2. september 1918) var en sveitsisk kjemiker.
Arbeid
Han arbeidet først med Hermann Emil Fischer innen organisk kjemi, men endret felt til elektrokjemi etter hans arbeid med Wilhelm Ostwald. Han er mest kjent for oppdagelsen av Tafel reaksjonen og Tafel ligningen.
Liv
Tafel begikk selvmord i München i 1918.
Helsfyr
Helsfyr er et strøk i bydel Gamle Oslo i Oslo, og et viktig transportknutepunkt.
Beliggenhet
Helsfyr ligger på begge sider av Strømsveien: Det er nærings- og bolig-bebyggelse nord for veien, mens kun Østre gravlund ligger på sørsiden. Tilgrensende strøk blir da:
Historie
Området har navn etter Helsfyr gård (gnr. 130, bnr. 13). Gårdstunet lå ved Grenseveien 92, men bygningene ble revet i forbindelse med utbyggingen av Strømsveien. Navnet ble tidligere skrevet Hellsvær, og Oluf Rygh har i Norske Gaardnavne framsatt en hypotese om at navnet kommer fra det lavtyske ordet Helschwûr (høytysk Hölles-Feuer), helvetesild. Imidlertid ser det ikke ut til å være trukket noen endelig konklusjon om navnets opprinnelse.
Gården ble skilt ut fra Øvre Valle i 1814 og overtatt av kommunen i 1893. Østre gravlund er anlagt på gårdens jorder.
I 1926 ble Helsfyr holdeplass på Østensjøbanen. Området var lenge lite utbygget, og på 1940- og 1950-tallet var det campingplass på nordsiden av Strømsveien. Helsfyr hotell åpnet i 1952 og er nå et videre utbygget hotell i Rica-kjeden. På 1950- og 1960-tallet startet utbyggingen av en rekke kontorbygninger i området, en utvikling som har fortsatt, særlig fram til 1980-tallet.
Dagens strøk
Området er preget av veiutbyggingen, særlig etter at Strømsveien ble bygget ut til fire felts motorvei i 1968 og at Grenseveien ble lagt på en 115 meter lang bro over Strømsveien i 1970.
Helsfyr er primært et nærings- og boligstrøk, samt et transportknutepunkt med Helsfyr stasjon som kjerne. Hit kommer foruten T-baner en rekke busser, og området er tilrettelagt for dette.
Arendal Pistolklubb
Arendal Pistolklubb (APK) er en pistolklubb tilknyttet Norges Skytterforbund og Norges Idrettsforbund
Første medlemsliste
Etter et lengre opphold ifra andre verdenskrigs utbrudd og frem til 1967 ble laget igjen aktivt og fikk beholde stiftelsesdatoen da laget aldri formelt ble oppløst.
Skytebaner
APK har 25 meters utendørsbane med 15 standplasser på Vestre Saltrød. APK har også tilgjengelig 25 meters innendørsbane med 10 standplasser i Stueneshallen på Saltrød. Brukes på vinterstid (okt-mars).
Klubbhus
Klubben har klubbhus ved utendørsbanen på Vestre Saltrød med minikjøkken og stue med plass til 30-40 personer
Info 14
Info 14 er et svensk nynazistisk tidsskrift. Robert Vesterlund, tidligere leder for Sverigedemokratisk Ungdom, er redaktør for tidsskriftet.
Kinesisk Taipei under Sommer-OL 1984
Kinesisk Taipei under Sommer-OL 1984. 39 sportsutøvere fra Taiwan deltok i 13 sporter under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Det var første gangen sportsutøvere fra Taiwan konkurrerte for Kinesisk Taipei under et sommer-OL. Tidligere representerte de Republikken Kina. De kom på en delt 43.-plass med en bronsemedalje.
Piper J-3 Cub
Piper J-3 Cub, også kjent som L-4, O-59 og NE-1, er et amerikansk en-motors multirollefly utviklet og produsert av Piper mellom 1938 og 1947. Flyet ble opprinnelig produsert som treningsfly. Det har imidlertid vært brukt i en rekke roller, både militære og sivile, deriblant som rekognoseringsfly, kurerfly og VIP-transport. Det er et av de mest kjente småflyene noensinne. Det har vært brukt av en rekke flyvåpen.
Førkrigstiden
J-3 dukket først opp som Taylor E-2 Cub fra Taylor Aircraft i Pennsylvania i 1930.
Islendinger
Islendinger er et folkeslag som er etterkommere etter de opprinnelige bosetterne på Island.
190 Ismene
190 Ismene er en asteroide i det ytre av hovedbeltet. Den ble oppdaga den 22. september 1878 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Den er oppkalt etter Ismene, søsteren til Antigone, fra gresk mytologi
Jurij Tsitsinov
Jurij Aleksandrovitsj Tsitsinov russisk: Юрий Александрович Цицинов (født 24. august 1937 i Moskva, død 1994) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.
Tsitsinov vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det sovjetiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.
Tsitsinov spilte 11 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret ti mål.
Combat 18
Combat 18 er en britisk høyreekstrem organisasjon som ble startet i 1992. Combat 18 er nært knyttet til fotballhooligans og Blood & Honour.
Dina Aschehoug
Dina Engel Laurentse Aschehoug (født 1861, død 1956) var en norsk malerinne og illustratør.
Hun var elev ved Vilhelm Kyhns tegneskole i København 1880–82, og var deretter elev av Eilif Peterssen og Erik Werenskiold i Kristiania. Senere studerte hun ved Académie Colarossi i Paris og ved Akademiet for Kvinder i København. Hun avbrøt imidlertid kunstnerutdannelsen etter farens ønske, og var siden lærer ved Sylows pikeskole og Den kvindelige industriskole i tilsammen 20 år. Mellom 1911 og 1924 bodde hun i København.
Dina Aschehoug malte særlig interiører og portretter, og laget flere altertavler til norske kirker. Hun illustrerte dessuten utgivelsen 8 Barnefortællinger av Augusta Abrahamsen, som ble utgitt første gang i 1901.
Gerhard Munthe (1795–1876)
Gerhard Munthe (født 4. januar 1795 på gården Ytre Kroken, i Hafslo prestegjeld, i Sogn, død 15. desember 1876 i Hafslo kommune, nå i Luster) var en norsk historiker, offiser og kartograf.
Familie
Foreldrene hans var major Hartvig Kaas Munthe (1766–1830) og Bolette Christine Pavels (1774–1861, datter av presten Peter Pavels). Gerhard Munthe var med gift med Thorborg («Thora») Hansen (1810–1842), deretter med Ragnhild Susanne Hansen (1812–1853), hans svigerinne fra første ekteskap), tredje ekteskap var med Catharine Pauline Suhrland (1823–1869), og fjerde gang var han gift med Ingeborg Dorothea («Dora») Kiønig (1837–1927). Gården Ytre Kroken ved Lustrafjorden hadde farfaren, offiseren Gerhard Munthe, skaffet ved en byttehandel. Kroken er en gammel gård og kjent fra 1200-tallet i Flatøybok.
Gården sognet til Urnes stavkirke i Hafslo prestegjeld. Hans oldefar Christopher (Christoffer) Munthe (1688-1754) kjøpte alle kirkene i Hafslo ved kirkesalget i 1720-årene.
Nevøen Gerhard Munthe var kunstner og besøkte onkelen i Ytre Kroken somrene 1856 og 1869. Bildet Søndagformiddag (1878) er inspirert av landskapet ved Urnes stavkirke like ved Ytre Kroken. Han var onkel til Hartvig Andreas Munthe, Margrethe Munthe og Carl Oscar Munthe.
Munthes datter Bolette Marie (1846-1917) var gift med medisineren Nils Gregers Ingvald Wulfsberg.
Virke
Munthe begynte på krigsskolen i Christiania i 1807. Han ble offiser (secondløytnant) i 1811 og ble samme år ansatt som detaljør ved den geografiske oppmålingen. Han deltok i felttoget i 1814 som premierløytnant. Munthe deltok ikke kamp fordi han like før krigsutbruddet fikk i oppdrag å lage et kart over krigsskueplassen ved Kongsvinger. Han ble i 1825 kaptein i Bergenske Infanteribrigade. Munthe gikk ut av aktiv militærtjeneste i 1830 på grunn av svekket syn.
I 1815 ble han knyttet til den geografiske oppmålingen og deltok i tegningen av et kart over Norge som skulle utgjøre en del av et stort generalkart over Skandinavia i målestokk 1:600000, planlagt av kronprins Carl Johan. Fra 1816 til 1841 var han lærer ved Krigsskolen i militær- og frihåndstegning, stenografi og kalligrafi. På den tiden var det ikke kunstakademi i Norge, og Munthes kurs ved krigsskolen var en av de få steder der bildekunst ble undervist i Norge. Fra 1825 arbeidet han med et kart over i middelalderen og studerte i København sagatekster og jordebøker skrevet på gammelnorsk. I 1837 ga han på oppdrag av staten uten en revidert matrikkel med korrigerte navn på gårder og områder. Dette dannet grunnlag for en oversikt over de viktigste stedsnavn og deres opphav (utgitt 1847). I 1838-39 skrev Munthe de geografiske anmerkningene til Jacob Aalls oversettelse av Snorres kongesagaer. Munthes banebrytende arbeider brukte P.A. Munch i sitt hovedverk om norsk historie. I 1860 deponerte Munthe 165 gamle diplom i Riksarkivet og Johannes Gjerdåker tror at noen av disse kan vært oppbevart på Kroken siden middelalderen. I 1836 ble han bestyrer for universitetets samling av diplomer og manuskript. Han var blant annet medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. I 1840 ga han ut kartet over Det gamle Norge før 1500, som innlegg i Aalls kongesaga.
Fra 1841 til sin død bodde han på slektsgården som gårdbruker. Synsproblemer gjorde at han ga opp de vitenskapelige arbeidene bortsett fra en slektstavle for gården. Ytre Kroken var i Munthes tid et viktig sentrum for bildekunst i Norge. Ytre Kroken ligger på øst-/sørsiden av Lustrafjorden mellom Ornes (med Urnes stavkirke) og Skjolden (ved fylkesvei 331).
Munthe samarbeidet blant annet med den danske maleren Johannes Flintoe og deres reise sommeren 1819 over fjellet fra Hol i Hallingdal via Aurlandsdalen til Sogn markerer begynnelsen på den kunstneriske oppdagelsen av det norske høyfjellet. Det er uklart hvorfor de valgte veien om Hol i stedet for den lettere og vanlige veien over Filefjell der det 20 år tidligere var anlagt en kjørbar «kongevei». Munthe kan ha valgte denne ruten for å kartlegge ukjente områder. Wilhelm Maximilian Carpelan reiste samme sommer over Filefjell. Sommeren 1822 besøkte Munthe Hardanger sammen med Flintoe. På veien tegnet Flintoe skisser av Vøringsfossen og de besøkte Hjølmodalen. De to reiste med båt til Simadalen «der ingen fremmede hadde vært» og de tegnet den store Skykkjedalsfossen. Botanikeren Matthias Numsen Blytt var med til Voss, mens arkitekten Hans Ditlev Franciscus von Linstow var med til Sogn. «Fra Nærøyfjorden» er en av de få kjente tegninger utført av Linstow.
De følgende 20 årene tok Munthe jevnlig med seg kunstnervenner på besøk til familiegården i Sogn. Da han slo seg ned på gården ble han selv vertskap for de norsk nasjonalromantiske kunstnerne. J.C. Dahl besøkte Kroken i 1826 på reise fra Telemark via Hardanger, Voss og Gudvangen. Guðbrandur Vigfússon (1827-1889), islandsk språkprofessor i Oxford, oppholdt seg en tid på Kroken i forbindelse med sin reise gjennom Telemark og Vestlandet i 1854. Vigfússon noterte at det en kveld var 25 mennesker til bords hvorav de fleste var tilreisende. Ivar Aasen kom til Kroken 19. oktober 1942. Aasen noterte at Munthe hadde en stor samling av sjeldne bøker og av islandske og gammelnorske dokumenter.
I 1833 deltok Munthe ved stiftelsen av Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie. I samfunnets Samlinger leverte han en rekke avhandlinger av heraldisk, genealogisk og geografisk innhold. Han skrev de geografiske anmerkningene til Jacob Aalls oversettelse av kongesagaene, og kom dermed til å gjøre et banebrytende arbeid innenfor norsk middelalderhistorie.
Gerhard Munthe skrev bl.a.:
Lierelva (Aurskog-Høland)
Lierelva er ei elv i Aurskog-Høland kommune i Viken. Den er en del av Haldenvassdraget og strekker seg fra Lokshaug, der Vestelva og Haretonelva møtes i nord, til innsjøen Bjørkelangen i sør. Foruten fossefallet ved Lierfoss har elvestrekningen lavt fall og elva meandrer seg gjennom bunnen av hoveddalføret i østre deler av Aurskog. Det var i tidligere tider en rik bestand av edelkreps i elva. Elva var også viktig for tømmerfløtingen i Haldenvassdraget. Sør for Lierfoss er elvestrekningen preget av Bjørkelangens senkning på midten av 1900-tallet, ved at elveløpet har gravet seg ned til et lavere nivå med bratte leirskråninger som resultat.
Bord (møbel)
Bord er et møbel med en horisontal plate montert på bordbein eller et understell. Bordplata er oftest av tre, men kan også være av glass, marmor, metall, plast eller andre harde materialer. Bord blir brukt til å legge gjenstander på, til å spise eller arbeide ved. Bord brukes ofte sammen med en eller flere stoler. Som andre møbler kan bord være flyttbare eller fastmonterte, brukes ute og inne og finnes i en mengde varianter.
Bordtyper
Bord finnes i en mengde størrelser, former og stiler. De fleste har firkantet bordplate for enkel og plassøkonomisk tilpasning til firkantede rom, men mange, særlig spisebord, er runde slik at personene som sitter omkring det, samles på en annen måte og ingen sitter ved kortenden. Et bord kombineres ofte med stoler eller sittebenker. Høyden er avpasset til bruken og stolene rundt. Lave stue-og salongbord blir gjerne benyttet sammen med lave sofaer. Bord kan også ha tilleggsutstyr som skuffer eller ileggsplater, sidelemmer og klaffer for å gjøre bordflaten større. Bordplaten blir holdt oppe av ett sentralt eller flere bordbein, av bukker eller krakker. Beina har ofte en karakteristisk stilmessig utforming. Bordbeina kan også ha hjul, for eksempel på traller og serveringsbord. Spisebord og bord i finere rom blir ofte dekorert og beskyttet med duk. Det finnes en mengde spesialbord som er laget på en bestemt måte eller tilpasset bestemt bruk og har navn etter det.
Andre spesialbord
Sammenleggbare bord er for eksempel tur- eller campingbord. Bord på båter, skip og tog er oftest fastmontert og kan ikke flyttes. Bordplatene har i tillegg en liten, opphøyd list rundt kantene for å hindre gjenstander å trille ned når bordet beveger seg. Fly- og togseter, og også enkelte konferansestoler, har små bord i form av utslagbare klaffebord i armlenet eller i ryggen på stolen foran.
Fredens kirke
Fredens kirke er navn på mange kirker, særlig i Danmark:
Markus Puolakka
Markus Esa Armus Puolakka (født 6. mai 1985 i Pieksämäki i Södra Savolax) er en finsk skøyteløper som var med og representerte hjemlandet i Vinter-OL 2010 i Vancouver.
Personlige rekorder
Oppdatert pr 1. mar 2012
Sammenlagt i Verdenscupen
Oppdatert etter sesongen 2010/11.
Personlig
Hans far og nåværende personlig trener Esa Puolakka var OL-deltager under Vinter-OL 1980 i Lake Placid.
Herbert Häber
Politisk fall
Häber hadde som leder av Vestavdelingen i Sentralkomiteen i SED nære kontakter med politikere i Vest-Tyskland. Honeckers dialogpolitikk og ønsket om nærmere sammenarbeid med Vest-Tyskland gjorde ham til en ideell talsmann for Honeckers vestpolitikk i Politbyrået. Imidlertid støtte Honeckers tysk-tyske dialog på økende motstand i Sovjetunionen på det tidlige åttitall og særlig hos Konstantin Tsjernenko og Dmitrij Ustinov. Honecker måtte avlyse en planlagt reise til Vest-Tyskland.
Dette skjedde samtidig med at Konrad Naumann ble støtt ut av sentralkomiteen i SED og Häber ble politisk isolert. Han fikk et nervesammenbrudd og ble lagt inn på sykehus 18. august 1985 i Berlin. Der ble han av Honecker diktert sin avskjedssøknad "av medisinske grunner". Sentralkomiteen i SED gikk med på hans uttredelse 22. november 1985 "etter eget ønske". Til mars 1986 var han på sykehus. Deretter var han til 1989 medarbeider ved Akademie für Gesellschaftswissenschaften beim Politbüro des ZK der SED.
Heimevernsstaben
Heimevernsstaben (HVST) er ansvarlig for Heimevernets daglige drift. Heimevernsstaben ledes av en stabssjef som er brigader eller flaggkommandør og består av omtrent 45 ansatte.
Heimevernsstaben holdt tidligere til ved Akershus festning i Oslo, men flyttet i desember 2011 til Terningmoen i Elverum.
Saint-Louis (Senegal)
Saint-Louis (wolof: Ndar) er en by i regionen Saint-Louis i Senegal. Den var hovedstad i Senegal fra 1872 til 1957. Den opprinnelige bykjernen på Saint Louis-øya i Senegalelva er godt bevart, og har siden 2000 vært et verdensarvminne. Øya er 2,5 km lang og gjennomsnittlig 350 m bred, den ligger 25 km oppover elva fra munningen. Den første fransk bosetningen kom i 1659, og besto av handelsmenn. De kalte opp øya og kolonien etter kong Ludvig XIV. Øya ble befestet, og byen ble et sentrum for handel på Senegalelva og etterhvert med hele Vest-Afrika. Den franske koloniguvernøren Faidherbe kom til byen i 1854 og iverksatte flere byutviklingsprosjekt: bruer, vannforsyning, telegraf og jernbane.
Byen var i sine velmaktsdager en hjørnesten i den franske kolonimaktens økonomi og -kultur. Et betydelig mestis-borgerskap var et vesentlig innslag i byens urbane kultur, og den første mestis ble utnevnt til borgermester i 1778.
Begrunnelsen for verdensarvstatus er at byen med sin velbevarte arktitektur, byplan og kaier er et fremragende eksempel på en kolonitids byanlegg, og på byens etablering og kolonitidens historie.
Etter at Dakar i 1957 ble Senegals hovedstad mistet byen sin betydning. Samtidig avsluttet Frankrike sitt militære nærvær på øya, noe som innledet en økonomisk nedtur som i dag delvis kompenseres av turisme.
Senegals andre universitet, Université Gaston Berger, ble opprettet her i 1990. Militærakademiet Prytanee Militaire de Saint Louis ble etablert i 1922, og tilbyr videregående utdanning i en militær kontekst til ungdom fra hele Vest-Afrika. Den senegalesiske politikeren Lamine Guèye kommer fra byen.
The True Beltez
The True Beltez er et tysk black metal-band. Bandet ble stiftet i Neunkirchen i 2002. Bandet ga ut to demoer i 2002, samt debutalbumet Beltane. To år senere kom andreplata.
Brian Friedman
Brian Alexa Friedman alias B Free (født 28. mai 1977 i Scottsdale, Arizona i USA) er en populær amerikansk koreograf og danser.
Karriere
I 2003 ble Friedman nominert for MTV Video Music Awards for Beste Koreografi for Mýas «My Love Is Like...Wo»-video. Friedman har også koreografert mange av Britney Spears' videoer inkludert «Overprotected», «I Love Rock 'N' Roll», «Toxic» på hennes Dream Within a Dream turné (i USA). Hans andre videoinkluderinger er bl.a. 'N Syncs «Pop» (som Wade Robsons assistent), Fatboy Slims «Weapon of Choice» (som Christopher Walkens assistent), Samantha Mumbas «Baby Come on Over», Monicas «Just Another Girl», Pinks «Most Girls», Chayannes «Boom Boom», M2Ms «Don't Say You Love Me» og Princes «Betcha by Golly Wow!». Friedman koreograferte også en episode av FOX-serien, That 70's Show. Han har også koreografert masse, og vært gjestedommer ofte for programmet So You Think You Can Dance. Friedman koreograferte også for filmen National Lampoon's Pledge This!, med bl.a. Paris Hilton. Friedman koreograferte i tillegg et dansenummer for gruppen Burlesque, The Bombshells, med Carmen Electra, for et MTV Video Music Awards-party. Friedman var en jurymedlem for ITVs underholdningsprogram Grease Is The Word der de skulle finne de nye Sandy og Danny for den nye West End-produksjonen av Grease. Kort etter dette, var Friedman den nye gjestedommeren på talentprogrammet The X Factor sammen med Dannii Minogue.
58. armé i Russland
58. kombinerte armé (russisk 58-я общевойсковая Краснознамённая армия) er en styrke på operasjonelt nivå i Søndre militærdistrikt i Russland med hovedkvarter i Vladikavkaz.
Universitetsforlaget (1950–1999)
Universitetsforlaget var et norsk akademisk forlag, som eksisterte fra 1950 til 1999.
Historie
Forlaget ble opprettet i 1950, og het til 1956 Det Akademiske Forlag. Tønnes Andenæs var grunnlegger av og leder for Universitetsforlaget fra 1950 til sin død i 1975. Fra 1984 ble Universitetsforlaget et eget aksjeselskap. Universitetsforlaget AS var et rent universitets-, høyskole- og tidsskriftforlag eiet av universiteter og høyskoler og studentsamskipnadene i Trondheim og Oslo. I 1988 kom Aschehoug og Gyldendal Norsk Forlag inn på eiersiden, med 25 % hver. Studentsamskipnaden i Trondheim var den eneste universitetsaktøren av betydning, med 1/3 av aksjene.
Omsetningen i 1997 var på 335 millioner kroner. Forlaget publiserte fagbøker innen en rekke områder, slik som pedagogikk, psykologi, realfag, juss og økonomi. Universitetsforlagets tidsskriftvirksomhet var sterk, og utviklet seg til en internasjonal virksomhet etter oppkjøpet av det svenske tidsskriftforlaget Almqvist & Wiksell International i 1991. Universitetsforlaget tok derfor i bruk det engelskspråklige navnet Scandinavian University Press. Forlaget hadde også en engelskspråklig bokportefølje som ble utgitt under dette navnet.
Slutten på Universitetsforlaget
I 1999 overtok Aschehoug og Gyldendal alle aksjene i Universitetsforlaget, og nedla forlaget. Ansatte og porteføljer ble fordelt slik:
Runic
Runic kan vise til:
Graham Williams
Graham Williams (født 24. mai 1945, død 17. august 1990 i Tiverton i Devon i England) var en produsent og manusredaktør, som er mest kjent for å ha jobbet på science fiction-serien Doctor Who hos BBC.
Han var produsent for serien fra 1977 til 1980 mens Tom Baker spilte Doktoren. Han produserte noen av de mest populære historiene i serien og fikk i den siste episoden av City of Death over 16 millioner seere. Han skrev også en stor del av manuset for denne historien og The Invasion of Time.
Han jobbet med tre manusredaktører på serien: Robert Holmes, Anthony Read og Douglas Adams, som også skrev den populære Haikerens guide til galaksen.
I 1989 skrev Williams en bok basert på The Nightmare Fair, som var en historie som egentlig skulle produseres for 1986-sesongen før denne ble satt på pause.
Han var også manusmanusredaktør på The View from Daniel Pike (1971), Sutherland's Law (1973), Z Cars (1975–1976) og Barlow at Large (1975).
Williams døde i en skyteulykke i 1990.
Golo Mann
Angelus Gottfried Thomas «Golo» Mann (født 27. mars 1909 i München, død 7. april 1994 i Leverkusen) var en tysk-sveitsisk historiker, forfatter og publisist.
Barndom og studietid
Golo Mann var sønn av forfatteren Thomas Mann og hans jødisk-tyske kone Katja Pringsheim. Han hadde to eldre søsken, Erika og Klaus, og tre yngre, Monika, Elisabeth og Michael. I et dagboknotat beskrev moren Golo som sensitiv, nervøs og lettskremt. Faren skjulte ikke sin skuffelse over sønnen og nevnte ham sjelden i sine dagbøker. Golo Mann skrev senere at faren nok kunne være snill i blant, men at han stort sett var taus, streng, nervøs eller sint. I sin første biografi, Kind dieser Zeit, skrev Klaus Mann at som barn var Golo nærmest absurd stoisk, men også kunne være både ondskapsfull og servil. Han var tjenestevillig, likevel aggressiv i skjul; samtidig førte han seg verdig som en liten konge. Klaus skriver videre at han selv kom godt overens med broren, men at Golo og Erika kranglet mye.
Fra september 1918 gikk Golo Mann på det humanistiske Wilhelmsgymnasium i München og studerte fra 1927 til 1932 filosofi og historie i München, Berlin, og til slutt ved Ruprecht-Karls-Universität i Heidelberg, der han tok doktorgraden under Karl Jaspers.
På begynnelsen av 1925 ble Golo Mann rammet av en tung depresjon, en lidelse som fra tid til annen plaget ham resten av livet.
I eksil
Etter Hitlers maktovertakelse i 1933 emigrerte Golo Mann til Frankrike og Sveits. Som emigrant var han lektor i tysk historie ved École normale supérieure i Saint-Cloud, senere ble han dosent i Rennes. Mann-familien ble kollektivt fratatt det tyske statsborgerskapet, men den tsjekkiske tekstilfabrikanten Rudolf Fleischmann skaffet dem tsjekkisk statsborgerskap og Golo Mann var en tid i Praha der han publiserte bidrag i Die Neue Weltbühne. Fra 1937 til 1940 var Mann redaktør i Zürich.
I 1940 flyktet han fra Perpignan over Pyreneene Spania og derfra til USA. Sammen med ham under den dristige flukten var onkelen Heinrich Mann med ektefellen Nelly, dessuten ekteparet Alma Mahler og Franz Werfel. Fra høsten 1942 underviste Golo Mann historie i ti måneder ved Olivet College i Olivet, Michigan. I 1943 fulgte han broren Klaus eksempel og gikk inn i US Army, ble amerikansk statsborger og arbeidet i Office of Strategic Services i Washington, D.C. Oppgaven var å samle inn og oversette viktig militær informasjon. Mot slutten av krigen ble han sendt til London og etter en reise gjennom Tykland ble han så rasende over ødeleggelsen utført av «seiersherrepøbelen» forlot han på eget ønske US Army og arbeidet som sivil kontrolloffiser under krigsforbryterprosessene. Mot slutten av 1946 vendte han tilbake til USA.
I 1946 kom Golo Manns første store verk ut, ''Secretary of Europe. The Life of Friedrich Gentz''. Fra 1947 til 1958 var han assistentprofessor i historie ved Claremont Men’s College (dagens Claremont McKenna College) i Claremont i California. I ettertid karakteriserte han denne tida som sin lykkeligste, men klaget også på at studentene var de mest hånlige, uvennlige og steindumme han hadde vært borti.
Senere år i Europa
Golo Manns andre bok, Vom Geist Amerikas, kom i 1954. I denne boka, som han skrev under opphold i Sveits og Østerrike, skildrer han USA fra et europeisk ståsted. I årene 1956 og 1957 tilbrakte han mange uker i Altnau ved Bodensjøen mens han skrev Deutsche Geschichte des XIX. und XX. Jahrhunderts. Verket ble gitt ut i to bind i juli 1958 og ble straks en bestselger og etterhvert et standardverk. Samme år vendte han tilbake til Europa for godt og ble gjesteprofessor ved Westfälische Wilhelms-Universität i Münster.
Høsten 1960 ble Golo Mann professor i statsvitenskap ved Technische Hochschule Stuttgart. Et forsøk på å få et professorat ved det sosialvitenskapelige fakultetet ved Johann Wolfgang Goethe-Universität Frankfurt i 1963 strandet på at Max Horkheimer og Theodor W. Adorno intrigerte mot ham.
I 1965 sa Golo Mann fra seg professoratet i Stuttart og ble selvstendig historiker og publisist. Han omgikk politikere som Konrad Adenauer og Willy Brandt. Han var en periode rådgiver for Brandt og støttet østpolitikken hans. Han stilte seg avvisende til studentbevegelsen og i 1980 engasjerte han seg i valgkampen til Franz Josef Strauß.
Fra 1961 arbeidet Golo Mann på tibindsverket Propyläen-Weltgeschichte som ble ferdig 1964. I 1965 ble han æret med Schillerprisen i Mannheim. Mann ble i 1973 utnevnt til den tyske ordenen Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste og mottok en rekke andre priser. I 1971 skrev han en kjent Wallenstein-biografi.
Golo Mann var homofil, men av frykt for represalier holdt han det skjult for offentligheten inntil han noen dager før sin død bekjente seg i et intervju.
Gangker Punsum
Gangker Punsum (Gangkhar Puensum, Gankar Punzum) er Bhutans høyeste fjell, og verdens høyeste fjell som ikke er besteget. Fjellet er 7 570 meter høyt, og har en primærfaktor på 2 995 meter.
Fjellets høyde ble første gang målt i 1922. Imidlertid er kartene over dette området ikke helt nøyaktige, så fjellet er merket av på ulike steder på ulike kart. Den første ekspedisjonen som forsøkte å bestige fjellet fant det rett og slett ikke.
Etter at Bhutan åpnet for fjellklatring i 1983 mislyktes fire ekspedisjoner i å bestige toppen i 1985-86. Fra 1994 er det blitt forbudt å bestige fjell høyere enn 6 000 meter i Bhutan. Forbudet er dels begrunnet i sikkerhetsmessige forhold, og dels i fjellenes betydning i landets religion og folketro. Gangker Punsum vil derfor trolig beholde sin status som verdens høyeste ubestegede fjell i mange år framover.
Navnet betyr «De tre brødrenes hvite topp».
Kråkerøy-talen
Kråkerøy-talen er en av de mest kjente talene til tidligere statsminister Einar Gerhardsen, og ble avholdt på «Folkvang» forsamlingshus på Kråkerøy ved Fredrikstad, 29. februar 1948. Talen vakte oppsikt, ikke bare i Norge. Den har senere blitt en del av norsk politisk historie og er kjent som Fredrikstad-talen og Kråkerøy-talen.
Bakgrunn
Bakgrunnen for talen var den kommunistiske maktovertakelsen i Tsjekkoslovakia 25. februar og Sovjetunionens tilbud i et brev fra Josef Stalin 22. februar til den finske presidenten Juho Kusti Paasikivi om en ikke-angrepspakt, den senere VSB-avtalen. Det hersket uro i regjeringen for hva dette skulle komme til å bety for Norge, som ble ett av de opprinnelige medlemmene i NATO da organisasjonen ble etablert året etter.
Fredens kirke (Paamiut)
Fredens kirke (Eqqissinerup oqaluffia) er en kirke i byen Paamiut, som ligger i Paamiut kommune sydvest på Grønland.
Kråkerøy-talen
Bakgrunn
I talen kommenterte Gerhardsen spesielt maktovertakelsen i Tsjekkoslovakia, ettersom nye parlamentsvalg skulle finne sted senere samme vår.
Konsekvenser i ettertid
I 1950 ble Kråkerøy-talens hovedprinsipper nedfelt i lovs form som beredskapslovene.
Trønderrock
Trønderrock er en betegnelse som blir brukt om band og grupper fra Trøndelag som spiller rock og enkelte tilstøtende musikkstiler. Trønderrock har av professor i musikkvitenskap Ole Kai Ledang blitt beskrevet som «rockemusikk med trøndersk tonefall».
Kråkerøy-talen
Konsekvenser i ettertid
Talen ble også opptakten til en omfattende overvåking av kommunister og venstreradikale i hele etterkrigstiden, noe blant annet Lund-rapporten har dokumentert i sin rapport. Etter at denne rapporten ble langt fram, ble Innsynsutvalget etablert som en instans der de som følte seg overvåket kunne søke om å få innsyn i sin egen overvåkningsmappe. Flere overvåkede har mottatt erstatning for urettmessig overvåkning i strid med reglene.
Trønderrock
Begrepet ble først lansert i 1972 av journalist Bertil Lien i Adresseavisen i et intervju med bandet Prudence fra Namsos. Prudence sang på dette tidspunkt bare på engelsk, først i 1975, på albumet Takk te dokk gav de ut musikk med trøndersk tekst. Musikkstilen var inspirert av amerikansk rock, som Bob Dylan, av britisk progrock og folkrock, som Fairport Convention og Jethro Tull, av hardrock, som Deep Purple og Black Sabbath og av trøndersk gammeldans. Prudences sound inneholdt bruk av mandolin, fløyte og trekkspill.
I boka «Trønderrock» fra 1982, legger forfatterne Gunnar Sand og Nils Toldnes også størst vekt på Prudence og solokarrierene til Prudence-medlemmene Terje Tysland og Åge Aleksandersen, men også Hans Rotmo og hans band Vømmøl Spellmannslag, Arbeidslaget hass K. Vømmølbakken og Heimevernslaget, som i langt større grad er preget av norsk folkemusikk, tilegnes stor plass.
191 Kolga
191 Kolga er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 30. september 1878 av Christian Heinrich Friedrich Peters fra Litchfield Observatory i Clinton, New York. Den er oppkalt etter Kolga, en av Æges døtre i norrøn mytologi.
Trønderrock
I dag har begrepet fått en noe videre bruk, og brukes ofte som en generell betegnelse på artister og band med tilknytning til Trøndelag.
Adresseavisens journalist Ole Jacob Hoel skriver i 2018 at Terje Tyslands trekkspill var symbolet på Prudence og på trønderrocken og var det tydelige bindeleddet mellom fest på lokalet og amerikansk rock. Han skriver at Terje Tysland er den ubestridte kongen av trønderrock, og han regner ellers med D.D.E., et par andre Namsos-band, og Too Far Gone og Sie Gubba. Terje Tysland var inspirert av cajunmusikken han som ung sjømann opplevde i Baton Rouge i Louisiana.
Urge
Urge er et brusprodukt fra Coca-Cola Company. Urge ble først lansert i Norge som et test-produkt. Urge kom så til flere europeiske land i 1996 og ble raskt populær. Dette førte til at Coca-Cola valgte å lansere Urge i USA for å konkurrere med Pepsis Mountain Dew. Der fikk drikken navnet «Surge» i stedet. Den amerikanske versjonen hadde i tillegg et grønt fargestoff, i motsetning til det gule som blir brukt i Norge. I Danmark og Sverige ble drikken lansert som «Urge». I september 2017 ble en sukkerfri variant på oransje flaske lansert kun på 0,5 l-flaske.
Surge solgte bra i de første årene i USA, men salgstallene begynte etter hvert å stupe. Ifølge Coca-Colas norske hjemmesider er Norge nå det eneste landet hvor Urge selges. Opprinnelig ble Urge solgt i både 0,5 l- og 1,5 l-flasker, men etter en stund gikk man over til å selge kun 0,5 liters-flasker. Det ble også en periode produsert 0,33 l-bokser med Urge. Etter en aksjon på nettsamfunnet Facebook bestemte Coca-Cola Company seg for å starte opp igjen produksjonen av Urge på 1,5 l-flasker. Disse ble igjen tilgjengelige 1. september 2008.
192 Nausikaa
192 Nausikaa er en hovedbelteasteroide. Den ble oppdaga den 17. februar 1879 av Johann Palisa fra Pula. Den er oppkalt etter den vakre unge Navsikaa fra Odysseen og gresk mytologi.
Urge
Delvis på bakgrunn av protester fra Surge-entusiaster, som websiden SaveSurge.org, valgte Coca-Cola Company å lansere Vault i USA i 2006. Drikken sies å ha enkelte likhetstrekk med Surge.
Urge Intense var en energidrikk som ble solgt på 0,5 l bokser.
Johan August Sandels
Johan August Sandels (født 31. august 1764, død 22. januar 1831) var en svensk offiser, adelsmann (greve) og statsmann. Han var stattholder i Norge fra 1818 til 1827, og ble utnevnt til feltmarskalk i 1824.
Urge
Innhold
Ifølge produktets emballasje:
Vann, 11 % sukker, 2 % maltodextrin, kullsyre, aromaer, surhetsregulerende middel (E330 og E331), appelsinråsaft, (konserveringsmiddel (E202)), koffein, antioksidant (E300), farge (E160a), stabilisator (E410)
En 0,5 l flaske Urge inneholder 14,5 mg koffein. Urge har mer sukker enn Coca-Cola.
Johan August Sandels
Sandels er mest kjent for sin innsats i finskekrigen mellom 1808 og 1809, hvor han blant annet seiret mot overlegne russiske styrker i slaget ved Virta bro.
Oppvekst og unge år
Johan August Sandels ble født i Stockholm i 1764, som sønn av bergsråd Samuel Sandels. Allerede 11 år gammel ble han i 1775 kadett og i 1777 fenrik ved artilleriet, i 1782 ble han adjutant. I 1787 ble han utnevnt til major og tjenestegjorde ved Karelske regimentet, det var da en bataljon vervede på i alt 600 mann og deltok i Gustav IIIs russiske krig (1788–1790).
Etter krigen ble avsluttet i 1790 ble Sandels utnevnt til oberstløytnant (överstelöjtnant) og nestkommanderende for Karelska dragonregimentet, i tillegg ble han generaladjutant i 1795. I 1799 ble han utnevnt til oberst og i 1803 ble han sjef for Savolaks feltjegerregiment.
Finskekrigen
Utover våren og sommeren 1808 førte Sandels en aggressiv kamp mot de russiske styrkene, særlig deres forsyningslinjer. Etter festningen Sveaborgs fall ble den svenske siden klart svekket, men Sandels etablerte en forsvarsstilling ved Toivola pass, en mil nord for Kuopio. På tross av omtrent daglige angrep fra russiske styrke holdt han stand i over 3 måneder, inntil han den 30. september ble tvunget å trekke seg tilbake til Virta bro nord for Idensalmi kirke. I slaget ved Virta bro den 27. oktober slo han en overlegen russisk styrke, det var den siste svenske seier på finsk jord.
Etter Konvensjonen i Olkijoki i november 1808 måtte imidlertid de svenske styrkene trekke seg ut av den finske delen av riket, samme måned ble Sandels utnevnt til generalmajor. I juni 1809 fikk Sandels kommando over Norra fördelningen (de svenske styrkene i Nord-Sverige) og ledet 5. juli de svenske styrkene mot russiske styrker i slaget ved Hörnefors. Sandels ledet de svenske styrkene inntog i Umeå 21. august.
General og statsmann
I 1810 ble Sandels utnevnt til interrimspresident i krigskollegium og i 1812 ble han sekundsjef for Svea livgarde. I 1813 ble han forfremmet til generalløytnant og ble beordret til å lede en del av de svenske styrkene i den sjette koalisjonen i sluttkampene mot Napoleon i Tyskland, hvor han deltok i slagene ved Großbeeren, Dennewitz og folkeslaget ved Leipzig. Han fulgte deretter nordarméen til Holstein, etter fredsslutningen med Danmark-Norge i Kiel i 1814 fortsatte han med sine styrker til Belgia hvor han fikk ansvaret for beleiringen av Maastricht.
I juli samme år fikk han kommando over den ene av de to svenske arméene som invaderte Norge etter landets forsøk på å erklære seg uavhengig. I 1815 ble han utnevnt til greve og sjef for Krigskollegium, hvorpå han tok avskjed fra stillingen som sjef for Svea livgarde.
Sandels hadde en imponerende fremtonig, var høyvokst og som soldat var han iherdig og modig, koblet med klokhet og djervhet. Johan August Sandels ble gift i 1809 med friherrinne Ulla Elisabet Hermelin og var far til Samuel August Sandels, også han offiser og general.
Alkener
Alkener er en familie av hydrokarboner, som er molekyler som består av hydrogen og karbon. Alkener ligner alkaner, men alkener har minst en dobbeltbinding mellom to karbonatomer.
Umettede hydrokarboner, som alkener, kan påvises ved å tilsette Br2. Da vil fargen til Br2 forsvinne gjennom denne addisjonsreaksjonen:
CH2CH2 → BrH2CCH2Br
Madame Bovary
Madame Bovary (norsk tittel også Fru Bovary) er en roman fra 1857 av den franske forfatteren Gustave Flaubert (1821–80). Romanen skildrer en legefrues drømmer om «en tilværelse fylt av spenning og romantikk», drømmer som leder henne til utroskap og selvmord. Romanen regnes som en sentral klassiker.
Bakgrunn
Boken preges av at forfatteren forsøkte å skrive med språklig og litterær presisjon om et emne «som kjedet ham og bød ham imot», slik fikk han frigjort sitt fokus til å handle om formen. Flaubert ble med dette «den første ekte forløper for noe sentralt i vårt århundres skrivekunst. Han var den første som distanserte seg så meget fra sitt stoff at skrivemåten ble det viktigste». En annen side ved Flauberts skrivestil var hans ambisjoner om å fremstille fortellingen objektivt og distansert; «uten indignasjon eller hevet stemme […] en realisme så objektiv som man kan få den.» Det er «spenningen mellom latent lidenskap og formell disiplin som gir boken dens kunstneriske egenart».
Romanen har et visst utgangspunkt i en historie fra forfatterens hjemtrakter, om en fru Delamare som hadde tatt livet av seg etter en rekke handlinger av nevrotisk karakter.
Innhold
Hovedpersonen Emma Bovary er datter av en rik bonde, og gift med legen Charles Bovary som har praksis i landsbyen Yonville utenfor Rouen. Emma opplever at tilværelsen som legefrue i provinsen ikke svarer til hennes drømmer og ambisjoner, hun har «lest så mange romaner at hun ikke klarer å føle seg hjemme i virkeligheten». Av kjedsomhet og lengsel etter noe annet ledes hun inn i to utroskapsforhold. Ingen av hennes to elskere står egentlig i forhold til drømmene hun har; «i sin første elsker ser hun en gammeldags kavaler og gentleman, mens han egentlig er en libertiner som brutalt utnytter og dumper henne. Hennes andre elsker er en forsiktig jurist, som i Emmas fantasi blir en 'poet'.»
Hun oppmuntrer ektemannen til ambisiøse operasjoner som mislykkes, hun lever over evne økonomisk, tar opp gjeld og til slutt lar hun seg «drive med strømmen mot den fullstendige selvdestruksjon». Det blir utpanting hos doktorens, Emma skaffer seg arsenikk hos en apoteker, og tar sitt eget liv. Ektemannen mister livsmotet og dør kort tid etterpå; datteren vokser opp hos slektninger, og må arbeide i et bomullsspinneri.
Tolkninger
Romanen kan tolkes på flere ulike måter. Den kan leses konkret som en tragisk historie fra den borgerlige kjedsomheten. Den kan også sees som en historie om et kvinnelig frigjøringsprosjekt som havarerer på grunn av urealistiske forventninger og mannssjåvinistisk likegladhet. Den kan også oppfattes som en avromantiserende moralitet om livsløgnenes skadevirkninger. Emma Bovarys tragedie kan også forklares med «ukritisk og naiv lesning i skoletiden» og i utviskingen av sosiale klasseskiller, noe som lot en bondedatter «drømme om en framtid i den overklassen som de romantiske romanene skildrer».
Romanen er også lest som et angrep på konformitetspress og gruppens destruktive virkning på individene. Romanens «ubarmhjertighet» rammer riktignok Emma Bovary, men «det er særlig i den ubønnhørlige logikken i hennes skjebne […] Hans virkelige ubarmhjertighet utfolder seg i den nesten hatske utleveringen av 'de andre', av dem som er den virkelige årsaken til hennes fornedrelse.» Flaubert skal ha sagt at «Madame Bovary, det er meg», og dette tolkes som om Flaubert bygger utleveringen av «de andre» på personlige erfaringer.
Romanens etterliv
Romanen ble først filmatisert av Albert Ray i 1932 som Unholy love, og i Frankrike året etter av Jean Renoir Senere filmatiseringer omfatter blant annet David Leans Ryans datter (1970), hvor handlingen er lagt til Irland under påskeopprøret 1916 og Madame Bovary fra 1991 av Claude Chabrol med Isabelle Huppert i hovedrollen. Den indiske filmregissøren Ketan Mehta laget Maya Memsaab i 1992.
Heinrich Sutermeisters opera Madame Bovary, som langt på vei fremstår som Emmas monologer, hadde urpremiere i Zürich i 1967. Musikalen The Bovary Tale av og  hadde premiere i London i 2009.
Europavei 411
Europavei 411 går mellom Brussel i Belgia og Metz i Frankrike. Veiens lengde er 236 km.
Trasé fastlagt av UNECE: Bruxelles – Namur – Arlon – Longwy – Metz.
Ernst Ulrich Dose
Ernst Ulrich Dose (født 1656, død 25. november 1706) var en dansk embetsmann og i Norge mest kjent for etableringen av Moss Jernverk.
Dose var født i Holstein og fortegnelser over studenter ved Universitetet i Leiden viser at han i årene 1688-1689 studerte juss der. Han var også hovmester for grev Carl Ahlefeldt (d. 1722 som stattholder i Slesvig og Holsten). Etter tilbakekomst til Danmark trådte Dose i tjeneste for kronprins Frederik som kasserer i 1692 og kammertjener i 1694.
Fra 1693 fikk Dose stor innflytelse over ledelsen av kronprinsens gods Jægerspris og da dronning Louise fikk Hirschholm slott la han også der ned mye arbeid. Etter forslag fra Dose ble Donse kruttmølle anlagt i 1704 og han fikk mye berøm for en plan han la for bruken av hovedgården.
Dose ble medlem av kommisjonen som vurderte utkastet til avskaffelse av Vornedskab og fikk i 1701 stilling som overkammermester og deputert for finansene. Også i denne stillingen var saker vedrørende administrasjon av gods hans viktigste område og da Jægerspris kort etter Fredrik IVs tronbestigelse ble lagt under staten ble styringen av godset en viktig oppgave for Dose.
Dose var også en foretaksom mann i sine private forretninger, i 1704 fikk han privilegium på større inndemninger i Oldenborg og samme år begynte han arbeidet med å anlegge Moss Jernverk. Han var gift med Margrethe Elisabeth Mohr.
Ånon Egeland
Ånon Egeland (født 26. januar 1954 i Oslo) er en norsk musiker og pedagog, med utdanning fra Universitetet i Oslo. Han er mest kjent for sin formidling av musikktradisjonene fra Agder som han lærte direkte fra sentrale, eldre tradisjonsbærere. Hovedinstrumentene hans er fele/hardingfele og munnharpe. Han spiller også diverse fløyter. Han har en rekke plateutgivelser bak seg samt konserter i inn- og utland.
Egeland var sentral i etableringen av folkemusikklinja på Fagernes vidaregåande skule, der han også underviste (1988–96). Fra 1999 arbeidet han ved det som nå er Universitetet i Sørøst-Norge, Campus Rauland, der han gikk av som førsteamanuensis i 2021. Han bor i dag i Risør og arbeider frilans som musiker, kursholder og skribent.
Radio Luxembourg
Radio Luxembourg, i Norge ofte bare kalt Radio Lux, var en internasjonal, engelsk- og franskspråklig radiostasjon med sender i Luxembourg, som gjorde store deler av Europa kjent med mye populærmusikk. Initiativtakerne til stasjonen startet stasjonen som en utfordring av det statlige monopolet BBC hadde i Storbritannia.